KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lina Axelsson Kihlblom (S):
Jag vill tacka Pia Nilsson för frågan. För mig som socialdemokrat är det en självklarhet att de ska det. Vi ger ut skattemedel till fristående enheter för att de ska utöva det viktiga uppdraget att ta hand om våra elever och bedriva undervisning. Det är också myndighetsutövning.
Ja, lagstiftningen är tillfällig, men för mig är det en självklarhet att offentlighetsprincipen ska gälla även fristående enheter. Det handlar om vad man utövar för verksamhet, och det handlar om det ansvar man har. Och det är konstigt att vi kan skicka pengar ut i tomma intet utan möjlighet att följa upp hur de används. Det är det här som innebär att ta tillbaka den demokratiska kontrollen.
Det är vi politiker som ansvarar för skattemedlen, och vi ska också ta ansvar för hur de används.
Lina Axelsson Kihlblom (S):
Jag tackar Linus Sköld för denna väldigt aktuella fråga. Som vi alla vet erbjuder vi skolgång i Sverige åt alla ukrainska barn. Det är vår skyldighet. Massflyktsdirektivet är väldigt tydligt om den saken. De kommunala skolorna har, precis som Linus Sköld beskriver, en skyldighet att ta emot barnen. Inom en månad ska eleverna ha en skolplats.
Vi har gett två uppdrag till Skolverket angående detta. När det gäller de fristående skolorna fattade regeringen i dag beslut om att de ska ha möjlighet att ta emot elever utifrån ett förslag som liknar det som klubbades igenom i riksdagen 2015. Ska vi klara det här kan vi inte ha vissa som inte hjälper till. Det är alltså ett väldigt viktigt beslut som vi har fattat i dag.
Lina Axelsson Kihlblom (S):
Vi har fattat beslut om att Skolverket ska ge ett stort stöd till alla huvudmän, dels med att rekrytera lärare, dels med att bedöma elevernas kunskaper på ett bra sätt. Som tidigare beskrivits här har de som kommer från Ukraina väldigt hög utbildningsbakgrund. Exempelvis är det faktiskt fler som har gått gymnasiet bland de unga som kommer hit än bland ungdomar i Sverige.
Det här är ett stort arbete. Hjälps vi åt kommer det att gå bra, men det kommer att vara utmanande.
Lina Axelsson Kihlblom (S):
Jag delar Niels Paarup-Petersens förskräckelse över det som hände i måndags. Vi har sett sådant här i hela världen och på senare år även i Sverige. Därför lade vi i förra veckan fram förslag om att stärka tryggheten i skolan som ger ökade möjligheter att flytta elever, ger lärare bättre möjligheter och så vidare.
Vi har också ett lagförslag gällande elevhälsan där vi tydliggör vad skolorna ha på plats. Vi har också förslag när det gäller resursskolor. Bara de senaste månaderna har vi alltså lagt fram flera förslag.
För att svara på frågan: Jag tycker att det är ett väldigt bra förslag, och jag sitter gärna ned och talar om det arbetsmiljöarbete, systematiska säkerhetsarbete och tydliga samarbete mellan skola, socialtjänst och polis som finns med i lagrådspropositionerna.
Lina Axelsson Kihlblom (S):
Jag tackar Christian Carlsson för frågan. Jag har fått hundra frågor om hur prognosen ser ut. Och jag säger att jag inte arbetar med prognosen; det gör andra myndigheter. Däremot arbetar jag med många olika scenarier. Och jag tänker vara beredd på alla. Vi vet att det är 7 600 barn, 0-18 år, som har kommit. Vissa har börjat skolan. Vissa tillhör förskolan, vissa tillhör grundskolan och vissa tillhör gymnasieskolan.
Men vi vet inte alls hur det ligger till med mottagandet eftersom alla inte har gett sig till känna. Man måste vara inskriven efter en månad. Men jag tänker arbeta med alla scenarier. När jag träffar skolhuvudmän jobbar vi med alla scenarier. Så vi maxar alla möjliga scenarier vi kan se. Vi försöker ha lagstiftning i beredskap och förbereda oss för allt som kan hända.
Och om vi behöver fatta fler beslut kommer vi att fatta dem.
Lina Axelsson Kihlblom (S):
Jag tackar Marie-Louise Hänel Sandström för frågan. Detta är någonting som vi arbetar med dagligen. Skolverket har fått två uppdrag för att stötta skolorna när det gäller alla de frågeställningar som rör mottagande av nyanlända elever, därav även frågan om elevhälsan.
Min erfarenhet från Syrienkrisen 2015 är att barnens uttryck för trauma ibland kunde komma mycket senare. Vi måste därför ha beredskap, vi måste ha ett starkt samhälle och vi måste ha resurser.
Det är därför som jag är glad över att vi faktiskt har lagt fram förslaget om att stärka elevhälsan så att ingen skola ska kunna spara på just elevhälsans professioner.
Paula Örn (S):
Poängen i mitt anförande är att det görs en väldigt gedigen uppföljning av uppdragen till högskolor och universitet, som även inkluderar det riktade uppdraget. Dessutom görs en samlad uppföljning av kompetensbristen inom olika yrkesområden - skolan, vården och så vidare.
Vi förstår inte riktigt varför man då, som ni vill, skulle plocka ut just det riktade uppdraget gällande förskola, sjukvård och samhällsbyggnad och titta på det isolerat i stället för på den generella, breda uppföljningen, med otroligt mycket information, och den samlade kompetensuppföljningen. Vad är det för information som ledamoten anser inte finns? Det är inte sant att det inte har förekommit någon diskussion med lärosätena.
Det sker årliga lärosätesdialoger och annan uppföljning, och det framgår också av skrivelsen att man har justerat uppdraget över tid för att möta de olika förutsättningarna hos de olika lärosätena. Den dialogen förs och har förts kontinuerligt.
Paula Örn (S):
Vi tar det ett varv till. Vi är också för uppföljning, och omfattande uppföljning görs. Ytterligare administrativa detaljpålagor framstår däremot som väldigt onödiga, särskilt i detta fall. När det gäller varför det här riktade uppdraget och kanske detaljstyrningen är viktig i det fallet handlar det om att öka trycket på lärosätena att prioritera dessa utbildningar. Jag är själv lärarutbildad.
Det råder brist på disputerad personal inom lärarutbildningarna. På den tiden tror jag att det var ungefär 1 procent av de fasta fakultetsmedlen som gick till forskning och forskarutbildning för lärarutbildningen, som är universitetens och lärosätenas största professionsutbildning. Jag kan inte de exakta siffrorna i dag, men något säger mig att det inte har ändrats så väldigt mycket.
Därför behöver vi skapa ett tryck på lärosätena att prioritera dessa utbildningar.
Paula Örn (S):
Jag undrar lite om ledamoten och jag har läst samma uppföljning. Jag citerar: "Enligt Riksrevisionen är utbyggnadsuppdragen till stora delar tydligt utformade." Ytterligare citat: "Riksrevisionen konstaterar att regeringen regelbundet har följt upp hur utbyggnaderna på lärosätena fortlöper." För mig är det ganska tydligt.
Det handlar om att skära korven på andra ledden och göra en specifik utbildning av vissa detaljökningar vid respektive uppföljning. Vi och regeringen menar att det inte är ändamålsenligt. Det är mycket bättre att ha ett brett uppföljningsgrepp och titta på hela utvecklingen inom högskolan. Det är uppdrag som redan finns.
Man ska tydligt redovisa hur det går med nybörjarstudenter, antalet examinerade, det vill säga genomströmningen, och så vidare. Att ge ytterligare en pålaga bara för sakens skull är onödigt.
Det är intressant att ledamoten är så orolig för situationen ute i skolorna när Sverigedemokraterna då möjligheten ges här i kammaren regelmässigt röstar på budgetar som ger mindre resurser till kommuner och regioner.
Jeanette Gustafsdotter (S):
Det gläder mig att Viktor Wärnick har ställt frågan till mig nu när jag är så pass ny. Principen om armlängds avstånd ligger mig väldigt varmt om hjärtat. Jag kommer senast från Sveriges Museer, och där tog vi fram en rapport om just armlängds avstånd och behovet av att detta verkligen fungerar.
Kulturens frihet är en grundläggande princip inom kulturpolitiken. En fri och oberoende kultursektor är grundläggande för varje framgångsrikt demokratiskt samhälle. Jag kommer nu att analysera Kulturanalys slutsatser och rekommendationer utifrån min roll som kulturminister.
I den mån vi identifierar otydligheter i den principiella hållningen till konstnärlig frihet och armlängds avstånd får vi se hur de ska förtydligas och stärkas utan att vi samtidigt riskerar att minska möjligheten för fler att delta i och verka inom kulturen. Kulturanalys lyfter fram ett antal slutsatser och rekommendationer.
Dem har vi med oss när vi nu tittar på bland annat styrningen av de statliga bidragsgivarna. I den mån det där finns otydligheter i den principiella hållningen till konstnärers frihet och armlängds avstånd får vi se hur vi kan förtydliga och stärka det, utan att vi samtidigt riskerar att minska möjligheten för fler att delta i och verka inom kulturen.
Principen om armlängds avstånd inom kultur- och konstnärspolitiken är en förutsättning och utgångspunkt för den statliga politiken på området. Det innebär att regeringen beslutar om budgetramar, bidragsförordningar, instruktioner och regleringsbrev, men att det sedan är upp till myndigheten att besluta om fördelning av medlen.
Flera av våra bidragsgivande myndigheter överlåter till professionen, i form av bedömningsgrupper och referensgrupper, att besluta i de enskilda bidragsärendena. Syftet med denna ordning är att säkerställa och värna den konstnärliga friheten och att säkra att politiker inte har makt att styra över innehållet i kulturen.
Jag har inga synpunkter på hur myndigheterna utformar enskilda ansökningsblanketter, och regeringen ska inte detaljstyra hur myndigheterna genomför sin verksamhet. Finns det otydligheter i regeringens uppdrag till myndigheterna när det gäller den konstnärliga friheten får vi ta med oss det, analysera och eventuellt hantera det i styrningen.
Jag antar att även myndigheterna har tagit del av Kulturanalys rapport och reflekterar över slutsatserna i den egna verksamheten.
Jeanette Gustafsdotter (S):
Ja, Viktor Wärnick, du har helt rätt. Det kan gå snabbt i politiken, och det är också vårt mål. Att kulturskapare och konstnärer kan arbeta under rimliga villkor är också en förutsättning för den konstnärliga friheten. Att skapa bättre villkor för konstnärerna att kunna leva på och utveckla sitt konstnärskap är därför en av regeringens viktigaste kulturpolitiska prioriteringar.
I mars överlämnade regeringen skrivelsen Politik för konstnärers villkor till riksdagen. Skrivelsen ger en bild av konstnärspolitiken utifrån det som nu gjorts och görs och det regeringen vill framåt för att stärka konstnärernas villkor. Det gäller insatser för att stärka den konstnärliga friheten och ekonomiska och sociala villkor.
Under pandemin har regeringen utöver de allmänna krisstöden beslutat om fördelning av stöd till konstnärer och kulturaktörer. Under 2020 uppgick detta till 2,5 miljarder kronor, och under 2021 uppgick det till mer än 3,5 miljarder kronor.
I budgetpropositionen för 2022 föreslår regeringen satsningar om 940 miljoner kronor på den fria kulturens återstart. Alla dessa delar är viktiga för att säkra konstnärers försörjning och därmed oberoende. Regeringens styrning av kulturinstitutionerna är en fråga som löpande ses över och analyseras för att den ska vara så ändamålsenlig som möjligt.
Senast gjordes det i Riksrevisionens rapport från 2019, Konsten att styra - regeringens styrning av kulturområdets institutioner . Allt är inte dåligt. Där konstaterade Riksrevisionen att regeringens styrning inom kulturområdet lever upp till de kriterier som riksdagen har ställt upp för styrning av statliga verksamheter.
Granskningens slutsats är att regeringens styrning är tydlig och resultatorienterad. Styrningen har ett långsiktigt perspektiv och är dokumenterad på ett bra sätt. Det underlättar riksdagens möjligheter till kontroll och insyn. Den konstnärliga friheten är grundläggande inom kulturpolitiken och även som demokratisk princip. Mer behöver göras.
Regeringen avser att återkomma med fler åtgärder.
Jeanette Gustafsdotter (S):
Tack, Viktor Wärnick, för ditt engagemang i denna oerhört viktiga fråga! Och tack för en givande debatt i detta intressanta ämne! Kulturen ska vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft med yttrandefriheten som grund. Detta har slagits fast av riksdagen i de nationella kulturpolitiska målen.
Kulturens frihet är en grundläggande princip inom kulturpolitiken. Principen om armlängds avstånd är viktig att slå fast och värna - och även att stärka och utveckla. Det är därför glädjande att vi nu har Myndigheten för kulturanalys rapport med oss i detta viktiga arbete framöver. Det är en högt prioriterad fråga för mig som kulturminister.
När vi arbetar med denna fråga är det viktigt att vi ser den i hela dess komplexitet. Det är av största vikt att regeringens styrning av kulturpolitiken utformas på ett sådant sätt att vi inte styr det konstnärliga innehållet. Samtidigt ska den offentligt finansierade kulturpolitiken främja lika rättigheter och möjligheter att delta i kulturlivet.
Också det ligger i linje med de mål som riksdagen har beslutat. Som kulturminister är det min roll att skapa goda förutsättningar för kulturverksamheter och konstnärer att verka i hela landet och se till att konsten kommer fler till del. Att kulturskapare och konstnärer kan arbeta under rimliga villkor är också en förutsättning för den konstnärliga friheten. Regeringen arbetar därför för att stärka såväl ekonomiska som sociala villkor genom en rad satsningar.
Under pandemin, då konsten och kulturen drabbades särskilt hårt ekonomiskt, har regeringen utöver de allmänna krisstöden gjort mer. Alla dessa delar är viktiga för att säkra konstnärernas försörjning och därmed oberoende.
Jeanette Gustafsdotter (S):
Det gläder mig att även den här interpellationen kom till mig bland de första. Jag har som jag sa tidigare min bakgrund från Sveriges Museer, och i samband med det har jag jobbat nära Sveriges Hembygdsförbund. Jag har personligen träffat dessa eldsjälar åtskilliga gånger, och det gläder mig också att Cassandra Sundin har detta personliga engagemang.
Helt avgörande för att det immateriella kulturarvet ska leva vidare till kommande generationer är att det finns utövare som för vidare kunskaperna och åtgärderna.
Många aktörer bidrar på olika sätt till fäbodarnas och fäbodbrukets bevarande, inte minst i det dagliga arbetet som sker i jordbruk och skogsbruk i fäbodmiljöer som bidrar till att bevara landskapets biologiska mångfald. Det finns i dag flera former av stöd som stärker fäbodmiljöerna och fäbodkulturen, däribland det statliga bidraget till kulturmiljövård.
Det uppgår i dag till knappt 260 miljoner kronor per år och har stor betydelse för kulturmiljöarbetet i hela landet. För åren 2022-2024 stärker regeringen detta anslag med ytterligare 10 miljoner kronor per år.
Det finns även ett statligt bidrag på 9 miljoner kronor till kulturarvsarbete som bland annat kan lämnas till arbete med immateriellt kulturarv. Detta förstärkte regeringen med 20 miljoner kronor för 2021 med anledning av konsekvenserna av pandemin för ideella kulturarvsverksamheter.
Det smärtar mig att höra det Cassandra Sundin har beskrivit, men sammantaget är det många krafter tillsammans som gör att det kulturarv som fäbodarna och fäbodkulturen utgör kan bevaras och hållas levande för att föras vidare till kommande generationer. Genom detta levande kulturarv gynnas också den biologiska mångfalden.
Det regeringen tillhandahåller genom sina myndigheter och bidrag utgör ett bra stöd i detta viktiga arbete.
Jeanette Gustafsdotter (S):
Precis som Cassandra Sundin säger är det många krafter som tillsammans - dessa fantastiska eldsjälar - gör att detta kulturarv som fäbodarna och fäbodkulturen utgör kan bevaras och hållas levande för att föras vidare till kommande generationer.
Precis som Cassandra Sundin också nämnde handlar det om dåtid, nutid och framtid för att bevara kulturarv. Genom de olika formerna av skydd samt de statliga bidragen till kulturmiljövård och till ideellt kulturarvsarbete finns det goda förutsättningar även för arbete med landets fäbodar.
De viktigaste redskapen för att bevara fäbodmiljöerna, såväl deras fysiska som deras immateriella värden, är de ideella krafterna. Det finns tusentals föreningar och aktiva nätverk som är engagerade i just fäbodarna, fäbodbrukets bevarande och fortsatta användning.
Jag vill nämna till exempel Förbundet Svensk Fäbodkultur och utmarksbruk, FSF, som gör en stor insats genom att bevaka och driva frågorna om fäbodarnas värden i många sammanhang och inom olika samhällssektorer.
Jeanette Gustafsdotter (S):
Tack, Cassandra Sundin, för en givande debatt i detta viktiga och intressanta ämne. Regeringen vill främja ett kulturarv som bevaras, används och utvecklas eftersom det bidrar till att möjliggöra ett samhälle som erbjuder alla människor delaktighet, inkludering och jämlikhet.
Fäbodarna, fäbodkulturen och fäbodbruket är en viktig del av kulturarvet. Många aktörer bidrar till att fäbodarna och fäbodkulturen kan bevaras och hållas levande för att föras vidare till kommande generationer.
Utan det arbete och de resurser som ideella krafter lägger ned för att kulturarvet ska bevaras, användas och utvecklas skulle många berättelser gå förlorade och kunskapen om vårt samhälle vara bristfälligt.
Jag bedömer att det finns goda förutsättningar för arbetet med att bevara immaterialrätt, kulturarv och biologisk mångfald i våra fäbodmiljöer genom de olika formerna för skydd och tryggande som finns, genom de statliga bidragen och inte minst genom de ideella aktörer som upprätthåller dessa kulturmiljöer som för vidare kulturarvet i sitt engagemang och sina arbetsinsatser.
Jag vill passa på att tacka för en mycket engagerad och viktig debatt. Jag vill också passa på, precis som Cassandra, att önska herr ålderspresidenten och hela presidiet en riktigt god jul.
Jeanette Gustafsdotter (S):
Michael Rubbestad har frågat mig om vad jag och regeringen avser att göra för att förbättra situationen för kvinnor inom specifikt e-sport och spelbranschen. Inledningsvis bör det betonas att spelvärlden har en betydelsefull plats i samhället och är en viktig del av det civila samhället.
Den väcker ett stort intresse och engagemang och organiserar och samlar många, såväl unga som vuxna. När det gäller situationen för kvinnor som arbetar inom spelbranschen har arbetsgivarna ett särskilt ansvar att arbeta förebyggande mot sexuella trakasserier och kränkande särbehandling.
Arbetsgivarna inom området har enligt diskrimineringslagen bland annat en utrednings- och åtgärdsskyldighet ifall de får information om att någon känner sig trakasserad eller sexuellt trakasserad på arbetsplatsen.
Utöver arbetsgivaransvaret bör jämställdhet också vara en självklar angelägenhet för de företag och andra typer av organisationer som är verksamma inom området, såsom arrangörer och föreningar.
Organisationer som representerar både män och kvinnor har potential att nå nya målgrupper och samtidigt bredda intresset för spelkulturen. Regeringen bevakar rapporteringen och ser positivt på de initiativ som har tagits av aktörer inom spelområdet.
Föreningen Female Legends, som samlar tjejer och icke-binära som sysslar med spel, har exempelvis uppmärksammats under hösten för att man har tagit fram en rapport med handfasta tips för ökad inkludering. Rapporten vänder sig i huvudsak till anhöriga men också till aktörer inom spelvärlden.
Statistik från branschorganisationen Dataspelsbranschen visar även att antalet anställda kvinnor inom området mer än fördubblats under de senaste fem åren. Kvinnor är fortsatt underrepresenterade i spelbranschen, men utvecklingen går i rätt riktning samtidigt som branschen uppvisat en förmåga att ta initiativ.
Min förhoppning är att branschen tillsammans med övriga aktörer inom spelvärlden fortsätter att driva frågan och inte viker undan inför att ta ytterligare krafttag. Jämställdhetsarbetet kräver långsiktighet och engagemang över tid.
Jeanette Gustafsdotter (S):
Det gläder mig personligen att Michael Rubbestad frågar vad jag och regeringen avser att göra för att förbättra situationen för kvinnor inom specifikt e-sport och spelbranschen, eftersom just den frågan ligger mig varmt om hjärtat. Det är något som jag personligen har jobbat med i olika sammanhang. Som exempel vill jag nämna att jag en vecka innan jag fick frågan om att bli kulturminister spelade in en podd.
Den fråga som vi nu diskuterar tyckte jag var så viktig att en av de inbjudna till podden var just Lillie Klefelt, grundare av föreningen Female Legends, och det handlade om rapporten Gå tillbaka till köket - v arför finns det inga tjejer i e-sport? och om näthatet mot unga tjejer inom e-sport.
Jag hoppas att jag med den bakgrunden har kunnat visa för Michael Rubbestad hur viktigt jag personligen tycker att detta är. Vad har då regeringen gjort? Ja, även här har det gjorts mycket. Först och främst är det en självklarhet för regeringen att kvinnor och män ska ha samma möjligheter att etablera sig inom en specifik bransch eller att odla ett visst intresse.
Detta betonas inte minst i de jämställdhetspolitiska målen, som slår fast att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Regeringen arbetar aktivt med målen och följer jämställdheten inom de olika politikområdena.
Regeringen ser allvarligt på alla former av trakasserier och hat i den digitala miljön och har därför också tagit initiativ till en rad satsningar för att stävja denna problematik, bland annat genom särskilda informationsinsatser om näthat samt kunskapsinhämtning.
Regeringen ser att fler insatser behöver göras, men det bör även understrykas att varje enskild individ som befinner sig i den digitala miljön också tar ett ansvar. Näthat är allas ansvar. Spelvärlden utgörs, precis som Michael sa, av en bred uppsättning verksamheter.
I november 2021 fattade regeringen exempelvis beslut om att ge en särskild utredare i uppdrag att lämna förslag till en samlad nationell strategi för de kulturella och kreativa näringarna. Uppdraget ska redovisas senast den 31 mars 2022.
Regeringen har därtill i regleringsbrevet för Konstnärsnämnden 2022 avsatt 32 miljoner för Kulturbryggan, en verksamhet vid myndigheten som fördelar bidrag till nyskapande kulturprojekt, där projekt inom spelområdet kan beviljas stöd.
Regeringen har också engagerat Svenska Filminstitutet i EU-programmet Kreativa Europa. Genom det delprogram som Filminstitutet arbetar med kan aktörer inom spelvärlden söka stöd. Sedan 2013 har ett tiotal aktörer från spelområdet fått del av stödet. Därutöver kan föreningar som exempelvis samlar barn och ungdomar få stöd inom ramen för ungdomspolitiken.