Ulrik Lindgren (KD):
Tack för svar från statsrådet Mona Sahlin på min interpellation om antisemitism. För att om möjligt undvika förvirring är det bra i alla diskussioner om deltagarna redovisar en definition av ämnet - antisemitism i det här fallet. Antisemitism är för mig inte kritik av staten Israel och dess politik. Samma regler måste naturligtvis gälla för den staten som för alla andra stater; dess politik måste få stötas och blötas.
Antisemitism är för mig när kritiken övergår till något allmänt negativt om judar, där det räcker med själva det faktum att någon är jude för att det ska bli rättfärdigat att ringakta, diskriminera, trakassera, terrorisera eller till och med döda. Juden blir skyldig genom att han är jude, precis som när rasister vänder sig mot svarta för att de är svarta.
Det finns också en besvärlig gråzon, som syns även i svensk debatt, mellan kritik och vad som kan kallas för antisemitism.
Det finns medlemmar av den här riksdagen som jag tycker lånar sig till en fullständigt orimlig ensidig skuldbeläggning av staten Israel som i sämsta fall också betjänar en antisemitism som handlar om att judarna helt enkelt är kollektivt skyldiga så länge de vidmakthåller idén om en egen stat i området. Det finns också raffinerade exempel på antisemitism i Sverige.
Vi minns alla Aftonbladets påskledare 2002 om den korsfäste Arafat, som anknöt till den kristna antisemitismens syn på judarna som de som korsfäste Kristus. Det finns också tydliga exempel på antisemitism i svensk debatt.
Religionshistoriken Jan Samuelsson sade i Dagens Nyheter i höstas angående judehatet bland arabisktalande att han menade att detta hat är både förståeligt, rimligt och befogat. Angående dagens fokus på antisemitismen bland araber och i muslimvärlden så är saken betydligt tydligare.
Jag tror att vi har en ganska gemensam definition av att detta är uppenbar och tydlig antisemitism och att den förfärande nog också finns ordentligt representerad bland araber och muslimer i Sverige. Mikael Tossavainen har också tydligt visat detta i sin rapport.
Jag frågade, fru talman, vilka åtgärder statsrådet avser att vidta för att inspektera skolornas bemötande av antisemitism.
Jag gjorde det med tanke på det som Mikael Tossavainen visar om att antisemitism är vanlig bland muslimska och arabiska barn och ungdomar i svenska skolor och att den yttrar sig i allmänt fientlig inställning till judar, bojkott av undervisning om judendomen och Förintelsen, stöd eller förnekande av Förintelsen, bojkott av överlevandes föredrag om Förintelsen med flera inslag.
Statsrådet svarar naturligtvis med ett fördömande av alla uttryck för antisemitism. Jag hade givetvis inte förväntat mig någonting annat heller. Men jag tycker att svaret i övrigt är alltför allmänt. Det är givetvis bra med skolans värdegrundsarbete och med verksamheten inom Forum för levande historia. Det är bra att en särskild utredare har till uppdrag att lämna förslag till åtgärder för att motverka diskriminering av alla de slag.
Det är också bra att Integrationsverket ska komma med en rapport igen i februari nästa år om antisemitism och islamofobi. Men jag hade en tydlig fråga, och tycker också att jag då borde få en högre grad av konkretion i svaret. Vilka åtgärder ska vidtas för att Skolverket ska göra en inspektion av förhållandena med tanke på det som har förevisats i rapporten?