Peter Hultqvist (S):
Mikael Oscarsson har frågat mig om jag anser att det är försvarbart att inköpsavtalet med Rheinmetall MAN Military Vehicles avseende allhjulsdrivna lastbilar förlängdes 2018 med ytterligare fem år trots kraftiga förseningar och skenande kostnader, bland annat för anpassningar av de utländskt tillverkade fordonen.
Han har också frågat varför detta avtal ska fortlöpa när vi står inför de samhällsutmaningar vi gör, då Sverige endast har köpt ett antal hundra fordon medan Norge har köpt ett mindre antal.
Vidare har han frågat mig om jag anser, mot bakgrund av att de svenska tillverkarna, inte minst under coronakrisen, visat hur snabbt de kunnat bistå samhället med kompetens, fordon, förare och omställning av produktion till skyddsmateriel, att fördelarna med det så kallade Norgeavtalet fortfarande överväger och kommer att leda till ytterligare förlängningar av avtalet.
Slutligen har han frågat om jag är beredd att säga upp det rådande avtalet och göra en ny upphandling som även tar hänsyn till behovet av försörjningstrygghet. Jag vill inledningsvis påminna om de grundläggande förhållanden som gäller i fråga om förvaltningens självständighet.
Ingen myndighet, inte heller riksdagen eller en kommun, får bestämma hur en förvaltningsmyndighet ska besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot enskild eller som rör tillämpning av lag. Det är Försvarets materielverk i samverkan med sin norska motsvarighet som ansvarar för upphandlingen och den kommersiella relationen med leverantören.
Ett statsråd är således förhindrad att ingripa i upphandlingen. Den anskaffning som Mikael Oscarsson frågar om inleddes för mer än tio år sedan. Efter bemyndigande av regeringen ingick Försvarets materielverk i mars 2010 avtal med sin norska motsvarighet om att upphandla utveckling och produktion av en fordonsflotta allhjulsdrivna lastbilar.
Efter upphandling i konkurrens tilldelades i december 2013 den tyska fordonstillverkaren Rheinmetall MAN Military Vehicles, RMMV, kontraktet. Sverige har hittills beställt 330 fordon och 24 släp för stridsvagnstransport, varav 221 fordon är levererade. Totalt har fyra avrop gjorts från ramavtalet.
Det första avropet drabbades av förseningar, men senare avrop följer leveranstidsplanerna. Enligt Försvarets materielverk fungerar ramavtalet väl och tillgodoser Försvarsmaktens nuvarande behov av militäranpassade allhjulsdrivna lastbilar.
Jag noterar i detta sammanhang att avtalet har varit av stor betydelse för anskaffningen av de bärare som behövs för det nya medelräckviddiga luftvärnssystemet 103 Patriot. Vidare är lastbilen ett möjligt alternativ som bärare till artillerisystemet Archer. Avtalet med RMMV löper till utgången av 2023.
Med utgångspunkt i den fastställda investeringsplanen kommer Försvarsmakten och Försvarets materielverk inför detta att analysera vilka typer av fordon, till vilka krigsförband som fordon behövs och i vilken ordning fordon ska upphandlas. Ett eventuellt avslutande i förtid av avtalet är en fråga för Försvarets materielverk.
Vad jag förstår kan de verksamhetsmässiga, upphandlingsrättsliga och diplomatiska konsekvenserna av att i förtid avsluta ett giltigt ramavtal och avbryta lagda beställningar med det tyska företaget och därmed samarbetsavtalet med Norge i dag inte överblickas.
En omedelbar risk torde vara att den svenska staten blir ersättningsskyldig för företagets upparbetade kostnader och förlorade intäkter. Jag kan slutligen konstatera att de svenska lastbilstillverkarna Scania och Volvo, genom både tidigare och pågående beställningar, är betydelsefulla leverantörer till det svenska försvaret. Sedan 2019 har Försvarets materielverk beställt över 370 lastbilar från företagen.
Försvarsbeslutet 2020, som innebär en fortsatt utveckling av det nationella försvaret och en förstärkning av Försvarsmaktens krigsorganisation, kommer även att kräva omfattande tillväxt i Försvarsmaktens transportresurser, underhållstjänst och andra stödfunktioner.