Beatrice Ask (M):
Det här är en spännande diskussion. Utgångspunkten i de skiljelinjer som finns är naturligtvis att man från Vänsterns sida är mot monarki som princip. Det är klart att då blir allt ett stort problem. Någon beröringsskräck tycker jag inte man kan tala om när det gäller de här frågorna, utan det handlar om att ta sakfrågorna där de kommer. Jag har i varje fall inga bekymmer med att diskutera det.
Jag tycker att det är viktigt att säga att i Grundlagsutredningens direktiv, som kom 2004 när man skulle göra en samlad översyn av regeringsformen, lämnades uppdrag att göra en samlad översyn. Arbetet skulle koncentreras på att stärka och fördjupa folkstyrelsen, öka medborgarnas förtroende och så vidare.
Den här kommittén fick väldigt vida ramar och var i princip oförhindrad att ta upp alla frågor som kunde falla inom ramen för de frågeställningar som den skulle se över. Däremot skulle man inte gå in på de grundläggande bestämmelserna om statsskicket. Och det förhållandet att Sverige är en monarki omfattades inte av uppdraget. Däremot fanns det naturligtvis full möjlighet att arbeta med frågan om immunitet.
När kommittén valde att föreslå ändrade regler i regeringsformen med anledning av Romstadgan, vilket var en delfråga, gjorde man också rent faktiskt förändringar i regleringen både för statschefen och för andra med roller som åtnjuter viss immunitet enligt regeringsformen.
Men man valde att begränsa undantaget till de förpliktelser som följer av samarbetsskyldigheten när det gäller Internationella brottmålsdomstolen och andra internationella domstolar. Några andra förändringar drev man inte fram. Jag tycker att det är viktigt. Lena Olsson säger så här: Kungen sitter i Utrikesnämnden och är ordförande. Är inte det ett uppdrag där man har inflytande?
Nja, skälet till att kungen finns i Utrikesnämnden är framför allt att det är det organ där kungen får information om frågor som rör utrikes förhållanden. Det är naturligtvis viktigt, eftersom kungen företräder Sverige i många sammanhang utomlands, att han har goda kunskaper och information som rör Sverige i utlandet. Det är den rollen han spelar där. Det fattas ju inte beslut.
Han kan inte driva frågor i Utrikesnämnden, utan det är i första hand information som det handlar om. Hillevi Larsson tar upp exempel och säger så här: Kungen har varit misstänkt för många saker. Men det går inte att utreda. Det är riktigt. Immunitet innebär att polisen inte kan förhöra eller utreda på vanligt sätt. Så är det.
Däremot måste jag säga: Få personer torde vara så otroligt bevakade som just kungen, på alla omöjliga och möjliga sätt. Det är naturligtvis på det sättet att det ligger i kungens intresse att dels följa lagar och regler, dels arbeta för en öppenhet. Annars kan man inte bevara det långsiktiga förtroende som är helt nödvändigt för monarkin i ett längre perspektiv.
Det är också så att om det skulle finnas misstanke om väldigt grov brottslighet finns det faktiskt en riksdag som har möjlighet att i ett kommissionsförfarande eller annat ta itu med utredningar och sådant. Det finns alltså möjligheter även om de är begränsade, om man behöver ifrågasätta det. Jag tror att man i det här sammanhanget ska vara rak.
Jag menar att kungen har en sådan roll och en sådan funktion att risken för att han ska ägna sig åt brottslig verksamhet i en rad fall, som Hillevi Larsson säger, inte är särskilt realistisk. Det är inte särskilt trovärdigt. Det är svårt att komma undan med det. Det undergräver monarkins förtroende och betydelse.
Och det skulle naturligtvis innebära stor risk att riksdagen skulle få för sig att ändra statsskicket. Det kan man se. Och det är en viktig sak att det är på det sättet. Det faktiska problemet är därför relativt litet. Det är viktigt att veta det.