KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Bengt Berg påminde sig om Döda poeters sällskap , och det var en väldigt fin film. Många gånger är det roligt hur mindre eller vad man tror ska vara smalare filmer hittar sin publik. Vi kan tala om det eftersom vi båda uppenbarligen har en stark kärlek till filmen. Jag minns en annan film: Goodbye Lenin .
Den visades först på någon mindre filmfestival, och genom mun-till-mun-metoden kom den att bli en film som lyftes till de stora biograferna och gick under väldigt lång tid. Sedan tror jag att den blev populär också på dvd, både som köp-dvd och som uthyrning. Jag vet inte om Bengt Berg eller Siv Holma har sett Goodbye Lenin , men det var en väldigt bra film. Bengt Berg hade ett antal förslag.
När det gäller tidigareläggning går inte det. Vi har en speciell budgetprocess, och anledningen till att vi har valt 2012 är just bland annat för att det är det år då man har bedömt att den stora satsningen kommer att ske från Filminstitutets sida.
Jag har ingen tro på att Siv Holma skulle tycka att detta med att vänta in marknaden är någon god idé. Det ligger liksom inte i linje med hennes politik.
Om man har lite omsorg också om skattebetalarnas pengar finns det dock skäl att vänta, vilket vi också gör, tills kostnaden för digitalisering hamnar på en rimlig nivå. Det är skälet till att vi väntar till 2012.
Både Bengt Berg och Siv Holma har varit inne på vad som sker i övriga Europa, och jag kan tala om att detta är en fråga som har diskuterats flera gånger det senaste året när kulturministrarna möts. Alla delar nämligen samma vision och ser naturligtvis också bekymren med många mindre biografer som riskerar att slås ned.
Vi talar gärna här hemma också om biografens betydelse för annat än film, vilket vi har varit inne på tidigare. Detta är ett statsstöd, men vår uppfattning efter att ha lyssnat är också att man tror att detta inte kommer att bereda några som helst problem. Alla talar nämligen om detta, och det gör även kommissionären. Bengt Berg nämnde någon inlandsfond, och det kan väl vara en god idé att undersöka vilka möjligheter som finns där.
Det handlar naturligtvis om de nationella kulturpolitiska målen att kultur av god kvalitet ska nå alla men också att det är en satsning på de mindre orterna. Jag hävdar nämligen också bestämt varje gång jag får tillfälle att människor inte vill bo på orter där det inte finns ett kulturutbud och inte heller möjligheter till idrott.
Det finns även strukturfonder som kommissionär Vassiliou själv uppmanade oss att söka från. Det är ingenting som hindrar att man går in och börjar digitalisera. Många har också gjort det; runt 150 salonger beräknas vara digitaliserade vid årsskiftet. Sedan är det så att inte alla av de drygt 800 biosalonger som finns i Sverige kommer att kunna eller kanske ens behöva digitaliseras.
Runt 200 biografer eller salonger visar nämligen inte film mer än en gång per vecka. Då kanske det inte är angeläget att göra en digitalisering. Jag ser dock fram emot den satsning vi nu kommer att göra, för jag tror att den kommer att betyda väldigt mycket.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Film tror jag att vi kommer att debattera över huvud taget mycket framöver, inte bara därför att vi ser alltmer film och inte bara på biografer. I dag visas en liten del av alla filmer som kommer på biograf; de flesta ser vi i andra så kallade visningsfönster. Det är vi inte ensamma om. Den engelske kulturministern talade om att 3 av 50 filmer visas i dag på bio i hans hemland. Så ser det ut.
Jag håller med Bengt Berg om mycket, dock ej allt. Bengt Berg tar upp det amerikanska utbudet. Det är inte ett problem att det skulle vara av dålig kvalitet. Det är det inte, utan det görs mycket bra film i det stora landet i väster. Men vi har också mycket europeisk film, det finns mycket asiatiskt producerad film och afrikansk film, film som produceras i Sydamerika som visas alldeles för lite.
Där skulle jag gärna se - det visas i dag på mindre biografer - att det visas också i tv. Det är en fråga vi säkert kan komma att återkomma till. Inte desto mindre går den här satsningen i gång 2012. Vi ligger långt fram jämfört med andra länder. Många pratar bara om det. Vi har pengar avsatta i budgeten, men det måste gå rätt till. Utvecklingen står ju inte still.
Det digitaliseras biografer vartefter. Det har gått ut medel från Filminstitutet som gjort det möjligt för fler att komma i gång. Men alla salonger behöver inte digitaliseras. Det går som en röd tråd genom Alliansens politik, det är det vi vann valet på, att visa omsorg om skattebetalarnas pengar.
Hade vi startat den här digitaliseringen, som jag har förstått att Vänsterpartiet ville, för många år sedan hade kostnaden blivit betydligt mycket högre. Risken är att man då hade låst sig fast vid en teknisk standard som i dag hade varit omodern. Då hade man tvingats göra en ny mycket dyrare satsning. Jag tror att det är klok politik att göra som regeringen gör, att vänta till 2012. Tack för debatten!
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Agneta Gille har frågat mig vad jag avser att göra med anledning av att Österbybruk har akuta problem med underhåll av fastigheten samt vilka initiativ jag kommer att ta för att påverka den utredning om kulturhistoriska byggnader som nu pågår för att ta över ansvaret för Österbybruk. När det gäller den senare frågan avser jag givetvis inte att påverka eller föregripa den pågående utredningen.
När utredningen om översyn av statens fastighetsförvaltning har lämnat sitt betänkande kommer regeringen i vanlig ordning att ta ställning till de förslag som lämnats. Det som dock kan konstateras är att den aktuella utredningens uppdrag i den del som rör förvaltningen av kulturhistoriska värdefulla fastigheter främst handlar om att diskutera de generella principerna för statens innehav.
I utredningens uppdrag ingår inte att ta ställning till om enskilda fastigheter, som i dag inte ägs av staten, bör ägas av staten. I uppdraget ingår alltså inte att lämna något förslag som direkt rör ägandet av herrgårdsmiljön i Österbybruk.
Jag vill i detta sammanhang påminna om att regeringen 2008 beslutade att inte agera med anledning av att Bruno Liljefors stiftelse hemställt att staten skulle överta ägandet av fastigheten Österbybruk, som ligger i Östhammars kommun i Uppsala län. Det har inte framkommit något som gör att det finns anledning att ompröva det ställningstagandet.
Den stora majoriteten av värdefulla kulturmiljöer förvaltas inte av staten och bör inte heller ingå i statens förvaltning, utan bevaras och utvecklas bäst genom att även fortsättningsvis vara i enskild ägo. När det gäller den första frågan har Bruno Liljefors stiftelse erhållit omfattande stöd från staten i form av bidrag till kulturmiljövård som fördelas av länsstyrelsen.
Staten har bidragit med drygt 3,5 miljoner kronor under de senaste fem åren. Bidraget till kulturmiljövård utgör även fortsättningsvis den typ av stöd som staten kan erbjuda. Något slags särlösning för herrgårdsmiljön i Österbybruk ser jag dock varken som möjlig eller önskvärd.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag tror att Agneta Gille vet att jag delar det starka engagemanget för vårt kulturarv. Där är vi helt överens. Det värmer mig att höra med vilken glöd och engagemang som Agneta Gille talar om Österbybruk, där du uppenbarligen också har dina rötter.
Det är detta engagemang som är livsviktigt för att kulturmiljöerna ska kunna leva, bevaras och utvecklas. Jag är väl medveten om att det finns stora behov inte bara på Österbybruk utan på många andra håll också. Staten ger via Riksantikvarieämbetet ungefär en kvarts miljard kronor till länsstyrelserna.
De avgör till stor del själva hur man ska fördela stödet till vård av olika fastigheter och miljöer. Jag utgår ifrån att Bruno Liljefors-stiftelsen också har en bra relation till länsstyrelsen. Det är trots allt där som frågan framför allt hör hemma. Vi får också ständigt nya kulturarv.
Det påpekas också att vi inte bara kan bevara det som finns, utan vi måste också bevara det som kommer. Det här är ett dilemma. Nu verkar det som om Agneta Gille är överens med mig om att det inte går att ge utredningen några extra uppgifter. Det är mindre än två månader kvar tills den ska presentera sitt betänkande. Då kommer vi kanske inte att ha anledning att diskutera just enskilda bruk eller miljöer men att se till principerna.
Jag tror att redan i dag förvaltar ämbetet, Statens fastighetsverk och andra runt 500-600 olika värdefulla miljöer, och de blir också fler och fler. Vi på Kulturdepartementet har också ett ansvar för våra kyrkor. Det är en annan viktig del av kulturarvet.
Nästan en halv miljard går årligen till drygt 3 000 kyrkor, varav många faktiskt är medeltida. Det är en viktig fråga. Jag tar gärna en kontakt med Riksantikvarieämbetet för att höra om någonting nytt har kommit fram och om man möjligen har de här kontakterna.
Vi har också en ny förordning på kulturmiljöområdet som Riksantikvarieämbetet och många andra länge har efterlyst. Det handlar om att det ska bli enklare och att man ska kunna modernisera och bygga upp kunskaper. Man har också ett speciellt kulturvårdsforum, tror jag det heter, där man kan utbyta erfarenheter med varandra.
De uppgifter jag har fått är att stiftelsen vid Österbybruk, Bruno Liljefors-stiftelsen, har varit framgångsrik med att engagera allmänheten och få sponsorer och i sina kontakter med bland annat länsstyrelsen. Jag tar gärna en kontakt med ämbetet för att höra om någonting mer kan göras.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag är kanske inte den som främst kan bidra med råd och tips om hur man bäst gör lokalt för att ge stiftelsen en ökad finansiering. De kunskaperna tror jag att Agneta Gille och andra som är engagerade i bygden och bruket har. Jag förstod också att samarbetet med länsstyrelsen var väldigt gott. Det fanns till och med täta personkontakter. Det är väldigt bra.
Därmed tror jag att den kunskapen finns. Låt mig upprepa att staten via Riksantikvarieämbetet ger ungefär en kvarts miljard årligen just till förvaltande av kulturmiljöer. Vi skulle naturligtvis kunna beskriva många andra miljöer som säkert kan ha problem, men jag anser fortfarande att det inte är givet att staten ska äga alla dessa.
Jag tror inte att det är det mest ändamålsenliga för de här olika miljöerna. Nu pågår en stor förändring av kulturpolitiken, nämligen regionaliseringen. Från årsskiftet är det fem regioner som har gått in i den här nya samverkansmodellen. Det är Gotland, Skåne, Västra Götaland, Halland och Norrbotten. I går besökte jag Norrbotten.
Där ser man också ett stort engagemang i kulturen. Det gäller såväl den traditionella kulturen som det som Agneta Gille var inne på, det vill säga regional utveckling, besöksnäring, turism och hur man kan få levande miljöer. Nu när regionerna har fått ett större inflytande över de statliga medlen kan man säkert också göra omdisponeringar som skulle kunna stödja den här formen av miljöer. Jag vet inte hur långt just Uppland har kommit i sitt arbete.
Landstingen ska ta fram treåriga, kulturella, regionala handlingsplaner som också ska vara väl förankrade med den civila sektorn, och dit hör ju många av de engagerade som Agneta Gille talar om, och med kommuner och det professionella kulturlivet. Jag vet att tio till tolv regioner i Sverige är ivriga och vill in i den här nya modellen från nästa årsskifte.
Här ges också nya möjligheter att samverka på ett sätt som man inte har kunnat göra tidigare. Jag tycker att det också är någonting att ta med sig i det kommande arbetet.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag tackar för inbjudan. Jag har fått inbjudningar tidigare. Landet är stort och de olika kulturmiljöerna många. Jag tar tacksamt emot denna inbjudan. Jag känner till Österbybruk närmast från bild och skrift, inte genom fysiskt besök. Jag kommer därför gärna dit. Låt mig upprepa det jag sade tidigare, nämligen att vi nu väntar på att utredningen ska blir klar.
När Agneta Gille talar om samarbete med exempelvis Lövsta, ett gammalt bruk från ungefär samma tid, som också ligger i Uppland, måste de erfarenheterna och den kompetensen kunna utvecklas utan att Statens fastighetsverk för den skull tar sig an även Österbybruk. Det måste inte vara en förutsättning för ett ökat samarbete.
Jag tar till mig frågan och lovar att ta kontakt med Riksantikvarieämbetet för att höra hur långt man har kommit.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Berit Högman har frågat mig vilka initiativ jag är beredd att ta för att säkerställa att Strindbergsjubileet blir lika framgångsrikt som Linnéåret samt om några initiativ kommer att tas för att öka anslaget till Strindbergsjubileet utöver tidigare beviljade 200 000 kronor. Jag vill inledningsvis betona att vi delar beskrivningen av August Strindberg som en portalfigur i den svenska litteratur- och kulturhistorien.
Samtidigt vill jag understryka Strindbergs ständiga aktualitet i samtiden, som författare, dramatiker och bildkonstnär både här hemma och utomlands. Av dessa skäl har regeringen beslutat göra en nationell insats för firandet av Strindbergsjubileet. Som en mindre del av insatserna beslutade regeringen om ett särskilt bidrag till Strindbergsmuseet för arbetet med nya utställningar inför Strindbergsåret.
Det är naturligtvis viktigt att kunna ge Strindbergsmuseet möjlighet att under och inför 2012 genomföra särskilda satsningar. Samtidigt är det angeläget att klarlägga att bidraget till Strindbergsmuseet utgör en del av en helhet. Regeringen beslutade också i december 2010 om att bidra till koordineringen av jubileet för att de aktiviteter som planeras av aktörer i hela landet ska få spridning och uppmärksamhet.
Det samordningsansvar som frågeställaren efterlyser finns alltså redan på plats. Mer konkret handlar det om att Statens kulturråd har fått i uppdrag att ansvara för en samordningsgrupp med berörda intressenter inför året. Uppdraget innefattar bland annat att ta fram en gemensam grafisk profil för Strindbergsåret, koordinera planerade aktiviteter samt informera om och marknadsföra Strindbergsåret.
För detta uppdrag får Kulturrådet använda 1 miljon kronor. Statens kulturråd har dessutom tillsammans med Svenska institutet fått i uppdrag att samverka och förmedla information om aktiviteter till utländska aktörer och de svenska utlandsmyndigheterna. Till detta ska läggas de insatser som flera nationella institutioner planerar inom ramen för sina verksamheter.
Enligt uppgifter som framkommit vid möten som Kulturdepartementet haft med berörda institutioner planerar flera särskilda insatser under året. Det kan handla om både utställningar, särskilda uppläsningar och teater- och dansföreställningar. Bland annat planerar Dramaten ett flertal initiativ såväl på vuxensidan som inom scenkonst för barn och ungdom.
Sammantaget är jag övertygad om att det Strindbergsår vi ser fram emot 2012 kommer att vara fyllt av verksamheter och evenemang som på ett engagerat sätt kommer att manifestera August Strindbergs självskrivna roll i vår kulturhistoria och, kanske ännu viktigare, i vår samtid.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag kan först givetvis instämma med Berit Högman om synen på August Strindberg. Han var en sammansatt person, får man säga, inte minst i sin syn på kvinnor. Där rymdes hela spektrat. Man kan också tala om hans syn på demokrati och hans syn på judar. Han är även en dramatiker som fortfarande spelas.
Det för mig in lite grann på den fråga som Berit Högman efterlyser svar på, alltså om någon form av sammanhållen strategi. Vi firar varje år ett antal jubileer. Nu firar man till exempel Jussi Björling, och det gjorde man också i fjol. Det sker på många håll och också med ett stort ideellt engagemang. Det är alldeles utmärkt.
Vi har myndigheter och institutioner som har till uppgift exempelvis att spegla både den samtida och den äldre konsten och att spela både nyskrivet och äldre drama och så vidare. Det gäller naturligtvis också under de olika jubileer som vi har.
När vi högtidlighåller 100-årsminnet av August Strindbergs död under nästa år är det givet att Dramaten och de olika museerna, såväl de statliga museerna som länsmuseerna, uppmärksammar detta på olika sätt. Det handlar även inom fotografi och till och med inom trädgårdskonst där Strindberg ju var om inte expert så åtminstone en stor kännare.
Nu sker det så pass mycket inom Strindbergsåret att vi tycker att det finns skäl att samordna aktiviteterna. Just i dag, om en knapp timme, har Kulturrådet bjudit in, tror jag, ett fyrtiotal olika intressenter. Engagemanget är alltså stort för att se hur man kan samordna det här så att man får bästa möjliga effekt.
Jag ser inte att en lösning skulle vara att varje år portionera ut pengar till olika jubileumsändamål, hur framstående de här personerna än har varit, för jag tycker att detta är någonting som ligger inom den ordinarie verksamheten. När det gäller den extra verksamhet som man vill göra från Strindbergsmuseets sida tyckte vi ändå att det fanns skäl att stödja den, precis som Stockholms stad gör.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag tycker att det blir väldigt enkelt om man bara ska tala om pengar. Om man satsar ett visst antal miljoner får man ett bättre utfall. Det är inte givet. Vi har väl organiserade institutioner och myndigheter som också har en stark konstnärlig integritet.
Vi vet också genom de diskussioner vi har haft inför exempelvis Strindbergsjubileet att man självklart kommer att uppmärksamma Strindberg, inte minst i hans roll som dramatiker. En stor del av det sextiotal dramer som han skrev spelas ju än i dag, inte bara i Sverige utan också utomlands. Mest känd är kanske Fröken Julie . Jag minns ett besök på Österåkeranstalten där fångarna spelade Fordringsägare .
Det kan vara fem sex år sedan. Det visar den aktualitet som han har än i dag. Jag är inte på något sätt övertygad om att man för att man satsade x miljoner - jag vet att oppositionen alltid har mer pengar, så är det ju - skulle få ett större utfall.
Jag vet att det när det gäller litteraturen, som Berit Högman talar om, finns en stor beredskap också inom förlagsvärlden att uppmärksamma Strindberg.
Jag tror att vi kommer att få se och höra väldigt mycket av Strindberg, såväl inom Sveriges Television som inom Sveriges Radio, det som våra ambassader gör utomlands tillsammans med bland annat Svenska institutet, Kulturrådet samt filmer, teater, uppläsningar och föredrag.
Jag tror att det kommer att bli ett väldigt spännande år, mycket tack vare att Kulturrådet också på ett tidigt stadium samlar de många intressenter som finns för att se till att det här blir en gemensam satsning, bland annat med en gemensam profil, där man kanske försöker att stödja varandra i stället för att konkurrera med varandra. Sedan har jag inte sagt att det aldrig kommer att bli någon särskild satsning.
Men just när det handlar om Strindbergsjubileet är det vår uppfattning att det kommer att uppmärksammas tillräckligt ändå. Och jag tror att de 200 000 kronorna som vi har givit till bland annat Strindbergsmuseet kommer att betyda att även deras möjlighet att bygga spännande utställningar blir väldigt lyckosam.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag tycker att vi ska avhålla oss från att tala om vad en kulturpersonlighet, August Strindberg i det här fallet, är värd eller inte är värd. Han har en stor ryktbarhet. Det är vi alla väl medvetna om. Det glädjande med Strindberg är att han ständigt uppmärksammas, inte bara när det råkar vara ett jubileum och man på många håll särskilt vill uppmärksamma detta. Det är alldeles utmärkt.
Men jag ser inte att den satsning som Berit Högman skulle göra med ett visst antal extra miljoner skulle innebära att den här satsningen blev väldigt mycket mer lyckosam. När det handlade om Bergmanfestivalen var situationen delvis lite annorlunda. Man ville bland annat ge Dramaten möjlighet att kunna spela en del av de verk som de annars kanske inte hade haft rättigheter till och även uppmärksamma Bergman i ett internationellt filmsammanhang.
Jag tror att vi inte ska ge oss in på en diskussion om vem som är värd mer eller mindre pengar. Det blir en ohållbar och inte särskilt snygg diskussion, tycker jag. Jag är glad över att det stora engagemanget finns för August Strindberg. Det skulle ha funnits ändå, vare sig vi hade gett mer pengar eller inte. Jag tycker att vi inte alltför mycket ska ge oss in och styra institutionerna. Jag håller hårt på armlängds avstånd här, på den konstnärliga integriteten.
Och jag är väldigt trygg med att institutionerna, såväl scenkonstinstitutionerna som konsthallar, museer och många andra, inte minst den civila sektorn, kommer att uppmärksamma August Strindberg på ett sätt som man kanske inte hade förväntat sig när han gick bort för snart hundra år sedan.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Berit Högman har ställt frågor till mig i ämnet kultursponsring. Inledningsvis ställs frågan om det är regeringens uppgift att tala om vad medierna ska skriva om. Vidare frågas det vilket ansvar jag som kulturminister har för att öka kultursponsringen och om det är min inriktning att kulturutbudet i Sverige formas utifrån målet att öka sponsringen.
Slutligen frågar Berit Högman vad jag avser att göra för att öka näringslivets sponsring av kulturen men samtidigt slå vakt om kulturens och konstens oberoende? Först vill jag lyfta fram att de nya nationella kulturpolitiska målen som riksdagen antog i december 2009 klart och tydligt slår fast att kulturen ska vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft med yttrandefriheten som grund.
Målen anger också att alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet samt att kreativitet och konstnärlig kvalitet ska prägla samhällets utveckling. Det är efter dessa övergripande mål som jag och regeringen utformar statens insatser på kulturområdet. Berit Högman har frågat om det är regeringens uppgift att tala om vad medierna ska skriva om. Självklart är svaret nej.
Som kulturminister har jag ett givet ansvar för att peka på förtjänsterna av och möjligheterna att öka kultursponsring. Jag vill här ta tillfället i akt att klargöra att samma regler gäller för att sponsra kultur som för att sponsra idrott. Olyckligtvis tror många i dag att reglerna ser olika ut. Det finns alltså möjligheter att utveckla kultursponsringen inom ramen för nu gällande regelverk.
På regeringens uppdrag har Statens kulturråd under 2010 redovisat ett uppdrag om icke-offentlig finansiering och även tagit fram en strategi för myndighetens fortsatta arbete med frågan. Kulturrådet lyfter bland annat fram att det krävs ömsesidig kunskap och kompetens mellan kultur och näringsliv för att sponsringsområdet ska få framgång.
Jag anser att sponsring av kulturell verksamhet är ett viktigt komplement till offentlig finansiering, och det är angeläget att sponsring uppmuntras. Jag avser att under mandatperioden även arbeta vidare på att förbättra förutsättningarna för att öka den ömsesidiga kunskapen och kompetensen mellan kultur och näringsliv. Detta ska självfallet ske inom ramen för att kulturen fortsatt ska vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft.
Det är positivt om fler i samhället vill vara med och ge kulturen bredare finansieringsmöjligheter och förutsättningar att växa och utvecklas.