Johan Löfstrand (S):
Vi debatterar i dag utgiftsområde 18, civilutskottets utgiftsområde. Det är ett spännande utgiftsområde som innehåller många viktiga delar. Jag kommer mestadels att behandla det som rör det bostadspolitiska området. Efter den gångna veckans händelseutveckling finns det ganska mycket att reflektera kring.
Det är på sin plats att stanna upp och tänka på det svåra läge Sverige befinner sig i. Efter en lång valrörelse kom slutligen svenska folkets besked. Alliansregeringen fick underkänt. Den rödgröna regeringen fick förtroendet att fortsätta utveckla Sverige. Utvecklingen i Sverige har under de senaste åren gått åt fel håll. Arbetslösheten har bitit sig fast. Överskottet i statens finanser har vänts till underskott. Skolresultaten har rasat.
Det var därför inte så konstigt att svenska folket valde en ny färdväg för Sverige. Men vi har den senaste veckan hamnat i ett nytt läge. Svenska folkets vilja om en ny färdriktning har stoppats av en riksdagsmajoritet bestående av de tidigare regeringspartierna och Sverigedemokraterna. Vad var det då som hände?
Jo, Sverigedemokraterna bröt den praxis som har gällt i Sveriges riksdag under väldigt lång tid. Man röstade först på sitt eget förslag. I nästa steg av omröstningen stödde man dock ett helt annat förslag - enbart för att driva fram en krissituation.
Riksdagsbeslutet innebär att ramen för utgiftsområde 18 minskar med ungefär 301 miljoner kronor. Det är en minskning med ca 20 procent av utgiftsområdet för det bostads- och konsumentpolitiska området.
Även om det här i kammaren i dag finns en majoritet för att vi vill energieffektivisera bostäder och upprusta våra skollokaler kommer det inte att bli verklighet. Av det skälet kommer vi socialdemokrater att avstå från att delta i beslutet men står givetvis bakom regeringens förslag och hoppas att vi får möjlighet att genomföra dessa senare. Fru talman!
Sverige behöver en mer utvecklad bostadspolitik. Under de senaste åren 2006-2013 har befolkningen i Sverige ökat med ungefär en halv miljon invånare. Under den tiden har bostadsbyggandet minskat avsevärt. Sedan har vi under det senaste året sett en ökning.
Men det beror i väldigt stor utsträckning på att det skriande behovet av bostäder nu är så stort att man kan tjäna väldigt mycket pengar på de bostäder som byggs. Bostadsbristen är ett faktum. Stockholms Handelskammare skrev i en rapport i januari 2014 att nästan en tredjedel av alla små snabbt växande företag i Stockholm någon gång har misslyckats med rekryteringar på grund av bostadsbristen.
Samma situation finns i stora delar av Sverige. Cirka hälften av Sveriges kommuner uppger till Boverket att bostadsbristen är ett faktum, och nio av tio kommuner har brist på hyresrätter. Bostadsbristen slår hårt mot Sverige. Den påverkar både jobbtillväxt och Sveriges möjlighet att utvecklas.
Bostadsbristen är en politisk utmaning, och därför är det politikens uppgift att förbättra förutsättningarna. Regeringen har ett mål om att Sverige ska vara det land i Europa som har lägst arbetslöshet 2020.
För att uppnå det krävs utveckling, handlingskraft och bostäder så att människor har någonstans att bo i de områden där det finns arbetstillfällen. Fru talman! Vi återgår till budgeten och regeringens ambitioner. Vi har en tydlig ambition. Vi har sagt att vi fram till 2020 vill bygga 250 000 nya bostäder.
Det kanske bara är en siffra, men det är en siffra som visar på inriktning. Tidigare rödgröna och socialdemokratiska regeringar har haft mål. Vi hade ett mål 2002-2006 om att vi skulle bygga 120 000 lägenheter. Det lyckades vi med. Regeringen har som ambition att lyckas även med detta mål. Men bostadspolitik handlar inte bara om att bygga bostäder.
Det handlar inte om att bostaden ska vara som vilken annan vara på en marknad som helst. Vi måste se helheten. Vi måste bygga det goda samhället där bostäder, infrastruktur och andra mervärden i samhället kan samsas och utvecklas tillsammans. Vi socialdemokrater tror på långsiktiga och breda överenskommelser för att trygga samhällsutvecklingen och sätta fokus på bostadsbyggandet.
Då krävs det politisk handlingskraft i form av regelförenklingar. Men det krävs också vilja att få kommunala aktörer men även privata aktörer att ta sitt ansvar i byggandet av det framtida samhället. Vi socialdemokrater och regeringen har lagt fram förslag om energieffektivisering av miljonprogramsområden och upprustning av skollokaler.
Många fastighetsägare står i dag inför stora renoveringsbehov. Varför kan vi då inte se till att stimulera renoveringen så att man får den extra miljönyttan när man rustar upp husen? Det kanske inte alla gånger är företagsekonomiskt lönsamt att skapa den extra miljönyttan. Det tror jag att samhället kommer att tjäna på i det långa loppet. Vi har slitna skollokaler.
Även här tror jag att det är viktigt att samhället tar ett ansvar och ser till att våra elever får goda möjligheter till studier. Hur kan borgerligheten vara emot detta? Jag kan inte förstå hur man ena stunden kan tycka att det är okej att stimulera byggandet av äldrebostäder men i andra stunden anse att stimulerande av upprustning av våra skollokaler inte är okej. Vad är den ideologiska skillnaden? Det kan jag inte förstå.
Fru talman! Ett av våra stora problem inom bostadspolitiken under de senaste åren har varit att konfliktnivån varit för hög. Vi måste bort från blockpolitik och skyttegravskrig och i stället se möjligheterna. Jag tror att Sverige och arbetet mot bostadsbristen skulle må bra av samarbete och långsiktiga spelregler.