Bosse Ringholm (S):
Arbetsmarknadsministern säger att antalet personer i utanförskap har minskat. Han måste leva i en annan värld som tror att arbetslösheten och utanförskapet har minskat. Alla andra i det här landet upplever ju motsatsen. All statistik visar på motsatsen. Till och med regeringens egna myndigheter konstaterar att utanförskapet, enligt regeringens egen definition, har ökat. Det går inte att stå i talarstolen och bluffa och påstå att det är tvärtom. Det är inte sant.
Jag har ställt den enkla frågan: Varför ser inte regeringen till att fler av de arbetslösa, eftersom regeringen inte kan erbjuda dem jobb, får chans till utbildning och kan ha en bättre konkurrenssituation om ett halvår, ett år eller ett och ett halvt år när det kanske finns några jobb att söka? Arbetsmarknadsministern tycker inte ens att det är ett problem att det är färre som erbjuds utbildning i dag än för ett år sedan, trots att arbetslösheten har fördubblats.
Nu skyller han på myndigheten och säger att det är myndigheten som bestämmer det, att de har pengar och att de, uppenbarligen, inte gör tillräckligt mycket för sina pengar. Då undrar jag: Ska inte regeringen styra myndigheten? Tycker arbetsmarknadsministern att det är bra att vi under ett års tid har fördubblat arbetslösheten? Men arbetsmarknadsutbildningen har minskat med 23 procent, och antalet lärlingsplatser har minskat med 97 procent och har i stort sett försvunnit. Det finns en enda lärling kvar.
Antalet personer som ska få hjälp att starta eget har minskat med 40 procent. Tycker inte arbetsmarknadsministern att det är ett bekymmer att de som är arbetslösa och som inte får jobb inte ens får en chans till utbildning eller en chans att starta eget? Sven Otto Littorin, det går inte att skylla på myndigheten.
Om arbetsmarknadsministern menar att det är myndighetens fel får han väl skaffa sig en annan myndighet som kan utföra regeringens intentioner. Men sanningen är väl att myndigheten gör det som regeringen vill. Myndigheten har inte fler utbildningsplatser att erbjuda helt enkelt. Det blir färre och färre utbildningsplatser. Passivitet, utanförskap och passiv arbetslöshet är regeringens mål, och man är på väg att uppfylla dem med råge.
Jag tycker att det är märkligt. Om arbetsmarknadsministern ändå hade sagt att han tycker att det vore bra om fler kunde komma in i utbildning men att man har svårigheter just nu att åstadkomma det och hade någon förklaring till att det inte går! I stället försvarar han det faktum att fler och fler av de arbetslösa inte får utbildning.
Det ligger i linje med regeringens övriga satsning, nämligen att man stänger dörrar till utbildning, minskar den kommunala vuxenutbildningen, minskar högskoleverksamheten, stänger dörrar för dem som har varit ute i arbetslivet när det gäller att komma exempelvis till högskolan och minskar kunskapskraven.
Det är en regering som i grunden är utbildningsfientlig och som också demonstrerar det aktivt även på arbetsmarknadsområdet genom att säga: Ni som är arbetslösa, förvänta er inte att ni ska få någon utbildning, i varje fall inte med regeringens medverkan på något vis! Vi gör vad vi kan för att skära ned utbildningen för de arbetslösa. Man kan säga att regeringen är framgångsrik i fråga om det. Till slut har man lyckats nästan halvera den utbildningsinsats som finns.
Faktum är att mitt under brinnande högkonjunktur 2006, när den nya regeringen tillträdde, fanns det fler arbetslösa i arbetsmarknadsutbildning som fick förbereda sig för att kunna söka jobb än vad som är fallet i dag när det gäller vad regeringen kan erbjuda. Det är alltså ingen slump att det är så, utan det är en aktiv handling från regeringens sida. Den som är arbetslös får skylla sig själv. Han eller hon ska inte ha en ordentlig ersättning, ska inte få en ny chans och ska framför allt inte få någon chans till utbildning.
Det tycks vara regeringens motto att hålla igen på utbildningsinsatserna.