Pål Jonson (M):
Jag vill tacka infrastrukturministern för svaret på min interpellation. Det är säkert inte första gången han står i den här kammaren och debatterar en bit väg eller järnväg som råkar ligga i en riksdagsledamots hemlän - den del av E18 som vi diskuterar just nu råkar ju ligga i mitt hemlän Värmland. Men vi har representativ demokrati just för att vi ska fånga in infallsvinklar och samhällsproblem över hela Sverige.
Och samhällsproblem har vi relativt gott om när det gäller infrastrukturområdet, inte minst eftersom Sverige är ett avlångt och ganska glest befolkat land. Det har under lång tid byggts upp en stor underhållsskuld på infrastrukturområdet. En stor del av fokuset har legat på den bristande punktligheten på järnvägen; vi ligger tyvärr i den europeiska bottenligan när det gäller det.
Men Trafikverkets generaldirektör Lena Erixon varnade för en tid sedan för att vi snart står vid samma vägskäl med vägnätet som vi stod inför med järnvägsnätet för 20 år sedan. Och konsekvenserna kan bli mycket allvarligare om vi tillåter att vägnätet får förfalla. Vägnätet utgör ryggraden i det svenska infrastruktursystemet. 90 procent av alla resor, åtminstone personresor, går faktiskt på hjul och på en väg.
Och efterfrågan på gods- och persontransporter kommer i det närmaste att fördubblas de närmaste årtiondena. Det finns alltså starka skäl för att investera i underhållet av vägnätet. Infrastrukturministern nämner nu de satsningar som regeringen avser att göra på området de närmaste åren. Men det är i mina ögon för lite. Jag vill därför tillägga att Moderaterna satsar 6 miljarder mer på underhållet av vägnätet än regeringen i den nationella planen 2018-2019.
Samtidigt matchar vi de investeringar som regeringen gör på järnvägsnätet. Fru talman! Jag har inte bett om den här debatten enbart för att den råkar beröra mitt eget hemlän. Det här är ett symtom på något principiellt viktigare, nämligen att vi har svårt att få ihop infrastrukturplaneringen mellan Sverige och Norge. Det är i mina ögon förödande, och i mitt andra inlägg ska jag återkomma till det.
Jag vill först ta upp några sakförhållanden beträffande just E18 och den sträcka som vi diskuterar. E18 utgör själva kroppspulsådern i flödet av människor och varor mellan Sverige och Norge. Just sträckan mellan Valnäs och Töcksfors kommer att vara de enda 8 milen på en sträcka på 52 mil mellan Stockholm och Oslo som inte kommer att vara mötesseparerade i framtiden.
Det beror inte på att det inte behövs - på Trafikverket är man mycket tydligt med att det finns brister i trafiksäkerheten i det området. Det är också en sträcka där det tyvärr har skett många dödsolyckor och frontalkrockar, just eftersom sträckan inte är mötesseparerad. Men Trafikverket bedömer att det inte finns ekonomiskt utrymme för den nödvändiga investeringen.
Trafikverket tvingas i stället föreslå att man ska sänka hastigheten på sträckan, till 80 kilometer. Det skulle naturligtvis få negativa konsekvenser för den regionala utvecklingen, och det är inte alls en lika säker åtgärd som mötesseparering på den aktuella sträckan för att höja trafiksäkerheten. Ministern nämnde att regeringen gjorde en nystart av nollvisionen 2016.
Med den här typen av investeringar, på en sträcka där ökad mötesseparation är ett typiskt exempel på en insats som kan rädda människoliv, kan man verkligen gå från vision till handling. Samtidigt skapas förutsättningar för att ta bort den sista felande länken på E18 mellan Stockholm och Oslo. Det skulle leda till mycket bättre trafiksäkerhet i flödet på väg mellan Stockholm och Oslo.