KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Jag tackar infrastrukturministern för svaret på min interpellation. Vi är nog båda överens om att svensk kollektivtrafik nu i och med pandemin befinner sig i en väldigt ansträngd situation. Ungefär hälften av resandeunderlaget har försvunnit.
Därför är det helt avgörande för en hållbar återstart av svensk kollektivtrafik att vi kan gå in med fortsatta stöd från staten till svensk kollektivtrafik. Jag välkomnar de 6 miljarder kronor som regeringen hittills har aviserat.
Det är bra, men det är tyvärr inte tillräckligt för att kompensera den kollektivtrafik som körs i Sverige för de stora fall i biljettintäkter som man har upplevt och fortsätter att uppleva under pandemin. Fru talman! I Sverige rullar det ungefär 14 000 bussar i linjetrafik, till största delen - 10 000 bussar - i den regionala kollektivtrafiken.
Det är helt avgörande vilket drivmedel de här bussarna går på. I dag går många bussar på förnybara drivmedel - på biogas eller någon form av förnybar diesel. Men det går inte att komma ifrån att ifall vi skulle kunna få en stor andel av de här bussarna att i stället gå på el finns det enormt stora fördelar.
Då blir utsläppen helt och hållet noll, både växthusgasutsläpp och lokala utsläpp. Vi minskar bullret. Vi minskar skakningar i bussarna, vilket ger mycket bättre komfort för bussförarna och för resenärerna. Därför tycker jag att den elbusspremie som vi hittills haft i Sverige har varit väldigt bra.
Den har tyvärr varit för låg, men tanken med den har varit väldigt god. Dessvärre har regeringen sänkt elbusspremien från och med augusti 2020. Det tycker jag var en dålig åtgärd. Det innebär att man nu bara kan få 10 procent utbetalt av det belopp som en elbuss kostar. Tidigare var det 20 procent.
Det innebär också ett maxbelopp på 25 miljoner kronor per sökande. Totalt är nu 80 miljoner kronor avsatta i regeringens budget för direkt stöd till elbussar - mindre pengar än tidigare. När jag senast kollade hos Energimyndigheten fanns det 48 ansökningar på rad om stöd från den här elbusspremien. Totalt ansöker man om 2,5 miljarder kronor.
Det är väldigt mycket pengar, men tyvärr finns inte motsvarande summa i regeringens budget. Jag tycker att det är viktigt att höja elbusspremien, inte fasa ut den. Därför, fru talman, blir jag väldigt oroad över Tomas Eneroths svar till mig.
Eneroth säger att "premien har utgjort ett marknadsintroduktionsstöd och började fasas ut efter att den uppnått sitt syfte". Men, fru talman, det är ju nu det börjar. Under de kommande tio åren kommer en stor del av de 14 000 bussar som finns i Sverige att förnyas. Man kommer att köpa nya bussar. Då borde vi väl ha ett riktat stöd som verkligen främjar att det köps in så många elbussar som möjligt.
Jag vill verkligen veta av ministern om jag kanske har förstått honom fel. Menar regeringen att man ska fasa ut elbusspremien i en tid då vi i stället borde höja den?
Jens Holm (V):
Jag tycker att det var ett belysande svar från ministern. Först säger ministern att både jag och han och våra respektive partier är ganska överens om vikten av att ställa om Sverige och nå våra klimatmål och av att rädda kollektivtrafiken i den pandemi som vi befinner oss i just nu. Det är vi överens om.
Men vi är nog inte riktigt överens om lösningarna eller om hur långt vi anser att politikens ansvar går. Jag tycker till exempel att det är lite märkligt att regeringen har en elbusspremie, ett investeringsstöd, för att köpa in elfordon till kollektivtrafik och övrig linjetrafik, men nu säger att man är nöjd med den och att den har börjat spela ut sin roll.
Men, Tomas Eneroth, det är ju nu det börjar. Vi har 14 000 bussar i det här landet, och nästan alla kommer att behöva ersättas med andra fordon under åren fram till 2030. Då ska vi också nå vårt klimatmål om att minska utsläppen från transportsektorn med 70 procent. Är infrastrukturministern verkligen nöjd med att vi har några hundra elbussfordon som rullar i kollektivtrafiken i Sverige?
Det är jättebra med de satsningar som har gjorts, men han kan väl inte tycka att det är tillräckligt? Det är ju nu de stora investeringarna ska göras, och ifall man då samtidigt sänker investeringsstödet till att köpa in elfordon till kollektivtrafiken sänder det helt motsatta signaler mot vad vi borde vilja göra. Fru talman! Låt mig ta ett exempel.
Västtrafik har köpt in 145 nya elbussar. Volvo har tillverkat dem i Göteborg, och nu körs var tredje busslinje i Göteborg på el. Det är fantastiskt. Jag tror att det är norra Europas största elbussatsning.
Västtrafik får nu 25 miljoner kronor för den här satsningen, mycket mindre än man väntade sig, för Tomas Eneroth och hans regering har ändrat villkoren för elbusspremien. De har minskat den så att man kan få max 25 miljoner kronor och dragit ned hela premien totalt sett.
Det här tycker jag sänder helt fel signaler, fru talman, så jag vill fråga infrastrukturministern om han anser att de 80 miljoner kronor som nu finns att söka som elbusspremie verkligen är tillräckligt för att vi ska kunna göra den stora omställning av kollektivtrafiken som vi behöver göra och överlag ge kollektivtrafiken det extra stöd som den behöver nu när svensk ekonomi ska återstartas.
Jag vill påminna ministern om att det nu finns 48 ansökningar om stöd till inköp av elbussar hos Energimyndigheten. Totalt handlar det om 2,5 miljarder kronor. Ministern kan väl då inte anse att 80 miljoner räcker, eller är det verkligen så? Avslutningsvis skulle jag vilja kommentera det överskott som ministern säger finns hos våra regioner.
Det är sant att detta finns, men tror verkligen inte ministern att det överskottet kommer att användas till att beta av den stora vårdskuld som har byggts upp under pandemin och till att återuppbygga kollektivtrafiken överlag? Jag är väldigt rädd för att dessa pengar inte kommer att vara tillräckliga för att köpa in de nya klimatsmarta elfordon som i alla fall jag hoppas kan rulla i allt större utsträckning i kollektivtrafiken.
Tror ministern att detta räcker?
Jens Holm (V):
Det var bra att Tomas Eneroth nämnde Anders Ygeman, energiministern, för jag hade ju precis en debatt med honom på temat elektrifiering av fordonsflottan och om att det går alldeles för sakta med utbyggnaden av publika laddstolpar och är alldeles för krångligt och svårt att ladda bilarna. Även där ser vi att det är många fina ord från regeringen, men i praktiken händer det alldeles för lite.
Ekonomi handlar just om hushållning; det handlar om att hushålla med resurser. Då förslår det inte att sänka skatterna för de rikaste och att inte ha en skatt på till exempel lastbilstransporter, som har stora utsläpp.
Det som regeringen gör i dag innebär att vi har mindre pengar i statskassan för att ställa om vårt samhälle, och då blir det 80 miljoner kronor i en elbusspremie när vi ser att behovet är mångfalt större. Återigen: Ministern verkar nöjd med att vi har ett par hundra elbussar. Jag menar att elbussrevolutionen precis har kommit.
Vi har 14 000 bussar i Sverige, och under de här tio åren kommer nästan alla dessa att förnyas. Vill vi att det ska vara dieselbussar som rullar på våra vägar, eller vill vi att det ska vara tysta, bullerfria och klimatsmarta elbussar? Självklart vill vi ha elbussar. Då kan man dock inte dra ned på det riktade stödet, som handlar just om att underlätta för inköp av nya elbussar. Västtrafik är ett jättebra exempel.
De köpte som sagt in 145 bussar på de premisser som rådde tidigare, då stödet var generösare än vad det är i dag. Men Västtrafik har ju nästan 2 000 bussar i sin flotta. Det är klart att vi skulle vilja att den stora delen var elbussar, men då behöver det riktade stödet vara större - inte mindre. Här måste regeringen bättra sig.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka Anders Ygeman för svaret på min interpellation. Detta är en viktig debatt, för den handlar i grunden om våra möjligheter att lagstifta för att nå våra klimatmål och andra viktiga politiska målsättningar som vi varje dag debatterar och klubbar i riksdagens kammare.
I februari i år kom det en stämning från det tyska energibolaget RWE mot den nederländska regeringen för Nederländernas, tycker jag, väldigt framsynta och bra beslut att avveckla kolkraften i landet. Prislappen som det tyska energibolaget sätter är 1,4 miljarder euro, ungefär 15 miljarder svenska kronor, i kompensation från Nederländerna.
Det finns många fler liknande exempel där storbolag stämmer stater för att dessa vill reglera utsläpp, möjligheter att extrahera fossil energi och annat.
Vi är väl bekanta med vårt eget statliga bolag Vattenfall, som vid två tillfällen har stämt Tyskland av miljöskäl - en gång för att man ville avveckla kärnkraften, en gång tidigare för att man lokalt ställde hårdare krav på det då av Vattenfall ägda bolaget Moorburg i Hamburg.
Gemensamt för dessa och många andra stämningar - jag känner till ungefär 130 - är att de görs med stöd av det internationella energistadgefördraget. I detta fördrag finns en investerarklausul där bolagen har rätt att stämma stater. Stater har omvänt inga möjligheter att ställa krav på bolag med stöd av klausulen.
Stämningarna, fru talman, görs inte i det ordinarie rättsväsendet utan i privata domstolar. En av dessa är baserad här i Stockholm, hos Stockholms Handelskammare. Det kan förefalla märkligt, men det är faktiskt så det går till. I Stockholms Handelskammare finns det ingen som helst insyn, så vi vet inte hur många sådana här bolag-stat-stämningsärenden som pågår där.
Glädjande nog har allt fler dragit öronen åt sig och tycker att detta är ett konstigt förfarande och att det försvårar för länder att gå före på miljöområdet. Nu pågår, precis som ministern var inne på, en process där man ska reformera det internationella energistadgefördraget.
Jag vill välkomna, fru talman, att energiministern säger att den svenska linjen är att man ska kunna vara fri att lagstifta, inte minst på miljöområdet. Men då ska vi komma ihåg att lagstifta kan vi redan nu. Det är vad vi gör varje dag i den här kammaren.
Problemet med investerarskyddet i det internationella energistadgefördraget är att det med denna reglering kan komma en prislapp, eftersom bolag har rätt att stämma stater för förväntat bortfall i intäkter.
Jag vill fråga energiministern: Är den svenska linjen också att bolag inte längre ska kunna stämma stater med stöd av energistadgefördraget, ECT?
Jag vill också fråga om ministern tycker att det förfarande som sker nu är rimligt, nämligen att bolagen stämmer staterna inom ramen för privata domstolar, tribunaler, och inte i det ordinarie rättsväsendet. Är inte alla EU:s medlemmar rättsstater? I så fall borde man väl tillämpa det ordinarie rättsväsendet, inte privata domstolar.
Jens Holm (V):
Jag vill korrigera energiministern. Bolagen kan både använda sig av det ordinarie rättsväsendet och göra som Vattenfall och ha ett skiljedomsförfarande, som jag beskrev i mitt tidigare inlägg. Det har många exempelvis i Stockholms Handelskammare, som är ett av de säten där man helt enkelt stämmer stater. Min fråga till Ygeman, som han inte svarade på, var om han tycker att det är rimligt att det fungerar så som det gör i Stockholms Handelskammare.
Där råder total sekretess. Vänsterpartiets linje är densamma som när vi för två år sedan tog upp frågan i EU-nämnden. Vi vill att Sverige ska verka för att investerarskyddet tas bort helt och hållet. Om det inte fungerar ska Sverige lämna det internationella energistadgefördraget, precis som till exempel Italien gjorde för ett par år sedan.
Man ska komma ihåg att i det internationella energistadgefördraget är vi i sällskap med länder som Kazakstan, Turkmenistan, Uzbekistan, Ryssland, Vitryssland - det vill säga Belarus -, Turkiet och så vidare. Man kan tycka att det här är ett lite speciellt sällskap. Det gör hela processen svårreformerad.
Jag vill fråga ministern hur man egentligen reformerar det internationella energistadgefördraget. Råder inte enhällighet där? Alla länder måste väl vara överens? Det gäller i så fall även Kazakstan, Belarus och Uzbekistan. Tror inte ministern att det kan vara svårt att driva igenom dessa förändringar?
Det är därför jag, Lorena Delgado Varas och hela Vänsterpartiet vill veta vad nästa steg i den svenska linjen är om man inte får igenom en total reformering. Det borde vara att man ska lämna det internationella energistadgefördraget.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka energiministern för svaret på min interpellation. Vi vet att vi står inför en väldigt stor utmaning: Vi ska minska våra utsläpp från transportsektorn med minst 70 procent till 2030. Där kommer laddbara fordon att spela en väldigt viktig roll.
Men det är inte så mycket värt för människor att införskaffa ett laddbart fordon om det sedan är en massa krångel när man ska ladda fordonet. Det är ungefär där vi står i dag. I dag fungerar det så att regeringen via Energimyndigheten ger stöd till uppbyggnad av laddinfrastruktur.
Ungefär hälften av kostnaden för att sätta upp en laddstolpe står staten för. Men det finns inga motkrav på att laddstolpen ska vara enkel att använda, att det ska finnas ett standardiserat betalningssystem etcetera.
Detta har fått till följd att den som kör ett laddbart fordon och vill ladda det vid en offentlig laddstolpe ofta möts av en myriad av olika betalnings- och igångsättningssystem. Det kan vara brickor som ska blippas eller appar som måste laddas ned.
Man kanske ska swisha pengar medan man på andra platser kan betala direkt med ett kreditkort. Vissa, oftast kommuner, är föredömliga i så måtto att det inte finns något betalningssystem alls, utan det är bara att sätta igång och ladda bilen. Tyvärr innebär allt detta att det är mycket krångligare än det skulle behöva vara.
Jag och Vänsterpartiet anser att vi när vi går in med så stora statliga medel till utbyggnaden av den offentliga laddinfrastrukturen också ska ställa motkrav på att den ska vara så användarvänlig som möjligt. Och, fru talman, jag anser att en laddstolpe längs en statlig väg borde betraktas som en del av den statliga infrastrukturen.
Optimalt hade alltså varit om vi använt våra pengar direkt till att låta till exempel Trafikverket bygga upp laddinfrastrukturen längs våra statliga vägar och att man då också skulle kunna ha ett standardiserat och enkelt laddsystem för detta. Nu är vi inte där i dag, och det beklagar jag.
Jag skulle vilja återkoppla till den tidigare debatt som jag hade med energiministern den 15 september. Då lyfte jag just dessa frågor: att det måste vara enkelt att ladda elbilen. Då svarade energiministern mig så här: "Så vi kan nog ha en lösning utrullad och på plats om ungefär ett halvår."
Det där Statsrådet Ardalan Shekarabi alltså i september, och nu skriver vi mitten av april. Och vi har fortfarande inte någon lösning på detta problem. Det är fortfarande väldigt krångligt att ladda ett laddbart fordon vid en offentlig laddstation. Jag vill därför fråga ministern: När kommer detta problem att vara löst?
När har vi ett enkelt och enhetligt ladd- och betalningssystem för de publika laddstolparna?
Jens Holm (V):
Då har vi fått ett nytt löfte från energiministern, nämligen att frågan ska vara närmare en lösning under det här året. När jag debatterar med energiministern den här gången är han inte lika tydlig. Han kan inte lova att frågan om laddkrånglet ska vara löst ens det här året.
Det tycker jag är djupt problematiskt utifrån det faktum att det är våra skattepengar som till stor del finansierar de publika laddstationer som monteras upp. Varför, fru talman, har energiministern inte satt upp någon form av villkor för att ta emot pengar för att bygga upp offentlig laddinfrastruktur, nämligen att man också ska leverera elen på det enklast tänkbara sättet?
Precis som ministern är inne på ska det vara en app och inte 15 olika och ett kort som man kan betala med - inte en mängd olika betalningssystem. Jag tycker att det här är ett stort underbetyg till regeringen. Under den långa tid som har gått har man inte lyckats ställa dessa motkrav.
Jag tror att det finns välmenande aktörer där ute som vill lösa detta, men det är ändå regeringen som sitter på pengarna och kan ställa villkoren för den laddinfrastruktur som vi nu bygger upp och som kanske ska finnas i decennier framöver. Fru talman! Sedan tycker jag att ministern är lite ohederlig när han debatterar.
Han säger att jag och Vänsterpartiet vill förstatliga laddinfrastruktursystemet. Det jag pratar om är att våra myndigheter, förslagsvis Trafikverket, själva ska kunna förfoga över de statliga medel som anslås och bygga upp laddinfrastruktur längs det statliga vägnätet. Jag skulle också vilja fråga ministern hur han ser på framtiden.
Som det är nu har vi ungefär 10 000 publika laddpunkter i Sverige, till stor del finansierade med offentliga medel. Jag läste en rapport från organisationen Power Circle, en organisation som jag vet att ministern har haft mycket att göra med under dessa samtal.
Där talar man om att vi fram till år 2030 kommer att behöva ungefär 90 000 publika laddplatser, alltså nästan tio gånger så många som det finns i dag. Ska vi bygga upp laddinfrastrukturen till en sådan omfattning tror jag att det behövs ett mycket högre tempo än i dag.
Jag vill fråga ministern om han delar den bilden: Är det skala 10 som gäller, alltså att det behövs ungefär tio gånger så många publika laddplatser som i dag? Fru talman!
Jag skulle också vilja kommentera den framgångsrika satsning som ministern talar om, där man har lyckats finansiera 20 publika snabbladdningsstationer fördelat på sju olika län i norra Sverige.
Jag tror inte att vi med den hastigheten kommer att nå de mål vi behöver nå för att uppnå klimatmålet om att minska utsläppen från transportsektorn med 70 procent. Tycker man alltså att detta är en framgångsrik och snabb utbyggnad? Och när dessa 20 publika snabbladdningsstationer har byggts upp, finns det då ett enhetligt och enkelt betalningssystem för dem?
Jens Holm (V):
Jag tror att vi just fick förklaringen till varför det går så långsamt med utbyggnaden av publika laddstationer och med att få ett enhetligt och enkelt system att använda, nämligen att energiministern är nöjd med situationen som den är.
Han talar om att vi redan har en utbyggd laddinfrastruktur och att det nu på i princip alla platser i Sverige finns en laddplats mindre än tio mil bort. Men problemet är ju att många av de publika laddplatserna inte fungerar för den som vill använda dem. Betalningssystemen är för krångliga. Laddplatserna är inte igångsatta.
Det finns inget nationellt system för att enkelt se var den närmaste stationen finns, om den fungerar eller om den är upptagen och så vidare. Detta oroar mig, i synnerhet med tanke på att vi bara är i början av elbilsrevolutionen. Vi kommer att få otroligt många fler elfordon. Då behövs det fler laddplatser och ett mycket enklare system.
Återigen, fru talman, tycker jag att ministern glider på formuleringarna. Vi har inte talat om att förstatliga befintlig laddinfrastruktur. Jag säger att vi ska ställa krav på hur pengarna används, våra gemensamma medel, och att det kanske är enklare och rimligare att Trafikverket självt får bygga ut för de pengar som vi anslår. Jag skulle vilja avsluta med att fråga ministern vad vägen framåt är.
När har ministern nästa möte med branschen, och när får vi se nästa steg mot att ta fram ett enkelt och enhetligt system för detta? Som det fungerar nu är det inte tillräckligt bra - den saken är helt klar.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka infrastrukturministern för svaret på min interpellation. Den debatt vi har nu rör regeringens förslag till infrastrukturproposition och den efterföljande planen till nationella infrastrukturinvesteringar - infrastrukturplanen.
Det här blir sannolikt de största investeringar som staten Sverige gör under de kommande tolv åren. Infrastrukturpropositionen och infrastrukturplanen blir sannolikt också de viktigaste styrdokument vi har för att vi ska kunna uppnå våra klimatmål. Låt mig understryka att just transportsektorn har ett separat klimatmål.
Vi ska minska utsläppen med 70 procent till senast 2030. Det är mindre än tio år dit. Till 2045 ska vi ha nollutsläpp i Sverige. Därför behöver vi en infrastrukturplanering som verkligen håller sig inom de ramar som våra klimatmål sätter upp. Fru talman!
För ett par veckor sedan kom Klimatpolitiska rådet med sin granskning över Sveriges arbete för att nå klimatmålen. De pekar ut infrastrukturplaneringen som kanske det viktigaste för att vi ska kunna nå våra klimatmål, just för att det handlar om så mycket pengar, som ministern precis har varit inne på.
Här har vi också möjligheten att skapa ett transporteffektivt samhälle där vi totalt sett transporterar oss mindre och där vi totalt sett transporterar oss smartare ur ett miljö- och klimatperspektiv. Det innebär mindre transporter med egen bil. Det innebär mindre transporter med flyg men mer på järnväg och mer med kollektivtrafik. Och det innebär mer gång- och cykeltransporter i våra städer.
Jag anser, precis som Klimatpolitiska rådet, att regeringen, med infrastrukturpropositionen och med den infrastrukturplan som vi har i dag, missar möjligheten att nå just detta: ett mer transporteffektivt samhälle där vi når våra klimatmål.
I den infrastrukturproposition som ministern hänvisar till, som presenterades förra veckan, tas det upp en del intressanta saker, tycker jag. Men den lämnar minst lika många frågor.
Till exempel säger man att man med infrastrukturpropositionen ska nå klimatmålen och att den så kallade fyrstegsprincipen ska vara styrande för infrastrukturplaneringen. Fyrstegsprincipen innebär att det sista man gör är att bygga nytt. Man ska i så stor utsträckning som möjligt använda sig av steg ett och steg två.
Det gör vi genom att planera annorlunda och genom att understödja till exempel beteendeförändringar så att människor reser kollektivt och cyklar i stället för att vi bygger nya vägar och så vidare.
Därför skulle jag vilja fråga ministern: Hur menar ministern att steg ett-åtgärder och steg två-åtgärder, inom ramen för fyrstegsprincipen, kommer att stärkas med infrastrukturpropositionen och den kommande infrastrukturplanen? Och vilka konkreta åtgärder avser ministern att vidta?
Jag ser inga lagändringar, inga uppdrag till Trafikverket och inga nya finansieringsformer för att vi ska kunna använda oss mer av steg ett-åtgärder och steg två-åtgärder. Det är precis det som behövs, och det borde finnas i infrastrukturpropositionen.
Jens Holm (V):
Det låter ungefär som det brukar göra när jag debatterar med infrastrukturministern: När jag tar upp vissa frågor är det för tidigt, och när jag tar upp dem nästa gång är det för sent.
En infrastrukturproposition som har ambitionen att omsluta åtminstone de kommande fyra åren och sända tydliga signaler för den kommande planplaneringen, som handlar om de kommande tolv åren, borde vara väldigt tydlig både vad gäller ekonomisk finansiering och det politiska innehållet. Men inget av detta finns i den innevarande infrastrukturpropositionen. Det är för lite pengar.
Vissa delar av viktiga objekt borde plockas ur nationell plan och i stället finansieras med lånade pengar som separata projekt, inte minst byggandet av höghastighetsbanorna. Det är ju precis vad Trafikverket och alla involverade i detta anser.
Jag skulle vilja fråga ministern: Anser ministern att det är rimligt att basera den kommande infrastrukturplaneringen för de kommande tolv åren på en prognos om 27 procents ökat resande med egen bil? Är det att bygga ett transporteffektivt samhälle? Det skulle jag vilja ha ett konkret svar på.
Jag skulle också vilja fråga ministern om han anser att fyrstegsprincipen och användandet av steg ett- och steg två-åtgärder i en större utsträckning, alltså beteendeförändringar, trimningar och annat, är viktigt. När avser i så fall ministern att presentera konkreta förslag för att detta verkligen ska slå igenom i infrastrukturplaneringen? Jag fick inget svar gällande satsningar på cykelinfrastruktur.
Ska vi kunna bygga ut cykelinfrastruktur i en stor skala, och det bör vi göra, behöver vi också se till att cykelinfrastruktur kan byggas oberoende av bilvägar. Det går inte i dag. Då måste Trafikverket få ett uppdrag.