KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hanif Bali (M):
Jag tror att det har funnits en felaktig låsning hos båda parter. Vi å ena sidan har kanske avfärdat utbildningar, och regeringen å andra sidan har avfärdat restriktivitet i olika bidragssystem. Moderaterna har lärt sig läxan. Vi tycker till exempel att komvux ska vara en rättighet.
Man ska kunna läsa upp sina betyg både mitt i livet och annars. Det är en viktig insikt, speciellt med det läge som arbetsmarknadsministern beskriver. Men rädslan finns. Vi har gjort vår läxa åt det ena hållet, men regeringen har inte gjort sin läxa åt det andra hållet.
Om man har alltför generösa bidragssystem, om man inte har tillräcklig kontroll på transfereringssystemen, skapar det negativa effekter. För mycket av det ena förstör, och för mycket av det andra förstör. Någonstans måste vi hitta en balans.
Jag är rädd för att regeringen gör det omvända i förhållande till det misstag som Moderaterna och Alliansen gjorde när vi inte såg utbildningsklyftan tillräckligt tidigt.
Därför är det häpnadsväckande att regeringen inte vill redovisa siffrorna så att riksdagen kan följa upp och mäta effekterna av de enskilda förslagen. Jag har fortfarande inte fått svar av Ylva Johansson på frågan varför siffrorna inte redovisas. Har det gjorts kalkyler?
Om det inte har gjorts kalkyler, tycker statsrådet att det är lämpligt att göra reformer utan att räkna på dem?
Hanif Bali (M):
Min fråga går till arbetsmarknadsminister Ylva Johansson. Det här är den första månaden i Sveriges historia då andelen utrikes födda bland inskrivna i Arbetsförmedlingen uppgår till mer än hälften, alltså majoriteten av alla inskrivna är nu utrikes födda. I relation till befolkningen som helhet är 17 procent av den utrikes födda.
Det är nästan en faktor på tre i överrepresentation av antalet inskrivna på Arbetsförmedlingen. Detta skapar naturligtvis en orättvis och segregerad arbetsmarknad. Enligt regeringens långtidsutredning och det som kallas för PISA för vuxna - PAAC - är orsaken främst att de utrikes födda har en låg utbildningsbakgrund. I vår överenskommelse ingick en skolplikt.
När kommer regeringen att sätta denna skolplikt på plats?
Hanif Bali (M):
Här blir frågan vad man kan göra för att höja människors nivå. Och då blir följdfrågan: Vad kan man göra för att också sänka trösklar? Även om man har genomgått en svensk grundskola har man kanske en lång väg kvar för att få ett jobb; det vet vi med tanke på svenska ungdomar som bara har grundskoleutbildning.
Då blir frågan: Vad vill regeringen göra för att sänka trösklarna för dem som har uppfyllt sin skolplikt?
Hanif Bali (M):
Min fråga gäller kompetensförsörjningen inom mineralindustrin. De 20 metallurger som jag talade om var alltså inte bara till Boliden, utan 20 metallurger är det nationella behovet för LKAB, Boliden och alla andra mineralindustrier.
Det framstår nästan som barockt att man här i riksdagens kammare ska behöva ta upp ett så litet antal som 20. Men att ett land som har världens mest utbyggda högskolesektor misslyckas med att få 20 ingenjörer med denna specialitet är lite märkligt. Vi har en kompetensförsörjningsproblematik.
I det här landet är det definitivt inte brist på människor som tar högskoleexamen. Det verkar däremot vara en uppenbar brist på människor som tar högskoleexamen i efterfrågade ämnen. Mellan en tredjedel och en fjärdedel av dem som går ut högskolan får jobb för vilka kravet enbart är gymnasiekompetens. Det är kanske inte en överutbildning vi har, men det är en uppenbar felutbildning.
Vi måste göra någonting, med till exempel resurssystem och andra system, för att se till att vår industri klarar sig. Det handlar om det som tar in skattepengar, som producerar skattepengar, för att vi ska kunna ha råd med högre utbildning och alla de saker som vi värdesätter. Vi kan inte säga att behovet är oändligt. Vi pratar om 20 personer.
Varför klarar inte en sådan mäktig församling och mäktig regering av att se till att 20 personer får en korrekt sådan utbildning?
Hanif Bali (M):
Det var en annorlunda slutsats. I länder som har en mycket bättre Beveridgekurva finns det inget samband mellan attraktiviteten i att bo på landsbygden och människor som väljer att gå ingenjörsutbildningar. Det finns inget som helst sådant samband. Men det är förklaringen i Sverige.
När man beskriver problem och lösningar på det sättet försöker man få lösningen att handla om någonting som man själv tycker är viktigt. Det är såklart viktigt i sig att människor kan leva och verka överallt i landet. Men det betyder inte att det behöver vara lösningen på just detta problem. En stor del av problemet handlar om hur många platser som erbjuds på andra linjer.
Vi har till exempel ett gravt överutbud av utbildningar inom andra sektorer. Det bidrar till att de konkurrerar med tanken på om man ska bli ingenjör eller inte. Och vi har en gymnasieskola som är helt neutral när det gäller vilken utbildning man ska välja.
Till exempel blir de naturvetenskapliga och klassiska högskoleförberedande ämnena utkonkurrerade av estetiska ämnen, medieutbildningar och så vidare. Det är också ett problem som behöver adresseras.
Om vi tittar på skillnaden mellan Sverige och en bättre fungerande arbetsmarknad som i till exempel Tyskland visar det sig att de har ungefär 5 procent högre andel som går de klassiska linjerna, nämligen vetenskap och teknologi. Handlar det om att den tyska landsbygdspolitiken är mer effektiv? Självklart inte. Det handlar om att vårt utbildningssystem är felaktigt riggat.
I en tidigare debatt med Socialdemokraterna förnekade man att det ens fanns sådana problem; den svenska kompetensförsörjningen fungerar utmärkt. Det tror jag inte på.
Hanif Bali (M):
Man vet inte vem man talar med. Är det real Miljöpartiet, eller är det provincial Miljöpartiet, eller vilket är det? Det som man helt enkelt undrar är om det finns ett stort behov av förändringar av miljölagstiftningen, och varför Miljöpartiet i så fall inte har motionerat om det. Om Miljöpartiet inte vill göra detta, varför har då inte Carl Schlyter motionerat om detta?
Han har haft alla möjligheter att här yrka på en starkare miljölagstiftning. Men detta handlar på något sätt om någon retorisk exercis. Däremot är det självklart att vårt behov av en långsiktig och stabil miljölagstiftning framstår som bra för vår konkurrenskraft.
Men det finns andra former av konkurrenshämmande problem, till exempel att tillståndsgivningen tar för lång tid. Det finns inget som säger att exempelvis hårda miljökrav måste innebära att det tar lång tid. Tvärtom kan det gå långt mycket snabbare. Om det finns tio personer som utarbetar bra miljölagstiftning kanske man ska ha tio ytterligare personer som tar hand om tillståndsprocessen.
Därutöver kanske man kan ha ett mer förenklat förfarande när det gäller hur man hanterar tillstånden. Det är sådana frågor som har diskuterats. Men i stället blir det något slags väderkvarnsdiskussion om huruvida vi vill ta bort en massa miljölagstiftning och sådant. Det finns ingen här som har motionerat om, yrkat på eller påstått det. Däremot tar Carl Schlyter upp detta som en stor konflikt.
Och jag vet ju inte om denna konflikt är en slutsats som Miljöpartiet eller enbart Carl Schlyter drar.
Hanif Bali (M):
Först beskrivs Sverige vad gäller svensk lagstiftning på mineralområdet som en bananrepublik i form av ett u-land. Sedan är plötsligt allting fine. Retoriken går på något sätt inte ihop med handlingarna. Jag tror inte att någon delar uppfattningen att svensk mineralpolitik och mineralpolitisk lagstiftning är i paritet med en bananrepubliks, oavsett vad din botswanska vän säger om det.
När vi därutöver ser på den kritik du har haft mot till exempel mineralavgiften finns det väl inga indikationer från regeringen etcetera om några radikala höjningar som dem du har propagerat för här. Då kommer vi återigen till skillnaden mellan retorik och handling.
De länder som har en mycket högre mineralavgift har ju de facto inte en lika hög beskattning allmänt, i någon sektor, som Sverige. Det är väl också en orsak till att vi inte kan ta ut alltför höga avgifter i just denna sektor. Vi tar ut andra skatter på ett generellt plan som är långt mycket högre än andra länders.
Det är en förklaring. Däremot är det självklart att långsiktiga spelregler i mineralpolitiken och minerallagstiftningen leder till att Sveriges konkurrenskraft blir bättre. Det är väl bara att vara glad för det och att fortsätta med denna policy i stället för att, som Carl Schlyter föreslår, totalt förändra den från grunden, höja avgifterna, göra det krångligare, göra det svårare och göra tillståndsprocessen ännu längre.
Hanif Bali (M):
Jag vill för tids vinnande yrka bifall endast till reservation 2. Jag ska inte vara så långrandig, men jag vill påpeka att en bra och god immaterialrätt är en viktig förutsättning för att värna Sveriges växande och välfärdsskapande företag.
De olika delarna inom immaterialrätten har en stor betydelse för en mängd företag. Sett till andelen av bnp växer många av dessa företag. Innovationer inom upphovsrätt och inom den klassiska immaterialrätten såsom patent och så vidare blir alltmer viktiga.
Det är viktigt att ha en balanserad upphovsrättslagstiftning och även annan immateriallagstiftning som skyddar företag från intrång och inte hämmar nya företagsinnovationer. Det finns exempel på när det kan slå åt båda hållen.
Små företag kan bli helt överkörda av större företag enbart på grund av att immaterialrätten har slagit fel. På det sättet blir det inte en rule of law utan snarare en rule of lawyers.
Då blir det den med mest pengar och resurser som kan anlita juridisk expertis som får övertag mot mindre bolag och kan köra över dem, även om rätten var på de mindre företagens sida. Företag kan också göra alltför stora förluster på grund av illegal piratkopiering.
När man pratar piratkopiering nämner man oftast den upphovsrättsliga piratkopieringen. Men de stora förlusterna görs faktiskt på den fysiska piratkopieringen av olika produkter.
Av de bolag som är registrerade på Stockholmsbörsen uppger mer än 90 procent att de har blivit utsatta för olika intrång i deras immaterialrätt.
I länder som har en stark immaterialrätt och som ger goda skattemässiga förutsättningar och juridiskt skydd av immaterialrättsliga tillgångar finns det goda förutsättningar för tillväxt.
Nederländerna är ett exempel där många länder har valt att placera mycket av sin forskning och sina immaterialrättsliga innovationer. Det vi vill lyfta fram i vår motion är att den nya tekniken bidrar till att upphovsrätten, som är en mycket gammal lagstiftning, utmanas.
Här betonar vi vikten av att ha en stark immaterialrätt men också en teknikneutral sådan och motverka piratkopiering så mycket som det går. Vi vill också ha en strategi för hur man kan stärka immaterialrätten i Sverige.
Hanif Bali (M):
Endast 50 av landets 290 kommuner prognosticeras klara de anvisningskvoter som den nya anvisningslagen tvingar dem till. Gympahallar, tillfälliga barackgetton och till och med hotellrum har börjat bokas upp för att klara detta. Det är knappast bra och långsiktiga lösningar.
Endast 1 000 av 2 500 av den kvot som rödgröna Stockholms stad har fått har man klarat av att placera hittills, nu i december. Socialdemokratiskt styrda Mölndal har sagt att de inte kan ta emot fler nyanlända nu.
Anser Ylva Johansson att det är hederligt att peka på några enskilda moderatstyrda kommuner och bristen på vilja när detta är ett rikstäckande problem?
Hanif Bali (M):
Att skjuta problem framför sig som regeringen nu har öppnat för att göra kan man säga är en väldigt tillfällig lösning. De åtgärder som regeringen presenterar för att få till stånd bostadsbyggande är långt ifrån tillräckliga. Det erkänner alla experter. Om det är så att vi inte ska peka ut enskilda kommuner eller enskild brist på vilja blir frågan: Vad mer är regeringen redo att göra?
Är regeringen redo för de handlingar som krävs för att få till stånd bostadsbyggande?
Hanif Bali (M):
I och med att David Lindvall pratar så fint och stort om de metaller som är så viktiga för innovation blir min fråga hur han får ihop det med propositionen om förbud mot uranbrytning.
Regeringen satsar nu 10 miljoner kronor på SGU, men SGU själv säger att ett sådant förbud vore förödande för svensk förmåga att bryta dessa mineraler. Då undrar jag helt enkelt hur David Lindvall får ihop logiken.
Man ger småslantar till SGU samtidigt som man bakbinder SGU när det gäller att på allvar konkurrera på den globala marknaden med tanke på den rovdrift som finns på dessa mineraler. Det vill jag gärna ha svar på.
Hanif Bali (M):
Det är nog inga problem att komma överens med Centerpartiet. Det är ett pragmatiskt, framtidsorienterat miljöparti om man jämför med det fanatiska miljöparti som ni har på er sida. Du påstår att Naturvårdsverket säger: Det är inga problem och det står inte alls i konflikt med uranförbudet vid eventuella prospekteringar av exempelvis de mineraler som har tagits upp. Det stämmer ju inte.
SGU själv sågade ju till och med förslaget att Naturvårdsverket skulle ha kompetensen att avgöra detta. Ni förlitar er på SGU för att få fram dessa mineraler. Samtidigt sågar ni deras kompetens och förlitar er på Naturvårdsverket när det kommer till uranförbudet. Det går inte ihop. Har du förtroende för SGU:s expertis eller inte?
Om du har det måste du ju också ha förtroende för SGU när man säger att ett uranförbud hade varit förödande.
Hanif Bali (M):
Vi ska i dag debattera regeringens proposition om förbud mot uranutvinning. Moderaterna och de som tillhör den minoritet som har reserverat sig anser att denna lagstiftning är onödig och hämmande för svensk mineralindustri.
Den är även hämmande för svensk innovation vad gäller att söka investeringar utomlands för utvinning av nya innovationskritiska mineraler för batteritillverkning, kobolt och andra viktiga metaller som behövs i en modern ekonomi.
Förbud mot utvinning av uran Vi bygger just nu batterifabriker runt om i Sverige och lägger stora pengar på det och på att söka investerare utomlands. Vi talar om elbilar och att Volvo ska investera starkt i elbilsproduktion och så vidare.
För mycket av detta krävs speciella metaller, och många av dessa metaller förekommer tillsammans med uran. Ett förbud mot uran gör att det inte bär sig ekonomiskt.
Det har redan prospekterats för en gruva där man hittar många av de innovationskritiska mineraler som vi annars enbart får tag på under vidriga förhållanden i Afrika eller från Kina. Man hittar neodymmineraler, som är det som det byggs elmotorer på, vilket kan vara bra att veta.
Dessa projekt riskerar nu att grusas för att regeringen väljer att sätta ideologi före pragmatism. Man väljer att prioritera symbolpolitik i stället för svensk industri, vilket är beklagligt. Jag yrkar på avslag på propositionen.
Vi står självklart bakom båda våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 1.
Hanif Bali (M):
Jag tar vid där Mattias Bäckström Johansson slutade. Om uppdraget till SGU är att de ska hitta innovationskritiska mineraler blir det lite märkligt när SGU själva säger att det är otroligt problematiskt med denna lagstiftning för att kunna hitta innovationskritiska mineraler. Det verkar vara någon form av socialdemokratisk strategi i allmänhet att man drar undan benen för fundamenta.
Sedan tillsätter man en gruvgeneral, en urankatapult eller något plojprojekt i stället. Man kan inte tala om att man vill ha förnybara energikällor och ett förnybart samhälle samtidigt som man drar undan benen för de mineraler som gör detta möjligt.
Man kan inte ha elbilar utan batterier med metallen neodym. Man kan inte ha ett fossilfritt samhälle utan att ha en basenergi från kärnkraft. Det finns inte i vår nuvarande energimix. Det är för tillfället inte ens möjligt att realisera den visionen utan att investera i en fungerande gruvnäring.
Problemet nu blir att utländska investerare kommer att dra öronen åt sig. De kommer inte att vilja investera i svensk gruvnäring om vi går in och petar och förbjuder enskilda ämnen. Det är ganska spännande att det i Sverige alltså inte är förbjudet att bryta kol men att det är förbjudet att bryta uran. Vilket är mest farligt för miljön? Det är alldeles uppenbart att det är kol som dödar människor och förstör klimatet.
Men det är fullt lagligt att prospektera för kol men inte för uran. Denna logik går helt enkelt inte ihop.
Hanif Bali (M):
Du talar om tro, Anna-Caren Sätherberg. Vi kan tro på det samhället hur mycket vi vill. Men verkligheten förändras inte efter vår tro. För att kunna nå dit måste vi ha fungerande batteriteknik, fungerande mineraler och fungerande investeringar. Det är här logiken i förbudet blir jättekonstig.
Titta på prospekteringen av våra största innovationskritiska mineraler i exempelvis Jämtland. 30 procent av mineralerna i den gruvan är uran. Med din logik är det helt okej att bryta upp alla dem och uranet. Det är helt okej att ta risken med att bryta upp uranet för att kunna utvinna resterande 70 procent viktiga mineraler.
Sedan ska man bara stoppa tillbaka det. Man tar alltså hela risken utan att få använda den produkt som man faktiskt gräver upp. Vad leder det till? Jo, gruvan blir för dyr att driva. Det blir inte heller lönsamt att köpa kobolt från Sverige, och det blir inte lönsamt att köpa neodym från Sverige. Då gör man det från Afrika och Kina. Och då får vi ett vidrigare samhälle.
Då får vi en vidrigare värld, där fattiga små barn behöver jobba i gruvor i stället för att vi använder modern svensk teknik, moderna robotar i en svensk gruva. Det är det som är det märkliga med den här lagstiftningen. Det är inte som att regeringen förbjuder import av uran. Det är inte som att ni förbjuder uranbrytning, om den nu är extremt farlig. Ni vill bara att någon annan ska göra det.
Det är okej om kanadensare, australier eller ryssar bryter uran. Men om Sverige ska göra det är det fel. Våra miljökrav är höga. Jag tror att svensk gruvnäring är så pass miljövänlig och har så pass hög säkerhet och tillit att det kommer att vara viktigt för Sverige att kunna utvinna detta.
Hanif Bali (M):
Jag har en enkel fråga. Det talas mycket om oron från olika bygder. Samtidigt har vi ett kommunalt veto. Litar ni inte på att bygderna ska fatta rätt beslut? Handlar det om det? Ska vi sitta i Stockholm och säga: Nämen i de här bygderna vet de inte bättre. Vi måste bestämma över deras huvuden. Är det detta som är meningen? Vi har ju ett kommunalt veto och en otroligt svår lagstiftning redan nu.
Man måste söka stöd från kommunen. Varför ska ett beslut som detta fattas i riksdagen?
Hanif Bali (M):
Jag är emot lagstiftningen för att den hämmar gruvbrytning av innovationskritiska mineraler, precis som SGU och experterna på området säger. Det minskar förtroendet för svensk mineralindustri. Detta syns även i olika rankningar. Sverige tappar i internationell rankning när det handlar om investerarnas förtroende för att vi är en fungerande mineralnation. Det är därför man är emot lagstiftningen. Men när tar detta slut?
Jag kan förstå investerare som blir oroliga. Vill ni förbjuda brytning av till exempel bly också? Eller andra metaller som ni för dagen anser vara farliga? Sure, det finns något moderat kommunalråd som tycker att det är skönt att skjuta över frågan till riksdagen. Men varför kan man inte bara fatta beslut lokalt och säga att man är emot det här och har ett veto?
Man kan inte ge någon rätt att införa veto och denne sedan säger: Vi tycker att vårt veto är för svagt. Det blir en självmotsägelse. Om det finns kommunala veton och det finns konsensus i kommunen om att man inte ska ha någon brytning är ju ärendet klart. Varför ska man då ha ett nationellt förbud? Logiken går inte ihop.
Det handlar om att göra symbolpolitik, och det är en symbolpolitik som får väldigt stora negativa konsekvenser för svensk mineralnäring. Men en komplex verklighet har ju aldrig varit ett problem för Miljöpartiet. En komplex verklighet har aldrig varit Miljöpartiets specialitet direkt. Det har bara handlat om en variabel och att bara kunna hålla en tanke i huvudet samtidigt.
Man har bara enkla symbolpolitiska förslag och tänker inte på konsekvenserna av det. Det här är problemet med Miljöpartiet. Att Socialdemokraterna går med på detta är helt otroligt när de samtidigt säger att vi ska vara en gruvnation.
Hanif Bali (M):
Min fråga är ganska enkel och kräver ett ganska enkelt svar. Frågan går till samordningsminister Ibrahim Baylan. Nu har det gått ungefär två år sedan Ibrahim Baylan tillträdde som ansvarig samordnare för att minska segregationen - en superminister, tror jag till och med att jag läste i en tidning. Regeringen har snart suttit i fyra år.
Jag har en ganska enkel fråga: Kan Ibrahim Baylan nämna en ort i Sverige där segregationen har minskat?
Hanif Bali (M):
Det är i sådana här ögonblick man tycker att det är beklagligt att man inte får ha popcorn med sig in i kammaren. Den interna konflikten mellan Socialdemokraterna och Vänsterpartiet blir märklig, för anklagelsen från Socialdemokraterna blir på något sätt att jag och Ali Esbati skulle hålla med varandra i frågan. Men jag ska ju rösta på ert lagförslag i morgon, så det här blir såklart lite märkligt.
Vi borde snarare ta i hand på att det finns en bred enighet i Sveriges riksdag om att hålla populistiska vänsterpartier och extremister utanför den svenska arbetsmarknadsmodellen. Det är väl i sin tur en seger för den svenska demokratin och samhällsmodellen. Jag och Ali Esbati är eniga om en sak, nämligen att vi är oeniga.
Om du personligen, Patrik Björck, med din fackliga bakgrund har vissa kval när det gäller att hantera detta är det inte någon orsak att associera oss. Det är inte så himla korrekt. Med dessa ord vill jag bara återigen poängtera detta, så att det inte råder några missförstånd: Jag och Patrik kommer att rösta likadant i voteringen.
Hanif Bali (M):
Jo, det är såklart lite av en förolämpning att anklaga en moderat för att vara vänsterpartist eller att i alla fall dela åsikter med en vänsterpartist. Men det märkliga i diskussionen blir att om det vore konkurrens mellan olika fackförbund, som skulle vara en moderat åsikt, skulle vi inte i morgon rösta för ett förslag som minskar ett sådant moment på den svenska arbetsmarknaden.
Jag tror att vi alla kan vara eniga om att den modell som har funnits hittills kanske inte har inneburit det bredaste samhällsproblem som existerar. Men det har varit ett problem att strejkrätten och konflikträtten har varit så extensiv att det inte bara har skapat sämre förhållanden för företagsamheten utan också för arbetstagarna. Det är väl det vi kan vara eniga om att vi löser i morgon.
Hanif Bali (M):
Jag tror att Martin Ådahl hintade om att jag var pessimistisk. Jag kan säga att svensk syn i de här frågorna kanske har varit lite väl optimistisk. Det gäller regeringen och även Alliansen och tidigare Centerpartiet. Systemet behöver bara rattas lite, så kan vi strax få EU:s lägsta arbetslöshet eller vad det nu kan vara.
Nu andas Martin Ådahls anförande samma optimism. Det är väldigt gulligt. Men det stora problemet är att Centerpartiets politik inte går ihop. Det finns inget annat exempel någonsin, som registrerats av OECD, på ett land som har haft så stor migration som Sverige - i västvärlden, i en industrialiserad ekonomi.
Det har aldrig skett. Det har aldrig uppmätts. Då går det faktiskt inte att prata om minijobb i Tyskland och andra sådana saker. Därutöver är Sverige det land i hela västvärlden som har störst skillnader i kompetens mellan inrikes födda och utrikes födda.
Det finns inget annat land i den industrialiserade världen som har större skillnader än Sverige. Martin Ådahl vill öppna för ännu mer invandring, fler skyddsskäl, och samtidigt försöka komma åt den etnifiering och segregation vi ser på arbetsmarknaden. Det är inte realistiskt.
Jag undrar helt enkelt: Hur tänker ni här? Alla era reformer kan ge effekt på marginalen men inte om ni fyller på med nya kunder hela tiden.