Lars Mejern Larsson (S):
Jag är glad att statsrådet lyfter fram svårigheten för dem som jobbar med frågan. Att det ska bli bättre eftersom regeringens åtgärder säkerställer att Försäkringskassans beslutsfattande sker med hög kvalitet är jag dock tveksam till. Med tanke på bakgrunden till min interpellation kan jag med stor säkerhet säga att jag som socialdemokrat har helt andra kvalitetskrav än statsrådet.
Att det nu har tvingats fram vissa smärre åtgärder som fortfarande inte löser problemet för de tusentals människor som tvingas ha kvar sin försörjning via kommunernas försörjningsstöd kan jag inte finna någonting positivt i. Att den sittande regeringen lastar över det ekonomiska ansvaret på kommuner går dock helt i linje med den skattesänkningspolitik man kallar arbetslinjen. En arbetslinje som innebär att svårt sjuka människor lämnas åt sitt öde i en svår situation är upprörande.
Det är inte bara upprörande - det är ovärdigt ett välfärdsland som Sverige. I svaret kan man läsa att myndigheten har fått i uppdrag att genomföra systematiska insatser för metod- och kompetensutveckling. Försäkringskassan har i samarbete med bland annat Socialstyrelsen och Arbetsförmedlingen vidareutvecklat metoder och instrument för bedömning av arbetsförmågan. Det skulle vara av stort intresse att få veta vad dessa metoder och instrument har för verkan på de svårt sjukas vardag och hälsa.
Syftet med den nya metoden är enligt regeringen bland annat att öka enhetlighet, rättssäkerhet och delaktighet för de försäkrade. Som jag läste den delen av svaret måste det innebära att de sjukskrivna runt om i landet inte kan känna sig delaktiga i dag och att rättssäkerheten inte heller håller någon högre kvalitet. Jag kan inte på något vis känna att svaret gör mig tryggare utan tvärtom.
Jag inser också att min interpellation var högst befogad eftersom den blottlade de stora brister regeringen har dolt från eller förnekat för medborgarna, trots en massiv kritik mot den förda politiken. Jag pratade så sent som i går med Tony Kyrk på Byggnads i Värmland, som hjälper Rolf och vittnar om att många medlemmar tappar förtroendet för försäkringssystemet.
I fallet jag har belyst hade han redan blivit avregistrerad hos Arbetsförmedlingen och förlorade därmed sin rätt till a-kassa när beskedet kom från Försäkringskassan. Han riskerar därmed att bli hänvisad till socialbidrag. Här handlar det om en enskild person som har kommit i kläm. Å andra sidan vet jag att statsrådet inte kan och inte ska ingripa i myndighetsutövning gentemot enskild, vilket gör att statsrådet inte kan säga så mycket om detta.
Däremot är det jätteviktigt att de personer som drabbas av problemen får hjälp. Jag tänker på alla de fyra miljoner löntagare som under hela sitt yrkesliv troget betalar eller har betalat för att de den dag de drabbas av sjukdom eller minskad arbetsförmåga ska få hjälp. De har räknat med att det ska fungera och att de ska kunna lägga all sin kraft på att komma tillbaka till arbetet.
För de drabbade handlar detta faktiskt om försörjningsmöjligheten. Herr talman! Den förda politikens negativa konsekvenser börjar nu synliggöras på område efter område. Det ger till och med eko i vår omvärld och ger vårt land dåligt rykte som välfärdsstat. "Klyftor växer snabbast i Sverige", gick det att läsa i en ny OECD-rapport i Svenska Dagbladet i onsdags.
År 1995 låg vi i topp och var ett skyltfönster mot världen när relativ fattigdom jämfördes. Sedan dess har vi rasat till fjortonde plats. Den kraftiga förändringen och ökningen av klyftan har skett efter 2006. Arbetslösa, sjuka och pensionärer får betala priset.
Om nu statsrådet mot förmodan inte är nöjd med vad som sker undrar jag givetvis varför regeringen visar så stort ointresse för problemet och vidtar så få åtgärder för att minska klyftan i samhället.