Jesper Skalberg Karlsson (M):
Jag vill inleda debatten med att säga att vi moderater inte deltar i anslagsbeslutet eftersom vårt förslag till budgetramar har fallit. Därför hänvisar jag i stället till vårt särskilda yttrande. Fru talman! Utgiftsområde 20 Allmän miljö- och naturvård är ett brett utgiftsområde, men jag tänker ägna huvuddelen av mitt anförande åt att tala om den största frågan som ryms här - klimatpolitiken.
Utan en politik som minskar utsläppen av koldioxid och växthusgaser finns det nämligen få eller inga möjligheter att prata om andra miljöfrågor. Ökade klimatutsläpp leder till att haven värms upp och hamnar i obalans. Ökade klimatutsläpp leder till extremt väder som utsätter människor för fara. Ökade klimatutsläpp leder långsiktigt till att jordbruk omöjliggörs på vår planet. Klimatutmaningen är alltså central.
Fru talman! En modern klimatpolitik vilar i huvudsak på tre ben. För det första vet vi att klimatutmaningen är global. Att bara titta på vår lilla plätt här uppe i Norden blir därför ganska bristfälligt. Vi behöver se till hela vår stora värld som ryms på vår lilla planet. Därför är internationellt samarbete och internationella åtgärder ett fundament i klimatpolitiken.
Det är ofta mer kostnadseffektivt att Sverige finansierar utsläppsminskningar i andra länder än att vi gör det på hemmaplan. Det är inte bara billigt utan också rätt. Jämte det arbetet är det tydligt att Sverige behöver fortsätta sitt arbete med att minska utsläppen, främst från inrikes transporter och den tunga industrin. Här har Sverige och Moderaterna stora ambitioner.
För det andra vet vi att politik är ett trubbigt verktyg. Politiken varken kan eller ska lägga sig i och försöka lösa alla problem, men med rätt politik kan vi gynna de entreprenörer och företag som vill utveckla ny teknik och sedan ta den till breda marknader.
Med fri och sund konkurrens och marknadsekonomiska lösningar kan Sverige exportera klimatinnovationer och samtidigt ta del av de skarpaste idéerna från andra länder. För det tredje är klimatpolitik egentligen som annan politik. Det är inte så att det parti som kan skriva störst siffra på nedersta raden vinner.
Reformer på alla områden, även detta, måste finansieras ansvarsfullt, ställas mot andra satsningar och bidra till största möjliga nytta. Ska vi långsiktigt bygga upp trovärdighet för svensk klimatpolitik behöver vi klimatmaxa varenda skattekrona vi spenderar. Fru talman! Mot bakgrund av det jag just beskrev är det svårt att förstå den av regeringen föreslagna budgeten.
I den budget som den rödgröna regeringen lägger fram tillsammans med Vänsterpartiet finns inga samlade beräkningar av hur stora de totala utsläppsminskningarna förväntas bli. Därför blir det på sätt och vis så att regeringen famlar lite i mörkret - om man inte vet vad den förda politiken förväntas uppnå, hur ska man veta om man gör tillräckligt? Och hur ska man veta att man gör rätt saker?
Ett annat problem är de åtgärder där det faktiskt finns beräkningar, för där blir det tydligt att den förda klimatpolitiken är ineffektiv. Klimatklivet, ett av regeringens stora projekt, har en beräknad kostnad på ungefär 400 kronor per ton utsläppsminskning. Det kan jämföras med internationella projekt, CDM, som funnits i Energimyndighetens portfölj, där kostnaden är ungefär 60 kronor per ton minskning.
Det ska sägas att jämförelsen inte är helt rättvis eftersom räknemetoderna vad gäller additionalitet skiljer sig, men det är i sig ett problem. Därför är det kanske bra att regeringens miljöbudget är den största någonsin, som man skriver på sina affischer, för vore den inte det men samtidigt innehöll lika ineffektiv politik hade ju utsläppsminskningarna kanske inte gått att mäta.
Här blir det tydligt att regeringen satsar mer på att frisera sina egna siffror än på det faktiska resultatet för klimatet. Det är tråkigt eftersom det är bråttom att minska utsläppen om vi ska ha en chans att nå upp till Parisavtalets mål om att begränsa temperaturhöjningen till två grader, med sikte på en och en halv grad. Fru talman! Jag ska dock inte bara prata om regeringens politik. Att den är ohyggligt ineffektiv vet vi i Moderaterna.
Det vet vi i Alliansen, och det vet även Konjunkturinstitutet, som utvärderar den. Snart får vi också på plats ett klimatpolitiskt råd, och jag har svårt att se hur detta råd ska kunna komma till någon annan slutsats. Men låt mig i stället berätta om de prioriteringar som mitt parti Moderaterna gör i budgetförslaget för utgiftsområde 20!
För det första tror Moderaterna på människans inneboende förmåga att hitta nya vägar för att lösa också komplicerade problem. Det är inte annorlunda när vi söker lösningar på klimatutmaningen - forskning, kunskap och utveckling bör vara prioriterat. Här kan Sverige göra stor skillnad.
Därför ökar Moderaterna anslaget till just miljöforskningen med över 120 procent jämfört med regeringens budget. För det andra tror vi moderater, precis som FN i klimatprogrammet Unep, att åtgärderna för att skapa balans i haven är oerhört viktiga jämte en offensiv klimatpolitik. Haven fyller en central funktion för fiske, transporter, turism och rekreation.
Därför måste arbetet med en sammanhållen och effektiv havs- och vattenpolitik - den som Alliansen påbörjade - fortsätta. Det handlar om övergödning, marint skräp, försurning och föroreningar. Därför anslår vi 95 miljoner mer än regeringen till åtgärderna för havs- och vattenmiljö. För det tredje är det viktigt att vi söker de åtgärder som gör mest nytta om vi på allvar vill minska utsläppen globalt.
Flera rapporter pekar på att de mest kostnadseffektiva verktygen inom klimatpolitiken är internationella så kallade clean development mechanisms, CDM. Dessa åtgärder har tidigare dokumenterats ha god inverkan på flera områden, till exempel klimatpåverkan, luftkvalitet och hälsa samt tekniköverföring och teknikutveckling. Därför ökar vi anslaget med en halv miljard kronor - alltså 500 miljoner kronor - för år 2018.
Vår budget för dessa satsningar är därmed mer än tredubbelt så stor som den av regeringen föreslagna. Det är att klimatmaxa politiken på riktigt. Fru talman! Utöver det jag redan nämnt har vi anslagit medel till en nationell bioekonomistrategi för att utreda hur de gröna näringarna ska kunna skapa ännu större klimat- och miljönytta.
Vi finansierar också fullt ut arbetet med att ta fram en nollvision för klimatutsläpp inom den tunga basindustrin, en så kallad CCS-strategi. Sammantaget är vår budget mindre än regeringens, men den är pinpointad på åtgärder som ger stor nytta inom sina respektive områden - både nationellt och internationellt. Lägg därtill det jag sa i början av mitt anförande, att det inte längre är politiken som leder den gröna omställningen.
Det är inte politiker som utvecklar nya och billigare solceller. Det är inte Naturvårdsverket som har fått Elon Musk att vända upp och ned på bensinbilsmarknaden. Det är företag på en fri marknad med sund konkurrens som skapar lösningar på våra samtidsutmaningar. Ser vi till företagspolitiken är det tydligt att regeringen har missat denna insikt när man har genomfört breda skattehöjningar på över 40 miljarder sedan valet 2014.
Därför är det kanske inte så konstigt att man har mer pengar i sin budget att spendera på att konfiskera skog och subventionera stockholmares nya cyklar.