Dan Kihlström (KD):
Jag borde kanske ha varit mer på hugget, men man vilar lätt till lite grann. Precis som det har sagts förut är det många intressanta och viktiga frågor som tas upp i betänkandet. Jag anser förstås att utskottsmajoritetens ställningstaganden är väl avvägda. Jag yrkar därför bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna. Jag vill ge några korta kommentarer. Mycket har redan sagts i debatten.
Därför kan det kanske upplevas som lite omtugg. Jag ska säga några saker om idrottens självständiga ställning, något om folkhälsan, och det kan bli något om integration och om det etiska perspektivet också. Idrotten är fantastisk på många sätt.
Den överbryggar klyftor mellan ung och gammal, mellan personer med svensk bakgrund och invandrarbakgrund och den får oss att må bra både fysiskt och psykiskt. Vi växer som personer, och vi mår bra om vi själva idrottar. Man kan också säga att Sveriges idrottsrörelse har både bredd och djup.
Trots Sveriges lilla folkmängd har svenskar vunnit stora framgångar också internationellt i idrottssammanhang. Det är viktigt att säkra idrottens självständighet och särart. Det råder det samsyn om här. Idrottsrörelsen ska ha ett starkt stöd från samhället, men dess verksamhet ska vara självständig i förhållande till stat, kommun och näringsliv.
Idrottsrörelsen utför många viktiga uppgifter i det svenska samhället. Idrott i alla dess olika former spelar en viktig roll i många människors liv. Många utövar idrott aktivt. Ännu fler får en rikare fritid genom att som åskådare intressera sig för idrottens värld. Idrottsrörelsen bidrar till ett rikt socialt liv, meningsfulla aktiviteter och en god folkhälsa.
Mer än hälften av alla ungdomar i Sverige är med i en eller flera idrottsföreningar. Många unga människor har inom idrottsrörelsen fostrats till ansvarskännande, solidariska medborgare och till gott kamratskap. Jag tror att vi i mycket är överens om att statens bidragsgivning till idrottsrörelsen ska ske med respekt för att idrottsrörelsen är en självständig, oberoende, stark och stor folkrörelse.
Folkhälsan tas upp i betänkandet. Frågan är inte mindre aktuell nu än den har varit förut. Det finns många aspekter och infallsvinklar på detta. Jag tar bara upp några. Mycket har gjorts och mycket görs. Här har vi alla ett personligt ansvar.
Det är lätt att säga att andra ska göra något, men jag har också ett ansvar för min egen del och för dem som finns i min omedelbara omgivning. Alla som vill ska kunna delta i idrottsaktiviteter. Genom att låta idrotten få vara en verksamhet med stor bredd som involverar många människor kan den spela en avgörande roll för människors psykiska och fysiska hälsa, som jag sade förut.
Breddidrotten bidrar till människors välbefinnande och minskar naturligtvis riskerna för sjukdom. Denna friskvård sparar årligen mycket stora summor för svensk sjukvård. Men det viktigaste är ju för den personliga individen. Breddidrotten, som mer betonar kamratskap och vikten av att vårda sin hälsa än de faktiska idrottsprestationerna, lever i ett ömsesidigt beroendeförhållande också med elitidrotten.
Elitidrotten är för många motionärer och friskvårdare en inspirationskälla. Om det finns snö ökar antalet skidåkare i skidspåret. Om det har varit svenska framgångar i till exempel internationella skidtävlingar är chansen stor att jag också själv känner för att plocka ned mina egna skidor från taket, dra några vändor och därmed öka min egen hälsa.
Arbetet med att integrera människor med invandrarbakgrund sker helt naturligt inom idrotten och tjänar som förebild i det svenska samhället. Precis som det sägs i betänkandet är det belysande att ungdomar med invandrarbakgrund tränar eller tävlar i idrottsföreningar i stort sett i lika stor utsträckning som ungdomar i allmänhet. Jag är övertygad om att man i idrottsrörelsen själv är lika bra som riksdag och regering på att hitta metoder i integrationsarbetet.
Dessutom ska ju Idrottsstödsutredningen analysera hur stödet till idrotten har varit till hjälp i detta arbete. Slutligen vill jag säga några ord om det etiska perspektivet. Idrotten spelar en viktig fostrande roll för många barn och ungdomar som ägnar en stor del av sin fritid åt idrottande. De gör det för att de tycker att det är roligt och för att de känner sig delaktiga, blir erkända och sedda i en positiv gemenskap.
Inom idrotten lär man sig ofta vad ansvarstagande och samarbete innebär. I idrottens värld finns också givna regler som måste följas. Sanktioner följer omedelbart på brott, vilket är positivt och lärorikt. I en tid när ungdomsvåld, drogmissbruk och rasism utgör växande problem i samhället blir idrottens roll som ungdomsfostrare, om jag får använda det uttrycket, viktigare än någonsin.
Etikarbetet inom idrotten handlar om att stimulera positiva beteenden och motverka negativa. Idrottsrörelsen har själv satt upp ett mål om att uppfattas som samhällsnyttig folkrörelse och en förebild när det gäller etik, moral och ansvarstagande. En viktig effekt av god etik är hur barn- och ungdomsidrotten ut-formas.