Jonas Andersson (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag. Revolutionen äter sina barn, brukar man säga. I förrgår läste jag i tidningen hur Miljöpartiets representant mellan raderna anklagade Centern för att dansa efter främlingsfientliga krafters pipa.
För att voteringen inte ska bli så lång väljer jag att yrka bifall endast till reservation 2, men vi står självklart bakom samtliga våra reservationer. Herr talman! Den som är medborgare i Sverige ska också vara en del av Sverige och se Sverige som sitt hemland. Det är en grundläggande del av det svenska samhällsbygget. Att ansöka om att få upptas till svensk medborgare är en viktig handling.
Det var för att Centern med sedvanlig obeslutsamhet hade valt att lägga ned sina röster i frågan om ännu fler lättnader och kryphål för före detta ensamkommande unga män. Det roliga i kråksången är att det är precis samma retorik som Centern i sin tur brukar använda när någon understår sig att ha en annan åsikt i migrationsfrågor.
Det är inte något som man gör slentrianmässigt, som att fylla på SL-kortet eller kanske betala sin elräkning.
Allt som innebär rakryggat ansvarstagande inom migra-tionspolitiken stämplar man som främlingsfientlighet. Enligt både Centern och Miljöpartiet finns det alltså goda, och det finns onda. De som är goda är de som inte låtsas om sådant som konsekvensanalys, alternativkostnader och tråkiga saker som bortprioriteringar.
Det är en ansökan som ska utgå från att man känner en samhörighet med det svenska samhället, att man vill få förhållandet bekräftat, att det ska finnas samtycke och en ömsesidighet, att det är ett förhållande som ska blomstra i många år mellan Sverige och den individ som har valt att bli svensk.
De är helt enkelt emot ansvar och förnuft. Kanske ska vi för enkelhetens skull bara kalla dem ansvarsfientliga eller förnuftsfientliga i stället, herr talman. I många år har i alla fall jag och mina partikamrater stått i den här kammaren och gång på gång tagit ställning för förnuftet och förespråkat ansvarstagande.
Att upptas till medborgare är en formell bekräftelse på att Sverige är den sökandes nya, permanenta hemland med alla rättigheter och skyldigheter som det innebär, i nöd och i lust.
Vi har hela tiden förklarat att halvmesyrer inte duger och att Sverige behöver en migrationslagstiftning på absolut miniminivå, en lagstiftning som är förutsägbar, långsiktig och konsekvent. Gång på gång har vi kritiserat både regeringen och andra partier i denna kammare för att de har varit villiga att göra nya undantag och skapa nya kryphål utan ansvar och utan förnuft.
Vi i Sverigedemokraterna tror att den här synen på medborgarskapet bidrar till mer sammanhållning och en större samhällsgemenskap, för målet måste ju vara att klyftorna mellan infödda och invandrade svenskar minimeras, och det här är ett viktigt steg på vägen.
Den så kallade gymnasielagen kommer, som redan har nämnts, för alltid att vara ökänd som en av de största farserna i svensk lagstiftning. Lagrådets bevingade ord löd: "Gränsen har nåtts för vad som är acceptabelt i fråga om hur lagstiftning kan utformas." Tanken var att vi skulle komma bort från sådant genom att arbeta fram ett bättre system.
Att höja kraven för medborgarskap kanske gör att färre kan bli medborgare, för det kommer att krävas mer vilja, mer arbete, mer engagemang och kanske också högre ambitionsnivåer än i dag. Men, herr talman, medborgarskapet är ju inte någonting som man ska hitta i botten av ett flingpaket.
I närmare ett års tid har därför jag och flera av mina kollegor i den här kammaren, från riksdagens samtliga partier, suttit i en migrationskommitté med uppdrag att fastställa en ordning som är långsiktigt hållbar. Den skulle minska behovet av tillfälliga lösningar och säkerställa en permanent ordning. Det ska ju vara ordning och reda i migrationspolitiken, som det brukar heta.
Genom att höja kraven för att kunna bli medborgare blir belöningen större och känslan starkare när den nya medborgaren väl får medborgarskapet i sin hand. Medborgarskapet ska ju vara någonting som är värt att jobba för, något som är värt att vänta på. Samtidigt minskar det risken för att personer som kommit till Sverige enbart för att åtnjuta sociala förmåner eller som inte kan hålla sig inom lagens ramar blir medborgare.
Ändå står vi här i dag och debatterar nya kryphål och nya undantag. Den här gången tar regeringen genvägen via en ändrad förordning för att slippa gå via kammaren. Hela fyra dagar fick remissinstanserna på sig för att komma med synpunkter. Vad är det för förändringar som det är så bråttom att införa?
Låt oss vara tydliga med vad som gäller, herr talman. Det finns ingen självklar rättighet att bli svensk medborgare. Sverige har alltid friheten att besluta vem som ska få äran att bli svensk medborgare och vem som ska nekas. Det är Sverige som beslutar om vilka kriterier som ska uppfyllas. Det är Sverige som beslutar om vilka krav som ska ställas.
Jo, herr talman, i fyra år har den tillfälliga lagen sagt att utlänningar som vill få permanent uppehållstillstånd ska ha kommit i varaktig försörjning under en längre tid. Migrationsverket, som har haft rätt att definiera detaljerna, har alltid haft samma hållning: minst två års anställning krävs. Det vill nu regeringen ändra på.
I dagsläget finns det inte ens en möjlighet att återkalla ett medborgarskap, vilket gör att vi måste vara ännu säkrare på vår sak innan vi delar ut ett medborgarskap. Herr talman! Vad är det då för krav som är rimliga att ställa för att man ska kunna uppnå det ömsesidiga, fruktbara förhållandet mellan Sverige och nya medborgare? Kortfattat är det fem krav.
Redan i våras, när pandemin fortfarande var i sin linda, uppmärksammade vi i Sverigedemokraterna att förnuftsfientliga krafter ville använda pandemin som en hävstång inom migrationspolitiken. Covid-19 förändrade nämligen situationen på arbetsmarknaden, så att gymnasielagen helt plötsligt riskerade att inte få den amnestieffekt som de förnuftsfientliga krafterna ville se.
Man ska haft en längre vistelsetid i landet, tio år för utomnordiska medborgare och fyra år för nordiska. Man ska uppfylla skarpare vandelskrav, alltså att man ska ha haft ett hederligt levnadssätt under tiden i Sverige. Man ska inte ha begått brott, man ska ha betalat sina räkningar och man ska inte ha kopplingar till gängbrottslighet eller liknande asocialitet. Man ska också uppfylla språkkrav på nivå B2, enligt europeisk terminologi.
Regeringen lierar sig nu med dessa krafter genom att försöka köra över Migrationsverkets praxis och rättsliga ställningstagande. Det ska räcka med ett års anställning så att fler ska få stanna, trots den ekonomiska kris som Sverige genomgår. Herr talman! Den här farsen måste få ett slut. Att fortsätta med det här lappandet och lagandet leder bara till förlorare.
Det motsvarar i princip godkänd nivå i årskurs 9, och det känns väl fullt rimligt för någon som vill göra Sverige till sitt permanenta hem. Det ska ställas generella krav på försörjning, om det inte är uppenbart orimligt som för exempelvis barn eller personer med olika typer av funktionsnedsättningar. Slutligen ska det ställas krav på samhällskunskap. Man ska kunna tillgodogöra sig basala kunskaper om hur det svenska samhället fungerar.
Låt mig här nämna inte bara sprickorna i samhällsbygget och det enorma berg av integrationsproblem som har byggts upp under hela 2010-talet. Utan låt mig även nämna dem som kanske har farit mest illa av allt hattande fram och tillbaka som de förnuftsfientliga partierna har ägnat sig åt, nämligen de unga män som i dag lever kvar i limbo i Sverige.
Viktiga exempel här skulle kunna vara hur den svenska demokratin fungerar, jämställdhet och jämlikhet, yttrandefrihet, åsiktsfrihet, hur det sekulära samhället fungerar och hur det samspelar med religionsfriheten. Herr talman! Det här låter väl inte så svårt. Plugga svenska, lär dig hur samhället fungerar, skaffa ett jobb, håll dig undan från trubbel!
Dessa unga män fick vänta orimligt länge på sina negativa asylbeslut, eftersom migrationsliberala krafter inte förstod konsekvenserna av att låta gränsen stå vidöppen. Dessa unga män lockades sedan att stanna kvar på osäkra premisser när de förnuftsfientliga partierna fick dåligt samvete och staplade nya tillfälliga lagar på varandra.
Då har du alla chanser att bli ihop med Sverige på riktigt, ett äktenskap som förhoppningsvis håller för evigt. Den här synen på medborgarskap är på inget sätt unik i världen och inte heller historiskt sett i Sverige. Så länge som medborgarskapet har reglerats i lag har det omgärdats av krav och strikta bestämmelser. Tiden man ska ha levt i Sverige för att kunna bli medborgare har varierat.
Dessa unga män saknar skyddsskäl och klarar inte de krav som gymnasielagen ställer: utbilda sig och skaffa sig ett jobb. De unga män tycker sig ha fått ett löfte att stanna och är i dag med rätta besvikna och förbannade på de förnuftsfientliga partier som utställt dessa löften utan mandat från svenska folket.
Den låg under lång tid på mellan sju och tio år. Strikta vandelskrav och försörjningskrav var länge rena självklarheter. Först på det något flummiga 70-talet sänktes kraven till flingpaketsnivå med det goda syftet att integrationen skulle underlättas.
Regeringen borde be dem som nu ska lämna Sverige om ursäkt på vägen till flygplatsen. De har slösat bort några av sina bästa år. Det är år som de hade kunnat använda till att bygga sitt liv och sin framtid i sitt hemland. Herr talman! Låt mig knyta ihop säcken.
Men, herr talman, när både volymerna och sammansättningen på migrationen förändrades under 2000-talet visade det sig i praktiken hur naiv den förhoppningen var. I stället för integration fick vi en utbredd segregation med utanförskap, splittring och vad som närmast kan liknas vid etniska enklaver i vissa delar av vissa städer.
När regeringen lanserade sin plan för att återigen underminera den tillfälliga lagen föreslog Sverige-demokraterna att utskottet skulle ställa sig bakom ett skarpt lagförslag. Det skulle fastslå att minst två års anställning ska krävas för att kunna anses som varaktigt, alltså dagens ordning.
Jag skulle kunna räkna upp område efter område där integrationen lindrigt sagt inte har fungerat, men, herr talman, jag tror att samtliga ledamöter i kammaren innerst inne är väl medvetna om vilka. När en god tanke inte fungerar i praktiken måste man hitta andra lösningar.
Det är förstås trist att vårt förslag inte vann majoritet i utskottet, men vi kan glädja oss åt att det verkar finnas en majoritet för att tillkännage för regeringen att den ska avstå från nya undantag och kryphål. Ännu verkar det dock tyvärr högst oklart hur regeringen tänker ställa sig till detta. Förordningsändringen skulle egentligen ha trätt i kraft i dag, men regeringen har klädsamt valt att vänta tills denna debatt är avslutad.
En del av en sådan lösning är att titta på vad som har fungerat historiskt och utgå från det. När det gäller medborgarskapet innebär det att vi måste höja statusen på medborgarskapet igen, och det kan man göra genom fem enkla steg: längre vistelsetid, högre språkkrav, bättre kunskap om det svenska samhället, striktare vandelsprövning och återinförda försörjningskrav.
Däremot har regeringen inte lämnat klart besked om huruvida man tänker lyssna på riksdagsmajoriteten och avstå från förändringen. Jag ställde en fråga under dagens frågestund, men jag kunde inte få ett rakt svar på frågan. Låt mig därför komma med ett förnyat löfte. Om regeringen ändå går vidare kommer Sverigedemokraterna att göra allt för att samla en majoritet bakom ett skarpt lagförslag i frågan.
Det är fem enkla punkter.