Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Wow, vilken passion för dessa frågor! Det är härligt att höra. Statligt huvudmannaskap för assistansen är en fråga som Sverigedemokraterna har drivit i många år, och faktum är att det redan 2018 fanns en majoritet för detta. Men nu står vi här två år senare, och det är äntligen dags.
Jag är stolt över att våra sverigedemokratiska vågmästarröster ser till att vi får ett statligt huvudmannaskap och att det äntligen blir en utredning som ska se till att detta också sker på bästa sätt. Som många tidigare sagt har det delade huvudmannaskapet ställt till med en rad olika problem.
Personer som har bedömts ha ett behov som understiger 20 timmar i veckan har blivit hänvisade till sin kommun, och det säger sig självt att med ett sådant system finns det ingen möjlighet att få till likvärdiga bedömningar och beslut. Vilket stöd man får har alltså varit beroende av var i landet man bor.
Men vi kan inte ha ett system där det är kommunernas ekonomi som avgör vilket stöd som ska ges, utan vi måste tillbaka till att det är behoven som styr. Tyvärr har det inte varit så på länge, och läget har bara blivit värre och värre med regeringens signalpolitik. Det har blivit allt svårare, för att inte säga omöjligt, att få statlig assistans, och både ansvar och kostnader har i stället vältrats över på kommunerna.
Regeringen har sänt tydliga signaler som har gjort att nedskärningarna har accelererat. Det handlar inte minst om regleringsbrevet till Försäkringskassan om att bryta utvecklingen när det gäller antalet assistanstimmar. Det handlar också om Magdalena Anderssons tydliga uttalande om att spara pengar för att klara de ökade kostnaderna för flyktingmottagandet genom att dämpa kostnadsutvecklingen för till exempel assistansersättningen.
Detta uttalande förnekade hon för övrigt i riksdagens talarstol under en frågestund och sa att min historieskrivning inte var korrekt och att det inte fanns något sådant citat eftersom hon aldrig hade sagt det. Detta är såklart bara en parentes för att visa regeringens trovärdighet. Men det visar också att det finns områden där regeringen har en tydlig strategi.
Det är precis denna politik tillsammans med de senaste årens striktare rättspraxis som har medfört att färre personer har kvalificerat sig för statlig assistansersättning. Flera har i stället, som jag tidigare beskrivit, hänvisats till sin kommun och den kommunala assistansen med rättsosäkra och olika utfall beroende på bostadsort och kommunekonomi.
Därför är det viktigt att det nu blir en huvudman för den personliga assistansen, och jag yrkar även bifall till utskottsinitiativet om att det ska tillsättas en utredning för att komma fram till hur detta uppnås på bästa sätt. Fru talman! Som personlig assistans ser ut i dag är det, precis som flera har påpekat, viktigt att det också görs andra förändringar.
Att bara flytta över ansvaret för något som inte fungerar löser givetvis inte problemen. Den som i dag mister eller blir nekad assistans kommer att sitta i precis samma sits om vi inte ökar möjligheten att beviljas assistans och upprätthåller intentionerna med reformen.
Det har i talarstolen räknats upp ett antal saker vi måste komma till rätta med innan vi förstatligar assistansen. Det verkar finnas en majoritet för att de grundläggande behov som ligger till grund för beslut måste räknas i sin helhet, det vill säga att hela momentet måste räknas. Denna fråga har Sverigedemokraterna för övrigt drivit sedan 2012.
Det verkar också finnas en majoritet för att de omotiverade omprövningarna och kränkande minuträkningarna måste stoppas. Det verkar även finnas en majoritet för att det måste säkerställas att de som har ett kommunalt beslut om personlig assistans behåller den rätten.
Många av dessa frågor ligger i dagsläget på utskottet, och vi kan faktiskt få ett beslut i dem väldigt snart. Med tanke på att många här har sagt att de vill dithän förutsätter jag att de står upp för det när besluten ska tas. Den utredning som regeringen ska tillsätta ska alltså lämna förslag på ökad rättssäkerhet och kontinuitet med en fungerande övergång.
Det är viktigt att de som är i behov av stöd också får det. Sverige måste börja ta FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning på större allvar. Kanske borde vi till och med göra konventionen till svensk lag för att uppnå vad vi har förbundit oss att göra. Precis som många andra har sagt blir denna debatt lite märklig eftersom det låter som om vi alla vill exakt samma sak.
Det kanske vi vill, men som jag ser det finns det en del skillnader.
Den största skillnaden är att majoriteten säger att ansvaret ska vara statligt och vill utreda hur det bäst ska gå till medan regeringen vill tillsätta en utredning som ska se över huvudmannaskapet, även om detta redan utretts flera gånger. Det framgår inte i reservationen att det ska vara statligt utan att det ska utredas.
Det är en stor och viktig skillnad. Vi menar att genom att flytta huvudmannaskapet från kommunen till staten börjar bygget av morgondagens assistans. Jag kan också försäkra alla om att ingen här kommer att släppa igenom ett lagförslag man inte är nöjd med.