Erik Andersson (M):
Statsrådet säger att många av mina partikollegor skrattade när det kom på tal att man skulle införa en jämställdhetsmyndighet. Jag tror inte att de skrattar åt själva problematiken i frågan om jämställdhet, utan de skrattar åt att man tror att allting löser sig bara för att man inrättar en helt ny myndighet.
Om jag skulle vara utsatt för hedersrelaterat våld eller annat våld över huvud taget skulle inte det första jag skulle tänka på vara att det behövs en jämställdhetsmyndighet som kommer att hjälpa mig i detta. Riksrevisionens rapport sa samtidigt att det aldrig har satsats så mycket pengar på jämställdhet som under alliansregeringen.
Visst gav det en del effekter, bland annat ute hos kommunerna, som fick ansöka om pengar för att arbeta just med frågorna om exempelvis mäns våld mot kvinnor. Jag vet att det gav effekter. Det de kom fram till var att det kanske skulle behövas en samlande kraft som ser över och tar till vara de erfarenheter man får så att man kan ta dem vidare och sprida goda exempel.
Jag tror inte att det behövs en jämställdhetsmyndighet för att göra det. De goda exemplen ska finnas ute i kommunerna och bland de olika statliga myndigheter som vi har. Vi återgår till frågan som jag först ställde om att det behövs krafttag mot hedersrelaterat våld och att ingen ska råka ut för det. Om man ser på den samhällsorientering som ges i dag är det bara en tredjedel som deltar.
Det är väldigt lågt. Jag tycker att det ska vara obligatorisk närvaro vid samhällsorientering, och då ska alla samlas. Det gäller inte bara männen, utan män och kvinnor ska samlas. Det är så enkelt som att samhället vilar på en värdegrund för hur vi ska bete oss mot varandra. Det är en värdegrund som håller ihop vårt samhälle.
Det handlar om människors lika värde och allas rätt till liv och frihet. Det behövs givetvis mer utbildning. I avsaknad av samhällsorientering och genom att en låt-gå-mentalitet vuxit fram i landet har det vuxit fram parallella samhällen där vi vet att ambulans, brandkår och polis motarbetas. Det är inte en utveckling i rätt riktning. Det behövs fler poliser.
Det behövs att rättsinstanserna tar hedersvåld på allvar. Det är givetvis ingen lätt fråga. Men det är oacceptabelt att människor inte får leva som de vill. De kan inte vänta i några veckor på regeringens skrivelse i jämställdhetsfrågorna. Det krävs en kartläggning, som jag var inne på tidigare, för att se hur vi ska kunna ta tag i problemet som uppstår med hedersrelaterat våld.
Men det finns också andra problem. Det finns föreningar i landet som förespråkar odemokratiska värderingar. Många av dem får säkert bidrag från stat och kommun. Då kan man inte heller vänta i några veckor. Jag vill gärna veta: Vad gör vi åt det? Hur ska vi säkerställa att de inte får de bidragen? Är regeringen beredd att se över detta?
Hur ser regeringen på att en anställd hos passpolisen inte behöver skaka hand med en kvinnlig medarbetare eller att man separerar män och kvinnor i badhusen? Det är inte rätt signaler för att nå ett jämställt land. Exemplen kan säkert göras många. Det viktiga är att vi måste få ett samhälle som värderar män och kvinnor precis lika med samma rättigheter och samma möjligheter att bli precis vad de vill.