Gustav Blix (M):
Vi ska i dag debattera utrikesutskottets utlåtande över EU-kommissionens arbetsprogram för 2012. Det är ett dokument som täcker många viktiga frågor - allt från klimatfrågan, kampen mot den organiserade brottsligheten till asyl- och migrationsfrågor och mycket annat. Men framför allt handlar det, förståeligt nog, om hur Europa och EU ska tackla den djupa ekonomiska krisen. Mycket talar för att också 2012 kommer att bli ett turbulent år för den europeiska ekonomin.
I kristider ställs ofta viktiga frågor i syfte att omvärdera sakernas tillstånd. Det är naturligt och bra. Men risken är också stor för att man tar de korta vägarna och de snabba genvägarna. Trots de stora möjligheter till förbättringar som finns, finns också risken att man i sin iver gör fel och fort.
Kriser kan därför utgöra en grogrund för farliga förenklingar och politisk populism av värsta sort, i värsta fall också för politisk extremism och till och med våld. En av de farliga saker som lättast sker i orostider är att man sluter sig - att man försöker hålla omvärlden och verkligheten från sig och att man i sin iver att skydda sig skapar nya och värre problem både för sig själv och för andra.
Därför är det viktigt och välkommet att vi i riksdagens utrikesutskott har en bred samsyn i detta utlåtande om att redan inledningsvis betona vikten av att fortsätta hålla Europa öppet. Lösningen på Europas kris kan inte vara att vi försöker stänga omvärlden ute utan i stället att vi själva försöker öppna upp oss ännu mer.
Därför vill vi moderater också gärna se ett EU som i ännu större utsträckning engagerar sig i omvärlden och som genom handel, student- och forskarutbyten, migration, utvecklingssamarbete och investeringar är fortsatt öppet för hela världen. Det handlar om ett Europa som är öppet för nya medlemmar och ett fördjupat samarbete med våra grannar i såväl syd som i öst och väst. Fru talman! Europas hus måste komma i ordning.
För många har för länge sökt de farliga genvägarnas politik och lånat till sin konsumtion. Bara så sent som förra veckan fick sex euroländer se sina kreditbetyg sänkta. Därför är det både viktigt och bra att euroländerna tillsammans med andra EU-länder har enats om en ny finanspakt som kan lägga grunden för att få ordning och reda i de offentliga finanserna, precis som vi har fått i Sverige.
Att Sverige deltar innebär som bekant inga rättsliga förpliktelser, men vi ges däremot en möjlighet till insyn och inflytande. Europas problem är dock äldre än den senaste finanskrisen. Jag är själv född 1974, och under hela min livstid, ända sedan oljekrisen, har Europas länder brottats med sviktande konkurrenskraft. Den stora och avgörande frågan lyder därför: Hur ska Europa få fart på tillväxten och få nya jobb på plats?
Det är där den stora utmaningen ligger. Lärdomen från den svenska 90-talskrisen är att man visserligen måste få ordning på sina egna offentliga finanser och få en budget som håller, men man måste också ibland våga sig på tuffa reformer. Det räcker inte att låna till nya utgifter för att försöka hålla hjulen snurrande, utan man måste faktiskt göra verkligt tuffa och jobbiga förändringar.
Det handlar om en tillväxtstrategi som vågar utmana privilegier, monopol, byråkrati och överregleringar och som åter kan skapa förtroende och framtidstro i ekonomin. Klarar man det kan man, precis som Sverige, komma stärkt ur krisen. Genom just avregleringar, effektiviseringar, investeringar och inte minst ekonomisk integration med övriga Europa och världen har Sverige sedan 1990-talet ökat sitt välstånd och sin konkurrenskraft.
Det är också denna resa som vi och övriga Europa måste fortsätta på. Fru talman! En del söker utmåla dagens kris som marknadsekonomins kris. De har fel. Det är bara att se till verkligheten. Man kan till exempel studera undersökningen Index of Economic Freedom . Den presenteras varje år. Den visar hur öppna världens länder är i sin ekonomi, och den visar också att just de länder som har klarat sig ganska bra i krisen också klarar sig ganska bra i rankningen.
Länder som Sverige och Nederländerna landar på plats 21 respektive 15 medan problemländer när man tittar på ekonomisk frihet som Frankrike och Portugal landar på plats 67 respektive 68. Krisländerna Italien och Grekland hamnar på plats 92 respektive 119. Italien är då strax efter Azerbajdzjan men före Honduras, medan Grekland kommer efter Mali och Benin men strax före Senegal och Jemen.
Visst finns det länder som rankas ganska högt i undersökningen som har haft det svårt i finanskrisens kölvatten, men dessa länder verkar också vara de som har återhämtat sig först och bäst. Dit hör de baltiska staterna och Island men även Irland och Storbritannien. Nej, problemen i dessa länder är långt ifrån över, men utvecklingen har i alla fall börjat vända och går åt rätt håll.
Ser man på EU som helhet så skulle man med ett vägt medeltal i den här undersökningen placera unionen någonstans runt plats 45. Då hamnar man som EU-länderna Belgien och Malta, som då skulle representera EU som helhet, eller som Colombia, Costa Rica och Oman.
Det är knappast några nyliberala marknadsekonomiska drömländer, utan det är länder som jag tror har en hel del att göra för att förbättra sin öppenhet och få mer av marknad och därmed också mer av tillväxt och investeringar. Fru talman! Europa behöver reformer. Som ovan nämnda exempel visar är det i första hand politiken på nationell nivå som gör skillnad.
Många av de problem Europas länder nu brottas med har skapats i ländernas huvudstäder, inte i Bryssel, och de kan lösas i Europas huvudstäder, inte i Bryssel. Lösningarna måste i första hand komma på plats i medlemsländernas regeringar och parlament. En del EU-länder har regler och traditioner som försvann i Sverige med skråväsendet. I Grekland kan en licens för att få köra taxi kosta många gånger mer än vad en ny bil kostar för att man måste köpa den på svarta börsen.
Det finns lokala monopol på alla möjliga samhällstjänster som är skyddade - alltifrån bagerier, frisörer till läkare eller jurister. Den italienska centralbanken har beräknat effekterna om Italiens serviceindustri skulle vara lika effektiv som genomsnittet för övriga euroområdet. Det vill säga att man skulle gå från plats 92 till 45. Det innebär inte att man skulle vara i toppen, men man skulle åtminstone närma sig snittet.
Det skulle innebära att Italiens bnp beräknas öka med hela 11 procent, varav hälften sannolikt skulle ge effekt de första tre åren. Det skulle inte bara innebära en välkommen välståndsökning för ganska pressade italienska hushåll, konsumenter och företag, utan det vore också en verklig stimulanspolitik som skulle ge nya jobb, ökad tillväxt och ökat utrymme i ekonomin. Den skulle dock inte riskera att bygga upp nya skuldberg och göra ont värre.
Fru talman! Även om huvudansvaret för att lösa krisen vilar på nationella regeringar finns det också en hel del som vi kan och bör göra gemensamt i EU. Därför är det bra att kommissionen i sitt arbetsprogram för 2012 understryker att den inre marknaden inte är färdig men att den är vårt viktigaste verktyg för tillväxt och sysselsättning. Här behövs en offensiv satsning för att förverkliga en väl fungerande inre marknad.
Det handlar inte minst om att bryta ned de hinder som fortfarande bromsar den så viktiga gränsöverskridande tjänstemarknadens utveckling och om att få i gång en fungerande digital marknad. Därför är det viktigt och välkommet att kommissionen nu betonar att vi vill se en skyndsam behandling av de 12 huvudförslagen i inremarknadsakten och att man ska prioritera den så kallade Europa 2020-strategin.
Vi välkomnar här särskilt ambitionen att underlätta kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. Här finns en enorm resurs som Europas länder måste ta bättre vara på. Det ökar inte bara tillväxten, vilket är bra, utan än viktigare stärker det kvinnors ställning och bidrar till ökad frihet och jämställdhet. Det välkomnar vi. Vi välkomnar också den uttalade ambitionen att modernisera EU:s budget, men vi tycker ärligt att kommissionens förslag lämnar mycket övrigt att önska på det här området.
Det är orimligt att EU:s budget ska öka samtidigt som många medlemsländer sparar kraftigt i sina nationella budgetar. I stället vill vi se en politik där man avskaffar jordbrukssubventioner och på så sätt inte bara frigör resurser för nya satsningar på forskning och infrastruktur utan också kan öka möjligheterna för konsumenter att köpa billigare produkter i EU och få på plats en verklig frihandel i världen.
Det skulle vara en välkommen vitamininjektion i hela världsekonomin och framför allt ge goda möjligheter för fattiga länder att få en ökad ekonomisk utveckling genom att producera livsmedel som de kan sälja till rika länder som länderna i EU. Om kommissionen menar allvar med att tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning nu är det som ska prioriteras håller det inte att samtidigt föreslå åtgärder som går i motsatt riktning.
Dit hör en skatt på finansiella transaktioner som kommissionen själv säger är problematisk. Men det finns också andra förslag i det här dokumentet som inte håller. Fru talman! I kristider är det lätt att bara se problemen. Därför får vi inte glömma att EU nu också tar viktiga steg som är positiva.
Vi kan välkomna Kroatien som en ny medlem, och vi kan genom de senaste årens omvälvningar se ett nytt hopp om att förbättra relationerna med länderna söder om Medelhavet och hjälpa dessa länder till demokrati, rättsstat och det välstånd som marknadsekonomiska reformer och tillgång till den europeiska marknaden skulle kunna medföra. Fru talman!
Trots krisens alla utmaningar och problem bör vi ta fasta främst på de möjligheter som ett fritt, fredligt, enat och öppet Europa kan erbjuda både oss som bor här och resten av världen. Kommissionens arbetsprogram pekar på flera viktiga och välkomna reformer men innehåller också, i ärlighetens namn, en del mindre bra idéer och förslag. Därför är det viktigt att länder som Sverige, med god erfarenhet av just reformer, tar för sig i diskussionerna i Bryssel.
Sveriges röst ska vara stark och engagerad för ett bättre Europa. Därför vill jag yrka bifall till utrikesutskottets förslag till beslut.