KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann Linde (S):
När det gäller PKK anser vi och hela EU att det är en terroristorganisation, och vi har inga planer på att ta bort terroriststämpeln. Däremot ska inte andra organisationer drabbas av detta, utan det är just PKK. Vi uppmärksammar tydligt att utvecklingen i Turkiet går i fel riktning.
Vi tar upp dessa frågor direkt med Turkiet, och vi samarbetar med en rad organisationer för att stärka mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer, inklusive kvinnors mänskliga rättigheter. För att fortsätta detta arbete har regeringen nyss antagit en ny strategi för det bilaterala reformstödet, som har som övergripande mål att stärka respekten för detta i Turkiet och att stärka förutsättningarna för ett jämställt samhälle.
Vi kommer med reformstödet att fortsätta att främja ett öppet och Europainriktat demokratiskt turkiskt samhälle. Det förblir centralt att stödja och värna ett oberoende och pluralistiskt civilsamhälle samt yttrande- och mediefriheten i Turkiet. Sveriges arbete för detta är viktigt och gör skillnad.
Jag noterar dessutom att de senaste opinionsmätningarna i Turkiet visar på ett minskat stöd för Erdogans parti och ett ökat stöd för partier som CHP och HDP, vilket tyder på att det inte är omöjligt att få en annan regering i Turkiet.
Ann Linde (S):
Som jag tidigare har meddelat kammaren tillämpar EU restriktiva åtgärder, det vill säga sanktioner, mot en rad individer och entiteter i Iran på grund av de allvarliga kränkningarna av mänskliga rättigheter. Personer som är ansvariga för allvarliga kränkningar samt entiteter - det kan vara företag och så vidare - som har anknytning till dessa kan bli föremål för frysning av tillgångar och ekonomiska resurser och kan beläggas med reseförbud.
Det råder också embargo mot försäljning till Iran av utrustning som kan användas internt för förtryck eller som huvudsakligen är avsedd för övervakning eller avlyssning. Det är ett konkret exempel på vad vi gör för att bekämpa kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Iran. Sedan vill jag också framhålla regeringens ansträngningar för Ahmadreza Djalali och att vi fortsätter med dem.
Amineh Kakabaveh säger att hon gärna vill ha detta skriftligt. Jag undrar om Amineh Kakabaveh inte har läst det skriftliga svar som är inskickat till riksdagen, där det står: "Det är nödvändigt att han friges." Jag förstår inte riktigt kritiken mot att det inte skulle finnas skriftligt. Det är bara att läsa svaret, och det är detta som gäller.
Vi begär att Ahmadreza Djalali ska friges på grund av att han måste få vård med tanke på sitt hälsoläge. Samtidigt är det absolut mest akuta att fortsätta kräva att dödsstraffet inte verkställs. Som sagt har jag tagit upp detta flera gånger även med den nya regimen.
Situationen för Habib Chaab, som försvann i Turkiet för ungefär ett år sedan, är mycket oroväckande. Jag vill framhålla att vi ser väldigt allvarligt på hans fall. I omedelbar anslutning till att vi fick de här uppgifterna för ett år sedan följde vi upp dem via våra utlandsmyndigheter i Turkiet och i Iran.
Vi har vid upprepade tillfällen tagit upp fallet med Turkiets respektive Irans Stockholmsambassadörer. Jag har personligen tagit upp fallet till exempel med den förra utrikesministern Zarif och med den nya utrikesministern Amir-Abdollahian. UD i Stockholm står i kontakt med Habib Chaabs anhöriga.
Ann Linde (S):
Utrikesdepartementet gör regelbundna rapporter om mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer i Iran. I den senaste rapporten lyfts just de allvarliga bristerna som finns fram. Det gäller bland annat den utsatta situationen för och diskrimineringen av kurder och personer som tillhör andra religiösa och etniska minoriteter som till exempel bahaier och yazidier. Kurdiska aktivister har under de senaste åren gripits.
De har fängslats och till och med avrättats för brott mot rikets säkerhet. Ett antal kurdiska organisationer är också förbjudna i Iran. Hur Sveriges regering engagerar sig för situationen i den kurdiska regionen i Irak beskrev jag senast i mitt svar på den interpellation som Amineh Kakabaveh hade förra året, 471, om mänskliga rättigheter i Kurdistan.
Sverige har ett brett engagemang för främjande av demokratisk utveckling och respekt för mänskliga rättigheter i Irak, inklusive i den kurdiska regionen. Det är något som vi också framhåller på en mängd olika sätt. Det gör vi bilateralt och inom EU, och vi har dialog med företrädare för provinsregeringen i Erbil.
Jag ser med oro på den nu aktuella utvecklingen där det blir ett allt hårdare politiskt klimat mot oppositionella röster i irakiska Kurdistan.
Vi framhåller regelbundet både själva och genom EU och i bilaterala samtal med turkiska företrädare det allvar med vilket vi ser på Turkiets militära aktivitet i sitt närområde, inklusive i norra Irak. Turkiets militära insatser i norra Irak påverkar de civilas säkerhet men också stabiliteten i regionen.
Vi kommer att fortsätta att betona vikten av en deeskalering av våldet i regionen och att det ska vara full respekt för folkrätten. Det handlar också om Iraks suveränitet. Vi gör det också bilateralt i direkta samtal, och vi använder de multilaterala arenorna FN och EU. Vi för fram tydliga budskap om internationell humanitär rätt, mänskliga rättigheter och skydd av civila.
Regeringen och jag känner väl till vad som pågår i Iran och i regionen. Vi är väldigt tydliga i de här frågorna och i vår dialog med iranska företrädare. Vår position kan knappast vara tydligare.
Ann Linde (S):
Jag delar Amineh Kakabavehs djupa oro för situationen i Iran. Jag skulle vilja tacka henne för engagemanget och för att hon ständigt tar upp de här frågorna i kammaren. Vi har träffats flera gånger i interpellationsdebatter. Det är viktigt att de här frågorna tas upp i riksdagens kammare. Det är en mycket allvarlig situation.
Det gäller inte minst personer som tillhör religiösa och etniska minoriteter. Det tar också Amineh Kakabaveh upp i interpellationen. Skyddet av och respekten för mänskliga rättigheter, och inte minst kvinnors rättigheter som Amineh Kakabaveh tar upp, är ett centralt tema i vår dialog med Iran. Vi tar upp det i olika samtal.
Som jag har nämnt nu i dag tog jag upp det också med den nye utrikesministern Amir-Abdollahian när vi träffades. Vi kommer att fortsätta att inom både EU och FN verka för att det ska bli respekt för de mänskliga rättigheterna i Iran. Inom FN har Sverige flera gånger det senaste året, både nationellt och i nordisk krets, tagit upp den svåra situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran.
I FN:s generalförsamlings tredje utskott pågår det till exempel en förhandling om en resolution som Sverige stöder och som bland annat tar upp situationen för mänskliga rättigheter i Iran. Regeringen följer situationen mycket noga genom vår ambassad i Teheran och genom EU och i nära samarbete med EU:s medlemsstater inom FN.
EEAS biträdande generalsekreterare och politiska chef Enrique Morra besökte Iran nu den 14 oktober och tog upp sådana frågor i dialogen med Iran.
Ann Linde (S):
Arin Karapet har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för att Azerbajdzjan ska överlämna samtliga krigsfångar och vilka övriga åtgärder jag kan tänka mig att vidta mot Azerbajdzjan om de inte samarbetar. Som tidigare framförts i svar på liknande frågor välkomnar regeringen de senaste månadernas överenskommelser mellan Azerbajdzjan och Armenien, genom vilka Azerbajdzjan har överlämnat frihetsberövade armeniska soldater till Armenien.
Azerbajdzjan fick ta del av armeniska kartor över utlagda minor. USA och Georgien agerade aktivt för att facilitera den första av dessa överenskommelser, där även det svenska OSSE-ordförandeskapet bistod. Regeringen hoppas att dessa överenskommelser kommer att lägga grunden för ytterligare förtroendeskapande åtgärder. Flera olösta frågor kvarstår mellan de båda länderna.
Jag står till fullo bakom Minskgruppens och min personlige representant ambassadör Andrzej Kasprzyks ansträngningar för att nå fredliga och hållbara lösningar på dessa frågor samt genomföra ytterligare förtroendeskapande åtgärder. Den 14-16 mars besökte jag i egenskap av OSSE-ordförande Azerbajdzjan och Armenien, och i september träffade jag mina utrikesministerkollegor från båda länderna i New York.
Även under EU:s utrikesministermöte och under ministerrådskonferensen den 1-3 december träffade jag de båda utrikesministrarna. I mina möten med företrädare från Armenien och Azerbajdzjan har jag understrukit att de har en skyldighet att följa internationell humanitär rätt, inklusive när det gäller överlämning av fångar.
Jag har uppmanat båda sidor att fullt ut implementera överenskommelsen från den 9 november förra året och att fullt ut samarbeta med Internationella rödakorskommittén för att nå en lösning i frågan.
Jag har upprepade gånger tryckt på vikten av humanitärt tillträde och att länderna fullt ut genomför sina åtaganden från den 9 november 2020, vilka de återbekräftade i ett trilateralt uttalande den 26 november i år, och andra överenskomna arrangemang för eldupphör.
Ann Linde (S):
Striderna under förra hösten var intensiva, och de har orsakat ett stort mänskligt lidande hos befolkningen i båda länderna. Sverige fördömer attacker riktade mot civila och civil infrastruktur. Internationell humanitär rätt och mänskliga rättigheter måste efterlevas, och Sverige strävar efter rättvisa för alla som har drabbats och fortsätter att drabbas av Nagorno-Karabach-konflikten.
Efter flera veckor av intensiva strider kom parterna för drygt ett år sedan överens om eldupphör och en rad åtaganden. Och jag har välkomnat detta uttalande om eldupphör. Regeringen välkomnar också de senaste månadernas överenskommelser mellan Azerbajdzjan och Armenien, där Azerbajdzjan har överlämnat frihetsberövade armeniska soldater till Armenien. Konflikten är dock inte över, och många frågor återstår att lösa.
Nu ligger fokus hos Minskgruppens samordförandeskap för att stödja ytterligare steg mot fredliga och hållbara lösningar för regionen och genomföra fler förtroendeskapande åtgärder mellan parterna. I samband med FN:s generalförsamlings möte i New York i slutet av september träffades utrikesministrarna för Armenien och Azerbajdzjan under värdskap av Minskgruppens samordförandeskap. Det är, som sagt, Ryssland, USA och Frankrike.
Jag träffade också de båda utrikesministrarna för att understryka Sveriges ståndpunkt om vikten av humanitärt tillträde till hela området, att internationell humanitär rätt ska följas, att samtliga fångar ska släppas och att en återgång till fredlig förhandlingslösning på konflikten under samordförandeskapet för OSSE:s Minskgrupp ska ske.
Jag välkomnade detta möte och mötet i Paris den 10-11 november, där de båda ländernas utrikesministrar och Minskgruppens samordförandeskap deltog under ledning av Frankrikes utrikesminister. Jag uttryckte min förhoppning om att detta kan lägga grunden för ytterligare förtroendeskapande åtgärder. Som ordförande i OSSE har Sverige hela tiden gett sitt fulla stöd till denna process. I mars besökte jag, som sagt, både Azerbajdzjan och Armenien.
Och jag underströk vid mina möten och i fortsatta samtal flera gånger under året att båda staterna är skyldiga att följa internationell humanitär rätt och internationella åtaganden när det gäller mänskliga rättigheter. Jag har också uppmanat båda sidorna att fullt ut genomföra överenskommelsen från den 9 november och samarbeta fullt ut med Internationella rödakorskommittén, inklusive när det gäller överlämnandet av fångar.
Samtidigt kvarstår grundmotsättningar i konflikten mellan Armenien och Azerbajdzjan, som inte är eniga om vägen fram till ett fredsfördrag och vilken roll som Minskgruppens samordförandeskap bör ha i processen. De intensifierade striderna under förra hösten visar hur dessa utdragna konflikter lätt kan bli fullskaliga krig.
Jag välkomnar den överenskommelse som trots allt slöts om eldupphör. Men det är väldigt långt kvar till en hållbar fred. OSSE har en viktig roll att spela även nu när vi lämnar ordförandeskapet. Och Minskgruppen har verktyg för att lösa de utestående frågorna i konflikten. Deras insatser behövs för att hitta fredliga lösningar som gagnar befolkningen i båda länderna på lång sikt.
Ann Linde (S):
Jag kan börja med att säga att jag svarade på Arin Karapets fråga om krigsfångar. Jag har säkert träffat utrikesministrarna från Armenien och Azerbajdzjan fler än fem gånger det senaste året och har ständigt krävt att alla krigsfångar ska överlämnas. Det är synd att Arin Karapet inte hörde detta svar eller valde att inte höra detta svar. När det gäller frågan om det holländska regeringsinitiativet har vi inte sett något sådant initiativ sänt till oss.
När det kommer kommer vi naturligtvis, precis som med alla andra initiativ, att göra en utvärdering av det.
När det gäller södra Kaukasien tycker jag också att det är konstigt att det kan ha undgått Arin Karapet att det är den svenska före detta kabinettssekreteraren som är särskild representant i OSSE för relationen i södra Kaukasien och upprepade gånger under året har besökt Armenien, Georgien och Azerbajdzjan för ett närmare samarbete och har fått väldigt fina diskussioner. Men det kanske också har gått Arin Karapet förbi.
När det gäller hur vi bedriver arbetet med den så kallade Minskgruppen är det ett långsiktigt och uthålligt arbete för att få en fredlig lösning på konflikten. Det är detta som behövs för befolkningarna i båda länderna, och inte minst i Nagorno-Karabach.
Jag står fullständigt bakom de ansträngningar som görs av Minskgruppens tre samordförande från Frankrike, USA och Ryssland samt av den personlige representanten Andrzej Kasprzyk från Polen. Det här innebär också att vi står till förfogande för de saker som de olika samordförandena, den personlige representanten och de båda länderna vill att OSSE ska göra.
Vi är väldigt tydliga i kraven på humanitärt tillträde till hela området, på att man ska efterleva internationell humanitär rätt och mänskliga rättigheter och på att - en gång till - samtliga fångar ska släppas. Jag säger det ännu en gång: Samtliga fångar ska släppas. Vi måste återgå till en fredlig förhandlingslösning på konflikten för att vi ska få en hållbar fred.
Även i vår OSSE-delegation i Wien har vi haft täta kontakter med Armenien och Azerbajdzjan. Vi har uppmanat till olika typer av förtroendeskapande steg för en hållbar lösning, inklusive när det gäller frågan om de frihetsberövade, och understrukit vikten av den internationella humanitära rätten.
Även nästa år, när vi inte är ordförande i OSSE men är med i OSSE:s trojka, kommer Sverige som en del av OSSE:s ordförandeskapstrojka tillsammans med Polen och Nordmakedonien att fortsätta arbeta med den här konflikten. Regeringen ser naturligtvis väldigt allvarligt på uppgifterna om misstänkta krigsförbrytelser.
Jag har vid flera tillfällen framhållit att personer som medverkar till allvarliga brott mot folkrätten, kränkningar av mänskliga rättigheter och övergrepp måste ställas till svars för sina handlingar. Straffrihet är inget alternativ, fru talman. Enligt folkrätten har alla inblandade stater en skyldighet att utreda om misstänkta krigsförbrytelser har begåtts, och det gäller även i denna konflikt.
Jag kommer att fortsätta understryka ansvaret för att ställa krigsförbrytare till svars på ett noggrant, transparent och skyndsamt sätt.
Ann Linde (S):
Låt mig börja med Håkan Svennelings avslutande förhoppning som också är min förhoppning. Tre gånger har vi fått ställa in en resa till Afrikas horn som skulle gjorts tillsammans med Finlands utrikesminister. Säkerhetsfrågor, covid och andra saker har gjort den omöjlig.
Det står definitivt på min prioriteringslista att försöka få till en sådan resa, men det är som sagt var inte helt enkelt. Jag delar helt Håkan Svennelings oro över den situation som råder i Etiopien nu. Vi måste få ett slut på konflikten, och då måste parterna hitta en långsiktig politisk lösning.
Det försöker vi stödja på olika sätt, framför allt genom till exempel stöd till AU:s höga representant Obasanjo som jobbar med medling. Det har förbättrats något den senaste tiden. Det beror framför allt på att de tigreanska styrkorna har dragit sig tillbaka från Amhara och Afar, och regeringssidan har meddelat att deras trupper inte avser att gå in i Tigray.
Sverige kommer att fortsätta framföra våra krav till regeringsföreträdare i Etiopien om omedelbar vapenvila och en politisk lösning på konflikten.
Vår inriktning är att även om ekonomiska och restriktiva åtgärder, utöver dialog, behöver övervägas för att öka trycket på parterna i konflikten måste det vara något som vi använder för att få stopp på framför allt våldet, som är förfärligt.
Vid EU:s utrikesministermöten under hösten har jag uttryckt beredskap för att gå vidare med restriktiva åtgärder mot parterna i konflikten. Det är fortfarande en diskussionsfråga inom EU. Vi välkomnar också de förändringar som har gjorts i EU:s bistånd.
Budgetstödet har frysts, och EU:s kommande sjuåriga bistånd till Etiopien har lagts på is med hänvisning till den fortsatta konflikten och det bristande humanitära tillträdet. Utvecklingen i Etiopien påverkar också vårt bilaterala bistånd, även om vi inte har något utvecklingsbistånd direkt till staten.
Vi skulle ha beslutat om en ny strategi för utvecklingssamarbetet med Etiopien redan vid årsskiftet 2021/22, men eftersom det är så osäkert nu har vi beslutat att skjuta fram beslutet om strategin. Vi fortsätter under tiden att ge bistånd genom multilaterala organisationer, civilsamhället och liknande. Vi fortsätter också med fattigdomsbekämpningen i möjligaste mån.
Vi är väldigt aktiva med att försöka få stopp på övergreppen på mänskliga rättigheter, inte minst det sexuella och könsbaserade våldet. Det har kommit fram i rapporter att alla parter i konflikten är skyldiga till detta. Vi försöker också använda biståndsinsatser för att få ökad jämställdhet och till sexuell och reproduktiv hälsa.
Dessutom har vi utökat insatserna mot könsbaserat våld och ger stöd till överlevare, som ofta har en fruktansvärd situation. Vi kräver oberoende utredningar och ansvarsutkrävande. Att vi säger att straffrihet inte kan tolereras är viktigt för att förhindra fortsatta övergrepp och kränkningar.
Ann Linde (S):
Låt mig börja med att besvara två av de frågor som Håkan Svenneling ställde om sanktionerna. Vi diskuterar detta väldigt mycket inom EU. Det finns hela tiden en diskussion där man säger att nu när det håller på att gå lite bättre är det kanske inget incitament att fortsätta med sanktioner. Från svensk sida har vi sagt att det är väldigt viktigt att gå vidare eller åtminstone titta på förslag.
Vår uppfattning är att bara hoten om sanktioner är en viktig signal till parterna, och därför tycker vi att man ska fortsätta att väldigt tydligt diskutera möjligheten att införa sanktioner. Håkan Svenneling säger att det är viktigt med ansvarsutkrävande, vilket är helt rätt. Det sa jag även i mitt förra inlägg.
Vi är den största givaren till den utredning som genomförs i Tigray av både FN och Etiopiens kommission för mänskliga rättigheter. Här behöver man flera olika utredningar för att kartlägga alla de brott som har begåtts, även de brott som har begåtts utanför Tigray.
Här har Sverige och övriga EU-länder drivit igenom en resolution i FN:s säkerhetsråd att tillsätta en internationell oberoende kommission för att bland annat utreda och samla bevis som sedan kan användas för att utkräva ansvar. Den antogs den 17 december.
Vi kommer att följa kommissionens arbete och fortsätta att stödja ansträngningar för ansvarsutkrävande. Sedan vill jag också ta upp frågan om det humanitära läge som vi ser på flera håll. Det är i regionerna Amhara, Afar och Tigray. Här har man begränsat det humanitära tillträdet för parterna.
Det är någonting av det absolut viktigaste. Det har jag själv tagit upp flera gånger med utrikesministern. Det har varit väldigt problematiskt. Det är väldigt få leveranser som kommer fram. Det är en bråkdel av det som behövs. Det är mat men också bränsle.
Bristen på bränsle men också bristen på kontanter gör nu att de humanitära aktörer som ska distribuera stödet har stora problem. Man tillåter att mediciner och medicinskt materiel transporteras på vissa ställen. Men det tillåts inte att transporteras till Tigrayregionen.
Därför har vi med olika parter i olika omgångar, med EU, FN och andra, försökt att vädja om att om inte av annat skäl så av humanitärt skäl respektera den internationella humanitära rätten så att det blir obehindrat humanitärt tillträde och att man skyddar den civila och humanitära personalen.
Bland annat har vi med en ganska bred grupp av regeringsföreträdare från det internationella samfundet skrivit flera brev till vice premiärministern i Etiopien och utrikesministern och krävt att man får humanitärt tillträde och skyddar hjälparbetare.
Ann Linde (S):
Jag får tacka Håkan Svenneling för att han tar upp den här debatten. Det är viktigt att vi diskuterar det i Sveriges riksdag. Jag ska använda mitt sista inlägg till att ta upp frågan om de etniska spänningarna som finns i Etiopien.
Förutom mellan regeringen och de tigreanska styrkorna finns det spänningar mellan andra etniska grupper bland annat i Amhara, Oromia och Benishangul-Gumuz samt mellan regionerna Afar och Somali. Hatretoriken är utbredd. Etniska trakasserier ökar. Regeringens massarresteringar av tigreaner och andra under hösten har fördjupat de etniska klyftorna.
Sverige har i FN:s råd för mänskliga rättigheter bilateralt, men också tillsammans med övriga nordiska länder och EU, lyft fram den oroande utvecklingen. Det finns ett stort behov av en inkluderande och trovärdig nationell dialog för att tala om landets utmaningar och hitta vägar framåt för en sådan fred vi vill ha som är hållbar. Sverige och övriga EU har erbjudit stöd till en sådan process. Vissa positiva steg har nu tagits.
Den 7 januari släppte regeringen flera politiska fångar, inklusive prominenta TPLF-medlemmar och ledare för oppositionspartierna Oromo Federalist Congress och Balderas. Regeringen har också släppt ett ökat antal tigreaner och andra som har arresterats under undantagstillståndet. Parlamentet har också beslutat att en kommission för nationell dialog nu ska etableras.