Siv Holma (V):
Jag tackar Jan-Evert Rådhström för gratulationen till Vänsterpartiets framgång i att få en mer effektiv och samordnad helhetssyn på järnvägsunderhållet. Jag kan samtidigt konstatera att Rådhströms egen regering inte har klarat av detta.
Vi i oppositionen behövs alltså för att få saker och ting att hända. Herr talman! Betänkandet behandlar regeringens proposition om komplettering av kollektivtrafiklagen, skrivelsen om Arlandabanan med tillhörande följdmotioner och 27 motioner från allmänna motionstiden 2011.
Vänsterpartiet står bakom 15 reservationer i betänkandet, men för att vinna tid yrkar jag bifall till fyra av dessa: reservation 1 om upprivning av kollektivtrafiklagen, reservation 2 om komplettering av kollektivtrafiklagen, reservation 7 om färdtjänst och tillgänglig kollektivtrafik för funktionshindrade och reservation 18 om Arlandabanan. Herr talman!
De tre mest uppmärksammade frågorna i betänkandet har varit kollektivtrafiklagens vara eller inte vara, hur utförandet av drift och underhåll på järnvägarna bäst organiseras och långsiktigt hållbara villkor för Gotlandstrafiken. Herr talman! Vi betalar gemensamt för kollektivtrafiken med våra skatter och biljettpengar.
Kollektivtrafiken tillhör medborgarna och är liksom övrig infrastruktur, vård, omsorg och skola en del av den grundläggande samhällsservicen. Avreglering, bolagisering och konkurrensutsättning har sedan 90-talet varit ledord. Det har tvingat fram stora förändringar och försämringar inom kollektivtrafiken.
Regional kollektivtrafik är en klimatsmart samhällelig nyttighet som kräver stabilitet och pålitlighet för att vara effektiv och resenärstillvänd. I stället för att utgå från resenärernas behov har regeringen valt att fokusera på företags rätt att etablera sig på marknaden.
Det är nu hög tid för stat, kommuner och landsting att återta den nödvändiga kontrollen över kollektivtrafiken. Det finns inga internationella exempel som stöder regeringens tes att en avreglerad kollektivtrafik ger ett ökat trafikutbud och lägre priser.
Tvärtom har det visat sig att de länder som lyckats bäst med att attrahera resenärer till kollektivtrafiken har ett system som liknar det vi har haft i Sverige de senaste 10-15 åren, det vill säga ett system som innebär att det offentliga tar ett stort organisatoriskt och finansiellt ansvar medan själva utförandet kan bedrivas av olika aktörer.
Jag vill därför att regeringen återkommer till riksdagen med ett förslag som river upp beslutet om att kollektivtrafikföretag fritt och inom alla geografiska marknadssegment får etablera kommersiell kollektivtrafik. Herr talman! Regeringen föreslår att kollektivtrafiklagen ska utvidgas till att även omfatta kollektivtrafik på vatten.
Vänsterpartiet anser att det inte behövs och att förslagen därför ska avslås. Detsamma gäller regeringens förslag om att EU:s kollektivtrafikförordning ska tillämpas även på kollektivtrafik på vatten. Intressant i sammanhanget är att Sverige liksom alla andra medlemsländer själva får bestämma om denna förordning ska gälla eller ej på vatten.
Vänsterpartiet anser att offentligt finansierad kollektivtrafik på vatten ska stimuleras. Det finns inget mervärde i regeringens förslag. Däremot finns det risk för att kommersiella aktörer bedriver båttrafik bara sommartid och därmed undergräver ekonomin för åretrunttrafiken för fastboende. Herr talman!
Färdtjänst och tillgänglig kollektivtrafik för funktionshindrade är en förutsättning för att slippa leva ett liv i isolering. Färdtjänst används av funktionshindrade som av olika skäl inte kan resa på likvärdiga villkor som övriga medborgare. Lagen om färdtjänst saknar en portalparagraf där målet för färdtjänst beskrivs.
Konsekvensen av att det saknas en sådan portalparagraf blir att kommunerna kan tillämpa lagen olika. När kommunalekonomin är ansträngd kan färdtjänstens innehåll urholkas, vilket hårt drabbar dem som har behov av färdtjänst.
De olika tillämpningarna av lagen visar på att det finns ett stort behov av att förtydliga mål och kvalitet, möjlighet att använda färdtjänsten utanför hemkommunen och vad som gäller för ledsagares möjlighet att följa med den funktionsnedsatta. Det behövs mer enhetliga och gemensamma regler för färdtjänsten i hela landet.
Riksdagens tidigare mål om att transportsystemet ska vara tillgängligt för funktionshindrade till 2010 blev ett misslyckande, och problemen har fortsatt. Människor med funktionsnedsättning har drabbats på olika sätt, exempelvis genom att de nekas ombordstigning. Därför behövs det en nationell kraftsamling för att säkerställa att transportsystemet blir tillgängligt för alla.
Det är dags att gå från ord till handling och intensifiera arbetet med att kollektivtrafiken ska bli användbar för personer med funktionsnedsättning och att de inte diskrimineras genom att inte kunna färdas med exempelvis tåg och flyg. Herr talman!
En av de mest omtalade frågorna i detta betänkande handlar om att Vänsterpartiet tillsammans med majoriteten i trafikutskottet gör gemensam sak för att få effektivare och mer samordnat järnvägsunderhåll. Det svenska järnvägssystemet i dag fungerar inte på ett bra sätt.
En viktig orsak är att järnvägarna är slitna och dåligt underhållna. I Sverige har man i motsats till andra länder valt att skilja järnvägsunderhållet från Trafikverket och bolagisera verksamheten. Underhållet har delats upp och splittrats, och det finns en rad aktörer utan helhetsansvar eller tillräckligt god kunskap om spårarbetet.
Det bidrar till kapacitetsbrist med sena och inställda tåg. Dessutom har vi de ökade säkerhetsrisker som uppstår när samordningen och helhetssynen saknas. Sverige har fått en av världens mest avreglerade järnvägar samtidigt som allt färre litar på att tågen ska gå.
Vänsterpartiet ser trafikutskottets förslag som ett steg närmare ett bättre järnvägsunderhåll. Vänsterpartiet har delvis fått igenom sitt förslag om att återföra allt nödvändigt underhåll till Trafikverket.
Det är en viktig åtgärd för att få fler att välja att åka kollektivt när man med effektivare och samordnat järnvägsunderhåll minskar förseningarna i tågsystemet. Den enskilda resenären ska i vardagen inte behöva drabbas av oro och frustration över att inte komma fram i tid.
För att komma till rätta med de omfattande tågförseningarna krävs det självklart kraftigt ökade statliga medel till att förbättra underhållet av järnvägen. Samtidigt är vi medvetna om att en avreglerad marknad kan vara mycket svår att återreglera.
Det är i själva verket en av anledningarna till att borgerliga politiker så ivrigt driver på avreglering, bolagisering och utförsäljning av offentlig verksamhet. För oss handlar det om att arbeta långsiktigt med förändringen. Ett första steg är att reglera avregleringen.
Trafikutskottets regeringspartier utbrister i en samfälld klagokör att järnvägsunderhållet inte får återregleras. Det främsta skälet är att det kommer att drabba de järnvägsunderhållsföretag som för närvarande bedriver verksamheten.
De blir uppbackade av generaldirektören Gunnar Malm som trosvisst utbrister att bra järnvägsunderhåll kräver konkurrens. I trafikutskottet får vi starkt stöd av våra kolleger i näringsutskottet som poängterar vikten av att statsmakten noga följer de om- och avregleringar som har gjorts.
Från Vänsterpartiets sida kan jag bara beklaga att Moderaternas förre mycket charmige partiledare Ulf Adelsohns partikamrater inte lyssnade.
Jag tror att många av er på allianssidan tycker att Ulf Adelsohn har mycket kloka åsikter. De går tyvärr stick i stäv med Jan-Evert Rådhströms. Ulf Adelsohn har insett att det finns problem med avregleringen.
Han talade om att man behöver stanna upp och se om den gav de positiva resultat som man hade önskat. Nu gör vi gemensam sak i Adelsohns anda.
Det blir någon form av timeout för att göra omtag och komma med förslag på en bättre organisering och ett mer effektivt och samordnat underhållsarbete där man har en helhetssyn. Detta borde generaldirektören för Trafikverket applådera.
Det är intressant i sammanhanget att Rådhström citerar Trafikverket och dess generaldirektör, men är orolig över att denna person ska få ha ett helhetsansvar för denna viktiga verksamhet. Det är något som haltar. Herr talman! Arlandabanan är kraftigt underutnyttjad.
Det beror på att driften av järnvägen har överlåtits till ett bolag som försvårar för andra aktörer att konkurrera på järnvägen. Regeringen måste omedelbart ta initiativ till att omförhandla avtalet med A-train så att resenärerna erbjuds fler och billigare tågtransporter till och från flygplatsen. Trafikverket borde ha ansvaret för denna järnvägssträcka.
Dessutom anser jag att regeringen bör offentliggöra vad det skulle kosta att använda optionsrätten för att ta över driften av Arlanda. Nu mörkar man kostnaden och målar upp en bild av att det är i stort sett omöjligt för samhället att ta över. Låt oss få reda på summan och därefter göra en bedömning.
För att kunna utvecklas och hävda sig i konkurrensen med resten av Sverige är Gotland beroende av väl fungerande förbindelser med fastlandet såväl för gods som för persontransporter. Staten har ett självklart ansvar för att ge förutsättningar för tillfredsställande transportmöjligheter till och från Gotland.
Det behövs kommunikationer mellan Gotland och fastlandet som utvecklar näringsliv och besöksnäring och samtidigt tillgodoser de bosattas behov av bra och billiga transporter. Gotlandstillägget ska på ett väl förberett sätt och i ordnade former avskaffas för att ge den gotländska näringen konkurrenskraftiga villkor.
Detta borde ett enigt trafikutskott ha kunnat ställa sig bakom, eller hur, Lars Tysklind? Det var ju det du talade om i ditt anförande. I stället väljer majoriteten, bestående av regeringspartierna och Sverigedemokraterna, en annan linje.
Enligt min uppfattning ger man den moderatledda regeringen carte blanche och väljer en passivitetslinje som försätter Gotlandstrafiken i vänteläge - Var god dröj! - med fortsatt högre transportkostnader än vad övriga landet har. Det, gotlänningar, kan jag bara beklaga.
Vi rödgröna partier försökte göra vårt yttersta för att skynda på processen och få en långsiktigt stabil och hållbar lösning.