Martin Kinnunen (SD):
Vi avslutar kvällen med en kemikaliedebatt, och jag vill inleda med att yrka bifall till reservation 2. Enligt Världsbankens statistisk låg den förväntade globala medellivslängden 1960 på mellan 52 och 53 år. Nu, ungefär två generationer senare, ligger den på mellan 71 och 72 år, och trenden är ökande. Fru talman!
Resultatet skiljer sig fortfarande mycket åt mellan olika delar av världen, men det går i regel åt rätt håll överallt. Detta är i grunden glädjande och borde få många att bli mer hoppfulla, men vad beror det på?
Man ska inte förenkla utvecklingen, men det finns i alla fall två faktorer som starkt har bidragit till denna utveckling: bättre tillgång till mat och bättre tillgång till mediciner. Vad gäller mediciner är det uppenbart, men den globala revolutionen av livsmedelsproduktionen vilar i slutändan på industriell produktion av agrokemikalier, närmare bestämt konstgödsel och bekämpningsmedel. Detta är dock inte allt.
Kemin har gett oss nya material och bidragit till det moderna samhällets urval av produkter som vi alla använder oss av. Att i detta läge börja tala om ett samhälle utan kemikalier är världsfrånvänt. Myntet har dock en baksida. Rätt kemikalie på fel plats och i fel koncentration är inte längre rätt kemikalie, utan fel kemikalie.
Kemi kan rädda liv men också ta liv, orsaka hälsoproblem och påverka våra ekosystem på negativa sätt. Därför har vi en omfattande lagstiftning på detta område och även myndigheter med uppgift att se till att lagstiftningen följs. Det är viktigt att medborgare känner förtroende i detta avseende och att vi även har säkerhetsmarginaler.
Ibland väljer vi bort en annars användbar och nyttig kemikalie, eller begränsar dess användning, därför att hälsoaspekten är oklar, och det är vårt ansvar att anstränga oss för att identifiera och helst eliminera alla kemiska hälsorisker. Fru talman! Om något är farligt bör det i första hand förbjudas eller användningen av det begränsas. Regeringen har en annan syn på detta och beskattar hemelektronik under det innovativa namnet kemikalieskatt.
Det borde i stället kallas insamling av pengar, eftersom det inte har någon styrande effekt på miljöområdet. Regeringen minskar alltså inte exponeringen av farliga kemikalier på detta sätt. Man ökar intäkterna till statskassan och hämmar i förlängningen svensk handels konkurrenskraft.
Konkurrenskraftsutredningen har konstaterat att Sverige har tillgång till betydligt färre växtskyddsmedel av betydelse för produktionen jämfört med konkurrenter i andra länder i Europa. Tillgången till lämpliga växtskyddsmedel är viktig för det svenska lantbruket om det ska kunna bibehållas och utvecklas och om vi ska kunna öka den svenska livsmedelsförsörjningen.
Sverigedemokraterna anser därför att det är av stor vikt att Sverige tillämpar ett ömsesidigt erkännande och accepterar andra länders godkännandeprocesser i större utsträckning än i dag. Beslutanderätt om godkännande av växtskyddsmedel bör också överföras från Kemikalieinspektionen till Jordbruksverket. Kemikalieinspektionen ska fortsatt vara delaktig i processen, men ett överförande av beslutanderätten kan bidra till förbättrade helhetsbedömningar.
Jordbruksverket ska även ha ett bredare ansvar för att säkra tillgången på växtskyddsmedel för grödor som odlas i liten omfattning eller till begränsade användningsområden. Flera statliga utredningar har pekat på behovet av att differentiera bekämpningsmedelsskatten med avseende på preparatens olika miljö- och hälsorisker. Flera länder har gjort detta.
Det finns också fler exempel på teknik som tillämpar icke-kemiskt växtskydd, där användningen skulle stimuleras av en differentierad bekämpningsmedelsskatt. Sverigedemokraterna föreslår därför att det ska utredas hur en differentierad skatt på bekämpningsmedel kan utformas. Det ska konstateras att de bekämpningsmedel som används i Sverige i dag genomgår ett omfattande regelverk för godkännande, hantering och miljöövervakning.
Produkter som inte är säkra för människor, djur och miljö blir inte godkända, medan de produkter som godkänns ändå måste anses vara säkra. Vi anser att detta är viktigt att ha i åtanke. Fru talman! Det är alltså denna balansgång vi måste göra - bejaka modernitet och vetenskapliga framsteg till nytta för mänskligheten samtidigt som vi är uppmärksamma på att utvecklingen även kan medföra bakslag. Det sägs att alkemisterna ville nå rikedom och evigt liv.
Dit kommer vi nog inte. Men en ökning av den globala medellivslängden med 20 år på ett halvt sekel får sägas vara ett steg i rätt riktning.