KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jakob Forssmed (KD):
Vad fint att det inte finns något förbud för äldre att arbeta! Det tycker jag är bra. Men min fråga till Janine Alm Ericson, som kritiserar skattelättnader, blir då: Tror hon på ekonomiska styrmedel över huvud taget om det nu inte spelar någon roll? Vi kanske kan lägga vilka skatter som helst på arbete? Det var intressant att hon sa att denna skattesänkning inte var prioriterad för regeringen. Sedan letar Janine Alm Ericson efter en skattesänkning som är prioriterad men hittar ingen. Det är ju detta som är problemet.
Det är inte jag som tidigare i debatten har talat om grön skatteväxling, utan det har bland andra Janine Alm Ericson gjort. Ert förslag är ju ingen grön skatteväxling. En sådan bygger på att man höjer skatten på miljöförstöring, vilket vi kristdemokrater vill göra. Vi vill höja den på textilier, plaster och koldioxid. Den bygger också på att man sänker skatten på arbete och att man tror på ekonomiska styrmedel. Man ska gynna arbete och missgynna det som förstör miljön.
Går man till Forex skatteväxlingskontor och lämnar in sina miljöskatter säger de kanske: Nu trodde du att du skulle få tillbaka lite sänkt skatt på arbete, men det får du inte. Du får i stället en skuld här, och du måste göra ytterligare inbetalningar. En sådan verksamhet skulle nog omedelbart få sitt tillstånd indraget av Finansinspektionen. Det skulle förmodligen också komma in en mängd anmälningar till Allmänna reklamationsnämnden. Det är så här det ser ut.
Men min fråga är enkel: Tror Janine Alm Ericson på grön skatteväxling och att ekonomiska styrmedel har effekt på människors deltagande på arbetsmarknaden?
Jakob Forssmed (KD):
Det var intressant att lyssna på Ulla Anderssons anförande. Jag spinner vidare lite på vår tidigare replikväxling. De två jobbreformer som finns i budgeten - att regeringen låter stora delar av jobbskatteavdraget ligga kvar och att RUT-reformen finns kvar - ägnar Ulla Andersson mycket tid åt att angripa. Med er politik blir det inte jobbreformer.
Det blir något annat. Sedan talar Ulla Andersson om skatteintäkterna. Jag tror att det är bra att gå till källorna, till exempel Statistiska centralbyrån och Ekonomistyrningsverket. Vi kan vara överens om att det är i kommunsektorn som det mesta av välfärdsverksamheten utförs.
Vi kan konstatera att under alliansregeringens tid ökade skatteintäkterna för kommunerna både i fasta priser - där ökade de med nästan 19 procent - och per capita, där de ökade med nästan 13 procent, enligt Ekonomistyrningsverket och SCB. Detta ska vi ha klart för oss.
Jag vill också återvända till det som Mathias Sundin från Liberalerna belyste så bra, nämligen LSS och den oro som nu sprids kring detta. Vi kan vara överens om att det här regleringsbrevet är mycket olyckligt. Utan debatt, föregående utredningar eller remissrundor har man riktat detta uppdrag till sin myndighet.
Men i den budget som Vänsterpartiet nu är med och presenterar finansierar ni delar av de reformer ni föreslår med minskad uppräkning av LSS. Det blir en minskning med 76 miljoner nästa år, och sedan gör ni inte den uppräkning som är bruklig. I Kristdemokraternas budget är det sammanlagt 1 1⁄2 miljard mer över de kommande fyra åren som går till LSS.
Jakob Forssmed (KD):
Jag har åtminstone personligen bidragit något till befolkningstillväxten i Sverige de senaste åren. : Det tackar vi för!) Det har krävt vissa insatser i olika sammanhang. Nu lämnar vi detta. Låt oss tala om kommunernas skatteintäkter igen.
Har SCB och Ekonomistyrningsverket fel när de säger att skatteintäkterna per capita ökade med 13 procent under allianstiden? Har de fel eller rätt?
Nästa fråga: Använder ni eller använder ni inte en minskad uppräkning när det gäller LSS till att finansiera de andra reformer som du har skrutit om i riksdagens talarstol? Det är också enkelt att svara på.
Jakob Forssmed (KD):
Då kanske regeringen äntligen kan avskaffa fri-entré-reformen och i stället skicka ut en bild på skattesystemets inneboende skönhet till svenska folket. Det tror jag skulle provocera, precis som jag antar att regeringen tycker att god konst ska göra.
Jag noterar att finansministern var upprörd över att personer har låga pensioner och att ensamstående inte får lönen att räcka till. Då vill jag upplysa finansministern om att hennes parti kan rösta på ett alternativ som ger den ensamstående mamman 500 kronor mer varje månad, om hon har ett arbete. Den som har låg pension och BTP får 500 kronor mer varje månad.
Dessutom minskar skillnaden mellan skatt på lön och skatt på pension, upp till drygt 14 000. Detta får man med Kristdemokraternas budgetalternativ. Jag noterade även att finansministern ville spela Jeopardy. Vi kan ta svensk politik för 1 000 kronor. Svaret är den rödgröna budgeten för 2017.
Frågan är: Vad är en budget som tycks ha gett upp om jobben och ramverket, som inte gör viktiga strukturreformer för vården och som lutar sig tillbaka i konjunktursolen? Liksom finansministern är jag oroad över detta med fördelning - att se till att välståndsökningar kommer alla till del. Jag menar att den största klyftan i Sverige går mellan dem som har ett arbete och dem som inte har det.
Därför bekymrar det mig på riktigt att denna budget innehåller så få jobbreformer för att sänka de trösklar som allvarligt hindrar stora grupper av människor från att ta sig in på arbetsmarknaden. Arbetsförmedlingen kommer gång på gång med påpekandet att tudelningen på den svenska arbetsmarknaden tilltar. När ska ni ta fram de verktyg som krävs för att bryta denna utveckling?
Jakob Forssmed (KD):
Jag hörde inget om vilka jobbreformer som kommer att krävas för att bryta tudelningen på arbetsmarknaden. Det är klart att finansministern kan prata om att de under inga omständigheter kan tänka sig några skattelättnader för människor som arbetar och att de kan inta ett antal sådana positioner och bygga upp ett ideologiskt ramverk som begränsar vad de själva är beredda att göra. Trösklarna är för höga, och vi ser denna bild som Arbetsförmedlingen ger gång på gång.
Den borde bekymra varje politiker. Den borde man titta på när man vaknar på morgonen, när man äter lunch och när man går och lägger sig på kvällen. Hur ska vi se till att vi får fler människor i arbete? Vi säger: Förenkla arbetsmarknadspolitiken kraftigt, ta bort den långa raden av stödformer, som är en djungel för en arbetsgivare som vill använda de subventioner som finns, och se till att man koncentrerar sig på några få förslag! Vi säger: Inför introduktionsanställningar med samma anställningstrygghet som andra!
Men den som har bristande utbildningsbakgrund och kanske begränsade språkkunskaper ska kunna ha en något lägre ingångslön och få utbildning på arbetet, för att sedan - senast efter fem år - få 100 procent av lönen. Samtidigt säger vi: Sänk inkomstskatten så att det lönar sig bättre för dessa grupper att ta jobben! Inför dubbelt jobbskatteavdrag för människor som är nyanlända, unga eller kommer från lång arbetslöshet och sjukskrivning!
Gör det extra lönsamt för föräldrar att ta arbeten på deltid så att de kan gå från inget arbete till något arbete! Det är inte skattelättnader för höginkomsttagare vi talar om utan för människor med låga inkomster, för att det ska bli en tryggare ekonomi för dem, för att det ska löna sig bättre att arbeta och för att vi ska kunna bryta tudelningen.
Vad gäller välfärden är det riktigt att vi satsar mindre resurser än regeringen på kommuner och landsting totalt sett. Vi satsar mer resurser än regeringen riktat till vården och omsorgen - 14 miljarder mer under fyra år. Jag vill påminna finansministern om vad hon själv sa i Agenda , nämligen att det är sysselsättningen och jobben som avgör hur välfärden utvecklas i våra kommuner.
Jakob Forssmed (KD):
Vi vill inte slita sönder någon budgetprocess. Det har varit mycket tydligt. Ulf Kristersson har svarat på frågor om detta flera gånger. Vi lämnade ett besked om att en minoritetsregering också bör lyssna på en majoritet i riksdagen och lägga fram en budget som gör att man inte behöver göra förändringar i regeringen. Gör man inte det kan det bli så att regeringen inte kan fortsätta i sin nuvarande form. Det är inte att slita sönder en budgetprocess.
Magdalena Andersson skyller på en riksdagsmajoritet som ville ta bort kömiljarden. Vilken riksdagsmajoritet var det? Det var ni som ville ta bort kömiljarden, och det var ni som tog bort kömiljarden - det viktigaste verktyget för att kapa vårdköerna. Hans Karlsson, chef för avdelningen för vård och omsorg på SKL, säger följande: "Under 2004 och 2005 snackade vi inte om 30-60 dagars kö utan ibland 30-60 veckor.
Det var viktigt med kömiljarden som satte fokus på det." Sedan fanns det vissa saker i kömiljarden som kunde göras bättre - som i alla reformer. Då skruvar man på parametrar och förbättrar reformen; man avskaffar den inte. Man fortsätter med en reform som delar ut pengar efter prestation. Ni skickade signalen till era egna landsting: Det är inte så viktigt med köerna. Det spelar inte så stor roll. Vi tar bort kömiljarden, så får ni andra pengar i stället. Det är dålig vårdpolitik.
Det är dålig vårdpolitik att göra det gratis för äldre människor att sitta i allt längre köer på akuten. Ni gör det gratis att sitta i allt längre köer i väntan på första besöket eller en operation i specialiserad vård. Det bör man ändra på. Chansen finns. Reformen finns där. Skruva gärna på de parametrar som kan göras lite bättre, men se till att få tillbaka de verktyg som faktiskt fungerar för att människor ska få vård i tid!
Jakob Forssmed (KD):
Jag hoppas verkligen, Ulla Andersson, att vi kan hitta en lösning där man kan ställa arbetsrättsliga krav när det gäller den hårda kärnan: löner, arbetstider och semester. Jag tycker att det har pekats på ett antal exempel som ger vid handen att det kan vara lämpligt, inte minst i taxifrågan som Ulla Andersson förtjänstfullt lyfter fram. Skälet till att vi säger nej till den här lagstiftningen är att vi tycker att den har alltför negativa konsekvenser för småföretag.
Men det är inte bara vi själva som tycker det. Lagrådet och Konkurrensverket har också pekat på detta. Ni säger till företagen att det kommer att bli enklare för dem, men de ser det inte så. De ser att det kommer att bli betydligt svårare för dem att delta i offentliga upphandlingar. Dessutom finns det ett antal inneboende krav där bestämmelser står mot varandra, där kollektivavtal står emot lag och där kollektivavtalens inbördes förhållanden är oklara. Även detta har Lagrådet pekat på.
Sida upp och sida ned är det idel oklarheter för våra upphandlande myndigheter, och detta gör det oändligt mycket svårare för småföretag att delta i upphandlingarna. Det är detta som är vår huvudkritik. Jag hoppas att det framgick av mitt anförande. Vi vill att sjysta villkor ska gälla. När det gäller löner, arbetstider och semester tycker jag att det är rimligt att vi kan hitta ett regelverk som gör det möjligt att ställa den typen av krav vid offentliga upphandlingar. Jag hoppas att vi hittar en sådan lösning.
Jakob Forssmed (KD):
Som lagstiftare har vi ett stort ansvar när vi fattar beslut om lagstiftning. Den ska hålla måttet, och den ska inte orsaka stora problem med krångel och annat för myndigheterna och för de mindre företag som ska få en chans att delta. Det är inte bara vi som säger detta, utan det sägs av remissinstans efter remissinstans. Jag har läst propositionen. Jag har också läst remissvaren.
Jag tycker inte att den proposition som ligger på riksdagens bord bidrar till detta. Jag vill passa på att yrka bifall till reservationerna 7 och 8 samt i övrigt bifall till förslaget i betänkandet.
Jakob Forssmed (KD):
Regeringen har smygvägen påbörjat en åtstramning av LSS, den assistans som ger stöd till ett värdigt liv för personer med omfattande funktionsnedsättningar - en enormt viktig frihetsreform. Nu hör vi nästan dagligen om konsekvenserna av regeringens åtstramning. Personer som har haft samma behov under lång tid nekas nu assistans trots att inget har förändrats i deras funktionsnedsättning. En oro sprider sig.
Personer som behöver fler timmar vågar inte söka fler av rädsla för att bli av med hela assistansen. För inte så länge sedan stod statsministern i denna kammare och sa att regeringen inte har fattat några som helst beslut i frågan. Det är bara det att regeringen har fattat ett regeringsbeslut - en order i ett regleringsbrev som kräver att Försäkringskassan ska bryta utvecklingen av antalet timmar i assistansen.
Påkomna med att utan debatt, utan remisser och utan propositioner och via hård myndighetsstyrning strama åt denna rättighet har regeringen försökt måla upp en bild av ett omfattande resursslöseri.
I den särskilda riksdagsdebatt som på Kristdemokraternas begäran hölls om assistansersättningen sa ansvarigt statsråd: "Jag vidhåller att det är ett problem att kanske 10 procent av 30 miljarder används till reklam och sponsring."
Min fråga till statsministern är därför: Är denna av regeringen framförda uppgift - att 3 miljarder används till reklam och sponsring - korrekt, och vilket underlag har denna uppgift i så fall hämtats från? Jag ställer frågan eftersom detta har framförts av ansvarigt statsråd som ett skäl till att Försäkringskassan nu genomför nedskärningar i assistansen. Därför blir svaret viktigt.
Jakob Forssmed (KD):
Det är också viktigt att man håller sig till korrekta faktaunderlag i debatter när man redovisar varför man gör saker. Nu slår statsministern sig för bröstet och säger: Vi har inte fattat några beslut om ändrade regler. Nej, det är just det som jag säger. Ni har i stället via hård myndighetsstyrning sagt: Strama åt och se till att bryta utvecklingen. Det står i regleringsbrevet att man ska se till att bryta utvecklingen vad gäller antalet timmar i assistansersättningen. Det står på första sidan, och det är den första punkten som nämns.
Det är klart att det är ett beslut som syftar till någonting, nämligen att bryta utvecklingen. När någon sedan påpekar detta säger ni att det är 3 miljarder som används till reklam och sponsring. Sedan går man igenom samtliga rapporter som det hänvisas till av ansvarigt statsråd före debatten, under debatten och efter debatten, och den uppgiften går inte att verifiera någonstans.
Då har man ett problem, och detta problem är skapat genom det beslut som ni har riktat till Försäkringskassan och som nu skapar oro runt om i landet hos människor som är i stort behov av assistans. Är siffran korrekt eller inte?
Jakob Forssmed (KD):
Regeringen har nyligen aviserat en sänkning av skatten på pensionsinkomsten. Det är bra så långt. Vi kristdemokrater fick i alliansregeringen igenom inte mindre än fem sänkningar av skatten för våra äldre. Tillsammans med höjda bostadstillägg förbättrades under allianstiden ekonomin så att en garantipensionär fick motsvarande en extra månads utbetalning per år. Men vi ser behoven, och det behöver göras betydligt mer för äldres ekonomi.
Vi kristdemokrater menar att det inte är rimligt att år efter år upprätthålla den diskrepans som finns mellan skatt på lön och skatt på pension. Skattegapet måste slutas helt. Det har vi föreslagit och finansierat. Regeringen säger sig vilja samma sak. Statsminister Stefan Löfven har upprepat löftet att detta ska vara uppnått samtidigt som regeringen når sitt arbetslöshetsmål.
Problemet är att - typ - alla vet att regeringen inte når det arbetslöshetsmålet. Lars Calmfors har kallat målet "helt utsiktslöst" att uppnå. Arbetsförmedlingen har sagt att det är "nästan orealistiskt". Inte ens Finansdepartementet tror i sina egna prognoser på att regeringen uppnår arbetslöshetsmålet.
Varför, Stefan Löfven, ska pensionärerna vänta på den stora skattelättnaden Socialdemokraterna har utlovat bara för att regeringen saknar jobbreformer och inte klarar att pressa ned arbetslösheten så att man når sitt arbetslöshetsmål?
Jakob Forssmed (KD):
Det var ett svar, men det var noll svar på frågan om varför ni knyter den utlovade skattelättnaden för pensionärer till ett arbetslöshetsmål som bedömare dömer ut som onåbart. Då blir det ju ingen skattelättnad för pensionärerna på det sätt som ni har lovat. När vi tog över regeringsmakten 2006 stod hundratusentals personer mer eller mindre permanent utanför arbetsmarknaden.
Ett avgörande skäl till detta var att det var alldeles för olönsamt att arbeta i Sverige. Detta utanförskap gjorde att många människor inte fick chansen att jobba till 100 procent av sin förmåga. Det hotade välfärdens resurser och pensionerna. Ja, vi började med ett jobbskatteavdrag. Därefter sänkte vi skatten på pensionsinkomster fem gånger. Det var bra. Det var viktigt. Nu vill vi sluta skattegapet helt. Du talar om bostadstillägg, Stefan Löfven. Kristdemokraterna har föreslagit kraftigt höjda bostadstillägg.
Vi säger: Slut gapet helt mellan arbete och pension! Höj bostadstilläggen! Båda de sakerna säger ni nej till.
Jakob Forssmed (KD):
Bristen på vård i tid är akut. Vårdköerna växer, som vi har hört inte minst i rödgrönt styrda landsting. Ett starkt skäl till detta är att regeringen har avskaffat kömiljarden, som var det viktigaste verktyget för att kapa köerna. När kömiljarden avskaffades blev det inte som det brukar heta på internet: Du kan aldrig gissa vad som hände sedan. Man kunde gissa vad som hände sedan, och så blev det.
Väntetiderna i vården har alltså blivit allt längre. Väntetiderna på operation och specialistvård är nu bland de längsta i EU. När vi kristdemokrater ansvarade för vården i alliansregeringen fick nio av tio patienter operation i tid. Den siffran är nu nere på 75 procent och sjunkande. Flera delar av vården har problem. Förtroendet sjunker för primärvården. Väntetiderna vid akutmottagningarna växer också.
Hälften av dem som söker sig till akuten får vänta mer än tre timmar och var tionde mer än sju timmar. Detta händer alltså nu, Stefan Löfven - inte under alliansregeringen utan nu. Det är de äldre och sköra som främst betalar priset med en allt längre väntan på vård. Var finns regeringens reformer för att bryta det här? Vaga satsningar och nya namn på satsningar kommer inte att lösa problemet.
Det regeringen har åstadkommit hittills är att det för vissa grupper har blivit billigare att sitta eller stå i allt längre vårdköer. Det är dålig vårdpolitik. Är det inte dags att släppa prestigen och erkänna att det var ett stort misstag att ta bort kömiljarden och dess principer och i stället ge ett tydligt besked om att återinföra den och på allvar göra någonting åt vårdköerna?
Jakob Forssmed (KD):
Det här är på riktigt. Människor står i dessa vårdköer. Man har inte förstått kömiljardens principer, att betala ut ersättning efter prestation, och man har inte noterat att kömiljarden ändrade karaktär under åren. När problem uppstod ändrade man i kömiljarden. Den blev mer precis och åstadkom mer av det den syftade till.
Kraven skärptes hela tiden, och man var tydlig med efter vilka kriterier ersättning betalades ut. Problemet är att kopplingen mellan den typen av vaga satsningar och resultat är liten. Det var det nya med kömiljarden, inte dess exakta konstruktion. Statsministern får gärna kalla kömiljarden för något annat; men återgå till konstruktionen.
Det beskedet skulle statsministern kunna ge i dag, det vill säga att lämna ersättning efter prestation.
Jakob Forssmed (KD):
Jag vill börja med att yrka bifall till Kristdemokraternas reservationer nr 5 och nr 10 så att ledamoten Fredrik Olovsson och andra får chansen att rösta på det kristdemokratiska alternativet. Fredrik Olovsson nämnde i sitt anförande att regeringen skärper jobbpolitiken.
Detta kan läsas på två sätt: att man skärper den till det bättre eller att man stramar åt, försämrar och skärper på olika sätt. Det är inte så lätt att veta, tycker jag. Jag har egentligen en fråga. Regeringen - Socialdemokraterna och Miljöpartiet - anser sig ha ett reformutrymme på över 40 miljarder.
Ändå tar man inte bort den särskilda löneskatt för äldre som arbetar som man införde vid sitt tillträde. Det finns tillfällen när man behöver höja skatter som är olämpliga att höja.
Man kanske måste göra det i direkt polemik mot alla expertmyndigheter som säger att detta är en högst olämplig skatt att höja därför att den försämrar sysselsättningen för en grupp som går i ålderspension i stället för att finnas kvar och bidra med sin erfarenhet och kompetens på arbetsmarknaden. Det kan man behöva göra; detta kan man ha olika uppfattningar om.
Men när man har ett reformutrymme på över 40 miljarder och det kostar i storleksordningen 1 1⁄2 att ta bort denna skatt väljer man att inte göra det. Om man inte gör det och samtidigt säger att man skärper jobbpolitiken klingar det väldigt märkligt i mina öron. Jag är tacksam om Fredrik Olovsson kan förklara för mig hur detta hänger ihop.
Jakob Forssmed (KD):
Detta är helt fascinerande. Jag ställer en fråga om särskild löneskatt för äldre, och Fredrik Olovsson börjar tala om vårdnadsbidraget. Det är ju inte aktuellt för just den gruppen, i de flesta fall. Det är rätt att vi tycker att människor ska ha ökade möjligheter att välja mer tid med barnen när de är små. Vi gör det möjligt fram till barnets treårsdag. Det är rimligt att den möjligheten finns. Den utnyttjas rätt lite.
Den utnyttjades rätt lite också av den grupp som Fredrik Olovsson här säger sig vurma för, nämligen personer av utrikes härkomst som kommer till Sverige. Men det är viktigt att valmöjligheten finns, för det finns barn där förskolan inte funkar. De kan vara allergiska eller ha andra skäl som gör att de behöver mer tid med sina föräldrar. Jag tycker att det är rimligt att det finns ett litet ministöd för detta.
Min fråga till Fredrik Olovsson handlade om alla de remissinstanser och expertmyndigheter som säger att det är jättedålig jobbpolitik att lägga en särskild löneskatt på äldre som jobbar. Det gör det svårare för alla de kommuner som behöver erfarna socialsekreterare, läkare, sjuksköterskor eller lärare i en tid när Sverige har lite växtvärk. De som skulle kunna nyttja denna kompetens får en extra pålaga.
Alla företag som skulle behöva kompetensen i sina företag får en extra pålaga jämfört med hur det var tidigare. Fredrik Olovssons svar är att det är kul att jobba. Ja, det tycker jag också. Det är roligt att arbeta, och det ska väldigt många få chansen att göra. Men det resonemanget får det att låta som om ekonomiska drivkrafter inte spelar någon roll. De spelade en jätteroll för utvecklingen vad gäller äldre som jobbar när detta avskaffades.
Det spelade en jättestor roll med dubbelt jobbskatteavdrag, så att fler ser att det lönar sig bättre att jobba längre upp i åldrarna. Frågan kvarstår alltså. Det räcker inte att säga att det är kul att jobba. Ni kan lägga på hur mycket pålagor som helst så länge det är kul att jobba, men det kommer inte att fungera som politik. Det har inte fungerat, och det kommer inte att fungera.