KBLab/rixvox huggingface dataset:
Désirée Liljevall (S):
Jag har i mitt anförande lyft upp många argument för vilka fördelar det finns med strukturell separation. När det gäller France Telecom säger jag "ingen rök utan eld". Det är oroväckande att den borgerliga regeringen hastar så med försäljningen av Telia Sonera, utan att göra en ordentlig analys av infrastrukturen för framtiden. Jag har lyft upp hotet mot svenska säkerhetsintressen som ett viktigt argument för strukturell separation.
För ett år sedan gick tre riksdagsledamöter från Moderaterna, Centern och kd tillsammans ut i en debattartikel i Dagens Nyheter och kritiserade försäljningen av Telia Sonera. De angav flera skäl till detta, men huvudargumentet löd: "Vi vill att nätet skall separeras helt från Telia Sonera och läggas i ett separat bolag med svenska staten som fortsatt ägare."
Under en debatt i höstas tampades jag och Eliza Roszkowska Öberg i talarstolarna, och jag frågade försynt om hon tänkte sälla sig till denna grupp av borgerliga ledamöter. Så verkar inte vara fallet. Med tanke på det klena deltagandet i dagens debatt verkar kollegerna på bänken snarare ha tystats.
Désirée Liljevall (S):
Julen är, tillsammans med midsommar och påsk, årets värsta trafikolyckshelg. Den vanligaste dödsorsaken vid midsommar är fyllekörning på morgonkröken av en ensam bälteslös ung man. Under julhelgen är den värsta kombinationen tillfällig blixthalka och julstress. Enligt NTF omkom elva personer under julen förra året. Året dessförinnan miste 17 personer livet.
NTF hoppas att folk i år ska tänka på att ha bilen i bra skick innan de ger sig ut i jultrafiken och ha god tid på sig för resan. Vintertrafiken är svår. Förutsättningarna för att köra bil i trafiken är annorlunda på vintern jämfört med sommaren. Just i dag har det sett lugnt ut på vägarna, i alla fall här i huvudstaden. Enligt Trafik Stockholm har trafiken flutit på hela dagen. Några svåra incidenter har inte rapporterats.
Det var ett helt annat läge för en dryg månad sedan. Då drabbades Sverige av årets första riktiga vinterväder med tungt snöfall och blixthalka. Med vintervädret kom trafikkaos som ett brev på posten. Riksväg 73 drabbades hårt. Tusentals människor satt fast i timmar i bilar och bussar, utan varken mat eller vatten.
En stor del av skulden till dramat läggs på tunga fordon med slitna sommardäck som fastnade i snödrivorna. Det är angeläget att svenska och utländska lastbilar och andra tyngre fordon som kör på våra vägar utrustas ordentligt för svensk vinter. Många andra länder med ett klimat som liknar vårt kräver till exempel snökedjor och vinterdäck.
Kan det vara en idé att Sverige också kräver vinterutrustning för tung trafik, så att folk slipper sitta och frysa i timmar i sina bilar?
Désirée Liljevall (S):
Precis som jag nämnde i mitt förra inlägg är det viktigt att trafiken på svenska vägar är utrustad för svenskt klimat. Jag pratade om tunga fordon. Nu vill jag gå över till vanliga bilar. Man kan till exempel fråga sig vilken typ av däck vanliga bilar ska utrustas med på vintervägarna för att vara trafiksäkra. Talar vi om dubbdäck eller friktionsfria däck? Jag tycker att det är en viktig fråga, för den handlar om både trafiksäkerhet och om miljö.
Vägverket anser att man som bilist bör överväga att använda friktionsdäck och inte dubbdäck om man huvudsakligen kör inne i städer. Skälet är att dubbdäck ger upphov till cancerframkallande partiklar. Det är självklart att vi inte minst av omtanke om våra barn och barnbarn måste vidta åtgärder också mot detta miljöproblem.
Om man har en bil med antisladdsystem och kör med friktionsdäck av god kvalitet med ett bra mönsterdjup har man ett trafiksäkert fordon också för de flesta vinterförhållanden. Men varje bilist måste själv bedöma vilka däck som är säkrast för de vägar där han eller hon kör. Det är tyvärr så, herr talman, att alla däck inte håller måttet. De hårdnar efter en tid och ger ett mycket dåligt fäste.
Det förekommer direktimporterade däck som blir stenhårda vid kyla och därför är direkt olämpliga i vårt klimat. Det stora problemet när det gäller vinterkörning är att alltför många väntar för länge med att byta till vinterdäck. Jag anser att det ska vara krav på vinterdäck vid vinterväglag redan från den första november. Delar ministern min uppfattning?
Désirée Liljevall (S):
Jag vill tacka infrastrukturministern för svaret, men jag känner mig likväl inte trygg och lugn efter att ha hört ministerns svar. Trots försäkringar om att regeringen har läget under kontroll hyser jag mina tvivel. Ministern hänvisar till Krisberedskapsmyndighetens senaste rapport och summerar: "Det finns sårbarheter i svenska samhällsfunktioners verksamhet på Internet". Där snubblade ministern över ett vitalt ord.
"Det finns oroväckande sårbarheter", säger nämligen Krisberedskapsmyndigheten. Det, herr talman, är en avsevärd skillnad. Krismyndigheter konstaterar, till skillnad från ministern, att det råder stora brister inom svensk IT-säkerhet. Det är ett faktum som inte går att bortse från, trots bedyranden från vår IT-minister. För en dryg vecka sedan ringde banken i Oskarshamn upp Anna Gustafsson.
Banken berättade att någon hade försökt hacka sig in på hennes bankkonto. Men innan hackaren hade hunnit stjäla hennes pengar hade banken reagerat på att bankkontot börjat uppträda konstigt. Ungefär samtidigt förlorade ett 70-tal bankomatkunder i Stockholm sina pengar när deras kort utsattes för skimning, det vill säga informationen på kortets magnetremsa kopierades och stals.
Det är inget ovanligt att cybertjuvar gör på det viset. Just bankkontouppgifter, kreditkortsnummer, personliga PIN-koder och e-postadresser är högvilt för hackare. Under den första halvan av 2007 skapades enligt Symantec över 200 000 nya virus, trojaner, maskar och annan elak kod.
Flera undersökningar har under det senaste halvåret riktat strålkastarljuset mot IT-säkerhetsproblem hos svenska myndigheter och organisationer. I maj hissade Post- och telestyrelsen varningsflagg och larmade om stora brister inom den svenska Internettrafiken. Genom simulerade attacker konstaterade PTS att Internettrafiken är mycket känslig och saknar inbyggda skydd.
Den kom fram till att upp emot 70 procent av den svenska Internettrafiken kan slås ut vid en attack. I november presenterade Krisberedskapsmyndigheten och .SE, Stiftelsen för Internetinfrastruktur, sin granskning av IT-säkerheten hos svenska samhällsviktiga organisationer. Undersökningen visade att sex av tio har brister i sin IT-säkerhet och inte skulle klara en attack utifrån.
Tre av fyra undersökta webbservrar skulle kunna användas för spridning av falsk information. En fjärdedel har så allvarliga fel att de måste åtgärdas akut. Herr talman! Larmrapporterna är flera. I somras var det Riksrevisionens tur att varna för stora brister i flera svenska myndigheters IT-system. Karin Lindell, ansvarig riksrevisor, var i en TT-intervju inte nådig i sin kritik av regeringen.
Hon sade: "Den har noll koll, på samma sätt som merparten av myndighetsledningarna." Som svensk medborgare känns det inte bra. Sverige har en mycket dålig beredskap för att skydda sig mot ett cyberangrepp. Hur allvarligt ser ministern på frågan kring bristande svensk IT-säkerhet?
Hur ska svenska folket kunna känna sig tryggt?
Désirée Liljevall (S):
Jag har nu lyssnat till infrastrukturministerns andra svar. Jag tycker inte det skiljer sig mycket från det första inlägget. Under ytterligare nästan fyra minuter har hon berömt sig för de åtgärder som regeringen vidtar för att skydda svenska myndigheters IT-system från nätattacker. Av dessa ord drar jag två slutsatser, nämligen att ministern greppar efter halmstrån och att ministern inte riktigt förstått hur stort problemet är.
Vi behöver bara kasta en blick över Östersjön, på vårt grannland Estland, för att se hur informationssäkerheten i ett helt land kan äventyras. Banker, medier, regeringskansli och en lång rad departement utsattes i våras för organiserade överbelastningsattacker som saknar motstycke. 20 000 kapade datorer runt om i världen användes för attacken.
Även regeringarna i USA, Tyskland, Indien, Nya Zeeland och Australien har utsatts för intrångsattacker i år. Frågan om IT-brottslighet lyftes även upp på EU-toppmötet den 14 december. Det går inte att ta en sådan här fråga lättvindigt. Inget land i världen står på undantag. Det är bara en tidsfråga innan någonting händer här.
Jag har under debatten räknat upp flera undersökningar som visar att Sverige har en mycket dålig beredskap för att skydda sig mot en Internetattack. I den senaste rapporten från Krisberedskapsmyndigheten, som både jag och ministern tagit del av, skriver myndigheten att det behövs en rejäl förstärkning av den svenska beredskapen mot ett cyberangrepp. Rutiner för att snabbt upptäcka riktade angrepp behöver tas fram.
Herr talman! Jag undrar på vilket sätt svenska myndigheter tar ett eget ansvar för att skydda sina IT-system från attacker. Vad gör regeringen för att kräva en högre IT-standard hos svenska myndigheter? Hur är det formulerat i regleringsbreven?
Désirée Liljevall (S):
Jag vill tacka infrastrukturministern för svaret även om jag tycker att det just inte sade någonting. Mycket står fortfarande att läsa i stjärnorna. Frågan kring krav på vinterdäck på tunga fordon, som vi ska diskutera i kammaren i dag, kan tyckas onödig, särskilt om man tittar ut genom fönstret och ser torra, fina vägar i sin bästa vårskrud. Men jag vet att det är många av oss som har vinterkaoset för några månader sedan i färskt minne.
I mitten av november lamslogs Stockholmsområdet av riktigt svenskt vinterväder med tungt snöfall och blixthalka. Riksväg 73 drabbades särskilt hårt. Tusentals människor satt fast i timmar i bilar och bussar, utan vare sig mat eller vatten. En stor del av skulden till dramat läggs på tunga fordon med slitna sommardäck som fastnade i snödrivorna.
Trots att vårt land varje vinter får vara med om liknande incidenter tycks vi aldrig lära oss. Varje år blir vi tagna på sängen. Jag tror att ministern liksom jag ser det som bäst att förekomma kung Bore nästa gång och undvika ett trafikkaos liknande det i november. Vi måste ha en vinterstrategi som håller över tid.
Svenska och utländska lastbilar och andra tyngre fordon som kör på våra vägar måste utrustas ordentligt för svensk vinter. Många andra länder med ett klimat som liknar vårt kräver till exempel snökedjor och vinterdäck på tunga fordon. Varför gör inte vi det? Ska vi bara stå och titta på när lastbilar med släp hamnar i diket eller ställer sig på tvären över vägen och blockerar framkomligheten för trafiken?
Jag vill därför, fru talman, ha svar på min fråga: Vilka initiativ avser statsrådet att ta för att vinterutrusta tyngre fordon?
Désirée Liljevall (S):
Enligt Vägverket omkom nära 500 personer i trafiken under förra året. Det är en ökning med ungefär 10 procent jämfört med året dessförinnan. Dessutom är antalet dödsoffer nästan dubbelt fler än i det mål för 2007 som nollvisionen satt upp. Vägverket arbetar med en rad åtgärder för att minska antalet trafikolyckor.
Bland annat fortsätter utbyggnaden av vägar med separerade körfält, och fler övervakningskameror sätts upp längs våra vägar. Som ett led i trafiksäkerhetsarbetet föreslår alltså Vägverket nu också bättre vinterförberedda fordon.
I dag finns det krav på att personbilar, lätta lastbilar och lätta bussar med upp till tre och ett halvt tons totalvikt och släp som dras av dessa ska använda vinterdäck vid vinterväglag mellan den 1 december och den 31 mars. Kravet gäller alltså inte fordon som väger över tre och ett halvt ton. Det borde det göra, tycker jag. Det tycker även Vägverket, precis som ministern påpekar.
Jag har stått här i talarstolen två gånger förut och pläderat för att tyngre fordon ska förses med en vinterutrustning värd namnet. Kanske tycker ministern att mina argument står sig starkare nu när även Vägverket håller med mig?
Det är dock viktigt att ministern förstår värdet av att motsvarande krav även bör omfatta utländska lastbilar och bussar som trafikerar svenska vägar. Självklart är utländska förare mindre förberedda än vi på att de svenska vägarna plötsligt kan förvandlas från torra och fina till hala som is och täckta av djup, tung snö.
Är ministern beredd på att även kräva att utländska tyngre fordon som kör på våra vägar ska ha vinterdäck?
Désirée Liljevall (S):
För tre månader sedan tystnade telefonen. Sedan dess har Karl-Erik Eriksson och systern Elsie i Jämtland varit hänvisade till sina mobiltelefoner. Men täckningen är så dålig där de bor att de måste sätta sig i bilen och köra en och en halv mil eller ta snöskotern fyra kilometer genom skogen för att kunna ringa.
Ibland går det att ta emot sms om jag ställer mobilen i fönstret uppe på andra våningen, säger Elsie till lokaltidningen. Ett hundratal hushåll i Norrbotten kommer snart att förlora sina telefoner. Även hushåll i Dalarna drabbas. Den 1 maj stängs deras telefoner av. Det blir tyst i luren.
Allt det här sker när Telia Sonera river ned sitt gamla telefonnät. De hushåll som blir berörda har fått erbjudande om så kallad fast mobiltelefoni, men precis som för syskonparet i Jämtland hamnar flera av hushållen i skuggan av mobilnäten och kan inte använda denna tjänst. Fru talman! Det är inte rimligt att människor ska isoleras på det här viset.
Jag skulle faktiskt vilja kalla det hänsynslöst - ja, hänsynslöst. Att kunna ringa är en viktig och grundläggande rättighet. Jag är särskilt orolig för de äldre och ensamma människor som drabbas. För dem är telefonen en trygghet. Om de inte längre har någon telefon att ringa i tappar de kontakten med omvärlden.
De måste ju ha möjlighet att ringa efter hjälp om de behöver. För de äldre som dessutom har sina larm till äldreomsorgen kopplade till sitt telefonabonnemang blir tillvaron ännu mer otrygg. Utan fungerande telefon törs de till slut inte bo kvar hemma. Fru talman!
Jag ska inte ställa frågan igen om vilka initiativ som statsrådet Åsa Torstensson avser att ta för att människor och småföretag ska garanteras tillgång till telefon i hela landet. Jag tycker att ministern är tydlig i sitt svar. Hon säger att hon är beredd att vidta de åtgärder som behövs, och om Post- och telestyrelsen kommer fram till att det behövs lagändringar ställer hon också upp på det.
Hon är dessutom öppet kritisk till att Telia Sonera inte har förberett sig bättre på teknikövergången från fast telefoni till fastmobil. I mina öron låter det som om ministern kommer att ta till hårdhandskarna vad det lider. Har jag uppfattat ministerns svar rätt?
Désirée Liljevall (S):
Det är ingen tvekan om att de frågor som lyfts fram här i dag handlar om att det måste kunna löna sig att bo utanför storstäder och tätorter. De människor som trivs med naturen och skogen och inte kan tänka sig att bo någon annanstans måste ges den möjligheten. Detsamma gäller de småföretagare som verkar på landet. Fungerande bredband och telefoni är förutsättningar för att det ska vara lönsamt.
När Telia Sonera river sina telefonledningar i fjällvärlden och ersätter dem med en teknik - fastmobil - som fungerar dåligt klipper de också av småföretagarnas framtidsutsikter. Omläggningen av telenätet kommer också att ge försämrad kapacitet för datakommunikation i glesbygden och därmed även en försämrad möjlighet att driva småföretag. En sådan utveckling går tvärs emot den utveckling som vi socialdemokrater vill se.
I stället för att lamslå tillväxten vill vi socialdemokrater ge förutsättningar för att utveckla landsbygden och ta itu med de konkreta hot som finns och som dyker upp, såsom avklippta telekommunikationer i fjällvärlden. Då, fru talman, räknar jag in både Jämtland, Dalarna och Norrbotten. I byn Botten i Jämtland lever Karl-Erik Eriksson sedan nyår med verkligheten att telefonledningarna har rivits.
Telefonabonnemanget har stängts, och mobiltelefontäckningen är urusel. Han har försökt lösa sin absurda situation så gott han har kunnat. För att inte bli helt isolerad från omvärlden har han köpt en kommunikationsradio. Fru talman! Är det dithän vi ska gå?
Désirée Liljevall (S):
Jag vill börja den här debatten med att tacka miljöministern och tillika centerpartisten Andreas Carlgren för svaret. Det är glädjande att höra ministern säga att en sanering av hamnen i Oskarshamn, som är mitt exempel på ett förorenat område, kan påbörjas nästa år, eller i alla fall är målsättningen den. Äntligen, får jag väl lägga till. Fortfarande undrar jag och många, många med mig varför ett sådant besked dröjt så länge. Herr talman!
I händelse av att de som lyssnar eller tittar på den här debatten inte är uppdaterade kring olägenheterna i mitt exempel Oskarshamn ber jag att få göra en kortare resumé. Blickar du ut över hamnen i Oskarshamn ser du ett blått och böljande hav. Du ser stora fartyg som rör sig in och ut från hamnen. Du ser människor som strosar kring kajen. Det är liv och rörelse, precis som det ska vara vid en stor och aktiv hamnplats.
Men det man inte ser vid en första anblick är det som ligger gömt på hamnbassängens botten. Tittar du närmare, upptäcker du att bottenskiktet består av upp till två meter gifter i lager på lager. Tonvis av tungmetaller såsom koppar, zink, arsenik och kvicksilver, har under över ett århundrade släppts ut från närliggande företag och lagt sig till ro på botten som om de kommit hem.
När de stora fartygen angör hamnen rörs miljögifterna upp av propellervirvlar. Står du uppe på en större skuta och tittar ner kan du se en gulbrunaktig sörja som förorenar vattnet. Det mesta av modden sjunker sakta tillbaka till botten när vattnet är lugnt igen, men tre-sex ton av föroreningarna frigör sig från resten och sprids ut i Östersjön varje år.
Att tungmetaller och sannolikt dioxin läcker ut i kustvattnet gör hamnbassängen till en värsting bland svenska utsläppskällor till Östersjön. Det är två och ett halvt år sedan Oskarshamns kommun lämnade in en ansökan till Naturvårdsverket om behovet av en totalsanering av sedimenten i hamnbassängen - två och ett halvt år sedan. Inget besked har kommit förrän nu, om jag ska tolka ministerns ord som ett klart besked.
"Målsättningen är att bidrag ska kunna beviljas i början av nästa år och att saneringen därmed kan komma i gång under 2009." Under tiden som myndighetshandläggarna vänder papper vid sina skrivbord fortsätter föroreningarna att spridas ut i Östersjön. Det är allvar, herr talman. Den förorenade hamnbassängen i Oskarshamn är ett kraftigt miljöproblem som bara staten har möjlighet att ta hand om.
Avser ministern att ta något initiativ för att motverka handläggningstider som sträcker sig över flera år i ärenden som rör sanering av mark och havsbotten?
Désirée Liljevall (S):
Precis som ministern säger är Sverige fullt av giftig industrimark. Totalt finns 83 000 förorenade områden i landet. Länsstyrelserna har alltså fått i uppdrag av Naturvårdsverket att försöka identifiera alla potentiellt förorenade områden i landet. Bland de områden som länsstyrelserna satt upp på sin värstinglista åt Naturvårdsverket återfinns 4 300 i Kalmar län, alltså sydöstra Småland och Öland.
95 av dessa tillhör riskklass 1 och 1 250 riskklass 2. Precis som minister Andreas Carlgren säger anser länsstyrelsen att hamnen i Oskarshamn är det viktigaste objektet för efterbehandling i Kalmar län. Även Naturvårdsverket ska enligt ministern vara av samma uppfattning. Det är riktigt att skulden för miljöförstöringen går att lägga på flera parter som har varit verksamma i hamnen. Det gör ansvarsfördelningen svår.
I sin ansvarsutredning som Oskarshamns kommun har gjort har man bedömt att alla metaller tillsammans utgör grund för sanering. Vi kan räkna med att diskussionerna kommer att bli tuffa. Det kanske till och med i slutländen blir ett ärende för miljödomstolen - vem vet. Det skulle betyda ytterligare förseningar av projektet och ytterligare föroreningar som sprids ut i Östersjön. Herr talman!
Jag är glad över att ministern tar den här frågan på allvar, men när jag läser vårpropositionen ser jag till min förvåning att anslaget till sanering och återställning av förorenade områden minskas med 50 miljoner kronor. Det rimmar föga med det nyvunna miljöintresse som den borgerliga regeringen visat under senare tid. 50 miljoner kronor behövs i arbetet med att sanera svensk förgiftad mark.
För att göra en liten blygsam jämförelse behövs det 410 miljoner kronor för att sanera hamnen i Oskarshamn. Vilket ansvar känner miljöministern för det här? Kan vi vänta oss mer pengar för sanering och återställning av förorenade områden i höstbudgeten?
Désirée Liljevall (S):
Det här är mitt sista inlägg i debatten. För mig har det varit viktigt att lyfta problemen med förgiftad mark och havsbotten i landet. I mitt exempel, hamnbassängen i Oskarshamn, lurar gifter som har sitt ursprung i forna men också moderna tiders tanklösa giftutsläpp. Om Moder Natur skulle ta hand om avfallet själv skulle det ta ofattbart lång tid - i runda slängar 200-600 år.
Men som sagt, jag tycker att vi är överens efter dagens debatt om vikten av saneringen. Däremot skiljer vi oss på några punkter. För det första tycker jag inte att det går att försvara den långa handläggningstiden. Den är mer än bara olycklig, som ministern sade i sitt första inlägg - den är kass, på ren svenska. För det andra anser jag att den förorenade hamnbassängen tydligt och klart är en fråga för staten, medan ministern svajar något i sin uppfattning.
Staten borde kunna förskottera hela beloppet för saneringen och under tiden förhandla med batterifabriken för att på så vis vinna tid. Prognosen för Östersjön ser rätt dyster ut. Havet dör långsamt. Att lösa havsmiljöns problem är en av de absolut viktigaste uppgifterna inom svensk miljöpolitik. Det går inte an att byråkratin utgör ett hinder för miljön. Här gäller det att agera snabbt!
Ju längre tiden går desto mer skada hinner gifterna göra. Bottensedimenten i hamnbassängen i Oskarshamn är fulla av koppar, zink, bly, arsenik, kadmium och kvicksilver, för att bara tala om några av åtskilliga gifter som hotar fiske, natur och djurliv. Herr talman! Jag kan bara säga en sak som avslutning: Det är dags att ta tag i problemen och sanera giftig mark i Sverige.
Agera, miljöminister Carlgren!
Désirée Liljevall (S):
Det avslaget betyder att prinsessorna på den här sidan inte får vara med i sagan i fortsättningen. Svenska tv-kanaler bygger i dag förträffliga mötesplatser på Internet där man kan se gårdagens program eller morgonens nyhetsinslag när man vill. Det är bara att klicka och njuta - för dem som har möjlighet.
Myndigheter och organisationer, såsom Försäkringskassan och Skatteverket, styr över sin information till sina hemsidor i större utsträckning. Det är ett enkelt och effektivt sätt - för dem som har möjlighet. Men alla har inte det! World Internet Institute pekar på siffror som visar att två miljoner svenskar fortfarande står utanför den digitala sfären. Det är inte okej!
På alla möjliga sätt måste dessa människor få hjälp att också vara med. Jag vet att regeringen arbetar på olika sätt för att äldre människor ska träda in i IT-världen. Men det finns fler grupper. Vad hände till exempel med den utredning som Statens institut för kommunikationsanalys lade fram förra året och som visade att gruppen nya svenskar tillhör dem som är längst ned i den digitala klyftan?
Hur arbetar regeringen för att de ska få en chans framåt? Jag hörde Eliza Roszkowska Öberg säga att "alla ska med" är populistiskt. Betyder det att IT bara är få förunnat?