Tuve Skånberg (KD):
Civilutskottet behandlar i sitt betänkande CU21 tidsbegränsade bygglov för bostäder. Hittills har det låtit som om det spretar väldigt åt många olika håll, men det gör det inte. Alliansen har tillsammans med regeringen kommit fram till att så som läget är nu behövs dessa begränsade bygglov. Vi har utarbetat ett regelsystem som är hanterbart.
Givetvis är det en kompromiss mellan olika intressen, men till sin helhet är det klokt. Som vi har hört är behovet av bostäder stort. Det behövs drygt 700 000 bostäder på relativt begränsad tid. Antalet nytillkomna nysvenskar är stort. Bostäderna räcker inte till, och de som finns är för dyra.
Det är den verklighet vi lever i. Därför har regeringen och allianspartierna gjort en migrationsöverenskommelse där vi tillsammans har försökt att ta fram ett regelverk och åtgärder med olika konkreta förslag för att förbättra denna situation. Det har redan inneburit och kommer att innebära en skillnad för människor som annars hade varit hänvisade till betydligt sämre lösningar.
Det vi talar om är nämligen alternativ till tält. I min hemtrakt skulle det sättas upp tältförläggningar ute på ett övningsfält för militär verksamhet. Vi undrade alla hur det skulle gå. Var tanken att det skulle avskräcka människor från att komma, eller skulle de faktiskt bo i tält? Men vi kunde ju inte inhysa dem på hotell.
De måste finnas ett mellanting. När före detta Jugoslavien föll samman och vi fick en mängd flyktingar till Sverige sattes det upp enkla baracker i ett industriområde i min hemkommun Simrishamn. Jag var på besök där flera gånger, för vi hade vänner bland flyktingarna. Vi försökte hjälpa dem, vi åt middag ihop och vi gjorde aktiviteter tillsammans.
Jag märkte att det var lyhört. Så fort ett barn grät i ena änden av huset väcktes de andra. Det var inte ett permanent boende; man kunde inte bo så i många år. Men det var ett bättre boende än tält. Barackerna var tillräckligt bra, för de gav tak över huvudet åt människor som hade flytt för sina liv. Simrishamns kommun fixade fram det i en handvändning. I dag är det industrimark igen, och barackerna är borta.
Jag hade inte velat se dem stå kvar, men de behövdes där och då under en begränsad tid. Det vi debatterar nu är samma tanke. Lagen ska gälla i sex år, och husen ska få stå max 15 år. Förhoppningsvis ska ingen bo där i alla 15 år, men det kan komma nya människor allteftersom att andra slussas ut.
Det är sant att dessa hus kanske inte är lika hållbara, håller värmen lika bra, är åtgärdade mot lyhördhet och så vidare, men det är ett alternativ under ett tag för att människor ska få tak över huvudet och ett drägligt leverne. Förhoppningen och ambitionen är förstås att vi ska ha riktiga bostäder som håller över tid.
Därför är det bra att dessa hus ska jämföras med all annan bebyggelse efter 15 år, och de ska inte stå kvar om det handlar om dessa tillfälliga bygglov. Det handlar inte bara om kvaliteten utan om var de är placerade. Det kan till exempel vara på industrimark.
Vid sidan av åtgärder för att på lång sikt lösa bostadsbristen genom permanent byggande behöver vi också möjligheter till lösningar på kortare sikt. Det här är en sådan.
Det behövs en särskild reglering om tidsbegränsade bygglov för bostäder och för åtgärder som krävs i anslutning till bostadsbyggnaderna som gör det möjligt att i större utsträckning uppföra byggnader för bostadsändamål än vad de bestämmelser vi nu har medger. En förbättrad bostadssituation i samhället bidrar till mindre segregation. Förslaget förväntas medföra att fler bostäder uppförs med stöd av tidsbegränsade bygglov.
Det gäller främst i områden med stor bostadsbrist. De positiva konsekvenserna av att människor snabbare kan få tillgång till en bostad överväger trots allt de negativa konsekvenser det skulle kunna innebära att nya bostadsbyggnader uppförs under begränsad tid. Vi tror att kommunerna bäst kan bestämma var tillfälliga byggnader lokaliseras och hur de ska utformas. Vi tror också att bostadsbristen på sikt tas om hand med permanenta åtgärder.
Kommunernas tillsyn säkerställer också att den markanvändning som medgetts med stöd av det tidsbegränsade bygglovet upphör och att platsen återställs när den medgivna tiden har löpt ut. Ett tidsbegränsat bygglov enligt förslaget ges först efter en lämplighetsprövning och intresseavvägning.
Mot bakgrund av detta och av att kommunerna fortfarande har möjlighet att ställa krav på lokalisering, placering och omgivningspåverkan är det mindre sannolikt att andra enskilda kommer att beröras på ett oacceptabelt sätt. Jag tänker här på Sverigedemokraternas invändning, och det ska inte behöva komma dithän. Lagändringen möjliggör att fler bostäder kan uppföras med stöd av tidsbegränsade bygglov under en tid då behovet är mycket stort.
Utgångspunkten är dock även fortsättningsvis att planering ska ske och att bostadsbristen på sikt ska lösas genom permanent byggande i enlighet med de vanliga regler som finns. Därför tycker jag och Kristdemokraterna att regleringens giltighet bör vara tidsbegränsad. Det är i dag svårt att bedöma hur länge behovet av bestämmelsen kommer att finnas kvar. Om behovet ändras i framtiden får vi pröva det då.
Behovet av bostäder tyder dock på att den bör gälla till dess att situationen på bostadsmarknaden har hunnit förbättras.
Detta kommer vi att kämpa hårt för, för det behövs bra bostäder, både för dem med god ekonomi som är beredda att slanta upp och för dem som är på väg in i det goda boendet och det goda livet och kämpar för att komma dit.