KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Billström (M):
Det är, vilket Kalle Larsson är väl medveten om, Migrationsverket som fattar beslut i frågor om uppehållstillstånd i Sverige. Migrationsverket ska göra det i enlighet med det regelverk som riksdag och regering har fastställt i laga ordning. Varken regeringen eller jag som enskilt statsråd ska uttala oss i frågor där det finns risk för att myndighetens fristående beslutsfattande påverkas.
Därmed faller också resonemanget om att vi här från kammaren skulle skicka signaler eller motsvarande. Det är definitivt inte den ordning som gäller för fristående myndigheter i vårt land. Rent faktiskt är det så att det i det fall som Kalle Larsson tar upp förmodligen är flyktingkvoten som Sverige har som skulle kunna aktualiseras, eftersom det handlar om personer som inte befinner sig i Sverige. Regeringens formulerade uppdrag till Migrationsverket på den här punkten är väldigt klart.
Det innebär att vidarebosättningens funktion är att erbjuda skydd samt utgöra ett sätt att dela ansvaret med länder som hyser stora flyktinggrupper. Hur detta ska gå till i detalj är någonting som Migrationsverket äger såsom varande självständig myndighet och är alltså ingenting som vi i kammaren har att ta ställning till här i dag.
Jag tänker definitivt inte göra det, regeringen tänker inte göra det, och jag tror att Kalle Larsson kommer att finna att attityden från kammarens ledamöter i övrigt kommer att vara ganska sval till detta initiativ och det med rätta.
Tobias Billström (M):
Det råder naturligtvis yttrandefrihet här i landet. Den har jag inte på något vis ifrågasatt. Detsamma gäller Europaparlamentariker och bör också gälla för alla mänskliga varelser på denna jord. Alla ska ha rätt att fritt uttrycka sina åsikter. Men vad Kalle Larsson explicit efterlyste var en signal i den här frågan, och det är något helt annat.
Det är klart att man kan uttrycka synpunkter och åsikter, men kammaren finns till för att fatta beslut, Kalle Larsson. Det var i kammaren du ville att vi skulle ta upp den här frågan och diskutera den. Jag tycker det kan vara värt att helt kort rekapitulera vad som gäller i frågan.
Helt bortsett från det faktiska förhållandet - att Migrationsverket ensamt äger processen att ta ut människor på flyktingkvoten - finns också ytterligare en medspelare i detta, och det är FN:s flyktingskommissarie i UNHCR. Uttagningen ska i huvudsak ske på förslag från UNHCR, som också är medspelaren. Undantagsvis är det svenska utlandsmyndigheter. Det ska vi också komma ihåg.
Min bedömning är att UNHCR:s roll i sammanhanget är viktig. Ska något sådant ske måste man också konsultera UNHCR och höra vad de har att säga i frågorna. Det är flyktingkommissariatet som är det globala organ som kan göra en helhetsbedömning i prioriteringen av vilka skyddsbehövande - det är för deras skull vi har inrättat flyktingkvoten - runt om i världen som har starkast behov och som man därför vill föreslå för vidarebosättning.
Det kan vara värt att poängtera för att komplettera bilden av hur frågan måste hanteras.
Tobias Billström (M):
Regeringen har, som jag nämnde, i dag tillsatt en utredning som ska se över mottagandet av asylsökande. Inom ramen för den utredningen kommer även asylsökandes boendesituation att utredas. Jag vill först och främst välkomna Bodil Ceballos öppna och konstruktiva attityd till problemen. Det är ingen lätt materia att försöka hitta väl fungerande system, men attityden är viktig för en konstruktiv debatt.
Det finns naturligtvis inga enkla svar eller lösningar om det egna boendet, som har varit den stora heta potatisen den här hösten - även om det hade varit bekvämt. Att avskaffa det egna boendet hade krävt stora och omfattande tvångsregleringar i form av kommunarrest eller motsvarande. Det är faktiskt ett stort intrång i dessa personers liv som vi pratar om. De åtgärder med tvångsinslag som har föreslagits i debatten är mycket svåra att genomföra.
Utredaren kommer att få i uppdrag att se över boendefrågan ur ett brett perspektiv. Det viktigaste är att öka de asylsökandes möjligheter till sysselsättning och så småningom egen försörjning, både under tiden asylansökan prövas och om personen eventuellt kommer att stanna kvar i Sverige. Det för oss då direkt in på den fråga som Bodil Ceballos ställde, nämligen hur man ska hitta den rätta mixen, blandningen. Om jag hade vetat det hade vi naturligtvis inte tillsatt utredningen.
Det är viktigt att få svaren tillbaka till regeringen efter tolv års väntan på att något skulle hända. Den förra regeringen visade inte direkt framfötterna i frågan. Den asylsökandes boende ska också ses över i syfte att skapa incitament för den enskilde att bosätta sig i regioner med goda förutsättningar för både bostäder, arbete och utbildning - alltså det vi vet leder till en god och väl fungerande integrationsprocess.
Det är oerhört viktigt att människor ges rätt verktyg och incitament för att söka sig till de orter runt om i Sverige där det finns arbete och de kan skapa sig en trygg framtid.
Tobias Billström (M):
Det var inte min mening att glömma bort frågan om UNHCR. Den ska jag genast besvara eftersom den är viktig och angelägen. Vi har ett tydligt regelverk för bedömningar och prövningar av asylansökningar i Sverige. I det ingår också att Migrationsverket och migrationsdomstolarna ska beakta olika typer av information, där till exempel UNHCR:s rekommendationer och bedömningar finns med.
Men UNHCR:s rekommendationer är rekommendationer, och det är Migrationsverket och domstolarna som sedan har att göra avvägningen och pröva detta. UNHCR:s rapport är en del av det underlag som de beslutande myndigheterna och domstolarna har att beakta. Nej, jag har inte för avsikt att ändra det nuvarande regelverket. Jag tycker att det är tillräckligt. Sedan var det frågan om brådskan i processerna.
Jag kan bara beklaga att vi kan konstatera att det gick tolv år utan att man gjorde någonting åt lagen om mottagande av asylsökande från den förra regeringens sida. Vi har nu tvingats att under det här året sitta - visserligen med glatt hjärta eftersom vi tycker att frågorna är viktiga - på departementet och göra allt från början. Det är allt som skulle ha gjorts under alla år när vi har sett asylsiffrorna åka upp och ned.
Socialdemokraterna skrattar och ler, men jag tror definitivt inte att kommunpolitikerna ute i landet skrattar och ler åt de tolv åren. Jag gjorde det definitivt inte när jag var kommunpolitiker i Malmö. Jag kan konstatera att med den bakgrunden är det förslag vi lägger fram synnerligen välkommet. Nu kommer vi att ta det helhetsgrepp på frågorna som har varit så efterlängtat och kommer att leda till att vi äntligen får rätt information om vad som behöver göras på området.
Arbetskraftsinvandringen har en tydlig koppling till diskussionen. Lagstiftningsarbetet tar tid. När det gäller arbetskraftsinvandringen kommer vi att starta lagstiftningsarbetet efter nyår under första delen av 2008. När det gäller frågan om lagen om mottagande av asylsökande kommer det att ta lite längre tid. Den 27 februari 2009 är den tidpunkt då arbetet ska vara färdigt. Tillsammans med utredningen om nyanländas arbetsmarknadsetablering som redan är på gång går det att skapa en bra helhet.
Tobias Billström (M):
Det är intressant att diskutera med Göte Wahlström, som ju också har ägnat sig åt de här frågorna under ett antal år. Men jag måste konstatera att det inte är något bra testamente som Socialdemokraterna lämnade efter sig på den här punkten. Vad gäller frågan om lagen om mottagande av asylsökande, det instrument som reglerar förhållandet mellan staten och kommunerna, skulle det för länge sedan ha varit noggrant genomgånget och penetrerat, och det skulle ha förelegat tydliga förslag till kammaren. Detta har inte skett.
Göte Wahlström kommer förmodligen i sin nästa replik att beröra den uppsjö av propositioner som han anser lades fram under den förra mandatperioden. Ingen av dem tog det här helhetsgreppet. Det var just det som var problemet. Det är just det som kommunerna har haft synpunkter på, att det har varit styckevis och delt. Detta, Göte Wahlström, är just problemet.
När vi står här i kammaren i dag och diskuterar må vi vara uppfyllda av entusiasm inför uppgiften att så fort som möjligt åstadkomma förändringar på det här området, men lagstiftningsprocessen ser ut som den gör. Detta är problemet. Vi skulle ha gjort det här för länge sedan. Den utredning som vi har tillsatt kommer, som jag sade, att se över boendesituationen för de asylsökande. Det så kallade egna boendet som har varit föremål för mycket diskussion, med rätta, kommer att ingå i den översynen.
Men jag vill gärna understryka, som jag sade nyss i min replik till Bodil Ceballos, att det inte finns några enkla skarpa Alexanderhugg för att komma till rätta med det här. Det finns inga enkla svar eller lösningar, även om det hade varit bekvämt. Kommunal bördefördelning är inte något matematiskt räknestycke. Det handlar om att se till att uppmuntra människor att bosätta sig i de kommuner där både boende och arbete kan tillgodoses. Det kräver väsentligt mycket mer av eftertanke och genomtänkta konstruktioner för att uppnå detta.
Annars blir det som vi har sett i det förgångna, att den ena faktorn blir uppfylld - boendet kanske, men inte arbetet - eller också löser man frågan genom att portionera ut människor. Folk bosätter sig där tillfälligt och återfinns veckan eller månaden därpå i Södertälje, Malmö eller Göteborg. Vi har sett den socialdemokratiska politiken, Göte Wahlström. Vi har sett den under en lång period, och vi är inte nöjda.
Tobias Billström (M):
Det var tänkvärda ord. Jag tycker att det är bra om man kan skapa en bred enighet i denna kammare när lagstiftningsförslaget väl läggs på bordet i form av en proposition, vilket lär kunna inträffa någon gång 2010 med de regler som gäller för lagstiftningsarbete och utredningsarbete. Som sagt var: Mycket skulle ha gjorts tidigare. Men nu tar vi ett helhetsgrepp om de här frågorna. Dock måste jag säga, efter att ha suttit och lyssnat på debatten här, att det är viktigt att försöka förstå problematikens hela omfattning.
Att försöka uppmuntra människor att bosätta sig där förutsättningarna för både jobb och boende är som störst kräver ganska mycket arbete, ganska mycket eftertanke. Den utredning som nu tillsätts kommer att ha till uppgift att se över inte bara frågan om hur man kan organisera sysselsättning utan också hur man kan ordna principer för att leda fram människor till egenförsörjning, vilket måste vara målet.
Det är tråkigt att höra hur den socialdemokratiska retoriken i de här frågorna tycks utgå från att om vi bara matematiskt fördelar människor över riket löser sig frågorna.
Jag kan inte undgå att lyfta fram, eftersom Göte Wahlström sitter i Migrationsverkets styrelse, att den sammanställning som man gjorde över de kommuner som man kallade värstingkommuner, kommunerna som varken har avtal med Migrationsverket, något anläggningsboende i sina kommuner eller tecknat avtal om att ta emot ensamkommande barn, upptog 14 kommuner, och 50 procent var socialdemokratiskt styrda.
Ändå hör jag aldrig någonsin Göte Wahlström säga namnet på en enda socialdemokratiskt styrd kommun i sin uppräkning av kommuner som han anser borde ta emot flyktingar. Hur kommer det sig? Kommer det sig av att du kanske har problem med att hantera detta i förhållande till kommunpolitikerna där ute?
Tobias Billström (M):
Det är bra att Kalle Larsson så tydligt uppfattar budskapet från regeringen när det gäller frågan om de så kallade papperslösa, eller irreguljära migranter som man egentligen bör kalla dem för. Papperslösa antyder att de på något vis har tappat bort sina papper eller motsvarande. Så är det naturligtvis inte. De människorna har fått en prövning av sina asylskäl. De har fått ett negativt besked, och de ska lämna Sverige. Det är tydligt och klart, raka besked. Det är klart att det inte tilltalar Kalle Larsson som står för en annan politisk uppfattning i den här frågan.
Det har jag full förståelse för. Men vi avser inte att förändra vår inställning. Varför håller vi på med en asylprövning om ja eller nej på frågan om huruvida man uppfyller kraven inte betyder någonting, om människor själva fattar beslutet att strunta i myndigheternas beslut, går och gömmer sig och inte respekterar det? Varför håller vi då på med asylprövning över huvud taget? Det kan Kalle Larsson kanske svara på.
När det gäller den diskussion som har varit frekvent här i kammaren i dag, frågan om väpnad konflikt, konstaterar jag att den nuvarande utlänningslagen trädde i kraft den 31 mars 2006 med en instans- och processordning där regeringen inte längre har någon roll i den vanliga asylprocessen.
Självfallet skulle det uppfattas som ett gravt underkännande av den nya ordningen om regeringen ingrep på grund av praxisbildningen genom lagstiftningsbeslut i en isolerad fråga redan nu. Det pågår en utvärdering. En utvärderingsutredning är tillsatt. Den kommer i sitt slutbetänkande att belysa om de materiella bestämmelserna i utlänningslagen blev tillräckligt preciserade för att vara lämpade för domstol. Det betänkandet kommer i februari 2009.
Den utvärderingen och utredarens eventuella förslag bör man tillvarata innan man tar ställning till om det finns behov av lagändringar. Vad gäller Grekland och Dublinförordningen återkommer jag till det i nästa replik när jag har lite mer tid.
Tobias Billström (M):
Man kan kanske börja med att sätta sig in i hur vi har organiserat oss här i Sverige, att vi har en riksdag som stiftar lagar, att vi har domstolar som uttolkar den lagstiftningen och att vi har en regering som har ansvaret för att presentera nya lagförslag efter att ha utvärderat den ordning som finns till exempel för att hantera asylärenden.
När utvärderingsutredningens redovisning och förslag väl finns att tillgå kan det möjligen finnas anledning att diskutera i vilka situationer och vilken omfattning ett krav på en individuell risk ska ställas och avgränsningen till sådant skydd som ska ges på icke-individuella grunder. Att isolerat nu sätta i gång ett lagstiftningsarbete enbart om de icke-individuella skyddsgrunderna är djupt olämpligt.
Det avser inte regeringen att göra. Det är under alla omständigheter inte meningsfullt. Det är dessutom ganska cyniskt att försöka påstå att ett riksdagsbeslut i dag skulle ändra situationen för de människor som befinner sig i rättsprocessen. Så fungerar det inte i Sverige. De företrädare för oppositionen som har låtit antyda något sådant, däribland Kalle Larsson, för inte en seriös debatt i den här frågan. Det är min bestämda uppfattning.
När det gäller Dublin och tillämpningen av den förordningen är det kommissionen som äger den frågan. Det är den ordning vi har kommit överens om i den europeiska unionen. Även här kan jag konstatera att Kalle Larsson försöker rida två hästar samtidigt. Det är viktigt att kritisera de länder som inte sköter sig, däribland Grekland. Det är uppenbart att det finns synpunkter på hur Grekland hanterar både mottagningsförhållandena och prövningen. Det är kommissionens uppgift att hantera det.
Men Kalle Larssons parti står inte för uppfattningen att vi ska ha något gemensamt regelverk i den europeiska unionen. Kalle Larssons parti är väl snart det enda parti i kammaren som fortfarande har kvar kravet på utträde ur Europeiska unionen. Logiken i detta lämnar jag åt dig att förklara, men jag tror inte att man kan köra två hästar samtidigt. Jag tror att man i så fall riskerar att hamna mittemellan dem.
Tobias Billström (M):
En sak är säker: Tilltron till system uppnår man i varje fall inte genom att ständigt och jämt ratta och mickla med dem därför att man upplever att det fattas negativa beslut som man inte tycker är bra. Det är här grundproblemet ligger i diskussionen: förmågan att acceptera att en asylprocess kan sluta med ett negativt beslut, ett nej. Detta är alltid svårt. Det kommer alltid att vara svårt.
Det kommer att vara svårt oavsett vilken lagstiftning vi har, därför att människor alltid kommer att kunna få ett nej likaväl som ett ja beroende på de individuella skyddsskälen. Det för mig tillbaka till den viktiga iakttagelse som jag har gjort under den här debatten, nämligen behovet av att försöka förstå varför vi har utformat systemet som vi har gjort. Vi valde 2006 att underkänna den gamla ordning som då existerade, därför att vi såg vad den ledde till.
Den ledde till att den som fick Expressen, Aftonbladet eller något annat medium att uppträda tillräckligt många gånger på förstukvisten maximerade sina chanser att få lov att stanna i Sverige. Den som fick sökarljuset på sig fick rätt, men den som inte fick det - ja, det var ju synd för den personen.
Det systemet underkändes på goda grunder, och politikerna lyftes ur processen och placerades precis där vi ska vara, nämligen i diskussionen om utformningen av lagstiftningen - inte tillämpningen av lagstiftningen, för den sköter domstolarna. Det är det här vi måste försöka förstå och återvända till de grundläggande resonemangen. Det betyder ingenting om det fattas ett riksdagsbeslut här i dag. Det betyder ingenting alls, därför att praxis fortfarande och alltjämt formas i domstolarna.
Det innebär också att vi i stället måste rikta tillbaka blickarna på den utvärdering av den nya instans- och processordningen som försiggår. Precis som jag sade i min tidigare replik: När det arbetet är färdigt kan det finnas anledning att slå sig ned och fundera över om lagstiftningen behöver förändras. Men man kan inte hoppa och hatta fram och tillbaka och tro att man på det viset skapar tilltro till systemen. Det tycker jag att det är viktigt att komma ihåg.
Tobias Billström (M):
Regeringen i Irak har varit en varm tillskyndare av återtagandeavtalet. Det märkte jag inte minst själv när jag var på besök i Bagdad i september förra året och satt och pratade med en företrädare för den irakiska statsledningen. Man har varit varma tillskyndare av det här och inte alls motståndare till att vi skapar ordnade och korrekta former för hur människor ska återvända. Man är tvärtom intresserad av att få tillbaka sina medborgare. Vad beträffar den afghanska regeringen är det samma sak.
Jag har hört en massa märkliga påståenden här i dag om att man på något vis skulle ha underkänt det här från den afghanska regeringens sida. Jag som satt och pratade med den afghanske utrikesministern doktor Spanta under hans besök kan meddela kammaren att det inte alls var så att vi förde någon diskussion om uppsägning av avtalet eller någonting sådant. Vi pratade om formerna och principerna, och det tycker jag också att man ska göra.
UNHCR:s roll är att slå vakt om det stora mandat som man har fått inom ramen för FN vad gäller att tillgodose flyktingarnas behov. Skillnaden ligger bara i att UNHCR har en kollektiv syn på det här. Man har ett större och bredare mandat, även i de enskilda länderna, medan vår domstolsprocess bygger på individuell prövning. Det är därför som det ser annorlunda ut.
UNHCR:s rapporter vägs in som en del av underlaget som Migrationsverket, migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen har till sitt förfogande, men till syvende och sist är det prövningen i det individuella fallet som avgör huruvida man får lov att stanna eller inte. Sverige ska enligt regeringen ha en aktiv återvändandepolitik. Den person som får avslag på sin asylansökan ska återvända, för om personen får ett negativt beslut har man prövat skyddsbehovet och funnit att det inte finns.
Det ska naturligtvis ske på ett värdigt och humant sätt, helt i enlighet med det regelverk som är uppställt. Dock måste jag säga att det är viktigt att komma ihåg att människor inte alltid själva är så väldigt medgörliga när det gäller återvändandet. Det får man också ta med i beräkningen. Det är inte alltid så att människor gör sitt bästa för att vara förberedda den dag polisen kommer.
Tobias Billström (M):
Det är alltid viktigt och angeläget att föra en diskussion även om naturligtvis regeringsunderlaget är fullständigt klart i den här frågan, oavsett hur många rösters övervikt det är åt det ena eller andra hållet. Men jag vill gärna understryka en sak, Göte Wahlström, ingångsvärdena för en diskussion med till exempel Socialdemokraterna förutsätter också att man har lite trovärdighet.
När jag nu tittar på hur reservationerna är utformade, till exempel när det gäller den diskussion som vi har haft nu i frågan om väpnad konflikt, ser jag att det svajar mycket betänkligt. Trots att vi hade tio års utredningsarbete i ryggen när klubban gick i bordet i kammaren 2006 för den nya instans- och processordningen vill ni, fastän utredningsarbetet ännu inte är avslutat, börja ändra i begreppen och alltså med andra ord sätta er över den praxisbildning som nu äger rum i domstolarna.
Det är inte riktigt bra, Göte Wahlström, för att använda ett milt uttryck. Det innebär naturligtvis inte att det här skulle jäva diskussionen. Men det finns också andra orosmoln, till exempel att er partiledare Mona Sahlin har deklarerat att ni inte är för ett försörjningskrav för anhöriginvandring. Ni tycker att det är fel. I stället har ni lagt fram ett eget hemmasnickrat förslag till försörjningskrav som tydligen ska vidga kretsen av människor som får lov att komma hit.
Min motfråga till Göte Wahlström är: Hur har ni tänkt er det egentligen? Hur ska det finansieras? Det handlar om människor som kommer hit när de är 60 år och som har problem. Vi pratar äldrevård, medicinsk vård, tandvård. Vad ligger egentligen i Mona Sahlins formulering att man ska trygga försörjningen? Är det mat på bordet? Men hur är det med pensionssystemet? Hur är det med de frågorna? Där har vi inte fått något svar från oppositionen än. Jag ser det nog som rätt viktigt att man reder ut det här innan man slår sig ned och diskuterar.
Då blir diskussionsunderlaget så mycket bättre.
Tobias Billström (M):
Ljudanläggningen var det. Jag tyckte att jag var mycket tydlig i talarstolen när jag sade att regeringen inte har för avsikt att genomföra några regulariseringar. Det är möjligt att Göte Wahlström missade det, men jag kan säga det en gång till så har vi rett ut den sista frågan. Jag tycker att det är intressant, som sagt var, att slå sig ned och diskutera. Politik är det möjligas konst. Det är riktigt. Men jag lade också märke till någonting mycket intressant, nämligen att Göte Wahlström helt gled undan från Mona Sahlins förslag vad gäller försörjningskravet. Jag fick inte någon kommentar om det över huvud taget.
Det tycker jag är väldigt talande. Jag tror inte att det förslaget är genomtänkt över huvud taget. Göte Wahlström har suttit så länge nu i socialförsäkringsutskottet att han vet hur pensionssystemet fungerar. Han vet att skulle man medge en större krets av människor att komma hit som anhöriga utan att ha tänkt igenom vad det får för konsekvenser kan det leda till att man måste göra rätt stora ingrepp i pensionssystemet, kanske till och med en differentiering i socialförsäkringssystemen för att de ska kunna hålla ihop.
Den frågan tycker jag nog att ni ska gå tillbaka till ritbordet med och fundera igenom ytterligare. När det sedan gäller frågan om utvärderingen av den nya instans- och processordningen och frågan om den väpnade konflikten är det som jag har sagt flera gånger så att det arbetet pågår för fullt. Det behöver inte kompletteras. De frågor som har varit uppe till diskussion i dag är redan inneslutna, även frågan om de materiella bestämmelserna i utlänningslagen och tillämpningen av den.
Det är som sagt var bra, Göte Wahlström, vi kan absolut fortsätta diskussionerna här, gärna det. Men jag rekommenderar nog en tur tillbaka till ritbordet och ett samtal med Mona Sahlin när det gäller hennes förslag. Det tror jag skulle vara bra för alla inblandade parter.