Ylva Johansson (S):
Tack, Erik Ullenhag, för svaret! Kvinnor tjänar i dag väsentligt mindre pengar på arbete än män. En genomsnittlig kvinna tjänar drygt 7 000 kronor mindre än en genomsnittlig man i Sverige varje månad. Varje månad skiljer det så mycket. Det finns flera orsaker till detta.
Det handlar för det första om att kvinnor och män, även om de arbetar lika mycket, inte arbetar lika mycket avlönat. Kvinnor arbetar mer oavlönat hemma, och män arbetar mer avlönat på arbetsmarknaden. För det andra är en viktig skillnad att kvinnor och män jobbar i olika branscher.
Vi har en starkt könssegregerad arbetsmarknad där kvinnodominerade branscher som regel är väsentligt mindre avlönade än manligt dominerade och dessutom ofta med osäkrare arbetsvillkor. Det tredje skälet är att det också sätts lön efter kön, även när man har samma kompetens och utför samma eller likvärdiga arbetsuppgifter.
Det är i den senare delen som lönekartläggningen kommer in och kan åtgärda. Vi ska inte tro att lönekartläggning är det allenarådande för att jämställa löner, men det är ett av de verktyg som finns. Uppdraget är gigantiskt. På en livsinkomst skiljer det 3 miljoner kronor mellan män och kvinnor. Det är fruktansvärt mycket pengar.
Det är härligt mycket pengar, kan man också säga - om man är man - för det innebär frihet och makt. Att i det läget, när vi har ett sådant stort uppdrag framför oss, tveka och säga att man inte tror att den åtgärden löser hela problemet så därför backar vi - den metoden kommer aldrig att leda till någon framgång. Vi som har jobbat med jämställdhetsarbete länge kan lära av historien.
Vi kan se att ett framgångsrikt jämställdhetsarbete i princip alltid handlar om att man baserar sig på fakta, statistik och uppföljning. Fakta och statistik är kvinnors bästa vän. Det handlar också alltid om ett strukturerat, långsiktigt och envist arbete.
Det har aldrig funnits några snabba klipp för att åstadkomma en jämställd arbetsmarknad eller ett jämställt samhälle, men vi har tagit väsentliga steg genom ett systematiskt arbete, steg för steg. Lönekartläggning är ett av de få verktyg som faktiskt fungerar. Det löser inte alla problem, men det fungerar. Lönekartläggning har varit en effektiv metod för att minska osakliga löneskillnader.
När man gjorde lönekartläggningar 2010 visade det sig att det fanns oskäliga löneskillnader på 42 procent av arbetsplatserna. Det är ganska bra att veta det. När man får veta detta kan man också se att det nästan alltid leder till att det åtgärdas. Lönekartläggning leder till högre lön både för kvinnor och för män - i större utsträckning för kvinnor, men även män tjänar faktiskt på lönekartläggning.
Därför tycker jag att det är så anmärkningsvärt att regeringen har valt att backa när det gäller lönekartläggning. I stället för att som tidigare ha krav på att genomföra den varje år ska det nu bara ske vart tredje år. I stället för att gälla alla företag med fler än 10 anställda måste nu bara lite större företag med minst 25 anställda göra det.
Jag kan inte förstå det, och min fråga till statsrådet kvarstår: Tänker statsrådet ta några initiativ för att använda ett av de få verktyg som finns och fungerar, nämligen lönekartläggning, regelbundet varje år?