KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jakob Forssmed (KD):
Det är fantastiskt att höra en vänsterpartist vara emot detaljreglering. Vänsterpartiet vill tvångsdela föräldraförsäkringen och föreslår, tror jag, 24 nya riktade, specialdestinerade och detaljreglerade statsbidrag i den här budgeten. Det hade väl varit en sak om ni inte hade infört detta. Då kanske jag inte hade stått här och tagit replik på dig. Ni hade inte behövt införa fritidspengen om ni tycker att det är så förfärligt att de här barnen får pengar speciellt destinerade till fritidsverksamheten.
Men nu tar ni bort detta. I strid med vad barnrättsorganisationerna och Barnombudsmannen säger skrotar ni detta. Man har identifierat ett problem, nämligen att de här barnen när de kommer upp i tio- till tolvårsåldern känner att fritidsaktiviteten konkurrerar med familjens övriga ekonomi och därför avstår.
Håkan Svenneling kan ha teorier om att det är bättre att man får bestämma själv, men det här leder till att man avstår från kontakten med kompisarna och slutar med träningen, för man känner att den blir en belastning på familjens ekonomi. Det här har varit ett sätt att försöka komma åt det problemet.
Man kan ha andra sätt, andra teorier och andra förslag, men faktum kvarstår: Ni väljer aktivt att skrota det här förslaget i strid med vad Barnombudsmannen och barnrättsorganisationer säger. Det tycker jag är tråkigt, dåligt och sorgligt. En annan sak vill jag också fråga om när jag ändå har dig på tråden, Håkan Svenneling.
Varför är det rimligt att ta bort varje avgift i vården för den 85-årige höginkomsttagaren men ge 84-åringen med hemtjänst och låg pension 2 532 kronor mindre att röra sig med varje år?
Jakob Forssmed (KD):
Jag tackar Hans Linde; det är upplyftande på många sätt att han läser den kristdemokratiska biståndspolitiken. Jag tror att det finns mycket inspiration för Hans Linde att hämta där, inte minst i kampen för demokrati runt om i världen. Det är en mycket tydlig prioritering vi kristdemokrater gör. Hans Linde ställde ett par frågor.
Jag pekade tydligt på att vi anser att vi när det gäller stödet till FN-organen i nuläget behöver prioritera UNHCR, World Food Programme och naturligtvis flyktingarbetet, som FN står mitt i. Jag tror också att Hans Linde är medveten om att de utvärderingar som har gjorts av olika FN-organ har gett vid handen att alla inte fungerar lika bra. Det bör få konsekvenser när Sverige ständigt ska utvärdera och omfördela sina resurser.
Menar Hans Linde att detta ska vara en gång för alla givet? Ska vi fortsätta med det vi alltid har gjort när världen förändras? När organisationer inte lever upp till de krav på transparens, öppenhet, effektivitet och annat vi ställer måste man tänka om. Då måste man tänka om, och då måste man vara beredd att flytta pengar från de FN-organisationer som fungerar sämre till dem där det krävs mer insatser just nu. World Food Programme skriker efter ytterligare resurser.
Då tycker vi att det är angeläget att kraftsamla, fokusera och se till att vi når fram med mer bistånd i länder där vi faktiskt har en situation som innebär att flyktingar vänder från flyktingläger och ibland försöker ta sig tillbaka till de länder de flytt från, därför att förhållandena har blivit så pass miserabla. Det är i det ljuset vi föreslår en ökad koncentration av medel till FN-organen.
Jakob Forssmed (KD):
Om det uppfattas som att Kristdemokraterna inte står för ett långsiktigt utvecklingssamarbete har vi uttryckt oss väldigt dåligt. Det är inte vår uppfattning. Hans Linde har helt rätt i att det krävs ett långsiktigt uthålligt bistånds- och utvecklingssamarbete, och det är en av de grunder som vårt parti verkligen vill stå för. Men det innebär inte att vi i varje läge prioriterar exakt likadant som Vänsterpartiet.
Här säger vi att vi ser ett stort behov av att prioritera ytterligare humanitära insatser, ytterligare insatser i de här närområdena där man, precis som Hans Linde säger, lever under förfärliga förhållanden. Jag är också medveten om att det behövs ett långsiktigt arbete i de här situationerna, att det inte bara handlar om att dela ut matpaket utan inte minst om utbildningsinsatser för att människor inte ska tappa bort en viktig skolgång som skulle kunna lägga grunden till ett bättre liv för barn och ungdomar. Självklart är jag medveten om detta.
Men vi säger: Ja, vi kan behöva koncentrera stödet. Jag kan inte säga om vi ska lämna någon organisation, men det finns också FN-organisationer som inte fungerar tillräckligt väl. Sverige har under lång tid varit en nagel i ögat på dem men ändå inte lyckats reformera dem fullt ut. Det kan vara rimligt att minska stöden till den typen av organisationer och att öka dem till dem som jag tidigare har nämnt.
Jakob Forssmed (KD):
Egentligen har jag inte det. Det är intressant att Kenneth G Forslund söker sig in i min hjärna för att komma på vad problemet är. Det är lite talande. Vi lever i ett sekulariserat land. Vi har inte alltid haft denna typ av problem att brottas med vad gäller religionsfriheten.
Men jag tror att det är nödvändigt om vi ska förstå världen, hur förtryck ser ut och hur människor drabbas av förtryck att vi också förstår denna dimension. När jag jobbade i Regeringskansliet tyckte jag att det fanns en svaghet och en bristande analys av religionens roll i människors liv, av hur kyrkor och andra religiösa samfund i världen fungerar, av vilka nätverk som finns och av det förtryck som drabbar många religiösa grupper.
Till och med Vänsterpartiet har på senare tid noterat att detta förtryck är mer omfattande än på mycket länge. Jag tycker att detta saknas i regeringens analys, i de biståndspolitiska verktyg man använder och i de åtgärder man tar fram - eller i bristen på åtgärder - för att hantera detta.
I FN:s nya agenda för hållbar utveckling nämns inte religionsfrihet uttryckligen. Det visar att det fortfarande är ett problem att tala om detta som en viktig mänsklig rättighet. Vi anser att nya landsstrategier alltid ska innehålla en analys av situationen för religions- och övertygelsefrihet och att man när man inleder arbetet med en ny strategi för mänskliga rättigheter också på ett tydligt och särskilt sätt tar in religionsfrihetsfrågan.
Det vore bra om Kenneth G Forslund kunde bekräfta att regeringen är beredd att göra det.
Jakob Forssmed (KD):
Tack, Isabella Lövin, för ditt anförande! Det fanns mycket där som jag uppskattar och kan dela. Det är väldigt bra att Sverige har en ambitiös utvecklingspolitik. Jag uppskattar särskilt att du nämnde demokratiaktivister, dissidenter och arbetet för demokrati runt om i världen.
Ett medskick från mig är att ni dels borde växla upp ekonomiskt när det gäller stödet till grupper som jobbar med den här typen av frågor, dels borde se till att ni inte prutar beträffande EU:s avtal med till exempel Kuba. I fråga om säkerhetsrådkandidaturen bör ni inte heller pruta av när ni söker Kubas stöd.
Ni bör också se till att EU och USA kan växeldra för att sätta press på Kuba vid förhandlingar. Vi såg senast häromdagen att 100 dissidenter har arresterats eller hålls fångna i sitt hem på FN:s dag för mänskliga rättigheter. Det är väldigt viktigt att hålla uppe det arbetet, för ibland kan det skymmas av annat.
Jag gläds också åt att du lyfter fram det civila samhällets betydelse för biståndet och för att mobilisera människors engagemang. Men för mig blir detta otroligt svårt att riktigt ta på allvar när ni samtidigt tar bort skattereduktionen för gåvor till hjälporganisationer. De har protesterat mot detta och sagt att det kommer att innebära ungefär 250 miljoner mindre i stöd till deras verksamhet från enskilda.
Det är en obegriplig prioritering så som vår värld och tiderna ser ut att det vid årsskiftet kommer att läggas en högre skatt på att ge till hjälporganisationer i Sverige. Det behöver du förklara.
Jakob Forssmed (KD):
Statsrådet hade alla möjligheter att begära replik på mitt anförande men valde att inte göra det. Hon ställer i stället frågor i detta replikskifte. Jag kan svara. Det är bra att sätta ett tak. Jag skulle vilja att vi gjorde ännu mindre avräkningar. Vi får se om Kristdemokraterna klarar det i sin budget eller inte. Men att vi inte ska gå under 0,7 i reellt bistånd ute i världen tycker jag är en självklarhet.
Jag räknar med att statsrådet tar med sig mina uppmaningar vad gäller relationerna till Kuba och att regeringen inte prutar av. Det man uppnår i handelsavtalen påverkar hur dissidenten har det på marken. Det gäller att inte isoleras till biståndsstrategier och formuleringar utan att hålla detta högt i det dagliga arbetet också när det gäller de större strategierna och samarbetena vi har internationellt.
Det blir väldigt märkligt när statsrådet tar upp gränsdragningsproblem som något slags huvudskäl till att vi ska höja skatten på givmildhet i Sverige. Det är inte hållbart. Statsrådet tror att svenska folket kommer att ge lika mycket i alla fall. Men de här organisationerna säger att de räknar med att ha förlorat 250 miljoner kronor. Sedan skattereduktionen infördes har givandet ökat med flera hundra miljoner.
De här organisationerna säger att detta till stor del skett tack vare skattereduktionen. Man kan stå här i kammaren och tro olika saker. Men ingen tvingar er att ta bort detta. Det är ni som lägger fram förslaget. Det är inte så att organisationerna vill att ni ska avskaffa detta, tvärtom. De säger själva att de resurser de nu räknar med att förlora skulle kunna leda till att 1 miljon fattiga lärde sig att läsa och skriva.
Röda Korset säger att de skulle kunna ge mat i en månad till över 3 miljoner människor i Syrien för de här pengarna. Men ni väljer att prioritera att ta bort entréavgifterna till statliga museer. Det är viktigare för Miljöpartiet i den här budgeten, och det tycker jag är sorgligt.
Jakob Forssmed (KD):
Ser inte statsministern utmaningen med den tudelade arbetsmarknaden, hur allt fler i utsatt ställning, ofta utrikes födda, inte får en chans att ta sig in på svensk arbetsmarknad? Ser han inte risken för ökade arbetslöshetsperioder - långa perioder i arbetslöshet som kan föra ett socialt utanförskap i arv? Det handlar om barn som under hela uppväxten inte ser sina föräldrar gå till jobbet.
Jag frågar eftersom Stefan Löfven tydligt här i dag säger nej till reformer som just kan ge personer i utsatt ställning jobb. I stället får vi inga svar på detta problem.
Kristdemokraternas förslag innebär inte att de som har jobb får sänkt lön, men vi vill ge unga och nyanlända som inte har jobb eller lön chansen att få ett jobb där de lär sig jobbet på jobbet till en något lägre ingångslön: 75 procent av kollektivavtalad lön, där 25 procent är utbildning och lära-sig-jobbet-på-jobbet-tid.
Det är vårt förslag. Regeringens eget finanspolitiska råd har koll på forskningen. De säger att sådana jobb inte leder till lägre löner eller minskad trygghet för dem som har ett jobb.
Vi föreslår detta tillsammans med reformer för utbildning, för vardagsjobb, för mer av tidigare insatser och för bättre arbetsmarknadspolitiska stöd. Då öppnar vi de riktiga portarna in i det svenska samhället, till arbetsgemenskap och samhällsgemenskap. Detta är vad Kristdemokraterna vill. Det är fortfarande höljt i dunkel vad Socialdemokraterna vill, mer än att bevara den svenska modellen.
Statsministern har nu två minuter på sig att förklara varför han står i vägen för reformer som för Sverige mot målet om full sysselsättning där alla får chansen. Tack, alla, för denna debatt!
Jakob Forssmed (KD):
Mikael Damberg sa att vi borde fundera över tonläget. Det ska man alltid göra, tycker jag. Gjorde Alliansen allting rätt? Nej, det gjorde vi inte. Vi kunde ha gjort mer när det gäller flera av de punkter som näringsministern tar upp. Gör Socialdemokraterna allting fel? Nej, de gör inte allting fel. Det är bra att du här ger ett besked om att du vill se över optionsförslaget i utredningen för att bredda det och göra det mer användbart för fler. Och det är bra med den omstrukturering av riskkapital som nu genomförs.
Vi är i stort sett överens om att det är bra saker. Näringsministern har säkert också andra ambitioner som är goda. Men problemet för Mikael Damberg är att Mikael Damberg också står för en politik där skatten höjs med tiotals miljarder per år på jobb och på företagande, så att man inte känner den framtidstro man annars skulle kunna känna och så att man inte känner förtroendet i ryggen från regeringen på det sätt som man skulle kunna göra.
Jag tycker att näringsministern och hans samarbetspartier i dag ger lite konstiga signaler, sammantaget. Vi har ett parti som samarbetar med regeringen om budgeten, som alltså ska lägga fram förslaget om optioner så småningom, som här pratar om att de företag som vi nu diskuterar inte håller på med verkliga resurser. Jag citerar: verkliga resurser.
När de flyttar ska vi se att det visst handlade om verkliga resurser - verkliga jobb för verkliga människor i Sverige som gav verkliga resurser till den svenska välfärden. Miljöpartiet säger en del intressant i debatten men verkar ändå ha som huvudinriktning att vi ska bygga ett samhälle så att folk som lämnar Sverige vill komma tillbaka hit för att åka buss.
Vi försöker alltså ha en debatt här för att se till att företag ska känna att det är mödan värt att starta, växa och stanna i Sverige. Det är därför som vi har den här debatten. Då tycker jag att Mikael Damberg bör ta ett initiativ så att ni på regeringssidan och ni som har ett budgetsamarbete diskuterar er samman. Hur ser ni på de här frågorna? Har ni en samsyn?
Kommer ni att kunna lägga fram förslag i budgeten som faktiskt gör att vi klarar den här situationen på ett bättre sätt? Det räcker inte att komma och prata om räkmackor till personer som jobbar med sina idéer dygnet runt och som vill stanna i Sverige men som har svårt att få bostäder till sina anställda och som har svårt att hitta andra vägar när de inte kan konkurrera med löner. De har det också svårt på grund av ett regelverk.
Det handlar om att se till att arbetskraftsinvandringsreglerna fungerar bättre. Det är några saker att arbeta med. Vi behöver också se över hur vi kan göra innovationssystemet mer effektivt. Det har utretts flera gånger och kartlagts. Det finns över 400 aktörer här.
Det är klart att vi genom en del grepp skulle kunna få en bättre utväxling i fråga om allt det goda som görs i vårt land för att stimulera innovation och nyföretagande.
Jakob Forssmed (KD):
För ett par veckor sedan var jag i området runt San Francisco för att lära mig mer om framgången där och vad vi kan göra bättre. Där blir det uppenbart att det är den kritiska massan och kulturen kring detta som spelar den största rollen. Hur har då denna vuxit fram? En del menar att den härrör från guldruschens dagar och det risktagande som då fanns. På senare tid har det vuxit fram en nära samverkan mellan federal forskning, privata och offentliga universitet, riskkapitalbolag, affärsänglar och alla entreprenörer.
Det har blivit som ett ekosystem - en regnskog för utveckling av affärsidéer. Det är en kultur där den som lyckats ger framgången vidare i form av goda råd, kapital, donationer och investeringar. Den mängd av allt som finns - kapital, talang, forskning och utveckling - gör att världens företag dras dit för att fortsätta utvecklas och få tillgång till detta ekosystem.
Riskkapitalisterna söker nästa framgång, men de accepterar också att många inte blir framgångsrika. Här undrar många varför du inte har misslyckats när du söker kapital. Väldigt få bryr sig om vem du är, men desto fler bryr sig om vad du kan bidra med. En del av detta, men långt ifrån allt, gäller för Sverige. Men vi kan bli väsentligt bättre än vi är i dag. Vi har tagit upp många frågor i debatten där vi skulle kunna bli det.
Vi ser att det också finns problem runt San Francisco. Det finns problem med huspriser, kraftigt uppdrivna löner och visumregler, som gör det allt svårare för företag där att få tag i rätt kompetens. Spelar vi våra kort rätt kan vi bli inte bara ett ställe där man vill stanna, växa och utvecklas utan faktiskt ett ställe dit man kommer utifrån för att få utveckla sina idéer.
Men då krävs det väsentligt mer från regeringen än vad vi har hört hittills i debatten. Det finns dock tid kvar att redovisa fler saker för att göra detta möjligt.
Jakob Forssmed (KD):
Jag lyssnade med intresse på Oscar Sjöstedts anförande och kan konstatera att vårt språk håller på att tappa sitt värde. Han beskrev sin invandringspolitik som förnuftig och balanserad. Det spelar ingen roll om det är 1 000 eller 160 000 - Sverigedemokraternas politik är ändå likadan: Det ska inte komma hit några flyktingar. Ni har en politik som underblåser och profiterar på misstroende och polarisering, Oscar Sjöstedt.
Ni har inga problem med att skapa syndabockar för våra gemensamma problem och misslyckanden, och ni profiterar på det. Eftersom Oscar Sjöstedt är intresserad av dessa frågor: Det är klart att vi ska ha ett hållbart mottagande över tid. Vi ska kunna ta emot flyktingar i dag, och vi ska kunna göra det i morgon. Oscar Sjöstedts och hans partis retorik har ett näringspolitiskt pris. Jag besökte en av norra Storstockholms största arbetsgivare. De har 500 anställda, varav många ingenjörer, och är världsledande inom värmekameror.
Jag frågade om de har något särskilt budskap till politikerna och tänkte att de skulle prata om skatt, regelförenkling eller något annat. Men de sa: Vi är oroliga för hur inställningen till invandrare förändras och att man pratar negativt om invandring. För ett företag som vårt, som jobbar med 99 procent på export, är de influenser som kommer utifrån helt nödvändiga. Det är viktigt att komma ihåg att den polarisering som ni står för, Oscar Sjöstedt, har ett näringspolitiskt pris.
Nu tänkte jag ställa en fråga om er skattepolitik. Ni vill ju ha en skattereform som omfattar 180 miljarder kronor. Vad jag förstår är en stor delfinansiering av detta höjd moms, sänkta eller avskaffade ränteavdrag och avskaffande av hela jobbskatteavdraget. Detta skulle leda till kraftiga marginalskatteökningar för alla i Sverige som har mer än en gymnasieutbildning.
På vilket sätt stärker en sådan slopad utbildningspremie, också för gymnasieutbildning, Sveriges konkurrenskraft?
Jakob Forssmed (KD):
Det var inte riktigt det som var min poäng, utan min poäng var att jag frågade ett företag - en av norra Storstockholms största arbetsgivare - vad de tycker är problemet. De beskrev ett rätt stort problem, och det tycker jag att alla vi som jobbar med näringspolitik har skäl att ta på allvar. Det vore bra om Oscar Sjöstedt kunde se till att hans parti inte talar negativt om invandring. Där tror jag han har ett ganska stort arbete att göra i sitt parti. Det är i alla fall min preliminära bedömning här i denna kammare. Har jag förstått saken rätt?
Är det så, eller är det inte så, Oscar Sjöstedt, att ni vill avskaffa hela det nuvarande jobbskatteavdraget? Avdraget har gjort det kraftigt mer lönsamt att arbeta och sett till att vi har brutit stora delar av utanförskapet. Ni vill ha en annan skattereform där ni tar bort jobbskatteavdraget och hela ränteavdraget, om jag har förstått saken rätt, för alla hushåll som gör ränteavdrag i Sverige. Det är många barnfamiljer, särskilt i storstäderna, som skulle drabbas av detta.
Ni vill också höja momsen för dessa hushåll. Jag har en kort fråga: Vill ni avskaffa jobbskatteavdraget eller inte?
Jakob Forssmed (KD):
Jag uppskattar att Ulla Andersson ledde mig till rätt talarstol. Jag uppskattar naturligtvis också berömmet. Men om Ulla Andersson leder mig mer i en politisk riktning vill jag att ni ringer mig och varnar för dåligt inflytande. Jag är inte förvånad över att Ulla Andersson är kritisk till vår politik. Den bygger på att människor ska komma i arbete. Vi menar att den största klyftan i Sverige går mellan dem som har och dem som inte har ett arbete.
Därför föreslår vi dubbelt jobbskatteavdrag för personer som är nyanlända, som är unga eller som står långt ifrån arbetsmarknaden för att göra det lättare att komma in. Vi tycker att det är särskilt viktigt att barn får se sina föräldrar gå till jobbet, och vi säger därför att för föräldrar ska varje jobb löna sig bättre och ge 500 kronor mer, oavsett hur stort eller litet det är. Det är väl någonting för Ulla Andersson att rösta för? Det går till de barnfamiljer som hon oroade sig för och undrade om de skulle få vinterkläder eller inte.
Vi föreslår ett höjt bostadsbidrag till de mest ekonomiskt utsatta barnfamiljerna med 600 kronor om man har tre barn eller fler. Det är väl något för Ulla Andersson att rösta för? Eller varför inte rösta för en budget som föreslår att en ensamstående kvinna med låg pension och BTP får 500 kronor mer varje månad? Det saknas i ert alternativ. Det ger ingen förbättring.
Men Ulla Andersson har rätt i att vi med en budget i balans - mer än 11 miljarder bättre än regeringens och Vänsterpartiets - inte accepterar de stora skattehöjningarna på arbete och företag. Vi klarar inte att matcha varje satsning som Vänsterpartiet vill göra i varje läge. Ni har ingen gräns för hur mycket skatt ni kan lägga på arbete. Med Vänsterpartiets politik blir det till sist nedskärningar kvar att fördela.
Det är det som är hela problemet med ert alternativ. Ni behöver ständiga korrektiv som ser till att vi inte hamnar i ett läge där det bara är nedskärningar kvar.
Jakob Forssmed (KD):
Då har Ulla Andersson chansen att rösta på en budget som ger 500 kronor mer till den ekonomiskt utsatta äldre som har BTP. Det är vad det innebär om man röstar på Kristdemokraternas budget. Ulla Andersson står här och talar om att vi vill ha en lägre beskattning på arbete och att det är djupt kränkande. Det är ju vad du själv föreslår i den budget ni har lagt fram och som Vänsterpartiet står bakom! Den innebär jobbskatteavdrag, och jobbskatteavdraget finns för att det ska löna sig bättre att arbeta.
Jag antar att Vänsterpartiet står bakom den budget som du här står och angriper. Det är i så fall välkommet, för det skulle vara den första jobbreform som Vänsterpartiet står bakom. Det vore en nyhet. Låt oss tala om kommunbidragen. Vi tror att vi behöver en politik för jobb för att klara av de ökade utmaningar som finns i kommunerna kring välfärden.
Vi satsar 14 miljarder mer än regeringen gör på vård- och omsorgsområdet under fyra år i riktade satsningar. Men det är rätt som Ulla Andersson säger: Vi säger också nej till de generella pengarna. Man kan lyssna på vad Sveriges finansminister sa när hon var med i Agenda för ett tag sedan. Då fick hon frågan: Kommer det fler sådana här generella bidragsökningar till kommunerna?
Det hon svarade var ganska intressant: Man måste komma ihåg att det helt avgörande för kommunerna är hur sysselsättningen utvecklas - om det finns jobb och om det finns jobbreformer. Därför blir det extra problematiskt att denna budget är kliniskt befriad från just jobbreformer. Det är inte så vi kommer att klara välfärdsutmaningarna, det är inte så vi kommer att klara integrationsutmaningarna och det är inte så vi kommer att klara tilläggsutmaningarna.
För att klara det krävs fler människor som går till arbetet.
Jakob Forssmed (KD):
Mellan 2006 och 2014 såg vi en väldigt glädjande utveckling för äldre personers deltagande på arbetsmarknaden. De stannade kvar längre i arbete, och de ville vara med och bidra. Starka skäl för det var ett dubbelt jobbskatteavdrag och den borttagna särskilda löneskatten, som tidigare hade drabbat äldre på arbetsmarknaden.
Regeringen, och Miljöpartiet, har bestämt sig för att återinföra denna särskilda löneskatt på äldre som arbetar, trots kritik från Ekonomistyrningsverket, Arbetsförmedlingen och Pensionsmyndigheten. Detta trycker naturligtvis ut fler äldre - inte i arbetslöshet, eftersom det inte syns i arbetslöshetsstatistiken, utan ut i ålderspension.
Det innebär också större svårigheter för inte minst de landsting och kommuner som behöver och vill rekrytera dem som kanske har avslutat sitt yrkesliv så att dessa kommer tillbaka i arbete och kan bidra till välfärden. På vilket sätt gör den särskilda löneskatten på äldre att de äldre arbetar, och hur stärker den våra pensioner och vår välfärd?