KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Forssell (M):
Tack, ministern, för svaret! Jag vill börja med att säga att jag tycker att det är trevligt att svaren på interpellationerna är omfattande. Det har inte alltid varit så under årens lopp, men jag tycker att det är bra. Detta är en både viktig och bekymmersam fråga, som jag tror att vi inte har talat om för sista gången i denna kammare. Det är heller inte första gången, vill jag säga.
Jag har under denna mandatperiod ställt ett par interpellationer och frågor på detta tema - det skuggsamhälle som just nu håller på att breda ut sig i Sverige.
En kort bakgrund: På fem år beräknar Migrationsverket att man kommer att överlämna fler än 60 000 utvisningsfall till polisen, och i 50 000 av dessa fall handlar det om personer som har avvikit. Det är utgångspunkten för denna diskussion - 60 000 utvisningsärenden till polisen. Det är dock inte hela sanningen.
Redan i dag ligger nämligen ungefär 20 000 utvisningsärenden på polisens bord. Det är oklart var alla dessa människor finns, men tyvärr finns nog en stor del av dem fortfarande i Sverige. Det är dessutom så att vi de senaste tre åren har preskriberat ungefär 11 000 fall.
Sammanlagt innebär dessa siffror att vi inom ett litet antal år, baserat på den prognos som Migrationsverket självt har lämnat, riskerar att ha uppemot 80 000 eller kanske 90 000 människor som lever i Sverige utan tillstånd. Vi har aldrig tidigare sett ett sådant skuggsamhälle. Ställt i relation till vår befolkning är detta någonting helt nytt.
Jag ställer mig frågan om det ens finns något annat land i Europa som på samma sätt har kunnat se ett sådant skuggsamhälle växa fram. All internationell erfarenhet visar att sådana här skuggsamhällen är väldigt svåra att få bukt med när de väl finns på plats. Det handlar om att vara tydlig och konsekvent redan innan problemen har skapats.
Det tror jag är det enda sättet att kunna undvika detta. Herr talman! Jag beskrev det som nu håller på att ske som djupt bekymmersamt, och det är nog i underkant. Vi ser nämligen också att politiken inte alls har hängt med här.
Vi ser att det frivilliga återvändandet förväntas öka nästa år men att det därefter återigen förväntas minska. Regeringen har lyft fram de inre utlänningskontrollerna, som ju har minskat i antal de senaste åren. Toppåret 2012 genomfördes 42 000 inre utlänningskontroller, medan bara 19 000 genomfördes i fjol.
I dag vet vi inte ens - polisens statistikrapportering fungerar inte, så vi kan inte ens säga hur många inre utlänningskontroller som genomförs i dag. Det är oerhört märkligt när detta område ska vara så prioriterat. Vi ser dessutom hur det tvångsvisa återvändandet inte heller utvecklas som vi vill. I fjol verkställde polisen endast 3 700 från Migrationsverket överlämnade ärenden.
Det är alltså en minskning från 2012, då motsvarande siffra var 5 750. Vi har en problembild som är värre än vad vi någonsin tidigare sett. Vi har ett återvändande som inte fungerar. Även efter ministerns dragning ställer jag mig frågan: Är det här verkligen tillräckligt för att möta dessa problem?
Johan Forssell (M):
Jag kan inte annat än instämma i det som ministern sa. Om man saknar skyddsskäl, om man inte är flykting, ska man återvända till sitt hemland. Just därför är jag bekymrad över den nya väg som regeringen i praktisk handling har slagit in på. Där är ett ja fortfarande ett ja. Men ett nej ska nu i stället bli: kanske senare. Jag tror att det är precis den otydligheten som lägger grunden för det skuggsamhälle som nu växer i snabb takt.
I och med det beslut som regeringen har sagt sig vilja ta framöver och som är kopplat till just ensamkommande ser vi allt fler historier om personer som har fått sin asylansökan avslagen och som borde återvända hem men som nu i stället sätter sitt hopp till denna amnestiliknande lösning. Jag menar att detta ytterligare kommer att förvärra de redan stora problem som vi ser med skuggsamhället. Det är ett beslut i helt fel riktning.
Frågan är inte ny. Jag har som sagt haft interpellationsdebatter med den tidigare migrationsministern. När jag lägger svaren bredvid varandra konstaterar jag att de är väldigt lika varandra. Det känns som att vi har tappat nästan ett års tid. Det är fortfarande lite fler förvarsplatser - det var det redan för drygt ett år sedan. Sedan är det utredningen om arbetsplatskontroller.
Det är gott så, men det är helt uppenbart att det inte räcker till. Hade det varit tillräckligt hade vi inte sett prognoser från Migrationsverket om 60 000 som ska avvika plus de många tusen som vi redan har i dag. Det krävs ett helt annat engagemang, skulle jag vilja säga, i dessa frågor. Att säga saker i riksdagens talarstol är en bra början, men det måste också till något konkret.
Jag skulle därför, herr talman, vilja passa på att ge regeringen några förslag som jag har fört fram till den tidigare migrationsministern utan att få gehör. Jag upprepar dem gärna. Preskriptionstiden är i dag synnerligen kort. Det handlar om fyra år - i Dublinärenden är det 18 månader, men det råder vi inte över på samma sätt. Jag tror att den tiden behöver förlängas kraftigt. Det kan inte vara så att man kan gå under jorden i fyra år och sedan ansöka på nytt igen.
Det är dessutom väldigt få personer som får uppehållstillstånd. Det vore välkommet med en skärpning där. Vi har ett antal rödgröna kommuner i Sverige som har varit med om att ge försörjningsstöd till personer som befinner sig i detta skuggsamhälle. Man säger alltså: Gå under jorden och bryt mot lagen! Då får du pengar. Man kan fundera på hur glasklart det är från politikens sida.
De inre utlänningskontrollerna behöver byggas ut. Så är det otvivelaktigt. Förvarsplatserna behöver också byggas ut. Det verkar regeringen vara med på. Det välkomnar jag. Vi behöver förstärka regelverket när det gäller vem som kan tas i förvar. Vi behöver helt enkelt förenkla det och möjliggöra ett förvarstagande i fler fall än i dag.
Detta är några saker som jag vill spela in till regeringen. Jag har som sagt gjort det tidigare utan att få gehör, men bättre sent än aldrig. Jag hoppas att regeringen kan ta till sig av detta.
Johan Forssell (M):
Migrationsministern verkar vilja prata mer om Moderaterna än om samhällsproblemet, och det är väl ganska symtomatiskt för regeringens hantering av den här frågan. Det är lätt för ministern att stå och prata om vad Alliansen tycker och tänker. Vi har lite olika utgångspunkter i detta; det är ingen hemlighet. Å andra sidan tror jag inte att någon har blivit klok på vad migrationsministern egentligen tycker i frågan kring ensamkommande.
Heléne Fritzon själv har ju de senaste veckorna lagt mycket tid och kraft på att på ett, tycker jag, förtjänstfullt sätt argumentera inför svenska folket varför just det som regeringen nu gör på området är fel, varför det strider mot principen att ett ja ska vara ett ja och ett nej ett nej och att det också urholkar asylrätten. Med Heléne Fritzon som migrationsminister har tvärvändningarna inte bara varit många.
De har också gått imponerande snabbt. Åter till frågan: 60 000 utvisningsärenden överlämnas till polisen kommande år. De inre utlänningskontrollerna har minskat i mycket snabb takt. I dag vet vi inte ens hur många som sker, eftersom statistiken har havererat. Det frivilliga återvändandet ser ut att minska kommande år, och det tvångsvisa återvändandet har minskat sedan 2012.
Ändå kommer det inget nytt från regeringen. Det är samma svar som jag hörde i den här kammaren förra året och året innan dess. Problemet är alltså inte vad regeringen säger utan att orden inte matchas av konkret handling. Sedan får jag höra att Moderaterna inte vill bidra till att hitta lösningar på detta. Jag tycker att jag var tydlig. Jag förde fram fyra konkreta förslag som jag har lyft upp tidigare och delat med mig av utan att få gehör.
Jag gjorde det här nu igen, och jag kan också lämna dem på papper om det behövs. Migrationsministern är varmt välkommen att ta för sig!
Johan Forssell (M):
Tack även för det här svaret, ministern! Vi har ju precis talat om återvändande i migrationspolitiken, ett område som inte fungerar. Det här är tyvärr en interpellation lite på samma tema.
Det är ett annat ämne, men det är ett område som inte fungerar lika bra som det borde göra, och det är även ett område där regeringen tidigare under mandatperioden har gjort utfästelser eller beskrivit att det här kommer att lösa sig. Tyvärr, och jag säger verkligen tyvärr, har verkligheten blivit en annan.
Det är ju så att under 2017 har fler barn från Marocko, utan vårdnadshavare, sökt asyl i Sverige än under 2016. Jag säger detta eftersom det finns en bild i debatten av att det motsatta förhållandet råder. Men så är det alltså inte, utan mellan januari och oktober i år har Migrationsverket registrerat 230 individer från Marocko, vilket är ungefär 100 fler än föregående år.
Samtidigt finns det uppgifter - mig veterligen; det varierar ju lite - att uppemot 800 minderåriga från Marocko i dag uppehåller sig i Sverige. Det kan man göra om man söker asyl och befinner sig i en asylprocess. Dock är det så att väldigt få i den här gruppen beviljas uppehållstillstånd. Jag tror att det handlar om endast 3 procent de senaste två åren.
Det är alltså en mycket, mycket liten andel som beviljas uppehållstillstånd, och det är tyvärr alltför många som efter att man har fått ett beslut ändå väljer att stanna kvar i Sverige utan laglig rätt, i strid med våra lagar och regler.
Enligt Migrationsverkets senaste månadsstatistik, som kom så sent som i går, ökar handläggningstiderna i Sverige generellt sett. Vad jag kan utläsa är den genomsnittliga handläggningstiden för ett asylärende över 600 dagar. Det är en kraftig ökning.
Detta är bekymmersamt, dels för den gruppen individer, som lever ett utsatt liv i Sverige när man vistas här utan laglig rätt, dels för att vi vet att i kölvattnet finns problem med utsatthet, tredje person blir utsatt för brott etcetera. Det är en omfattande kriminalitet.
Vi har sett flera aktuella exempel när tredje person drabbas på ett tydligt sätt.
Vid tidigare diskussioner har regeringen pekat på det avtal som har slutits och den diskussion som har förts mellan Sverige och Marocko samt vidare de insatser med hjälp av svenska medel som ska finansiera verksamhet på plats i Marocko för att underlätta återvändandet eller återtagandet.
Men det verkar inte ha gett några särskilt omfattande resultat, mot bakgrund av att 800 personer fortfarande befinner sig i landet. Det kommer ännu fler personer i den här gruppen som inte har skyddsskäl. Även på det här området undrar jag, migrationsministern, om det finns några mer konkreta förslag framöver på vad som ska göras för att få bukt med detta.
Johan Forssell (M):
Det finns fortfarande 800 personer i den här gruppen som befinner sig i Sverige som inte har skyddsskäl. Samtidigt ser vi hur söktrycket ökar. Det är problematiskt. Om man har skyddsskäl ska man bli beviljad asyl. Men vi vet samtidigt att de är få.
Det har möjligtvis varit några fler det senaste året, men för 2016-2017 är det 3 procent. Vi vet också att återvändandet inte heller fungerar. Om återvändandet kommer att fungera bättre framöver är det naturligtvis positivt. Jag är dock lite luttrad på området eftersom jag minns att regeringen har slagit på stora trumman tidigare.
Inte bara den tidigare migrationsministern utan även den tidigare inrikesministern har beskrivit stora framgångar. Jag tycker fortfarande att det är lite svårt att förstå, med tanke på den problembild vi ser i samhället i dag, exakt vad de framgångarna består av. Det handlar om återvändandet i stort. Ett återvändande som inte fungerar är en delmängd.
Jag beskrev i den tidigare interpellationsdebatten några av våra förslag. De handlar inte minst om att skärpa den i dag korta preskriptionstiden, om att göra en kraftig satsning på polisen och genomföra fler inre utlänningskontroller, om att bygga ut förvarsplatserna och att förändra regelverket för förvarstagande.
Slutligen handlar det om att säkerställa att svenska skattebetalares pengar inte går till att finansiera uppehället för personer som bryter mot svensk lag och vistas i Sverige utan laglig rätt. Jag tror på sikt att problemen understryker det som vi har sagt från Moderaterna. Tiden är nu mogen att fundera mer långsiktigt på hur migrationspolitiken ska se ut.
Vi har föreslagit att EU-kretsen tillsammans ska gå mot ett renodlat kvotflyktingsystem där asylprövningar görs utanför EU:s gräns. På ett mycket bättre sätt än i dag kan de personer som är i störst behov av skydd väljas ut.
Det kan ifrågasättas om det alltid är de personer som har störst skäl, som känner störst utsatthet, som har möjlighet att komma till Sverige eller om det är många andra människor. Den här gruppen visar på att det är få som har skyddsskäl. Jag vill understryka att en sådan förändring är i linje med asylrätten. Vi vill inte sända någon till en osäker plats. Detta är precis samma princip som den svenska regeringen har drivit på i Europa.
Låt oss se på Turkietavtalet, eller för den delen på Dublinprincipen. Påståendet att detta skulle strida mot asylrätten är helt fel och onyanserat. Jag är förvånad över att få höra det i en sådan här debatt. I ett tidigare svar har Morgan Johansson konstaterat att Statens institutionsstyrelse kan få mer pengar och på så sätt öka antalet låsta anläggningar.
Något sådant initiativ har inte migrationsministern hänvisat till i sitt svar till mig i dag. Vidtar regeringen några åtgärder i linje med detta?
Johan Forssell (M):
Vi har en runda kvar. Man kan fundera på detta med att urholka asylrätten. Kvotflyktingsystemet är ju det som hjälper människor i störst nöd. Det är det vi vill utveckla. Det vi ser i dag, till exempel på det här området, är ett system där det kommer väldigt många personer utan asylskäl som har betalat för en resa hit, som inte är flyktingar och som sedan inte återvänder.
Det är för att förändra precis detta som vi lägger fram det här förslaget. Det står i bjärt kontrast till den politik som regeringen för - den regering som efter att under lång tid ha sagt raka motsatsen nu lägger fram förslaget att vi ska bevilja uppehållstillstånd på ett rättsosäkert och godtyckligt sätt till personer som inte har skyddsskäl. Men mer om det vid ett annat tillfälle. Det är positivt om det är så att fler i den här gruppen följer svensk lag och återvänder hem.
Problemet i sammanhanget är dock att det fortfarande kommer fler än tidigare. Grundproblemet - de 800 personerna som vistas här utan tillstånd, som lever i utsatthet och som väldigt många gånger utsätter tredje man för regelrätta brott och kriminalitet - ser inte ut att minska nämnvärt, åtminstone inte i närtid, och det gör mig bekymrad. Jag vill ge migrationsministern rätt i att jag är lite luttrad.
Jag har ställt den här typen av frågor och interpellationer under flera års tid, och jag får ungefär samma svar: Vi har gjort någonting, och nu ska vi överväga någonting annat. Ett år senare överväger man fortfarande det där. Regeringens aktivitet på området har kanske inte varit den allra största, för att uttrycka sig milt.
Jag skulle gärna vilja följa upp det som Morgan Johansson konstaterade - att Statens institutionsstyrelse ska få mer pengar och att antalet låsta anläggningar ska ökas. Jag hittar inte detta i svaret här i dag och undrar hur regeringen ser på det.
Johan Forssell (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Det här är en gammal interpellation. Jag ställde den i november mot bakgrund av att det då fanns ett antal oklarheter i regeringens linje gällande just de ensamkommande.
Dessa oklarheter var att Socialdemokraterna å ena sidan var tydliga om ett antal principer rörande denna grupp, medan Miljöpartiet var lika tydliga med raka motsatsen. Detta väckte frågor om vad regeringen såg framför sig.
I slutet av november förra året presenterade regeringen detta lagförslag, och det är fortfarande många oklarheter, både vad gäller utformningen, vilket väl kommer att klarna i sinom tid, och de skäl regeringen har för att lägga fram detta förslag.
Bakgrunden är att väldigt många människor sökte sig till Sverige på kort tid under 2015, inte minst i gruppen ensamkommande. Jag tror att ungefär hälften av alla ensamkommande till EU under detta år kom till Sverige. Vi har nu ett antal problem med detta. Det är långa handläggningstider, många har inte id med sig och dessutom har inte alla skyddsskäl. Så enkelt är det.
Migrationspolitik är dock inte enkelt utan tvärtom mycket svårt. Det berör många människor på ett tydligt sätt. Ska vi lyckas navigera i denna miljö behöver vi ha ett antal tydliga principer att luta oss mot. Den viktigaste är följande: Har man skyddsskäl och är flykting ska man beviljas uppehållstillstånd och snabbt komma in i integrationsinsatser och allt sådant.
Har man inte skyddsskäl och inte är flykting är huvudregeln att man ska återvända till sitt hemland. Detta bygger en reglerad migrationspolitik på. Någon kan tycka att detta låter strängt.
Samtidigt är rekordmånga människor på flykt världen över, och om vi ska kunna ge skydd till åtminstone några av dessa måste vi hålla på principen om en individuell asylprövning, där skyddsskälen står i fokus. Fru talman!
Jag uppfattar att Moderaterna har varit överens om detta med Socialdemokraterna under ganska stor del av denna mandatperiod, med migrationsministerns föregångare Morgan Johansson och även med Heléne Fritzon under hösten. Så sent som i oktober tydliggjorde ju migrationsministern: Regeringens mening är mycket tydlig. Jag bedömer att det inte är möjligt att alla kan få stanna.
Ett undantag skulle innebära ett stort avsteg från asylrätten. Som svar på en direkt fråga om regeringen övervägde en sådan förändring som man nu har presenterat blev svaret: Jag bedömer att det inte är möjligt. Då skulle vi överge den reglerade invandringen. Vi skulle också ställa oss utanför prövningen av asylskälen. Sedan hände något.
På bara en månads tid valde regeringen att göra en 180-graderssväng. Migrationsministern valde att frångå det som hade sagts tidigare och lägga fram denna lagstiftning. Jag undrar vad det var i Sverige som förändrades så till den grad i november månad att migrationsministern var beredd att rucka på alla sina tidigare principer och göra denna 180-graderssväng.
Jag vet att det finns problem med långa handläggningstider och många öppna ärenden, men det var ett problem även i oktober. Vad var det som på bara en månad fick regeringen att göra en 180-graderssväng?
Johan Forssell (M):
Jag blir alldeles tagen. Ministern säger att ett nej är ett nej. Men ett nej är ju inte ett nej, vilket är själva poängen med den lagstiftning som regeringen har presenterat. Poängen är att personer som har fått ett nej ändå ska få uppehållstillstånd. Det går inte att beskriva på något annat sätt. Det är själva innebörden i det som regeringen har presenterat.
Ministern ska vara försiktig med att säga att andra snubblar, för detta går inte att få ihop. Det är ännu rörigare än vad jag först trodde. De bästa argumenten mot denna lagstiftning är dem som migrationsministern själv förde fram i oktober, en månad innan regeringen tvärvände 180 grader.
Det handlar om synen på den individuella asylprövningen, om asylrätten och om långsiktigheten. Vi måste lära oss något av misstagen denna mandatperiod. Moderaterna har inte alltid hanterat migrationen hundraprocentigt rätt, och den som har följt debatten de senaste åren har inte kunnat missa att jag har påpekat detta ett flertal gånger. Men se på hur regeringen har behandlat denna fråga!
Först ställde sig statsministern på Sergels torg och sa att hans Europa inte bygger murar. Några veckor senare sa han att det skulle bli id-kontroller och asyllagstiftning på EU:s lägstanivå. I oktober sa migrationsministern att detta inte kommer att gå, för det skulle underminera asylrätten och inte vara långsiktigt. Ett par veckor senare gör hon raka motsatsen.
Förlåt, men det inger inte något förtroende, och det är problematiskt. Det är problematiskt för alla dem som är asylsökande att inte veta vad som gäller. Bästföretiden verkar bara vara några dagar. Det är också problematiskt för myndigheter, civilsamhälle, kommuner och landsting som aldrig får några klara planeringsförutsättningar. Fru talman! Vid sidan av detta finns det en del avgörande principiella invändningar.
Till att börja med: Hur rimligt är det att en person som är vuxen i asylprövningen ska bedömas som om han vore barn? I princip genomfördes inga åldersbedömningar under 2015. Många ensamkommande hade heller inget id. Det gör att det finns en stor osäkerhet vad gäller åldern.
Det är den ålder man uppgett det handlar om. I dag vet vi, tack vare de medicinska åldersbedömningar som nu sker, att man i många fall inte har uppgett en korrekt ålder, ibland därför att man kanske inte vet vilken ålder man har men i andra fall därför att man medvetet har farit med osanning för att öka sannolikheten för att få stanna.
Det är detta som blir så märkligt: En person som har kommit till Sverige, som har ansökt om asyl och fått nej och som har följt lagen och åkt hem ska inte omfattas av lagstiftningen.
Men en person som har ansökt om asyl men som inte har följt lagen utan i strid med gällande lagar har dröjt sig kvar kommer att omfattas av lagen, om jag har tolkat saken rätt.
Vi har inte bara ett lagförslag som inte uppmuntrar människor att göra rätt, utan vi har ett lagförslag som uppmuntrar människor att göra fel och att inte följa lagar och regler i Sverige. Var, migrationsministern, finns rättvisan i det?
Johan Forssell (M):
Jag hoppas också på en bra diskussion. Om vi ska kunna få det hoppas jag att regeringen också kan svara på de frågor som ställs. Jag har ställt två frågor här. Vad förändrades mellan oktober och november?
Det som migrationsministern i oktober tyckte var helt uteslutet och skulle undergräva asylrätten, inte vara långsiktigt etcetera är sedan i november tydligen precis det som behövs och krävs. Jag håller med om att det är ett problem med långa handläggningstider. Det finns för många öppna ärenden, men det fanns det i oktober också. Vad är det som har förändrats i Sverige bara på en månad?
Det tar nämligen på trovärdigheten när en minister först med stor övertygelse säger en sak och sedan nästa månad, med samma övertygelse och utan att kunna presentera vad som har förändrats i Sverige, säger raka motsatsen. Förmodligen är det inte konstigare än att förklaringen till detta är att Miljöpartiet har ett mycket stort inflytande, kanske större än migrationsministern, över regeringens migrationspolitik.
Tydligen är Socialdemokraterna beredda att kompromissa om allting - alla sina principer och alla ord om långsiktighet - för att hålla ihop regeringen. Som jag inledde med att säga är migrationspolitik inte enkelt - det är svårt. Jag tror därför att man måste ha ett antal principer att luta sig emot.
Den princip som är allra viktigast är att om man har skyddsskäl och är flykting ska man beviljas uppehållstillstånd och snabbt komma in i integrationsinsatser och olika reformer för att bli en del av vårt Sverige - människors nya hemland. Men om man inte har det ska man återvända hem. Jag hoppas att regeringen framöver tar tillfället i akt att svara på alla frågor som finns kring denna lagstiftning.