Gustav Fridolin (MP):
Tack, Beatrice Ask, för att du väcker denna fråga utifrån den genomlysning som SKL har låtit Segerstedtinstitutet göra - för övrigt ett institut som vi har initierat. Det är tydligt att det finns två problem.
Det första, som vi börjar nå en lösning på, är den stora avsaknaden av handlingsplaner av denna typ i många kommuner, för att inte tala om stadsdelar och annat, där man på mer lokal nivå skulle ha behövt bryta ned insatser som behöver göras mot våldsbejakande extremism. Det andra problemet, som vi nu diskuterar, är kvaliteten hos de planer man faktiskt tar fram.
När man tar fram en plan måste den hålla en sådan kvalitet att den blir ett användbart verktyg för att bekämpa våldsbejakande extremism för alla, i skolans värld och i andra delar av det offentliga, som möter våldsbejakande extremism och har möjlighet att förebygga, motverka och, om man är i den juridiska sfären, hindra olika uttryck för våldsbejakande extremism.
Jag uppfattade tre konkreta frågor i Beatrice Asks anförande. Den första handlar om att fler samordnare borde vara verksamma i skolan. Det är korrekt att Segerstedtinstitutets genomlysning visar att det av de 133 samordnare man har sett bara är en som är verksam i skolan. Det är klart att jag med min bakgrund gärna skulle ha sett att man kommit fram till att fler var det.
Jag har absolut inget emot att uppmuntra att man säkerställer att detta är ett arbete som blir vanligare på Sveriges skolor på så sätt att det blir vanligare för kommunerna att utse en ansvarig som är i skolan. Men oavsett om den uppmaningen leder till förändring eller inte är det avgörande för mig att samtliga 133 samordnare i samtliga kommuner har full inblick i hur skolan fungerar.
Det kan inte krävas att den lokala samordnaren är verksam i skolan för att han eller hon ska ha en inblick i hur skolan kan arbeta mot våldsbejakande extremism. Kvalitetsgenomgången av de handlingsplaner som finns visar just att det i alltför många sammanhang saknas kunskap om hur skolan kan agera mot våldsbejakande extremism. Den kunskapen måste finnas där oavsett var den lokala samordnaren är verksam.
Den andra frågan handlar specifikt om de uppmaningar man har sett som riskerar att innebära att man, som interpellanten uttrycker det, driver eller uppmanar lärare att genomföra ett arbete som ligger på gränsen till vad lagstiftningen tillåter. Där är det viktigt för mig att vara tydlig. Sådana uppmaningar ska inte finnas i handlingsplanerna.
De ska, precis som jag sa i mitt interpellationssvar, utgå från de uppgifter du kan och ska ha i skolan. Det ena är såklart det övergripande ansvaret för att grunda demokratiska värderingar hos varje elev. Det är inte lätt. I detta ligger till exempel att kunna ta de svåra diskussionerna i sitt klassrum. Det andra är att kunna vara behjälplig, inte på individnivå men med allmänna bilder av vilka idéströmningar som rör sig bland unga.
Det kan man från skolans värld i större utsträckning än från andra håll meddela och diskutera med sin kommun. Det tredje är att när man ser en ung person som riskerar att fara illa - och att dras in i våldsbejakande extremism är att fara illa - göra anmälan till socialtjänsten. Då kan de göra de eventuella ytterligare anmälningar som är brukliga i enlighet med deras lagstiftning. Detta är tre tydliga uppgifter som åligger skolan.
En tredje fråga rör behovet av en översyn av lagliga regleringar. Jag förstår att interpellanten tidigare i dag har mött Morgan Johansson, som öppnade för att den översynen kan behövas. Det behöver finnas en tydlighet för alla i offentlig förvaltning när det gäller vad vi ska och kan göra och vad som faktiskt ligger utanför ramen för vad vi kan göra enligt dagens lagstiftning och grundlag.