Göran Hägglund (KD):
Jag ska påminna om de siffror som jag nämnde tidigare, där det visar sig att bland patienterna i Stockholm anser en andel att väntetiden i vården är rimlig. Andelen har ökat från 76 till 82 procent på bara ett halvår. Andelen som har ett stort förtroende för vården har på ett halvår ökat från 63 till 66 procent.
Jag tycker också att det är alldeles fantastiskt att man i primärvården har lyckats ta emot ytterligare 200 000 patientbesök. Det handlar om personer som tidigare har tvingats söka upp en tungt belastad akutvård eller som har blivit helt utan läkarkontakt. Det är något som i sig är väldigt betydelsefullt.
Som minister tror jag mig ibland vara förflyttad till landstingshuset i Stockholm för att ständigt diskutera den politik som bestäms av politiker i Stockholm. Ibland diskuterar jag även andra landstingsområdens angelägenheter.
Ändå vill jag med några ord säga något om det som Tommy Waidelich tar upp. När vi ser på till exempel mödravårdscentraler kan väl knappast Tommy Waidelich vara särskilt upprörd över att det har tillkommit en ny sådan i Rinkeby-Kista eller vara särskilt arg över att det har tillkommit en ny barnavårdscentral i Farsta, Rinkeby-Kista eller Södertälje.
Jag tror att det är sådant som bidrar till att öka tillgängligheten. Sådana uppgifter tar jag naturligtvis till mig. Jag har talat om från början att jag är en varm anhängare av vårdvalssystem eftersom jag tror att det bidrar mycket till en kvalitetsutveckling och en tillgänglighetsutveckling som är väldigt positiv.
Det inkluderar den fria etableringsrätten. När det gäller ersättningssystemen som är nyckeln till effekterna av vårdvalssystemet - vårdvalssystem kan ju se ut på många olika sätt - har allianspartiernas företrädare här i Stockholm skrivit artiklar där de har beskrivit att de vill förstärka när det gäller till exempel invandrares behov av vård för diabetes och hjärt- och kärlsjukdomar.
Man säger att man sannolikt har underskattat enskilda patienters faktiska vårdbehov. Man vill förstärka när det gäller invandrares ålderssjukdomar. Det gäller till exempel diabetes och hjärt- och kärlsjukdomar. Man har beskrivit att man bättre ska uppmärksamma medelålders invandrare och ge en högre ersättning till mottagningar i kommuner som Botkyrka, Upplands-Bro och Nykvarn.
Man höjer tolkersättningen med 50 procent, vilket innebär betydande förbättringar för till exempel Skärholmen, Tensta och Rinkeby. Nu lämnar jag Stockholm för ett ögonblick och pratar lite i stort. Vi kanske missar den väldigt viktiga diskussion som jag var inne på lite i mitt svar.
Hur möter vi den utmaning som ligger i att människor som kanske har kommit från ett annat land, som kanske har en lägre utbildningsnivå än de flesta, som kanske drabbas av ett slags stigmatisering i form av arbetslöshet ändå vänder sig till vården när de har behov? Och hur får vi vården att möta dem och deras behov på precis samma sätt som man möter alla andra människor?
Här fordras säkert en hel del forskning och en hel del diskussioner inom professionen för att hitta nya vägar men också att vi som politiker funderar på det här. Vi kan ta ett enkelt exempel som mammografi där vi vet att vissa inte kommer på kontrollerna.
Det gör det svårare att uppnå den tidiga upptäckt som är jätteviktig för att man ska kunna bekämpa den cancer som några av dem som inte är undersökta tyvärr drabbas av.