Finn Bengtsson (M):
Jag vill tacka Berit Högman för en viktig interpellation. Den lyfter fram ett mycket viktigt område. Jag som socialpolitiker med intresse för kultur välkomnar verkligen Kulturarvslyftets grundutgångspunkter. Å ena sidan ser man ett jätteproblem med dem som står allra längst från arbetsmarknaden. Å andra sidan värnar man om att investera i vårt kulturarv på ett sunt sätt.
Att gifta samman dessa två egenskaper i en höstbudget, som den nu aktuella, är enligt min mening mycket förtjänstfullt. Vad gäller den tekniska diskussionen om de 800 miljoner som avsätts kan man konstatera att en tredjedel går till handledarutveckling samtidigt som det återstår en stor resurs till dem som ofta står långt från arbetsmarknaden och behöver allt stöd för att kunna komma in på den.
Därför är det kanske lite cyniskt att tala om springvikarier i servicesektorn när vi talar om en mycket utsatt grupp människor. Det handlar om individer som på alla sätt behöver arbetsträna och få stöd för det och som behöver ha anpassade arbetsplatser utifrån det funktionshinder de har för att kunna göra en samhällsinsats. Vad kan vara viktigare än att dessa individer får möjlighet att göra en samhällsinsats genom att stärka vårt kulturarv?
När det gäller arbetsgivarsidan är det naturligtvis viktigt även för kulturarbetare att få ett statligt stöd för att lära sig att hantera inte vilken arbetskraft som helst utan människor med olika funktionshinder. Det måste anpassas till den verksamhet som de behärskar, nämligen kulturen och kulturens plats i vårt samhälle.
Jag tycker därför, fru talman, att man kan konstatera att detta är en stor satsning inom kulturbudgeten i år, men det är också en mycket viktig insats i vår socialbudget, inte minst ur socialförsäkringssynpunkt.
När vi har arbetat med sjukförsäkringsreformens förbättringar har vi insett att det är den grupp som kommit att bli den som kanske tjänar allra mest på de insatser som görs för att förbättra sjukförsäkringen.
Det är viktigt att i grunden tänka på denna yrkeskategori människor som vi i ett inkluderande samhälle i framtiden måste värna om och anpassa arbetsplatser för, så att de slutligen får en fast anställning där.
Om det finns människor med olika slags funktionshinder och vi inte anpassar arbetsplatserna för dem och därmed låter såväl arbetstagaren som arbetsgivaren - genom det stöd som ges i denna proposition - känna en tillfredsställelse i att möta varandra, är det naivt att tro att vi kommer framåt på den vägen.
I förlängningen tror jag att samhället dessutom måste åstadkomma en attitydförändring på arbetsgivarsidan när det gäller att anställa funktionshindrade. Där måste staten ta sitt ansvar och hjälpa till så att såväl den anställda som arbetsgivaren ersätts för de extra intrång det kan innebära att anpassa en arbetsplats.
Det ska leda till att man ser det som en av de kanske finaste insatser man från arbetsgivarhåll kan göra, att ställa upp för den grupp som tyvärr oftast står allra längst från arbetslivet. Sammanfattningsvis skulle jag vilja säga att Kulturarvslyftet är en viktig start, och det är viktigt att regeringen följer upp den. Precis som ministern sade kommer man också att göra det, och därmed tycker jag att Berit Högmans kloka frågeställningar i princip har besvarats.
Att följa upp en viktig reform har alltid varit alliansregeringens ambition.