KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Persson (S):
Jag kan gärna svara på din fråga och också stilla din indignation. Först tar jag frågan. Skattefusket uppstod genom en kombination av girighet och uppfinningsrikedom och förutsättningar att genom räntesnurror, undanhållande i andra länder och sinnrika transaktioner dra bort medel från det gemensamma.
Så uppstod det. Det är inte sant att skattebetalningskapaciteten är mindre i ett samhälle som tar in stora skatter. Det är ett våldsamt skattefusk i länder med väsentligt lägre skattenivåer, för där betyder solidariteten ingenting.
Jag har aldrig tvivlat på Gunnar Andréns moraliska halt. Jag vill ge dig möjlighet till rättelse om aftonen. Du kan stilla ditt samvete och få bort allt det som du upplever som anklagelser från min sida genom att rösta på reservationerna 1 och 4 vid voteringen. Gör det! Då bidrar du i kampen mot skattefusk.
Peter Persson (S):
Det var ett utomordentligt intressant anförande. Jag vill bara för att bringa klarhet fullt ut i Gustafssons tankegångar ställa två frågor. Är du av den uppfattningen att skattefusk är lika allvarligt som bidragsfusk?
Den andra frågan är: Delar du den syn som har framkommit här i kammaren att de som utnyttjar riksdagsmajoritetens beslut om RUT-avdrag tidigare var skattefuskare? Om man tar bort RUT-avdraget återgår de tydligen till brottslig verksamhet. Är det din uppfattning?
Peter Persson (S):
Det intressanta med debatten är att vi har problematiserat frågan om skattefusk och bidragsfusk. Då blir företrädare för de borgerliga partierna våldsamt upprörda och indignerade. Det indikerar något, nämligen att de inte har en önskan att jämställa dessa saker.
Lars Gustafsson drar ut frågan när han säger att vi ska titta på välfärdssamhället och skatterna. Skatter är en laglig konfiskation! Det var en nyhet. KD anser inte längre att det finns några solidariska värden i att vi gemensamt bidrar till ett samhälle som är omfördelande.
En laglig konfiskation. En plåga du dignar under. Inte en möjlighet att vara med och bygga solidaritet. Jag trodde att solidaritet var en av de grenar som ditt parti faktiskt byggde på.
Jag frågade dig: Om man tar bort RUT, hemfaller folk då i ökande grad i det som kan benämnas brottslig verksamhet? Har ni den synen?
Peter Persson (S):
Om jag med anledning av Fredrik Schultes tidigare inlägg och repliker betygsatte vad som var nya moderaterna och de gamla behövde man nu icke tveka efter Johnny Munkhammars inlägg. Här står gamla moderaterna i full mundering min sina fjädrar och säger: Allt enskilt är fint. Allt gemensamt är fult.
Rå dig själv. Klara dig själv genom skola, behov av vård eller äldreomsorg. Skatt är fult, och bidrag är fult.
Ett samhälle, Johnny Munkhammar, konstitueras genom att man formulerar en politik som hänger ihop över ett liv.
I förvärvsaktiv ålder betalar vi resurser som ger våra barn förutsättningar att gå i skolan, och nyss var vi där, och ger oss förutsättningar när vi blir gamla, och snart är vi där. Det är så det hänger ihop.
Du katalyserade nu hela förmiddagens gemensamma borgerliga frustration över att få stå och tala om skattefusk när ni egentligen vill tala om att få bort skatterna. Det var vad du lämnade efter dig i talarstolen.
Peter Persson (S):
Johnny Munkhammar är sprungen ur Timbros manskör som bas. Det han tycker är att alla som betalar skatt plågas. Självklart är det så att människor kan begå misstag i detta.
Jag har samma balans när det gäller fusk och vilja, men du har en kraftig obalans. De som får del av socialförsäkringssystem jagas med blåslampa medan det alltid är förmildrande omständigheter på skatteområdet.
På försäkringsområdet är det 10 miljarder i fel, på skatteområdet 133 miljarder i fusk. Så hänger det ihop. Sedan kan vi pröva och värdera orden. Men er ovilja att se balanserna i detta har uppenbarat sig i samtliga diskussioner i dag.
Jag vill tacka er för de replikskiften och de meningsutbyten som varit. Det har tydliggjort en sak. Ni tycker inte riktigt om det gemensamma, hur mycket nya ni än kallar er. Gång på gång snubblar ni och återkommer i den gamla kostymen och med det gamla samhället där klassklyftor var bra att ha.
De skulle gärna vara stora, och de fattiga skulle plågas och de rika få det mildare.
Peter Persson (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. Det var intressant. Jag noterar särskilt att KD:s myckna tal om subsidiaritet och närhet uppenbarligen inte alls är närvarande inom detta sakområde. Ty statsrådet Larsson vet bättre.
Hon vet bättre vad som behövs i Malmö, Luleå och andra kommuner som inte har genomfört denna lagstiftning. Hon anser att hon från Regeringskansliet kan avgöra vad kommunalmän och kvinnor i kommuner i majoritet och mångfald har en annan uppfattning om.
Jag tror att statsrådet drivs av en annan vilja, nämligen kommersialiseringen och marknadsutsättningen av äldreomsorgen.
När äldreministern i sitt interpellationssvar gör jämförelser med bilverkstäder, kunder och butiksval blir jag förvånad över den syn på äldreomsorg hon har.
Det är inte de äldre, deras valfrihet och behov som står i förgrunden, utan det är ett politiskt nit att skapa marknad av de områden som hittills varit skyddade.
Det handlar om att omvandla välfärden från en rättvis fördelning till marknadsliknande system där den som har tjockast plånbok får det största utrymmet.
Maria Larsson säger att hon vill skapa rättvisa mellan alla utförare, men lagstiftningen innehåller en brutal praktisk orättvisa vars avsikt är att driva ut människor från det gemensamma till det privata.
Hon borde säga högt och tydligt: De offentliga vårdgivarna är förhindrade att erbjuda tillval medan hugade privata kan genomföra sådana. Det innebär naturligtvis i trycket av de skattesänkningar som ni håller på med att kvaliteten försämras och att människor blir oroliga och irriterade över försämringen i hemtjänsten.
Då står någon vid sidan av och lockar: Kom till oss! Öppna din plånbok och ta fram dina lappar så kan du köpa det vi nyss tog ifrån dig och mer därtill! Det är detta, Maria Larsson, som är själva drivkraften när det gäller din förändringsiver i äldreomsorgen.
Det är inte de gamla i vårt land som står i centrum, utan det är den marknad du kramar och vill se erövra äldreomsorgen också. De som gör politiskt motstånd och som demokratiskt har valt andra att företräda kommunen vill du med tvingande lagstiftning säga: Allt ska privatiseras, ty det anser jag vara bäst.
Peter Persson (S):
Från flera av de borgerliga företrädarna låter det som om de äldre fritt förfogar över hemtjänst och efter eget skön och val bestämmer vilken omfattning och inriktning den ska ha. Så är det inte. Det är en biståndsbedömd verksamhet som utgår från den enskildes behov.
Poängen i min interpellation till Maria Larsson är att ni genomför en privatisering som innebär att den med större plånbok har rätten att göra tillval som innebär att det blir en annan kvalitet. Det är den ena poängen.
Den andra poängen är att det parti som talar om närhet säger att det här i kammaren ska beslutas att alla kommuner, oaktat vad den lokala befolkningen har för politisk ståndpunkt, tvingande ska genomföra en lagstiftning eller ta den under övervägande.
Då ter det sig väl märkligt att det i denna kammare för inte så många dagar sedan voterades om demenssjukvården. Vi socialdemokrater reagerade på Socialstyrelsens beskrivning att 60 procent av demensboendena i vårt land är underbemannade.
Vi ville ha nationella riktlinjer för bemanning. Nej, sade Alliansens partier i kör, det kan vi icke göra. Så lätt avslöjades ert nit.
Det är inte den enskilde äldre - inte Gertrud, Signe, Stig och vad de nu kan heta - som er omsorg handlar om, utan den handlar om de privata företagen som också på detta område, som har fredats från vinstintressen, ska skaffa sig en ny stor marknad. Det är ert engagemang och ert nit.
Ni sjunger valfrihetens lov när ni innerst inne vet att ni lovar de många vad bara få kan erövra.
Under trycket av era fortsatta skattesänkningar, i viljan att minska skattetrycket, kommer ofriheten också att breda ut sig på landets äldreboenden därför att det är en nedskärningspolitik som ännu mer öppnar för reklamkampanjer och en vilja att privatisera.
Den kommer att driva fram ett omvandlingstryck och en våg som gör att ni smälter ned det gemensamma. Ni går bort från fördelning och bort från solidaritet till orättvisa och egoism. Den politiken tänker jag och socialdemokratin med kraft bekämpa.
Peter Persson (S):
Så blev det så tydligt som jag önskade när jag skrev min interpellation: Från regeringens sida och dess partier är man intresserad av att använda lagstiftningen som instrument för att tvinga fram privatisering i landets kommuner men icke att säkerställa kvaliteten i demenssjukvården. Det är i sanning talande och avslöjande.
Finn Bengtsson blir än mer tydlig när han säger att avsikten är att driva fram bolagsexpansion inom äldreomsorgen innebärande att det startas fler privata företag. Det är själva avsikten som är vinstgenererande och drar ut pengar ur verksamheten i stället för att använda dem till välfärd och omsorg om de gamla.
Maria Larsson talar om det Jönköping jag nog känner hyggligt väl. Hon glömmer berätta om besparingarna i äldreomsorgen, hur valfriheten och påverkan hos de äldre blir mindre, hur personalen stressas svårare.
Ni glömde också i valfrihetens lov tala om den rikedom som Signe ska få när hon ska få välja utförare i äldreomsorgen motsvarande den glädje hon kände när hon skulle få välja mellan de olika elbolagen. Jag tror att glädjen avtog när hon fick den senaste elräkningen.
Peter Persson (S):
Jag tackar Maria Larsson för svaret som jag tycker innehåller betydande begränsningar utifrån min frågeställning, nämligen om en ökande barnfattigdom i vårt land. Jag tror att vårt land förändrades och att allt fler barn gavs bättre förutsättningar att leva ett jämlikare liv, inte bara på grund av att de vuxna fick arbete.
Det handlade för det första om förhållanden på arbetsplatserna, om arbetslivets villkor, om jämlika villkor bland vuxna.
Det handlade för det andra om en avancerad politik för att utjämna levnadsvillkor när du för stunden inte kunde arbeta, vid sjukdom av olika slag, vid arbetslöshet när den plågades fram, i livssituationer när du omöjligen kunde arbeta.
De svenska socialförsäkringssystemen har varit avgörande och viktiga för att skapa ett större mått av jämlikhet.
Det handlade för det tredje om att bygga ett gemensamt samhälle, ett samhälle som ger alla barn förutsättningar att både mötas och utvecklas i förskolan, att ge förutsättningar för olika resurser i skolan så att alla kan lyckas och att ge barnen möjlighet att komma igen.
De senaste dagarna har vi hört om hur situationen förändras för barn vid föräldrars psykiska sjukdom, för barn som inte är riktigt som alla andra barn en stund i livets ungdom och hur de förvägras insatser i skolan och ställs vid sidan.
Ja, jag skulle kunna fortsätta uppräkningen om hur klyftor växer i dagens samhälle. Min fråga var ställd till socialförsäkringsministern, men jag har respekt för att den överläts. Den handlar om att barnen träffas direkt när man slår på föräldrarna.
Och jag vill påstå att den nu sittande regeringens åtgärder, att försämra sjukförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen, och att de vägrar att göra någonting åt långtidsarbetslösheten slår stenhårt mot barnen. I kombination med neddragningar i det gemensamma blir träffsäkerheten ännu hårdare.
När det blev bekant att jag ställt denna interpellation blev jag uppringd av en kvinna som verkar i Oscars församling här i Stockholm. Vet du, sade hon till mig, jag är inte socialdemokrat, men jag är humanist. Och jag berörs så av att det sparas på barn medan vi som har det bra får det allt bättre.
De barn som har föräldrar med besvärliga levnadsvillkor får vi i församlingen ta hand om när stadsdelen sviker. Maria Larsson, tror du att ett barn påverkas när föräldern får försämrade villkor i sjukförsäkring och a-kassa?
Peter Persson (S):
Jag hoppas att Maria Larsson i sitt nästa inlägg svarar på min fråga: Tror du att ett barn påverkas av att föräldrarna får försämringar i sin sjukförsäkring eller arbetslöshetskassa? Det var min fråga. Den var ställd till socialförsäkringsministern och överlämnad till dig. Jag förväntar mig ett svar. Jag noterar att Mats Gerdau har anmält sig till debatten. Han är välkommen.
Det känns som om han inte riktigt vet om han tillhör de gamla Moderaterna eller de nya Moderaterna. Han använder sig av det lundgrenska syndromet: Varje samhällsproblem ska mötas med skattesänkning. Han tror att vi alla blir rikare om skatterna sänks; så är det inte.
Ingenting har gjort människor i vårt land så rika som när vi byggde ut det gemensamma. Gå till litteraturen. Läs Kjell Johanssons Huset vid Flon om hur dåtidens underklass här i Stockholm på 50-talet befriades och kom in i samhället.
Skolan byggdes ut, fritidsgårdarna kom och biblioteket öppnade med sin lockelse och gav möjlighet åt de många. Böcker fanns inte i varje hem. Alla kunde inte ta hem kamrater i den trångbodda staden. Jag skulle kunna fortsätta att räkna upp alla de friheter vi har skapat gemensamt.
Dem håller ni nu på att begränsa eftersom er politik är inriktad på skattesänkningar. Genom era åtgärder mot vuxna - åtgärder som drabbar barnen - har ni skapat ett samhälle som klyvs.
I denna stad höll Olof Palme 1978 ett tal som hade det bärande temat: Det får inte finnas vi och de, bara vi. Så ser socialdemokratin fortfarande på den politiska uppgiften. Vi ska ha ett samhälle som ger människor möjlighet att mötas och inkluderas. De ska inte skiljas åt som i det samhälle ni har skapat.
Ni talar om de lyckade resultaten på arbetsmarknadens område. Det är självklart att med fler boende i landet växer antalet arbetstillfällen. Det lär sig barnen redan på lågstadiet. Samtidigt ökar arbetslösheten dramatiskt, framför allt långtidsarbetslösheten.
Vi har i dag 120 600 långtidsarbetslösa; det är 33 procent av de arbetslösa som förvägras åtgärder och möjligheter. Nära 50 000 finns i fas 3. De jobbar gratis och arbetsgivaren får ett anordningsbidrag.
Vi försökte få några i min hemstad att ställa upp och berätta om sina förhållanden. Jag ringde till tio personer. Ingen vågade och ingen orkade tala om sin utsatthet. Denna plåga går direkt in i den utsattes barn. Denna plåga har den borgerliga regeringen skapat. Den är ej kommen av vinter och vind.
Peter Persson (S):
Så lätt kommer du inte undan, Maria Larsson. Du har nu möjlighet att svara på frågor, framför allt kring framtiden. Jag tror inte att barnen får en bättre situation om vi ägnar oss åt statistik från 50-talet och framåt. Låt oss tala om framtiden. Med den socialdemokratiska politiken vill vi anvisa mer resurser till jobb och framför allt bryta långtidsarbetslösheten.
Det hjälper barnen när deras föräldrar får möjlighet att komma in. Vi vill ha en välfärdspolitik som bygger på mer resurser till det gemensamma och att stoppa inledningen av en process där barn behandlas olika.
Det handlar om det orättfärdiga i att ni släpper fram försäkringssystem som ger barn till bättre bemedlade rätten att köpa sig en bättre vård före andra, exempelvis på Barnsjukhuset Martina. Det är orättfärdigt.
Det andra fundamentet i välfärden är socialförsäkringssystemen, att ta människor ur den fattigdom de tvingas till när de inte kan arbeta eller när de plågas av arbetslösheten som slår så oerhört hårt på barnen. Vi socialdemokrater står för ett starkt samhälle.
Vi gör det därför att människorna slipper vara svaga i ett sådant samhälle. Det ger alla barn möjligheter att mäta sig med varandra som jämlikar. Det ger en bättre framtidstro och livsluft för hela vårt samhälle.
Peter Persson (S):
Jag vill tacka Monica Green för en mycket viktig interpellation om tillståndet i vårt land i dag. Jag noterar finansministerns svar och Johnny Munkhammars inlägg och tänker på George Orwells 1984 .
Mot språket och den andra beskrivningen, så som en debattartikel jag läste i Aftonbladet i dag som också handlade om fattigdom och möjligheten att få bostad här i Stockholm, säger Moderaterna: Vi stoppade ombildningen till bostadsrätter. Javisst - när man hade drivit ut mångfalden av hyresrätt.
Så argumenterar man även när det gäller arbete och arbetslöshet. Det är naturligt att det är fler som har ett arbete när vi har en befolkningstillväxt. Med det försöker man dölja verkligheten, nämligen att det som var massarbetslöshet 2006 har ökat.
Den är 1 1⁄2 procent högre än när den socialdemokratiska regeringen lämnade. Vi har en långtidsarbetslöshet som har ökat med 33 procent, och framför allt: Bortom statistiken har vi någonting som är oerhört allvarligt. Jag läser i fredagens LO-tidning om Birgitta Almroth.
Hon var ett föredöme, enligt finansministerns politik för att arbeta mer. Hon jobbade mer och mer 1999, när hon och andra insåg att hon var inne i en ond karusell. Hon drabbades av ohälsa och har gått runt, runt i olika system. Hon har sagt att hon vill arbeta.
Nu har hon fått svaret: Du är utförsäkrad. Du är bortom Försäkringskassan, liksom så många andra människor i vårt land. Beskedet till Birgitta Almroth, vilket hon så tragiskt utvecklar i LO-tidningen, är försörjningsstöd.
Anders Borg borde vara väl medveten om att försörjningsstödet ökar i nära nog alla landets kommuner. Sälj bilen! Sälj sommarstugan! Gör dig av med de tillgångar du har sparade på banken till din ålderdom, barn eller barnbarn! Detta är en verklighet som möter allt fler i vårt land.
Ni använder flott retorik långt bortom verkligheten, bland människor ni plågar i avsikt att öka klyftor därför att ni tror att det driver ned lönerna. Så ändrar ni på maktrelationer i vårt samhälle. Jag vill fråga dig, Anders Borg: Tycker du att den kvinna jag nämner har fått se en ökad välfärd och mer jämlika levnadsvillkor?
Peter Persson (S):
Det är i sanning resor som företas i denna kammare. Johnny Munkhammar beger sig till LO för att hämta fakta, och finansministern lär ha konverterat från nyliberalismen till konservatismen. Det är i och för sig en glädjande resa.
Men där har ni erövrat den dystra ståndpunkten, den mörka människosynen att människan bara med tvång kan förmås, inte med lust och glädje.
Så tror man att för att skapa ett samhälle som utvecklar kraft och större resurser måste man plåga dem som inte finns i arbetskraften, dem som är arbetslösa, dem som är sjuka. Så skapas utanförskap, så skapas fattigdom.
Men det är inte bara fråga om den konservatives dystra människosyn utan också om en kvardröjande idé, nämligen att det ska handla om att riva ned lönenivåerna och förändra maktrelationerna i vårt samhälle, precis som de dimridåer Munkhammar försöker prestera när han talar om skattetillväxten.
Men fördelningen mellan det gemensamma och det privata är alltid till förfång för barnen och utjämningspolitiken, och det är vad det handlar om.
Peter Persson (S):
Jag tackar finansministern för svaret, även om det var stumt och sedvanligt och innehöll samma retorik när jag ställer en fråga om allvaret i att det faktiskt är så att andelen långtidsarbetslösa i vårt land ökar, och ökar dramatiskt.
Regeringen är ingen regering som drivs mot full sysselsättning. Regeringen administrerar en långtida arbetslöshet och är oförmögen till insatser eftersom den är ideologiskt blind.
Regeringen har bara ett vapen i sin arsenal, och det heter jobbskatteavdrag 1, 2, 3, 4 och nu möjligen 5 och 6.
Men till de 52 300 ytterligare långtidsarbetslösa som har vuxit i antal sedan september 2006 till i dag, i en kö på 120 000 utanför arbetsmarknaden, med långtida arbetslöshet, utan insatser och utbildning för att kunna komma vidare i arbetslivet säger regeringen ingenting.
Det är fas 3-åtgärder och sänkt arbetslöshetskassa. Jag tror att det också handlar om en annan sak, Anders Borg, nämligen regeringens huvudsakliga strategi på arbetsmarknadsområdet. Den vill man inte tala så högt om. Avsikten är att driva ned lönekostnader och att skapa en annan arbetsmarknad.
Därför gick ni direkt på arbetslöshetsförsäkringen och sänkte a-kassan i visshet om att detta etablerar en ny lägstalönenivå. Därutöver vägrar ni gå in med kvalitativa åtgärder som kan etablera människor i ett näringsliv som utvecklar förädlingsvärdet.
Ni stimulerar i stället fram jobb som inte håller god kvalitet i resursutnyttjande och förädlingsvärde, inom exempelvis tjänstesektor riktad mot hemmen.
Jag vill påstå att regeringen genom steril skattesänkningspolitik bedriver en slösaktig politik där man inte bygger landet starkare och inte hjälper människor att ta sig ur arbetslösheten.
Hacket och bördan i finanskrisen kommer i stället att bli tyngre än under 90-talskrisen. Fortfarande har vi människor som inte har återkommit till arbetsmarknaden och i egenförsörjning efter denna stora krisfas. Och nu håller ni på att etablera en annan.
Det ni vill göra nu är en brygga inte över till nya och bättre möjligheter utan till sämre möjligheter i lågkvalitativa jobb. Det är vad det handlar om, Anders Borg.
Peter Persson (S):
Jag vill påstå att uppgången i svensk ekonomi som jag som socialdemokrat gläds åt är starkare än i andra länder för att nedgången var snabbare och starkare i Sverige. Regeringen var nämligen oförmögen att sätta in motkonjunkturella åtgärder som exempelvis Tyskland gjorde för att hålla arbetskraften kvar i industrin och därmed komma i gång mycket snabbare.
Det vill jag påstå är regeringens ansvar för att utslagningen blev så stark. Ni kommer inte undan de siffror som era myndigheter själva publicerar. Arbetslösheten har inte minskat sedan ni tog över regeringsmakten 2006.
Det som har ökat utomordentligt kraftigt är den långtida arbetslösheten.
Jag vill påstå att det inte finns någon vetenskap som bevisar att de jobbskatteavdrag som ni värderar till 85-100 miljarder har skapat ett enda nytt jobb, och om de har gjort det så är det till en väldigt hög kostnad.
Men jag vill bestämt påstå att er oförmåga att i dag satsa på utveckling i vårt land kommer att göra att en långtida arbetslöshet biter sig fast. Den utveckling jag talar om är att vi måste ha råd att satsa i infrastruktur för att klara regionförstoringen.
Vi måste ha råd att bygga bostäder så att de unga kan flytta till regioner där det faktiskt finns jobb.
Vi måste ha råd att erbjuda kvalificerad utbildning i stället för fas 3 där man går till ringa ersättning och utför saker som förvisso kan vara vettiga att göra men inte i relation till den utbildning och de möjligheter man skulle ha.
I går skrev Johan Lindholm, Byggnads andre ordförande, i en debattartikel i Göteborgs-Posten att 7 000 bygglärlingar går utan jobb, trots att han vet att efterfrågan kommer att öka inom denna sektor. Det är trångt med rekryteringen av arbetskraft.
I stället blir de slussade till en parallell arbetsmarknad som innebär, som han skriver, att man får tömma papperskorgar i stället för att jobba med det man är utbildad för.
Jag vill påstå att regeringens brist på investeringspolitik, att ta fart och bygga Sverige starkare i framtiden och regeringens brist på åtgärder och utbildning av dem som är arbetslösa leder till att Sverige försvagas resursmässigt och inte kan utnyttja de styrkebälten som vi faktiskt har.
Ytterst beror det på att regeringen slösaktigt bara har ett enda sikte i sin politiska arsenal: Sänk skatten!
Peter Persson (S):
Det skulle vara intressant om Anders Borg avslutningsvis i denna debatt, där jag anklagar honom för att inte vidta åtgärder och få ned den långtida arbetslösheten, och jag tycker att det är slöseri att ha så många arbetslösa, svarar på några frågor. Är det verkligen så att förvärvsfrekvensen, den andel av befolkningen som arbetar, har ökat under er tid i regeringen sedan skiftet 2006?
Tycker du att vi investerar tillräckligt mycket i infrastruktur och trafikering? Fungerar det på ett nöjaktigt sätt för att utvecklingen ska fortsätta? Tycker du att det byggs tillräckligt många bostäder för att vi ska kunna utnyttja regionförstoring och människors vilja att flytta till nya arbetsplatser?
Tycker du att vi använder instrumentet utbildning i tillräckligt hög grad för att få fram nya hantverkare, nya ingenjörer, nya utbildade på skilda sektorer i vårt näringsliv? Är du nöjd med infrastrukturpolitiken, med utbildningspolitiken, med bostadspolitiken?
Har ni gjort allt vad ni mäktar att göra? Är det bara skattesänkningar som är möjligt att fortsätta med? Det är mina frågor till dig Anders Borg. Besvara också: Har förvärvsfrekvensen ökat eller minskat sedan 2006?