Meeri Wasberg (S):
Några nya saker i sig kommer inte från statsrådet. Rälsen är som sagt lagd och det är bara att följa den för det han eller hon kan och mäktar med, så långt det nu funkar. Det är klart att Sverige står väl rustat i relation till många andra länder när det gäller enskilda delar av arbetslösheten. Men att Sverige har en högre sysselsättningsgrad när det gäller kvinnor tror jag inte att vi kan säga att vi har regeringen att tacka för.
Det är ju en effekt av ett långt och medvetet arbete för att skapa en mer jämlik arbetsmarknad. Hög ålder är nog inte heller någonting som enbart regeringen kan ta åt sig äran av. Jag ska villigt erkänna att jag inte längre riktigt förmår hålla räkning på alla de personer som jag har mött som faktiskt börjar tappa hoppet, trots alla de saker som görs.
Det har gjorts en del bra saker, till exempel folkhögskolesatsningen. Det var inte någon dum idé. Däremot kan jag inte riktigt hålla med statsrådet om de ökade satsningarna på utbildningsplatser, för vi kan ju se att man har tagit bort en stor mängd utbildningsplatser och sedan återfört en liten del. Det är det som man nu kallar för satsningar.
Jag möter som sagt människor som man faktiskt får idka ett visst övertalningsarbete med för att de inte fullkomligt ska tappa hoppet om att antingen göra sig gällande eller att åter kunna göra sig gällande på en arbetsmarknad som ständigt blir tuffare. Det är människor som varje månad kämpar med att få tillvaron att gå ihop, och där många lider av att ständigt också bli ifrågasatta.
Vi kanske ska vara glada för att regeringen säger att några ytterligare försämringar när det gäller a-kassa och sjukförsäkring har vi inte att vänta. Det hade jag verkligen inte hoppats att statsrådet skulle komma och säga, att vi ska försämra a-kassan ytterligare.
När det gäller arbetslinjen och arbetsmarknadspolitiken sade man tidigare att ett av Arbetsförmedlingens viktigaste uppdrag var att rusta och stärka den enskilde. Det är det alltjämt. Det är också så att Arbetsförmedlingen har ett viktigt uppdrag i att understödja hur arbetsmarknaden i sig fungerar.
Utifrån min interpellation om synen på arbetsmarknadspolitikens roll i stort kan man också fundera på sättet att betrakta alla intressenter utanför Rosenbad som olika typer av särintressen. Det skapar ju inte riktigt förutsättningar för att kunna ta den breda ansats och ha den breda acceptans som behövs för att kunna få arbetsmarknadspolitiken att fungera.
I en tidigare interpellationsdebatt talades det om behovet av flera arbetsgivare som är villiga att ge människor en andra, en tredje och kanske en fjärde chans.
Problembeskrivningen av det behovet delar arbetsmarknadsministern och jag uppfattning om, men det förutsätter också att man från regeringens sida väljer att inkludera olika typer av intressenter för att skapa just den breda acceptansen för arbetsmarknadspolitiken och dess roll i samhället. Sunt förnuft nämndes också.
Där känner jag mig ändå tvungen att återge det som en föregångare till arbetsmarknadsministern vid något tillfälle sade, att arbetsförmedlarna ju kunde använda sunt förnuft. Problemet är bara att om de gör det kan de faktiskt äventyra sin egen anställning. Vi kan inte klandra dem som utifrån det faktiskt följer paragrafen till punkt och pricka. Vill vi politiker ha mer individuell hänsyn måste vi skapa regler som stöder detta.