Petter Löberg (S):
Inledningsvis yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet, så att det inte blir glömt. Nu står vi här i Sveriges riksdag och diskuterar ett maskeringsförbud. Jag kan tycka att det är väldigt onödigt. Jag menar inte det att vi lägger fram förslaget, för det är nödvändigt.
Men det är att vi ska behöva stå och diskutera om att någorlunda vuxna män inte kan avhålla sig från att ta på sig olika typer av luvor och annat för att gå på fotboll och leva ut sitt supporterskap. De gör det på bekostnad av andra människor. Det är själva kärnan i varför det är både ett samhällsproblem och ett fotbolls- och idrottsproblem.
De lever ut någonting som de tycker är så viktigt, och som vi ska återkomma till lite grann senare. Offren är barn och barnfamiljer som inte kan gå på fotboll. Första gången jag insåg vidden av problematiken var när Elfsborg och AIK spelade hemma i Borås och det kom 500 maskerade AIK:are, som gick ända från Borås centrum till Borås Arena helt maskerade.
Det var 500 personer. Det är inte bara ett upplevt hot. Det är ett reellt hot. Polisen kunde inte göra någonting. Det är orsaken till att vi måste agera, även om mitt inlägg i första hand kommer att handla om att problematisera och nyansera. Nu var det AIK:are. Året efter, också i mars månad, var det Elfsborgssupportrar som tände bengaler.
Det beskrevs i tidningar hur barnfamiljer fick ta sina barn i handen och springa in i gränderna och gömma sig, och det var flera som blev rökskadade. Det är ett oacceptabelt beteende som vi aldrig någonsin kan relativisera. Flera av talarna här beskriver att orsakerna till detta är att man vill störa ordningen, eller att syftet är att ställa till bråk.
Men vi måste förstå mekanismerna om vi som lagstiftare ska fatta rätt beslut. Det gäller inte bara i detta ärende utan i det förebyggande arbetet eller när vi behöver nyansera eller justera lagstiftning som redan finns. Handlar det om bengaler, smällare eller bråk på matcharenor? Nej, Linda Snecker har en viktig poäng. Det handlar om män i grupp.
Det är otroligt få kvinnliga fotbollshuliganer i detta land som beter sig som de gör. Det handlar om människor som inte accepterar regelverk. Det är dels för att de tycker att reglerna är löjliga och dåliga, dels för att de inte respekterar de institutioner, grupper och beslutsorgan som har fattat besluten. Det handlar således även om makt.
Till det yttre kan det handla om bengaler. Men i den förenklingens och demoniseringens tid vi lever i måste vi också förstå att det handlar om jakten på statusen. Det handlar inte om statusen hos de 95 procent av besökarna på arenan som beskådar eländet. Det handlar kanske inte ens om respekten i klacken.
Det handlar om respekten hos en väldigt liten grupp risksupportrar som får status med hjälp av olika typer av aggressivt beteende eller liknande. Det är samma gamla vanliga kriminogena faktorer som vi ser i andra sammanhang.
Vi ser att status och respekt är mycket av drivkraften bakom de problem vi ser i förorten med skjutningar och annat, även om det kan finnas narkotikahandel och sådant i bakgrunden. Vi ser samma fenomen bland mobbarna på skolgården. Det handlar om att få status och respekt på någon annans bekostnad.
I det här fallet riktas kanske långfingret hos supportrarna mot vip-logerna, styrelserummen i klubbarna eller mot Svenska Fotbollförbundet eller Föreningen Svensk Elitfotboll. Det handlar om den här maktkampen. Vi har då det här lagförslaget. Lagförslaget har tre syften. Det första är den normerande effekten.
Jag tror inte att vi ska ha alltför stora förhoppningar om att det landar på rätt sida. Besöker man fanforum ser man otaliga exempel på ganska kreativ uppfinningsrikedom när det gäller hur de ska kringgå lagen. De ska i stället ta stora flaggor, gömma sig under dem för att tända bengalerna och sedan ta bort flaggan, och så har du samma situation och utan möjlighet att identifiera. De kommer att ha luvtröja och solglasögon.
Ska de rättsvårdande instanserna hålla på och jiddra med de människorna? Det är där vi kommer att landa. Den normerande effekten är en sak, och vi ska inte överdriva den. De skiter i oss, för att tala klartext. Det andra är effektivitetsaspekten hos de rättsvårdande instanserna.
Det är polisen som vill ha förbudet för att få en möjlighet att lättare lagföra de andra brotten som sker i anslutning till själva maskeringen och som vi nu kommer att kriminalisera, det vill säga själva tändningen av bengaler. Det innebär ett betydligt starkare och mer effektivt redskap för polisen att lösa uppgiften att lagföra dessa personer. Det gäller bland annat att de inte kommer in på arenorna genom de tillträdesförbudslagar vi har.
Den tredje aspekt som man skulle kunna anlägga på detta är respekten för idrotten i sig och det signalvärde som finns i att vi tar idrottsrörelsens rop på hjälp på allvar för att kunna hantera den här typen av problem. Det måste vi göra.
Vi har sett hur man desperat i andra ligor, inte minst den engelska, har varit tvungna att ta till helt andra metoder för att få bort den här typen av huliganism från arenorna och i anslutning till arenorna. Den utvecklingen vill vi inte ha. Det innebär att biljettpriserna skjuter i höjden och att vanligt folk inte kan besöka matcherna utan att fullständigt ruinera sig.
Det innebär att vi får torrlägga all verksamhet när det gäller alkohol i anslutning till arenorna och på arenorna på ett väldigt repressivt sätt. Det innebär att tjejgänget som innan det ska titta på fotboll inte kan ta och dricka några öl och käka en pizza tillsammans. Det är en del av det sociala utövandet i samband med idrottsmatchen. Dit vill vi inte heller gå.
Men det innebär ännu större hot, och det vet Supporterunionen och supportrarna själva, om att vi tar bort ståplatspubliken och möjligheterna till en positiv klackkultur. Det är vad vi måste värna. Dessa personer ska inte få förstöra möjligheten att behålla en livaktig och fantastisk klackkultur. Svensk klackkultur är i absolut Europaklass och världsklass.
De tifon som vi ser på svenska matcher är över huvud taget inte i paritet med klassen på de 22 överbetalda fotbollsspelarna på planen. Vi är en tredje eller fjärde klassens liga, men vi har en fantastisk supporterkultur i absolut Europatopp. Det måste vi värna, och då måste vi också möta upp mot de här krafterna. Det gör vi bland annat med den lagstiftning som vi talar om här.
Det finns massvis med reservationer i betänkandet med frågor som till exempel: Ska vi tillåta religiösa klädesplagg? Ska det handla om väderförhållanden? Jag vill nog säga att jag tycker att betänkandet är väl avvägt. Man har värderat det här och överlämnar därefter till rättsvårdande instanser att se till att detta blir bra.
Om det inte blir bra, och om det visar sig att det finns mängder med människor på arenorna som säger att de plötsligt har blivit radikala muslimer, får vi ta ställning till det då. Men det är inte någonting som har något med verkligheten 2017 att göra. Vi måste anpassa det hela. Vi måste självklart anpassa det till väderförhållanden.
Om man ser på bandy, och om det inte finns några större huliganproblem med bandy, är det klart att man ska kunna se till att man inte förfryser näsan. Om man tittar på skidtävlingar och står mitt ute i skogen kanske man kan upplevas som maskerad, men det finns inte något större huliganproblem inom skidåkningens supporterkretsar. Det är det klassiska som gäller: sunt förnuft.
Förslaget präglas i mångt och mycket av sunt förnuft, och jag tror att det blir bra.