Gustav Fridolin (MP):
Jag förstår att utbildningsministern gärna vill ta debatten om vad som var fel i skolan för sex år sedan. Men ta gärna debatten om Socialdemokraternas gymnasieskola med Socialdemokraterna. Miljöpartiet gör i sitt budgetförslag stora satsningar på att ge alla elever en ärlig chans i skolan för att se till att alla lärare får möjlighet till fortbildning, får möjlighet att forska och får möjlighet till en god löneutveckling. Det är en stor satsning på över 5 miljarder under de kommande åren.
Den gör vi därför att vi vet att varje barn behöver en ärlig chans för att Sverige ska kunna bli ett starkt land. Vad gör regeringen i stället? Jo, regeringen ger upp och tar bort ämnen från de yrkesförberedande programmen som eleverna behöver för att få en ärlig chans ute i yrkeslivet. Man sänker kraven i stället för att ge eleverna det stöd som de behöver. De unga ger inte upp.
De vill inte gå de yrkesföreberedande programmen. De väljer andra program. Vi har problem på de yrkesföreberedande programmen därför att de unga ser att dessa program inte ger den biljett ut i vuxenlivet och i yrkeslivet som de behöver. I stället för att sänka kraven och i stället för att ge upp vill vi satsa och se till att alla barn får en ärlig chans i skolan.
Vi vet att varje barn som lämnar skolan utan att ha fått en ärlig chans och utan att ha gymnasiebehörigheten i bagaget - denna viktiga biljett in i framtiden - riskerar att kosta samhället uppemot 15 miljoner. De nedskärningar ni nu gör i skolan riskerar att bli dyra för oss alla. Ni försöker trolla bort nedskärningarna här i debatten.
När jag träffar mina kommunpolitiker berättar de att de för ett par månader sedan satt på möten och funderade: Vad ska vi driva i våra lokala budgetförhandlingar? Var behövs det satsningar? Man bestämde sig för att det skulle satsas på tidiga insatser, på extra specialpedagoger och på höjda lärarlöner. Sedan förstod man var regeringen skulle lägga pengarna, och satsningen förvandlades. Nu sade man: Vi måste försöka prioritera om i kommunen så att vi slipper skära ned på gymnasieskolan.
Satsningen i kommunen blev att försöka undvika nedskärningen på gymnasieskolan. Båda lärarfacken berättar att de sitter på skolor där man har stora sparbeting, där specialpedagoger försvinner, där lärare sägs upp och där grupperna blir större. Jag tar inte så illa vid mig av att Jan Björklund använder ord som "trams" i debatten. Det tillhör väl det politiska spelet att man säger sådana saker till varandra. Jag får stå ut.
Jag tycker dock att det är anmärkningsvärt att när Sveriges Kommuner och Landsting, som organiserar Sveriges kommuner och ser hur dessa besparingar och nedskärningar slår i verkligheten, säger att ni inte kan göra dessa nedskärningar, att effektiviseringarna är gravt överdrivna och att vi inte kan spara 675 miljoner redan nästa år, då kallar Jan Björklund det trams.
När de båda lärarfacken gemensamt säger att dessa besparingar och nedskärningar på deras arbetsplatser inte får ske kallar Jan Björklund det trams. Jag skulle önska att vi höjde debatten lite högre. Jag vet att det ute på skolorna har funnits stora förhoppningar. I mitt eget lärarrum fanns det stora förhoppningar när ni sade: I den här budgeten ska det satsas på skolan! Här ska det finnas möjligheter till en god skolutveckling.
Här ska det finnas möjligheter för er att ta till er av alla de reformer som vi vill genomföra. Det blev dock en lång kravlista med reformer utan några pengar till att genomföra dem. Det måste väl trots allt oroa Jan Björklund att de reformer han nu genomför riskerar att hamna fel när det inte finns pengar till att genomföra dem, att man samtidigt som man ska genomföra reformerna också måste hantera att man får minskade anslag.
Jag tror inte att vi får en bättre skola genom att ha färre lärare och större klasser. Jag tror inte att det är bättre ekonomi att betala kostnaderna för lärares arbetslöshet än att betala lärare för att undervisa.