Annika Qarlsson (C):
År 2013 var ett genombrottsår för en ny behandling av cancer: immunterapi. Det är en fjärde behandlingsmetod som angriper cancern på ett helt nytt sätt. Tänk om vi skulle finna en ny behandling av ojämställdhet, ett genombrott!
Men i regeringens budget finns det ingen ny behandlingsmetod. Det finns det inte heller i följdmotionerna, ska jag i ärlighetens namn säga. Nej, jag tror inte att det är så enkelt att det finns någon immunterapi mot ojämställdhet. Det kommer även fortsättningsvis att handla om systematiskt arbete som dessutom kräver beslutsamhet för att genomföras. Detta måste synliggöras.
Man måste öka kunskapen. Man måste implementera, och slutligen måste det genomföras. Sedan börjar det om igen, inte en gång utan om och om igen. Vi har nu gått över från integrationsdelen till jämställdhetsdelen. Jag kommer under mina få minuter att beröra två av många delar som finns på det här området.
Den första delen jag vill beröra handlar om våld mot kvinnor, våld i nära relationer. Det handlar om personer som lever under hot varje dag utan att Säpo höjer hotbilden. Här handlar det om att lyssna hur det låter när dörren öppnas när någon kommer hem. Hur är läget just i dag?
Detta är fortfarande ett område som det är väldigt svårt att prata om. Det är fortfarande stigmatiserat. Jag tror inte att det skiljer jättemycket mellan de olika politiska partierna på det här området. Man vill arbeta mot detta. Det kan skilja i delar. Det kan skilja i ambition och angreppssätt. Men det är ett mål som jag tror att vi alla delar.
Svårigheten är att få det genomfört ute i verksamheterna, längst ut i kapillärerna. Vi i Centerpartiet skulle vilja tillföra några delar som vi ser som viktiga i ett systematiskt arbete och som behöver gälla även framöver. Dels skulle vi vilja se en ny handlingsplan som tar vid där den gamla slutar, dels vill vi se ett heltäckande arbete som inte tillåter fallgropar mellan olika myndigheter.
Vi vill se till att det finns bättre kunskaper i yrken som kommer i kontakt med våldsutsatta. Man ska inte kunna välja i utbildningen om man känner till den här typen av problem. Det handlar om hot- och riskbedömningar när man anmäler, ett förebyggande arbete, mer forskning och bättre uppföljning och ansvarsutkrävande.
Från Centerpartiets sida skulle vi gärna vilja se en nollvision på det här området som alla myndigheter skulle ansvara för att arbeta utifrån. Den andra delen jag vill lyfta upp handlar om kvinnors företagande. Historiskt sett har vi i Sverige varit väldigt dåliga på detta område. Vi ligger alltid i botten av EU:s alla länder när det gäller andelen kvinnor som driver företag.
Under alliansregeringens år ökade antalet kvinnor som startade och drev företag. Men nu backar vi igen. Man kan ibland fundera över vad sådana förändringar kommer sig av. Finns det krokben i systemen, eller finns det utsträckta händer?
Det som skedde under alliansregeringens år var att man införde ett antal reformer som skulle fungera som utsträckta händer. Det var en främjandepolitik som både handlar om LOV, där man konkurrensutsätter offentlig sektor, och om RUT, som vi införde som en viktig del i detta.
Vi har jobbat med stärkande ambassadörsnätverk och med olika typer av satsningar som på många olika sätt har varit en utsträckt hand, ett främjande, för att fler kvinnor ska kunna starta och driva företag. Den nuvarande regeringen är mycket tveksam till LOV.
Man tillsätter en utredning och ifrågasätter stora branscher som är några av de branscher där det faktiskt är flest kvinnor som driver företag. Man försvårar för RUT, vilket både handlar om att man halverar avdraget och att man under lång tid har använt ett språkbruk som är grovt och ibland till och med kränkande.
Speciellt när man i går kunde läsa finansministerns konstaterande att det var ett väldigt kostnadseffektivt avdrag kan man fundera på vilka signaler man har sänt under lång tid. Beror det här på okunskap, kan man fundera över. Är det här en blind fläck? Om man pratar om det systematiska arbetet för att förstärka jämställdhetsutvecklingen måste man ju börja med att synliggöra.
Är det på grund av okunskap som regeringen nu vidtar insatser och åtgärder som gör att det blir färre kvinnor som startar och driver företag? Eller kan det vara så att den feministiska regeringen inte tycker att det passar sig att kvinnor driver företag?