Peter Norman (M):
Jag ska snabbt säga något om reporäntan. Detta kan vi säkert diskutera utanför kammaren. Jag tror att det är oomkullrunkeligt att effekten av reporäntan på bankernas finansiering är mycket mindre i dag än tidigare. Därför är den olämplig som bas.
Jag inser och accepterar Ulla Anderssons pedagogiska argument för reporäntan, men låt oss nu se vad inspektionen kan göra i sin dialog med bankerna. Lyckas man inte med detta får vi från politiskt håll försöka få till en lösning som vi kan tycka är bra och som är enkel för konsumenterna.
Carl B Hamiltons första fråga - bättre konkurrens för bankmarknaden - är vad detta egentligen handlar om. Vi vill inte att regeringen eller finansmarknadsministern bestämmer räntan, utan räntan ska bestämmas på en marknad som fungerar. I dag fungerar det inte tillräckligt bra. Det visar Finansinspektionens rapport.
Å ena sidan ska vi se till att kunden blir bättre i sin kamp eller förhandling mot banken, och i en annan interpellationsdebatt ägnade jag faktiskt ett helt anförande på fyra minuter åt att rabbla upp de åtgärder vi har vidtagit för att stärka kundens ställning. Det räckte inte med fyra minuter, så jag fick faktiskt avbryta den uppräkningen. Å andra sidan ska vi göra det lättare att byta bank. Där finns det flera frågor som jag har tagit upp. En är att man ska kunna behålla kontonummer när man byter bank för att göra det lättare.
En annan är att förbättra just ränteersättningen när man bryter ett bundet bolån. Den tredje frågan tror jag är den som Ulla Andersson är inne på, nämligen vad som gäller när man förlänger ett lån. I dag är lagstiftningen sådan att om man har ett femårslån och sedan glömmer bort att det löper ut - banken påminner inte om det - blir det med automatik ett nytt femårslån. Då sitter man fast med det igen. Har man ett tioårigt banklån, vilket faktiskt förekommer, blir det ett tioårigt nytt lån. Detta är inte rimligt.
På departementet tittar vi nu på om vi kan göra något åt detta. Här har man nämligen ett ytterligare sätt att binda in kunden i banken. Sedan ska vi kräva ytterligare transparens av bankerna. När man tittar på forskning om vad folk faktiskt förstår av finansiell information är det uppenbart att transparensen i dag inte räcker.
Ett enkelt exempel är att fem personer köper en lott tillsammans och vinner 2 miljoner kronor. Om de delar lika på vinsten, alltså två miljoner delat med fem, hur mycket får var och en? Den frågan har ställts till ett stort antal vuxna svenskar. Det visar sig att 40 procent svarar fel. Även om det finns god transparens är den inte mycket värd om kunderna inte förstår vad effekten blir.
Ett annat exempel: Om man sätter in 1 000 kronor i en fond som har en fondavgift på 1 1⁄2 procent och som avkastar 6-7 procent är hälften av kapitalet borta efter 40 år. Banken kan vara duktig och skriva ut att fondavgiften är 1 1⁄2 procent, men om kunden inte förstår hur mycket detta gröper ur kapitalet måste man komplettera den informationen med pedagogiska verktyg för kunden. Här kan vi komma mycket längre.
Både jag själv och regeringen arbetar hårt med de här frågorna. Dessutom är opinionsbildningen viktig. Jag är övertygad om att räntekartan i Svenska Dagbladet är alldeles utmärkt, liksom den här debatten. Sådana saker kommer till stånd om man är ute och diskuterar frågan löpande. Därför är det bra att finansministern, undertecknad och andra här i kammaren ofta är ute och diskuterar denna fråga, för det underlättar också för konsumenten.