Beatrice Ask (M):
Jag har försökt förhöra mig om remissinstansernas synpunkter igen, och de är ofta ganska vaga. Men det är inte så att alla som har synpunkter explicit tar ställning för en särskild tortyrbrottsrubricering. Däremot vill de att vi ska överväga frågan mot bakgrund av de synpunkter som har kommit.
Det är också precis det som jag säger att vi naturligtvis gör när vi nu förbereder att lägga fram ett förslag som handlar om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser, där tortyr ju är en inkluderande del. Vi överväger och prövar detta noga. Lotta Hedström säger att det kan finnas olika definitioner på tortyr och att man då ska ta den mest auktoritativa.
Romstadgan är ju också auktoritativ. I den uppställs inget krav på offentlig tjänsteman för till exempel brott mot mänskligheten, utan den har en lite annorlunda utformning. Jag tror att det är viktigt att inte gradera de internationella regelverken på ett sätt som exkluderar vissa som icke varande viktiga, utan att man försöker se helheten och fånga in det som regelverken har stipulerat.
Det innebär att man ändå har ett sakligt bekymmer med att definitionerna varierar. Det gäller att försöka se till att vi inte missar något, för i så fall skulle vi inte leva upp till någon annan del av de önskemål som kan tänkas finnas. Det är riktigt att Norge, Finland och delvis Danmark är på väg.
Dock skulle jag gärna vilja ställa frågan, mest för min egen upplysnings skull, om de är så väldigt mycket bättre än Sverige när det gäller att driva de här ärendena. Jag är inte så säker på det.
Det är inte bara formuleringen av ett specifikt brott som avgör huruvida man lyckas lagföra människor som har begått den här typen av fruktansvärda brott, utan det helt avgörande är att kunna arbeta med att få in anmälningar och få bevisning, att ägna sig åt vittnesmål och arbeta med de här frågorna.
Där är jag rätt säker på att Sverige ändå bidrar och har en ambition att göra mer och göra skillnad, och det är otroligt viktigt. Det hänger alltså inte enbart på formuleringen av ett specifikt brott.
Det viktiga är, och det är det som det ställs krav på i de konventioner som finns, att lagstiftningen i Sverige ska innefatta de grymheter som kan begås mot människor och som vi samlat brukar för tortyr. Det är det centrala och att straffen för den typen av brott är ordentliga, att vi kan döma också den som begår brott någon annanstans än i Sverige.
I den meningen kommer vi ganska långt med den svenska lagstiftningen. Vi kommer att ta ordentliga kliv, vågar jag lova, med det förslag som regeringen avser att lägga fram. Det är viktigt att Sverige ligger i framkant i de här frågorna; jag delar den uppfattningen. Det finns en diskussion, och jag har respekt för det, huruvida vi ska formulera ett specifikt brott som heter tortyr därför att många andra har gjort det, men de avvägningarna får vi göra i det sammanhanget.
Jag konstaterar att den utredning som arbetade ordentligt med frågan tidigare inte fann skäl för att lägga fram ett sådant förslag utan såg bekymmer med att göra en sådan avgränsning. Det har jag viss respekt för.
Sedan måste man naturligtvis alltid pröva frågor, men jag menar att det viktiga är att säkerställa att vi har tillräckliga verktyg för att motverka och lagföra den här typen av brottslighet.