KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
De borgerliga partierna har en reservation - jag förstår, kärare åhörare, att detta inte är helt lätt - som handlar om en utfasning av hormonstörande ämnen. Sedan har Vänsterpartiet en annan reservation som handlar om förbud mot hormonstörande ämnen. Det är ju näst intill semantik, för om man läser reservationerna ser man att de är väldigt lika. Men jag tycker att Vänsterpartiets reservation var lite skarpare och bättre.
Ska jag vara ärlig, Lena Ek, tror jag att om du och jag hade pratat med varandra före den här debatten hade vi nog kunnat klumpa ihop reservationerna till en gemensam. Vi ska kanske lära oss av det till nästa gång. Vi befinner oss ju i opposition båda två. Sedan tar Lena Ek upp vikten av att hantera ämnen i grupp. Det är otroligt viktigt, och det pågår ju ett sådant arbete. Så det är kanske lite onödigt att slå in en öppen dörr.
Men fram till dess att vi kan hantera farliga ämnen i grupp är det viktigt att vi kan plocka ut enskilda ämnen som vi vet är väldigt farliga och bara totalförbjuda dem. Det är därför som jag tycker att det är olyckligt att Centerpartiet inte stöder vårt förslag om förbud av hormonstörande Deka-BDE som tidigare var förbjudet i Sverige, men som nu tyvärr inte är det.
Vi vet att bisfenoler i deras olika varianter är någonting som vi alla vill ha bort från marknaden. Vi i Vänsterpartiet lägger fram ett förslag om förbud, inte bara mot bisfenol A utan mot samtliga bisfenoler. Det står Centerpartiet fritt att rösta för det förslaget. Det är reservation nr 8.
Jens Holm (V):
Jag är glad för att Fredrik Malm tar upp barnen och att barnens hälsa alltid måste gå först när vi talar om kemikalier. Även om det sägs så i högtidliga sammanhang stämmer det inte riktigt. Vi vet att det fortfarande finns många farliga kemikalier i till exempel leksaker.
I plaster finns så kallade ftalater, som i sin tur finns i mängder av leksaker för barn. Ftalaterna är i viss mån begränsade i Sverige, men det finns inget renodlat förbud mot ftalater i leksaker och andra artiklar som barn kommer i kontakt med. Vi i Vänsterpartiet föreslår ett renodlat förbud. Det är reservation 10.
Fredrik Malm och Folkpartiet kan rösta för det vid voteringen i eftermiddag. Tänker ni göra det, Fredrik Malm? Fredrik Malm talar om hormonstörande ämnen. De hör till några av de värsta ämnena eftersom de går in i kroppen och påverkar hela människan inifrån. De förändrar oss. Olika varianter av bisfenoler är så kallade hormonstörande ämnen.
Vi i Vänsterpartiet tycker att det får vara stopp på lappandet och lagandet, ett litet förbud här och ett litet förbud där. Vi vill ha ett totalförbud. Det är reservation 8, och Folkpartiet kan rösta också för den. Tänker ni göra det, Fredrik Malm? Det hedrar Fredrik Malm att han tar upp handelspolitiken och den internationella dimensionen. Det är viktigt. Vi vill ha en grundläggande princip i EU:s kemikalielagstiftning Reach. Det ska klart och tydligt stå att medlemsländerna alltid ska kunna gå före och hänvisa till folkhälsa och miljö.
Så är det tyvärr inte i dag. Man kan nästan aldrig göra det, eftersom den internationella konkurrensen anses vara viktigare än att enskilda medlemsländer ska kunna gå före. Delar Folkpartiet principen att enskilda medlemsländer ska kunna gå före på miljöområdet?
Jens Holm (V):
Jag tolkar Fredrik Malms svar så att Folkpartiet kommer att rösta emot ett totalförbud av hormonstörande bisfenol A och andra bisfenoler. Det beklagar jag. Som jag tolkar svaret kommer Folkpartiet även att rösta emot ett förbud av ftalater i leksaker och andra artiklar som barn kommer i kontakt med.
Det beklagar jag också. En politisk union som inte tillåter att ett enskilt medlemsland går före på miljöområdet utan säger att företagens konkurrens är viktigare än att enskilda medlemsländer har rätt att förbjuda kemikalier eller åtgärda någonting annat på miljöområdet tycker jag inte är någon bra politisk union.
Jag kan göra jämförelsen - apropå att vi är medlemmar i EU - med vissa partier i Sverige som vill lägga ned landstingen och ha en annan form av regionalt samarbete. Det hindrar inte de partierna att vara aktiva och politiskt pådrivande i de svenska landstingen. På samma sätt agerar vi inom EU. Så länge vi är medlemmar kommer vi att slåss med näbbar och klor för att det ska bli så bra som möjligt.
Ja, jag är oroad över handels- och investeringsavtalet TTIP med USA. Fredrik Malm säger att vi inte vet nästan någonting. Jo, vi vet ganska mycket, för det har läckt ut. Tyvärr förs förhandlingarna i total lönndom, men av det som läckt ut framgår att förslaget om så kallad regulatory cooperation, att man ska anpassa lagarna till varandra, har tagits fram. Om man ska anpassa alla lagar till varandra blir frågan vad det är som kommer att gälla.
Är det USA:s kemikalielagar eller det europeiska regelverket som ska gälla? På den punkten är jag oroad, och jag tycker nog att också Folkpartiet borde vara lite oroat.
Jens Holm (V):
Jag skulle vilja börja med att säga en sak angående det som Fredrik Malm sa tidigare eftersom jag inte hade någon replik kvar då. Det är synd att inte Fredrik Malm är kvar här. Han påstod alltså att Vänsterpartiet kommer att rösta emot en massa saker, och det är ju för att vi i Vänsterpartiet har egna förslag som är bättre eller så pågår det ett arbete i regeringen som ser ganska förtroendeingivande ut. Det är alltså inte så svårt att svara på detta.
Jag tycker att det är jättebra, Magnus Oscarsson, att ni i Kristdemokraterna också vill ha förbud mot bisfenoler precis som vi i Vänsterpartiet vill ha. Du hänvisar till barnen inte minst.
Det finns en likartad problematik, och det rör ftalater, som är en mjukgörare i plast, som finns i mängder av leksaker som kommer i direkt kontakt med barnen när de leker. De finns också i andra barnavårdsartiklar. Vi i Vänsterpartiet vill ha ett förbud mot alla ftalater som kommer i kontakt med barn.
Kan vi räkna med Kristdemokraternas stöd i det förslaget? Det gäller reservation 10 i betänkandet. Jag undrar också vad Kristdemokraterna anser om EU:s kemikalielagstiftning som innebär att medlemsländer ofta inte kan gå före och ha en progressivare politik. Man måste invänta en politik på EU-nivå, och det här är någonting som hämmar de enskilda medlemsländerna.
Vänsterpartiet tycker att det vore väldigt bra om man fick in en sådan här gå-före-princip inom Reach, att man skriver in att medlemsländerna alltid ska kunna gå före och ha en mer progressiv kemikaliepolitik. Vad tycker Kristdemokraterna om detta?
Jens Holm (V):
Det är jättebra om man kan få ett förbud på EU-nivå. Men ofta är det så att initiativen växer från medlemsländerna, och det finns ganska många fall - inte bara på kemikalieområdet utan på en mängd andra miljöområden - där medlemsländerna vill gå före och ha en mer progressiv miljöpolitik. Då säger EU nej, därför att detta blir ett hinder för den fria konkurrensen.
Man säger att vi har ju en inre marknad och där måste vi ha exakt likadana villkor. Vi i Vänsterpartiet menar att det är lite av en marknadsfundamentalism, som vi brukar kalla det. Det måste ju alltid vara viktigare att man kan gå före och ha en mer progressiv politik på det nationella planet, och där tycker jag att det hade varit väldigt bra om vi hade kunnat få stöd från borgerliga partier, till exempel Kristdemokraterna.
Jag tycker också att det hade varit bra att få stöd för vårt förslag om ett förbud mot ftalater, alltså mjukgörare i plast, som kommer i kontakt med barn och som finns i alla leksaker. Detta föreslår Vänsterpartiet, men än så länge har inget borgerligt parti aviserat att man backar upp det förslaget. Jag skulle vilja veta varför ni inte stöder ett sådant förbud. Det låter väl bra?
Jens Holm (V):
Jag och Johan Büser är överens om mycket i betänkandet som vi debatterar. Men vi i Vänsterpartiet vill gå längre på flera områden. I betänkandet lägger vi fram flera konkreta förslag på kemikalier och ämnen där vi tycker att Sverige borde kunna gå före och begränsa dem eller införa regelrätta förbud.
Jag tänker inte gå in på just de kemikalierna i sig. Jag skulle vilja stanna kvar vid den principiella nivån, nämligen att enskilda medlemsländer borde kunna gå före med nationella förbud. Den frågan tas upp i betänkandet. Det är en av de första frågorna som tas upp. Det står på s. 11 att Sverige inte har infört nationella förbud i någon större utsträckning.
Sedan konstaterar man i betänkandet att ifall Sverige ska gå före och förbjuda någon enskild kemikalie måste man först ta hänsyn till "de eventuella negativa effekterna på svenska företags konkurrenskraft och den inre marknadens funktion". Det är en formulering som återkommer flera gånger i betänkandet. Jag kände igen formuleringen.
Jag läste i gamla dokument, och jag hittade exakt samma formulering i den borgerliga regeringens klimatproposition som heter På väg mot en giftfri vardag - plattform för kemikaliepolitiken .
Jag tycker att det är lite märkligt att vi har en socialdemokratisk och miljöpartistisk regering som inte törs gå längre i de här frågorna, där enskilda medlemsländer kan gå före och förbjuda enskilda kemikalier, med mindre än att man måste ha denna tvångströja och förhålla sig till företagens konkurrenskraft och EU:s inre marknads funktionssätt. Johan Büser!
Borde inte Sverige kunna gå före på kemikalieområdet i mycket högre grad än vad som föreslås i betänkandet?
Jens Holm (V):
Jag tycker att det är jättebra att Sverige har gått före på kvicksilverområdet. Det är jättebra att Sverige i viss mån har gått före på bisfenol-A-området och att man nu förbereder ett möjligen heltäckande förbud mot bisfenoler. Johan Büser! Min fråga var dock av lite mer principiell karaktär.
Ni skriver i betänkandet att om man ska gå före på det nationella området måste man först ta hänsyn till företagens konkurrenskraft och sedan ta hänsyn till den inre marknadens funktion. Detta kan låta lite akademiskt, men jag tycker att om man lägger in sådana där brasklappar sätter man stopp för sig själv innan man ens har försökt.
Tycker inte Socialdemokraterna att det är barnens hälsa och värnandet om miljön i sig som är det viktiga? Måste vi verkligen skriva in sådana där saker om hänvisningar till EU:s inre marknad och företagens konkurrenskraft? Det blir svårt att förbjuda en enda kemikalie här på hemmaplan om man hela tiden ska förhålla sig till EU:s inre marknad.
Den säger ju att det ska vara samma konkurrensvillkor i alla länder. Kemikaliepolitiken är harmoniserad, det vill säga lagstiftningen är exakt likadan i alla 28 medlemsländer. Tycker inte Socialdemokraterna att man som enskilt medlemsland ska ha rätt att gå före på miljöområdet?
Tycker inte Socialdemokraterna att miljö och folkhälsa ska vara överordnade den inre marknadens funktionssätt?
Jens Holm (V):
Det finns ett tillkännagivande i betänkandet som handlar om att bostadsbyggande ska vara en styrande faktor vid prioritering av sanering av förorenad mark. Ingen av oss är emot bostadsbyggande i sig.
Lars Tysklind säger att han inte ser en motsättning, men prioriteringen har hittills varit att sanera marken, göra den ren, oavsett syftet med marken. Som det har sagts tidigare kan det finnas tunga finansiärer som är beredda att bygga och som kan gå in och sanera mark själva.
Jag förstår inte varför man tar in frågan om bostadsbyggande över huvud taget. Jag har en fråga till Lars Tysklind. Är inte miljönyttan, att göra marken ren, det viktigaste? Jag har ännu en fråga.
Vi vet att med den budget som de borgerliga partierna med stöd av Sverigedemokraterna röstade igenom får detta viktiga område, sanering av förorenad mark, som finns i utgiftsområde 20, 183 miljoner kronor mindre med den borgerliga budgeten. Om området är så prioriterat, Lars Tysklind, varför drar ni ned på området? Varför skjuter ni inte till mer pengar?
Med den investeringstakt ni har i er borgerliga budget, vet Lars Tysklind vilket år de så kallade riskklass 1-områdena kommer att vara helt sanerade? Det finns en prognos utifrån er budget.
Jens Holm (V):
Skälet till att jag frågar är att det självklart finns ett stort ansvar om det kommer in ett tillkännagivande i ett betänkande som röstas igenom i kammaren. Om man skriver in att bostadsbyggande ska vara en styrande faktor vid prioritering av förorenad mark då jämställer man bostadsbyggande med just att göra marken ren. Det är det som jag tycker blir helt fel ingång.
För varje gång jag lyssnar på er borgerliga företrädare när ni försöker förklara blir jag inte klokare på vad ni egentligen är ute efter. Varje gång vi frågar er säger ni att det primära syftet är att rena marken. Då kan vi väl ha det kvar precis som det har varit? Det har varit syftet hela tiden.
Jag kan berätta för Lars Tysklind och alla som lyssnar på debatten att i Naturvårdsverkets rapport Förslag till etappmål för efterbehandling av förorenade områden går man igenom de 1 300 så kallade riskklass 1-områdena. Det är alltså fråga om mycket akut förorenade områden i Sverige.
Naturvårdsverket säger att med nuvarande investeringstakt kommer dessa områden att vara sanerade till 2079. Prognosen har gjorts på den borgerliga budgeten. År 2079 är långt fram i tiden. Jag vet inte om jag ens lever då.
Det är därför vi behöver mer pengar på området, och det är därför det är så olyckligt att de borgerliga partierna med stöd av Sverigedemokraterna röstade igenom en budget som drar ned på investeringarna med 180 miljoner kronor redan år ett. Tycker Lars Tysklind att det känns bra att de 1 300 absolut värst förorenade områdena som är i behov av sanering inte blir rena förrän år 2079?
Jens Holm (V):
Det finns mycket som är bra med förslaget till budget, och det är därför som vi i Vänsterpartiet avser att rösta för den - eller för ramarna - nästa vecka. Inte minst på miljöområdet finns det stora satsningar. Vårt klimatmål tar vi inte emellertid inte upp i budgetpropositionen.
Det jag hör nu från klimat- och miljöministern, att allt ska göras helt och hållet på hemmaplan, tycker jag låter bra. Vi gör självklart investeringar i andra länder, men det ska göras med nya additionella medel. Säger vi att vi ska minska utsläppen med en procentsats, då ska vi också göra vår hemläxa och göra det här i Sverige.
Vi i Vänsterpartiet kommer att fortsätta kämpa för att höja målsättningen för våra klimatmål här i Sverige. Att föra över teknik är någonting som helt och hållet befinner sig i klimatförhandlingarnas epicentrum. Det står i artikel 4 i klimatkonventionen, tas upp i handlingsplanen från Bali och så vidare.
Det är också klart att det ska vara miljöteknik som ska föras över till utvecklingsländerna utan att nya kostnader ska läggas på utvecklingsländerna. Utvecklingsländerna hävdar då att ett stort problem i dag, ett hinder för tekniköverföringen, är dagens lagstiftning om patent och immaterialrätt. Låt oss ta Indien som exempel.
Indien betalade bara i royaltyer och licenser ungefär 300 miljoner US-dollar år 2002. År 2010, ungefär tio år senare, hade den siffran nästan tiodubblats. Man betalar alltså nästan tio gånger så mycket bara i licenser för att få använda olika former av teknik.
Självklart anser jag att vi borde undersöka om vi kan göra på samma sätt som vi har gjort i fråga om livräddande mediciner. Världssamfundet har sagt att när det gäller vissa former av mediciner som räddar liv ska utvecklingsländerna kunna göra kopior av de medicinerna.
Man ska inte fastna i att man måste betala en massa dyra licenser eller i rättstvister om huruvida man får använda en medicin eller inte. Att bekämpa klimatförändringen handlar också om att rädda liv. Precis så argumenterar utvecklingsländerna, och de tror inte att frågan blir bättre av att man tar upp den inom Världshandelsorganisationen.
Där kan man självklart också diskutera patent, men inom Världshandelsorganisationen har man ett främsta fokus, och det är så mycket handel som möjligt. Därför skulle jag vilja fråga klimat- och miljöministern: Anser inte Åsa Romson att patent och dagens regim i fråga om immaterialrätt kan vara ett hinder för tekniköverföringen på det sätt som utvecklingsländerna brukar argumentera?
Menar inte Åsa Romson att det kan vara en god idé att lyfta fram frågan om immaterialrätt och tekniköverföring även inom klimatförhandlingarnas område?
Jens Holm (V):
Jag skulle vilja berätta en anekdot för klimat- och miljöministern och hela kammaren. För två år sedan var jag på klimattoppmötet i Doha i Qatar. Där träffade jag en kvinna som kom från Filippinerna. Bara veckan innan hade Filippinerna drabbats av en av decenniets värsta jordbävningar, där över 1 000 människor hade dött och över 100 000 blivit hemlösa. Jag frågade henne: Ni är ändå ett relativt jordbävningsdrabbat land.
Har ni inte möjlighet att varsko befolkningen och förutse sådana här saker? Hon svarade att det finns väldigt avancerade program för att modellera och förutsäga jordbävningar, men de har inte tillgång till dem, för programmen är låsta, och de kan inte betala för dem. Detta är ett exempel på att dagens regim när det gäller immaterialrätt står i vägen för en effektiv överföring av den bästa och nyaste gröna tekniken till utvecklingsländerna.
Annars håller jag med Åsa Romson om att patent kan vara viktigt, men frågan är hur vi använder dem och vem som ska betala licenserna. Ska alla betala lika mycket, eller kan vi göra undantag för just utvecklingsländerna för vissa utvalda tekniker som vi vet att de efterfrågar och som vi vet att syd har problem att få del av? Sådana saker skulle jag önska att den svenska regeringen tog upp.
Jag kan berätta att den tidigare borgerliga regeringen inte gjorde detta, men jag hoppas att ni i den nya regeringen kan ta upp dessa frågor. Det skulle bli väldigt uppskattat av utvecklingsländerna, för de har tyvärr få allierade bland industriländerna i frågan om tekniköverföring. När det gäller Vänsterpartiets målsättningar om att minska utsläppen ska jag säga att jag vet att de är ambitiösa.
För ett par veckor sedan lade vi fram vår motion, som heter Klimaträttvisa , där vi tar fram en del av våra konkreta förslag för att kraftigt minska utsläppen.
Jens Holm (V):
Jag vill börja med att tacka Annie Lööf för interpellationen och Åsa Romson för svaret. Det är viktigt att sätta press på regeringen inför klimattoppmötet i Lima. Jag ska själv resa dit, ditskickad av mitt parti, Vänsterpartiet.
Det har varit rätt mycket oklarheter om vad det är för målsättningar som gäller för den nya S-MP-regeringen beträffande klimatpolitiken, både på Sverigenivå och på EU-nivå. En del av dessa frågor återkommer jag till i min interpellationsdebatt senare i eftermiddag.
Vid EU-nämndens sammanträde i mitten av oktober, då Stefan Löfven skulle bringa klarhet i vilken position Sverige skulle ha på EU-toppmötet, alltså vilka klimatmål den svenska regeringen skulle företräda på klimattoppmötet, var det allt annat än tydligt. Det var kort och gott ett extremt taffligt och amatörmässigt hanterande av de viktiga frågorna.
Det måste sägas, och därför är den här interpellationen viktig. När Stefan Löfven till slut kom fram till vilken position den svenska regeringen skulle driva sa han att det var 50 procents utsläppsminskningar till 2030, helt och hållet på hemmaplan.
Borgarna tillsammans med Sverigedemokraterna fick igenom en lägre ambitionsnivå, och det var den som Stefan Löfven tvingades åka ned till Bryssel och framföra. Jag förstår därför inte hur Annie Lööf kan säga att regeringen har sänkt ambitionsnivåerna i klimatpolitiken när de till slut faktiskt lade fram en högre klimatmålsättning på EU-nivå än det som Alliansen och Sverigedemokraterna föreslog.
Ännu märkligare blir det, Annie Lööf, när du kritiserar den uppgörelse som har träffats av Europeiska rådet. Det gjorde även vi i Vänsterpartiet. Vi kritiserade det eftersom det innebar totalt sett sänkta ambitionsnivåer, till exempel blev målsättningen för energieffektivisering ännu lägre än ursprungsförslaget.
Och mycket riktigt kommer Polen tillsammans med en del andra östeuropeiska länder att få utsläppsrätter gratis ända fram till 2030. Under 15 långa år kommer EU att dela ut utsläppsrätter gratis till deras kolbränning och andra tunga industrier. Vi i Vänsterpartiet sade att det var helt oacceptabelt, och vid telefonmötet den 24 oktober röstade vi mot förslaget.
Vi var det enda parti som röstade mot det. Ni röstade inte mot det, Annie Lööf. De andra borgerliga partierna röstade inte mot det. Därför tycker jag att det är märkligt att du gör en så stor affär av detta i din interpellation då ni ju inte röstade nej till det förslag som till slut gick igenom i Bryssel.
I den överenskommelse som träffades i Bryssel lade man till en ny artikel - jag tror att vi kan kalla den artikel 1 eftersom den finns i början av texten - där det står att man kan revidera klimatöverenskommelsen. Vi i Vänsterpartiet var kritiska till det eftersom vi är rädda att ambitionerna kommer att sänkas ytterligare.
Men det går att använda en sådan revideringsklausul till att höja ambitionerna. Min konkreta fråga till klimat- och miljöminister Åsa Romson är: Kommer ni att använda den klausulen för att försöka skärpa ambitionerna i EU:s klimat- och energipaket för klimatpolitiken till 2030?
Jens Holm (V):
Annie Lööf är fascinerad över att klimat- och miljöministern inte svarar på hennes frågor. Jag är fascinerad över att Annie Lööf inte svarar på mina frågor, så jag tar dem igen. Hur, Annie Lööf, kan ni i Centerpartiet komma till slutsatsen att regeringen har sänkt klimatambitionerna på EU-nivå? Regeringen vill minska utsläppen med 50 procent till 2030.
Ni ville minska utsläppen med 40 procent till 2030. Sedan ville ni köpa internationella krediter för 10 procent också. Jag förstår inte hur ni får ihop det till en ambitionssänkning. Jag förstår inte heller hur du får ihop det när du kritiserar överenskommelsen så ihärdigt, vilket vi i Vänsterpartiet också gör. Varför röstade ni då inte emot den? Jag tror att du har fel i din slutsats, Åsa Romson.
Ibland är ett förslag så genomuselt att någon måste stå upp och bara säga nej. Det förslag om klimatmålen till 2030 som EU-toppmötet röstade om var så urvattnat och dåligt att något land borde ha röstat nej. Då hade man fått ta ett omtag och fått rösta vid ett senare tillfälle. Det hade då blivit så, precis som du säger, att man åkt till Lima utan målsättningar för 2030.
Men det är inte så att EU inte har några klimatmål över huvud taget. EU har alltid lyft fram sina klimatmål till 2020 på de internationella klimattoppmötena. Vi i Vänsterpartiet tycker att de har varit för lågt satta. Men det blir felaktigt när du försöker beskriva det som att detta var enda chansen att anta målsättningar för EU.
Det har varit många andra gånger då toppmöten havererat när man ska fatta ett beslut därför att medlemsländer har varit missnöjda. Sverige borde ha stått upp för klimatet i det här fallet. Det gjorde vi tyvärr inte.