KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Jag noterar att Hans Linde för att han riktigt ska få till knorren i sitt anförande grovt måste förvränga det som jag sade. Jag sade inte att kulturminnena på Västbanken inte ska skyddas. Det gör de. Vad jag sade var att om man tror att omröstningen i Unesco enbart skulle handla om kulturarv då är man bra naiv.
Att den kommer upp precis just nu har att göra med den stora process som pågår inom hela FN-systemet när det gäller Palestinas status och ställning, och det är så huvuddelen av de länder som har röstat ja, nej eller avstått har funderat när de har funderat på hur de ska rösta. Hans Linde räknar upp att han har sett ett antal saker och personer som lider under den israeliska ockupationen på Västbanken.
Det är vi alla medvetna om. Hans Linde räknar dock aldrig upp de personer som dödas och lemlästas av palestinska islamistiska extremisters terrorattentat och självmordsbomber eller de raketer som skjuts från Gaza. I morse skedde det från Hizbullah i Libanon urskillningslöst rakt in mot israelisk civilbefolkning. Det talar Hans Linde aldrig om.
Det är just denna brist på balans som gör att er ståndpunkt inte blir trovärdig. Ska man åstadkomma inte bara ett politiskt spektakel här i kammaren, som Linde är ute efter, utan en hållbar fred, då måste båda parter i denna konflikt sättas under press. Israel måste vara beredd att överge bosättningar och de ockuperade områdena.
Men från palestinsk sida måste inte bara PLO utan både PLO och Hamas, som styr över nästan hälften av den befolkning som kommer att bli det blivande Palestina, erkänna att Israel ska ha rätt att existera. Båda parter måste sättas under press för att de ska få vad de vill. Israel vill ha säkra gränser. Palestina vill ha en stat. För att båda ska få vad de vill måste de också ge något. Det Linde vill göra är att ge något åt den ena sidan utan att man därifrån ska behöva leverera något i gengäld.
Det är dålig förhandlingstaktik.
Jan Björklund (L):
Mikael Damberg har frågat mig om jag är beredd att ompröva mitt ställningstagande och starta arbetet med legitimation också för fritidspedagoger. Den 1 juli i år infördes ett system med legitimation för lärare och förskollärare. Det är en stor reform som regeringen bedömer behövs som ett led i att höja undervisningens kvalitet och öka måluppfyllelsen.
Reformen syftar till att stärka och lyfta fram lärares och förskollärares ansvar för det viktiga samhällsuppdraget att undervisa elever och barn. Fritidshemmet är inte en skolform utan en kompletterande verksamhet till skolan. Därmed fyller fritidshemmet en viktig roll. Det innebär dock inte per automatik att samma prioriteringar och behov av insatser för att stärka kvaliteten behövs i fritidshem som i skola.
Det finns ingen läroplan och inga kunskapsmål som är specifika för fritidshemmen. Lärarlegitimationen omfattar inte fritidspedagoger, helt enkelt därför att lärarlegitimationen är avsedd för lärare. Fritidspedagoger är, liksom många andra yrkeskategorier, viktiga i skolans arbete. Men fritidspedagoger är inte lärare. Fritidspedagogerna har naturligtvis en viktig funktion att fylla i fritidshemmen.
Den är så viktig att det finns en särskild bestämmelse i skolförordningen där detta anges. För att stärka det pedagogiska uppdraget i fritidshemmen har regeringen infört en särskild utbildningsinriktning mot arbete i fritidshem inom grundlärarutbildningen som nu drar i gång. Den som får en examen som grundlärare med inriktning mot arbete i fritidshem kan efter ansökan till Statens skolverk få en lärarlegitimation och bli behörig att undervisa dels i fritidshem, dels i vissa ämnen och årskurser i grundskola.
Det innebär att dessa lärare får en bred behörighet och blir användbara för undervisningen både i fritidshem och i skola. Fritidspedagoger med en äldre examen som är inriktad enbart mot fritidshem ges från och med nästa år möjlighet att gå en kompletterande utbildning inom Lärarlyftet II. Utbildningen kommer - precis som den nya grundlärarutbildningen - att vara behörighetsgivande och leda till lärarlegitimation.
Som framgår har regeringen vidtagit flera åtgärder för att stärka både fritidshemmets roll att komplettera skolan och fritidspedagogernas möjlighet att vidareutbilda sig för att kunna få legitimation och därmed självständigt få bedriva och ansvara för viss undervisning. Det finns inga planer för dagen att ompröva detta regelverk.
Jan Björklund (L):
Interpellanten beskriver att fritidshemmen är viktiga. Jag håller med fullt ut. De är mycket viktiga. Jag antar att interpellanten förutom erfarenhet som utbildningspolitiker också har erfarenhet som förälder - jag har det definitivt. Fritidshemmen är viktiga. Interpellanten beskriver att fritidspedagogerna är viktiga. Ja, jag håller med fullt ut. Nu är frågan inte om detta är viktigt eller inte, för det är mycket som är viktigt i skolan.
Frågan är om denna yrkesgrupp ska legitimeras som lärare eller inte. Det är det som interpellationen gäller. Då kan jag säga: Syokonsulenterna är också jätteviktiga i skolan. De omfattas inte heller av lärarlegitimationen. Är de oviktiga för att de inte omfattas av lärarlegitimationen? Skolkuratorer omfattas inte av lärarlegitimationen. Det är otroligt viktig personal i skolan. När det gäller frågan om lärarlegitimation eller inte kan det inte vara så att alla yrkesgrupper som är viktiga i skolan ska få lärarlegitimation bara för att de är viktiga.
Alla yrkesgrupper är viktiga. Det räcker inte som argument att säga: Det här är en yrkesgrupp som är viktig. Låt oss ge dem lärarlegitimation! Frågan är: Är de lärare? Vår uppfattning är att de inte är det. Jag noterar att det faktiskt fanns ett förslag. När riksdagen tog ställning till legitimationen fanns det ett förslag här i kammaren om att fritidspedagogerna skulle få bli legitimerade. Det lades fram av Miljöpartiet. Mikael Damberg röstade nej. Socialdemokraterna röstade nej. Man röstade på regeringens förslag.
Sedan skriver man att det skulle höja statusen för fritidspedagoger. Det är precis det vi gör med en ny utbildning där man blir både lärare och fritidspedagog. Man kan tycka något annat, men Mikael Damberg röstade vid det tillfället nej till att fritidspedagogerna skulle legitimeras. Nu är det en viss opinionsstorm. Då fladdrar Socialdemokraterna. Det sker varje kvartal, även i denna fråga. De orkar inte stå emot.
Eller är det så att Mikael Damberg står fast vid det man röstade för, att fritidspedagoger inte ska legitimeras? Det kan ju vara så att Mikael Damberg står här i talarstolen och försöker låta som att han tycker att fritidspedagoger ska legitimeras för att opinionen finns där ute. Men egentligen var det kanske inte riktigt det han sade, om man lyssnade noggrant, utan att fritidshem var viktiga. Det är ett intressant klargörande. Har Mikael Damberg ändrat sig? Vad är det i så fall som har ändrat sig under de två år som gått sedan vi röstade om frågan?
Jan Björklund (L):
Det ställs nu många frågor av olika karaktär. Jag är bara beredd att ge tydligt besked vad gäller själva interpellationen. Är jag beredd att kvalitetssäkra fritidshemmen ytterligare? Ja, det är jag naturligtvis på många olika sätt, men det betyder inte att det nödvändigtvis ska vara legitimation. När det gäller frågan om att ge fritidspedagoger lärarlegitimation är det min uppfattning att lärarlegitimationen är avsedd för lärare. Förskollärarlegitimationen är avsedd för förskollärare. Det finns många andra yrkesgrupper som också är viktiga i skolan.
Då säger Mikael Damberg så här: Ja, men den här verksamheten måste kvalitetssäkras. Alltså måste man ha legitimation. Men studie- och yrkesvägledning ska väl också kvalitetssäkras? Skolkuratorns verksamhet måste kvalitetssäkras. Ska de också ha lärarlegitimation? Damberg hör nu att det finns en opinion där ute bland de fackligt organiserade fritidspedagogerna. Då svänger han. Han röstade emot det här förslaget när det fanns här i kammaren, men nu är han för.
Han kunde ha röstat på Jabar Amins förslag för ett par år sedan. Det fanns ett förslag. Jabar Amins linje är konsekvent. Damberg fladdrar med opinionen. Men jag är naturligtvis beredd att vidta åtgärder för att ytterligare kvalitetssäkra fritidshemmen - jag är också bekymrad över till exempel stora barngrupper. Men det är inte legitimation som nödvändigtvis är instrumentet för det. Det är andra åtgärder. Jag är bekymrad över kvaliteten på fritidshemmen. Men lärarlegitimationen är avsedd för lärare. Låt oss diskutera andra åtgärder för fritidshemmen!
Jag är inte främmande för att diskutera andra typer av åtgärder. Men legitimationsinstrumentet är inte rätt i det här sammanhanget. Det var vi överens om Mikael Damberg och jag när vi röstade i riksdagen. Sedan hade han någon annan reservation. Men det fanns ett förslag i kammaren att man skulle ha legitimation för fritidspedagoger, och Mikael Damberg röstade inte på det för två år sedan. Det är okej att man ändrar sig. Man får ändra sig. Jag bara undrar: Vad är det i verkligheten som har ändrat sig mer än att det har uppstått ett opinionstryck?
Finns det någon annan förändring som har skett på dessa två år, Mikael Damberg? Berätta gärna det.
Jan Björklund (L):
Man behöver inte skämmas för att man byter åsikt, Mikael Damberg. Det är helt okej att göra det om man i dag kommer fram till: Kolla, barnen är mer på fritis än i skolsalen - vilket naturligtvis många barn är de första åren - och därför borde fritidspedagoger bli legitimerade. Det säger Mikael Damberg, men så var det också för två år sedan. Barnen var faktiskt mer på fritis då också, men då röstade Damberg nej. Jag tyckte att Damberg hade rätt.
Vi måste höja kvaliteten på de svenska fritidshemmen. Vi är helt överens om detta. I den nya lärarutbildning som vi nu inför blir också de som går den fritidspedagogiska inriktningen legitimerade och får också rätt att undervisa i ett antal ämnen på lågstadiet. Jag tycker att det är rätt tänkt. De blir ännu mycket mer integrerade. De som har en äldre fritidspedagogsutbildning ges nu stora fortbildningsmöjligheter.
Det är inte speciellt många poäng de måste läsa in för att bli behöriga att undervisa i ett praktisk-estetiskt ämne på lågstadiet. Alla får möjligheten i Lärarlyftet II. Då kan de bli legitimerade och betraktade som lärare. Det vi röstade nej till, Mikael Damberg, är Amins yrkande för två år sedan. Det tyckte jag att vi hade rätt i. Trots att det blåser lite där ute i dag törs jag säga: Vi hade rätt, och vi behöver inte ändra oss.
När det gäller andra åtgärder för att kvalitetssäkra fritidshemmen är jag beredd att diskutera det. Nu var jag fokuserad på att diskutera den fråga som interpellationen handlade om, nämligen om fritidspedagoger ska bli legitimerade eller inte. Det är inte ett nytt besked vi ger i dag. Det har vi sagt hela tiden och till och med när vi röstade gemensamt här för två år sedan. Lärare och förskollärare blir legitimerade. Jag är helt beredd att diskutera andra åtgärder för att höja kvaliteten. Fritidshemmen är viktiga. Fritidspedagogerna gör viktiga insatser.
Men de är inte lärare, och det är därför de inte omfattas av lärarlegitimation.
Jan Björklund (L):
Agneta Luttropp har frågat mig om jag kommer att ta några initiativ som gör att speciallärare som en gång läst in sin behörighet och därefter arbetat i 20 år också fortsättningsvis ska vara behöriga att fortsätta arbeta.
Agneta Luttropp har också frågat mig om vilka åtgärder jag ämnar föreslå för att eleverna i träningsskola, verksamhetsträning eller yrkesträning inte ska bli drabbade, när deras lärare inte längre har behörighet. Agneta Luttropp undrar också om jag avser att ta initiativ till att förändra behörighetsförordningen för att bättre ta till vara den kunskap och erfarenhet som finns bland dagens speciallärare i träningsskola, verksamhetsträning eller yrkesträning. Herr talman!
Det är viktigt att alla elever ska ha rätt att bli undervisade av kvalificerade lärare. Utgångspunkten för de nya behörighetsreglerna är därför att alla elever under ledning av legitimerade och behöriga lärare, eller i vissa fall förskollärare, ska ges förutsättningar att lära, utvecklas och nå de nationella mål och kunskapskrav som anges i läroplanerna.
Kunskapsuppdraget inom grundsärskolan åsidosätts ofta, medan omsorg om elevernas sociala utveckling fokuseras. För grundsärskolan finns det tydligt uppställda kunskapskrav, och det gäller även träningsskolan. För att eleverna i grundsärskolan ska ha samma förutsättningar som elever i övriga skolformer att nå kunskapskraven är det viktigt att undervisningen leds av kvalificerade lärare eller förskollärare.
I träningsskolan inom grundsärskolan, på individuella program inom gymnasiesärskolan och på motsvarande nivå inom särskild utbildning för vuxna är det sammanfattningsvis grundlärare eller förskollärare som är behöriga att undervisa, under förutsättning att de också har en speciallärarexamen med specialisering mot utvecklingsstörning.
Det har, som Agneta Luttropp anger, tidigare funnits bestämmelser som medgett personer med annan utbildningsbakgrund än lärar- eller förskollärarutbildning att gå en speciallärarutbildning i syfte att få undervisa i bland annat träningsskolan. En del av dessa personer undervisar fortfarande i ovan nämnda skolformer. Mot denna bakgrund avser jag att överväga om det finns skäl att ändra eller komplettera nuvarande bestämmelser.
Jan Björklund (L):
När man inför ny legitimerings- och behörighetsbestämmelser - det är det som ligger i Agneta Luttropps fråga - innebär det att rader av frågor ställs. Vad händer med den grupp som fick utbildning på 1980-talet, på 1990-talet och på 2000-talet och som har en utbildning som gjorde att de då ansågs behöriga och som dessutom under tiden har hunnit skaffa sig en betydande erfarenhet och skicklighet i yrkesutövningen?
Sedan gäller det att balansera de nya kraven mot alla tidigare utbildningsformer. Jag har tidigare sagt, och jag säger nu - det ligger i innebörden - att vi överväger detta. Det kan finnas behov av ytterligare finjusteringar i dessa regler. Precis som interpellanten konstaterar har jag för en månad sedan meddelat riksdagen, och jag gör det i dag igen, att vi håller på att titta på detta.
Det är det som är innebörden i det byråkratiska uttrycket att regeringen överväger detta. Men jag är inte beredd att precisera mig offentligt om hur det kan komma att bli eftersom jag inte vill ställa ut några förhoppningar eller förväntningar innan vi är klara med detta och som sedan kanske inte kan infrias. Vi tittar alltså på detta mot precis den bakgrund som interpellanten redovisar.
Jan Björklund (L):
Agneta Luttropp har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att nuvarande skrivning i skollagen inte ska riskera att skapa lägre förväntningar i skolan på elever i grundsärskolan, specialskolan och sameskolan. Dessutom har hon frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att elever i behov av särskilt stöd, till exempel elever med synskada, hörselnedsättning, dyslexi eller adhd, också ska ha rätt till särskilt stöd efter att de nått de kunskapskrav som minst ska uppnås.
I skollagen föreskrivs att alla barn och elever ska ges den ledning och stimulans som de behöver för att utifrån sina egna förutsättningar kunna utvecklas så långt som möjligt enligt utbildningens mål. Förskolan och skolan har alltså ett kompensatoriskt uppdrag för barn och elever som av någon anledning har sämre förutsättningar. Denna bestämmelse i skollagen gäller alla barn och alla elever i alla skolformer.
Utöver detta finns det en särskild bestämmelse som gäller för grundskolan och motsvarande obligatoriska skolformer. Elever i dessa skolformer ska få särskilt stöd i den omfattning som behövs för att ha möjlighet att uppnå de kunskapskrav som minst ska uppnås.
Motiven för att lyfta fram just dessa skolformer var att särskilt markera skolans ansvar att se till att alla elever i grundskolan och motsvarande obligatoriska skolformer ska ha möjlighet att nå upp till minst nivån för Godkänd, det vill säga betygssteget E i det nya betygssystemet.
Med den nya skollagen, som riksdagen beslutade om våren 2010, lyftes regleringen om särskilt stöd upp till lag och förenklades och förtydligades. Dessutom infördes en möjlighet för elever och föräldrar att överklaga åtgärdsprogram. Regeringens avsikt har alltså varit att stärka elevernas rätt till stöd och inget annat.
Den nya skollagen har börjat tillämpas under höstterminen 2011, det vill säga nu, och det är för tidigt att uttala sig om tillämpningen av bestämmelserna om särskilt stöd. Rätten till särskilt stöd är mycket viktig för att alla elever, utifrån sina egna förutsättningar, ska kunna utvecklas så långt som möjligt enligt utbildningens mål. Därför kommer jag noga att följa utvecklingen så att rätten till särskilt stöd stärks för elever med funktionsnedsättningar på det sätt som regeringen har avsett.
Jag vill slutligen lyfta fram att regeringen har genomfört en rad åtgärder som syftar till att säkra elevernas rätt till adekvat stöd, bland annat en ny speciallärarutbildning och tidiga kunskapskontroller. Specialpedagogiska skolmyndigheten har också fått till uppgift att stödja huvudmännen genom att sammanställa och sprida resultat av forskning som är relevant för det specialpedagogiska området. Det bidrar till att stärka skolors kompetens i att utforma effektiva stödinsatser.
Det är viktigt att skapa höga förväntningar på alla barns och alla elevers kunskapsutveckling. Alla obligatoriska skolformer har till exempel fått nya kursplaner med tydliga mål och kunskapskrav. Vi vet att höga förväntningar från lärarna är mycket viktigt. Regeringen kommer att fortsätta utveckla skolan för att alla barn och alla elever på bästa sätt ska kunna utvecklas i sitt lärande.
Jan Björklund (L):
Jag förstår den oro som ligger bakom interpellationen. Man kan dock inte bara läsa en paragraf i skollagen, utan man måste läsa även de övriga. Som sagt står det väldigt tydligt att alla barn och elever ska ges den ledning och stimulans som de behöver för att utifrån sina förutsättningar kunna utvecklas så långt som möjligt. Nu har den nya skollagen börjat tillämpas.
Skulle Agneta Luttropps oro visa sig befogad är jag beredd att vidta åtgärder. Jag uppfattar det som att vi har precis samma avsikt, regeringen och interpellanten. Låt oss alltså vänta och se. Jag tror inte att någon uppfattar detta på det sätt som Agneta Luttropp befarar.
Skulle det vara så är jag beredd att vidta åtgärder, för vår avsikt är precis den som interpellanten redovisar: att alla elever ska kunna ha rätt att utvecklas så långt det bara går.
Jan Björklund (L):
Mikael Damberg har frågat mig hur jag anser det vara möjligt att spara in 675 miljoner kronor på minskade kostnader för arbetslöshet, socialbidrag och komvux under gymnasieskolans första år. Den nya gymnasieskolan bygger i stor del på förslag från Gymnasieutredningen . Utredningen redovisar i sitt betänkande fyra anledningar till att den nya gymnasieskolan innebär minskade kostnader för kommunerna.
För det första beräknas uppstramningen av antalet studievägar förbättra kommunernas planering, schemaläggning och möjlighet att fylla klasser och undervisningsgrupper. För det andra kommer högre behörighetskrav och bättre information till eleverna att leda till att fler klarar av sina studier på tre år. För det tredje beräknas en mindre andel elever behöva gå direkt till gymnasial vuxenutbildning.
För det fjärde kommer arbetslivet att bli mer involverat i gymnasieutbildningen, vilket ger positiva effekter på ungdomars möjligheter att etablera sig på arbetsmarknaden och därmed minskade kostnader för försörjningsstöd. Av dessa fyra effektiviseringsmöjligheter är det den minskade valfriheten som träder i kraft redan innevarande år.
Redan detta läsår försvinner de över 8 000 lokala kurserna i den svenska gymnasieskolan liksom de lokala inriktningarna och specialutformade programmen i årskurs 1, och från och med nästa höst även i årskurs 2. Det är där besparingsmöjligheterna och kostnadsminskningarna för 2012 ligger. Men på sikt är det alltså inte bara effekterna i skolan vi ska titta på utan effekterna för kommunernas ekonomi när eleverna kommer ut ur skolan.
Kommunens kostnader för arbetslöshet och försörjningsstöd minskar om ungdomar fullföljer en utbildning i gymnasieskolan och får sådana kunskaper och färdigheter att de enklare kan få jobb eller plugga vidare. När det gäller kostnaderna för 2012 vill jag upprepa vad regeringen anförde i budgetpropositionen för 2012: Gymnasieutredningen bedömde att effektiviseringarna skulle bli betydligt större än vad regeringen antagit.
Jämfört med vad regeringen förutsatte i propositionen om den reformerade gymnasieskolan har dessutom kostnaderna blivit lägre. De kurser som behövs för att läsa in grundläggande högskolebehörighet till högskolan kan i stor utsträckning läsas inom den normala omfattningen på yrkesprogrammen, och behovet att läsa extrakurser är därför lägre. Statens åläggande har även minskat när det gäller det valbara utrymmet och det individuella valet.
Regeringen bedömer därför att de beräkningar av de ekonomiska konsekvenserna av gymnasiereformen som presenterades i propositionen är rimliga. Regeringen kommer tillsammans med Sveriges Kommuner och Landsting att noga följa kostnadsutvecklingen för skolhuvudmännen.
Jan Björklund (L):
En så erfaren parlamentariker som Mikael Damberg behöver inte stå och låtsas att han inte vet hur det här fungerar. Det är självklart att det är så, och så har det varit med alla tidigare regeringar, att när man genomför reformer som har påverkan på kommunerna i något avseende måste man göra prognoser. Man kan inte veta i detalj hur allting slår ut, utan man gör prognoser och fastställer statsbidraget utifrån dem. Om det slår väldigt fel får man naturligtvis vara beredd att justera efter hand. Det är inget annorlunda med det här.
Det är likadant när man genomför andra reformer. Det var precis samma debatt om maxtaxan för ett antal år sedan med den förra regeringen, att kommunerna ansåg sig underkompenserade. I efterhand visade det sig att det gick ungefär jämnt ut. Det blir sådana här debatter eftersom man inte vet hur det slår ut. Därför anlitar man de bästa experter som finns för att försöka beräkna detta.
Det är inte jag som har suttit och räknat, utan det är Gymnasieutredningens ekonomiska expertis som har suttit och räknat och kommit fram till det här. Då har vi mildrat beräkningarna för kostnadsminskningar jämfört med vad de föreslog, för Gymnasieutredningens experter sade att det i realiteten innebär ännu mer. Och gymnasieutredaren var en av de mest erfarna gymnasiechefer som vi i Sverige har.
Det är väl ingen som kan stå och svära på att det blir exakt 675 miljoner i kostnadsminskning nästa år, utan det är en beräkning. Det kan bli mer, det kan bli mindre. Vi följer detta tillsammans med Sveriges Kommuner och Landsting. Skulle det visa sig att det skulle slå allvarligt fel får vi titta på vad vi ska göra då. Men den här potentialen finns i och med uppstramningen av gymnasieskolan.
Sedan är det en annan sak, Mikael Damberg, att i den gymnasieskola som ni vill ha går det inte att göra den här kostnadsminskningen, därför att den kommer inte att minska avhoppen. I er gymnasieskola, där alla ska bli högskolebehöriga, kommer Sverige fortsatt att vara ett av de länder i världen som har högst avhoppsfrekvens. Då måste man skjuta till de här pengarna i varje budget, inte bara i nästa års budget som ni gör i budgetmotionen, utan ni måste skjuta till de här kostnadsökningarna i varje budget framöver.
År 2013, 2014, 2015 måste ni lägga på de pengar som vi nu ser som minskningar, därför att ni vill ha kvar den gymnasieskola som slår ut så många ungdomar. Sedan säger ni att ni inte vill det, men det är det som är effekten. Den gymnasieskola som ni byggde upp skapade massavhopp av ungdomar som inte klarade av kraven för högskolebehörighet. Det är det som vi nu försöker ta itu med och göra något åt. Att det innebär kostnadsminskningar för kommunerna skäms vi inte för.