Johan Pehrson (L):
Man kan inte annat än bli lite rörd av omtanken från Vänsterpartiet. I dessa juletider är vanföreställningar som att tomten finns och sådant vanligt förekommande, och de har spridit sig in till kammaren, skulle man kunna säga. Liberalerna har röstat på sin egen ekonomiska politik och tidigare på de ekonomiska ramarna. Därför har vi ett särskilt yttrande, och jag ska redogöra för vad det handlar om.
Att rättsstaten kostar menar vi liberaler inte är någonting som man kan komma dragande med i högtidstal, utan vi gör här avtryck och markerar hur mycket vi värdesätter den. Rättsstaten är ju vårt skydd mot barbariet eller att den starkes makt ska råda.
Det finns ingenting som är så viktigt för utsatta människor och ingen socialpolitik som är så viktig som att återskapa en trygg och säker rättsstat som hjälper de människor som har störst behov av det. Det komplicerade parlamentariska läget har inneburit att vi nu har en övergångsbudget som har toppats upp av Moderaterna och Kristdemokraterna till det klart bättre.
Men det är, menar jag och Liberalerna, inte tillräckligt. Det är därför som vi i vår budget har nästan 1 miljard mer till polisen. Vi satsar mer på åklagarna och kriminalvården och en halv miljard mer på det viktiga brottsförebyggande arbetet, för det är så mycket som krävs om man ska minska brottsligheten.
Jag återkommer till det, fru talman. Vi är glada över att kunna redovisa detta, för det har inneburit att vi i vår budget valt att inte göra vissa andra saker. Vi har exempelvis inte sänkt några dieselskatter, utan vi har valt att satsa resurser på rättsväsendet. Det är något som man har stor nytta av, och det är så centralt. Vi talar ju inte om Polarforskningssekretariatet.
Det är visserligen också en viktig myndighet, men den är inte lika viktig som Polismyndigheten för samhällets fortbestånd. Jag är glad över att socialdemokraterna här nickar och har samma insikt. Vi har tidigare hört här att minskad brottslighet och ökad trygghet kräver mycket mer än ett starkt rättsväsen. Det är något även jag vill understryka. Man måste såklart jobba med de breda socialpolitiska penslarna om man ska minska brottsligheten, så som vi hörde tidigare.
I den mån jag eventuellt någonsin skulle hålla med om någonting som Vänsterpartiet har sagt, fru talman, är det att det till exempel är viktigt med en fungerande skola, med en socialpolitik som ser till att vi håller droger borta och med att vi skapar en meningsfull fritid för människor så att de har möjlighet att göra vettiga saker. I mentala istider skapas brottslighet, och det är vad vi ser. Fru talman!
Om man ska tala resultat har Sverige på många håll blivit mycket bättre när det gäller kriminalitet. Färre ungdomar hamnar i brottslighet. Men ett visst antal hamnar tidigare allt djupare och längre ned i ett träsk av brottslighet och blir någon form av kanonmat till den grova organiserade brottsligheten. Breda penslar är viktigt. Men det här gäller inte bara det socialpolitiska.
Det är viktigt att också jobba brett med Tullverket, Skatteverket och en mängd myndigheter. Det gäller inte minst att arbeta inom kommunerna med det så kallade hedersvåldet och hederskulturen och hela den komplexitet som gör att människors frihet kränks och grova brott begås. Kommunerna behöver ha ett förebyggande arbete när det gäller ungdomar. Vi behöver en ny socialtjänstlag, vilket inte ligger på oss i justitieutskottet. Under de kommande åren behöver vi dock tala om en sådan.
Vi har en lag som tillkom på 70-talet som används i en helt annan värld. I dag har vi en ny tid i ett nytt Sverige. Andra åtgärder krävs om man ska avbryta social misär och brottslighetens orsaker. Detta tycker jag dock att delvis andra får debattera, fru talman. Låt oss mäta resultatet, vilket är vad man gör när man lägger fram en budget och tittar på var förstärkningar behövs. Man önskar ju att det finns pengar till allting.
Vad ser vi och vilket resultatet blir när vi i vårt budgetförslag bränner av 3,8 miljarder mer än som anges i utskottets förslag och ytterligare en duktig bit än vad majoriteten i utskottet, det vill säga Sverigedemokraterna tillsammans med Kristdemokraterna och Moderaterna, gör? Den nationella trygghetsundersökningen är oroande, om jag får uttrycka mig så. Man kan mäta antalet anmälda brott. Det ligger rätt konstant.
Man kan dock konstatera att det finns en djup oro över att en större mängd brottslighet aldrig anmäls. I ett tidigare anförande nämndes bedrägerier. Jag kan berätta att jag själv utsätts för åtminstone ett par bedrägeriförsök per dag. Jag brukar dock generellt inte lämna ut mina bankkoder och sådant på telefon till andra människor som ringer och vill ha dem. Det hoppas jag att ingen annan här inne heller gör. Få borde göra det. Vi kan vidare mäta uppklarade brott.
Vi kan tala om när polisen svarar, om domstolarnas handläggning, om antalet åtal som leder till lagföring, om kvaliteten i polisens utredningar och om hur fullt det är i fängelserna. Resultatet av rehabilitering i fängelse kan vi också tala om. Stöd till brottsoffer är en annan sak. På alla dessa områden går det inte tillräckligt bra. Utvecklingen är allvarlig.
Stora områden i Sverige har karaktären av att den svenska rättsstaten har dragit sig tillbaka och något annat har rullat in. Detta måste brytas. Jag är rädd att vi annars snart kommer bortom en gräns för att det ska kunna repareras. Läget är alltså allvarligt.
Vad gäller polisen kan man i Liberalernas motion - och delvis i vårt särskilda yttrande - se att vi vill göra fortsatta justeringar av organisationen. Vi lyfter i andra sammanhang också upp att det är viktigt att polisen arbetar på rätt tider. Det måste vara rätt antal som gör rätt saker. Vi måste ha poliser med rätt verktyg.
Den lista med åtgärder som rikspolischefen har redovisat till utskottet och Justitiedepartementet är också ett område som vi får återkomma till i ett annat sammanhang. Vi måste svara på detta så snart vi lyckas få en ny regering på plats. Det är vårt ansvar - vi som sitter här i kammaren - att för det första se till att det kommer en regering på plats och för det andra att vi får en politik som möter detta. Polisen behöver ha rätt verktyg.
Den behöver också rätt hjälp, vilket jag har talat om tidigare, fru talman. Samarbetsmyndigheterna som gör insatser mot grov brottslighet måste få nya direktiv. De måste jobba mycket mer med brottsbekämpning. Vi vet att polisen nu tar initiativ för att på allvar möta SKL och Socialstyrelsen, vilket nämndes tidigare. Socialtjänstlagen är för flat, och man missar målet.
På grund av missriktad välvilja gör man inte de insatser som är så viktiga. Fru talman! Det finns mer att säga om detta, men för tids vinnande gräver jag inte djupare i det som har att göra med åklagarna och domstolarna. De senare hade för övrigt på sina håll fram till nyligen planer på uppsägningar. Detta skulle ske samtidigt som vi vet att det tar allt längre tid att avgöra mål. Vidare behöver Kriminalvården mer resurser.
Det är fullt på häkten, i Sis-institutionerna, i fängelser och på våra förvar. Det senare är dock inte med nödvändighet Kriminalvårdens uppgift. Allt detta kräver att vi behöver satsa mycket mer härifrån. Detta redovisar vi delvis i vårt särskilda yttrande, fru talman. Slutligen är jag glad över att kammaren har gjort en markering om att man vill göra av med mer resurser på brottsskadeersättning. Det är såklart väldigt tråkigt i grunden att människor utsätts för brott och lider skada. Men man har rätt till skadestånd.
Liberalernas uppfattning är dock att nivåerna på skadestånd är sedan många år tillbaka alldeles för låga i Sverige. Inte sällan känns det som ett hån mot dem som har utsatts för ett brott. Fru talman! Liberalerna avstår från att delta i beslutet, men jag vill peka på vårt särskilda yttrande.