Niklas Wykman (M):
Finansministern! Jag har stor respekt för att Magdalena Andersson väljer att ha ett väldigt ideologiskt anslag i den här frågan.
Finansminister Magdalena Andersson har ju gång på gång visat det som är kärnan i socialdemokratin: Man ska ha så höga skatter som möjligt, de skatter som finns ska höjas och nya skatter ska införas - allt givetvis samlat under det ideologiska begreppet socialism eller socialdemokrati, där en så stor stat som möjligt är lösningen på de flesta av samhällets problem. Därmed är det logiskt att finansministern vill införa nya skatter och höja de skatter som finns.
Det är också logiskt att svara så som hon gör i interpellationssvaret. Sedan finns det de som har helt andra utgångspunkter: låg skatt eller på många saker ingen skatt alls och att människor som själva får styra över sin ekonomi och behålla frukterna av sitt arbete tillsammans och gemensamt bygger det bästa samhället.
För oss som inte befinner oss i vare sig den ena eller den andra ringhörnan, som inte tror på väldigt höga skatter men inte heller tror på väldigt låga skatter utan tror på ett väl avvägt skattesystem där det ges drivkrafter för arbete och utveckling och samtidigt ges möjligheter att hålla ihop samhället och garantera varandra den välfärd vi ska ha låter slutklämmen på finansministerns inlägg lite underlig.
Oavsett vad socialdemokrater eller moderater tidigare har tyckt är det ju så att om man befinner sig någonstans i mitten av politiken kan man givetvis ompröva när man möts av nya fakta. Jag har omprövat min ståndpunkt, herr talman, i fråga om socialavgifter för unga. Det var en skattelättnad som skulle stimulera arbete men som kanske inte hade riktigt den effekt som jag och många med mig hade bedömt och hoppats att den skulle ha. Då får man komma tillbaka och göra en ny politik.
Det som har hänt sedan Socialdemokraterna introducerade sin position och Moderaterna lade fram sin budget är att det har kommit nya beräkningar av hur den här skatten skulle slå. Till exempel Copenhagen Economics har bedömt att effekten skulle bli att vi förlorar 16 000 jobb i Sverige. Om man då inte har finansministerns skarpa ideologiska utgångspunkt är det kanske möjligt för en att ta till sig den typen av siffror.
Jag hade hoppats, herr talman, att finansministern här skulle föra ett resonemang kring att de här beräkningarna är felaktiga eller inte stämmer och att 16 000 jobb inte är hotade. Herr talman! Jag var i Sundsvall häromdagen. Där har det skett en stor etablering av en av de svenska bankerna som enligt de uppgifter jag fick har lett till ungefär 150 nya jobb.
Sanningen är att Sundsvall är en av många städer där det finns många olika jobb i den finansiella sektorn som ger kommunala skatteintäkter, skola och äldreomsorg. Men man känner nu stor oro, för de här jobben kan med de här skatterna väldigt lätt flytta till andra länder. Vad händer då med skolan och äldreomsorgen i till exempel Sundsvall? Dessutom adderas oron för de höjda skatterna. Det talas om flygskatt.
Det talas om kilometerskatt. Det handlar om att klämma åt de allra minsta bolagen ytterligare, till exempel i 3:12-regelverket. Det skapar sammantaget stor oro - kanske inte nödvändigtvis där man först tror, i storstäderna där det finns en stor arbetsmarknad och en del av de här bankernas mest centrala tjänster är placerade, men runt om i Sverige där kämpande människor, företag och kommunpolitiker försöker få ihop budgetar men också vardagen.
Finansministern hotar inte bara med skatten på dem som får jobb på banker utan också med flygskatt som kanske gör det omöjligt att driva bolag. Hon hotar med kilometerskatt som gör det omöjligt att driva bolag. Hon hotar med att klämma åt de minsta företagen i 3:12-regelverket. Det är inte att ta ansvar för hela Sverige.