Bo Bernhardsson (S):
Jag ska förstås börja med att tacka för svaret. Arbetsmarknadsministern konstaterar att han svarade på ungefär samma fråga som för en vecka sedan, och att svaret är ungefär detsamma i dag. Då är det väl så att vi kommer att fortsätta att ställa frågorna till dess att de här missförhållandena är undanröjda, eller kanske tills vi får lite bättre svar.
Som arbetsmarknadsministen sade är en av utgångspunkterna för den här diskussionen de händelser som egentligen handlar om en modern form av utsugning, som avslöjades på hamburgerkedjorna.
Där kan man som en liten pittoresk anmärkning säga att det alltså är samma multinationella eller transnationella storföretag som nu kommer att få subventioner av skatten eller de sociala avgifterna av den här regeringen. Lite pittoreskt är det väl, kan jag tycka. Jag fick också inspiration till den här frågan av det som har hänt, ska vi säga inom den politiska eliten.
Också där har det ju avslöjats att man har utnyttjat svart arbetskraft. Häromdagen fick vi ett nytt exempel till samlingen när det berättades att Maranatarörelsen hade två städare på ett hotell, anställda för 500 kronor i månaden. Jag är rätt övertygad om att vi kommer att få se fler exempel. Det här är inte det sista.
Arbetsmarknadsministern håller naturligtvis med mig om att det är en orimlig situation som råder. Men samtidigt undrar jag: Vad avser arbetsmarknadsministern då att vidta för åtgärder? Som jag tolkar det får jag egentligen inget svar.
Det arbetsmarknadsministern säger är i själva verket att han inte tänker göra någonting, ungefär så här: Regeringen har vid upprepade tillfällen förklarat att den svenska modellen har fungerat väl och att det inte är aktuellt att förändra arbetsrätten. Det här är på något sätt en avgörande punkt, nämligen arbetsrätten.
Jag tror att Sven Otto Littorin försöker lugna oss genom att prata om att man inte tänker genomföra de försämringar som högern brukar diskutera när det gäller arbetsrätten. De nya Moderaterna har en lite vänligare sinnesstämning. Det är ett sätt att försöka lugna oss att säga: Vi ska inte göra någonting - i varje fall inget negativt.
Men det som skulle behövas på det här området är att man förstärkte fackets möjligheter att hävda intressena för den här gruppen på arbetsmarknaden, alltså de mest utsatta på arbetsmarknaden. Det skulle behövas förändringar av arbetsrätten - inte försämringar av arbetsrätten men däremot förbättringar som gjorde det möjligt för facket att agera starkare och hävda den här gruppens rättigheter på arbetsmarknaden.
Nu är det så att jag tror - där är jag möjligtvis lite konspiratorisk - att skälet till att man nu tar en paus och inte gör några försämringar av arbetsrätten från högeralliansens sida är att man tycker att man har gjort tillräckligt för ett tag framöver när det gäller att försvaga fackets position på arbetsmarknaden.
Konsekvenserna av det som regeringen redan har gjort när det gäller a-kassan, avdragsrätten för fackföreningsavgiften och så vidare är ju att fackföreningsrörelsen har försvagats. Nu hoppas jag självklart att man ska kunna ta tillbaka förlorade positioner, men det är ju konsekvensen av regeringens politik.
Man tappade, tror jag, någonstans runt 27 000 medlemmar förra året bara inom LO, och människor har hoppat av a-kassan. Det leder till lägre löner för de redan lägst avlönade, och det leder till att facket kommer att få stora svårigheter att hävda intressena just för de grupper som jag här har pekat ut.