Désirée Pethrus (KD):
Jag vill tacka utrikesministern för svaret. Även om jag kanske inte har fått så omfattande svar finns det tillfälle här i debatten att få mer svar på de frågor som jag har ställt. I mitt första inlägg tänkte jag ta upp frågan om ett initiativ till att Stockholm ska vara delaktigt och ha någon typ av fredskonferens och följa upp de konferenser som är på gång, i Paris till exempel, men också handeln på Gazaområdet, som tidigare nämndes här.
Konflikten mellan Israel och Palestina är en långvarig konflikt, som ofta upplevs som olöslig. På båda sidor lever människor under olika former av press. Säkerhetsfrågorna i regionen är en ständigt återkommande diskussion som det inte tycks finnas någon riktig lösning på. Flyktingfrågan liksom hur man ska lösa frågan om Jerusalems framtida status är frågor som ofta verkar ha gått i stå.
Nu står det i utrikesministerns svar att det här är på gång. Frågan är vilka krav man kan ställa på båda parterna för att hitta den här lösningen och verkligen gå framåt. Världssamfundet har under decennier försökt lösa konflikten utan någon större framgång. Samtidigt vill vi inte ge upp hoppet om att ge människor en bättre framtid så att de kan leva i fred och frihet i den här regionen.
Tittar vi på hur man började bygga Europa, Europabygget, ser vi att det handlade om en fredsprocess där man började med ett ömsesidigt handelsberoende för att säkra freden genom Kol- och stålunionen. Kanske kan man hitta någon liknande modell för att båda parter ska bli beroende av varandras välvilja.
Vid ett besök i regionen nyligen, som Lars Ohly här hänvisar till - vi var en parlamentarikerdelegation från Sveriges riksdag - framkom att situationen blir allt svårare för varje dag som går. Tyvärr ser vi även när vi talar om fred att det går åt fel håll. Den handel som trots allt har funnits mellan israeler och palestinier har nu mer eller mindre dött sedan muren byggts.
Områden kan inte längre ha kontakt med varandra, vilket försämrar möjligheten till dialog och utbyte medborgare emellan. Efter valet, där Hamas tog makten och det internationella samfundet drog tillbaka handeln, har fattigdomen ökat markant. Gaza har stängts av från omvärlden, och det är förståeligt att Israel vill försvara sina gränser.
Men när bara de mest basala matleveranserna kommer in ökar risken för smuggling och kriminalitet. Det försvårar ytterligare situationen och möjligheten till en fredlig lösning om kriminaliteten ökar. Fattigdomen i de palestinska områdena är nu stor, och man räknar med att 80 procent av befolkningen lever i fattigdom. Bnp har minskat med 40 procent bara på något år.
34 procent av befolkningen är beroende av matleveranser. Det här gör naturligtvis att situationen är ohållbar. Vi skulle behöva satsa på att handeln verkligen kommer i gång. Går det att hitta någon form av handelskorridorer eller att på något sätt få i gång handeln så att människor kan ha ett jobb och kan gå till ett jobb? Min första fråga är: Vad kan ministern göra för att även Sverige ska kunna vara med och ta ett specifikt fredsinitiativ till en Stockholmskonferens?
Jag skriver om det i en av mina frågor. Hur ser ministern på möjligheten att Sverige också kan bidra till att öka handeln i Gazaområdet?