Eva Johnsson (KD):
Först och främst vill jag gärna börja med att yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på samtliga motioner. På många av våra svenska lärosäten finns studentcentrum. Det är en sektion inom lärosätet som ska vara studenterna behjälplig genom hela studieprocessen.
Studentcentrum ska ge bästa möjliga administrativa stöd före, under och efter studietiden. Jag tycker personligen att studentcentrum, studenten i centrum, är en bra bild av alliansens och Kristdemokraternas högskolepolitik. Vi ser hela lärosätet som ett studentcentrum.
Hur ska lärosätena på bästa sätt möta studenterna? Kristdemokraterna vill lyfta fram några saker. En viktig grund är tillräckliga förkunskaper. Vi får inte ägna oss åt falsk marknadsföring eller åt att ge studenterna förhoppningar som inte infrias.
I en alltmer internationaliserad värld kan vi inte ha lägre förkunskaper än omvärlden. Högskolan får inte gymnasifieras, utan en hög akademisk kvalitet måste finnas. Regeringens politik har detta som mål av hänsyn till eleverna.
Den förra regeringen slog fast ett 50-procentigt mål för hur många studenter i en årskurs som ska fösas in i högskolan. Men hur många är det som tar sig ut? För det har vänsterkartellen inte satt några mål. Väl i högskolan lämnas studenten åt att lyckas efter egen förmåga.
Det finns undersökningar som pekar på att de från studieovana hem är de som i högre utsträckning väljer att avsluta sin utbildning i förtid. Detta är ett problem. Det är inte bra, och det är inte tillräckligt.
Vi ser gymnasieskola och vuxenutbildning, betyg och validering som viktiga instrument för att säkerställa att studenterna har rätt saker i ryggsäcken när de väl kommer till högskolan eller universitetet.
Vi tror till exempel att validering är ett mer verkningsfullt instrument än den generella så mycket diskuterade och debatterade 25:4-regeln i dag - inte för lärosätena eller andra som säkert tycker att det är praktiskt med en enkel standardiserad formel, men för dem det är till för, nämligen studenterna.
Varje individ måste ses och värderas som en individ. Den högre utbildningens viktigaste uppgift är att förmedla och skapa kunskap. Det kräver kompetenta lärare och forskare, en stimulerande arbetsmiljö och studiesocial trygghet. Vår vision är ett kunskapssamhälle där ingen hålls tillbaka eller lämnas efter.
Kristdemokraterna har därför under många år pläderat för en bromsad utbyggnadstakt och en ökad fokusering på kvalitet per plats för studenterna. Fru talman!
Ett viktigt skäl till att vi gärna sätter studenterna i centrum i vår högskolepolitik är subsidiaritetsprincipen, som är ett bärande element i den kristdemokratiska ideologin. Besluten ska fattas på lägsta och effektivast möjliga nivå. Det är också en utgångspunkt för högskolepolitiken som helhet.
Högskolan är inne i ett intressant skede. Flera utredningar bildar underlag för framtiden. Kanske kan man till och med tala om ett brytningsskede. Högskolepolitiken har haft en inriktning som inte längre tycks helt framkomlig. Det gäller allt från resultattilldelningssystem till högskolelandskapet i stort. Här är subsidiaritetsprincipen central.
Vad gäller exempelvis högskolelandskapet har vi stor tilltro till lärosätenas vilja och intresse av att möta utmaningarna genom samverkan. Vi tror nämligen att lärosätena är mest lämpade att finna vägar och hitta de samarbetspartner som man för stunden ser behov av på den lokala nivån. Fru talman!
Oppositionen gör sitt jobb och opponerar sig på en lång rad punkter i betänkandet. Tiden räcker naturligtvis inte till för att bemöta alla. Det skulle bli alldeles för tröttsamt och kanske lite tjatigt. Jag ger i alla fall en kort kommentar utifrån just subsidiaritetsprincipen.
Socialdemokraterna driver än en gång kravet att regeringen ska utse flertalet av högskolans styrelseledamöter. Det gör mig ganska förvånad, eftersom det betyder att man inte heller på detta område lär av sina egna misstag.
Jag vill bara påminna kammaren om att den socialdemokratiska regeringen KU-anmäldes för sitt sätt att tillsätta personer som bevisligen verkat inom socialdemokratin. Ett gynnande, en klapp på axeln - tack för trogen tjänst! Det rörde sig inte om 10 procent för många socialdemokrater i förhållande till valresultatet 2002, inte heller om 20 procent.
Det var varken 30 eller 40, utan faktiskt 50 procent. Det är inte förvånande att riksdagen 2005 i voteringen biföll den kristdemokratiska anmälan. Jag vill också påminna om att det under den förra borgerliga regeringen i högskolelagen fanns ett krav på att allmänhetens representanter skulle ha relevant kompetens för att sitta i högskolestyrelsen.
Det var en av de första saker som regeringen Persson tog bort 1994, vilket lade grunden för en utnämningspolitik som bevisligen gick vilse. I stället för en lagreglering, och utifrån subsidiaritetstanken, har vi nu lagt frågan på styrelsernas egna bord. Vi anser det vara relevant att ha med i styrelsen.
Det har visat sig att en del av de ledamöter som regeringen utsett bedömts ha sådant positivt värde att de fått sitta kvar, oberoende av partifärg, på grund av kompetens. Det tycker vi är viktigt. Fru talman! Jag har stor förståelse för oppositionens otålighet. Jag delar den.
Med så mycket igångsatt inom högskolesektorn är högskolepolitiken ett av de roligaste områden man kan delta i. Men det kan ändå ibland kännas som att det blir en lite långsam färd. Till oppositionen kan jag trots allt säga: Take it easy! Eller som vi säger på svenska: Ta det lugnt! Innan mandatperioden är slut kommer vi att se mer konkreta resultat.
Jag yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande.