Niklas Wykman (M):
Jag tackar finansministern så mycket för debattinläggen. Vi befinner oss i en ny tid för svensk politik. Från att ha varit ett av världens mest stabila och pålitliga länder, beskrivet som the Nordic light och andra positiva omdömen, har vi gått till att numera befinna oss i stor osäkerhet på väg mot instabilitet och internationell oro.
Vi har en regering i detta som är fylld av interna konflikter. Vi har en finansminister som har beskrivit den budget som läggs fram som stram. Vi har en arbetsmarknadsminister som beskrev samma budget som oerhört expansiv. Finansministern och arbetsmarknadsministern gör alltså helt olika bedömningar av vad som görs i budgeten. Vi har en finansmarknadsminister som har sagt att vi behöver åtstramningar på ränteavdragen. Vi har en finansminister som har sagt att det inte alls behövs.
Vi har en finansminister som har sagt att vi behöver höja skatterna. Vi har en framtidsminister som säger att vi behöver sänka skatterna. Vi har en statsminister som har sagt att Sveriges ekonomi och offentliga finanser är välskötta. Vi har en finansminister som har beskrivit dem som misskötta. Vi har Tomas Eneroth, socialdemokratisk riksdagsledamot i ledande ställning, som har sagt att den politik som finansministern föreslår för att äldre trots allt ska kunna jobba kvar längre eller gå i den riktningen är provocerande.
På det sättet har han alltså beskrivit den inriktningen. Nu har vi Leif Jakobsson som säger att jobbskatteavdraget inte skapar några arbetstillfällen, trots att finansministerns eget departement bedömer att det skapar ungefär 120 000-130 000 arbeten. Det är i storleksordningen samma bedömning som till exempel Konjunkturinstitutet och Ekonomistyrningsverket gör. Även LO gör ungefär den här bedömningen på lite knappt 100 000 jobb. Vi har alltså en regering som nu skapar mycket större osäkerhet kring den ekonomiska politiken.
Vi har också en regering som är mycket släpphänt när det gäller offentliga finanser. Vi ser nu en gradvis återgång till fullt resursutnyttjande i ekonomin. Då ska man överge överskottsmålet. Finansministern lägger fram budgetar där vi ligger på underskott i fyra år, det vill säga där vi inte tar det ansvar som krävs. Detta är viktigt när vi talar om svaga grupper på arbetsmarknaden och dem som står längst ifrån. Om vi inte har skyddsvallar i ekonomin vet vi att det är de som blir av med jobben när nästa kris kommer.
Om vi inte har skyddsvallar och trygga villkor för ekonomin vågar inte företag investera, expandera och anställa. Då blir det också svårast för dem som står längst från arbetsmarknaden. Detta har också Arbetsförmedlingen påtalat och sagt att de som står längst från arbetsmarknaden nu har fått försämrade jobbchanser. Vi har inget bra facit, helt enkelt, för den regering som nu sitter. I stället ser vi ett påkommande och återkommande siffertricksande.
Vi har en finansminister som vill jämföra oss med Japan och krisutvecklingen där, trots att Sverige när vi gick in i krisen hade ungefär 50 procent utrikeshandel och Japan 19 procent. Vi har en finansminister som vill jämföra bnp per capita med Tyskland, trots att Tyskland har en konstant befolkning mellan 25 och 64 år och Sverige har en minskande befolkning.
Det hela är alltså fyllt av interna konflikter, motstridiga budskap och jämförelser som är irrelevanta och inte ger en korrekt bild. Sverige borde förtjäna bättre än detta. Vi förtjänar att ha skyddsvallar i ekonomin, vi förtjänar att ha en stark ekonomi, vi förtjänar att ha en regering som tar sitt konstitutionella ansvar och talar med en röst och vi förtjänar att ha en rättvisande beskrivning från finansministern. Vad jag kan minnas har hon även blivit KU-anmäld för sina beskrivningar av svensk ekonomi.
Vi behöver detta, för vi ska nå full sysselsättning i Sverige. Alla människor som vill och kan arbeta ska också ha ett jobb att gå till. Men det kräver en regering som tar ansvar för offentliga finanser så att jobben kan växa till.