Tobias Krantz (FP):
Många av oss minns det som i går. Det gällde det äldre paret i Uppsala som hade levt tillsammans hela livet men som, när de skulle komma in på äldreboende på ålderns höst, inte skulle få leva tillsammans längre. Vad de själva ville spelade ingen roll, för kommunen visste bäst. Och kommunen hade bestämt att mannen och hans hustru skulle bo isär på skilda äldreboenden på olika äldreboenden i Uppsala kommun.
Det här fallet mötte väldigt starka reaktioner. Men tyvärr var inte Uppsalafallet en isolerad företeelse. Runt om i landet har det under årens lopp förekommit en rad exempel på hur äldres möjlighet att bestämma över sina egna liv har trätts för när. Det har handlat om hur äldre inte har haft möjlighet att leva tillsammans trots att de har velat det.
Det har handlat om att man inte haft möjlighet att bestämma vem som ska träda in över tröskeln och kanske hjälpa till med de mest intima behov som man har i livet, vem som ska sköta hygienen, vem som ska svara för matlagningen. Det här är exempel som kommer från ett mönster som i sin tur har sin grund i värderingar. Det är alltid någon annan som vet bättre än den enskilda individen hur hon eller han ska styra sitt eget liv. Det är förmynderiets ideologi.
Ingenstans har detta, vågar jag påstå, varit så tydligt som i synen på de äldre. Människor som under hela sitt liv har varit vana att bestämma över vad de vill göra i sitt liv får helt plötsligt, bara för att de har passerat viss ålder, inte längre bestämma över sitt eget liv. Då blir de omyndigförklarade.
Många av oss har genom åren ställt sig frågan: Vad är det för land vi lever i där vi visar så lite respekt för och så lite tilltro till våra äldre? Det är precis det som den här frågan, fru talman, som vi behandlar i dag handlar om. Lagen om valfrihetssystem handlar om att byta perspektiv, att låta de äldre bestämma, inte politiker eller byråkrater.
Det är en frihetsreform - en frihetsreform som sätter kvalitet, inte pris, i centrum. Fru talman! Mellan 1999 och 2006 ökade andelen äldre i särskilda boenden i privat regi från 9 till 14 procent. Under samma period ökade andelen äldre som hade privat hemtjänst från 6 till 11 procent.
Man kan säga att det i runda slängar handlade om en fördubbling av den privata andelen inom särskilt boende och inom hemtjänst. Vem var det som styrde under de här åren? Jo, det var Socialdemokraterna, uppbackade av Vänsterpartiet och Miljöpartiet. Att nu höra socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister anklaga den här regeringen för att ägna sig åt privatisering blir bara tramsigt. Det är hyckleri.
Moral är bra, men dubbelmoral är inte dubbelt så bra. Lyssna nu Catharina Bråkenhielm, Thomas Nihlén och Eva Olofsson! Allt det som ni tar upp - problemet med att det inte finns kollektivavtal, problemet med meddelarfrihet - varför gjorde ni inte någonting åt detta? Ni hade massvis med år på er när den privata andelen äldreboenden ökade kraftigt och de här problemen dök upp, men ni gjorde ju ingenting.
Låt mig också få tala om för er att det inte finns några hinder över huvud taget i lagen om valfrihet för kommuner att ställa krav på att det ska råda öppenhet och möjlighet för anställda att yttra sig och föra till torgs missförhållanden som kan finnas på privata äldreboenden. Inte en enda rad i lagen om valfrihetssystem handlar om detta. Kollektivavtalen är en del av den svenska arbetsmarknadsmodellen.
Det har varit en stor och bred överensstämmelse mellan de politiska partierna om att vi ska ha kollektivavtal, att det är grunden för den svenska arbetsmarknadsmodellen och att kollektivavtalen naturligtvis ytterst är frivilliga. Annars är det ju inga avtal. Socialdemokraterna har ju kontinuerligt genom årtiondena slagits mot mer av statliga regleringar, att staten ska komma med pekpinnar om hur arbetsmarknadens parter ska sköta sig. Nu verkar det som att Socialdemokraterna vill ha en helt annan princip.
Jag tycker att det är en självklarhet att seriösa både privata företag och kommuner när de handlar upp ska ställa krav på kollektivavtal, men det ska inte staten bestämma. Det ska arbetsmarknadens parter reglera. Det är det som är den svenska modellen. Alla de brister som dök upp under den tid som Socialdemokraterna styrde och den privata äldreomsorgsmarknaden ökade har Socialdemokraterna ett väldigt stort ansvar för. Lagen om valfrihet innebär ett perspektivskifte.
Nu är det kvaliteten som kommer i fokus. Med tanke på Socialdemokraternas historia på området kan jag förstå att de vill avslå propositionen, trots den egna retoriken. Fru talman! Ibland blir debatten om äldreomsorg och välfärd väldigt ensidig. Privat eller offentlig - vad är bäst? Vilken ska vi välja? För mig som liberal är valet självklart: Det är den äldre själv som ska välja.
Och för mig är det inte bättre om kommunala politiker över de äldres huvuden bestämmer att alla äldre i en kommun ska ha äldreomsorg i privat regi än om samma kommunala politiker bestämmer att alla äldre i kommunen ska ha äldreomsorg i kommunal regi. Det är den äldre som ska bestämma. Det är hans eller hennes behov och önskemål som ska stå i centrum. Det är inte bättre att alla tvingas in i privat äldreomsorg än att de tvingas in i kommunal äldreomsorg.
Låt de äldre själva bestämma! Fru talman! Vi har under det här året och tidigare år under mandatperioden sett hur oppositionspartierna har paraderat i oenighet och splittring inom välfärdspolitiken. Nu verkar det som att Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet har lyckats komma överens i den här frågan om att säga nej. Men vad de säger ja till är väldigt oklart med förlov sagt.
Det är höljt i dunkel. Nej, nu löper den avgrundsdjupa sprickan rakt igenom socialdemokratin. 181 kommuner har ansökt om att få medel för att kunna genomföra fritt val inom äldreomsorgen. 25 procent av kommunerna är vänsterstyrda, och i många av dem dominerar naturligtvis Socialdemokraterna.
Lyssnar man på socialdemokratiska kommunpolitiker runt om i landet låter det på ett helt annat sätt än när man lyssnar på Catharina Bråkenhielm. Det här är ett nytt sätt att tänka, säger Katarina Nyberg Finn, ordförande i vård- och omsorgsnämnden i Östersund. I Gävle säger Vivianne Sundkvist, ordförande i omvårdnadsnämnden: Vi måste våga pröva nytt. Bengt-Olov Eriksson, kommunstyrelsens ordförande i Tierp, säger: LOV är ett utmärkt verktyg.
Vi har ännu inte beslutat att införa valfrihetssystem, men jag har ingen ideologisk invändning. Benny Karlsson, socialdemokrat och ordförande i äldrenämnden i Eskilstuna, säger att vi får också en generation av äldre med vana att välja i olika sammanhang - med adress till Eva Olofsson som tror att inte någon kan välja över huvud taget. Han fortsätter: Det är väl bra om vi kan släppa fram en marknad som gör att de som jobbar inom hemtjänsten har möjlighet att starta eget.
Så här skulle jag kunna fortsätta. Många socialdemokratiska kommunpolitiker tycker att det här är en spännande och intressant reform, så jag vill ställa frågan till Catharina Bråkenhielm: Hur är det med verklighetsförankringen egentligen? Ni har försökt visa upp en enad opposition här i dag, men den bilden faller samman. Oppositionen är splittrad, den är regeringsoduglig. Fru talman! I dag har vi en historisk debatt och i morgon står vi inför ett historiskt beslut.
Det är ett perspektivskifte i svensk välfärdspolitik som vi genomför i dag. Det handlar om att vi går från förmynderi till frihet. Och som liberal och socialt engagerad liberal är jag mycket stolt över detta perspektivskifte. Nu äntligen är det de äldre som ska komma i centrum, inte politiker och byråkrater. Med dessa ord, fru talman, ber jag att få yrka bifall till förslagen till beslut i betänkandet och avslag på samtliga reservationer och motioner.