Aron Emilsson (SD):
Låt mig inledningsvis yrka bifall till reservation 1. I dag debatterar vi utrikesutskottets betänkande om nordiskt och arktiskt samarbete - vår årliga debatt om samverkan i vår närmaste omgivning. Denna debatt är både angelägen och aktuell, i år kanske i särskilt hög grad.
Vi vet att 90 procent av de nordiska invånarna värdesätter nära nordiskt samarbete och att 60 procent, alltså sex av tio, vill se det fördjupas och förstärkas ytterligare. Nordens regeringar har uttalat ambitionen att Norden ska vara världens mest integrerade region. Det har vårats för Norden.
Jag och många med mig har talat om en renässans för det nordiska samarbetet, men jag får erkänna, herr talman, att hur vackert det nordiska ljuset än klär sommaren har det bromsats av en frostnatt som inte bara de svaga utan även de friska kan kalla höst.
Under pandemins farsot har vi sorgligt nog bevittnat hur visionen om världens mest integrerade region kommit att blekna, just i den tid då den kanske behövs som mest.
Norden som region ska vara så sammansvetsad och samordnad som möjligt, men i stället har vi kunnat se otaliga stickspår och en situation där Sverige i många avseenden valt en diametralt motsatt strategi jämfört med våra grannländer och i hög grad ersatt politiskt ansvarstagande med tjänstemannastyre, vilket visat sig förödande.
Detta har gjort att vi nu kan se ett visst mönster upprepa sig och att den nordiska passunionen dessvärre känns lika avlägsen som under migrationskrisen 2015 och framåt. Antalet dödsfall har i Sverige skjutit i höjden men har hållits på en låg nivå i våra grannländer så här långt, och detta gör nu att man sätter Sverige i karantän då Nordens portar sakta öppnas.
Det kommer, herr talman, att behövas en rad åtgärder på såväl nationell som nordisk nivå, även nu när krisen pågått en tid, inför eventuella kommande vågor och inte minst för framtida beredskap. Vi som verkar i det nordiska samarbetet är besjälade av begreppen nordisk nytta och erfarenhetsutbyte. Vi ska samverka där synergieffekterna är som bäst och utväxla erfarenheter där vi lär oss som mest.
I det här fallet behöver vi lära av våra felsteg och inrätta inte bara en nationell kommission som granskar åtgärder och utfall av coronakrisen utan också en nordisk kommission som utvärderar åtgärder och deras konsekvenser i våra nordiska länder under denna historiska prövning. Herr talman!
Betänkandet tar sin utgångspunkt i året som gått, även om ett visst fokus på den historiska situation som våra samhällen nu befinner sig i inte kan undgås, och i det faktum att Sverigedemokraterna med flera redan tidigare och inte minst förra året drivit på för en förstärkt nordisk krisberedskap.
Det handlar till exempel om leveranssäkerhet i försörjningen av medicin och sjukvårdsmateriel inom Norden, särskilt under pandemier, vilket pekas ut i den nordiska krisberedskapsstrategi som antogs under Nordiska rådets generalsession här i Stockholm i höstas.
I ett vidare perspektiv handlar det om att utifrån erfarenheterna från de stora skogsbränderna den torra sommaren 2018 inventera och etablera resurser, till exempel en gemensam brandflygsflotta eller beredskapslager för vissa produkter, där den nordiska nyttan kan vara större och tydligare jämfört med ansvar på nationell, regional eller lokal nivå i de enskilda länderna.
Vi anser därför att regeringen bör bejaka de initiativ som tagits av Nordiska rådet och som också går i linje med de yrkanden som återfinns i vår följdmotion till regeringens skrivelse, vilken vi i dag behandlar. I vår årliga följdmotion om det nordiska samarbetet vill jag peka ut tre viktiga aspekter och avsluta med några kommentarer om Arktis. Storbritanniens EU-utträde gör att de svensk-brittiska och nordisk-brittiska relationerna kan behöva hitta nya, fler och starkare former.
Tillsammans har vi en lång historia av utbyte med Storbritannien, omfattande handel och mycket gamla historiska relationer till stora delar av det brittiska kungariket. En starkare och mer samordnad nordisk röst i EU blir allt viktigare, då alltmer makt har koncentrerats till unionen på bekostnad av de självständiga nationalstaterna.
Då de nordiska länderna delar såväl samhällssystem som värderingar och landgränser har vi mycket att vinna på att samordna och koordinera oss såväl i arbetet på EU-nivå som i följderna efter EU-beslut, när det kommer till implementeringar av direktiv. Ett gemensamt nordiskt lagråd skulle också tjäna denna samverkan och lagstiftningsprocessen och gynna det proaktiva arbetet med att lösa onödiga gränshinder väl.
Genom likheterna i levnadsbetingelser och årtusenden av nära och naturliga relationer mellan befolkningarna har en skandinavisk och nordisk kulturkrets vuxit fram. Det nordiska kultursamarbetet utgör hörnstenen i den gemenskap som binder samman de nordiska länderna. Kultursamarbetet återspeglar den grund av gemensamma värderingar som vi i de nordiska länderna står på. Den nordiska litteraturkanon som presenterades 2008 bidrog till både en ökad debatt och ett ökat intresse för den nordiska kulturen.
Jag menar att den kan vara en språngbräda för samma argument som nu finns och som lyftes upp redan 2008 av min danska kollega i Nordiska rådets presidium, tidigare utbildnings- och kulturminister, Bertel Haarder, det vill säga behovet av att allt fler lär känna sin historia och sitt kollektiva minne.
Man borde därför genom Nordiska ministerrådet följa upp satsningen på den nordiska litteraturkanonen genom en nordisk kulturkanon som även innefattar områden som arkitektur, bildkonst, musik, scenkonst, film etcetera inom skol- och utbildningsväsendet. Att känna sitt kollektiva minne och ordna alla delar till ett sammanhängande helt har sällan varit viktigare än i dag.
När det gäller Östersjön är fiske en traditionell och ofta viktig näring i alla våra nordiska länder. Fisket är så pass förknippat med flera av Nordens länder att det kan räknas som en i någon mån kulturbärande näring.
Det finns frågor i skärningspunkten mellan ekonomi, kulturarv och miljö som är lika eller liknande mellan länderna och som skulle behöva ett systematiskt angreppssätt, inte minst eftersom de olika värdena och olika länder är sammanflätade. Vi ser att många fiskbestånd är hårt ansträngda i dag.
Vi hörde alldeles nyligen en dokumentär i Sveriges Radio om hur situationen ser ut för strömmingen på ostkusten men också hur torskbeståndet har utvecklats och hur allvarligt läget är för dem som verkar inom fisket. Det kan leda till att det inte kommer att kunna fiskas i framtiden. Detta leder till att det traditionella kustfisket och därmed kulturarvet också utmanas.
Genomtänkta strategier som har en helhetssyn och som omfattar alla de nordiska länderna och fiskets olika värden har i ljuset av detta en möjlighet att skapa synergieffekter mellan långsiktig näringsverksamhet, kulturarv och miljö. Vi menar att regeringen bör ta initiativ till en dialog med de andra nordiska länderna för att utveckla gemensamma miljöstandarder och utveckla förvaltningssystemen i de olika länderna så att de harmonierar med varandra.
Målsättningen bör vara att optimera den långsiktiga nyttan, säkerställa livskraftiga fiskbestånd och möjliggöra ett levande kustfiske. Att främja och stärka det nordiska fisket går också i linje med den strategiska prioritering som angivits om ett grönt Norden. Det är miljöpolitik som gör skillnad.
Avslutningsvis herr talman, välkomnar jag en ny reviderad Arktisstrategi, då den gamla har några år på nacken, och att regeringen aviserat att den tillkommande ska rymma försvars- och säkerhetspolitiska aspekter. Detta har saknats och kan inte längre undvikas i de geopolitiska aspekter som finns på området.