John E Weinerhall (M):
I år är det 19 år sedan staten och Svenska kyrkan skildes åt 2000. Sedan relationsförändringen mellan stat och kyrka har det utbetalats en kyrkoantikvarisk ersättning från staten till Svenska kyrkan. Den är tänkt att täcka den merkostnad som uppstår till följd av de kulturhistoriskt viktiga värden som många av Svenska kyrkans byggnader har.
Trots att kyrkan får ersättning från staten för att bevara och förvalta dessa står kyrkan med sina medlemmar för den stora kostnaden för fastighetsunderhåll. Svenska kyrkans kyrkor har mycket att berätta om vår historia, vår bygd och de människor som bott och verkat där. Ofta är kyrkan den äldsta byggnaden på orten och representerar en sammanhållande kraft och kontinuitet i samhället.
Utan våra kyrkor är det svårt att förstå vår historia och därmed vår nutid. Därför är det viktigt att kyrkans kulturhistoriska värden bevaras och underhålls. Våra kyrkor är dock inga museer. De är levande byggnader där människor möts i tro, glädje, hopp och kärlek men även sorg. De allra flesta svenskar har på något sätt en relation till kyrkan, och ofta har våra mest betydelsefulla livshändelser ägt rum i just en kyrka.
Därför är det viktigt att den får vara just kyrka i första hand och inte en politisk spelbricka. Det kyrkliga kulturarvet Trots detta verkar regeringen och kulturministern tro att vi fortfarande har en statskyrka. I den skrivelse från regeringen som riksdagen nu ska ta ställning till finns flera exempel på försök att peka ut riktningen för Svenska kyrkan. Bland annat ger regeringen rekommendationer om hur kyrkorummen ska användas och hur man ska arbeta med hållbarhet.
Detta vänder vi moderater oss kraftigt emot. I skrivelsen Det kyrkliga kulturarvet ger regeringen bland annat rekommendationer gällande hur Svenska kyrkans kyrkolokaler ska användas. Det argument som framförs är att det är viktigt att kyrkorna används för att tillgängliggöra det kyrkliga kulturarvet. Missförstå mig rätt: Vi moderater tycker givetvis också att det är viktigt att det kyrkliga kulturarvet tillgängliggörs.
Däremot lägger vi inte någon värdering i vilken verksamhet Svenska kyrkan har i sina lokaler, oavsett om det är gudstjänster, språkkaféer, bibelstudier eller konserter. Det ska kyrkan själv bestämma utan pekpinnar från politiken. Vi värnar principen om armlängds avstånd, även när det kommer till Svenska kyrkan. Sedan relationsförändringen mellan stat och kyrka skedde har det utbetalats en kyrkoantikvarisk ersättning från staten till Svenska kyrkan, som jag tidigare nämnde.
Den är tänkt att täcka den merkostnad som uppstår till följd av de kulturhistoriskt viktiga värden som många av Svenska kyrkans byggnader har. Trots att kyrkan får ersättning från staten för att bevara och förvalta dessa står kyrkan med dess medlemmar för den stora kostnaden för fastighetsunderhållet. Herr talman! Bara för att det utgår en statlig kyrkoantikvarisk ersättning är det inte rimligt att vare sig regering eller riksdag har synpunkter på kyrkans verksamhet.
Det tusenåriga kulturarv som Svenska kyrkan förvaltar berör alla oss svenskar, inte bara kyrkans medlemmar. Även om Svenska kyrkan utgör en omistlig del av vår gemensamma historia och kultur och dessutom är en viktig del av vårt civilsamhälle är det inte statliga pengar som finansierar kyrkan, utan det är det dess medlemmar som gör. Därför är det också viktigt att Svenska kyrkan fredas från statliga pekpinnar.
När det kommer an på tillgängligheten till det kyrkliga kulturarvet har regeringen synpunkter på hur detta ska tillgodoses. Det är viktigt att det statligt finansierade kyrkliga kulturarvet via den kyrkoantikvariska ersättningen är tillgängligt och att övertaliga kyrkor av den anledningen inte är önskvärt. Den åsikten delar vi med regeringen. Hur kyrkan ska tillse detta är däremot inte en sak för vare sig riksdag eller regering att peka ut.
I sammanhanget är det därför viktigt att påpeka att sedan relationsförändringen trädde i kraft har tillgängligheten inte försämrats, trots vikande medlemsantal i Svenska kyrkan. Ändå har regeringen ett behov av att peka ut för kyrkan hur detta ska tillgodoses, något som varje församling, pastorat och stift med all säkerhet bäst själv avgör. Herr talman!
Att en vänsterregering har svårt att freda civilsamhället från statlig inblandning är kanske inte något som förvånar. Vänstern har ofta svårt att göra en distinktion mellan staten och det övriga samhället. Som moderat värnar jag dock alltid det samhälle som är större än staten, när det gäller såväl kyrkan som andra samhälleliga sfärer.
Människor ska inte behöva se vare sig sin andliga hemvist, sitt idrottsengagemang eller för den delen sina hembygdsföreningar politiseras av klåfingriga regeringar. Av den anledningen vänder vi oss mot delar av regeringens skrivelse och har därför lagt fram en följdmotion som vi kommer att följa upp här i kammaren. Ett fritt civilsamhälle är grundbulten för det demokratiska samhället, och det kommer vi moderater i alla lägen att ta strid för.
Därför vill jag yrka bifall till Moderaternas och Kristdemokraternas gemensamma reservation.