Erik Ullenhag (L):
Det är en viktig debatt som Shadiye Heydari har tagit initiativ till. Jag har varit noggrann med att påpeka - och jag påpekar gärna igen - att man ska vara ödmjuk när man gör denna typ av större reformer. Vi har ett stort antal myndigheter inblandade. Det är den största förändringen av integrationspolitiken på 25 år som vi nu genomför. Vi gör en tydlig förändring där man fokuserar på att snabbt komma i arbete och snabbt lära sig det svenska språket.
Vi vill ge människor möjlighet att få med sig den kunskap de har från hemlandet in i Sverige och snabbare komma i jobb. Jag tror att huvudproblemet i svensk integrationspolitik är att vi har sett människor som har flytt eller invandrat till vårt land som svaga individer som behöver hjälp snarare än människor som kan bidra. Vi ska vända på perspektivet och ställa frågan: Vad kan du bidra med? Det ska vi fråga i stället för vilket bidragssystem man ska in i. Detta är vad reformen syftar till.
Det fungerar så att efter det att man har fått permanent uppehållstillstånd möter man Arbetsförmedlingen, som ska sätta upp en etableringsplan som ska vara individuell. I denna etableringsplan ska svenskundervisning för invandrare ingå, som Heydari påpekade. Arbetsförberedande insatser och en grundläggande samhällsorientering ska också ingå. Vi valde att ge en rad olika uppdrag redan när reformen genomfördes för att samla in kunskap.
Vi har bett länsstyrelsen, Statskontoret och Stockholms universitet om hjälp för att tidigt kunna identifiera om det finns brister i reformen. En erfarenhet som vi också kan dra historiskt sett av integrationspolitiken är att det värsta som kan hända är att det blir väntetider. Under en lång period hade vi mycket långa väntetider på besked om asylansökningar. Ovissheten om man ska få stanna i Sverige eller inte sliter sönder människor.
Under en period hade vi ett system som innebar att man var tvungen att vänta på att skriva in sig på Arbetsförmedlingen tills man hade lärt sig svenska. Vi hade väntetider i varje led. Det har lett till att det tar alldeles för lång tid att komma in på arbetsmarknaden. I det här fallet har vi ett antal aktörer, Migrationsverket, Arbetsförmedlingen, Försäkringskassan och kommunerna. Kommunerna får inte glömmas bort. Ska en kvinna med barn kunna gå på etablering är det en bra idé att det finns en dagisplats. Ska man kunna komma in i samhället är det en bra idé att det finns en bostad.
När man har en rad sådana aktörer finns det en risk att det blir väntetider i något led. Man skulle kunna kalla det för att vi får stuprörseffekter. Varje myndighet gör sin sak, men ingen ser individen. Hittills har en del av den oro vi har haft inte blivit bekräftad. En sak som reformen kritiserades för när den genomfördes var att det inte skulle finnas tillräckligt många lotsar.
Efter att man har fått en etableringsplan ska man ha en lots som hjälper en in i det svenska samhället, som kan vara en guide i det svenska samhället och se till att man uppfyller de krav som ställs på en enligt etableringsplanen, det vill säga att lära sig svenska och delta i arbetsförberedande åtgärder. Den konkreta fråga som Shadiye Heydari ställer är: Finns det en risk för att personer som har fått uppehållstillstånd och som har fått sin etableringsplan på Arbetsförmedlingen inte väljer en lots?
Det är en fråga vi följer. Efter samtal med Arbetsförmedlingen vet vi att det är rätt viktigt att man informerar på rätt sätt tidigt för att människor ska kunna ta del av den hjälp som ett lotssystem innebär. Det vi har infört här är något ganska stort. Även den som har kommit till Sverige som nyanländ och fått permanent uppehållstillstånd ska själv kunna välja mellan olika aktörer.
Grundtanken till att vi vill ha det så är att vi vet att människor som har flytt eller invandrat är väldigt olika. Någon kan behöva en lots som kan hjälpa till särskilt inom akademiska yrken, någon kan behöva en lots som har kompetens från en viss region och någon kan behöva en lots som har kompetens inom en viss bransch. Det är den mångfalden vi behöver skapa. Vi följer den fråga som Shadiye Heydari ställer ganska noggrant. Finns det en risk att ett antal av dessa ett par tusen som nu är inne i systemet inte själva vill välja en lots?
Hela poängen med systemet är att man ska ha någon som hjälper till i introduktionen i Sverige.