KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Oscarsson (KD):
Det är noterbart: Det är alltid någon annans fel. Jag kan dock upplysa infrastrukturministern om att det faktiskt är hon själv som är infrastrukturminister, och det är faktiskt regeringen som är regering. Beslut som fattas nästa vår är av avgörande betydelse. Om planeringen för fyrspår inte finns med då, hamnar det först efter 2030.
Det skulle vara väldigt skadligt. Detta med bostäder är väldigt viktigt att lösa. Det råder stor brist på bostäder i den här regionen. Det finns en speciell utredare som jobbar med detta. Han har särskilt påpekat att detta med fyrspår är viktigt om vi ska klara målen.
Bara i Uppsala och Arlanda beräknas det på sikt kunna byggas upp till 100 000 nya bostäder. I de södra delarna av Uppsala planerar man för 45 000 bostäder. Fyrspår skulle kunna möjliggöra ett nyöppnat stationsläge i Bergsbrunna, strax söder om Uppsala.
I Knivsta planerar man för minst 10 000 fler pendlingsbara bostäder. Ska Sverige fungera och ha fortsatt bra ekonomisk utveckling måste vi ha bostäder, och det måste vara möjligt att kunna pendla.
Då är det dålig planering och framförhållning att inte se att Sveriges mest trafikerade järnväg slår i kapacitetstaket. Detta handlar inte om att jag som riksdagsledamot från Uppsala står här och talar för min sjuka mor, utan detta är en stor angelägenhet för en stor del av Sveriges län.
Därför är det viktigt att inte bara säga att detta skulle någon annan ha gjort för fyra, åtta eller tio år sedan. I dag är dagen då regeringen måste inse att den ansvariga myndigheten själv räknar hem detta. Den ansvariga myndigheten kan dock inte genomföra detta på egen hand, utan man måste få order från regeringen.
Anna Johanssons partikamrat i Uppsala, länsrådet Bertil Kinnunen säger - det är inte alltid vi i Kristdemokraterna gillar högläsning av vad någon socialdemokrat sagt i talarstolen, men jag tycker faktiskt att det här förtjänar att bli hört - att det finns "en enorm ekonomisk och miljömässig potential i det här projektet", och det kräver att Trafikverket får klartecken att genomföra det.
Han säger samma sak som jag, nämligen att Trafikverket menar att den här investeringen skulle betala sig på tio år i restidsvinster. "Det blir fler bostäder, fler jobb och minskade utsläpp i ett sammanhållet och mer konkurrenskraftigt Sverige", säger Bertil Kinnunen. Han har rätt.
Det är viktigt att regeringen, som har ansvaret, nu tar till sig de goda argumenten för att ta med fyrspår i den plan som ska fastslås redan nästa vår.
Jag vill komma tillbaka till min fråga: Vilka åtgärder vill regeringen och den ansvariga ministern Anna Johansson vidta för att fyrspår mellan Uppsala och Stockholm ska kunna komma till stånd under kommande infrastrukturplaneperiod?
Mikael Oscarsson (KD):
Jag kan glädja Anna Johansson med att jag har haft förmånen att vara riksdagsledamot i 19 år. Detta är sannerligen inte första gången som jag har talat i de här frågorna. Det är alltså inget nytt. Fakta i målet är att vi behöver bygga vår andel av de 700 000 nya bostäder som behövs till 2025.
Ska detta ske måste vi förstärka spårkapaciteten före 2030. Då måste planeringen börja redan i dag, och det måste finnas med som ett objekt i den nationella infrastrukturplan som regeringen beslutar om våren 2018. Det gäller att ha framförhållning. Infrastrukturministern säger att hon ska prata med de olika regionerna.
Men jag kan tala om att 7 av 21 län redan har tagit ställning för detta projekt. Detta är någonting som gynnar hela Sverige och som har stor betydelse för vår konkurrenskraft. Också internationellt sett är det någonting som hjälper Sverige. UNT skrev om detta för en tid sedan.
Då var rubriken: Pengarna räcker inte till fyrspår. Frågan, som jag skulle vilja ha svar på från infrastrukturministern, är: Hur är det med den saken? Räcker pengarna till?
Mikael Oscarsson (KD):
Tack för svaret, miljöministern! Det här är en fråga som jag har engagerat mig i under en lång rad av år. Det här är ett problem att faktiskt ta på allvar. Ibland kan man tänka: Mygg, vad är det för problem? Men om man tänker så behöver man besöka nedre Dalälven.
Jag vill säga på en gång till miljöministern att jag rekommenderar miljöministern att komma på besök och träffa lokalbefolkningen där. Det finns en speciell myggförening som jobbar med det här, och det är viktigt att få direktkontakt. Det finns ett noggrant arbete när det gäller det här. Låt mig ta ett exempel.
När man under 2002 gjorde den första bekämpningen hade man vid ett tillfälle 22 000 mygg i en myggfälla efter en natt. Man kan tänka: Hur mycket är 22 000 mygg? Jag kan tala om för miljöministern att 2 000 mygg är jobbigt, och är det 10 000 mygg i en myggfälla är det olidligt. Det här är alltså ett stort problem.
En annan fråga som är viktig att komma ihåg är varför staten ska vara med och bidra. Jo, staten har ett ansvar eftersom staten är den största enskilda producenten av mygg i det här området. Man innehar ca 45 procent av bekämpningsarealen och behöver såklart ta sitt ansvar för att det här ska fungera. Det är också viktigt att titta på hur det historiskt sett har löst sig med ekonomin.
Miljöminister Kjell Larsson var ute på besök och såg att det inte var hållbart utan att man måste hjälpa till. Han såg till att det kom igång, och han hade som princip att finansieringen skulle vara fifty-fifty. Mats Svegfors gjorde sedan en utredning om det här. Och man såg till att det fram till och med 2014 blev ett stöd på 4 miljoner per år.
När Karolina Skogs företrädare, Åsa Romson, tog vid minskades den statliga andelen med 25 procent, till 3 miljoner för 2015. Hon sa att vi får förlita oss lite grann på vädrets makter. Det blev tvärtom. Det blev så svåra problem att man i stället fick ge ett extratillskott på 5 miljoner. Hur ser miljöministern på det?
Är det inte dags att gå tillbaka till den ursprungliga tanken att finansieringen ska vara fifty-fifty, eftersom staten står för en stor del av produktionen genom att man äger marken inom Natura 2000 och har nationalparker?
Varje år har det stått i villkoret att man ska komma tillbaka med alternativa metoder. Vad är det egentligen miljöministern är ute efter? Vad är det hon ser framför sig? Det finns nämligen en metod som har lyfts fram två år i rad. Det är den så kallade SIT-metoden. Hur ser miljöministern på den metoden?
Den har använts med framgång på andra ställen i världen. Och WTO har nyligen godkänt den som metod mot stickmyggor. Hur ser ministern på finansieringen? Men jag undrar också hur hon ser på den alternativa metoden, som har efterfrågats år efter år.
Mikael Oscarsson (KD):
När det gäller att det skulle vara en konstig vändning med det regionala ansvaret är det självklart - det vet väl miljöministern - att det finns engagemang och att man satsar pengar. Det jag var ute efter var pengarna som har minskat.
Tydligen är miljöministern sur på mig för att jag inte kunde vara med i den förra debatten. Den var halv elva. Jag är tyvärr ensam förälder efter att min fru har gått bort. Jag kunde inte vara med. Men eftersom du gör en sådan sak av det, Karolina Skog, vill jag bara säga att du nog får räkna med fler debatter i frågan. Jag beklagar att det känns jobbigt att ta den här diskussionen en gång till. Men det kommer nog att bli fler.
Det här gäller en metod som WHO har godkänt. Och ni har bett om alternativa metoder. Slåtter och bete, som Miljödepartementet och Naturvårdsverket har tagit fram som långsiktiga hållbara lösningar, ger inte den reduktion av översvämningsmyggor som behövs för att människor och djur i området ska känna någon skillnad.
Till exempel gjordes ett länsövergripande försök 1996 med älvängsslåtter. Det misslyckades totalt. År 2013-2016 försökte Forshaga kommun, på inrådan av Naturvårdsverket, att med hjälp av buskröjning, betande av kor, fågelholkar, fladdermusholkar och gasfällor begränsa myggproblemen i Deje vid Klarälven. Det blev ett totalt misslyckande.
Det har sedan beskrivits av Forshaga kommun. Det var faktiskt ett seminarium här i Sveriges riksdag i måndags med Aldo Malavasi, som är chef för en avdelning inom IAEA i Wien som har utvecklat SIT mot stickmyggor. Även Jan Lundström, som är verksamhetsledare för Biologisk Myggkontroll, riksdagsledamöter och andra intresserade deltog i seminariet.
Mot bakgrund av att såväl IAEA som WHO förordar SIT som bekämpningsmetod mot stickmyggor tycker jag att det är märkligt om regeringen inte hakar på. Har man ett motstånd mot det? Det skulle vara intressant att klara ut det.
SIT-metoden borde tilltala miljöministern eftersom den har en avsevärd potential att minska behovet av att använda Vectobac G, som vid bekämpningen av översvämningsmyggor vid nedre Dalälven. Om Sverige blir först med att anpassa SIT-metoden till översvämningsmyggorna öppnar det för möjligheten att anpassa även för liknande arter i hela Europa.
Sverige skulle kunna ta täten när det gäller utvecklingen av en metod som på sikt kan leda till ett kraftigt minskat beroende av bekämpningsmedel i Europa. När frågan har tagits upp med Naturvårdsverket vill de inte prata om det. Det bemöts med tystnad. När det tas upp med Miljödepartementet vill de inte prata om det. Nu ger jag miljöministern möjligheten att på bästa talartid lägga ut texten.
Vad är det egentligen som ligger bakom att man varje år ska komma med de alternativa metoderna? Vilka svar är det hon vill ha? Forskningsledarna pekar, även med stöd av WHO, på SIT-metoden. Hur ser ministern på det här?
Mikael Oscarsson (KD):
Tack för svaret! Miljöministern tycker att det blir rundgång. Själv kan jag tycka att regeringen står för den riktiga rundgången när den efterfrågar alternativa metoder. När den får svar tar den inte till sig det hela. De som har gjort bekämpningen har ju faktiskt föreslagit denna metod. Även WTO är med på och rekommenderar den nu.
Jag säger inte att det är precis så här vi ska göra, utan jag har talat mig varm för att detta är en viktig sak för att man ska kunna leva, bo och verka som enskild och som företagare i den här bygden. Det finns en metod, Vectobac G, som fungerar men som regeringen tyvärr har dragit ned stödet till. Det fanns en ersättningsnivå på fifty-fifty, som man borde hålla fast vid.
Jag har också påpekat att regeringen vill att det ska finnas alternativa metoder. Jag har visat på att man tittar på slåtter och bete.
Det är trevligt, och jag är jättemycket för detta, men det verkar inte ge de resultat som behövs för att kunna vara ett alternativ till Vectobac G. Vad jag var inne på när vi hade ett seminarium här i riksdagen i måndags var att detta skulle kunna bli en lyckad kombination. Det finns ett förslag om en pilotstudie för att testa om metoden fungerar mot stickmygg i ett område vid Huddunge.
Det var förresten där man gjorde den stora mätningen då man fick 22 000 mygg i en myggfälla. Tack vare bekämpning fick man ned det till nära noll. Frågan är var rundgången egentligen finns. Kan regeringen och ministern tänka sig att vara med på att stötta ett pilotprojekt på detta vis?
Mikael Oscarsson (KD):
Jag tackar statsrådet för svaret. Cybersäkerhet, och närmare bestämt svensk cybersäkerhet, är en jätteviktig fråga. Det är ett känt faktum att vi är väldigt sårbara. FRA gick tidigare i år ut och berättade att Sverige varje månad utsätts för 10 000 cyberattacker från utländsk makt.
Man berättade också att det finns cyberspioner som jobbar aktivt på att kunna släcka ned Sverige, någonting som exempelvis Ukraina har blivit utsatt för två år i rad. Sist var det en kall natt förra året - jag tror att det var den 22 december - när uppemot en kvarts miljon ukrainare blev utan ström.
Vad detta skulle kunna få för konsekvenser i ett skymningsläge i svensk försvarsförmåga är någonting vi bara kan spekulera i, men vi är väldigt sårbara. En attack mot Sverige sker naturligtvis mot den svagaste punkten, och detta är en svag punkt.
Det är också någonting som har visats på olika sätt; exempelvis gjorde Riksrevisionen en undersökning för tio år sedan och ytterligare en undersökning nyligen, och man kom fram till att det inte har blivit bättre. Man pekar på att de statliga myndigheterna jobbar var och en för sig på detta och inte har någon särskild nivå. Det blir alltså väldigt olika nivåer på hur det fungerar, och man säger att det inte blir bra.
Det blir dyrt, och det fungerar inte tillräckligt bra. Då är frågan: Vad, mer bestämt, tänker statsrådet göra? Jag är med i Försvarsberedningen, och vi var i Litauen alldeles nyligen. Där har man ett imponerande arbete när det gäller cybersäkerhet.
Man har helt enkelt gjort så att man har en speciell myndighet som har ansvaret för försvarsmakten, de statliga myndigheterna och även it-infrastruktur som är betydelsefull för landet.
Man är också noga med att man har en lagstiftning som fungerar och som gör att man exempelvis kan stänga ned en dator - var den än finns i landet - så länge det behövs om man kan spåra att viktig information tas därifrån. Det skulle vara mycket välgörande och intressant att i nästa inlägg få höra mer specifikt vad som är nästa steg.
Tycker statsrådet att det är okej att vi som i dag har sex myndigheter som ansvarar för cybersäkerhet? Är det inte väldigt stor risk att det faller mellan stolarna? Är det inte bättre att som i Litauen skapa en cybersäkerhetsmyndighet? Många andra länder har det, och myndigheten har då ansvaret.
Riksrevisionen påpekade att man från MSB inte får tillräckligt mycket hands-on när det gäller hur man gör. Frågan är om detta är någonting som regeringen ser framför sig. Hur ser statsrådet på lagstiftningen - är den tillräcklig?
Jag är säker på att statsrådet har tittat på Baltikum och Litauen och att han vet ungefär hur man har lagt upp det där. Med tanke på att cyberattackerna ökar - vi hörde nu i helgen om den i Storbritannien - vad är regeringens plan för att förbättra cybersäkerheten mer specifikt?
Mikael Oscarsson (KD):
Som jag var inne på förut är detta ett stort och växande problem. Vi har sett hur man agerar i valrörelser i lite olika delar av världen, inte minst i Amerika.
Nyligen gick också FRA ut och pekade ut en statlig aktör som ansvarig för den mycket omfattande it-attacken Cloud Hopper mot Sverige. Detta var någonting som drabbade oss i början av april. FRA gick igenom hur en främmande stat infiltrerar företag och myndigheter genom tjänsteleverantörer.
Skadlig kod placeras ut för att skapa en fjärrkontroll. Den främmande staten kommer via betrodda administratörskonton åt kunder hos tjänsteleverantörer, myndigheter, statliga bolag och industrier. Den främmande staten kommer även åt deras nätverk. Därefter kan den främmande staten helt sonika - som i en kiosk, mer eller mindre - ta den information som finns.
Det var precis detta som Riksrevisionen påpekade när man sa att cybersäkerheten är alldeles för dålig hos en lång rad myndigheter. Naturligtvis är detta alliansregeringens fel - det är alltid så i interpellationsdebatter.
Trots att regeringen nu har haft ansvaret i tre år pekar man alltid på något som skedde för åtta eller tolv år sedan. Men nu, herr talman, ligger ansvaret på regeringen att göra någonting. En annan incident skedde i maj. Då drabbades minst 99 av världens 195 självständiga stater av en cyberattack.
Detta var en annan typ av attack, där datorer blev låsta och angriparna krävde motsvarande 5 000 kronor för att låsa upp dem. Detta stoppade operationer i Storbritannien och skapade problem runt om i världen. I mars blev även den norska försvarsmakten hårt attackerad.
Tycker statsrådet att det är rimligt att sex myndigheter delar på ansvaret? Om statsrådet inte vill ha en ny myndighet kunde han åtminstone ge en myndighet huvudansvaret - vore inte det mer rimligt?
Denna myndighet skulle kunna se till att erbjuda den hjälp som efterfrågas av de statliga myndigheterna, vilket också påpekades i Riksrevisionens rapport.
Det finns i dag ingen lägstanivå som myndigheterna behöver ligga på, vilket gör att säkerheten skiftar väldigt mycket mellan de olika myndigheterna. Frågan är då: Hur ska detta lösas?
Det är bra att detta med att man ska anmäla incidenter har kommit, men hur är det med privata företag? Är det inte rimligt att även de rapporterar in incidenter? Frågan kvarstår alltså: Hur tänker regeringen agera framöver? Och hur ser ministern på det system som finns i Litauen, som är framstående vad gäller it-säkerhet?
Mikael Oscarsson (KD):
Det är viktigt att ha lås på dörren, men jag tycker att ministern gör det lite för lätt för sig genom att säga att detta är någonting som alla ska tänka på. Det här är någonting som uppgraderas runt om i hela världen. Det här är någonting som lyfts fram som ett allt större hot.
Under Försvarsberedningens besök i Litauen blev det väldigt tydligt att man där är mycket noga med att ha lagstiftning på plats. I ett kritiskt läge kan detta få avgörande betydelse för landet.
Jag nämnde tidigare angreppet som Ukraina råkade ut för, där landet blev nedsläckt och elströmmen försvann under kalla nätter.
Om andra saker slutar att fungera - till exempel kraft eller någon annan typ av kommunikation - tror jag att det är viktigt att se den stuprörsmentalitet som finns i Sverige på detta område, eftersom vi har sex olika aktörer. Mitt och Kristdemokraternas förslag är en cybersäkerhetsmyndighet, som många andra länder har.
Detta kan ske genom att en myndighet, förslagsvis MSB, får huvudansvaret och då kan ge den praktiska hjälp som myndigheterna efterfrågar. Jag tror dock inte att de it-konsulter som vi talade om, som kostar så mycket pengar, behöver vara oroliga, herr talman. De kommer också att få arbete framöver.
Men jag vill uppmana regeringen att titta på Litauen och på lagstiftningen för att stärka detta område, för det kommer att behövas framöver.
Mikael Oscarsson (KD):
Detta är en debatt som har handlat om det säkerhetspolitiska läget, och det finns anledning att vara orolig. Vår arméchef, Anders Brännström, sa i början av året att Sverige kan vara i krig om några år. Det är någonting som vi hoppas inte ska ske, men vi måste få en helt annan beredskap. Sverige kan bli angripet. Vad ska vi då göra?
Försvarsuppgörelsen var ett viktigt trendbrott, men den måste följas av fler steg så att vi på olika sätt kan stärka vår försvarsförmåga. Men med det sagt räcker det inte. Hur mycket vi än satsar kommer det inte att räcka. Vi klarar oss inte själva. Vi är beroende av våra grannar. Det skrivs i Bringéus utredning att om det blir en konflikt i vårt närområde dras vi in.
Då är det betydligt bättre att förbereda sig med sina vänner, för det är våra vänner som finns i Nato. Visst är det finländska samarbetet jättebra. Men de militära muskler som behövs för att man ska vara konfliktavhållande finns inte. Och just konfliktavhållande var ett nyckeluttryck i denna utredning.
Sedan är det ganska trist att notera att det finns en allians här - en pakt - mellan regeringen, Vänsterpartiet och Sverigedemokraterna som krampaktigt håller fast vid alliansfriheten, trots att favoritargumenten har smulats sönder.
Nu finns det bara Amerikahat, neutralitetsnostalgi och, tror jag, problem i det egna partiet kvar när det gäller att hantera dessa frågor. Det är beklagligt. Vi måste se att det handlar om säkerhet i en ny tid. Det finns också frågetecken kring ledarskapet när det gäller Nord Stream. Varför är man inte med? Det tycks som att man har ett sätt att tala om detta internt i landet. Man måste också agera utrikes. Vi måste se till att göra vad vi kan för att stoppa Nord Stream 2.
Mikael Oscarsson (KD):
För några månader sedan hade Sverige och statsministern besök av USA:s vicepresident Joe Biden. Som ni alla vet hade han egentligen bara ett enda budskap: It's a bad deal! Det han menade var att Nord Stream är dåligt för Europa och för Sverige. Det är dåligt för oss att utöka beroendet av rysk gas.
Även statsministern uttryckte att han var bekymrad, och regeringen har därefter flera gånger sagt att detta inte är något bra. Det har visat sig att detta är ett sätt för Ryssland att utöka sin militära och ekonomiska makt över Sverige och Europa. Då kommer vi till frågan: Vad gör Sverige? Man skrev inte under brevet till kommissionen, vilket man kunde ha gjort. Men frågan gäller nu Gotland.
ÖB har varit väldigt tydlig med att detta är dåligt, och han har avrått. Finns det egentligen något annat för regeringen att göra än att lyssna på ÖB och säga nej? Måste inte regeringen lämna ett negativt besked där?
Mikael Oscarsson (KD):
Försvarsministern hade kunnat stå kvar eftersom jag också har en fråga till honom om Nord Stream. Försvarsministern vill hela tiden komma tillbaka till att det var ett beslut som fattades av den förra regeringen, och nu ska regeringen följa på samma sätt. Låt mig då påminna om att vi nu lever i en annan tid. Låt mig påminna om att det var före händelserna i Ukraina och när Ryssland gick in i Krim. Låt mig också påminna om att just Ukraina har dåliga erfarenheter av att låna ut en hamn till Ryssland.
Det var precis vad man hade gjort. Man hade hyrt ut hamnen i Krim, och vi vet vad som hände. Vi måste också påminna kammaren och regeringen om att vi gång efter annan inte förstår Rysslands agerande. När ÖB har varit så tydlig och sagt att detta är en dålig idé, vad mer kräver regeringen och försvarsministern innan man sätter ned foten? Klockan tickar, och det är dags för ett besked.
Mikael Oscarsson (KD):
Det är bra att försvarsministern röstade nej. Då kan du agera nu med tydlighet. Det är nu beslutet ska fattas. Det är nu det krävs ett tydligt ledarskap. Det får inte vara så, fru talman, att det är de 50 miljonerna, som jag förstår att de lokala socialdemokratiska politikerna har för ögonen, som ska avgöra. Nu måste man sätta ned foten, visa tydligt ledarskap och leverera ett tydligt njet.
Det måste levereras ett tydligt ställningstagande från Sveriges regering vad gäller uthyrning av Slite hamn.
Mikael Oscarsson (KD):
På en presskonferens som statsministern höll strax före valet yttrade han detta: "Sverige är enda landet i världen med pensionärsskatt. Alltså där pensionärer betalar högre skatt än löntagare. Vi tycker att pensionärsskatten är omoralisk och skamlig. Pension är uppskjuten lön och ska beskattas som lön."
Nu har regeringen uppfyllt löftet för dem med lägst inkomst, men det är faktiskt knäpp tyst när det gäller resten av pensionärsskatten. Ni har gjort steg ett, men nu är frågan när steg två kommer, nämligen för kvinnliga medelinkomsttagare och för samtliga pensionärer.
Detta är en fråga som väldigt många ställer sig, inte minst alla landets pensionärer: När uppfylls statsministerns löfte från 2014, alltså före valet? När kommer det?
Mikael Oscarsson (KD):
Kristdemokraterna har hela tiden kämpat för att den här klyftan ska tas bort, och mycket riktigt, statsministern, var vi tillsammans med övriga allianspartier med om att sänka skatten för pensionärer fem gånger till ett totalt skattevärde av 16 miljarder. Nu har vi ett förslag som är färdigt att införas, och frågan är: När kommer steg två och tre?
Sverige har byggts av de äldre. Nu måste vi bygga Sverige för dem!
Mikael Oscarsson (KD):
Jag har en fråga till försvarsministern. Den gäller det beslut som fattades nyligen av Karlshamns kommun om att låna ut delar av hamnen till Nord Stream-projektet. Vid presskonferensen betonade utrikesministern den stora ryska betydelsen för Karlshamns hamn. Det sas att av de 1 100 fartygen som kommer in till Karlshamns hamn är 700 ryska.
Har försvarsministern och regeringen någon aning om hur många det är i själva verket? Jag har en annan fråga. Den gäller avtalet som var på väg att slutas på Gotland. Om någon skulle ställa frågor om projektet skulle Region Gotland förbinda sig tala om för Nord Stream vem det var.
Är det förenligt med offentlighetsprincipen, och har möjligtvis samma typ av avtal slutits med Karlshamn?
Mikael Oscarsson (KD):
På presskonferensen i december var försvarsministern tydlig med att tala om att detta var något dåligt för svensk säkerhet både på kort och lång sikt. Vad jag vet har bedömningen inte ändrats. Det var inte 700 ryskregistrerade fartyg, utan det var 42.
Det visar lite på de överdrifter som har varit, och visst är det märkligt att man ska lämna ut dem som ställer frågor om projektet.