KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ardalan Shekarabi (S):
Maria Malmer Stenergard har frågat mig hur jag avser att utvärdera effekterna av det tillfälliga stödet till kommunerna, hur jag ser på att fördelningsnyckeln tar större hänsyn till den akuta situationen än till de mer långvariga konsekvenserna och hur det kommer sig att tilldelningen för en del av kommunerna förändrats på ett icke obetydligt sätt jämfört med den preliminära fördelning som regeringen redogjort för.
Det tillfälliga stödet är en av de nödvändiga insatser som regeringspartierna, Moderaterna, Centerpartiet, Liberalerna och Kristdemokraterna enades om i höstas för att säkra förmågan i det svenska mottagandet av asylsökande och stärka etableringen av nyanlända. För att hantera den rådande flyktingsituationen och minska trycket på den kommunala ekonomin kom partierna överens om att tillskjuta engångsmedel till kommunerna och landstingen.
Partierna var också överens om att stödet skulle fördelas med beaktande av omfattningen av antalet asylsökande och mottagandet av nyanlända, samtidigt som hänsyn togs till fördelningen mellan antalet vuxna och antalet barn. Stödet är generellt och inte riktat till någon specifik verksamhet, vilket ger stor frihet för kommuner och landsting att själva utforma sin verksamhet med utgångspunkt i medborgarnas behov.
Jag har dock noterat att flertalet av de kommuner som av medier tillfrågats om hur de kommer att använda medlen har uppgett att de kommer att avsätta ytterligare resurser på skola och socialtjänst. Jag utgår från att kommunerna och landstingen använder stödet till att lösa flyktingsituationen på bästa sätt. Att stärka tilliten i samarbetet mellan stat och kommun är något vi alla tjänar på.
Det är således upp till varje kommun och landsting att avgöra hur medlen ska fördelas mellan 2015 och 2016 utifrån de förutsättningar som råder lokalt. Samtidigt måste givetvis även konsekvenserna på längre sikt beaktas. En bedömning av kommunsektorns samlade resursbehov görs årligen inför budgetpropositionen.
Skillnader i resursbehov mellan enskilda kommuner och landsting fångas upp via systemet för kommunalekonomisk utjämning. En preliminär beräkning av belopp per kommun och landsting, vilken tagits fram av Regeringskansliet, redovisades i samband med att förslaget till ändringsbudget presenterades.
Eftersom regeringen beslutade den aktuella propositionen knappt tre veckor efter att överenskommelsen mellan regeringspartierna, Moderaterna, Centerpartiet, Liberalerna och Kristdemokraterna var klar gjordes beräkningarna under stor tidspress. Den kvalitetssäkring av underlaget som därefter gjordes inför regeringens beslut om fördelning medförde justeringar av beloppen jämfört med de preliminära belopp som tidigare hade redovisats.
Ardalan Shekarabi (S):
Jag håller verkligen med Maria Malmer Stenergard om att det är regeringens ansvar att utvärdera detta. Det gäller kommunsektorns ekonomi och en utvärdering också av regeringens och statens styrning av kommunerna. Vi har satt igång detta arbete ordentligt nu; Statskontoret har fått ett omfattande uppdrag att analysera effekten av den statliga styrningen.
Vi har också aviserat att vi kommer att jobba med de riktade statsbidragen för att minska den administrativa börda som hänger ihop med dessa. Vi för en dialog med kommunsektorn om styrningsfrågorna för att helt enkelt säkerställa att vi har en effektiv styrning som hittar rätt balanspunkt mellan behovet av kontroll och handlingsutrymme.
När det gäller effekterna av de tillfälliga bidragen till kommunerna kommer vi att analysera läget i den kommunala ekonomin inför budgetpropositionen.
Vi jobbar parallellt med detta med att bygga upp en mekanism på Finansdepartementet där vi analyserar den kommunala ekonomin på kommunnivå för att också kunna göra mer långsiktiga analyser och identifiera de kommuner som har stora utmaningar på lång sikt vad gäller ekonomin. Det här är viktiga frågor.
Jag skulle vilja säga att vi nog har behov av att intensifiera diskussionen också i Sveriges riksdag och i större utsträckning titta på effekterna av de beslut som vi fattar i både regeringen och riksdagen för kommunsektorn. Det är ju i slutändan där verksamheterna genomförs, och kommunerna måste få så goda förutsättningar som möjligt. Stort tack för debatten och trevlig helg!
Ardalan Shekarabi (S):
Erik Ottoson lyfter upp flera viktiga aspekter. Standardisering är en sådan viktig aspekt. Ska vi klara av att bli världsledande på detta område som handlar om öppna data och vidareutnyttjande av offentlig information måste vi jobba med standardisering. Vi har nu ett arbete som pågår i Regeringskansliet och ett uppdrag som Riksarkivet fått. Vi kommer att behöva jobba vidare. Jag välkomnar de synpunkter som finns.
Det är också viktigt att inte se det kommunala självstyret som ett problem. Jag uppfattar att det finns ett jättestort intresse hos de kommunala företrädarna att jobba med digitalisering. Vi har en nära dialog med Sveriges Kommuner och Landsting. Avsiktsförklaringen mellan regeringen och Sveriges Kommuner och Landsting är ett bevis på att Sveriges Kommuner och Landsting tar digitaliseringsfrågan på allvar. De jobbar aktivt för att hitta samarbeten med regeringen där vi kan hjälpa varandra.
Det är också exakt den inställningen som regeringen har. Här är myndigheterna viktiga. Vi måste i större utsträckning använda de statliga myndigheterna i digitaliseringsarbetet. Vi måste standardisera det statliga tillgängliggörandet av öppna data. Jag är övertygad om att det uppdrag som Riksarkivet har fått är ett viktigt steg, och vi kommer att behöva gå vidare.
Här är det värt att säga att vi också har gett uppdrag till Statens servicecenter att jobba med effektivisering genom digitala metoder. Det visar att det finns en effektiviseringspotential i statlig sektor om vi använder oss av digitala lösningar. Det är nära kopplat till de frågor som rör öppna data. Vi har vidtagit de rättsliga åtgärderna.
Nu finns de rättsliga förutsättningarna att jobba vidare med öppna data. De aspekter som interpellanten lyfter fram är aspekter som är viktiga och som vi kommer att beakta i det fortsatta arbetet.
Ardalan Shekarabi (S):
Erik Ottoson lyfter återigen upp viktiga aspekter som handlar om hur vi ska få den offentliga förvaltningen och inte minst den statliga förvaltningen att exekutivt och operativt arbeta med digitaliseringsfrågorna. Den ordning som regeringen valt är att ha det digitala rådet som bistår regeringen med kunskap och strategiska underlag. Det innebär att regeringen har förutsättningar att få de ordinarie strukturerna i statlig förvaltning att arbeta med digitalisering och öppna data.
Det som måste vara målsättningen är att vi ska få alla statens myndigheter att jobba kontinuerligt med de frågor som rör digitaliseringen. Digitaliseringen kan inte längre vara en fråga som är utanför de ordinarie strukturerna och de ordinarie verksamheterna. Digitaliseringen är egentligen en metod för att effektivisera och utveckla statliga och kommunala verksamheter. Den måste därmed inkluderas i de ordinarie myndigheterna.
Regeringen har valt metoden att ta hjälp av experter på detta område och sedan genom myndighetsstyrningen helt enkelt få rörelse i den statliga förvaltningen. Det är klart att vi har en del utmaningar. Vi måste vara ärliga och erkänna detta.
Den modell vi har med den kommunala självstyrelsen innebär att vi i ännu större utsträckning måste arbeta med samordning med kommunsektorn, eftersom kommunerna har ett självstyre på detta område och på alla andra områden när det gäller förvaltningen. Jag uppfattar att kommunsektorn har ett stort intresse här. Jag möter inte ett motstånd från kommunerna vad gäller digitalisering och arbete med öppna data.
Nu träffar vi samtliga kommuner och landsting i landet och ställer frågan: Vilka strukturer behöver vi jobba med tillsammans för att utveckla? Det är inte så att kommunerna anger att de ser regeringens åtgärder på detta område som ett hot mot det kommunala självstyret. Det finns till och med ett tryck underifrån för att nu jobba tillsammans med oss. Det välkomnar jag, och det är exakt det vi ska göra. Vi ligger inte i framkant tillräckligt mycket.
En del forskare menar att vi låg i framkant någonstans i mitten av 00-talet. Vi ska inte spekulera i vad som hände då 2006, men vi har definitivt tappat i fart vad gäller digitaliseringen under de senaste tio åren. Det är dags att ta tag i detta, och det är exakt vad regeringen gör.
Ardalan Shekarabi (S):
Erik Ottoson har helt rätt; det ska sägas. Detta är exakt det vi behöver göra, och det är i linje med den politik som vi har på området. Vi behöver jobba mer tillsammans med kommunerna, med myndigheterna och med riksdagen för att hitta rätt lösningar här. Vi ska ligga i framkant vad gäller digitalisering. Vi ska ligga i framkant vad gäller öppna data. Vi har fantastiska förutsättningar. Det är få länder i världen som har dessa förutsättningar. Vi har mycket offentlig information. Vi kvalitetssäkrar offentlig information.
Det är dags nu att tillgängliggöra och vidareutnyttja offentlig information i syfte att både utveckla den offentliga sektorn och skapa bättre förutsättningar för näringslivet att utveckla produkter och tjänster kring den information som finns tillgänglig genom det offentliga systemet. Det här är en viktig resa. Vi för en dialog också med näringslivet.
Jag har för närvarande samtal med många svenska företag som är verksamma på it-området. Det finns en stor potential här, men då måste vi våga arbeta med standardisering i större utsträckning. Det är också det som är inriktningen på regeringens politik.
Ardalan Shekarabi (S):
Sten Bergheden har frågat mig om jag avser att ta initiativ till en utvärdering för att dra lärdom av sammanslagningen till Västra Götalands region innan statsrådet och regeringen går vidare med nya regionreformer och om det är statsrådets uppfattning att man bör lyssna in folkets röst och låta invånarna folkomrösta om saken innan en regionbildning beslutas. Regionfrågan har utretts ett flertal gånger, senast av Ansvarskommittén och Utredningen om den statliga regionala förvaltningen.
Det är bland annat utifrån dessa utredningar tydligt att den nuvarande läns- och landstingsindelningen till stora delar inte längre är ändamålsenlig. Även det nyligen presenterade betänkandet av Utredningen om högspecialiserad vård föreslår färre sjukvårdshuvudmän. Flera av landstingen är för små för att klara av sina uppgifter både på kort och på lång sikt. Länsstyrelserna har motsvarande problem.
Indelningskommittén arbetar i samarbete med Skåne och Västra Götalands läns landsting och får på så vis del av lärdomar från tidigare regionbildningar. Syftet med att tillsätta Indelningskommittén är att skapa en ändamålsenlig indelning och effektiva organisationer som medför bestående fördelar, bland annat genom en bättre anpassning till demografiska, näringsgeografiska och miljömässiga förhållanden.
Indelningen ska också ge stabila ekonomiska förhållanden i de nybildade landstingen, bättre överensstämmelse mellan medborgarnas behov och deras möjligheter att utöva demokratiskt inflytande samt ökade möjligheter till ansvarsutkrävande. En viktig del i detta är att ge de ansvariga en grundläggande stabil struktur. Likaså är det av största betydelse att se denna fråga ur ett långsiktigt perspektiv.
De utredningar som genomförts har pekat på vikten av att vidta dessa åtgärder innan det blir alltför svårt för de ansvariga att hantera olika utmaningar. Staten måste därför ta sitt ansvar för att se till att Sverige har en fungerande samhällsorganisation. En ny indelning innebär att det skapas landsting som har en bättre ekonomisk bas för nödvändiga investeringar och som kommer att ha bättre förutsättningar att ge medborgarna en jämlik vård.
Dessutom främjas en modern kunskapsutveckling i landstingen. Indelningen kommer också att medföra att goda förutsättningar skapas i hela landet och inte bara i storstadslänen. En ny indelning innebär därmed större möjligheter att hålla ihop hela Sverige genom att ge landstingen och länsstyrelserna mer likartade grundförutsättningar. När det gäller befolkningens möjlighet att säga sitt i en folkomröstning kan konstateras att det i indelningslagen inte finns några sådana bestämmelser avseende indelning av landsting.
Det är därför upp till respektive landsting att bedöma om och i så fall hur man avser att genomföra något särskilt initiativ avseende befolkningens inställning.
Ardalan Shekarabi (S):
Jag flyttade till Sverige i årsskiftet 1989/90. Första perioden i Sverige åkte jag mycket mellan Sandviken och Stockholm. Den förmodligen starkaste minnesbilden som jag har från dessa månader är den förvåning och beundran som jag kände över det faktum att villkoren var likvärdiga i Sverige.
Jag blev så chockad över att det fanns samma samhällsservice och välfärd i Sandviken som i Stockholm. Jag är därför så oroad över den utveckling vi ser, med urbaniseringens effekter, med effekterna av den demografiska utvecklingen och med de stora regionala klyftor som växer i vårt land. Vi måste agera. Sten Bergheden sa att ingen har efterlyst detta.
Men professionerna har efterlyst detta i över tio år, och regeringen satte igång denna process, som är en förhandlingsprocess mellan två förhandlingspersoner och de berörda landstingen och kommunerna, efter att vi uppvaktades av en enig styrelse i Sveriges Kommuner och Landsting som uppmanade regeringen att ta tag i denna fråga och driva igenom denna reform. Då satte vi igång processen.
Vi satte igång processen efter att vi haft en ordentlig dialog med Sveriges Kommuner och Landsting, där de identifierade de enorma utmaningar som vi har i den offentliga sektorn om vi ska nå målet om likvärdighet och en effektiv resursanvändning. Jag står upp för denna reform. Denna regering står upp för denna reform.
Jag, regeringen och riksdagen har nämligen en skyldighet gentemot svenska folket, och det är att säkerställa likvärdigheten och sammanhållningen i vårt land. Då krävs det jämnstarka regioner som utvecklar sjukvård, kollektivtrafik och tillväxt i hela vårt land, inte bara runt storstäderna. Tack så mycket för en mycket intressant diskussion!
Ardalan Shekarabi (S):
Lotta Finstorp har frågat mig vad som framkom i analysen inför Indelningskommitténs kartritning, om sex landsting med svag ekonomi per automatik blir en rik storregion och hur det ekonomiska underlaget för den så kallade Svealandsregionen ser ut.
Det kan inledningsvis påpekas att Indelningskommittén ännu inte har lämnat något förslag till ny läns- och landstingsindelning, att något ekonomiskt underlag ännu inte redovisats och att regeringen därmed inte heller har tagit ställning till något förslag. Om kommittén finner att det är möjligt att genomföra en eller flera indelningsändringar som kan träda i kraft den 1 januari 2019 kommer kommittén att lämna ett delbetänkande senast den 30 juni 2016.
Kommitténs arbete fortgår alltså, och jag avser därför inte att föregå kommitténs arbete i dessa eller andra frågor. Regionfrågan har utretts ett flertal gånger. Det är bland annat utifrån dessa utredningar tydligt att den nuvarande läns- och landstingsindelningen till stora delar inte längre är ändamålsenlig. Flera av landstingen och länsstyrelserna är enligt dessa utredningar för små för att klara av sina uppgifter både på kort och på lång sikt.
En viktig utgångspunkt är att alla delar av landet ska ges möjligheter att växa och utvecklas. En del i denna reform är att skapa en god grund för regional utveckling och tillväxt i hela landet och inte bara i storstadsregionerna. I dag kan man med visst fog hävda att vissa regioner, i kraft av sin befolkningsstorlek, är starkare än andra.
När det gäller sjukvården förespråkas färre sjukvårdshuvudmän i det nyligen presenterade betänkandet av Utredningen om högspecialiserad vård. Utredningen ser ett tydligt samband mellan volym och kvalitet. Utredningen konstaterar vidare att Indelningskommitténs förslag kan underlätta nivåstruktureringen i hälso- och sjukvården och ge huvudmännen möjlighet att klara den regionala högspecialiserade vården på egen hand.
Den nationella samordnaren för effektivare resursutnyttjande inom hälso- och sjukvården har i sitt slutbetänkande Effektiv vård lyft behovet av en förbättrad nationell koordinering och styrning av hälso- och sjukvården. I betänkandet lämnas förslag som syftar till att få landstingen att agera mer gemensamt och stärka gemensamma strukturer. Dessutom föreslås ett mer strukturerat samrådsförfarande mellan regeringen och landstingen.
Utredningarna visar på svårigheterna att klara av uppgifterna inom den nuvarande strukturen. Det är viktigt att Sverige har en väl fungerande samhällsorganisation som också i ett längre perspektiv kan tillförsäkra medborgarna en god samhällsservice.
Ardalan Shekarabi (S):
Interpellanten ställer flera relevanta frågor som avser betänkandet från utredningen. Jag har inte tagit emot betänkandet. Den 30 juni presenteras betänkandet, och då diskuterar jag gärna. Inte minst har vi att se fram emot de remissvar som kommer att inkomma till regeringen i och med remissbehandlingen. Det är viktigt att vi har en gedigen process här.
Tidsplanen har varit minst sagt lång. Sedan 1957 har denna fråga hanterats av regeringen i någon form. Att säga att detta skulle vara en snabb process är inte riktigt förenligt med verkligheten när det gäller frågan om regionaliseringen av Sverige.
Varför är då fokus på sjukvård? Sjukvården är ju ändå den största delen av landstingens verksamhet och den största delen av landstingens utgifter, och vi har allvarliga utmaningar inom sjukvården. Hittills har vi inte i tillräckligt stor utsträckning tagit tag i de strukturella frågorna.
Den fråga som medborgarna har rätt att ställa är: Klarar politikerna i detta land av att fatta svåra, stora, strukturella beslut som handlar om en effektiv resursanvändning och om att säkerställa likabehandlingen i landet? Eller har vi en tendens att, som den förra regeringen, skjuta upp de strukturella frågor som rör sjukvården och låta skattebetalarna eller i värsta fall brukarna ta smällen då likvärdigheten brister?
Det är viktigt att vi är ärliga gentemot medborgarna. Resurserna är inte oändliga. Vi måste samordna resursanvändningen inom sjukvården. Det är viktigt att vara ärlig gentemot medborgarna och säga att oavsett vad man tycker om regionfrågan har vi mycket positiva erfarenheter av regionaliseringen av Skåne och Västra Götaland just när man ser till arbetsmarknadsregionförstoring och kommunikationer.
Vi ser fram emot en sådan process i Mälardalen. Landstingen i Mälardalen är ju otroligt engagerade i att samordna kommunikation och kollektivtrafik i syfte att göra denna arbetsmarknadsregion ännu större, att underlätta pendlingen och att säkerställa att näringslivet får ännu bättre förutsättningar för kompetensförsörjning.
Detta möter ibland administrativa gränser som sätter hinder i människors vardag. De administrativa hindren måste rivas av regering och riksdag. Det innebär att vi kontinuerligt måste jobba med modernisering av strukturen för den offentliga sektorn. Är det ett hot mot demokratin att jobba med strukturförändringar? Nej, inte om man har en gedigen process, och det är precis vad vi har haft i den här frågan.
Det har varit flera utredningar, samtal, samråd, dialog och involverande av de berörda aktörerna. Men då måste vi också komma till skott någon gång. Det väntar sig också medborgarna. När vi har förslagen på vårt bord kommer vi också att kunna föra en saklig debatt.
Kom ihåg att alternativet att låta landstingen själva i den nuvarande formen sköta den högspecialiserade sjukvården på sikt inte är realistiskt. Lösningen blir avtalsbaserad, och avtalsbaserade lösningar har också demokratibrister.
Vi kan ta del av den forskning som handlar om hur indirekta, avtalsbaserade lösningar påverkar medborgarinflytandet och ansvarsutkrävandet. Låt oss vara ärliga gentemot medborgarna.
Ardalan Shekarabi (S):
Tack, Lotta Finstorp, för denna interpellation! Det är alltid bra när de viktiga strukturella frågorna i offentlig sektor diskuteras. Det är också väldigt bra när vi påminner oss själva om att det är vi som bär ansvaret. De administrativa gränserna är effekter av vårt beslut. Strukturerna för sjukvården är effekter av vårt beslut. Vi måste därför ta ansvar och ständigt modernisera. Interpellanten ställer frågan, herr talman, om den här reformen är lösningen på alla utmaningar inom sjukvården. Svaret är: absolut inte.
Vi måste jobba på bred front med frågor som handlar om modernisering av offentlig sektor. Det här är en av pusselbitarna. En kanske ännu viktigare reform är tillitsreformen, som regeringen sjösatt. Den handlar om att ta till vara den kompetens som finns hos professionerna i offentlig sektor. Det handlar om att ge rätt förutsättningar till läkarna, till undersköterskorna, till poliserna - till alla de olika professioner som finns i den offentliga välfärden.
Det handlar om att minska den administrativa bördan och om att ta till vara professionernas kompetens. Det är också en pusselbit som handlar om effektiv resursanvändning. Sedan har vi alla de åtgärder som regeringen har presenterat inom de olika välfärdsområdena. Det handlar inte minst om de utredningar som nu nämndes på sjukvårdens område och som handlar om strukturförändringar specifikt inom sjukvården.
Det handlar om hur vi styr den högspecialiserade sjukvården, hur vi jobbar nationellt med styrningen och hur vi säkerställer att vi har en bra dialog mellan den nationella nivån och den regionala nivån.
Ska man landa rätt i de här frågorna - jag hoppas att Moderaterna också landar rätt i de här frågorna - tror jag att man måste släppa de ideologiska skygglapparna, som är kvarlevor från förra seklet och som handlar om den regionala nivåns vara eller icke vara. Man måste se på de praktiska utmaningar som vi har. Inte minst måste man läsa SKL:s senaste ekonomirapport och erkänna att vi har enorma ekonomiska utmaningar i den offentliga sektorn som kräver effektivisering.
Ardalan Shekarabi (S):
Mats Persson har frågat mig om jag överväger att besluta om ytterligare tilläggsdirektiv till Välfärdsutredningen med anledning av klargöranden i en rapport som professor Lars Henriksson vid Handelshögskolan i Stockholm har tagit fram på uppdrag av organisationen Svenskt Näringsliv. Den rapport som Mats Persson hänvisar till lyfter fram att utredningen står inför juridiskt svårlösta problem. Mats Persson betonar betydelsen av valfrihet inom skola, vård och omsorg.
Jag vill inledningsvis, liksom jag flera gånger tidigare har gjort i denna kammare, betona att jag och regeringen värnar valfrihet och mångfald inom välfärden. Det är därför Välfärdsutredningen har i uppdrag att särskilt utreda hur denna mångfald kan vidareutvecklas, särskilt när det gäller aktörer inom den idéburna sektorn.
När det gäller Mats Perssons fråga om jag och regeringen överväger ytterligare tilläggsdirektiv till Välfärdsutredningen med anledning av professor Lars Henrikssons klargöranden är svaret nej. Ett av skälen till att tillsätta en utredning är att få juridiskt komplicerade frågeställningar noggrant belysta och utredda.
I utredningens uppdrag ingår att pröva om de olika deluppdragen är lämpliga och rättsligt möjliga att genomföra med beaktande av både nationell rätt och EU-rätt, exempelvis om det är lämpligt och rättsligt möjligt att ställa krav på att syftet med företag inom välfärdssektorn inte ska vara att göra vinst, det vill säga att eventuella överskott som huvudregel ska återinvesteras. När utredningens förslag kommer ser jag fram emot att diskutera dem, bland annat här i kammaren.
Men först måste utredningsarbetet få ha sin gång.