Maria Larsson (KD):
Jag har full förståelse för att kontrollmakten ska utövas och att statsråd ska ställas till svars. Man kan bara fundera över om ni nu tycker att problemet är så enkelt och lättlöst varför ni inte gjorde det när ni hade regeringsmakten. Men det tillhör villkoren att genast kräva att en ny regering ska ha löst frågan inom kort tid.
Jag har redan aviserat att min ambition är att förbättra förhållandena på ett eller annat sätt. Vad som är klokast och bäst att göra är det som vi naturligtvis överväger. Det finns några brister som jag tror är viktiga att få kunskap om. Ett sådant område är vardagstolkning. Vi känner inte till behovet av vardagstolkning i dag.
Det finns ingen sådan kartläggning gjord av landstingen. Det finns inte heller något exempel på en enkel informationsguide som lätt kan vara till hjälp för att tala om vem man ska vända sig till vid vilket tillfälle vid vilken sorts tolkning. Sådana enkla saker kan underlätta en hel del. De stora regionala skillnaderna, som Lennart Axelsson var inne på, har vi tydligt sett.
Också där har vi haft en verkstad. Vi har försökt att åtgärda det problem som fanns när vi övertog regeringsmakten och göra ett nytt bidragssystem till landstingen. Vi kunde också se att det ser så olika ut i landstingen. En del landsting använder statsbidraget för att finansiera tolktjänster, vilket inte var meningen. Det statliga bidraget till landstingen är till för att utveckla tolktjänsten medan landstingen har huvudansvaret för kostnaden.
Det här behöver förtydligas. Jag vet att många av förbunden och organisationerna naturligtvis önskar en gemensam huvudman. De anser att det skulle förenkla mycket utifrån deras perspektiv.
Men då är det också viktigt att vi funderar över hur vi kan underlätta för den enskilde samtidigt som vi inte förändrar, underminerar eller gör det möjligt för andra att abdikera från sitt kostnadsansvar eller ansvar för att det ska finnas en fungerande tolkverksamhet inom ramen för sin verksamhet. Som ni förstår är detta ingenting som faller enbart inom Socialdepartementets ansvarsområde.
Vi har redan varit inne på det. Det krävs en samordning och samsyn. Det är därför vida överstigande Socialdepartementets ansvarsområde att ensamt hantera frågan. Vi har fått Socialstyrelsens rapport, och vi har också fått Arbetsförmedlingens rapport. Dessa ligger till grund för ett fortsatt beredningsarbete. Det är en dryg månad sedan utredningarna levererades.
Lite längre arbetstid än så får vi ändå ha på oss för att göra en bra konsekvensanalys så att vi kan se vad nästa steg är för att gå vidare. Det har getts många exempel på personer och situationer där tolktjänsten inte har räckt till.
Jag har stor förståelse för att systemet är oöverblickbart och svårt att manövrera i. Min ambition är att på något sätt hitta vägar för att förenkla för den enskilde brukaren att lättare få tillgång till en tolktjänst. Ett område som jag gärna vill titta närmare på handlar om landstingens skyldighet att erbjuda tolktjänst just för vardagstolkning.
Den regleras i dag i hälso- och sjukvårdslagen. Det går egentligen inte att utöva tillsyn eftersom det ändå inte är en verksamhet som kan klassificeras som hälso- och sjukvård. Det här var Lennart Axelsson inne på i sitt första inlägg. Ett sätt att komma till rätta med detta kan naturligtvis vara att införa en överklagningsrätt. I dag kan man anmäla till patientnämnden, som inte har några disciplinära befogenheter. Det är en av de saker som jag anser att man kan titta vidare på.