Finn Bengtsson (M):
Jag ger mig in i debatten lite sent. Först vill jag också tacka ministern för svaret. Det är ett väldigt omdömesgillt svar, där man just väger många olika myndigheters nödvändiga inblandning för att analysera ett ganska svårt problem. Anledningen till att jag ger mig in i debatten är att interpellanten och den socialdemokratiska kollegan i den andra inläggsrundan gav sig in i diskussionen med ett lite högre tonläge - ett tonläge som syftade till att påstå att det var regeringen som på något sätt inte vidtar åtgärder och att man ville påskynda någonting.
Påskynda vad? Med biologin är det så att den är så komplicerad att vi inte alltid kan påskynda den. Det goda kan då bli det godas fiende. Låt mig med 30 år i läkarrollen reflektera över hur man kan se på vacciner. Även om det finns bättre experter än jag är jag i det här fallet relativt övertygad om att detta vaccin framför allt har effekt hos de yngsta kvinnorna som ännu inte gjort sexuell debut.
Men det man i dag förordar är en vaccination där det redan har skett en sexuell debut, och då kanske skyddseffekten är mindre. Då kommer alla de negativa aspekter som vi har diskuterat här in. Det är alltså inte självklart att vi ännu har nått den nivå där detta vaccin har sin bästa effekt. Det finns också en motsatt sida, nämligen att alla vaccinationer kan leda till biverkningar. Vaccinets effekt kan urvattnas över tid. Över tid kan viruset ändra skepnad, och då fungerar vaccinationen ändå inte på lång sikt.
Det är det andra problemet med att ge de yngsta kvinnorna - flickorna - vaccinet med sannolikt större chans till effekt. Det är därför, Anne Ludvigsson, som några myndigheter har begärt att få fundera och fundera om igen. Detsamma gäller HPV-testet, där SBU, Statens beredning för medicinsk utvärdering, faktiskt vill få en respit och funderar på att göra en sund utvärdering.
Något av det värsta man kan göra i medicinen är nämligen att göra ett test och säga att du är fri. Det finns något som heter falskt negativt test. Man talar alltså om för en kvinna att hon inte har någon risk - och så var risken där i alla fall. Detta vill en myndighet utreda lite noggrannare innan de sätter ned foten. Fru talman! Visst är det bra att sätta ned fötterna, men det är väldigt bra att sätta ned fötterna när man har alla getterna hemma, det vill säga när alla kort har kommit på bordet! Och det är precis det som är regeringens ambition.
Regeringen visar i svaret från ministern väldigt tydligt hur man avdömer varje myndighets synpunkt, som förvisso inte är lika i det här fallet även om ändamålet är behjärtansvärt. Då kan man också fundera lite grann på vad som sades i den andra inläggsomgången om orättvisa, att det finns oro för en klassfråga och att man halkar efter.
Den typen av uttalanden från interpellanten speglar frustrationen - innan vi ens har avdömt vad som är det medicinskt ändamålsenliga kommer pamflettord som ofta används från oppositionen mot det man kallar orättfärdig politik. Jag tycker att den mest ansvarsfulla politiken är den politik som först tar fram fakta och noga avväger när tiden är mogen, som samlar in information och sedan kommer med en informationskampanj.
Mot bakgrund av de komplexiteter jag beskrev om hur det här ännu inte har landat i en entydig signal till befolkningen vill jag ställa frågan till interpellanten och Hillevi Larsson: Hur tycker ni att informationen ska se ut? Ska den framför allt vara enkel eller ska den vara rättvisande för kunskapsläget i dag? Jag tycker nämligen att information alltid ska vara rättvisande, och då blir den i dag inte enkel utan just komplex.
Det är därför dessa myndigheter nu strävar efter att samordna sig, och här har regeringen med all önskvärd tydlighet markerat att de försöker finna en samordnad synpunkt innan de tar ett ansvar för hur en massiv informationskampanj ska ske. Det tycker jag är ansvarsfull politik. Att rusa ut och informera innan man har alla fakta på bordet kan få en motsatt effekt.