Ulf Kristersson (M):
Det här är en riktigt intressant fråga, men jag skulle vilja vidga den något. JO:s kritik är intressant, men den måste ses i ett större sammanhang. Det akuta problemet är inte JO:s synpunkt att det är för många ärenden som går till JO. Jag förstår att man skulle kunna hantera klagomål på annan plats. En del myndigheter har det, andra inte.
I Försäkringskassans fall har vi valt en lösning med en överprövning internt på Försäkringskassan och därefter en sedvanlig domstolsprövning i förvaltningsrätten. Den tror jag i grund och botten till formen fyller kraven på rättssäkerhet. Det denna fråga egentligen aktualiserar och som gör den intressant det är den större frågan om trovärdigheten i vår legitimitet med hela processen. Där pekar JO på något som är viktigt.
Jag är dock inte beredd att nu landa i att slutsatsen ska vara att skapa en ny institution för att hantera rena klagomål. Redan i dag påpekar JO att många av de klagomål de får inte borde hamna där utan borde hanteras direkt på Försäkringskassan. Jag nöjer mig i den meningen med att konstatera att JO pekar på en intressant problemställning som jag tror långsiktigt är viktig. Jag har sett motsvarande långsiktiga trovärdighetsresor i andra myndigheter och verksamhetsområden tidigare som ger en del inspiration.
Klassiska exempel är Skatteverket och i modernare tid Migrationsverket och i förlängningen även migrationsdomstolarna. Det har hänt mycket på viktiga myndighetsområden där jag tror att vi har en del att lära när det gäller Försäkringskassans stora område. Därmed är det inte sagt att man kan lura sig själv och tro att man kan bli av med all oenighet. I ett system som fattar beslut i 19 miljoner ärenden och gör 47 miljoner utbetalningar varje år kommer vi då och då att ha starka intressemotsättningar.
Det handlar om människor som mycket legitimt vill något som Försäkringskassan lika legitimt inte vill tillmötesgå. Då krävs det trovärdighet och auktoritet i hela prövningen. Min slutsats är att den som är berättigad att få ersättning ska mötas med mycket bred respekt eftersom det är en person som är i en situation där han eller hon är i sin fulla rätt att få ersättning.
Men jag är också ute efter en situation där den som inte får ersättning ska uppleva att hon eller han har bemötts empatiskt och korrekt och fått en god och klok information om vad som har hänt och hur han eller hon ska göra för att lämna synpunkter eller formella överklaganden. Allt detta finns i dag till formen, men min bestämda uppfattning är att det finns mer att göra i att skapa större legitimitet hos allmänheten för de beslut som fattas.
Till detta ska vi lägga den information vi fick så sent som i går, nämligen 2010 års siffror på fusk och missutnyttjande. Det är också en viktig del av trovärdigheten i systemet.
I ett system där en förkrossande majoritet av besluten går rätt till - rätt person får rätt pengar i rätt tid - men där 20 000 riktade kontroller pekar på fusk och missbruk på en nivå av ungefär 1 miljard kronor och 1 000 polisanmälningar för bidragsfusk finns det fortfarande betydande utrymme för att bli skickligare och bättre på att se till att rätt personer får rätt utbetalningar och att den som inte ska ha utbetalning inte heller får det.
Detta är också en viktig legitimitetsfråga i ljuset av att vi i dag i stor utsträckning kräver att människor som har sjukpenning eller sjukersättning ska komma tillbaka till egen försörjning. Då kan vi inte med andra handen betala ut ersättning till människor som fuskar sig till de pengar som andra borde få ta del av i stället.