Martina Johansson (C):
Att bilda familj är någonting som är viktigt för många. I dag finns det flera olika sätt att bilda familj. Så var det inte tidigare, utan då fanns det ett sätt - en man och en kvinna - och så fanns det möjlighet till adoption.
Det var många som valde att använda sig av internationella adoptioner när man inte kunde få barn på annat sätt. I Sverige sågs det som någonting väldigt bra. Man såg det också som en form av hjälp till vissa personer, och många av de här barnen har haft en bra uppväxt hos sina svenska föräldrar.
Men nu vet vi som sagt mer än vad vi visste då. Vi vet att alla adoptioner inte var frivilliga. En del av de här föräldrarna blev övertalade att lämna bort sitt barn. Ibland blev de förda bakom ljuset när man hävdade att barnet hade avlidit.
Jag är dock ganska övertygad om att de svenska familjerna och föräldrarna var ovetande om vad som hände. Man såg i stället att det här var en möjlighet att bilda familj och också en hjälp till personerna. Herr talman! I slutet av 90-talet skrev Sverige under Haagkonventionen.
När vi gjorde det blev det en bättre uppföljning och kontroll av de internationella adoptionerna. Vi fick en nationell myndighet, vi fick regelverk och vi fick kontroll och uppföljning. Därefter har ytterligare skärpningar gjorts. Frågan kvarstår ändå. Blev allting rätt? Skedde det fortfarande oegentligheter efter att vi hade infört de här sakerna?
Vi behöver säkerställa att det faktiskt blev rätt. Det räcker därför inte att utreda vad som skedde fram till slutet av 90-talet. Som min kollega Waltersson Grönvall var inne på för en liten stund sedan kan föräldrar i dag använda sig av värdmoderskap för att få barn.
Jag tycker att det är bra, men det är viktigt att vi tillåter ett altruistiskt värdmoderskap i Sverige. Det är också viktigt att vi ser till att vi skapar en trygghet för de barn som föds med hjälp av värdmoderskap, att vi lär oss av det som har hänt tidigare, för om vi inte jobbar med den frågan finns risken att det kommer att hända igen.
Här behöver regeringen ta steg framåt. Vi står här i dag därför att vi vet att det inte gick helt rätt till i alla internationella adoptioner.
Vi vet det genom att adopterade som har växt upp i Sverige börjar söka sina rötter och då upptäcker att de berättelser och historier som deras svenska föräldrar har fått till sig inte stämmer med den verklighet de får höra om när de får kontakt med sina biologiska föräldrar. Det här rör inte bara Chile, utan det rör fler länder.
Vi står här också tack vare att medierna uppmärksammade de här frågorna, både nu i våras och för några år sedan. Jag och några till i riksdagen uppmärksammade de här frågorna 2018-2019 genom olika frågor, interpellationer och motioner. Jag ställde då frågan hur vi ska kunna lära av det här. Hur ska vi kunna förbättra?
Hur ska vi motverka att det händer igen? Jag fick då till svar av regeringen att vi väntar på den brottsutredning som pågår i Chile. Vi måste utreda brottet först, innan vi kan titta på vad Sverige gjort eller inte gjort, sa man. Jag förstår inte varför. Vi måste ju kunna se på vad som är vår del i det hela.
Det handlar som sagt inte bara om adoptioner från Chile, utan det finns fler länder. Jag tycker därför att vi har förlorat tid. Vi har förlorat ytterligare tre år. Nu har regeringen ändrat sig. Nu ska man göra en utredning. Men man väljer att inte ta det hela vägen och faktiskt utreda de adoptioner som har skett fram till dags dato. För hur vet vi att allting har blivit bättre?
Vi behöver se till helheten. Har vi rätt organisering? Har vi rätt kontroll? Vi kan inte förlora mer tid. Vi måste så långt som möjligt säkerställa att det inte kan hända igen. Herr talman! Barn har rätt till sitt ursprung och sitt familjeliv. Därför måste vi veta att rätt barn adopteras av rätt skäl.
Det är därför jag yrkar bifall till utskottets förslag att utreda ända fram till nutid så att vi säkerställer att olagliga internationella adoptioner inte sker igen.