Annika Strandhäll (S):
Jag ska först ta de frågor som Boriana Åberg inte ansåg hörde hemma i den här debatten. Man kan konstatera att hade landstinget i Skåne kunnat genomföra den skattehöjning som krävdes för att kunna höja kvaliteten i hälso- och sjukvården och korta köerna hade det nog också hjälpt prostatacancerpatienterna där.
Men det har de borgerliga partierna tillsammans med Sverigedemokraterna konsekvent motsatt sig under hela mandatperioden. Det får konsekvenser, för man kan inte trolla med knäna. I den andra delen måste jag verkligen säga att frågan om personal är helt central inte bara för cancervården utan för all hälso- och sjukvård i Sverige. Behoven i den svenska hälso- och sjukvården ökar exponentiellt.
Det kommer att vara 300 000 fler 70-plus år 2025. Det kommer att vara 300 000 fler barn i Sverige år 2025. Vi ser att med den snabbt åldrande befolkningen ökar till exempel de kroniska diagnoserna och inte minst cancer. Det innebär att framtiden när det gäller den svenska hälso- och sjukvården kommer att handla om stora satsningar för vilken regering som än sitter.
Men det är klart att om man i stället prioriterar skattesänkningar och avlövar den svenska hälso- och sjukvården resurser kommer vi inte att klara de utmaningarna. Ska vi prata om personal kopplat till cancervården kan man inte genomföra några canceroperationer eller prostatacanceroperationer om det inte finns några operationssjuksköterskor, narkossjuksköterskor eller specialistläkare.
Det är i dag ett av de grundläggande problemen och en av orsakerna till att köerna ökar. Det är en av orsakerna till varför den här regeringen det första den gjorde lade om politiken. Faktum är att när vi tillträdde hösten 2014 hade sjukskrivningarna i Sverige ökat med 70 procent på fyra år. De som toppar den statistiken är just vårdens och omsorgens personal.
Det är de som vi behöver bäst i takt med att behoven ökar. Vi kan konstatera att det är en helt ohållbar situation att tro att man kan fortsätta med en politik som inte utgår från att utbilda fler eller för den delen satsa på att se till att vi får mer drägliga arbetsvillkor så att människor orkar arbeta i hälso- och sjukvården utan att bli sjukskrivna. Annars går det inte ihop, och då kommer vi inte att kunna leverera någon god hälso och sjukvård.
När det handlar om screening av prostatacancer, som Boriana Åberg var inne på, är det inte vi politiker som ska tala om vilka medicinska metoder som ska användas i hälso- och sjukvården. Det ska experter, proffs, vetenskap och beprövad erfarenhet avgöra. Det är därför Socialstyrelsen har det uppdraget.
Den dagen Socialstyrelsen säger att nu har vi en tillräckligt bra metod för att screena prostatacancer kommer den här regeringen att vara den första att se till att införa det. Det har jag också varit tydlig med. Men vi kommer inte att införa metoder som inte Socialstyrelsen står bakom. Det kan vi inte göra. Till sist kan man konstatera att när det gäller de standardiserade vårdförloppen är det extremt konkret.
Det innebär tillgång till bland annat kontaktsjuksköterskor, stöd till primärvården och stöd till både profession och patientorganisationer. Jag tillbringade delar av förra året i rådslag med patientorganisationer inom cancervården, profession från cancervården och forskare.
De står enhälligt bakom de standardiserade vårdförloppen som en av de viktigaste metoderna för att förbättra kvalitet, korta väntetider och skapa en jämlik cancervård. Vi ska ha en seriös debatt i de frågorna.