Barbro Westerholm (L):
Jag börjar med att yrka bifall till reservation 9 under punkt 7. Den liberala politiken syftar till att ge människor möjlighet att leva sina liv i frihet så länge man inte trampar på någon annans frihet.
Detta är ett motionsbetänkande. För två år sedan tog vi här i riksdagen beslut om målen för folkhälsopolitiken och om hur målarbetet skulle genomföras inom en rad sektorer i samhället, där hälso- och sjukvården och socialtjänsten bara är en del. Det är alltså ett brett program som vi har ställt oss bakom.
Vi vill vara hinderröjare, och det gäller naturligtvis även inom äldrepolitiken. Vi har ett äldreprogram för årsrika människor. Jag är förresten glad över att fler har börjat använda ordet "årsrik" som nu kommer att komma in i Svenska Akademiens ordlista , vilket gläder mig.
När vi nu behandlar ett utskottsbetänkande blir det mer av nedslag i olika frågor som vi särskilt vill lyfta fram. Det innebär att det minst sagt blir lite spretigt. Ett exempel är det som här har förts fram om självmord.
Nåväl, vår politik inom området sträcker sig från årsrikas möjligheter att vara kvar i arbetslivet till att välja hur man vill ha det under livets sista dagar. Betänkandet innehåller motioner som bara är en del av denna politik.
Det är oerhört viktigt att få en nollvision där, men vi har lite olika tankar om hur det ska genomföras på ett sätt som är bättre än tidigare. Vi liberaler har reservation nr 11, som handlar om vaccinationsprogram för personer över 65 år.
När jag lyssnar till debatten hör jag att vi alla tycker att årsrika människor ska ha det bra och få den vård och omsorg som de behöver. Vi ser bara olika på vägarna till detta mål och på vad som behöver göras för att de ska få det bra. Här finns bland annat en motion om en äldrelag.
Vi har ju ett vaccinationsprogram för barn, men trots att det finns god evidens för vikten av att vaccinera årsrika personer mot till exempel influensa, pneumokocker, difteri, bältros och så vidare har vi inget program där. Därför vill vi lyfta fram detta.
Det är ett uppdrag som Margareta Winberg har fått att utreda. Hon kommer att presentera detta inom ett halvår. När jag nu har ansvar för det här med en fast omsorgskontakt i hemtjänsten och finns i Garnisonens långa korridorer ser jag hur många utredningar som är på gång inom detta område.
Det är ju en generation som är särskilt utsatt för negativa konsekvenser av dessa sjukdomar. Det känns lite som om ålderismen har slagit till här.
Många av er här har varit inne på dem, och vi kommer att få resultat. Jag har att ta kontakt med de olika utredningarna. Såväl Anna Nergårds som Margareta Winbergs utredningar och Peter Larssons utredning om medicinsk teknik liksom de som har ansvar för utbildningar och så vidare är inne på olika delar av de problem som ni tar upp.
Vaccinationsprogram för barn är förstås en självklarhet, men i Liberalerna tycker vi att det skulle vara samma självklarhet med ett vaccinationsprogram för dem som är på den sista delen av livsresan och är särskilt utsatta för negativa konsekvenser av de här sjukdomarna.
Dessa utredningar kommer att presenteras inom det närmaste året. Det jag ser som allra viktigast nu - jag kanske har sagt det tidigare här - är att man på Socialdepartementet har en grupp med resurser som kan gå igenom alla förslag för att sy ihop det hela.
Sedan finns det två tillkännagivanden som är särskilt glädjande för mig, som har hållit på med hbtq-frågor hur länge som helst. Det finns lagstiftning på plats nästan helt och hållet.
Då kan man kanske komma till rätta med till exempel problemet med att en person kommer hem till en årsrik som har sjukvårdsbehov och gör en sak och att sedan hemtjänstpersonal kommer och gör något annat. Det här med nagelklippning tyckte jag var ett suveränt exempel på hur tokigt det kan vara.
Vi har i dag diskuterat värdmoderskap, som är en aktuell fråga också för hbtq-personer, och de lagstiftningsförbättringar för barn och mödrar som vi behöver. Detta är en lagstiftningsfråga där vi måste kavla upp ärmarna och komma vidare. Det vi i övrigt har att bekämpa är fördomarna.
Det handlar om fördomar som finns kvar och som ligger bakom att så många hbtq-personer lider av psykisk ohälsa. Jag är väldigt glad över tillkännagivandet om att lämpligast möjliga myndighet ska ta krafttag för att hjälpa.
Här tror jag alltså att det finns mycket att vinna för den enskilde och även för personalen, för det blir roligare att arbeta så. Det kommer också att spara pengar. Vi klagar ju hela tiden på bristen på ekonomiska resurser, men om vi tar kloka beslut här i kammaren framöver kommer det att kunna lösa många problem.
Då handlar det inte bara om att sätta in hjälp till dem som är drabbade, utan i botten ligger att bekämpa den homofobi som finns i vårt samhälle - det är bara att skrapa lite på ytan, så ser vi den. Sedan handlar det om informationsplikten för dem som har smittats av hiv och som är så välbehandlade i dag att de inte smittar. Jag började med den frågan 2011.
Vi har i vår reservation tagit upp utvärdering av trygghetsboenden. Det finns ungefär 100 kommuner som inte har satsat på den här boendeformen.
År 2014 ställde sig mitt liberala parti bakom detta, och nu skriver vi 2020. Politik tar tid. Men jag är oerhört glad över att informationsplikten nu kan bli historia. Vi har anledning att vara glada här, men det gäller särskilt alla dem som har varit smittade av hiv.
Den studie som gjordes på Kungsholmen och nu har nästan 15 år på nacken visade att man genom trygghetsboende eller motsvarande kan fördröja eller till och med helt ta bort behovet av vård- och omsorgsboende. Men den studien är nu gammal, och vi tycker att det här bör utvärderas. Motsvarande uppföljning gäller parboende.
De har gått igenom en resa med rädsla hos omgivningen och egen rädsla för vad som ska ske med deras liv framöver. För dem blir det nu en lättnad att själva få bestämma om de ska berätta att de har genomgått den här sjukdomen och att de behandlas och inte är smittförande. Kvar finns ju att de lever med en livslång behandling.
Jag har en undran, och det är upp till utskottet att självt bestämma. Kanske vi ska göra en egen utredning om de här boendeformerna så som vi gjorde när det gäller SIP? Det kanske går fortare om vi gör det. Det är bara en tanke; vi har ju inte diskuterat det i utskottet.
Vi andra som inte behöver sådan har inte riktigt grepp om vad det innebär, utom naturligtvis människor med diabetes och andra sjukdomar. Jag vet att det är många som hade tänkt fira i kväll. Tyvärr har vi passerat voteringstiden, och nästa vecka är det riksdagsfritt, så firandet får skjutas upp i två veckor.
Ensamheten är ett allvarligt problem som tagits upp. Jag tycker att det är så bra att pensionärsorganisationerna, Stadsmissionen och andra nu är på g med aktiviteter, och jag hoppas att man fortsätter att satsa ekonomiska resurser på dessa ideellt arbetande organisationer.
Men har man väntat sedan början av 2000-talet eller sedan 2011 går det nog att vänta i två veckor till. Jag yrkar bifall till reservation 11.
För någon vecka sedan besökte jag Stadsmissionen, där den ena berättargruppen efter den andra bildas och skapar nya sociala nätverk.