Karin Granbom Ellison (FP):
KU:s höstgranskning, som enkelt kan uttryckas som granskning av regeringens rutinarbete och svensk byråkratis funktionssätt, är nu klar för i år. Syftet med denna debatt, där inga reservationer finns, är att meddela vad utskottet funnit värt att uppmärksamma. Jag vill börja med något som är glädjande - även sådant kan man finna vid en granskning.
KU har gjort det till en vana att vid höstgranskningen titta på regeringens utnämningar, som är ett sätt att utöva makt. Det handlar om vem som utses och om hur regeringen arbetar för att säkerställa att tillsättandet av chefer i statliga myndigheter och av ambassadörer och andra chefer vid utlandsmyndigheter görs på ett rättsenligt och omdömesgillt sätt.
Vid beslutande om statliga anställningar ska avseende fästas endast vid sakliga grunder, såsom skicklighet och förtjänst. Det är en demokratisk princip fastslagen i grundlagen. En persons kön ska till exempel inte spela in. Trots detta har det länge varit ojämställt i toppen.
Det är svårt att tro att det kunnat förklaras enbart med att kvinnor inte haft tillräckliga meriter. Nu har vi glädjande nog nått fram till ett läge där andelen kvinnor och andelen män som utses till myndighetschefer är ungefär lika.
Från och med oktober 2006 har andelen utsedda kvinnliga myndighetschefer legat på 47 procent, ett steg framåt från perioden 2001-2006 då andelen kvinnor var 10 procentenheter färre - 38 procent var kvinnor. När det gäller utnämnda chefer till utlandsmyndigheterna är det inte fullt lika jämställt, men det går framåt.
Andelen kvinnor är nu ungefär 40 procent. Andelen utnämnda myndighetschefer som har politisk bakgrund har minskat något. Om det är bra eller dåligt att en person med politisk bakgrund utnämns beror på omständigheterna. Blir en person utnämnd enbart för att ha tillhört samma parti som den som gör utnämningen är det naturligtvis olyckligt.
Statliga topptjänster ska inte ges som ett tack för insatser i ett parti. Men erfarenheter av det politiska systemet kan komma till nytta på många tjänster. Det är viktigt att det görs en saklig värdering av denna erfarenhet. Den vanligaste politiska bakgrunden för att bli utsedd till myndighetschef är att ha varit statssekreterare. Sedan en tid tillbaka är statssekreterare inte medlemmar av Socialdemokraterna.
Kopplingen mellan engagemang för Socialdemokraterna och höga befattningar kan därmed komma att minska. Vi kommer troligen att se utnämningar där personerna har en bakgrund i flera partier. Av dem som nu utnämns och har politisk bakgrund har ännu flertalet socialdemokratisk bakgrund. Andelen med icke-politisk bakgrund har ökat.
En ödmjuk slutsats man kan dra av detta är att alliansregeringen inte kan anklagas för att gynna sina egna, särskilt inte i jämförelse med hur det såg ut förut. Det är ett sundhetstecken för politiken. Utskottet granskar årligen hur många opolitiska tjänstemän och politiska tjänstemän det finns i Regeringskansliet.
Både antalet opolitiska och politiska tjänstemän har minskat det senaste året, och jag kan instämma i det Andreas Norlén sade om att det gäller att försöka hitta en balans mellan intresset att inte ha en alltför stor förvaltning och intresset att få saker gjorda. Antalet statssekreterare har ökat något, och detta kan ses som en logisk följd av att det är en flerpartiregering.
Räknar man inte med statssekreterarposterna är antalet politiskt tillsatta tjänstemän nu lägre än vad som var fallet i slutet av den socialdemokratiska regeringsperioden. Antalet politiskt tillsatta tjänstemän är relativt stabilt och utgör ungefär 4 procent av antalet tjänstemän i Regeringskansliet. Jag tänkte också ägna lite av min tid åt granskningen av regeringens bemyndiganden till myndigheter att ingå internationella överenskommelser.
Granskningen är en uppföljning av ett granskningsärende utskottet hade under våren 2011, då en ministers agerande hade anmälts. Regeringen är ansvarig för att ingå bindande överenskommelser med andra stater och måste kunna ta ansvar för det.
Årets granskning grundar sig på ungefär 90 överenskommelser som myndigheter har gjort i regeringens ställe och anmält till UD under år 2010. KU vill som ett resultat av årets mer breda granskning framhålla att bemyndiganden från regeringen till myndigheterna generellt måste bli mer uttryckliga.
Finns inte tydlighet i bemyndiganden blir det svårt att följa upp om myndigheterna agerat såsom regeringen önskat och måste ta ansvar för. KU10 är ett omfattande betänkande med ett flertal granskningsområden. Ett stort jobb med genomgång av hundratals akter ligger bakom detta, där KU-kansliet än en gång gjort ett skickligt arbete.
Ett antal påpekanden, förslag och uttryck för att saker sköts tillfredsställande framförs i de ställningstaganden som utskottet gör. Med det sagt stannar jag och yrkar på godkännande av utskottets anmälan.