KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
God samlevnadsundervisning är normkritisk. När barnen kommer till skolan är det få saker som de har så mycket uppfattningar om som samlevnad. Det har de upplevt sedan sin första dag, från att de föddes, hos föräldrarna eller vem de nu bor hos, antingen i kärnfamilj eller med separerade föräldrar. De har sett samlevnad varje dag.
När de kommer upp i högstadiet och på allvar ska få ta del av sex- och samlevnadsundervisningen har de rader av normer med sig. Den norm de har är vad de själva har sett och upplevt. Det betyder att mängder av elever har mängder av olika normer med sig, eftersom de har sett helt olika saker. Jag hoppas att huvuddelen har sett att det fungerat bra, fastän ingen samlevnad är problemfri, med stor respekt för varandra.
Några har tyvärr upplevt hemskheter i hemmet och i sin närhet när de kommer till skolan. God samlevnadsundervisning är normkritisk. Den ifrågasätter detta lite grann på ett utmanande sätt utan att skuldbelägga. Det är otroligt känsloladdat. Det är därför det många gånger är otroligt svårt för skolan att hantera det med eleverna. Det måste man ha stor respekt för. Att undervisa i ekvationer och matematik är mycket lättare än detta.
Det blir så emotionellt laddat för många elever. Den respekten ska man ha. Sedan ska man ha en annan respekt och insikt. Frågor som rör sexualkunskap är otroligt spännande och laddat i de tidiga tonåren. Det tillhör livets mysterier och är spännande saker när de är i de åren. Det blir ofta lätt en tramsig, humoristisk och oseriös inställning till undervisningen som gör den svårhanterad i den åldern.
Man måste ha respekt för den svårigheten. Det är ingenting som går att lagstifta bort. Jag tror att det alltid kommer att vara så. Med allt detta sagt vill jag precis som ni fundera på: Hur kan skolväsendet göra mer än i dag för att möta detta på ett klokt sätt? Man måste ha respekt för att det är svårare att undervisa i detta än i vanliga teoretiska ämnen.
Eleverna har så mycket med sig redan i undervisningssituationen. Interpellanten kom med en idé i sitt inlägg. Jag ger gärna ett uppdrag till myndigheterna att utvärdera det första steget. Men vi kan också fundera på: Hur ska vi gå vidare, och vad ska vi göra mer? Jag delar uppfattningen att det är ett stort problem. När man säger stort problem ska man kvalificera det. Det är inte så att huvuddelen av eleverna upplever att det är ett problem. Men tillräckligt många gör det för att det ska vara ett stort problem.
För dem som det är ett problem för kan problemet vara väldigt dominerande med allt vad de har upplevt antingen i hemmet eller som de själva varit med om redan i unga år. Jag är väldigt lyhörd för idéer och synpunkter om vad vi kan göra mer. Vi ska också be våra myndigheter att utvärdera de insatser som redan är gjorda.
Jan Björklund (L):
Jag är inte främmande för att också titta på lärarutbildningen. Ska man ha den typen av insatser bör det avgränsas till en viss grupp lärare. Det är då det går att göra något rejält. Ska det ingå i allas utbildning blir det för litet på något sätt. Men jag är inte främmande för det heller. Vi utvärderar de uppdrag som har givits. Vi tittar på vad vi kan göra mer. Jag delar er uppfattning att det är ett stort samhällsproblem.
Det är definitivt ett problem där skolan kan bidra men inte ensam lösa de utmaningar vi står inför. Vi gör mycket, men vi ska göra mer.
Jan Björklund (L):
Det är en viktig fråga som Louise Malmström ställer på slutet. Vilka ska vara med och utforma detta? Sanningen är att sektorn, om vi kallar den för det, det vill säga universitet och högskolor, är väldigt splittrad. Det är inte bara att säga: Nu ska vi lyssna på sektorn. Den kommer att säga helt olika saker. Flera högskolor gillar skarpt även detaljerna i det nya systemet. Andra är kritiska. Man måste försöka värdera det.
Ibland kan vad de tycker om systemet sammanfalla med om de själva har fått höga betyg eller låga betyg. Jag menar att när vi nu utvecklar det nya systemet - inte avskaffar det eller byter spår - ska det ske i mycket nära dialog med utvärderingsorganisationen UKÄ men också i mycket nära dialog med Sveriges lärosäten.
De har en organisation som heter SUHF, Sveriges universitets- och högskoleförbund, där de har en särskild arbetsgrupp som jobbar med dessa frågor på alla rektorers vägnar. Det gäller också övriga. Det finns olika organisationer för facken och studenterna som alla bör vara med och ha synpunkter. Det betyder inte att alla ska få veto. Alla kvalitetsutvärderingssystem har alltid utarbetats i brett samförstånd. Det betyder inte att alla är överens.
Eftersom det finns olika uppfattningar kommer några alltid att vara väldigt kritiska. Nu finns det en offentlig polemik mellan nuvarande och före detta universitetskanslern, och då blir det väldigt dramatiserat. Jag tycker inte att det är så dramatiskt. Det finns alltid olika uppfattningar om exakt vad det är man ska utvärdera. Det nya systemet är på rätt väg. Vi ska vidareutveckla det på ett antal punkter. Jag vet inte exakt vad kanslern sade i utskottet, men jag har hört vad han säger i andra sammanhang. Jag har ungefär samma inriktning.
Det är de punkterna som bör utvecklas vidare med det nya systemet. Herr talman! Svenska högskolor och universitet har mycket gott anseende utomlands. Vi gör detta för att vi vill lyfta kvaliteten i svenska högskolor och universitet ännu mer för framtiden. Det system vi har är rätt väg att gå. Vi ska utvärdera resultat och inte processer.
När vi har sagt att vi ska utvärdera resultat är jag väldigt öppen och lyhörd för att utveckla systemet för hur man utvärderar resultat i framtiden.
Jan Björklund (L):
Cecilia Dalman Eek har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för att stärka den svenska skolans digitalisering genom en svensk it-strategi för skolan. Désirée Liljevall har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att öka lärarnas it-kompetens och för att eleverna ska få tillgång till en likvärdig digital utbildning. Fru talman!
Jag har valt att besvara interpellationerna i ett sammanhang eftersom de i högsta grad berör samma område. Som jag har aviserat avser regeringen att ta fram en nationell it-strategi för skolan, men jag vill ändå nämna vad som redan har gjorts. Låt mig först konstatera att svenska elever, enligt PISA, är bättre på digital läsning än på traditionell läsning.
Som jag tidigare har tydliggjort, bland annat då jag har svarat på liknande frågor från Cecilia Dalman Eek, partikamrater till henne och Désirée Liljevall, anser jag att det är viktigt att svenska elever har en god digital kompetens och tillgång till moderna och bra lärverktyg. Jag har då också redogjort för de krav som skollagen ställer på huvudmännen att säkerställa att eleverna har tillgång till de lärverktyg som behövs för en tidsenlig utbildning.
Dessutom har jag redogjort för läroplanens skrivningar om att skolan ska ansvara för att varje elev efter genomgången skolgång ska kunna använda modern teknik som ett verktyg för kunskapssökande, kommunikation, skapande och lärande. De mål och riktlinjer som riksdag och regering anger ska garantera utbildning av hög kvalitet för alla, även vad gäller utvecklandet av elevernas digitala kompetens och användningen av it i skolan.
Det är huvudmännen, i huvudsak kommunerna, som ansvarar för att läroplanens intentioner uppfylls och att personalen ges möjlighet till kompetensutveckling. Men regeringen har också vidtagit åtgärder för att stödja huvudmännen i detta arbete, bland annat genom uppdrag till Skolverket. Regeringen har även kommit överens med Sveriges Kommuner och Landsting om att inrätta ett samverkansforum för att tillvarata digitaliseringens möjligheter i undervisningen.
Jag kan dock konstatera att vi behöver göra mer, och därför avser regeringen att ta fram en nationell it-strategi för skolan.
Jan Björklund (L):
Eftersom debatten delvis handlar om statlig kontra kommunal styrning ställde jag en fråga till interpellanten. Trots att de är tre som debatterar är det ingen som törs ta upp handsken och berätta varför kommunalisering är så bra. Tvärtom sade debattörerna i sina sista inlägg att vissa kommuner behöver ännu mer stöd från staten. Något sådant stöd återfinns dock inte i deras egna partimotioner, kan jag säga. Jag vet att det är många kommuner som inte klarar skolan. Jag raljerar inte över det. Det är därför jag vill förstatliga skolan. Det är inte att raljera. Ni har ingen lösning.
Ni bara tittar på och säger att kommunerna inte klarar skolan, men ni har ingen lösning på det. När man bryter ned PISA-undersökningen i delar visar det sig att det generellt är i de mindre kommunerna som resultaten sjunker mest. Det gäller inte bara kommunerna i glesbygden utan även mindre kommuner i södra Sverige. Sanningen är att de inte har kompetensen för att lyfta skolan. Det är ett stort problem som ni socialdemokrater måste fundera över. Skolan är mitt ansvar. Det är jag som är utbildningsminister. Jag har varit utbildningsminister i snart åtta år, precis som Fredrik Lundh Sammeli säger.
Jag tar det ansvaret genom att göra den största omläggningen av svensk utbildningspolitik någonsin. Vi gör det eftersom den gamla politiken hade havererat. Det kan avläsas i de undersökningar som elever som gick ut nian för några år sedan deltagit i. Den gamla politiken hade havererat. Man vågade inte ha betyg. Man vågade inte ha nationella prov. Man vågade inte ens uttala ordet studiedisciplin. Lärarledd aktiv katederundervisning var tabu.
Eleverna skulle själva lära sig genom att ta eget ansvar. En it-strategi ska vi ta fram. Jag tänker inte stå här och göra som Cecilia Dalman Eek och rabbla upp vad den ska innehålla. I stället tänker jag låta skolmyndigheterna göra det. Exakt hur det blir utformat kommer vi naturligtvis att presentera när det är klart att ges. Det kommer att vara ett ganska vitt uppdrag. Det är inte vi här som ska skriva it-strategin. Det är inte heller it-branschen som ska skriva den; de är mycket aktiva och intresserade eftersom de har sina intressen.
It-strategin måste skrivas utifrån skolans verklighet, inte utifrån branschens verklighet.
Jan Björklund (L):
Kerstin Engle har frågat mig på vilket sätt jag avser att verka för att Kungliga biblioteket ska få såväl resurser som uppdrag att stärka hela Sveriges biblioteksväsen. Jag vill först och främst framhålla att regeringen har uppfattningen att läsförståelse och läslust är grundläggande förutsättningar för att kunna ta del av vår kultur och för att vara en aktiv medborgare.
Att främja barns och ungas läsförmåga är särskilt viktigt för att stärka kunskaps- och bildningsnivån. Bibliotekens betydelse för det demokratiska samhällets utveckling och deras roll för kunskapsförmedling och fri åsiktsbildning ligger till grund för den nya bibliotekslagen.
För regeringen är biblioteksfrågorna ett prioriterat område, vilket är tydligt genom att vi fick en ny bibliotekslag den 1 januari i år. I den nya lagen har regeringen tagit initiativ till att utveckla den bibliotekslag som ursprungligen stiftades 1996 och som inte har förnyats sedan dess. Regeringen har även gjort andra satsningar för förbättrad läsförmåga och läsförståelse hos barn och unga.
Riksdagen antog så sent som i december förra året regeringens proposition Läsa för livet . Bland annat fastslogs nationella mål för litteratur- och läsfrämjande som innebär att alla i Sverige oavsett bakgrund och med utgångspunkt i personliga förutsättningar ska ges möjlighet att utveckla en god läsförmåga.
Kungliga biblioteket har som huvuduppgift att vara Sveriges nationalbibliotek och arkiv för ljud- och bilddokument samt rörliga bilder. KB ska som forskningsbibliotek och i egenskap av forskningsinfrastruktur vara en resurs för forskning samt fullgöra uppgifter som följer av en rad olika lagar och förordningar, bland annat bestämmelser om pliktexemplar av dokument och elektroniskt material.
KB har sedan 2011 i uppdrag från regeringen att ha nationell överblick över det allmänna biblioteksväsendet och främja samverkan och utveckling inom området. Inom ramen för det uppdraget har KB utrymme att överväga vilka mer strategiskt inriktade dokument som kan främja samverkan och utvecklingen inom området.
Med andra ord kan myndigheten, KB, bedöma om det finns behov av nationella plandokument och i så fall utarbeta sådana. KB ska också tillsammans med de regionala biblioteksverksamheterna och kommunerna följa upp hur de biblioteksplaner som antagits har utformats och hur de används. I och med den nya bibliotekslagen är uppgiften lagstadgad. För uppdraget för samordning av biblioteksväsendet har KB fått en anslagsförstärkning med 25 miljoner kronor.
För övriga uppdrag har KB ett anslag på 347 miljoner kronor. Anslaget till KB har beslutats av riksdagen utan någon avvikande mening från Socialdemokraterna. Inom de ramar som har beslutats ankommer det på KB att besluta om verksamhetens utformning.
Jan Björklund (L):
Kerstin Engle säger att det är olyckligt att läsfrågorna är splittrade mellan kultur och utbildning. Jag håller inte med om det. Om det är olyckligt, vart tycker hon i så fall att det hör? Det är klart att läsning är otroligt viktigt - det är den mest centrala uppgiften för hela vårt utbildningsväsen. Samtidigt fyller biblioteken en roll i en viktig del av vår kulturpolitik.
Det är väl helt naturligt att bibliotek och läsning rör både skolan och kultursektorn. Det finns inget annat vettigt sätt att organisera det, tycker jag. Sedan är uppgifterna något olika. Det är klart att skolans roll och skolbibliotekens roll är att uppfylla läroplanens mål: att barn ska lära sig läsa och få läslust och nyfikenhet på läsning och litteratur.
Folkbiblioteken vänder sig delvis till barn och unga men också till vuxna, så uppdragen är något olika. Jag tror att man får acceptera att båda dessa biblioteksformer, båda dessa kulturformer, finns och måste finnas och att de är centrala. Jag är alltså helt enig med interpellanten om betydelsen. Jag tror att hela riksdagen är helt enig om detta.
Vi är oroade över att läsförståelsen bland barn och unga har sjunkit under en 20-årsperiod. Det görs otroligt många insatser: Vi lägger om hela den svenska utbildningspolitiken. Vi stärker biblioteken i en ny bibliotekslag. Skolbiblioteken stärks liksom uppdraget till KB. Vi vidtar på olika sätt en lång rad åtgärder, och jag är helt beredd att diskutera ytterligare åtgärder.
Jag vänder mig bara mot ett förslag där vi låtsas att vi höjer ambitionsnivån när det inte tillförs pengar, för det funkar inte. Är riksdagen beredd att anslå mer pengar är jag helt beredd att ge KB nya uppdrag. Men varken Socialdemokraterna, som interpellanten tillhör, eller allianspartierna har i riksdagen verkat för högre anslag till KB. De höjdes när vi införde det nya uppdraget, men vill man ytterligare höja ambitionsnivån krävs det ytterligare nya anslag.
Annars måste forskningsuppdraget till KB, som trots allt är det centrala för KB:s uppgift - det är därför KB finns - prioriteras ned, och det vore otroligt olyckligt. Kungliga biblioteket är mycket av stommen i vår humanistiska forskning i Sverige. Den forskningen är huvuduppdraget för Kungliga biblioteket. Jag har inget emot att vi bestämmer oss för att utveckla en nationell biblioteksstrategi, men om den måste vara gratis blir den innehållslös.
Det kommer att leda till behov av nya satsningar. Jag har inget emot det, men då måste vi också vara överens om att det ska finansieras. Att interpellanten nu kritiserar mig för att inte ta fram en strategi samtidigt som interpellantens parti inte vill anslå några pengar tycker jag är ett slag i luften. En ambitionsökning måste paras med ekonomiska satsningar.
Jan Björklund (L):
Jag är väldigt glad att jag tillhör en regering som har infört en ny bibliotekslag. Jag är väldigt glad att vi har skärpt kraven på skolbiblioteken i Sverige till långt mycket högre nivåer än 2006, när vi tog efter den gamla regeringen. Då fanns det inga krav över huvud taget på skolbibliotek i lagstiftningen. Inte ett enda krav fanns det. Nu finns det krav på att alla elever ska ha tillgång till skolbibliotek. Nu börjar nästa diskussion om personalbemanning och annat.
Det är positivt att man går vidare och höjer ambitionsnivån, men det är den här regeringen som har höjt ambitionsnivåerna. När vi gjorde detta anslog vi också mer pengar, och det är centralt. Nu föreslår Socialdemokraterna satsningar utan pengar, och det är inte riktigt ärligt mot den här sektorn. Det är klart att alla i sektorn älskar att höra att de ska få en strategi, men alla tror ju att det kommer satsningar tillsammans med det. Men det är alltså ett papper utan pengar.
Det Socialdemokraterna föreslår är inte värt någonting. Ni lade ju nyligen fram en budget. Riksdagen röstar ju om den nu. Där säger ni att det ska bli en nationell biblioteksstrategi, men inte ett öre ska anslås. Det låter naturligtvis bra med en strategi, och det skapar en massa förväntningar, men det kommer att bli en stor besvikelse om man gör på det här sättet. Man måste förstå att om man signalerar en nationell biblioteksstrategi uppfattar sektorn detta som att det också ska komma nya satsningar.
Är riksdagen beredd att anslå medel till detta har jag absolut inga invändningar, men om man gör som Socialdemokraterna nu föreslår kommer det att gå ut över Kungliga bibliotekets forskningsuppdrag, vilket är det centralaste uppdraget för Kungliga biblioteket. Det är därför Kungliga biblioteket finns och har skapats.
Jan Björklund (L):
Tina Ehn har frågat mig på vilket sätt jag tänker agera för att garantera att skolan ska ge god färdighet till de konstnärliga utbildningarna också i framtiden och om jag avser att föreslå förändringar för att säkerställa tillräckliga förutsättningar för kreativa ämnen i utbildningssystemet, inte minst inom mode och design.
Skolans uppdrag att förbereda alla elever för framtiden vilar i hög grad på grundskolan. I grundskolan är de estetiska ämnena bild, musik och slöjd obligatoriska för alla elever. Ämnena har samma omfattning som tidigare, samtidigt som det estetiska perspektivet lyfts fram i flera ämnen.
Regeringen anser att gymnasieskolan tydligt måste förbereda eleverna för arbetslivet och för fortsatta studier. Elever som går yrkesutbildning måste till exempel nå längre i sin yrkesutbildning än vad som tidigare varit fallet. Därför har omfattningen av de gymnasiegemensamma ämnena, tidigare kallade kärnämnen, i samband med reformeringen av gymnasieskolan minskats.
I dag har alla elever på nationella program rätt att läsa minst en kurs i ett estetiskt ämne som individuellt val. Eftersom kurserna i den nya gymnasieskolan med få undantag nu omfattar minst 100 gymnasiepoäng kommer de elever som väljer dessa kurser att få ägna mer tid åt estetisk verksamhet än tidigare. Det estetiska programmet i den nya gymnasieskolan är tydligt högskoleförberedande.
Närmare hälften av detta program består av olika estetiska ämnen beroende på hur eleverna väljer studieväg. Av statistik som Statens skolverk publicerat framgår att det nya estetiska programmet är mycket populärt bland ungdomar och det fjärde största programmet.
Eftersom fler elever väljer att läsa en estetisk utbildning i gymnasieskolan i dag jämfört med tidigare kommer fler elever att vara bättre förberedda än tidigare för till exempel eftergymnasiala konstnärliga utbildningar.
Jan Björklund (L):
Det enkla svaret på den frågan är ja, självklart. Det är därför dessa ämnen är obligatoriska i den obligatoriska skolan. De tar en betydande plats på schemat och ska så göra. Allt det som alla ungdomar måste lära sig måste vi lägga i grundskolan. Det är den enda skolform som är obligatorisk. Det är därför ämnena är obligatoriska och tar ett utrymme på timplanen. Gymnasiet är inte obligatoriskt.
På gymnasiet finns det större möjlighet för eleverna att välja olika program och inriktningar. I det här perspektivet är det glädjande - och också överraskande - att det program som nu verkar gå allra starkast i alliansregeringens gymnasieskola är estetiskt program. Det är fantastiskt. Det har ökat med 30 procent. Interpellanten råkade glömma att nämna det i sitt inlägg, men det har alltså ökat med 30 procent.
Det är bara fyraårig teknisk linje, alltså teknikprogrammet, som ökar i tillnärmelsevis lika stor utsträckning. Estetiskt program var inte litet innan heller. Det var inte ett av de mindre programmen. Nu ökar det kraftigt. Det är alltså elever som under tre års tid läser i huvudsak estetiska ämnen. Det finns lite olika inriktningar på det estetiska programmet. Detta gläder mig mycket. De kulturella ämnena är centrala.
De konstnärliga utbildningarna och den konstnärliga forskningen i Sverige har byggts ut kraftigt under den här regeringens tid. Interpellanten talar om rektorer som vill få mer till sin sektor. Jag lovar dig: Det vill alla rektorer. Oavsett skolform vill alla ha ännu högre prioritering av just det som de själva sysslar med. Det är inget konstigt. Vi måste dock göra en helhetsavvägning mellan olika intressen.
Det är en självklarhet att de estetiska ämnena har en stor plats i den obligatoriska grundskolan. Det är också en självklarhet att vi har ett bra estetiskt program på gymnasiet, och till min stora glädje har det vuxit med hela 30 procent på tre år mätt i elevintag. Det är en kraftig ökning, och det är positivt för Sverige. Jag var själv i Borås och invigde den nya Textilhögskolan för ett tag sedan. Det är en fantastisk verksamhet.
Både utbildningen och forskningen där är av yppersta kvalitet. Man har också fått examensrättigheter som flera av de konstnärliga högskolorna i Sverige inte har. Det tyder också på en mycket hög kvalitet. Denna typ av utbildning finns också på andra lärosäten, men Textilhögskolan i Borås är den främsta, skulle jag säga. Det är mycket positivt. Detta är något som Sverige verkligen ska satsa på, och det sker.
Även om det inte finns så många enkla sömmerskejobb kvar i Borås som när jag växte upp där är det fortfarande ett mycket kvalificerat kompetenscentrum för avancerad forskning, design och produktion inom textil. Borås är den viktigaste delen i det svenska textilklustret.
Jan Björklund (L):
Interpellanten drar mycket långtgående slutsatser. Hon säger att förkunskaperna hos dem som har börjat estetiska utbildningar på högskolan har sjunkit till följd av den nya gymnasiereformen. Men än så länge har inte en enda student som berörts av den nya gymnasiereformen börjat högskolan. De första tar studenten nu i dagarna. Ingen av dem har börjat högskolan än.
Att sjunkande förkunskaper på högskolan skulle bero på den gymnasiereform som infördes 2011 är helt enkelt inte sant. Det är inte möjligt att avläsa det. Jag har ofta denna typ av debatt i kammaren. En ledamot som är särskilt engagerad i ett visst ämne menar att just det ämnet borde får mer tid på schemat.
Sedan kommer en annan miljöpartist eller socialdemokrat och säger att ett annat ämne borde få mer tid på schemat och så vidare. Låt mig säga till interpellanten det jag säger till alla andra: Denna typ av synpunkter får större trovärdighet den dag man är beredd att tala om vilka ämnen som ska dras ned i skolan för att skapa det ökade utrymmet. Interpellanten nämnde att det är för mycket svenska, engelska och matte.
Det kan hända, men det hör jag aldrig från Miljöpartiets skolpolitiker. Interpellanten kräver att jag ska skapa mer utrymme åt detta på schemat. Ja, det gör jag gärna. Men det är många andra ämnen som också ska få plats. Jag har svårt att argumentera emot. Det här ämnet får gärna fler timmar. Men vad ska jag minska på? Berätta gärna det i nästa inlägg, Tina Ehn, för då blir det trovärdigt. Vad är det som kan minskas på gymnasiets schema?