Robert Hannah (L):
De offentliga finanserna är i ordning, sysselsättningen växer och ekonomin befinner sig i högkonjunktur. Men i stället för att använda högkonjunkturen för att bygga en buffert för sämre tider väljer regeringen att elda på ekonomin, presentera ofinansierade bidragshöjningar och göda byggföretag med byggsubventioner för byggnader som ändå ska byggas.
Vad Sverige behöver i dag är Liberalernas ekonomiska politik där utbildning belönas, där subventioner går till barnfamiljer och pensionärer i stället för till byggföretag, där det alltid är lönsamt att gå från bidrag till jobb och där man inte förpassar funktionshindrade till ett ovärdigt liv genom att ta bort deras personliga assistans. Efter tre år med en rödgrön regering finns det ärligt talat knappast någon i Sverige som tycker att Sverige är på rätt väg.
Liberalerna är mycket glada över att det byggs mycket nu. Men även om det byggs mycket mer än på länge är vi långt ifrån att uppnå de 600 000 bostäder som behöver byggas till 2025. I stället visar prognoserna nu att bostadsmarknaden kommer att bromsa in, bland annat på grund av regeringens nya amorteringskrav som kommer att komma snart. Dessutom står regeringen långt ifrån att ge tak över huvudet till alla de asylsökande som har fått uppehållstillstånd i Sverige.
I stället tvingas svenska kommunpolitiker att köpa bostäder eller ta hyresrätter från den vanliga bostadskön. När Mehmet Kaplan sparkades från sin post som bostadsminister fanns det inga som helst förslag för att ge tak över huvudet för dessa nyanlända, detta trots att Liberalerna och flera andra allianspartier länge krävt undantagsregler för att få fram bostäder och bättre användning av Migrationsverkets upphandlade boenden.
Hela denna höst har gått utan att regeringen och Peter Eriksson har levererat en enda proposition om bostadspolitiken, och Peter Eriksson har fortfarande inget svar på frågan vart de nyanlända ska ta vägen. Detta är den mest avgörande fråga som vi har i Sverige. Vi har väldigt många nyanlända som ska in på den svenska bostadsmarknaden. Nooshi Dadgostar och andra sitter och talar om att unga ska ha någonstans att bo. Men det blir inte lättare om man ska ta de bostäder som de unga ska bo i.
De rödgröna kommer i dag att slå sig för bröstet och ta åt sig äran för att det byggs mycket, trots bristen på politik. Jag kan garantera att det inte på något sätt är den rödgröna bostadspolitiken som har lett till den produktionsökning som vi ser i Sverige i dag. Mehmet Kaplan, Peter Eriksson och regeringen har hittills bidragit med endast fyra saker till svensk bostadspolitik. För det första har man gjort mindre regelförenklingar.
Det intressanta i sammanhanget är att Miljöpartiet röstade emot nästan samtliga när Alliansen styrde under den förra mandatperioden. Nu passar det alltså, men då gjorde det inte det. För det andra har man skapat, eller vill skapa, flummiga bostadsråd och andra samtalsforum som inte kommer att leda till några som helst fler bostäder. Liberalerna säger nej till samtliga dessa. Jag ska också vara tydlig med att Liberalerna gärna deltar i dessa samtalsforum - Boinstitutet och en massa andra som Hyresgästföreningen och marknaden själva har skapat. Vi behöver inga fler.
Det finns tillräckligt många redan i dag. För det tredje har man infört missriktade subventioner till välbeställda byggföretag. För det fjärde vägrar man röra vid ränteavdragen. I stället tänker man nu straffa särskilt unga och ensamstående för att ta sig in på bostadsmarknaden genom amorteringskrav som effektivt stänger dem ute. Det är intressant i sammanhanget att lyssna på vad Finansinspektionen sa när man presenterade det nya amorteringskravet. I brist på andra förslag lägger man fram detta förslag.
Om regeringen hade gått fram med ett förslag om ränteavdragen, där alla får vara med och bidra till en sund skuldsättning i Sverige, hade Finansinspektionen inte lagt fram detta förslag. Det är också intressant att Per Bolund, finansmarknadsministern, säger att bara 15 procent kommer att hindras från att ta sig in på bostadsmarknaden på grund av det nya förslaget. Det drabbar de rika, eftersom de som inte har höga inkomster redan nu inte får banklån för att köpa en bostad.
Man kan mycket tydligt se att detta i praktiken innebär att regeringens politik går ut på att unga, nyutexaminerade, nyanlända och ensamstående är de enda som inte ska få ta sig in på bostadsmarknaden på grund av att människor runt om i Sverige redan har tagit mycket stora lån. Man vill över huvud taget inte se till att alla svenskar är med och bidrar till en sund skuldsättningspolitik i Sverige.
Liberalerna är främst kritiska till att regeringen genom sin budget fortsätter att driva på en politik som syftar till att subventionera fram fler bostäder. Det är en politik som i grunden är feltänkt. Subventionerna snedvrider konkurrensen, och medlen går i en majoritet av fallen till bostäder som ändå kommer att byggas. Det framgår mycket tydligt av när dessa subventioner kan sökas.
Det är först när man har fått bygglov och gått igenom en otroligt lång process, som säkert har tagit tre, fyra, fem eller sex år, som man ska söka denna subvention för att få bygga bostaden. Det faller på sin egen orimlighet att byggföretag inte redan skulle ha planerat under fem sex år för ett hus som ska byggas och att de sedan inte kommer att bygga om de inte får bygglov och en finansiering av staten. Så funkar det inte.
Dessa subventioner går direkt ned i fickan på byggföretag som redan har tänkt bygga dessa bostäder. Vid vartenda besök som jag har gjort på olika byggföretag under de senaste åren har jag fått bekräftat att de bostäder som nu får subventioner redan är planerade. I Göteborg sa en byggherre att det kommer att bli 100 kronor lägre hyra för en bostad som man nu bygger. Ja, den kommer att vara 100 spänn billigare än den som byggdes för två år sedan. Det är inte att faktiskt få fram fler bostäder. De 10 000 bostäder som Nooshi Dadgostar slår sig för bröstet för hade redan byggts.
Vad hade hänt om vi i stället faktiskt hade gett dessa pengar till pensionärer och ensamstående föräldrar? Liberalerna säger nej till bostadssubventionerna. Vi satsar i stället pengar på att höja bostadstilläggen markant mer än regeringen föreslår och även deras stödparti Vänsterpartiet föreslår. Dessa pengar satsar vi särskilt just på pensionärer med garantiinkomster och på flerbarnsfamiljer. Det är en effektiv politik för att få in fler resurssvaga familjer på bostadsmarknaden.
Medan regeringens politik alltså innebär att man subventionerar ekonomiskt starka byggföretag, som inte vill ha medlen, innebär Liberalernas ekonomiska politik hjälp till resurssvaga individer som behöver bostadstillägg och bostadsbidrag. Om man ska jämföra solidaritet, vad är då solidariskt?
Är det att hjälpa rika byggherrar som har fått bygglov och ska bygga en bostad och som gärna tar emot gratis pengar, eller är det att hjälpa ensamstående mammor, som Nooshi Dadgostar och Vänsterpartiet tidigare här klappade sig på bröstet för att de hjälper att komma in på bostadsmarknaden och så att de har råd med hyran? Jag är ganska tydlig med att jag tycker att hjälpen ska gå till individer och inte till företag. Liberalerna föreslår i sin budgetmotion fyra större satsningar inom bostadspolitiken, utöver de höjda bostadstilläggen.
För det första vill Liberalerna ta bort flyttskatten, så att fler har råd att flytta till något som de faktiskt vill bo i. Vi vill ta bort både taket och räntan.
Det skulle vara den absolut största och mest effektiva satsningen för att få en bättre fungerande bostadsmarknad, så att äldre svenskar har råd att flytta till någonting som är mer anpassat för dem och så att flerbarnsfamiljer kan flytta in i de bostäder som många äldre svenskar i dag bor i. För det andra vill Liberalerna sänka ränteavdragen med 1 procent per år under tio år ned till 20 procent och kvitta detta med sänkt inkomstskatt.
Vi säger nej till regeringens kommande amorteringskrav som bara riktas mot yngre och ensamstående. För det tredje säger Liberalerna ja till att Boverket ges i uppdrag att utveckla något som svenska folket och branschen faktiskt vill ha och behöver ha, nämligen offentlig hyresstatistik, så att alla svenskar kan jämföra och se om de betalar en rättvis hyra.
För det fjärde säger Liberalerna ja till att inrätta ett ekonomiskt stimulansbidrag till de kommuner som har förkortat eller framgångsrikt arbetar med att förkorta handläggningstiderna för plan- och bygglovsärenden. Detta ger långt fler bostäder än de samtalsforum som Miljöpartiet satsar alla sina pengar på. Jag vill därefter säga något om konsumentpolitiken.
På det konsumentpolitiska området motionerar Liberalerna tillsammans med de övriga allianspartierna om en återgång till Alliansens konsumentpolitiska mål, som handlar om att stärka individernas konsumentmakt. Jag yrkar därför bifall till reservation 4, vilket också de andra allianspartierna har gjort. Medan Liberalerna anser att konsumentpolitiken ska användas till att stärka konsumenternas makt vill Miljöpartiet använda konsumentpolitiken till att styra människors beteenden och till att skapa fikaklubbar för miljöpartister.
Liberalerna säger därför fortsatt nej till regeringens partssammansatta forum för miljösmart konsumtion. Vi är för miljösmart konsumtion, och vi är för att arbeta med dessa frågor. Den här typen av sammansatta forum finns dock redan, och staten behöver inte vara den som bjuder in. Det kan branschen i stället göra själv. Vi behöver inte dessa flumkonferenser från Miljöpartiet. I stället ska vi prata om hur man direkt stärker konsumentmakten, vilket Konsumentverket redan i dag har i uppdrag att göra.
Liberalerna säger därför ja till att öka stödet till de civila samhällsorganisationer som på olika sätt stärker konsumentmakten. Vi vill alltså hellre ge pengarna till konsumentorganisationer. Vi i Liberalerna säger också ja till att satsa medel på att Konsumentverket ska hitta åtgärder för att stärka konsumentmakten för personer med funktionshinder. Vi vill att personer med funktionshinder ska ges möjlighet att använda sin konsumentmakt på ett bra, tydligt och effektivt sätt, och det ska vara rättvist för dem att kunna handla.
Medan regeringen satsar på att dra ned på och förstöra för livet för Sveriges funktionshindrade och satsa på elcyklar jobbar vi i Liberalerna i stället för att stärka funktionshindrades rättigheter att vara sina bästa jag. Det är att arbeta med effektiv konsumentpolitik. Från Liberalernas sida anser vi att budgetförslaget måste betraktas som en helhet, herr talman. Därför yrkar vi inte bifall till vår egen budgetreservation utan har ett särskilt yttrande.