KBLab/rixvox huggingface dataset:
Stefan Attefall (KD):
Veronica Palm har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att unga vuxna i Stockholm ska kunna ta steget till sin första egna lägenhet. Veronica Palm refererar i sin interpellation till Hyresgästföreningens rapport Hur bor unga vuxna som flyttat hemifrån? Interpellanten vill göra gällande att en drastisk förändring skett de senaste två åren och att regeringens bostadspolitik har misslyckats. Detta är inte korrekt. Av undersökningen framgår att andelen ungdomar i åldern 20-27 år som bor kvar i föräldrahemmet var oförändrad, 26 procent, under de senaste två åren.
Vi ska då vara medvetna om att antalet ungdomar stadigt har ökat under senare år. Fler ungdomar bor dock i bostäder utan besittningsskydd, i hyrda rum, med andrahandskontrakt eller i en studentbostad. Den övergripande strategin för bostadspolitiken är att skapa långsiktigt hållbara förutsättningar för bostadsbyggandet. De åtgärder som regeringen har vidtagit sedan regeringsskiftet har gett effekt. Bostadsbyggandet har vänt uppåt efter finanskrisen och ökat snabbt under de senaste två åren.
Enligt Boverkets analys av utvecklingen i Storstockholm ökade bostadsbyggandet betydligt i regionen under 2010. I Stockholms stad påbörjades drygt 5 600 bostäder, det högsta antalet påbörjade bostäder på 35 år. Detta är mycket positivt. Vi kommer dock inte att slå oss till ro utan fortsätta vårt långsiktiga arbete med att stimulera bostadsbyggande. Det råder fortsatt bostadsbrist i Stockholmsregionen, och vi vet att ungdomar är en grupp som har svårt att etablera sig på bostadsmarknaden.
Regeringen har därför uppdragit åt Ungdomsstyrelsen att genomföra en tematisk analys av ungdomars bostadssituation. Syftet är att öka kunskaperna om ungdomars situation på bostadsmarknaden, de insatser som görs lokalt för att underlätta ungdomars etablering och ungdomars egna strategier för att skaffa bostad. Uppdraget ska redovisas i november 2011. Fler bostäder behöver byggas och hyresrättens ställning stärkas.
Långsiktigt är goda statsfinanser tillsammans med stabila spelregler avgörande för viljan att investera i bostäder. De nya villkoren på hyresmarknaden som trädde i kraft vid årsskiftet är en viktig del i detta. En annan förutsättning för hyresrätten är att det råder balanserade villkor för upplåtelseformerna. Regeringen framförde i budgetpropositionen för 2011 att möjligheten att stärka hyresrättens ställning på den svenska bostadsmarknaden kommer att övervägas. I det sammanhanget kan de förslag som bostadsmarknadens parter framfört till regeringen i denna fråga komma att prövas.
För många ungdomar är den första bostaden en hyresrätt. För dem som vill äga sin bostad eller som efter en tid i hyresrätt vill köpa en bostad är det viktigt att även denna möjlighet utvecklas. Ungdomar är en grupp som trots betalningsförmåga kan ha svårt att etablera sig på ägarrättsmarknaden. Regeringen har därför gett Statens bostadskreditnämnd i uppdrag att utreda åtgärder för att underlätta etablering på ägarrättsmarknaden. Uppdraget ska redovisas senast den 1 mars 2012.
Stefan Attefall (KD):
Vi fick reda på att Socialdemokraterna och Veronica Palm är emot ROT och RUT som i stor utsträckning har utrotat svarta jobb inom hantverkssektorn och städbranschen. I övrigt tycker Veronica Palm att det är fel att människor bor kvar i sina villor. De borde sälja sina villor, men begriper inte det. I övrigt fick vi inte veta någonting. Vad vill Socialdemokraterna?
Vi har den gemensamma bedömningen att det är ett jätteproblem på bostadsmarknaden, inte minst för unga människor. Vi vidtar en rad åtgärder för att skapa goda långsiktiga spelregler för att få många att investera i fastighets- och bostadsmarknaden och skapa bättre spelregler för hyressättningen, de kommunala bostadsbolagen och de privata bostadsbolagen. Vi vidtar en rad åtgärder på det området.
Vi har många uppdrag under utredning, och vi har den nya plan- och bygglagen. Socialdemokraterna säger att vi inte tar något politiskt ansvar. Jag trodde att det skulle komma någon idé om vad vi ska göra, men det gjorde det inte. Socialdemokraterna är lika handfallna nu som under mandatperioden 2002-2006. Då borde ni kanske ha agerat - den sista tiden ni hade makten innan vi tog över 2006.
Det kom inga bostadspolitiska förslag, inga reformer eller propositioner på det här området från regeringen på den tiden. Det är trevligt med en god retorik och beskrivning av ett problem. Jag kan instämma i mycket av problembeskrivningen. Jag är också oerhört bekymrad. Jag försöker ta mitt ansvar som statsråd och vidta rätt åtgärder som är i linje med en långsiktig strategi. Det som Socialdemokraterna tidigare har presterat i motioner är en ny subvention.
Den skulle räcka till kanske hälften av de hyreslägenheter vi bygger i dag. Om Socialdemokraterna skulle få makten i morgon och lägga fram det förslaget måste de gå till EU och få tillstånd för att det inte skulle bli statsstöd. Det tar kanske åtta månader. Allt byggande skulle avstanna. Den uppgång vi nu ser på byggmarknaden skulle stanna av; man skulle vänta på något slags bidrag som Socialdemokraterna skulle laborera med. Ni pratar om att ha ROT-avdrag även för flerfamiljshus.
Det skulle kanske ge 600-700 kronor per kvadratmeter för en vanlig lägenhet. En totalrenovering kostar som mest 12 000, och kanske 6 000 om man gör något mitt emellan. Det är alltså småpengar i sammanhanget. Om ni ska klara av att leva upp till era egna retoriska ambitioner krävs enorma statssubventioner, och de måste ligga fast väldigt länge så att marknaden kan lita på dem.
Det är just det misstaget ni gör: Ni går in med subventioner för att visa politisk dådkraft, men effekten blir att ni förstör förutsättningen för långsiktighet och långsiktiga spelregler. Det är förödande, inte minst på bostadsmarknaden. Det handlar om investeringar 50-100 år framåt. Vi måste skapa så lite regelkrångel som möjligt och så goda ramar och förutsättningar som möjligt. Då kan vi få upp bostadsbyggandet. Då kan vi bli som norrmännen, danskarna och finnarna.
De bygger dubbelt så mycket som vi gör i Sverige och det under en lång följd av år. Dit ska vi. Vi ska inte tillbaka till den situation vi hade före valet 2006 när Veronica Palm och hennes partikamrater styrde Sverige.
Stefan Attefall (KD):
Jag kan kvittera Ann-Kristine Johanssons vänlighet med att säga att jag håller med om mycket av vad hon har sagt. Jag tror att vi har en gemensam ambition att vi ska kunna göra goda affärer, ta många hänsyn och använda offentlig upphandling som ett medel för att uppnå goda syften i vårt samhälle.
Vi måste bara vara medvetna om att den diskussionen i sig inte får leda till att vi börjar tumma på viktiga principer i EU:s regelverk för icke-diskriminering och liknande saker. Men det går att göra mycket, som sagt, om man gör det på rätt sätt från början. Kom ihåg att en hel del av de djurskyddskrav som har prövats i domstol har fått okej. Alla har inte fått nej, men en del har fått nej.
En del ärenden är under överklagande, och där kommer vi att få klarhet. Vi har också ett arbete på gång inom EU kring den grönbok som har varit ute. Jag vill återigen understryka att vi har pekat på ett antal områden där vi behöver förtydliganden från kommissionens sida när det gäller hur direktiven utformas. Vi behöver också få ett antal fall prövade i domstol för att få klarhet i de fall där det finns tydliga målkonflikter med olika hänsyn.
Kom också ihåg att det finns en hel del djurskyddsbestämmelser inom EU som man har svårt att veta hur man ska väga mot andra bestämmelser, till exempel inom lagen om offentlig upphandling. Den där målkonflikten behöver, som sagt, prövas rättsligt för att man ska veta om det är något fel i regelverket eller om man bara övertolkar vissa bestämmelser. Det är en sak som vi behöver få klarhet i. Jag vill också betona vikten av att vi verkligen jobbar på att använda offentlig upphandling på rätt sätt.
Som sagt är regeringens ambition att vi ska bli effektivare i vårt stöd till kommuner, landsting och olika aktörer på marknaden. Hur ska man använda lagen om offentlig upphandling? Hur ska vi kunna bli duktiga på att göra upphandling på rätt sätt? Många problem som dyker upp i praktiken handlar om att man inte tänker efter ordentligt före, och där måste vi hjälpas åt. Det har kommunerna ett ansvar för och landstingen ett ansvar för. Men självklart har också staten ett ansvar, och det arbetar vi aktivt med.
Stefan Attefall (KD):
Jag har stor respekt för det kommunala självstyret. Jag tycker att det här ska vara en fråga som man diskuterar i Staffanstorps, Stockholms och alla andra kommunfullmäktige. Man ska ha en kommunal valrörelse, och jag tycker också att man måste respektera att väljarna på respektive ort kan göra olika bedömningar. Det behöver inte se likadant ut i alla delar av Sverige. Om man omvandlar en hyresrätt till en bostadsrätt blir det inte fler eller färre lägenheter. De byter ägare, och de byter form.
Det stora problemet i Sverige är att vi har byggt för lite. Vi har för lite av alla typer av bostäder. Jag vill främja byggandet genom att skapa långsiktigt goda spelregler. Den som investerar i bostadsbyggande gör det för en lång tid framåt. Då måste spelreglerna vara så förutsägbara som bara möjligt är. Det handlar om en god makroekonomi med vettiga räntor. Men det handlar också om att regelverken är sådana att man inte tror att de plötsligt ska kastas om.
När man ska annonsera om att man exempelvis ska införa en subvention för att bygga en viss typ av bostäder stannar allting av. Först måste man gå till EU-kommissionen och få denna typ av stöd godkänd. Det får inte vara statsstöd, som är illegalt. Alla väntar på subventionen, anpassar sig och tänker: Hur ska jag bygga för att få subventionen? Den räcker till ett begränsat antal lägenheter. Sedan kostar det enorma pengar.
Effekten blir att det snarare blir ett mindre totalt bostadsbyggande med den politik som Vänsterpartiet och de rödgröna har föreslagit i valrörelsen. Det är det som är så beklagligt. Jag tror på goda spelregler. Jag tror på långsiktighet. Jag tror på att skapa goda förutsättningar och på att se till att minska regelkrångel och minska kostnader den vägen. Sedan hoppas jag också på aktiva kommunpolitiker som hjälper till att lösa problemen för de människor som i dag inte har den bostad som de skulle önska. Däribland är ungdomarna en oerhört utsatt grupp.
Stefan Attefall (KD):
Sven-Erik Österberg har frågat statsrådet Peter Norman om statsrådet avser att ta fler initiativ i regionfrågan innan förslag föreligger från Utredningen om den statliga regionala förvaltningen. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Jag vill inleda med att redogöra för vad regeringen har gjort de senaste åren när det gäller regionfrågan. I juni 2009 tog regeringen beslut om en översyn av den statliga regionala förvaltningen.
Behovet av en översyn aktualiserades bland annat i samband med de initiativ som då tagits om en ändrad landstingsindelning och att det samtidigt bedömdes angeläget att få en helhetssyn på den statliga förvaltningens regionala utformning. Våren 2010 överlämnade sedan regeringen också förslag till riksdagen om en ny lag som gjorde försöksverksamheten med ändrad regional ansvarsfördelning från och med den 1 januari 2011 permanent i Skåne och Västra Götalands län.
Motsvarande ansvarsförhållande infördes samtidigt i Hallands och Gotlands län. Översynen av den statliga regionala förvaltningen genomförs av regeringens särskilde utredare Mats Sjöstrand. Regeringen anser att det är viktigt att den statliga verksamheten är tydlig i sin regionala utformning och att den är funktionell. Därför ser vi fram emot utredningens förslag på hur detta ska uppnås och hur den statliga regionala förvaltningen kan bli mer samordnad och ändamålsenlig och vara till gagn för medborgare, företag och kommuner.
Sedan i början av 2010 har Mats Sjöstrand även, med anledning av de ansökningar som kommit in från vissa landsting, i uppdrag att dels pröva en ny landstingsindelning för Norrland och Svealand, dels föra dialog med övriga landsting som har önskemål om eventuell ändring av sin landstingsindelning. När det gäller frågan om övriga landsting och deras eventuella önskan att bilda nya landsting har regeringen betonat vikten av att landstingssammanslagningar ska ske underifrån, det vill säga på initiativ från den kommunala nivån.
Om en sådan diskussion initieras på landstingsnivå har regeringens utredare i uppdrag att bistå de landsting som så önskar i deras diskussioner. På detta sätt värnar vi ett underifrånperspektiv samtidigt som det finns ett stöd för dem som önskar hjälp i den fortsatta processen. Jag vill här understryka vikten av att sådana ändringar växer fram lokalt och regionalt och har en bred förankring. Jag vet att det pågår intensiva samtal runt om i landet om regionfrågan och att Mats Sjöstrand efter önskemål från landstingen deltar i dessa.
Det är med stort intresse som jag följer de samtal som nu förs runtom i landet om att bilda nya landsting. Men jag vill än en gång understryka att initiativ till nya landstingssammanslagningar ska tas av landstingen själva. Skulle regeringen finna behov av några ytterligare initiativ ber jag att få återkomma.
Stefan Attefall (KD):
Skälet till att regeringen har valt att betona underifrånperspektivet är att låta processen få värka igenom ordentligt, låta diskussionen förankras i de regioner som berörs. Det handlar också om att kräva att regionerna utövar sitt lokala ledarskap och själva fundera över hur de ska få ihop situationen i deras del av Sverige.
Om vi väljer att uppifrån peka med hela handen riskerar vi att få samma dåliga stämning och dåliga debatt som uppstod efter kommunsammanslagningarna i början av 70-talet. Jag tror att Sven-Erik Österberg är så pass gammal att han vet att såren efter den diskussionen, när staten verkligen pekade med hela handen, levde kvar länge och finns fortfarande kvar på sina håll i landet.
Jag tror att man måste låta det här få ta sin tid. Diskussionen måste flöda i landet. De politiska partierna och de ansvariga lokala politikerna måste själva utöva ett ledarskap. När de själva landar i hur de vill ha det kommer de också att bära den nya regionbildningen med ett eget ansvar.
De kommer inte att skylla på staten, peka finger och säga att de har blivit tvingade. Staten har parallellt med diskussionen ett ansvar för att fundera över hur staten ska organisera sin verksamhet. Vi vet att det spretar oerhört mycket. I dag finns bara länsstyrelserna och polisen på länsnivå. Alla andra statliga och regionala organisationer finns över ett större geografiskt område.
Här måste staten se över sin verksamhet, inte minst för att länsstyrelsernas förutsättningar att arbeta skiljer sig åt mycket och har stora problem på sina håll i landet. Sjöstrand har sagt att om man vill påverka hans förslag, hur staten ska organisera sig, ska man höra sig av till honom under 2011, senast i början av 2012. Det är ett sätt att skicka en signal om att det nu gäller att prata sig samman ute i landet.
Då kan man samköra med hur staten väljer att organisera sig framöver. Jag hör hur diskussionen går. Jag kan hålla med Sven-Erik Österberg om att det ibland låter spretigt. Men på många ställen börjar en del pusselbitar att läggas på plats, och man börjar samla ihop sig på olika områden. Jag ser fram emot att få slutresultatet av många diskussioner som pågår.
Hur snabbt det går, om det blir en utveckling där många kommer fram till slutsatser och vilket tid det tar i vissa delar av Sverige är för tidigt att säga. Jag är inte orolig för tidsutdräkten utan jag tycker att det är viktigt att slutresultatet blir bra och att det är väl förankrade lösningar man kommer fram till runt om i Sverige. Det är det primära. Det är därför regeringen tydligt betonar underifrånperspektivet.
Stefan Attefall (KD):
Att man säger att det ska finnas underifrånperspektiv måste innebära att om det kommer väl genomarbetade ansökningar måste man vara lyhörd för att behandla dem positivt. Det ligger i själva sakens natur. Diskussioner tar tid och engagemang. Vi har också den oro och de frågor som en översyn av statliga och regionala förvaltningar skapar på sina håll. Jag håller med om att allt detta måste få sin slutpunkt. Vi kan inte älta de här frågorna i evinnerliga tider.
Jag vill medverka till att vi landar i frågorna och kan avsluta dem så tidigt som möjligt. Men det förutsätter att de som är engagerade och vill bilda exempelvis större landsting eller regioner än de nuvarande geografiska områdena måste samla ihop sin diskussion och komma med förslag.
Jag betonar vikten av att vi har ett underifrånperspektiv, att man ute i landet landar i sina diskussioner, förankrar dem väl, kommer med sina förslag och nyttjar Mats Sjöstrands arbete och hans kompetens som ett bollplank och en hjälp i den processen.
Självklart måste de lösningar vi kommer fram till få brett parlamentariskt stöd, och därför måste vi ha en process i sinom tid som innebär att vi samlar stort stöd både ute i landet och i parlamentet för de lösningar vi kommer fram till utifrån den här diskussionen. Det gäller både den statliga strukturen och hur vi hanterar de önskemål som kommer in om nya landstings- eller regionbildningar som kan bli en följd av denna diskussion.
Stefan Attefall (KD):
Nu ökar antalet påbörjade bostäder kraftigt efter finanskrisens problemtider. Nästa år räknar vi med en nyproduktion på uppemot 30 000 lägenheter. Det är en kraftig ökning av byggandet som påbörjas nu. Men det är ändå för lite. Amineh Kakabaveh säger att Vänsterpartiets politik är så fantastisk.
Låt oss titta på tiden 1998-2006 då Vänsterpartiet stödde den socialdemokratiska regeringen. Bostadsbyggandet steg visserligen, men det steg på samma sätt i det borgerligt styrda Danmark och i omvärlden. Problemet var bara att Sverige byggde hälften så mycket per person som våra nordiska grannländer. Konjunkturmässigt följde Sverige med, och det var en viss uppgång. Systemfelet gjorde ni dock inget åt.
Tvärtom tror jag att ni bidrog till att befästa det systemfel vi har haft i Sverige, vilket har gjort att vi har en mycket lägre nyproduktionstakt i Sverige jämfört med omvärlden. Era 500 miljoner i bostadssubventioner skulle, förutom att förrycka långsiktigheten på bostadsmarknaden, bara räcka till ett fåtal lägenheter. Vi säger att vi nu tittar på hur vi kan stärka hyresrätten. Det har vi lovat i regeringsförklaringen. Då tittar vi på de olika idéer som kommer från fastighetsägarna, Hyresgästföreningen och de kommunala bostadsbolagen. Vi ska även titta på andra idéer.
Det arbetet ska påbörjas i Regeringskansliet just för att analysera hur vi kan stärka hyresrätten. Vi ser nämligen att den i nyproduktionsstadiet har mycket sämre konkurrenskraft än andra boendeformer. Vi tittar också på hur vi ska få fram fler ägarlägenheter och hur vi, totalt sett, ska främja ett ökat byggande genom en bättre planprocess och mer konkurrens samt genom att försöka ta bort och förenkla regelverk.
Allt detta gör vi för att skapa långsiktigt goda förutsättningar för en högre nyproduktionstakt men också för ett effektivare och bättre nyttjande av det bostadsbestånd vi har. På så sätt kan vi få i gång flyttkedjor, och människor får tillgång till en bostad. Problemet är stort eftersom det under mycket lång tid varit stora försummelser, och det bär även Vänsterpartiet ett stort ansvar för.
Stefan Attefall (KD):
Ulla Andersson har frågat mig om avsikten med bolagiseringen av statliga myndigheter är att de ska byta avtalsområde, och om så inte är fallet, om jag avser att vidta några åtgärder för att bolagiseringar av statliga myndigheter fortsättningsvis inte ska innebära förändringar av tillhörigheten till avtalsområden. Den svenska förvaltningsmodellen innefattar en långtgående delegering av de arbetsgivarpolitiska frågorna till Arbetsgivarverket och till myndigheterna.
Arbetsgivarverket är den statliga arbetsgivarorganisationen, i vilken myndigheterna är obligatoriska medlemmar. Verket sluter kollektivavtal på statens vägnar. Arbetsgivarverket får enligt sin instruktion företräda icke-statliga arbetsgivare som myndigheten bedömer har intressegemenskap med statliga arbetsgivare och som har uppdragit åt myndigheten att träffa kollektivavtal.
Om en myndighet bolagiseras är det upp till bolaget att avgöra huruvida man önskar kvarstå som medlem i Arbetsgivarverket eller vill ansluta sig till någon annan arbetsgivarorganisation. Det är således upp till respektive bolag att bedöma vilken arbetsgivarorganisation man önskar tillhöra. Sedan är det förstås en annan fråga huruvida man antas som medlem. Jag anser att detta är en bra ordning och avser inte att vidta några förändringar i detta avseende. En viktig utgångspunkt för regeringen är att värna den statliga kärnverksamheten.
Renodlingen av den statliga verksamheten bör därför fortsätta genom ytterligare omstruktureringar och omprövningar av det offentliga åtagandet. Uppgifter som inte tillhör statens kärnverksamhet bör avvecklas eller överlåtas till annan huvudman. Detta redovisades i regeringens proposition Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt som överlämnades till riksdagen i mars i år.
Stefan Attefall (KD):
Nu tror jag att det är viktigt att sortera tankarna och styra upp den här diskussionen. För det första har vi alltså en långtgående arbetsgivarpolitisk delegering till Arbetsgivarverket och till de enskilda myndigheterna att exempelvis sluta avtal med sina motparter. Denna princip och arbetsfördelning har utvärderats och avrapporterats till riksdagen flera gånger, och vad jag vet har inte Vänsterpartiet heller varit emot den ordning som gäller.
Då är frågan: Om man nu tycker att det är en riktig princip, ska regeringen då hoppa in i vissa avtalsförhandlingar, eller ska vi hålla på den svenska modellen med kollektivavtal och överenskommelser? Det är den första frågan som jag tror att Ulla Andersson måste tänka igenom och besvara. För det andra: Hur fungerar den svenska arbetsrätten här?
Det är så att man faktiskt tar med sig sina villkor till det nya sammanhanget om man exempelvis går från myndighetsform till bolagsform eller byter ägare. Om det inte finns något kollektivavtal i den nya organisationsformen har man med sig de gamla reglerna. Finns det ett nytt kollektivavtal omfattas man efter en övergångsperiod av det nya kollektivavtalet. Är det så att vi ska ingripa och säga att vissa kollektivavtal är bättre än andra?
Vilken typ av arbetsgivarpolitik står egentligen Vänsterpartiet för? Är då de nya avtalen i regel sämre eller bättre? Erfarenheterna när man tittar igenom detta är att det är svårt att bedöma, för det finns ofta olika regler. Man kanske har lite sämre på lönesidan men bättre på pensionssidan. Man kanske har lite olika regler kring arbetstid och liknande. Det är inte alltid lätt att jämföra.
Jag vet exempel där man också har klagat från fackligt håll att man inte fått över de nya reglerna hos den nya arbetsgivaren som haft bättre kollektivavtal, utan de gamla avtalen har följt med under en viss period. Det finns alltså inget som är svart och vitt i den här frågan, men jag har respekt för den svenska modellen, jag har respekt för kollektivavtalsmodellen och jag har respekt för den arbetsgivarpolitiska delegeringen. Varför har inte Ulla Andersson samma respekt för de här spelreglerna på arbetsmarknaden?