KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Hjälmered (M):
För musselodlingarna kan man redan i dag få stöd inom vattenvårdssatsningar, till exempel LOVA-programmet. Det sker på lite olika håll. Det är en spännande teknik som provas på västkusten och på andra ställen naturligtvis. I dagsläget är inte vi beredda att införa den typ av system som ni talar för. Det skulle jag inte säga. Jag tycker också att Jan-Olof Larsson i sitt anförande pekar på en intressant del, nämligen kopplingen till Ryssland. Det här visar på något sätt problemen och dimensionen i den här typen av frågor kring Östersjön.
Det är många länder runt Östersjön, och utsläpp från Sverige och alla andra länder har naturligtvis påverkan. Jag har också läst om det ryska exemplet, om utsläppen från den här punktkällan. Det var en gödselfabrik som fanns på den ryska sidan som släppte ut 1 000 ton och inte 10 ton fosfor, som det framgick av statistiken. Det visar på något sätt att vi måste fortsätta att utveckla samarbetet inom Helcom. Det kan låta tråkigt att prata statistik, men det börjar där någonstans.
Man måste kunna lita på varandra, att de uppgifter som Sverige och andra länder presenterar är tillförlitlig statistik. Man fördelar i någon mening bördor mellan länderna runt Östersjön. De tusen tonen som var aktuella i det ryska fallet är tre gånger så stort som det svenska åtagandet inom Helcomsamarbetet just nu. Det är inte lite vi talar om i sammanhanget. Vi måste fortsätta att arbeta aktivt. Som svar på Jan-Olof Larssons fråga om stöd kan jag generellt säga att där finns LOVA-pengarna.
Landsbygdsprogrammen ger också stora möjligheter. Det finns väl utbyggda möjligheter för enskilda aktörer att få stöd för att utveckla olika lösningar inom jordbruk och på andra sätt ta sig an övergödningen.
Lars Hjälmered (M):
Jag vill berömma Jan-Olof Larsson för hans starka engagemang i frågorna. Det är bra att ha ett riktigt stöd i frågorna. Det unika Alliansen har gjort är att gå från ord till handling. Det är lätt att prata om utmaningar, men det gäller att koppla ihop dem med konkreta åtgärder. Det har funnits en havsmiljömiljard under mandatperioden. Vi ser att det sker viktiga saker i det internationella samarbetet runt Östersjön. Det finns en tydlig agenda för att förändra fiskeripolitiken.
Det ges långsiktiga besked för sjöfartens miljöutmaningar. De är otroligt viktiga. Det är lätt att tala om olika satsningar, Jan-Olof Larsson, men det handlar till syvende och sist om att det ska finnas med en budgetpost i budgeten. Det har kommit med alliansregeringen. Det sker åtskilliga satsningar. Jag ska vara ärlig och säga att vi har otroligt stora utmaningar framför oss. Det är inte så att vi kan blåsa faran över.
Vi måste fortsätta att aktivt arbeta med frågan om övergödningen och vad vi gör i Sverige. Där finns satsningar inom landsbygdsprogram och LOVA. Vi måste arbeta i det internationella arbetet, till exempel Helcom. Jag nämnde i tidigare replikskifte statistik och samarbete. Vi måste kunna lita på varandra. Vidare har vi den biologiska mångfalden, fiskeripolitiken och utmaningar för sjöfarten. Vi kommer att återkomma i kommande debatter.
Lars Hjälmered (M):
Kew Nordqvist nämnde Vättern desto mer i sitt anförande. Jag kan möjligen ge mig på ett litet svar på frågan. Det är klart att vi kan se att Vättern med olika verksamheter påverkar många människor, precis som du själv beskrev. Då kommer väl egentligen, kopplat till er reservation, frågan: Hur ser man på Försvarsmaktens roll i detta?
Vi konstaterar i betänkandet att de har kommit in med en ansökan och tydligen förbereder en annan och att något är föremål för domstolsförhandlingar just nu. Jag kan tycka att principen måste vara att vi vilar på att vi har en miljöbalk och självstyrande domstolar som hanterar svensk lagstiftning och att Försvarsmakten likt andra verksamheter i Sverige måste ha tillstånd till sin verksamhet.
Det står också i tidigare riksdagsbeslut att det naturligtvis handlar om försvarsförmågan, att vi ska ha en förmåga att försvara Sverige i närområdet och andra delar av världen, men också att Försvarsmakten likt andra i samhället måste ta ett miljöansvar. Jag kan tycka att det är den vägen vi måste gå, att använda den processen. Försvarsmakten ska ansöka som alla andra. Deras sak ska prövas, och så ställer man försvarsintresset mot intresset för till exempel dricksvatten och annat och de miljöeffekter som kan komma av verksamheten.
Det tycker jag att domstolarna gör utifrån miljöbalken bättre än om jag skulle gå in och döma i den frågan här i talarstolen.
Lars Hjälmered (M):
Jag får nog passa på den frågan just nu. Jag tycker att man ska vänta ut vad som blir utfallet av frågan kan bli. Det kan finnas åtskilliga fall där det kan vara aktuellt att som politiker ta intryck av till exempel olika domstolsutslag. Det pågår också andra diskussioner i Sverige beträffande exempelvis flygplatser och miljötillstånd för sådana, där man prövar olika samhällsintressen mot varandra.
Vare sig det handlar om en flygplats eller om Vättern, som i det här fallet, måste man använda den strikta miljöbalk som vi har och låta domstolarna göra sitt jobb, och sedan får vi ta intryck efter hand.
Lars Hjälmered (M):
Jag skulle vilja påstå att vi har ett rätt solitt ramverk i Sverige. Vi har mål på kort, medellång och lång sikt. Vi har utsläppsmålen i Sverige fram till 2020. Vi har gemensamma beslut inom EU, och vi har långsiktiga visioner och arbete i Sverige kring fordonsflottan till 2030 och det långsiktiga målet till 2050. Efter att Naturvårdsverket som myndighet har lagt fram förslag på hur vi ska kunna nå detta är det remitterat och bereds nu i Regeringskansliet.
Med de etappmål som riksdagen har fattat beslut om med konkreta åtgärder som lyfts fram tycker jag alltså att vi har ett samlat ramverk. Jag har naturligtvis, likt Helena Leander, tittat på det brittiska exemplet och deras lösning. Den är klart intressant, men den väcker också en hel del frågor. Vad händer efter 2030? Det har de inte riktigt svar på. Vad händer om man inte lever upp till det som är sagt i den klimatlagen?
Det är för mig lite oklart, och då tycker jag att vi här och nu bättre kan följa upp det svenska ramverket som vi tydligt har med mål på olika tidslängder kopplat till konkreta åtgärder.
Lars Hjälmered (M):
Jag tycker ärligt talat att vi har ett rätt tydligt ramverk i Sverige. Vi får heller inte glömma bort att det världen behöver är en rättslig överenskommelse med tillräckliga åtaganden om utsläppsreduktioner. Det är det samlade svaret för att klara utmaningen globalt, för den här utmaningen är global. Sedan handlar det om att vi utifrån detta gemensamt i Europa och nationellt i Sverige måste bryta ned och se vad våra mål och åtgärderna kopplade till dessa mål är. Det har vi gjort inom de internationella förhandlingar som har varit.
Riksdagen har fattat beslut om en samlad klimat- och energipolitik med utsläppsmål till 2020, med kopplade åtgärder krona för krona och gram för gram för att kunna klara det målet, en tydlig kontrollstation 2015 och naturligtvis en årlig uppföljning från Naturvårdsverket och andra expertmyndigheter för att se hur vi ska klara vägen fram till 2020 - måste fler saker vidtas för att klara det målet? Detta gäller också om vi blickar framåt till 2030 med omställningen av transportsektorn och det långsiktiga målet 2050.
Det är riktigt som Helena Leander säger att allt inte är definierat när det gäller detta. Alla åtgärder är inte på plats nu, men det är arbetet med hur Sverige ska ta sikte på 2050 med hjälp av olika åtgärder som pågår i Regeringskansliet utifrån förslag från bland annat Naturvårdsverket. Då tycker jag att vi får en långsiktighet som kan riktas både till mig som enskild och till näringslivet och att vi också får det ramverk samlat och solitt som vi så tydligt behöver.
Lars Hjälmered (M):
Den typen av investeringar som Sverige gör, att bidra med pengar och teknik till andra länder, är en avgörande och viktig del i en ansvarsfull klimat- och energipolitik. Vi gör en majoritet av de saker som vi har sagt fram till 2020. Vi vidtar åtgärder i Sverige i snart sagt varje del i samhället, med omställning av transportsektorn, jordbruket och annat, och ungefär en tredjedel i andra delar av världen.
Det är för att möta ett behov som finns i många länder av pengar och hjälp med teknik för att kunna anpassa och också minska utsläppen av växthusgaser. Jag skulle säga att det är en avgörande och viktig del i en ansvarsfull klimat- och energipolitik. Vi vill fortsätta att använda den typen av system, och vi ska göra det utifrån de FN-krav som finns på att det ska vara additionellt, hållbart och ge lokala arbeten. Då måste systemet naturligtvis utvecklas för detta.
Jens Holm säger: Ska man inte göra allting hemma och nationellt? Nej, jag tycker faktiskt inte det. Det här är en internationell utmaning. Svaret måste vara att ansvaret är globalt. Sverige ska ta sin del av ansvaret genom att göra en majoritet av sakerna här hemma. Vi ska vara ett föredöme som land och visa på de möjligheter som finns och som vi har åstadkommit med en växande ekonomi och sjunkande utsläpp. Vi ska bidra med pengar och teknik till andra delar av världen. Men detta är ett samlat ansvar, och då ska Sverige vara ett föredöme.
När det gäller energifrågorna har Sverige valt en lösning med certifikatsystem för att på det sättet möjliggöra mer av förnybar energi och till detta historiskt stora forskningssatsningar för att få fram nya lösningar inom energi och andra områden.
Lars Hjälmered (M):
Vad världen behöver är en rättslig överenskommelse med tillräckliga åtaganden om utsläppsreduktioner. Vi får inte tappa det konceptet på något sätt, för det är det som världen behöver. Då ska Sverige naturligtvis ta en väldigt stor del av sitt ansvar, baserat på historik och annat, på det sätt som vi redan har gjort och på andra sätt. En viktig del i den här typen av förhandlingar handlar om förtroende och arbete länder emellan och mellan olika delar av världen. Där har Sverige agerat och ska fortsätta att agera.
Ett exempel på det, herr talman, är det som har skett efter det möte som var i Köpenhamn för några år sedan. Då talade man om snabbstartsfinansiering. Sverige är ett av få länder som verkligen har levt upp till det som vi har sagt. Sverige har bidragit med ungefär 10 procent av EU:s samlade finansiering till detta. Vi sade 8 miljarder, och det blev uppemot 9 miljarder kronor som vi använde för att bidra i enlighet med vad vi hade sagt. Det skapar förtroende i de internationella klimatförhandlingarna.
Vi har använt biståndspengar för detta, för vi tycker just att arbete med miljö och klimat ska gå hand i hand med utvecklingspolitiken. Inte sällan riktas den och även de flexibla mekanismerna in på just fattigdomsbekämpning kopplat till klimatanpassningsåtgärder, till exempel inom jordbruket. Jag ser det som fortsatt viktigt att bidra med kunskap och pengar till detta. Jag tror, herr talman, att jag och Jens Holm har lite skiftande syn i delar av klimat- och energipolitiken.
Jens talar om stora satsningar som han vill göra. Problemet är att de och ekonomin inte riktigt hänger ihop. Föreslår man uppemot 90 miljarder i skattehöjningar och gör det dyrare att anställa och att starta och driva företag kommer Sverige att tappa jobbtillfällen. Det tror jag inte riktigt kan gå hand i hand med den typ av satsningar som han här vill ge sken av att han tänker göra.
Lars Hjälmered (M):
Jag skulle vilja säga att vi har ett ramverk för klimatpolitiken i Sverige med de utsläppsmål, etappmål och åtgärder som riksdagen har fattat beslut om, med de presenterade visionerna till 2030 vad gäller transportsektorn och samlat det till 2050 så kallade färdplansarbetet. Det är riktigt att allt i detta inte är fullt ut definierat. Det är riktigt att vi inte har alla förslag till åtgärder på plats för hur Sverige stegvis ska kunna ta sig fram till 2050.
Men jag ser framför mig att bland annat underlaget från Naturvårdsverket, som har varit ute på remiss och som bereds i Regeringskansliet, senare kommer att koka ned till konkreta saker som ska göras. Rimligen sätts det också upp mål för Sverige på klimatområdet till 2030 och 2040, så att vi får en tydlig inriktning framåt. Det är något som jag skulle välkomna.
Jag menar att det sammantaget ger oss ett rimligt regelverk med en långsiktighet vad gäller vart Sverige är på väg och kopplat till olika saker som vi behöver göra inom transport, jordbruk och andra delar av samhället för att kunna klara vår del av åtagandena. Vi får inte glömma bort att det ska göras en stor avstämning av det beslut riksdagen fattade 2009 om en samlad klimat- och energipolitik.
År 2015 är det sagt att det ska göras när det gäller riksdagsbeslutet för att se vart vi är på väg, hur långt vi har kommit och om vi behöver vidta extra åtgärder för att klara våra mål till 2020. Regeringen kommer under mandatperioden att återkomma i någon form vad gäller klimatpolitik och siktet framåt.
Lars Hjälmered (M):
Låt mig vara tydlig med att det var två fel från Sara Karlssons sida. Hon säger att vi inte vill höja målet till 30 procent. Vi vill inte utveckla och reformera utsläppshandelssystemet i Europa. Båda är fel, det är någonting vi tvärtom vill göra. Vi tycker att EU borde gå mot ett 30-procentsmål i en internationell överenskommelse. Vi vill reformera utsläppshandelssystemet. Skulle man skärpa EU:s mål till 30 procent skulle det få en ökad styrkraft också i handelssystemet.
Det vore den bästa vägen för att reformera systemet och få en bättre styrverkan. Det är vi absolut beredda att göra. När det gäller frågan om ramverk vill jag komma tillbaka till att jag tycker att vi med de beslut som vi har fattat och det så kallade färdplansarbetet har ett samlat ramverk för klimatpolitiken i Sverige. Sedan får man se var detta konkret landar.
I Naturvårdsverkets underlag är ett bland många förslag från deras sida till exempel att olika förslag på alla områden ska inte bara klimatbedömas utan klimat- och miljöbedömas. Det är ett förslag som sagt från deras sida. Man täcker in det i alla delar av beslutsfattande. Vi får se var det landar, men vi tycker att man då får ett samlat ramverk, som är det viktiga.
Avslutningsvis tycker vi att det väsentliga är att vi fortsätter arbeta aktivt i Sverige, fullfölja de åtaganden vi har sagt att vi ska göra nationellt, finansiera aktiviteter i andra länder, leva upp till det vi har beslutat inom ramen för FN-beslut och fullfölja arbetet för att på sikt kunna nå en internationell överenskommelse. Då vill jag återigen, som jag gjorde i talarstolen förut, trycka på det viktiga och framgångsrika arbete miljöministern har gjort och gör när det gäller kortlivade klimatgaser.
Jag tror att det kan vara en framkomlig väg om det är låst i de internationella förhandlingarna om de stora och viktiga avtal som behöver komma på plats när det gäller sot, partiklar, metan och så vidare, och vi har fått med väldigt många länder. Det tror jag, tillsammans med att vi i Sverige fullföljer det vi har sagt vi kan göra, gör att vi kan skapa förtroende och ha fortsatt inflytande i klimat- och energipolitiken internationellt.
Lars Hjälmered (M):
När vi fattade beslut om strandskyddet för ett antal år sedan var andemeningen att fortsätta med strandskydd generellt i hela landet. Det ska vara ett strikt skydd i hårt exploaterade områden, till exempel mina egna hemtrakter i Göteborg och på västkusten, och möjligheter i andra delar av landet. Olika miljöintressen måste ställas mot varandra vid beslut i enskilda fall. Så är det självklart alltid. Det är naturligtvis den tänkta utformningen framåt.
Andemeningen i det beslut riksdagen fattade då var förhoppningen att öppna fler möjligheter till byggnation, exploatering, landsbygdsutveckling - något som inte blev av. Därför är det bra att regeringen följer upp frågan. Det är oroande att se på miljömålen. Tanken när hela systemet sattes på plats var att inom en generation klara de stora och svåra miljöutmaningarna.
Där kan vi alla vara lite självkritiska och ödmjuka och konstatera att det på flera områden finns stora utmaningar. Vi får inte glömma bort att riksdagen fattade beslut om en miljömålsproposition med lite förändringar i arbetet. Det innebar ett tydliggörande av rollerna. Myndigheterna fick ansvar att jobba med uppföljning och utvärdering. Det tillsattes en parlamentariskt sammansatt miljömålsberedning, där ett antal av människorna som är närvarande i kammaren i dag är medlemmar.
De hade till uppgift, och har till uppgift, att jobba med vad som anses vara särskilt svåra frågor där det krävs politiska överväganden. Den beredningen har redan lämnat förslag vad gäller till exempel luftfrågor, avfallsfrågor och kemikaliefrågor och sitter nu och jobbar med framför allt skogliga frågor. Beredningen ska lämna ett betänkande i mitten av juni. Jag vill inte ge sken av att beredningen i det sammanhanget kommer att lösa alla utmaningar, men vi är verkligen på rull i arbetet.
Det kommer slag i slag olika konkreta förslag med etappmål och åtgärder.
Lars Hjälmered (M):
I frågan om hård exploatering var inte ambitionen att det skulle ske några lättnader i strandskyddet. Skyddet ska naturligtvis fortsätta att ligga fast, och olika miljöintressen ska vägas av. Jag skjuter in mig lite grann på att tänkta lättnader inte kom på plats. Sedan var det frågan om miljömålsarbetet. Låt oss vara ärliga. Vi har stora utmaningar framför oss. Vi har många beslut att fatta framför oss på olika områden för att uppfylla många av miljömålen.
Vi har fattat en del beslut på vägen dit, men det finns mycket kvar. Jag vänder mig dock mot att man ger sken av att inget händer och att beslut måste fattas. Sedan 2006 har miljöbudgeten ökat med 30 procent relativt vad den var tidigare. Vi kan konstatera att det finns olika uppfattningar, men det finns en långsiktig klimat- och energipolitik på plats.
Vi kan konstatera att i fråga om etappmål - delmål som det hette tidigare - när det gäller skyddad skog, som det 2006 inte såg ut att man skulle nå, har det skett ofantligt stora avsättningar efter 2006. Det är bara några exempel på att det faktiskt har skett rätt stora insatser. Det är likadant med kemikaliepolitiken med särskilda uppdrag till Kemikalieinspektionen. Nu arbetar man med att ta förslagen från Miljömålsberedningen ett steg vidare.
Att ge sken av att inget händer är inte riktigt ärligt i debatten. Sedan kan vi vara ärliga och säga att det även i fortsättningen finns mycket arbete att göra. Nu närmast är det viktiga avvägningar som Miljömålsberedningen arbetar med i fråga om skogen. Det är fråga om att värna en biologisk mångfald och det som Kristina Nilsson tog upp i sitt anförande, nämligen att väga av den frågan mot andra samhällsintressen. Det är jobben, ekonomin och Sveriges förmåga att klara klimatutmaningen. I det arbetet möts miljömål och andra mål mot varandra.
Lars Hjälmered (M):
Sverige och världen har ett antal stora miljömaningar framför sig. Vi har särskilt prioriterat fyra frågor: klimat, havsmiljö, biologisk mångfald och giftfri vardag. Fokus ligger här för att vi har sett att det är områden där det krävs särskilda insatser för att ta politiken framåt, och under de senaste åren har vi på vart och ett av dessa gjort precis det.
Miljöbudgeten har under åren ökat med 30 procent. Vi lägger väsentligt mer pengar på miljöpolitik i dag än vi gjorde tidigare. Sara Karlsson ger uttryck för att inget händer. Men vi har ett betänkande från Miljömålsberedningen som handlar om just kemikaliepolitiken.
Det har varit ett ambitiöst arbete där vi brett politiskt har funderat över vilka konkreta saker vi kan göra i Sverige inom kemikaliepolitiken och på vilket sätt vi kan utforma en position för Sverige där vi kan påverka reformering och utveckling av Europas kemikalielagstiftning, som är gemensamt reglerad. Det är ett tydligt exempel där vi kan vidta mått och steg för att utveckla den svenska kemikaliepolitiken. Jag vill inte i denna debatt ge sken av att vi här och nu har lösningar på alla utmaningar. Det tror jag inte att Socialdemokraterna heller har.
Vi har jättestora utmaningar framför oss, men jag vänder mig lite mot bilden att inget händer. Det läggs stora resurser i form av skattepengar på klimat, havsmiljö, kemikaliepolitik och andra områden. Vi har ett ambitiöst miljömålsarbete och gör gärna politiska överenskommelser för att få en långsiktighet i miljöpolitiken.
Lars Hjälmered (M):
När det gäller klimatfrågan behöver världen en internationell överenskommelse med tillräckliga åtaganden om utsläppsreduktioner som gör att vi kan klara det som vetenskapen rekommenderar för att vi inte ska få en för stor temperaturökning i världen. Det är det stora målet och den globala lösningen på denna utmaning. Jag hade önskat att en sådan överenskommelse fanns på plats redan nu - eller för lång tid sedan.
Där är vi inte, men i väntan på det fortsätter vårt arbete med den svenska klimat- och energipolitiken där de svenska målsättningarna ligger fast. Det nationella arbete Sverige gör för att hitta andra vägar fortsätter. Ett konkret exempel på detta är det framgångsrika arbete som miljöminister Lena Ek gör när det gäller så kallade kortlivade klimatgaser. Det är både en klimatfråga och en luftmiljöfråga.
Många länder har hoppat på detta och ser det som en väg att ta sig an både luftfrågorna och klimatfrågan i denna del. För vår del handlar det inte om sänkta klimatambitioner. Det handlar om att fullfölja de högt ställda ambitioner vi har. Det är inriktningen här och nu, det är inriktningen för den svenska regeringen och det är inriktningen i vår politik inför Europaparlamentsvalet nästa år.
Lars Hjälmered (M):
Vad jag försöker ge uttryck för i diskussionen om miljömålssystemet är att det är ett samlat ansvar. Vissa uppgifter har vi här i riksdagen, och vissa uppgifter ligger på regeringen att fatta beslut om. Men att ge sken av att regeringen ska fatta alla beslut är fel. Det finns mycket som enskilda myndigheter kan göra inom sina uppdrag, det finns mycket som enskilda företag kan göra och det finns mycket som vi som enskilda individer kan göra.
I detta miljömålssystem - om man dissekerar de olika målen och väldigt många av de utmaningar som finns - kan man konstatera att det finns ett antal saker som är särskilt svåra utmaningar. Det var därför det blev ett skapande av just en politisk miljömålsberedning. Det var ju en brist i det tidigare systemet att det inte fanns något politiskt forum där man mellan partier och mellan block kunde diskutera långsiktigheten i miljöpolitiken. Där har det lyfts in ett antal frågor, till exempel kemikaliefrågorna.
Man såg att det var ett område där det fanns ett behov av att politiskt diskutera vad en svensk position i kemikaliepolitiken ska vara, med nationella åtgärder och sådant som vi ska göra över tid. Likadant är det med frågor om skog, jordbruk och nu närmast om vatten. Det är den typen av frågor vi politiskt behöver stöta och blöta för att ta det hela framåt, och jag kan tycka att vi tar viktiga steg framåt.
Jag kan också konstatera att man tidigare väldigt mycket talade om problemen med havsmiljön - men det fanns ju ingen havsmiljöbudget i statsbudgeten, fast man talade om höga ambitioner. Likadant var det med skogen. Man pratade om skogliga avsättningar för att värna en biologisk mångfald. Men vi såg det inte i några mått och steg för att möta miljömålen. De framsteg som har gjorts där har kommit nu med Alliansen, med rejält stora avsättningar som har varit tidigare.
När det gäller flyg och sjöfart skulle jag jättegärna se att man satte ett pris på de utsläpp som kommer därifrån, gärna skatt på bränsle i den typen av sektorer.