KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl B Hamilton (L):
Jag vill tacka Ewa Björling för ett utförligt svar och för att hon under sin tid som handelsminister så väl har hävdat den svenska frihandelslinjen. Fallet med de här kinesiska solpanelerna kan ju låta lite bagatellartat, men det är faktiskt ett viktigt fall.
Det gäller naturligtvis rätt mycket pengar, men det visar också globaliseringens mekanismer och effekter och hur handelspolitiken i vissa fall kan bli helt stollig när den kommer i kollision med inhemska mål och den förda politiken. Vi har ett stort problemområde redan i dag där det finns motstridigheter mellan miljöintressen och handelspolitiska intressen. Vi kan eventuellt återkomma till det.
Det här stora prisfallet på solel med uppåt 70-80 procent är fantastiskt ur klimatsynpunkt och även ur energisynpunkt och helt rätt med tanke på EU:s klimat- och energimål. Där har vi den delen av EU och EU-politiken.
Sedan har vi den andra delen som vi nu diskuterar där man har förberett åtgärder som står helt i konflikt med EU:s målsättningar på EU 2020-området när det gäller klimat och energi.
De här solpanelerna till låga priser som man skulle få vid frihandel gör rätt mycket av de här subventionerna som framför allt finns i Tyskland överflödiga, och det blir naturligtvis också en utmaning för certifikatsystemen som också kan bli överflödiga.
Man ska vara medveten om att ligger man kvar med de här stödsystemen är det naturligtvis ett utmärkt skäl för till exempel kineser att klaga på EU hos WTO. Det är viktigt för framtiden att bättre binda ihop handelspolitiken med andra politikområden.
Sedan är det så, precis som Ewa Björling sade, att den här typen av överväganden passar längre fram i beslutsprocessen när politikerna och ministerrådet sammanträder och inte kanske just nu. Där kommer också frågorna upp om den övergripande relationen mellan EU och Kina. Det finns många aspekter på den. Det som också är intressant med det här fallet är att det inte skyddar jobb.
Visserligen kanske det skyddar jobb i produktionen av solpaneler i Tyskland och några andra länder, men eftersom till exempel installation och service av solpaneler ger tre eller kanske fyra gånger så många jobb innebär det att om man minskar antalet paneler, varifrån de än kommer, blir ännu fler människor arbetslösa.
Det är paradoxalt men intressant att det faktiskt blir färre jobb i EU om man skulle införa de här handelspolitiska restriktionerna.
Det är också intressant att om EU skulle införa detta skulle, vilket redan har skett beträffande USA, en del av produktionen flytta över till andra asiatiska länder, till exempel Taiwan och Malaysia. Man sprider då produktionen till andra länder som exporterar till EU och som inte ligger under handelsrestriktioner. Det har vi sett på tekoområdet.
Det senaste exemplet är intressant, därför att kineserna tycker att kinesiska löner har blivit för höga och lägger sin skoproduktion i Etiopien. Produktionen sprids alltså på olika sätt. Vi får återkomma till det. Slutsatsen av det här är att i slutändan kanske det bara blir kostnader, och man skyddar varken jobb eller hindrar icke-europeiska solpaneler från att komma till Europa.
Carl B Hamilton (L):
Som jag sade inledningsvis tycker jag att det här är intressant, för det visar att den här gamla protektionistiska modellen där man smäller upp tullmurar runt ett land och sedan hoppas på att rädda jobb och vinster i företag inte fungerar.
Det är precis som Ewa Björling säger att de här solpanelerna som kommer till EU har komponenter som tillverkades i EU innan de skickades till Kina för att sedan skickas tillbaka till Europa. Det kan också finnas komponenter i de produkter som kommer från Kina som har sitt ursprung i Taiwan, Malaysia eller Japan.
Det innebär att vi i det fallet inte på förhand vet om ursprunget är tillräckligt mycket kinesiskt för att man ska kunna lägga en tull på det. Man kanske inte kan fastställa ursprunget till produkterna, och då faller det hela av det skälet.
Det är en illustration av hur de globala värdekedjorna gör att den gamla tidens protektionism, som skulle ha kunnat användas mot Kina, utvecklad i dag drabbar Europa kanske mer än Kina. Det är viktigt att komma ihåg.
Sedan har vi nyheten som jag fick reda på alldeles nyss. Det kommer att leda till, såvitt jag förstår, att man har två månader med 11 procents tull, och sedan kan den gå upp till 47. Ministerrådet sammanträder i december för att slutligen avgöra frågan, så det är kanske den tidpunkten vi ska sikta på.
Fram till dess får vi anta att det blir ett väldigt race att under de första två månaderna få in så mycket produkter som möjligt i Europa till 11 procents tull. Därefter är det väl stopp ett tag på grund av mättnad.
En annan fråga är huruvida den kinesiska regeringen faktiskt har sådan kontroll över sina exportörer att den kan hantera situationen med ganska korta frister.
Jag antar att kommissionen i detta fall vill uppmuntra den kinesiska regeringen att se till att deras exportörer sätter så höga priser att man inte behöver lägga på en tull, utan det ska komma ändå, så att säga. Jag är inte så säker på att den kinesiska regeringen faktiskt behärskar det.
Om vi ser lite längre fram i tiden, till december, som trots allt är en avgörande tidpunkt, vore det intressant att höra hur ministern bedömer prognosen och uppmarschen för det mötet, hur de olika regeringarna kommer att agera.
Om det redan från början framstår som att förslaget kommer att falla i december kommer det att påverka både exportörer och producenter i närtid. Det vore intressant att höra hur ministern tror att detta kommer att sluta.
Är det så att Sverige skulle vilja ha en förhandlad uppgörelse, eller skulle vi hellre vilja eliminera tanken, planerna, på tullar helt och hållet? Är det den valsituationen vi står inför?
Carl B Hamilton (L):
Jag har två frågor i detta mitt sista inlägg. Övervägandena och diskussionerna som kommer att ske under hösten kan ha en ganska viktig och prejudicerande betydelse. Det vi ser, tycker jag, är att medlemsländerna med stor majoritet sagt att nej, det agerandet gentemot Kina är inte acceptabelt, utan vi vill ha något annat.
Riktigt vad detta annat är vet vi inte ännu. I spetsen går Tyskland, som ju härbärgerar de flesta producenterna, vilket är värt att lägga märke till, men även Storbritannien. För Tysklands del förefaller motivet vara de allmänna ekonomiska eller politiska relationerna med Kina.
Kina är ett stort land, och man vill ha goda relationer. Jag antar att det kan spela roll också för andra länder.
Kan det peka fram mot att man kommer att bli mycket mer försiktig i agerandet gentemot Kina på handelspolitikens område och att man inte enbart tittar på det exakta handelspolitiska regelverket?
I vilken utsträckning kommer de frågor som jag tycker är oerhört viktiga att komma upp i den politiska behandlingen, nämligen klimathänsynen? De olika delarna av kommissionen driver helt olika linjer. Den ena vill främja klimatsmart teknik, och den andra försöker hindra att den kommer in till låg kostnad. I vilken utsträckning kommer det att spela roll?
Det blir besvärligt om Europeiska unionens olika delar motarbetar varandra.
Carl B Hamilton (L):
Kärnfrågan är, som Patrik Björck var inne på i sitt inlägg, om det finns en balanspunkt, en avvägning, en trade off mellan högre a-kassa och lägre sysselsättning.
I svaret har finansministern radat upp ett antal forskningsinstitutioner, internationella organisationer etcetera som har nått detta resultat i sina undersökningar och sin forskning. Jag menar att det är väl etablerade samband, men det kan se lite olika ut beroende på vilka länder och vilka perioder man tittar på.
Att man får betala för en högre arbetslöshetsersättning i form av lägre sysselsättning är ett obestridligt resultat. Det är en erfarenhet som man inte behöver vara ekonomisk statistiker i den högre skolan för att se. När det gäller den massiva kritiken förstår jag att Patrik Björck ville komma åt Folkpartiet.
Faktum är att vi har en annorlunda balanspunkt mellan ersättning och sysselsättning än vad Anders Borg har. Det är dock inte kärnfrågan, och det kan vi lösa inom Alliansen. Kärnfrågan är: Finns det enligt Patrik Björck över huvud taget en trade off, en balanspunkt där man får betala för en högre a-kassa i form av lägre sysselsättning?
Eller menar Patrik Björck att detta samband garanterat inte finns? Om det är så undrar jag varför ni inte sätter a-kassan till 100 procent? Är målet att gå tillbaka till 100 procent och ingen självrisk över huvud taget?
Carl B Hamilton (L):
Jag tycker att Patrik Björck började glida i väg mycket långt nu. Jag förstår i och för sig kanske motivet för det. Han försöker komma undan själva kärnan i denna debatt. Först och främst är det så att var man lägger denna balanspunkt mellan a-kassans nivå och arbetslöshet är en värdering. Det finns de som tycker att det är viktigare att ha hög a-kassa och accepterar då en högre arbetslöshet, och det finns de som tycker tvärtom.
Men kärnan i detta är att det finns ett samband mellan arbetslöshetens höjd och a-kassans höjd. Sedan säger Patrik Björck att han har hört Bertil Holmlund säga någonting på ett TCO-seminarium. Vad var det han sade? Jo, han sade att han inte trodde på kalkylen om 30 000 i ökad arbetslöshet som Anders Borg tydligen hade sagt.
Det är möjligt att Bertil Holmlund inte gör det utan att han vill räkna på något annat sätt så att det blir 15 000 eller 42 000. Jag vet inte. Men jag tror absolut inte att Bertil Holmlund skulle förneka att det finns ett samband mellan dessa två storheter, alltså arbetslöshet och a-kassa.
Jag menar att det inte är seriöst att diskutera denna besvärliga fråga om var man ska lägga denna balanspunkt, för det är verkligen fråga om en politisk värdering. Där kan man ha olika meningar och vara så att säga goda personer.
Ingen skugga över den som hamnar på den ena eller andra ståndpunkten. Men det som jag inte tycker är seriöst, och som jag blir mycket besviken över, är att höra Patrik Björck förneka att detta samband finns.
Vi har hållit på med arbetsmarknadsforskning och arbetsmarknadspolitik i Sverige under så många år, och detta är ett mycket väl etablerat samband även i vårt land.
Carl B Hamilton (L):
Hur ska vi i Sverige, EU:s sannolikt mest framgångsrika ekonomi, klara av fortsatta skuldproblem i andra europeiska länder och situationen om Grekland mot sin vilja skulle tvingas lämna walk over och lämna eurosamarbetet? När Jonas Sjöstedt tar upp frågan skulle man kunna vänta sig att han skulle föreslå olika åtgärder för att på europeisk nivå motverka problemen och krisförloppet samt ta ställning till många av de förslag som har kommit.
Det har i och för sig Vänsterpartiet gjort; det genomgående svaret har varit nej, nej, nej. Det är dock inte dessa förslag Jonas Sjöstedt fokuserar på, utan det är i stället mot ett redan välmående Sverige han riktar sin oro. Fru talman! Detta trånga nationella fokus känner jag naturligtvis igen.
Dels är det Sverigedemokraternas styråra i EU-politiken, dels påminner det oss om Vänsterpartiets nej till att i krisens mest akuta skede sträcka ut en hjälpande hand till Irland. Det gällde alltså, för några år sedan, om det välmående Sverige skulle vilja ställa lån till Irlands förfogande för att mildra krisen på den gröna ön. Till detta förslag sade Vänsterpartiet, tillsammans med Sverigedemokraterna, nej. Irland är ett demokratiskt land.
Det är en demokratiskt vald regering. Den demokratiskt valda regeringen bad om solidaritet. Det var alltså fråga om solidaritet i praktiken, inte solidaritet på första maj eller sång om Internationalen på partimöten.
För Irland gällde det solidaritet i handling, i praktiken, i en krissituation. Då sade Vänsterpartiet nej. I dag har Irland utnyttjat 1,3 miljarder kronor av den svenska krediten, vilket naturligtvis har minskat åtstramningen på Irland. Med Vänsterpartiets politik hade åtstramningen på Irland varit hårdare, och fler människor hade drabbats.
Det är facit av Vänsterpartiets europolitik i praktiken. I dag, fru talman, lyser samma hållning igenom i den skadeglädje som präglar Jonas Sjöstedts interpellation.
Carl B Hamilton (L):
Det grundläggande problemet för Vänsterpartiet och Jonas Sjöstedt i detta sammanhang är följande. Här finns ett antal länder med demokratiskt valda regeringar som försöker att undvika krisen, mildra krisen och lösa krisen.
Man har infört, som finansministern var inne på, olika typer av budgetramverk, budgetkontroll, reformkrav, examination av varandra, och nu diskuterar man att införa banktillsyn. Men alla dessa ansträngningar som dessa demokratiskt valda regeringar med stöd av sina parlament försöker genomföra säger ni i Vänsterpartiet nej till. Vid vartenda möte i EU-nämnden är ni emot alla sådana program och ansträngningar.
För ni tycks veta bättre, enligt er egen mening. Ni anser er veta mer än regeringarna i Spanien, Italien och så vidare. Jag tycker att det är överbeskäftigt och en övermaga hållning att säga: Nej, vi vet bättre än de i de andra länderna. Jag tror inte att de är dummare än vad vi är i Sverige. Jag tror att de förstår sin egen situation betydligt bättre.
Det är möjligt att de har lite vidare motiv för sitt eurosamarbete än vad Jonas Sjöstedt tror och talar om som även inkluderar utrikespolitik, säkerhetspolitik, den allmänna europeiska sammanhållningen och historien inte minst. Därför blir det konstigt om Jonas Sjöstedt föreslår att Sverige ska gå i bräschen och säga: Återupprätta den egna valutan.
Det är för mig en otroligt övermaga hållning. Den är så övermaga att jag är förvånad att någon vågar uttrycka den, men man överraskas aldrig riktigt till fullo av Vänsterpartiet. Jag tror att irländarna vet bäst beträffande Irland.
Carl B Hamilton (L):
Jag tror att det var första gången jag hörde detta om en tredubbling av långtidsarbetslösheten. När Socialdemokraterna sade det tänkte jag att det måste vara ett misstag, en felsägning, men det är det inte. Det är ett fel som upprepas. Långtidsarbetslösheten har ökat från 1,0 till 1,3 procent av arbetskraften om man jämför tredje kvartalet 2006 med tredje kvartalet 2013.
Det är alltså en ökning med 0,3 procentenheter. Det är inte en tredubbling, men det är en illustration av att Socialdemokraterna har väldigt svårt att räkna. Det återspeglar sig också i andra sammanhang. Det var alltså fel. Sedan är det naturligtvis inte så att vi vill ha det här underskottet hur länge som helst, som Eva-Lena Jansson antydde, tvärtom.
Vi har anvisat en väg tillbaka, och den beskrivs utförligt i den budget som läggs fram här inom kort. Sedan har vi det här med överskott. Det är roligt att Patrik Björck springer ifrån Dambergs ståndpunkt att börja räkna att budgeten ska vara i balans. Men berätta då för oss hur denna återgång till balans lite längre fram ska gå till, om man nu ska ta Bo Bernhardsson på allvar!
Tala om hur mycket det ska vara i intäktsökningar, i skatteökningar och i minskade utgifter! Och när ska det ske? Vi har inte ställt till det. Däremot har ni nu ställt till det. Det har kritiserats inte bara av Assar Lindbeck, som det refererades till här, utan Socialdemokraterna har även fått kritik internt för att ni är så fixerade - inte längre vid jobben utan vid budgetbalansen på kort sikt.
För oss är det jobben och arbete som är det centrala, och därför driver vi en aktiv konjunkturpolitik. På så sätt minskar vi arbetslösheten och ökar sysselsättningen, till skillnad mot vad ni gör.
Carl B Hamilton (L):
Jag ska inte ge mig in i den något vidlyftiga retoriken. Två personer här är lite berusade av sin egen talekonst. Jag tillhör inte dem. Det är viktigt att förstärka några påståenden, eller kommentarer, som finansmarknadsministern har gjort.
När vi säljer - observera säljer, inte utförsäljer, vilket är vad Dressman och andra butiker gör - delar av statens egendom får vi som köpeskilling pengar så att statens förmögenhet före och efter försäljningen är precis densamma.
I stället för att, som Staffan Anger påpekade, äga aktier i Vin & Sprit kan man ha pengar i kassan. Det är en stor fördel, för då behöver man nämligen inte betala lika mycket räntor på lånet som tidigare. Staten får alltså lägre räntekostnader. Absolut Vodka är ett ganska bra exempel att fundera över.
Varför skulle staten äga 55 eller 60 miljarder i form av alkoholtillverkning? Vad vore det för poäng med det? Absolut ingen alls, tvärtom skulle vi ledas in i en situation där det blev knepigare för staten att vidta åtgärder mot företag i den branschen.
Anledningen till att jag begärde ordet var emellertid främst att jag ville peka på ett problem som man har om man återgår till den linje som några här vill återgå till. Det är inte förvånande att Socialdemokraterna inte tänker på det, men det finns faktiskt andra som håller på med företagsamhet och det är svårt för dem om några av konkurrenterna är statligt ägda. Jag ska ge två mycket enkla exempel.
Det ena är Systembolaget. Vi är alla överens om att Systembolaget ska vara kvar i statlig ägo, men det finns ett problem med det, nämligen att Systembolaget säljer alkoholfria produkter. Det gäller för Systembolaget att vara jättenoga och inte sälja under det pris som Ica och Coop har satt.
Ett annat exempel, från Peter Perssons hemlän, är Samhall som tillverkade trädgårdsmöbler och därmed ryckte undan den kommersiella lönsamheten för ett antal trädgårdsmöbeltillverkare i Småland. När man har statliga företag som ägnar sig åt än det ena, än det andra blir det svårt att ha en fungerande marknadsekonomi. Det blir många rättsprocesser och konkurrensproblem.
Tänk på att det finns folk som vill tjäna pengar och försöka leva på det som de tillverkar, antingen det är alkoholfria drycker eller trädgårdsmöbler. De får det mycket besvärligt i den värld som Peter Persson och andra socialdemokrater gillar.
När det gäller familjesilvret, herr talman, är det ett citat av den gamle konservative premiärministern i Storbritannien Harold Macmillan. Jag skulle föreslå Peter Persson att i stället tänka på ett annat citat av Macmillan som är mer känt, något som han sade i en valrörelse och som blev klassiskt: You never had it so good. Ni har aldrig haft det så bra. Det är så Sverige är i dag.
Carl B Hamilton (L):
Det var en bra fråga som kom upp här tidigare och som vi naturligtvis kommer att ställa till Magdalena Andersson och andra företrädare för Socialdemokraterna. Ni har aktualiserat frågan. Vilka företag vill ni för det första ska stanna kvar i statens ägo och för det andra att staten ska köpa? Det är uppenbart att ni tycker att man ska återförstatliga apoteken och bilprovningen och kanske också några andra företag.
Det är en fråga som nu är väckt och som vi kommer att jaga Magdalena Andersson och kanske några mer ledande företrädare på det ekonomiska området med. Tack för tipset! Jag tar det till mig. Vi kommer att driva frågan vad ni vill med det statliga ägandet. Hur långt vill ni expandera det? Vilka företag är det som är aktuella? Vilka människor som är anställda i dessa företag är aktuella?
Carl B Hamilton (L):
Förra året hade 50 000 fler ungdomar jobb jämfört med 2006. Sysselsättningsgraden bland unga har ökat sedan 2006 trots den utdragna lågkonjunkturen. En anledning till det är naturligtvis att unga har en lägre arbetsgivaravgift än de som är äldre. Det finns också andra förklaringar.
Det är riktigt att ungdomsarbetslösheten med gängse mått uppmäts till 24 procent, men det är viktigt att lägga märke till att ungefär hälften samtidigt är heltidsstuderande.
Om man då undersöker de personerna lite noggrannare visar det sig att hälften av de ungdomsarbetslösa, såsom de registreras, själva inte betraktar sig som arbetslösa. De får nämligen frågan: Betraktar du dig som arbetslös?
De säger nej, eftersom de bara söker extrajobb och sommarjobb. Man kan driva en politik - något som Socialdemokraterna gör tydligt och ganska ensidigt - och säga att man ska utbilda bort ungdomsarbetslösheten. Nästan hälften av dem som är registrerade som arbetslösa går faktiskt i skolan, och då handlar det inte i första hand om högskolestudenter.
Huvuddelen är ungdomar som går i högstadiet och gymnasiet. Man kan fråga sig om det är ett problem att ungdomarna inte är i utbildning. Ja, det är det, men man kan inte samtidigt säga att det är ett problem att de är arbetslösa, för ska de ha arbete kan de inte vara i utbildning. Man kan inte säga att om de söker arbete, och därmed inte längre ska vara arbetslösa, de samtidigt ska studera. De kan bara vara på ett ställe åt gången.
Det är viktigt i den svenska debatten att inte försöka driva politiken på ett sådant sätt att de som går i högstadiet eller gymnasiet drivs ut i arbete och därmed inte genomför sin skolgång ordentligt. Det vore förödande. Det är dock den argumentationen, den retoriken, som Socialdemokraterna här driver.
Vi har en mycket låg långtidsarbetslöshet bland unga. Om vi ser till de unga som varit arbetslösa mer än ett år visar det sig att vi tillsammans med Österrike ligger på den lägsta nivån. Problemet med unga arbetslösa är delvis ett annat. Tyvärr är det ett problem som Socialdemokraterna försöker osynliggöra, nämligen integrationen.
De utlandsfödda som kommer hit, och som kommer från länder med svaga skolsystem, har mycket svårt att komma i arbete. Därför har alliansregeringen lagt om integrationspolitiken så att den mer än tidigare är fokuserad på att få arbete, ha arbete, lära sig svenska språket, tala svenska språket.
Där har vi föga stöd från oppositionen i allmänhet och från Socialdemokraterna i synnerhet. Socialdemokraterna osynliggör integrationsfrågorna, vilket lett till att de i praktiken driver en politik som gör det svårare för unga att komma in på arbetsmarknaden. I stället fokuserar man enbart på att utbilda bort ungdomsarbetslösheten.
Det måste finnas en bredare meny av åtgärder, enkla arbeten, billiga arbeten, som gör det möjligt för fler att komma in på arbetsmarknaden.
Carl B Hamilton (L):
Jag vill inte ändra statistiken, men jag tror att det är viktigt för frågan om ungdomsarbetslösheten att hålla några tankar i huvudet samtidigt. Anta att alla som går i skolan och anmäler sig som arbetssökande och arbetslösa skulle få heltidsjobb. Då skulle ungdomsarbetslösheten halveras.
Men då skulle, å andra sidan, alla dessa personer inte längre gå i skolan. Det är inte så att man bara kan titta på en sak. Det är helt befängt att anklaga en professor för att vara ointresserad av utbildning, som jag fick höra här. Men ni måste hålla två tankar i huvudet samtidigt. Utbildning - ja, integrationsåtgärder - ja.
Det är särskilt viktigt att lära sig svenska. Det gör man på arbetsplatserna. Herr talman!
Om det ska var möjligt att få in i arbete de utlandsfödda ungdomarna från svaga skolsystem i länder som Afghanistan och Somalia - inte Syrien - måste det finnas relativt enkla arbetsuppgifter där det inte kostar mycket att anställa. Där är sänkt arbetsgivaravgift ett viktigt bidrag.
Annars kommer dessa personer som kommer till Sverige att mötas av en icke välkomnande arbetsmarknad som ställer dem utanför.
Jag kan gå så långt som att säga att om det inte går att komma in på arbetsmarknaden utan hög utbildning, utan lång erfarenhet och utan svenska ska vi kanske tacka nej till dem som kommer från Somalia och Afghanistan. Den arbetsmarknad som Socialdemokraterna förespråkar kommer att stänga dem ute från arbete under överskådlig tid.