Maj Karlsson (V):
Det är med stor tacksamhet och med ett visst mått av ödmjukhet jag inleder debatten i dag. Det är en stor vinst för oss alla som kämpar för LSS att regeringen nu beslutat att ändra direktiven i LSS-utredningen genom att ta bort besparingskravet på den personliga assistansen. Jag har mycket stor respekt för politiker som vågar göra om och göra rätt. Och jag är verkligen lättad att direktiven ändras. Det är ett stort steg i rätt riktning.
Det är självklart helt orimligt att spara in på människors rättigheter, och jag ser beslutet som en signal om att det nu inte ska vara de ekonomiska intressena som ska styra utan våra behov och rättigheter. Jag tar det som ett bevis för att regeringen beslutat sig för att det är vår rätt att leva självständiga liv som ska stå i fokus.
Det är inte utredningens nya direktiv som vi ska debattera i dag, men med regeringens nya riktning är det den utgångspunkten vi ska ha i den fortsatta debatten om funktionshinderspolitik och om LSS. Nu är det faktiskt våra behov som ska stå i fokus och ingenting annat. Det förslag som ligger på bordet i dag handlar bland annat om att kommunerna ska upplysa den som fått avslag från Försäkringskassan om vilka rättigheter denne har. Syftet är att färre personer ska hamna mellan stolarna. Det är inget oviktigt förslag.
Tvärtom har vi fått flera vittnesmål, bland annat i Stils rapport Innan levde jag, nu existerar jag , om att människor helt faller bort när de får avslag från Försäkringskassan. Vi i Vänsterpartiet ställer oss därför självklart bakom förslaget. Det finns dock vissa aspekter som ger anledning till ett visst mått av oro och som vi behöver lyfta fram i dag.
Bakgrunden till förslaget är att vi under de senaste fyra åren har sett en markant ökning av avslag från Försäkringskassan och att allt fler blir hänvisade till sina kommuner. Det beror dels på att regeringen uppmanat Försäkringskassan att minska antalet timmar, dels på att två regeringar i rad har fokuserat på felaktiga föreställningar om fusk och kriminalitet och dels på att man har låtit ekonomi gå före behov. Det beror också på ett antal domar som urholkat lagstiftningen och som Försäkringskassan uppenbart tolkat för hårt.
Resultatet har blivit att tusentals personer inte har fått sina rättigheter tillgodosedda och därmed fått sina liv fullständigt sönderslagna. Ett av regeringens svar har varit att kommunerna tydligare behöver ta sitt ansvar. Det är helt riktigt. Det ligger dock ett antagande här som verkligen är bekymmersamt, nämligen att det är samma sak att få sin insats genom kommunen som det är från staten.
Det låter nästan som att det bara är en fråga om vilken påse pengarna kommer från. Fru talman! Regeringen är lika medveten som vi om att de som får avslag från Försäkringskassan möter en helt annan verklighet när de blir hänvisade till kommunerna. I stället för att få en insats med självbestämmande och egenmakt kan förflyttningen innebära att de får helt andra insatser än assistans.
Vi vet att timmarna minskar drastiskt, och vi vet att bedömningarna skiljer sig kraftigt mellan olika kommuner. I viss mån är det till och med så att vi faktiskt inte vet vilka insatser en person får efter att denne har fått avslag från Försäkringskassan. Det finns vittnesmål om människor som i dag, 2018, blir fångar i sina egna hem eller hänvisade till ett liv likt det innan frihetsreformen infördes.
Självklart är det superviktigt att det finns en lagstiftning som verkar för att ingen ska ramla mellan stolarna, men det är än viktigare att ingen av oss låter det framstå som att det är lösningen på den hårresande utveckling vi har sett under de senaste åren. Vad som krävs för att du ska vara garanterad dina rättigheter är att LSS-reformen återtar sin funktionsduglighet. Då krävs en lagändring utifrån alla de domar som fallit sedan 2008.
Det spelar verkligen roll om du får assistans beviljad genom Försäkringskassan eller om du blir hänvisad till en kommun. Fru talman! I den kommande LSS-utredningen är huvudmannaskapet en av de delar som nu ses över. Det finns därför i rörelsen en stor oro att en kommunalisering kommer att föreslås. För den som inte var med tiden innan lagen om LSS infördes kan det vara svårt att förstå varför rädslan är så stor.
Men om vi kan vår historia är oron fullt rimlig. Om vi alla verkligen förstod att det här berör oss alla skulle vi nog vara fler som delade oron. Personlig assistans är, som vi alla vid det här laget vet, en helt fantastisk garanti för att var och en av oss ska ha rätten att leva som en fri och självständig individ, oavsett vår funktionalitet. Det är helt grundläggande i en demokrati och för att garantera våra mänskliga rättigheter.
Det fantastiska med den personliga assistansen är att den ger oss verklig möjlighet att leva ett liv som andra och själva bestämma vad vi vill göra med våra liv på samma villkor, oavsett vår funktionalitet. Innan reformen infördes 1994 var det nästan omöjligt för kommunerna att tillgodose hjälpbehoven för den med omfattande behov. För de dagliga behoven på ett par timmar fungerade det kanske skapligt, men resten av tiden var människor i vårt land dömda till ett liv i fångenskap.
Det krävs heller inte mycket kunskap om kommunal ekonomi för att förstå att en person med omfattande behov blev som en röd prick i den kommunala budgeten. Det var en person som kunde pekas ut och vars liv kom att ligga i händerna på politiker med krav på budget i balans, där en individs rätt till sitt liv blev reducerad till en påse pengar. Det finns ingenting som pekar på att det skulle bli så mycket annorlunda i dag.
Det är precis det här vi ser i de rapporter som presenteras om vad som händer med dem som hamnar hos kommunen. Det är den här verkligheten som de över 1 200 personer som i dag har fått avslag kan befinna sig i. Slutligen vill jag understryka att det verkligen är viktigt att det i dag framkommer med all tydlighet att det här förslaget inte råder bot på den fruktansvärda utveckling vi har sett. För det krävs en lagändring.
Men det är också oerhört viktigt att visa att en överföring från en huvudman till en annan inte enbart är en ekonomisk transaktion utan kan vara skillnaden mellan att leva som andra och att bara existera. Vi ställer oss bakom förslaget som vi ska rösta om i dag, men vi har också ett särskilt yttrande för att tydliggöra våra ställningstaganden.