KBLab/rixvox huggingface dataset:
Josefin Malmqvist (M):
Från Moderaternas sida ser vi att vi behöver fler bostäder i Sverige. Vi behöver underlätta bostadsbyggandet i allmänhet, och vi behöver säkerställa att det finns en blandning av olika upplåtelseformer för olika faser i livet, olika preferenser och olika plånböcker och beroende på vad man har för förutsättningar. Därför ska vi inte säga att man bara ska bygga en viss typ av bostäder. För oss är det viktigt att det finns en mångfald, så att individen kan välja.
Vi menar att skattesystemet är ett viktigt verktyg för detta, och vi ser att eftersom det ägda boendet är något som blir mer kostnadseffektivt för individen på lång sikt är det också rimligt att vi genom skattesystemet skapar incitament också för det ägda boendet. Strandskyddet handlar om att möjliggöra för fler bostäder. Det är ett verktyg bland många.
Det är dock väldigt tydligt att Vänsterpartiet självt totalt saknar politik för fler bostäder i Sverige.
Josefin Malmqvist (M):
Tack, Emma Hult, för frågan! Jag inledde med att beskriva regeringens budget i allmänhet. I dag diskuterar vi en del av denna budget. Det är en budget som fokuserar på återstarten av Sverige i ett läge där vi befinner oss mitt i en brinnande kris. Därför ser vi från moderat sida att det absolut viktigaste nu är att vi fortsatt har muskler för att rädda svenska jobb och företag. Det är det absolut viktigaste just nu.
När vi kommer vidare till återstarten av Sverige och svensk ekonomi tror vi att bostadspolitiken kommer att bli oerhört viktig. Där menar vi att de viktigaste delarna handlar om att skapa förutsättningar. Det handlar om förutsägbarhet när det gäller vilka regelverk som gäller, vilka handläggningstider som gäller och att se till att underlätta för fler att ta steget och våga investera i fler bostäder i Sverige.
Detta menar vi kommer att vara helt centralt i återstarten av Sverige.
Josefin Malmqvist (M):
Det är ju helt uppenbart: Byggsubventionerna är ett stöd som branschen inte efterfrågar. Byggbolagen efterfrågar inte detta. De planerar att bygga ändå. Det branschen efterfrågar är förutsägbara, långsiktiga spelregler. Därför ställer jag mig väldigt frågande till varför Miljöpartiet inte vill möta upp och identifiera de problem i regelverket som vi ser.
Varför kan vi inte gå samman och förenkla de långa och krångliga listor med regler som vi har i Sverige, som ju är det som branschen och byggbolagen själva identifierar som det som hindrar tillväxten av fler bostäder i Sverige?
Josefin Malmqvist (M):
Detta är ganska talande, tycker jag. Redan i valrörelsen 1966 fick den dåvarande socialdemokratiske statsministern Tage Erlander frågor om vad han skulle säga till ett ungt par i Stockholm som ville sätta bo. Den dåvarande bostadskön i Stockholm var tio år. Det enda som har hänt sedan dess - sedan 1966! - är att köerna har blivit längre och längre.
En aktuell sammanställning från riksdagens utredningstjänst visar bara i våra fyra största städer är nu bostadskön längre än 1,1 miljoner människor. Det är alltså fler än 1,1 miljoner människor som står i bostadskö bara i Stockholm, Göteborg, Malmö och Uppsala.
Då står Johan Löfstrand som socialdemokrat här och slår sig för bröstet och säger att regeringen gör en massa saker. Jag undrar vad Johan Löfstrand vill säga till alla dessa människor som alltså står i kö och väntar på att få en bostad, och många av dem har stått i kö i decennier. Jag efterlyser från regeringens sida reell politik som faktiskt gör skillnad på riktigt.
Vi har testat socialdemokratisk bostadspolitik i decennier i Sverige. Det är fler och fler långa och krångliga regler som uppenbarligen inte underlättar bostadsbyggandet i Sverige. Jag skulle därför vilja fråga Johan Löfstrand vad han har för politik för fler bostäder i Sverige. Jag kan nämligen inte se något i detta som faktiskt skulle lösa problemet.
Att subventionera bostadsbyggandet har ju inte fungerat, så vad har ni som faktiskt skulle fungera? När det gäller Lantmäteriet gör Johan Löfstrand sig lustig över 20 miljoner. Ja, vi avsätter alltså 20 miljoner kronor mer än regeringen gör. Det tror jag är bättre än 20 miljoner kronor mindre för att korta handläggningstiderna. Därför skulle jag vilja fråga: Vad vill Johan Löfstrand göra för att korta handläggningstiderna?
Josefin Malmqvist (M):
Det är helt uppenbart att här saknas politiska svar som faktiskt skulle lösa det underliggande problemet i Sverige. Johan Löfstrand hänvisar till när plan- och bygglagen kom till. Det är ett något snävt synsätt. Både jag och Johan Löfstrand är mycket väl medvetna om att problemet är betydligt bredare än så.
Det handlar om tillämpning av olika regelverk, och det är rekommendationer som är staplade på varandra i ett enda krångligt mischmasch som skapar den osäkerhet som i dag råder på svensk bostadsmarknad. Detta vill vi från moderat sida reda i. Vi vill förenkla och förtydliga: Vad är det som gäller? Vad är så pass viktigt att det bör vara nationella regler? Vad är inte det? De punkterna bör plockas bort. I stället bör man fokusera på vad det är som faktiskt gör skillnad.
Det skulle skapa en transparens och en tydlighet gentemot dem som vill utveckla fler bostäder i Sverige. Detta efterfrågar vi, och jag skulle vara den första att bli väldigt glad om Socialdemokraterna plötsligt skulle ansluta sig till den linjen.
Josefin Malmqvist (M):
Jag tror att jag tidigare av bara farten yrkade bifall till förslaget, vilket inte var min avsikt, så jag får passa på att korrigera det. Tack, Emma Hult, för ditt anförande! Jag vill börja med att säga att också jag och Moderaterna välkomnar en hemlöshetsstrategi. Jag tror att det är någonting som Sverige behöver.
Senast en sådan togs fram var av den första alliansregeringen, om jag inte minns helt fel, och det är minst sagt hög tid att det görs igen. Jag skulle vilja ställa en fråga till Emma Hult som inte besvaras i budgeten. Den handlar om bostadssituationen för en av de grupper som har absolut svårast att ta sig in på bostadsmarknaden just nu, nämligen de nyanlända.
Många nyanlända saknar en egen inkomst och därmed möjlighet att få ett eget stabilt och långsiktigt boende. Detta var en fråga som inte minst jag brottades väldigt aktivt med under flera år som kommunalråd. Och jag vet att många kommuner runt om i landet brottas med frågan. Staten vältrar över ansvaret på kommuner som kämpar med att lösa den här situationen.
Jag skulle därför vilja fråga Emma Hult varför regeringen och Miljöpartiet förespråkar att nyanlända ska gå före i bostadskön. Hur kan det vara lösningen på nyanländas bostadssituation?
Josefin Malmqvist (M):
Först och främst vänder jag mig mot begreppet att man dumpar människor, för jag delar verkligen inte den bilden. Därför vänder jag mig i allra högsta grad mot begreppet social dumpning. Ytterst är det staten som tagit ansvar och stått för det stora mottagandet av nyanlända. Det är staten som styr mottagandet av nyanlända i Sverige.
Det är också staten som beslutat om en bosättningslag som ställer krav på kommunerna att ta emot och ordna bostäder till nyanlända, också kommuner som har väldigt lång bostadskö sedan tidigare. Även kommuner som bygger mycket har trots det många personer som står i kö till bostäder. Från moderat sida menar vi att staten bör ta ett större ansvar och bör behålla ansvaret.
Personer som ännu inte har fått uppehållstillstånd ska fortsätta att kunna bo kvar i nationella anläggningsboenden i stället för att komma ut och påbörja en etablering i kommuner. Det är en fråga som skiljer oss ganska tydligt åt. Därför vidhåller jag min fråga: Varför menar Miljöpartiet att de nyanlända ska gå före i bostadskön?
Josefin Malmqvist (M):
Jag skulle vilja passa på att ställa en fråga till Johan Löfstrand om något som vi har diskuterat en del här i dag och som jag väldigt gärna skulle vilja höra Socialdemokraternas syn på. Det gäller strandskyddet i Sverige. Tanken var god när det infördes på 50-talet: Allmänheten skulle få tillgång till stränderna.
Den tanken vill vi gärna värna från moderat sida, men vi anser att det generella strandskydd som infördes under regeringen Palme inte har fått önskad effekt. Det har snarare lagt sig som en blöt filt över stora delar av Sverige. I dag är 90 procent av Sveriges kustremsa obebyggd. Det motsvarar ungefär åtta och ett halvt varv runt jorden, så ni förstår att det är långa kustremsor vi pratar om.
Det är inte bara havsstränder utan även sjöar och mindre vattendrag som omfattas av detta. Från moderat sida vill vi se ett avskaffande av det generella strandskyddet. I stället vill vi ge kommunerna möjlighet att peka ut sjöar och vattendrag där man vill att strandskydd ska råda.
Vi vill också ha ökad flexibilitet för att värna tillväxt, konkurrenskraft och möjlighet att utveckla bostadsområden i delar av Sverige som det i dag är svårt för allmänheten att få tillgång till. Tanken är alltså god, men skyddet har inte riktigt fyllt sitt syfte.
På senare tid har vi sett att flera socialdemokratiska kommunalråd, senast i en debattartikel från norra Sverige, gått ut och anslutit sig till Moderaternas linje om behovet av att reformera strandskyddet. Jag skulle därför vilja fråga Johan Löfstrand: Vad är Socialdemokraternas hållning? Skulle ni kunna tänka er att ansluta er till Moderaterna och se en reformering av strandskyddet i Sverige?
Josefin Malmqvist (M):
Tack för svaret, Johan Löfstrand! Den information jag fått ta del av var att utredningen skulle ha presenterats i måndags. Jag har förstått att den nu blivit något försenad. Jag ser mycket fram emot att få ta del av denna utredning och de förslag som jag hoppas gör att vi tillsammans kan bidra till en förändring på detta område.
Kommunalråd runt om i landet vittnar om att man vill få till en förändring på området, och markägare runt om i Sverige vittnar om en önskan om och ett behov av reformering. Detta måste vi möta upp från den nationella nivån. Johan Löfstrand ställer en fråga om vem som har gjort vad i detta. Jag konstaterar att den här regleringen kom till under två olika socialdemokratiska regeringar.
Jag är den första att konstatera att inte tillräckligt har gjorts för att reformera detta, inte heller under alliansregeringen. Men det är ju ingen ursäkt för att inte nu få till en förändring. Det hoppas jag att vi tillsammans kan driva igenom i den här kammaren inom kort.
Josefin Malmqvist (M):
Jag tackar för svaret. Jag skulle nog säga att utrikes födda kvinnors deltagande på arbetsmarknaden i Sverige eller brist på deltagande är ett av våra största jämställdhetsproblem i dag. Att färre än var tredje utrikes född kvinna med kort utbildning har ett arbete att gå till och en egen inkomst hindrar dessa kvinnor i deras möjlighet att integreras och bli en del av det svenska samhället.
Det innebär att de inte har kollegor, att de saknar ett sammanhang, lunchlåda och möjlighet till semester. Det är allt detta som vi vet är så viktigt för att bli en del av samhället. Det påverkar inte bara de här kvinnorna utan riskerar också att gå i arv till kommande generationer. Vi vet att det faktum att föräldrar är arbetslösa ökar risken för att deras barn i framtiden hamnar utanför arbete eller studier med 70 procent.
Det visar statistik från Statistiska centralbyrån. Den statistiken är dessutom baserad på dem som kom till Sverige tidigare under 90-talet när förutsättningarna för integration var bättre än vad de är i dag. Hur kommer dessa siffror att se ut i framtiden? Vad kommer att hända med dessa barn vilkas föräldrar inte går till jobbet?
Den myndighet i Sverige som är ansvarig för arbetsmarknadsinsatser och etableringsprogrammet är Arbetsförmedlingen. Vi ser hur det ser ut i granskning på granskning. Jag hittade en SOU från 2012. Vi har sett utvecklingen i åratal. Skillnaderna mellan hur kvinnor och män behandlas på Arbetsförmedlingen är påtagliga och stora. Vi ser att kvinnor får färre möten med sin handläggare.
Det är längre avstånd mellan mötena. Det tar längre tid innan de får sitt första möte. Vi ser att kvinnor i större utsträckning får förberedande insatser och inte de insatser som vi vet i större utsträckning leder till arbete. Vi ser att det förekommer könsstereotypa föreställningar hos handläggare på Arbetsförmedlingen.
Jag ska säga till dem som lyssnar på debatten att man i dessa utredningar också har tagit hänsyn till utbildningsbakgrund, ålder och så vidare. Även i de fall där kvinnorna har högre utbildning ser vi att de får del av sämre och färre insatser och insatser som i mindre uträckning leder till jobb.
Jag vill återigen fråga ministern: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att fler utrikes födda kvinnor ska komma i arbete och för att fler utrikes födda kvinnor ska få del av de insatser på Arbetsförmedlingen som vi vet i störst utsträckning leder till jobb?
Josefin Malmqvist (M):
När man lyssnar på statsrådet låter det lite som att det här är en ganska enkel fråga, som vi nu är på väg att lösa. Det här är någonting som vi lite grann ser spåren av på marginalen, verkar det som. Men så är det på inga sätt och vis. Vi har tidigare bett riksdagens utredningstjänst att räkna på hur det skulle se ut om utrikes födda kvinnor skulle delta på svensk arbetsmarknad i samma utsträckning som kvinnor födda i Sverige.
Det skulle öka Sveriges bnp med 60 miljarder kronor varje år! 60 miljarder kronor varje år - det handlar inte om några småsummor. För de här kvinnorna innebär detta en egen inkomst och en möjlighet att fatta beslut om sitt eget liv. Det är en möjlighet att få kollegor och att lära sig hur det fungerar i Sverige.
Jag mötte i höstas en företagare i Sundbyberg, Torkel Kristoffers, som driver ett lokalt städföretag. Han vittnade om vilken betydelse det har fått för många av de utrikes födda kvinnor som han har anställt i sin verksamhet. Han talade om vilken betydelse det har fått för flera av de här kvinnorna att få kollegor och att få höra om svenska regler, normer och värderingar, till exempel att det i Sverige inte är tillåtet att slå sin fru.
Det handlar om hur vi agerar gentemot varandra och om erfarenheter av hur det svenska samhället fungerar. Detta är saker som är helt ovärderliga för många av dessa kvinnor och centrala för att bli en del av det svenska samhället. Trots det ser vi att våra svenska system fortfarande inte är utformade för att gynna kvinnors arbetskraftsdeltagande. Jag tänkte ge ytterligare ett exempel.
Det gäller bidragsberoendet bland dessa kvinnor. En expertgrupp för studier i offentlig ekonomi under Finansdepartementet har räknat på detta och konstaterat att de kvinnor som har fyra eller fler barn skulle förlora ekonomiskt om kvinnan eller mannen i hushållet väljer att ta ett arbete. Då är inte systemet riggat så att det gynnar att kvinnor deltar på arbetsmarknaden.
Ministern pratar om dagmammor. Det kan absolut vara en insats, men det mest fundamentala handlar om att vi ska utforma bidragssystemen så att de gynnar arbete och en övergång från bidragsberoende till arbete och självförsörjning. Det är mitt andra exempel. Jag skulle alltså vilja fråga ministern: Varför vägrar Socialdemokraterna att införa ett bidragstak i Sverige?
Det skulle underlätta för dessa kvinnor att kunna stå till arbetsmarknadens förfogande. Mitt tredje exempel handlar också konkret om dessa kvinnor. Det gäller sfi för föräldralediga kvinnor. Det är den andra del som lyfts fram i många av de expertrapporter som vi har tagit del av på senare år. Många av dessa kvinnor är föräldralediga under många, många år. Under den tiden saknar de möjlighet att bli en del av det svenska samhället.
De saknar tillgång till sfi och andra utbildningsinsatser. Varför vill ni inte införa sfi för föräldralediga kvinnor? Det är ett annat förslag som Moderaterna har och som vi ser skulle kunna underlätta för fler kvinnor att bli en del av arbetsmarknaden.
Josefin Malmqvist (M):
Ministern nämner nu vårdnadsbidrag. Det är talande att man inte pratar om sitt eget partis politik eller om de förslag jag lyfter fram här i dag utan i stället väljer att ha fokus på en fråga som har ungefär ett decennium på nacken. Bara för att få det avklarat: Jag välkomnar att vårdnadsbidraget är avskaffat. Men min fråga till ministern gäller den politik som hennes regering driver här och nu och som ni har varit ansvariga för sedan 2014.
Det går alltså inte att skylla på någon annan längre. Min fråga till ministern kvarstår: Varför vägrar ni att införa ett bidragstak som skulle gynna dessa kvinnor, som står så långt från arbetsmarknaden? De låses i dag fast i ett kravlöst bidragsberoende, där kommun efter kommun inte ställer krav på deltagandeinsatser.
Ni står inte heller bakom att vi skulle få ställa krav på samtliga personer som har bidrag att delta i arbetsmarknadsinsatser eller andra insatser som skulle kunna leda till jobb. Jag skulle också vilja säga några ord om den sysselsättningsgrad som ministern har nämnt här. Även om sysselsättningsgraden är intressant vid en internationell jämförelse säger den egentligen ganska lite om i vilken utsträckning man arbetar.
Vi fick två olika forskningsstudier under föregående år som granskade dessa underlag och siffror. De konstaterade att de flesta av de personer som i dag räknas vara i sysselsättning i själva verket inte är självförsörjande. Det är just dessa siffror och dessa personer som ministern många gånger har slagit sig för bröstet för och konstaterat att nu går det snabbare för dem att bli en del av arbetskraften och av arbetsmarknaden.
Det är därför vi från moderat sida vill ha ett mål för självförsörjning och mäta även detta. Också det skulle jag vilja fråga hur ministern ställer sig till. Slutligen gäller det frågan om könsstereotypa föreställningar på Arbetsförmedlingen - det som var kärnan i interpellationen. Vad gör ministern där?
Josefin Malmqvist (M):
Den senaste tiden har fler och fler röster höjts för höjd fastighetsskatt i Sverige. Med de förslag som diskuteras skulle villa- och småhusägare och bostadsrättsägare drabbas av tiotusentals kronor i höjd skatt varje år. Vanliga människor riskerar att åter tvingas flytta från hus och hem.
Finansministern har i denna kammare svarat att hon inte utesluter en skatt på leenden - än mindre en återinförd fastighetsskatt. Jag skulle därför vilja fråga Per Bolund: Kan du lugna Sveriges småhusägare med att någon fastighetsskatt inte kommer att återinföras i Sverige?
Josefin Malmqvist (M):
Över 1,1 miljoner människor i Sverige står i de kommunala bostadsköerna i våra fyra största städer. Totalt är det ännu fler människor som står i bostadskö i Sverige. Över 80 procent av våra kommuner uppger att det råder bostadsbrist.
I det här läget väljer regeringen att låta nyanlända gå före i bostadskön, det vill säga gå före alla de människor som står och har stått i bostadskö i många, många år. Vi menar att det är orättvist. Vi menar att det inte gynnar integrationen i Sverige. Med anledning av detta vill jag fråga bostadsminister Per Bolund: Varför vill regeringen låta nyanlända gå före i bostadskön?
Josefin Malmqvist (M):
Just av den anledningen ställer jag mig ännu mer frågande till varför Bolund den här hösten inte har lagt fram en enda proposition i riksdagen för att öka bostadsbyggandet i Sverige. Moderaterna vill minska mottagandet av nyanlända till Sverige, och vi vill att bara de som har beviljats uppehållstillstånd ska bli aktuella för bostad i en kommun över huvud taget. Varför tycker inte regeringen att det är ett bra förslag?
Josefin Malmqvist (M):
Med glädje ska jag berätta för Patrik Björck vilka skillnaderna är mellan Moderaternas och Socialdemokraternas jämställdhetspolitik, för de skillnaderna är påtagliga. Det handlar till exempel om mer pengar i plånboken, både för kvinnor som arbetar och för kvinnor som har arbetat. Det handlar om 8 miljarder för dem som arbetar och 4 miljarder för dem som har arbetat. Det är en tydlig jämställdhetssatsning.
Det handlar om att avskaffa den så kallade familjeveckan, som är en direkt kvinnofälla. Men kanske handlar det i synnerhet - det tycker jag är extra tydligt i den budget vi har att debattera här i riksdagen i dag och de kommande dagarna - om satsningarna på rättsväsendet.
Vi lägger mer än 1,2 miljarder kronor mer än Patrik Björcks regering på att stärka rättsväsendet, på fler poliser, på högre polislöner och på att förstärka Åklagarmyndigheten, Domstolsverket och Kriminalvården, detta för att fler kvinnor ska kunna känna sig trygga i sitt hem och ute på gator och torg. Detta är tydliga skillnader i vår jämställdhetspolitik.
Jag förstår dock att Patrik Björck inte har så stor lust att prata om dessa skillnader, eftersom de knappast är smickrande för en regering som är ansvarig för att jämställdheten på område efter område gått åt fel håll, för att unga kvinnors utsatthet för sexualbrott har ökat med 176 procent och för att inkomstskillnaderna fortsatt är stora.
Vi har en regering som i stället för att vidta genomförbara reformer sitter och slår sig för bröstet och säger att vi är nöjda och klara. Det är knappast smickrande för en regering som kallar sig feministisk.
Josefin Malmqvist (M):
Jag har själv förmånen att sitta i Jämställdhetsmyndighetens insynsråd och har därför en nära dialog med generaldirektören. Där tror jag alltså inte att det finns några frågetecken. Om Patrik Björck undrar om jag personligen har ändrat uppfattning i fråga om myndigheten kan jag säga att nej, det har jag inte. Det har inte heller Moderaterna gjort. I dag har vi att ta ställning till ett förhandlat budgetförslag från Moderaterna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna.
Det förslaget innebär kompromisser. Det är det vi har att ta ställning till här i dag. Jag är väldigt stolt över att den här budgeten innebär kraftfulla satsningar på jämställdhetsområdet. Det är satsningar som Patrik Björck och hans regering nu säger nej till. Det handlar om satsningar på höjda polislöner, på att stärka rättsväsendet och på att fler kvinnor ska kunna uppleva trygghet i sin vardag. Det här är tydlig jämställdhetspolitik i verkligheten, som Patrik Björck och hans regering säger nej till.
Josefin Malmqvist (M):
Timmen är sen, men jag kunde inte låta bli att begära replik. I mitt anförande tog jag upp behovet av reformer av vuxenutbildningen i Sverige. Jag noterar att ledamoten Kronståhl då väljer att fokusera på hur mycket pengar som vuxenutbildningen får. Men pengar är ju inte detsamma som reformer, fru talman.
Därför undrar jag: Varför motsätter sig Socialdemokraterna nödvändiga reformer för ökad kvalitet inom vuxenutbildningen, till exempel nationella kunskapskrav, nationella prov och externa examinatorer?
Varför motsätter sig Socialdemokraterna reformer för ökad kostnadseffektivitet inom vuxenutbildningen så att det inte är billigast peng per timme utan mest kunskap per investerad skattekrona? Varför motsätter sig Socialdemokraterna sådana reformer? Och slutligen: Varför motsätter sig Socialdemokraterna reformer för ökad flexibilitet inom vuxenutbildningen?
Det gör de trots att vi vet att det möjliggör för fler att kunna kombinera omställning och språkstudier med en utbildning för att på så sätt snabbare komma i jobb.