Michael Rubbestad (SD):
I teorin är det lätt att tycka att alla barn ska ha samma möjlighet att gå i en skola som ligger nära hemmet och att det är skolans ansvar att anpassa undervisningen så att den fungerar lika bra för alla. Barn är olika och har olika förutsättningar. Så har det alltid varit. Det ska skolan kunna hantera. Men i praktiken har skolan inte alltid den möjligheten. Om en förälder upplever att ens barn far illa eller inte mår bra i skolan behöver den föräldern ta ställning till vad som är bäst för just det barnet.
Det finns oftast tre sätt att försöka åtgärda situationen, och samtliga alternativ har såklart både för- och nackdelar. För det första att försöka åtgärda situationen på plats genom att sätta in extra stöd i klassrummet, till exempel en elevassistent. För det andra att byta klass inom samma skola, antingen till en annan ordinarie klass eller till en resursklass. Eller för det tredje att byta skola, antingen till en annan ordinarie grundskola eller till en resursskola där lärarna har erfarenhet av barn med samma typ av svårigheter.
Vad är då en resursskola? Jo, det är en term som kommunerna använder för de särskilda skolor som tar emot barn som av olika anledningar inte klarar av att studera i den ordinarie grundskolan. Resursskolan följer samma läroplan som den ordinarie grundskolan men tar större hänsyn till att alla barn är olika och har olika intressen och därför lär sig på olika sätt i olika takt.
Det som oftast skiljer resursskolan från ordinarie grundskola är till exempel att klasserna är mindre, att pedagogiken är bättre anpassad efter individen och att personalen ofta har erfarenhet av barn med olika typer av funktionsvariationer. Barnen kan till exempel välja att läsa ett ämne i snabbare takt och samtidigt få extralektioner i ett annat. I en del resursskolor har varje elev en av skolans lärare som handledare.
Handledaren har till uppgift att stötta och inspirera barnet för att uppmuntra till maximala förutsättningar i skolarbetet. Det finns också resursskolor med fokus på barn med vissa diagnoser, till exempel barn med neuropsykiatriska funktionsnedsättningar, NPF, eller barn med autismspektrumtillstånd, AST.
Resursskolan har uppstått i samband med insikten om att barn med dessa diagnoser inte har en begåvningsnedsättning och därför inte hör till grundsärskolan. Man ska dock inte blanda ihop resursskolan med de resursklasser som finns på ordinarie grundskolor, som ibland även kallas specialpedagogiska grupper eller särskilda undervisningsgrupper.
Bland fördelarna med resursskolor finns att undervisningen kan anpassas tydligare efter barnens individuella behov, att lärarna har utbildning och erfarenhet av barn med särskilda behov och att barn träffar andra barn med liknande egenskaper och svårigheter, vilket främjar den sociala förmågan, skapar trygghet och minskar risken för trakasserier. Dessutom är resurserna oftast betydligt större per barn. Det kan dock även finnas nackdelar med resursskolor.
De kan skapa ett utanförskap, till exempel om ett barn även på fritiden enbart träffar kompisar från resursskolan och därför tappar kontakten med sina andra kompisar. Resursskolan kan ligga långt bort från hemmet, i värsta fall så långt bort att barnen inte ens kan sova hemma i veckorna. Dessutom kan svårighetsområden och destruktiva beteenden i vissa fall förstärkas om barn med samma sorts eller liknande svårigheter går i samma klass. Fru talman!
Det vi debatterar här i dag är regeringens förslag till ändringar i skollagen som syftar till att utveckla och tydliggöra förutsättningar för resursskolorna. Sammanfattningsvis innebär förslagen att kommunala resursskolor regleras i skollagen och att en kommun får begränsa utbildningen till elever som är i behov av särskilt stöd. Beslut om placering sker efter ansökan av vårdnadshavare eller rektor, och vid behov av ett urval ska de elever som har störst behov prioriteras.
Placeringen ska regelbundet utvärderas, och en elev ska ha rätt att gå kvar så länge stödbehovet kvarstår. Det tydliggörs också i förslaget om ändringar i skollagen att såväl kommunala som fristående resursskolors verksamhet är en form av särskilt stöd och att huvudmannen ska ansvara för att bedöma om en elev är i behov av sådant särskilt stöd som resursskolan erbjuder.
Sverigedemokraterna välkomnar alla dessa förslag men anser att i stället för att lägga ansvaret på kommunerna för nivån på ersättningen för tilläggsbelopp till resursskolorna bör det vara regering och riksdag som fastställer en riksnorm för ersättning till resursskolorna. Det skapar likvärdighet över hela landet samt mellan kommunala och enskilda skolor. Jag vill därför yrka bifall till den gemensamma reservationen nummer 2 tillsammans med Liberalerna gällande just ersättningen för tilläggsbelopp.