Niklas Wykman (M):
Det närmar sig jul. En del kommer att få julklappar. Vissa av dessa julklappar kanske man inte är så nöjd med. Men då kan man alltid slå fast att det är tanken som räknas. Jag är helt övertygad om att Per Bolund också tänkte svara på interpellationen. Det är bara det att Per Bolund sedan inte gör det, utan läser upp en massa text i stället för svar.
Jag har inte bett Per Bolund att granska den förda politiken utan att värdera den politik som Riksbanken för. Någonstans borde väl ministern ha en uppfattning om penningpolitiken, eftersom ministern är i färd med att fatta en rad näst intill drakoniska beslut på området. Dessa hänför sig bara till penningpolitikens konsekvenser.
Det handlar om låg ränta, hög skuldsättning, hög upplåning och därtill olika åtgärder för att stabilisera såväl konjunkturen som själva den finansiella sektorn, om man får tro vad ministern själv säger. Man kan förvänta sig att en minister på Finansdepartementet ska ha bred kunskap om den ekonomiska politiken, både finanspolitiken och penningpolitiken.
Penningpolitiken har vi nu sett väldigt stora förändringar i. Finanspolitiken är helt underkänd av alla bedömare. Finanspolitiska rådet, Ekonomistyrningsverket, Riksrevisionen - alla professionella bedömare underkänner totalt finanspolitiken utifrån det finanspolitiska ramverket. På det penningpolitiska området har det skett rätt stora förändringar i rimlig närtid med till exempel bytet från KPI till KPIF.
Man bibehåller målnivån men byter målvariabel. Det är en relativt stor förändring att man byter från KPI till KPIF men har kvar samma målformulering. När man ställer den här typen av frågor förväntar man sig en viss fyllighet i svaren.
De svaren är i sig själva intressanta när det gäller vad ministern eller regeringen ämnar ta sig för inom en rad olika områden som angränsar till detta. Men om djupet i förståelsen och övervägandena inte uttrycks på annat sätt än att ministern delar finansutskottets bedömning är det klart att det också är väldigt svårt att förstå hur ministern resonerar i en rad andra frågor.
För en finansmarknadsminister är ändå penningpolitiken oerhört central att greppa och reflektera kring, då den är av stor betydelse på en rad andra områden. Det är också så att Finansdepartementet, ministerns eget departement, gör andra bedömningar än Riksbanken på området. Man skriver till exempel: "Den påbörjade normaliseringen av penningpolitiken med höjd styrränta väntas dock fortsätta."
Man skriver vidare: "Riksbanken antas höja reporäntan gradvis, vilket bidrar till stigande statsobligationsräntor. Fortsatt låga styrräntor i omvärlden antas dock resultera i att reporäntan höjs i jämförelsevis långsam takt för att under 2020 i genomsnitt uppgå till 0,6 procent. Den svenska tioåriga statsobligationsräntan bedöms bli 2,5 procent 2020." Men Riksbanken själv gör för 2020 bedömningen 0,75 procent och inte 0,6.
Eftersom ministerns eget departement gör den här typen av bedömningar kring räntan utgår jag från att ministern på något sätt också åtminstone funderar kring penningpolitiken. Jag får väl, herr talman, fråga varför reflektionerna och värderingarna av politiken helt uteblir i svaret. Vi har en självständig riksbank, men vi har knappast ett diskussionsförbud vad gäller penningpolitiken.