Morgan Johansson (S):
Solveig Hellquist har ställt fyra frågor till mig om vräkta barnfamiljer. 1. Vilka åtgärder avser jag att vidta för att den kunskap som redan finns hos socialtjänsten om vräkta barnfamiljer ska tas till vara? 2. Vilka åtgärder avser jag att vidta för att antalet vräkningar av barnfamiljer ska minska? 3. Avser jag att ändra på det gällande regelverket så att socialtjänsten får möjlighet att betala hyreskostnaden direkt till värden? 4. Vilka åtgärder avser jag att vidta för att alla barn ska få ett tryggt boende? Regeringen har under mandatperioden bland annat prioriterat frågor om barn som lever i ekonomisk utsatthet.
Hösten 2004 redovisade en arbetsgrupp inom Regeringskansliet som haft i uppgift att beskriva och analysera situationen för barn som lever i ekonomiskt utsatta familjer sitt arbete. Rapporten Ekonomiskt utsatta barn innehöll en forskningsrapport som uppskattade antalet vräkta barn under 2001 till mellan 1 500 och 2 000. Av rapporten framgick vidare att det fanns brister i socialtjänstens handläggning av ärenden där barnfamiljer hotas av vräkning eller blir vräkta.
Med anledning av dessa alarmerande siffror tillsattes Utredningen om vräkning och hemlöshet bland barnfamiljer med uppdrag att särskilt analysera socialtjänstens arbete för att förebygga och förhindra att barnfamiljer vräks men också dess arbete i de fall barnfamiljer blivit vräkta. Utredningen redovisade sitt uppdrag den 28 oktober 2005 i betänkandet Vräkning och hemlöshet - drabbar också barn. Solveig Hellquist ifrågasätter utredningens bedömning om att socialtjänstens kunskap om vräkningar är bristfällig och menar att socialtjänsten har kunskap om varför barnfamiljer vräks.
Jag skulle önska att så vore fallet, men utredningens egna undersökningar - bland annat en enkät till samtliga kommuner - visade att socialtjänstens kunskaper om och insatser för barnfamiljer som hotas av vräkning är mycket varierande i såväl omfattning som innehåll och kvalitet. Ytterst få av de kommuner där barnfamiljer blivit vräkta under 2004 kunde exakt ange hur många barn som var berörda och angav som skäl till detta att de inte för sådan statistik.
Man kunde därför inte heller beskriva hur bostadssituationen hade lösts för barnen. Endast ett fåtal kommuner hade dokumentation som beskriver hur socialtjänsten arbetar med barnfamiljer som hotas av vräkning eller har blivit vräkta och hur till exempel barnen själva uppmärksammas och kommer till tals. Några goda exempel finns där man sedan flera år tillbaka arbetar strukturerat med ärenden om vräkning. Också i de projekt som fått stöd av Socialstyrelsen genom regeringens hemlöshetssatsning och som riktar sig till barnfamiljer finns viss kunskap.
Det är givetvis angeläget att den kunskap som redan finns sprids. Socialstyrelsen kommer under våren att publicera en rapport om de hemlöshetsprojekt som fått ekonomiskt stöd under åren 2002-2004 och i anslutning till det också anordna konferenser. För att minska antalet vräkningar bland barnfamiljer skulle det - enligt utredningen - vara tillräckligt att socialtjänsten följer befintliga bestämmelser i socialtjänstlagen och i socialtjänstförordningen samt i hyreslagen.
Eftersom utredningens erfarenheter visar att det på många håll inte fungerar tillfredsställande behöver socialtjänstens ansvar tydliggöras. Utredningen föreslår att socialtjänsten blir skyldig att utse en handläggare i ett ärende där en hyresvärd informerar socialtjänsten om att ansökan om avhysning lämnats till kronofogdemyndigheten och att redan i det skedet inleda samverkan med hyresvärden.
Utredningen föreslår också att hyreslagen ska ses över dels för att göra den tydligare och mer pedagogisk, dels för att undersöka om och i så fall hur ett barnperspektiv kan integreras i lagen. Någon ändring av socialtjänstlagen så att socialtjänsten kan betala hyran direkt till hyresvärden behövs inte - det är möjligt och görs redan i dag. Det är angeläget att se till att socialtjänsten följer den lagstiftning som finns så att alla barn får det trygga boende de har rätt till. Det är bland annat en uppgift för länsstyrelsernas tillsyn att följa upp att så sker.
Men precis som utredningen konstaterar kan inte socialtjänsten ensam lösa problemen med barnfamiljer som vräks. Det är lika angeläget att kommunerna använder sig av de bostadspolitiska instrument som de förfogar över. Det kan bland annat ske genom att kommunen ger tydliga ägardirektiv till sina bostadsföretag och genom att inrätta bostadsförmedling för att få viktig kunskap om hur efterfrågan och behov ser ut hos dem som söker bostad i kommunen och tillgodose behov av bostad.