Peter Hultqvist (S):
Visst kan det vara så att det finns en långsiktig process där man i någon sorts allmän mening accepterar existensen av en palestinsk stat i det israeliska samhället. Trots detta underminerar dock den israeliska staten det palestinska statsbygget. Vi har också fått muren.
Bosättningarnas antal har ökat från år till år, och precis som Mehmet Kaplan sade har man aviserat 112 nya i mars. Man pratar på ett sätt i internationella sammanhang och beter sig i praktiken - på Västbanken, på marken - på ett helt annat sätt. Jag vill också hävda att ockupationen har förgrovats. Det är alltså kluvet. Det är mycket kluvet.
Det är en sak i ord och en sak i handling, och det är handlingen som måste bedömas. Det är detta som gör att kraven på att det kanske är dags att i någon mening hårdna till i förhållande till Israel ökar. Man känner en hopplöshet inför den långsiktiga dialogen; den kanske inte ger de resultat man hade hoppats på. Det har varit nära uppgörelser om fred vid ett antal tillfällen.
Man hade kunnat ha en palestinsk stat i dag, men extremism, misstänksamhet och religiös och ideologisk blindhet har vid flera tillfällen tillåtits vinna över fredens krafter, och jag anser att de i dag är försvagade. Tyvärr riskerar den blodiga historia som finns i Mellanöstern att även i fortsättningen bli en historia om våld, blod, död och oförsonlighet.
Efter räden med Ship to Gaza och efter den fortsatta expansionen på Västbanken känns det ungefär som att israelerna agerar efter vad man vid tillfället tror är strategiskt taktiskt för att tona ned omvärldens reaktioner, men den långsiktiga processen är att lägga Västbanken under sig i praktiken.
Det är detta som leder till tanken att det kanske är dags att man inom EU försöker få till stånd ett samordnat agerande som också i någon form av praktik visar att vi inte accepterar detta. Jag tror inte att Sverige som isolerad nation kan göra särskilt mycket mer än att markera principer, men jag tror att vi tillsammans med EU:s länder skulle kunna göra betydligt mer.
Därför är det inte fel att föra upp frågan om associeringsavtalets status i dagens debatt och även i den allmänna debatten. Någonstans måste det gå en gräns för hur man får bete sig. Jag vill också påminna om utrikesministern i Israel, Carl Bildts kollega.
Han gick i stort sett till val på att de arabiska israeliska medborgarna - medborgare i Israel - skulle avkrävas någon sorts lojalitetsförklaring i olika sammanhang. Bara det visar att detta är en regering som från allmändemokratisk synpunkt lämnar en del övrigt att önska när det gäller respekt för folkrätten. Sedan gäller det den palestinska delegationen.
Palestinskt statsbyggande, palestinska institutioner och palestinska myndighetsfunktioner, där även deras utlandsrepresentation ingår, är oerhört viktigt. Vi måste bidra till att legitimera en palestinsk statsbildning och ett palestinskt statsbyggande. Det är därför jag för fram att vi måste ta ut steglängden och ge en diplomatisk status.
Det finns i många andra länder, men det finns ännu inte i Sverige. Jag tycker att man från regeringens sida bör ta initiativ till detta. Bildt säger att man tittar på olika sätt att underlätta den palestinska representationens arbete. Jag har lite svårt att tyda vad detta innebär, och jag skulle vilja att utrikesministern förklarade det.