Johan Löfstrand (S):
Civilutskottet debatterar nu utgiftsområde 18 Samhällsplanering, bostadsförsörjning och byggande samt konsumentpolitik. Jag kommer i mitt anförande att tala mestadels om bostadspolitik, och jag vill inledningsvis yrka bifall till utskottets förslag i dess helhet. Herr talman! Vi står nu här i mandatperiodens sista budgetdebatt.
Nästan fyra år har gått av mandatperioden, och om man tittar tillbaka ser man att det har hänt mycket. Tittar man tillbaka på tidigare mandatperioder kan man konstatera att bostadsbyggandet under många av åren under 2000talet har varit väldigt lågt. Tittar man på en kurva eller ett diagram ser man att det bara var något av åren som bostadsbyggandet kom över 30 000 bostäder per år.
I dag är verkligheten helt annorlunda. Åren kring 2017 kommer att gå till historien som några av de år i modern tid då det byggdes mer än på väldigt länge. Enligt Boverkets prognos kommer 76 000 bostäder att ha påbörjats under 2017. För 2018 ser det enligt prognosen ut som att över 70 000 bostäder kommer att påbörjas.
Under den här mandatperioden kommer regeringen med stor sannolikhet att ha sett till att över 250 000 bostäder har påbörjats, vilket jag ändå tycker kan ses som gott. Vi har sett till att det har funnits goda förutsättningar för att det ska byggas. Framför allt kommer vi med stor sannolikhet att nå det mål som regeringen har satt upp om att det ska byggas minst 250 000 bostäder till 2020.
Självklart räcker inte detta. Självklart måste det göras mer. Men man kan ändå konstatera att vi under dessa år har bevisat att det går att påbörja byggandet av bostäder och att det går att bygga bostäder. Det diskuteras fortfarande och lyfts hela tiden upp i debatten att vi behöver ytterligare regelförenklingar.
Jag tror att vi hela tiden måste se till detta, men den som säger att det inte går att bygga bostäder i Sverige har fel. Det är bara att titta på statistiken - det byggs nu som aldrig förr. Självklart är det så att regeringen inte kan ta åt sig äran för den byggnation som sker just nu. Den tidigare regeringen vidtog säkert ett antal åtgärder som var goda och positiva.
Jag har själv i denna talarstol tidigare berömt Stefan Attefall för en del av de saker han har gjort som har underlättat byggandet. Min stora fundering är dock: Om det nu var så att det under den förra mandatperioden genomfördes så oerhört många reformer, varför kom då byggandet inte igång? För mig är det självklart.
För mig handlar bostadsbyggandet inte om regelverk eller om konjunktur utan om politisk vilja. Det som den socialdemokratiskt ledda regeringen gjorde i början av denna mandatperiod var att tydligt peka ut bostadspolitiken och bostadsbyggandet som någonting väldigt viktigt.
Regeringen gjorde en tydlig satsning, där vi sa att vi under de kommande åren kommer att lägga 6 miljarder per år för att stimulera bostadsbyggandet runt om i landet. De pengarna har bland annat gått till en kommunbonus, där vi har sett till att ganska många kommuner som tidigare inte hade en bostadsförsörjningsplan nu har en sådan.
Under tiden de har tagit fram bostadsförsörjningsplanen har kommunerna i mångt och mycket också funderat över var i kommunerna de kan planera att bygga bostäder. Jag tror att denna bonus har gett stor effekt. I min hemkommun Linköping, som har fått en hel del pengar, har bonusen inneburit att man också har börjat att planera projekt för de kommande åren.
Ett antal små kommuner har kanske inte tidigare haft någon bostadsförsörjningsplan men har nu tagit fram en sådan och kommer att aktivt bygga under de kommande åren. Jag tycker att kommunbonusen har gett effekt. Förutom detta har vi lagt en stor andel av dessa resurser på ett investeringsstöd. Investeringsstödet har ju debatterats flitigt här i kammaren. Under 2017 kommer 10 000 bostäder att ha beviljats investeringsstöd.
Många av dessa bostäder hade säkerligen byggts ändå, men vi hade haft helt andra hyresnivåer än de vi har nu. Jag tror att alla som kommer att stå i denna talarstol i dag är överens om att den stora utmaningen framgent är att vi måste se till att hyrorna är rimliga i samband med att det byggs. Staten har även skjutit till pengar för sanering av mark för bostadsändamål. Detta tror jag är en oerhört viktig åtgärd. Jag har träffat många kommuner som är mycket glada för det här stödet.
De har mark som de i dag inte klarar av att få ihop kalkylen för. Genom ett stöd som gör att de kan sanera för bostadsändamål har de dock fått igång byggandet på ett antal tomter där det tidigare har varit svårt. Regeringen gör en stor översyn av byggreglerna. Detta är någonting som borde ha gjorts för länge sedan. Min uppfattning är att vi ska vara försiktiga med att röra speciellt mycket mer i PBL.
Justeringar behöver göras, men inte så mycket. Jag tror däremot att det finns mycket att göra i byggreglerna. Denna utvärdering och genomlysning borde ha gjorts för länge sedan. Vi har ett stöd till byggande av äldrebostäder. Detta är ett väldigt attraktivt stöd, som många söker. Det mest fascinerande är att vi är överens med ett antal av allianspartierna om att ett stöd för byggande av äldrebostäder är någonting som vi behöver.
Jag kan inte förstå vad som är skillnaden mellan att subventionera byggandet av äldrebostäder och bostäder för äldre och att subventionera byggandet av andra bostäder. Slutligen har vi ett antal ytterligare åtgärder gällande renoveringsstöd, stadsmiljöavtal och liknande. Dessa har på olika sätt bidragit till att kommunerna har fått igång byggandet.
Om jag ska vara riktigt ärlig: Regeringen har gjort en hel del bra saker, men i grund och botten är det kommunerna som ska ta åt sig äran för det ökade bostadsbyggandet. Det rör sig om kommuner som vill. Vi kan se väldigt många kommuner som i dag har dubblat sitt bostadsbyggande, och det handlar i mångt och mycket om politisk vilja. Titta på kommuner som Örebro, Linköping och Malmö, där politiken faktiskt har gjort skillnad!
Där har den politiska ledningen tydligt pekat och sagt: Vi måste få upp bostadsbyggandet för att bygga bort bostadsbristen. Detta har gett resultat. I grund och botten är det så att med en socialdemokratiskt ledd regering tillsammans med socialdemokratiskt ledda kommuner byggs det i detta land. Historien har visat gång på gång att det är då det byggs. Herr talman!
Däremot kan man konstatera att vi inte är nöjda. Självklart finns det utmaningar kvar. Extra tydligt blir detta i det läge som vi befinner oss i nu. Marknaden är på vissa ställen överhettad. Man kan se att det finns en oro. Det finns tendenser till att allt som byggs inte blir sålt eller uthyrt.
Detta är någonting som måste analyseras och som måste tas på största allvar. Däremot tror jag att man måste göra den analysen under en längre tid. Jag tror inte att man i dag kan säga om detta är en fastighetsbubbla eller om det bara är en återgång till ett normalläge.
Självklart måste man ta detta i beaktande, men jag är övertygad om att Sverige i grund och botten fortfarande har bostadsbrist och om att det även fortsättningsvis behöver byggas bostäder i Sverige. Det kanske är så att den produkt som just nu byggs och den produkt som just nu säljs måste förändras.
För om nu bostadsmarknaden är en marknad som vilken annan som helst, vilket åtminstone en del av de tidigare talarna här har gett uttryck för, innebär detta att det skulle fungera och att vi skulle få produkter som är billigare. Men just nu sker inte det. Jag tror att vi behöver mer av politisk styrning och en större diskussion om hur bostadspolitiken ska fungera i framtiden.
Herr talman! Vi ser att det finns utmaningar. Jag tror att nästan alla tidigare talare i talarstolen har sagt att vi nu behöver en ny samlad bostadspolitik. Jag håller med om det. Vi behöver en samlad bostadspolitik, och vi behöver blocköverskridande samtal.
Det absolut viktigaste framgent är att vi får en långsiktig politik, en rättvis skattereform samt ett antal förenklingar som gör att vi kan hålla uppe ett stort, kontinuerligt byggande - framför allt ett byggande av bostäder med rimliga hyror. Där verkar vi vara överens, och det är oftast där samtalet slutar.
Men jag tycker att vi också måste gå vidare i diskussionen och i samtalet och fundera på vilka som är de grundläggande värderingarna i den svenska bostadspolitiken. Där tycker jag att vi måste ta vår utgångspunkt. Vi ska inte prata om olika ideologiska skygglappar. Vi kanske måste ändra hyressättningssystem. Vi måste kanske investera i fler bostäder. Staten måste definitivt ta ett större ansvar. Dessa frågor diskuteras inte över huvud taget.
Om vi ska ha blocköverskridande samtal och en långsiktig bostadspolitik måste vi ha en utgångspunkt i vilka värden som ska vara grundläggande. Sverige är i dag ett av de länder i Europa som lägger absolut minst pengar på den sociala bostadspolitiska sektorn. Jag tror att vi måste lägga mer, och jag hoppas att även den borgerliga sidan inser att vi måste skjuta till mer pengar.
Robert Hannah från Liberalerna nämnde i sitt anförande att vi måste höja bostadsbidragen och bostadstilläggen. Det kanske vi måste göra. Problemet är dock att det skapar väldigt stora inlåsningseffekter. Hur ska vi hantera detta? Det går inte att bara höja bidrag utan att också reflektera över vilka konsekvenserna blir. Herr talman! Vi står inför stora utmaningar.
Det råder brist på bostäder, och det byggs i dag inte tillräckligt mycket. Framför allt byggs det inte bostäder som människor har råd att bo i. För mig handlar det om att vi måste skapa en bostadspolitik som utvecklar den svenska modellen, det vill säga ett system som är generellt och som inte pekar ut enskilda individer eller ställer olika grupper mot varandra.
Vi ska skapa detta i traditionell svensk anda - gemensamt. Det ska utgå från det som är grundfundamentet i Sverige, det vill säga den svenska modellen. Då tror jag att vi måste ha en gemensam vision om ett generellt system, ett system som är unikt för Sverige, och att vi ska värna den svenska modellen.
Dessa grundläggande värden vill jag ta med mig till de framtida samtalen kring hur vi ska utveckla den svenska bostadsmarknaden.