Josefin Brink (V):
Jag tackar ministern för svaret på min fråga. Bakgrunden till den här debatten är att före detta JämO Lena Svenaeus, som i dag ingår i det expertråd som är kopplat till Diskrimineringsombudsmannen, har skickat ett brev till DO och till regeringen.
Det brevet innehåller en väldigt skarp kritik mot att den här nya myndigheten efter två år ännu inte har genomfört några som helst granskningar av arbetsgivares jämställdhetsplaner och lönekartläggningar. Lena Svenaeus hävdar helt enkelt att myndigheten inte lever upp till lagens krav och har släppt jämställdhetsarbetet.
Om regeringen verkligen hade tagit jämställdhetsfrågorna och diskrimineringslagen på allvar hade man rimligen reagerat snabbt och resolut på en sådan kritik. I stället skickar jämställdhetsministern över frågan till integrationsministern - ingen skugga över Erik Ullenhag för det - vilket jag tycker är ganska märkligt.
Lite märkligt är det också att Erik Ullenhag ägnar en ganska stor del av tiden till att tala om helt andra delar av jämställdhetspolitiken, sådant som inte är det vi diskuterar i dag, nämligen arbetsmarknaden och diskrimineringslagstiftningen. Det avspeglar bristen på engagemang och vilja att faktiskt ta tag i könsdiskrimineringen i arbetslivet, vilket tyvärr är betecknande för denna regering.
De fyra första åren med en borgerlig regering har i sig lett till en kraftig försvagning och kraftiga försämringar för kvinnor. Sedan 2006 har inkomstklyftorna mellan kvinnor och män ökat dramatiskt, kvinnors sysselsättningsgrad har sjunkit mycket mer än mäns och halkat efter. Arbetslösheten har börjat vända en aning och minskar, men den minskar inte alls lika snabbt bland kvinnor som bland män.
Det man dessutom direkt har gjort från regeringens sida när det gäller de här frågorna är att försvaga jämställdhetslagstiftningen. Kravet på att alla arbetsgivare med minst tio anställda ska genomföra lönekartläggning och handlingsplan för jämställda löner sänktes. Nu behöver det inte göras varje år längre, och endast företag med fler än 25 anställda behöver göra det.
Det betyder att över en miljon anställda inte omfattas av det kravet över huvud taget. Vi i Vänsterpartiet, liksom ett flertal remissinstanser och fackliga organisationer, var väldigt kritiska till detta. Vi menar att det är ett tydligt sätt att försvaga det viktiga förebyggande arbetet, det som är helt grundläggande för att på lång sikt komma någon vart med diskriminering och brist på jämställdhet i arbetslivet.
Vi framförde också en oro för att just granskningsarbetet och den viktiga opinionsbildande roll som Jämställdhetsombudsmannen hade tidigare skulle försvagas när JämO avskaffades och lagstiftningen slogs ihop så att det gick in under Diskrimineringsombudsmannens paraply.
Jag menar att den kritik som nu har framförts av Diskrimineringsombudsmannens egen expert tyder på att dessa farhågor tyvärr var befogade, och jag tycker inte att ministerns svar riktigt avspeglar någon vidare handlingskraft eller vilja att göra någonting åt detta. Det är ganska torftiga hänvisar till kommande utvärderingar, övervägningar och sådant.
Därför hoppas jag att Erik Ullenhag vill utveckla lite mer på vilket sätt regeringen tänker agera utifrån dessa uppgifter och ta tag i frågan om lönediskrimineringen.