KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är trots allt roligt att så många vill delta i diskussionen. Frågan är inte helt enkel. Morgan Johansson skriver i sin interpellation att han tror att den nya regeringen vill göra sig av med presstödet för att på det sättet komma åt de tidningar som inte är moderat- och folkpartiröster. Jag hoppas att Morgan Johansson inte står fast vid den åsikten fortfarande.
Så är faktiskt inte fallet, i synnerhet inte om man betänker att de tidningar som får det största presstödet, de som Mats Johansson var inne på, Skånska Dagbladet och Svenska Dagbladet, trots allt väl får räknas som borgerliga. Nu vet jag inte riktigt om jag ska klara av alla frågorna på en gång, men stöd som inte har godkänts kan inte betalas ut. Det är bara att följa reglerna.
Notifieringen, anmälan, som vi återkommer till hela tiden, och som gjordes av den förra regeringen efter det att riksdagen fattat beslut om presstödet, skedde därför att så är kraven. Det står att alla planer på att bevilja nytt stöd ska anmälas till kommissionen och får inte införas förrän kommissionen har godkänt det.
Det beror bland annat på att det är fråga om en så pass stor ökning, drygt 10 %, av det presstöd som betalats ut. Det är ingen hemlighet att det finns en stark kritik, misstro, inom kommissionen mot den formen av generella stöd. När det gäller samhandelskriteriet, Helene Petersson och Ingvar Svensson, har jag fått besked om att det är uppfyllt.
Frågan ligger, som bekant, både hos Närings- och Kulturdepartementen. Det pågår nu en inledande dialog på tjänstemannanivå i syfte att göra klart för kommissionen var vi står i frågan.
Det handlar om - som några av talarna har varit inne på - den stora grupp tidningar, ett femtiotal av dem som får presstöd i dag, som är riktade framför allt till glesbygden. De kommer ut sällan, och de betyder mycket som en röst just där. Kommissionen kände till frågan om presstödet när vi gick med i EU 1995. Men sedan dess har det skett en hel del förändringar.
Höjningar har gjorts, och det har kommissionen också känt till. Men nu ser situationen lite annorlunda ut, bland annat beroende på att det finns internationella pengar i sammanhanget. Schibsted är en viktig aktör på marknaden. Därmed kommer frågan i ett lite annat läge. Det handlar inte bara om en rent svensk fråga.
Jag tror att flera kommer att komma in i diskussionen, man jag kan garantera att vi faktiskt gör vad vi kan i diskussionerna. Det är en tuff debatt vi har att föra. Men vi för debatten utifrån att vi ska värna mångfald, pressens frihet och flera röster i Sverige.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag ska gå tillbaka lite grann i tiden - det är många olika tidsaspekter - för att redogöra för vad som skedde efter det att riksdagen fattade beslut om det utökade presstödet. Det står i propositionen att den dåvarande regeringen avsåg att anmäla förändringarna till kommissionen och att ändringarna förutsatte ett godkännande från kommissionen.
Dessutom angavs: Om kommissionens behandling av ärendet innebär att tidpunkten för ikraftträdandet behöver ändras avser regeringen att återkomma till riksdagen. Detta apropå att det skulle var konstigt. Denna medvetenhet fanns alltså uppenbarligen redan innan. Flera har varit inne på detta med samhandelskriteriet. Jag har missuppfattat det. Det är inte uppfyllt, och det är kommissionen som beslutar om detta.
Så har jag klarat ut den delen. När det gäller samtalet kan jag naturligtvis inte säga så mycket eftersom jag inte fanns med där, men enligt vad jag har hämtat in är det inte några märkligheter.
Både Leif Pagrotsky och Morgan Johansson, som har varit med länge, vet säkert att ett telefonsamtal är någonting som är kutym - det är åtminstone uppfattningen på departementet - och att man bara skickar brev när beslut redan är fattat.
Samtalet den 20 september hade innebörden att detta inte längre var möjligt och att man måste se över det utifrån den anmälan som hade gjorts under sommaren. Det finns paralleller till den så kallade hanteringen. När det handlade om stormen Gudrun, som en socialdemokratisk regering fick hantera, drog man också tillbaka anmälan efter ett telefonsamtal.
Det gjordes också en del justeringar och ändringar varpå man återkom till kommissionen. Nu låg det varken hos Leif Pagrotsky eller hos Morgan Johansson men så var faktiskt fallet. Det här är inte någon märklighet. Det är ju faktiskt så att det pågår en dialog, och vi kommer att återkomma om detta.
Jag är glad att Morgan Johansson också uppfattade att vi kommer att bjuda in representanter för de olika riksdagspartierna för att i detalj gå igenom och resonera om de här frågorna, förhoppningsvis redan före jul. Mycket mer kan jag inte säga just nu.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Nej, det är inte fråga om en kupp, förhoppningsvis är det fråga om olika missförstånd som jag hoppas att vi kommer att kunna reda ut så snart som möjligt. Frågan är också, jag tror att det var Morgan Johansson som ställde frågan, var beslutet egentligen låg. Det är inte hos kommissionären utan hos generaldirektoratet Konkurrens. Det är därifrån som samtalet har kommit.
Varför det tog denna tid, över sommaren, vet jag inte. Men vi kommer att återkomma till frågan så fort det över huvud taget är möjligt. Men det är alltså inte fråga om en kupp. Förhandlingar pågår - inte i syfte att ta bort presstödet utan för att värna de svenska reglerna. I Danmark har man lyckats med förhandlingarna.
Man har fått ändra delar av presstödet, men det handlar fortfarande om i stort sett samma belopp om än med en lite annan inriktning. Så jag hyser ändå goda förhoppningar om att det här ska gå bra.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Anne Ludvigsson har frågat mig vilka initiativ jag tänker ta för att konstnärer ska betalas skäligt för sin medverkan vid utställningar. Vidare frågar Anne Ludvigsson om jag tänker ge klartecken till Kulturrådet att börja ta fram ett nytt avtal för konstnärers rätt till ersättning vid utställningsuppdrag vid statliga kulturinstitutioner och i så fall när detta kommer att ske.
Anne Ludvigsson utgår i sina frågor från avtalet om så kallad statlig utställningsersättning mellan staten genom Statens kulturråd och berörda konstnärsorganisationer. Avtalet reglerar ersättningsvillkor vid utställning hos statligt organ med regelbunden utställningsverksamhet där konstverk ägs av konstnären själv.
Efter det att organisationerna sagt upp avtalet för omförhandling gav den tidigare regeringen i februari 2006 Statens kulturråd i uppdrag att förhandla med berörda bildkonstnärsorganisationer om att inom ramen för anslagna medel träffa ett avtal om ersättning för utställning av konstverk. I uppdraget ingick även att avtal ska träffas med förbehåll för regeringens godkännande.
Under hösten 2006 har Statens kulturråd bland annat begärt en förlängning av sitt förhandlingsmandat. Jag kan informera Anne Ludvigsson om att regeringen den 22 mars fattat ett beslut om att ge Statens kulturråd ett förlängt förhandlingsmandat med uppdrag att senast den 15 september 2007 presentera ett nytt avtal till regeringen om ersättning för utställning av konstverk.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
När jag först fick frågan på bordet så undrade jag också varför det här skulle ta så lång tid och om man möjligen kunde snabba på det och få någon form av reaktion eller svar före den 15 september, men det var uppenbart att båda parter, inte minst konstnärsorganisationerna själva, ville ha det här förlängda mandatet. Därmed har jag också låtit mig nöja. Det är alltså inte så att vi på något sätt har sovit utan tvärtom respekterar vi viljan hos organisationerna.
Mandatet är fritt, såtillvida att det är Kulturrådet tillsammans med konstnärsorganisationerna som får pröva de olika infallsvinklar som finns för att komma fram till en lösning som i så stor utsträckning som möjligt tillfredsställer och tillgodoser önskemålen för alla parter. Det gläder mig att Anne Ludvigsson säger sig ha stora förhoppningar på regeringen när det handlar om att förbättra för kulturskaparna, för det har jag också.
Däremot är det lite tidigt att tala om vad som kommer att komma. Vi har ändå haft en rivstart på departementet, får man väl säga, med olika direktiv, utredningar och annat som är på gång, men det förekommer också samtal bland annat mellan oss och Näringsdepartementet. Det här är ju en fråga som berör båda parter, kan vi säga.
Anne Ludvigsson har också förhoppningen att regeringen ska agera snabbt när förslaget till avtal så småningom, i höst, blir klart. Jag har ingen annan åsikt. Vi kommer att agera så snabbt som det över huvud taget är möjligt. Det finns ingen anledning att dra ut på tiden med detta.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Vad som är rimligt eller inte är naturligtvis en omöjlig fråga att svara på. Det får avtalet visa. Förhoppningsvis kommer man varandra så nära som det över huvud taget är möjligt. Från den nya regeringens sida säger vi att vi vill öka möjligheterna för kulturskapare att leva på sitt eget arbete. Ett antal olika förslag kommer i den delen. Det handlar också om att stimulera arbetsmarknaden.
Där tycker jag att man visar på intressanta sätt, inte minst inom Af Kultur, när det gäller att vidga arbetsmarknaden. Det gäller även den rapport som vi diskuterat tidigare. Diskussionen om den kreativa sektorn, som växer oerhört starkt, pågår också mellan staterna i EU. Det är spännande och kommer i hög grad att även komma konstnärerna till godo.
Den rapport som Anne Ludvigsson nämnde är förmodligen samma rapport som jag har sett, nämligen den av journalisten Gunilla Litzell. Jag har inte läst allt i den, men dock en del. Där finns intressanta synpunkter. Sedan finns naturligtvis diskussionen om det så kallade enprocentsmålet, i vad mån vi har möjlighet att uppfylla det. Det är ett mål som fungerar på några håll, men långt ifrån överallt. Det finns alltså mycket att se över, och allt beror naturligtvis på hur Sveriges ekonomi utvecklas.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är intressant att höra Anne Ludvigsson säga att de väntar och väntar. Jag har varit kulturminister i fem månader. Det har varit en socialdemokratisk regering och socialdemokratiska kulturministrar i tolv år, och frågan är fortfarande aktuell. Om man velat göra någonting hade man nog kunnat göra det tidigare och med betydligt mer pengar. Det är en svår ekonomisk situation, säger Anne Ludvigsson, vad gäller museerna.
Ja, det finns det nog många som har, men det beslut vi tagit, som handlar om att ta bort tvånget för museerna att ha fri entré, innebär att den ekonomiska situationen lättar. I annat fall hade det blivit väldigt mycket svårare med tanke på att åtskilliga museer såg att pengarna inte skulle räcka. Det hela gick inte ihop.
Den nytillträdda museikoordinatorn kommer dessutom att starkt bidra till att situationen förhoppningsvis blir enklare samt att mer av pengarna kan användas till den verksamhet som museerna faktiskt ska arbeta med. Vad som är rimliga ersättningsnivåer eller inte får vi vänta med tills förslaget till avtal mellan Kulturrådet och konstnärsorganisationerna tagits fram. Vi vet att det alltid, alltid finns önskemål om mer pengar.
Jag har hittills inte varit med om en enda uppvaktning, och det tror jag inte att mina företrädare varit med om heller, där någon sagt att de klarar sig jättebra, att de skulle kunna ha mindre pengar. Den situationen har ännu inte uppstått. Det beror naturligtvis på att man inom den här sektorn, liksom många andra, är kreativ och vill väldigt mycket. Om det blir mer pengar kan vi inte svara på nu, men tills vidare gäller att det ska vara ett avtal inom de ramar som finns.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Christer Nylander har frågat mig om jag avser att ta initiativ till dels en bred nationell strategi för läsning, dels andra offensiva satsningar för att stärka bokens ställning. Gunilla Carlsson i Hisings Backa har frågat mig vilka initiativ jag tänker ta för att stimulera till ökat läsande. Eftersom frågorna är närbesläktade besvarar jag båda interpellationerna samtidigt.
Jag tror att vi alla tre i grunden delar synen på läsningens och bokens betydelse både för den enskilda människan och för ett demokratiskt samhälle. Litteraturen ger insikter om människors skilda livsvillkor och hjälper oss att förstå världen och oss själva. Som källa till kunskap är litteraturen svåröverträffad.
Jag kan också hålla med om att det finns oroande tecken på hur det står till med läsförmågan, läsförståelsen och läsintresset i Sverige. Samtidigt är det viktigt att framhålla att statistiken inte ger en helt entydig bild. En nyanserad bild av tillståndet för boken och läsningen måste också lyfta fram det som är positivt. Även om bokutlåningen minskar på biblioteken visar statistiken att det köps böcker som aldrig förr.
En bidragande orsak har naturligtvis varit den sänkta bokmomsen som gjort det billigare att köpa böcker. Utbudet av böcker - inte minst pocketböcker - har ökat, liksom tillgängligheten. Försäljningsställena har blivit allt fler och i synnerhet Internetbokhandeln har vuxit kraftigt.
När det gäller läsintresset visar undersökningar att den tid som läggs på bokläsande generellt i befolkningen inte förändrats i nämnvärd utsträckning under de senaste 25 åren, trots det förändrade medielandskapet. Slutligen kan det vara värt att notera att jämfört med många andra länder i Europa ligger bokläsandet i Sverige mycket högt. Nog finns det fortfarande fog för att säga att vi är en läsande nation.
Boken och läsningen är givetvis prioriterade i den kulturpolitik som vi inom alliansen vill utforma. För mig är det självklart att en nationell strategi för läsning måste ta sin utgångspunkt i barnen. Vi kan aldrig öka läsandet eller intresset för böcker bland människor på lång sikt utan att börja med barnen.
Läsvanor grundläggs tidigt och därför är det nödvändigt att också på ett tidigt stadium väcka läslusten och stimulera barn och ungdomar till läsning av böcker. I det sammanhanget spelar naturligtvis skolan en helt avgörande roll. Här har kultur- och skolpolitiken gemensamma mål att sträva mot och jag vet att skolministern har ett lika starkt engagemang för de här frågorna som jag.
På samma sätt bör skolan vara central i den strategi för att stärka barn- och ungdomskulturen som regeringen kommer att presentera under mandatperioden. Att främja läsning bland barn och unga ser jag som en prioriterad uppgift när vi inleder en långsiktig satsning på barn- och ungdomskultur.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Man skulle nästan kunna få intrycket att det är en katastrof som förestår, och det är ändå inte riktigt fallet. Bokköpen, som man kan koppla till läsandet, ökade med 7,6 procent i fjol från en redan hög nivå. Men jag håller med om att det finns oroande tendenser. Det är också fråga om vad man kan läsa ut ur det här. Statistiken är inte helt entydig. Den pekar åt lite olika håll.
Det finns de som säger att många män förvisso läser mindre skönlitteratur, men i stället mer facklitteratur. Handlar det om att odla fantasi och empati finns det också andra sätt. Teater och film är också en möjlighet. Det finns en stor grupp människor med dyslexi, för vilka detta med att läsa böcker inte är självklart, även om det görs satsningar på lättläst.
Där kan ljudböcker kanske vara ett fullgott alternativ. Som svar på Christers fråga om i vilken mån vi tänker agera kan jag säga att i den mån vi kan - och jag utgår från att vi kan - kommer vi absolut att agera. Det är självklart, åtminstone för mig, att det inte ska vara skilda momssatser på böcker i skrift och böcker som är i ljudform. Det handlar fortfarande om litteraturen och om ordet.
Jag utgår från att detta inte heller ska bli några större problem när vi tar upp frågan i EU-sammanhang, inte minst därför att man i diskussionerna om tv-direktivet också har talat om funktionshindrades möjligheter, vilket är något nytt i EU-sammanhang.
Här kan man se en otrolig brist på tålamod, och jag tycker att det är bra att man väntar sig att den nya regeringen ska göra mycket. Det kommer vi också att göra. Fortfarande har det gått bara fem månader. Jag vill ändå läsa upp lite ur budgetpropositionen för 2007, där man aviserade en satsning på språk.
Jag ska inte läsa allt men något litet: "Regeringen anser att alla elever behöver träna sin läsning. Det handlar inte bara om att lära sig att läsa utan också om att bli en god läsare: att uppslukas av läsandets nöje. Det är därför mycket viktigt att alla elever har tillgång till ett skolbibliotek där eleverna kan få vägledning in i läsningen och i böckernas värld. Skolan bör på alla sätt stimulera elevernas eget läsande och intresse för litteratur.
I detta sammanhang är det viktigt att även uppmärksamma elever med lässvårigheter. Elever skall ha rätt att ta del av Sveriges och världens litteraturskatt. Förekomsten av skolbibliotek har stor betydelse för att främja elevernas intresse för läsning. I områden och på skolor där svenska språket har en svag ställning bör den språkliga infrastrukturen vara extra väl utarbetad."
Jag tycker trots allt att oppositionen bör kunna glädjas åt att man redan i budgetpropositionen i höstas så tydligt uttryckte sin vilja att stärka läsningen. Det handlar väldigt mycket också om vad man ska göra i skolan.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det var ett antal frågor. Jag börjar med det som Gunilla Carlsson tog upp om läscentrum. Den frågan får nog trots allt ställas till skolministern. I den text jag läste upp ur budgetpropositionen från i höstas aviserar man ju tydliga satsningar på läsandet. Det är mycket möjligt att det är något annat som kommer att prioriteras. Det får vi återkomma till.
Man att man inte kommer att glömma denna fråga och att den är viktig är fullkomligt självklart. När det gäller att läsning gör skillnad har jag ingen annan uppfattning. Det finns en hel del forskning som handlar om läsandet. En del handlar också om vad som händer på högstadiet, inte minst bland pojkar.
Det visar sig att det låter väldigt bra när de läser högt, men när de ska återge vad de har läst visar det sig att de egentligen inte har förstått så mycket. Helt klart finns det ett problem där och en riktig utmaning för skolan. Det finns också forskning som säger att det har betydelse, som Christer Nylander var inne på, hur man samtalar hemma.
När det gäller detta att man inte talar med varandra särskilt mycket är vi inne på sådant som politiker har väldigt svårt att styra över. Alltifrån att man inte äter middagar ihop, inte umgås, påverkar läsningen. Detta kan vi naturligtvis inte kommendera fram på politisk väg, men det här är en del i problemet. Och det är ett bekymmer just när det handlar om unga pojkar. Visst är det så.
Kort och gott tycker jag att det kulturpolitiska programmet, som Gunilla Carlsson var inne på, innehåller väldigt många bra och nya tankar. Men jag har sagt det tidigare och jag säger det igen: Vi kommer inte att föreslå att man på något sätt ska ta betalt för boklån. Däremot finns det alla möjliga skäl att utveckla biblioteken.
Det finns säkert också skäl att se över bibliotekslagen och litteraturstödet, men det är ingenting som kommer att kunna ske under detta år, helt enkelt av tidsskäl. Men under mandatperioden kommer vi säkert att få anledning att återkomma till detta, för det händer som sagt väldigt mycket på biblioteksområdet. Det fanns en intressant artikel i Svenska Dagbladet den 22 mars, "Bibliotek söker sin roll bland caféer och spel", som jag kan rekommendera.
Bland annat hänvisar man till den förre kulturministern Bengt Göransson, som jag verkligen högaktar, som var väldigt kritisk till införandet av en bibliotekslag. Det här kommer vi att få återkomma till.
När det handlar om det som Gunilla Carlsson framför allt talade om, att få inte bara vuxna män utan också och framför allt yngre pojkar att intressera sig för böcker, om nu detta inte är något som är naturligt i hemmiljön, tycker jag att den verksamhet som bland annat pågår på biblioteket vid Dieselverkstaden ute i Nacka är väldigt intressant.
Där hittar man nya vägar att nå framför allt unga pojkar för vilka det kanske inte känns fullständigt naturligt att ens kasta sig över Harry Potter i bokform. På olika sätt - ibland genom spel, ibland genom tecknade serier - har de funnit vägen in till böckerna. Det finns alltså många olika sätt att nå och möta dem för vilka det kanske inte känns naturligt att läsa.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är lustigt hur man kan välja att tolka eller vantolka. Jag sade "den här mandatperioden" därför att jag är vald för den här mandatperioden. Vad som händer därefter vet ju ingen av oss. Men jag har inga som helst ambitioner att föreslå att man ska ta betalt för boklån, så är den saken sagd. Vi talade tidigare om att det finns olika sätt att mäta läsning, läsning av skönlitteratur eller facklitteratur.
Läsning på Internet är också läsning, men det är något som kanske inte alltid mäts i det här sammanhanget. För att ta fasta på det som Christer Nylander sade om vuxna förebilder tycker jag att det skulle vara underbart - något som jag inte heller kan kommendera fram - att se Zlatan eller Henke Larsson försjunkna i böcker när de sitter och väntar på att matchen ska börja. Visst vore det bra?
Det kanske är en annan form av förebilder. Trots allt finns det mycket som är glädjande. För bara tio år sedan var det väldigt ovanligt med böcker på andra platser än i bokhandlarna. I dag finns böcker att köpa nästan överallt, till och med på bensinmackarna, och det blir fler och fler ställen. Det kanske inte alltid är så rikt utbud, men det är lättillgängligt och det är faktiskt väldigt viktigt.
Det är möjligt att man på sikt kommer att behöva någon form av lässatsning. Det utesluter vi inte. Men tills vidare jobbar vi med frågan både på Kulturdepartementet och i Utbildningsdepartementet.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Nikos Papadopoulos har frågat mig om jag avser att ta några initiativ dels när det gäller frågan om hantering av fördelning av föreningsbidrag till en kulturförening, dels för att tydliggöra regeringens syn på yttrandefriheten för kulturföreningar.
Jag vill börja med att framhålla att partipolitiska uppfattningar enligt min mening saknar betydelse vid fördelning av bidrag till kulturföreningar. När det gäller fördelning av föreningsbidrag till en kulturförening är det i första hand en fråga för den fördelande instansen - exempelvis en kommun eller en myndighet - att göra nödvändiga bedömningar och prioriteringar.
Vid fördelningen ska givetvis gällande regelverk beaktas, inklusive de särskilda riktlinjer som kan finnas för det aktuella bidraget. Detta gäller i fråga om såväl kulturföreningar som andra bidragsmottagare. Jag är inte beredd att ytterligare reglera hanteringen av bidragen. Yttrandefriheten är av central betydelse i vårt samhälle.
En mångfald röster och en fri debatt är en grundläggande förutsättning för en levande demokrati och en fri åsiktsbildning. Det är en viktig uppgift - inte minst för kulturpolitiken - att värna denna frihet. Bestämmelser om yttrandefriheten finns i regeringsformen och, när det gäller massmedier, i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Dessa regler ger ett tydligt och starkt skydd.
Detta skydd gäller på kulturområdet likaväl som på andra områden i vårt samhälle. Det finns mot denna bakgrund enligt min bedömning inte något behov av att ta några initiativ för att särskilt tydliggöra regeringens syn på yttrandefriheten för kulturföreningar.