KBLab/rixvox huggingface dataset:
Martin Kinnunen (SD):
Vår utgångspunkt är att klimatfrågan är global. Det spelar inte speciellt stor roll vad Sverige gör. Det är den krassa sanningen. Vi kan utradera våra utsläpp fullständigt, det kommer garanterat inte att ha någon påverkan på klimatet. Det borde vi vara överens om. Jag tror inte att någon hävdar att klimatet är så känsligt för en ökad mängd koldioxid i atmosfären.
Det är mot bakgrund av detta som vi förkastar flera av regeringens och Vänsterpartiets olika klimatsatsningar. De neddragningar som vi gör på naturvård handlar i grunden om skogen. Det tycker jag är en angelägen fråga. Som vi ser finns det mer skog än någonsin i vårt land.
Av den svenska skogen är 31 procent skyddad. Att i det läget lägga smått häpnadsväckande 1,3 miljarder på att expandera dessa områden tycker vi inte är en rimlig prioritering. Då har man inte heller räknat in den indirekta kostnad som uppstår när marken inte längre brukas. Att det skapar jobb, tillväxt och ökar vårt välstånd om vi kan öka våra satsningar på detta miljöområde är inte vettigt och inte ansvarsfullt.
Vi skyddar redan skogsarealer som sammantaget är större än Skåne, Blekinge, Småland, Halland och Västergötland. Att i det läget lägga ännu större resurser på naturreservat tycker vi inte är rätt. Däremot vill vi inte dra ned lika mycket på skötseln av dessa områden eftersom vi ser att den är eftersatt. Därför prioriterar vi upp skötseln, givet de omdisponeringar som vi gör i budgeten.
Martin Kinnunen (SD):
Jag tycker att det är jättebra om det kan komma fram nya drivmedel. Jag har ingenting emot biodrivmedel som sådant. Det är jättebra om det kan satsas mer, att man fortsätter att satsa pengar på forskning och utveckling av dessa bränslen. Men någonstans måste man också konstatera några principiella saker. Med risk för att låta som en libertarian, vilket en borgerlig politiker borde låta som, tycker jag att klåfingriga politiker ska hålla sig borta från marknadsstyrning.
Man bör inta en teknikneutral hållning och inte gå in för att styra den tekniska utvecklingen och inte subventionera viss teknik medan man strutar i annan. Vi har en väldigt destruktiv utveckling på energiområdet. Vi subventionerar vissa energislag med över 100 procent samtidigt som vi straffbeskattar vattenkraft och kärnkraft till följd av Centerpartiets inflytande.
Det är mycket beklagligt. Vi har absolut ingenting emot biodrivmedel, men vi kan inte köpa att bränslena ska subventioneras när det i dag är väldigt osäkert om de någonsin kommer att bära frukt. Det finns i dag företag som läggs ned eftersom man inte kan se framför sig att de kommer att kunna fungera utan ännu kraftigare subventioner.
Ska vi börja att subventionera dessa bränslen, ja, då kommer vi att erodera skattebasen. Det kommer att kosta väldigt mycket pengar. Jag tror inte att det är ett effektivt sätt att använda våra skattepengar på.
Martin Kinnunen (SD):
Jag tycker att det är positivt att Kristina Yngwe lyfter fram frågan om beroende av fossila bränslen från Ryssland, arabstater och så vidare. Det är en angelägen fråga, speciellt därför att Centerpartiet har drivit fram en straffbeskattning av svensk kärnkraft och svensk vattenkraft, vilket leder till att kärnkraftverk läggs ned.
Det finns enorma lönsamhetsproblem även inom vattenkraftssektorn. Fler producenter funderar på att låta verken stå still eftersom de inte tjänar några pengar. Vad detta kommer att leda fram till är just beroende av fossila bränslen. Kan vi inte reglera med vattenkraft och kärnkraft får vi väldiga problem. Vi kommer definitivt att behöva använda oss av fossila bränslen framöver om den här politiken fortskrider.
Etanolen har varit ett fullkomligt praktfiasko som kostat skattebetalarna stora summor pengar. Bilisterna tycker inte om det här bränslet. Många serviceverkstäder avråder bilisterna från att tanka med det, för det har förstört en mängd motorer, vilket har åsamkat privathushåll stora kostnader.
Man talar om svensk etanol, men väldigt mycket etanol importeras från andra länder. Man är också överens från såväl FN som en lång rad forskningsinstitut om att det inte är rimligt att upplåta mark där man bör odla mat till odling av bränslen. Det är inte ett effektivt sätt att utnyttja mark på.
Etanolsatsningen har vi förordat ska tas bort omedelbart, och det håller vi fast vid. Det är en ineffektiv satsning.
Martin Kinnunen (SD):
Jag vill gratulera ministern till ett fantastiskt bra pr-arbete i alla fall efter COP 21. Jag läste tidningen i helgen och trodde nästan att Åsa Romson hade räddat världen. Men vad var det som hände egentligen?
När jag granskar det här avtalet närmare konstaterar jag att det slutade i princip med att ett stort antal länder ska fortsätta att öka sina utsläpp, såsom Kina, Indien, Ryssland, Sydkorea, Mexiko, Indonesien, Sydafrika, Turkiet, Thailand, Kazakstan, Förenade Arabemiraten, Vietnam. Det är länder bland de topp 20 som har lovat att de ska fortsätta att öka utsläppen varje år till 2030.
Man kan titta på till exempel Ryssland. Där har man lovat att man minska utsläppen med 25 procent till 2030. Men vad betyder det egentligen, eftersom utsläppen efter 1990 minskade kraftigt i Ryssland? Betyder det att man kan fortsätta att öka utsläppen jämfört med dagens nivå? Så jag undrar: Var det här verkligen en framgång när flertalet av de stora utsläppsländerna kommer att fortsätta att öka utsläppen till 2030?
Martin Kinnunen (SD):
Svensk klimatpolitik bygger på illusionen att vi ska gå före och på så vis få andra länder att följa efter. Men bevisligen fungerar det inte. De andra länderna tänker ju fortsätta att öka utsläppen under en lång rad år framöver. Genom koldioxidläckage kan vår politik faktiskt bidra till att öka utsläppen i andra länder. EU-kommissionen har kommit fram till att höjda energipriser med 1 procent i Europa leder till minskad export med 1,6 procent.
Riksrevisionen har i sin rapport Mer klimat för pengarna framhållit att varken regering eller myndigheter har samlat analyserat risken för koldioxidläckage i Sverige. I rapporten Klimatpolitik och ledarskap , som togs fram inom ramen för expertgruppen för miljöstudier, konstaterade man att höga koldioxidskatter leder fram till just koldioxidläckage. Ska man minska utsläppen, då måste fokus ligga på forskning och utveckling och inte på skattechocker.
Är ministern och regeringen beredda att ompröva sin politik på det här området, sluta upp med skattechockerna och satsa mer på teknisk utveckling?
Martin Kinnunen (SD):
Johan Hultberg kom in på det globala perspektivet till slut. Det är det som är grundläggande här. Det visar också på problemet. Vi är ett litet land i världen. Vi har inte möjlighet att själva minska utsläppen på global nivå. Vi kan arbeta internationellt och försöka att tillsammans med andra länder uppnå rättsligt bindande utsläppsminskningsavtal. Vi är långt borta från det i dag, tyvärr. Men vi får fortsätta arbeta mot det.
Det är det främsta verktyget. Vi kan också arbeta med vår forskning och utveckling för att hitta instrument så att andra länder kan minska sina utsläpp och inte göra om de misstag som de rika länderna har gjort tidigare. Men Moderaterna och de övriga partierna har inte det globala perspektivet. Till exempel har ni i Miljömålsberedningen nu lagt fram förslag om att vi ska minska utsläppen med 85 procent till 2045.
Det låter jättebra. Men det är ett typexempel på någonting som bygger på känslor. Man har inte gjort någon seriös samhällsekonomisk analys av vad det kommer att kosta eller vilken nytta det kommer att leda till. Det är mycket riktigt det mest ambitiösa utsläppsminskningsmålet som existerar i världen. Men till vilken nytta? Och till vilket pris? Vad kommer det att kosta? Moderaterna och de övriga partierna framhärdar med sektorsvisa mål som har dömts ut av forskningen.
Finanspolitiska rådet har dömt ut det. Konjunkturinstitutet har dömt ut det. Men Johan Hultberg vet uppenbarligen bättre. Jag undrar: Varför?
Martin Kinnunen (SD):
Johan Hultberg kommer med många fina ord. Han talar om bibehållen konkurrenskraft och tillväxt, trots att vi som ett isolerat land i världen ska bedriva den mest extremistiska klimatpolitiken i hela världen. Jag undrar hur det ska gå. Det finns nämligen ingen analys bakom att ett land ska gå före och bedriva en helt annan politik än övriga världen och inte tappa i konkurrenskraft. Det existerar ju inte.
Det finns vissa beräkningar i Miljömålsberedningens utkast, som kom tidigare. Man talar om allt från 1 procent av bnp till 12 procent. 1 procent av bnp är 42 miljarder. Det här målet kan alltså komma att kosta hundratals miljarder kronor. Har ni funderat över rimligheten i det, Johan Hultberg?
Det är som sagt många fina ord. Men det är väldigt mycket pengar till väldigt liten nytta. Alla de här orden klingar bara falskt.
Martin Kinnunen (SD):
Det är intressant att lyssna på Rickard Nordin. Han sätter fokus på det som är problemet med svensk miljö- och energipolitik. Vi har ett centerparti och ett miljöparti som får oproportionerligt stort inflytande. Det spelar ingen roll vilken regering vi får. Det tycks bli ungefär samma energi- och miljöpolitik. Det är ett stort problem. Nordin talade en del om forskning.
Han menade att hans parti var duktigt på att följa den och att ett annat parti var mindre duktigt. Jag undrar för min del om Centerpartiet över huvud taget har lyssnat på Konjunkturinstitutet eller Finanspolitiska rådet när dessa har dömt ut Miljömålsberedningens arbete. Det var tal här om sysselsättning och tillväxt, och det lät lite som Donald Trump igen - make Sweden great, eller något sådant.
"Klimatpolitiken ökar inte sysselsättningen eller stärker konkurrenskraften", har Konjunkturinstitutet slagit fast. Finanspolitiska rådet skriver: "Vi menar därför att grunden för den politik Miljömålsberedningen här föreslår är synnerligen bräcklig. Tanken att man genom strängare klimatreglering också kan vinna ökad konkurrenskraft är en from förhoppning snarare än dokumenterad empirisk erfarenhet."
Detta handlar om fina ord och möjligheter att vara bäst i klassen och känna sig duktig. Men man uppnår inga resultat på detta sätt, och det leder inte till jobb och tillväxt.
Martin Kinnunen (SD):
Rickard Nordin talar om IPCC och internationella åtaganden, men det är inte det som Miljömålsberedningens mest synliga arbete handlar om. Dess mest synliga arbete handlar ju om att föra in Sverige på en extrem bana med den mest extrema klimatpolitiken i hela världen. Den går längre än alla de avtal som vi har undertecknat. Vi ska givetvis uppfylla de åtaganden vi gjort internationellt. Jag tycker att vi ska jobba med de här frågorna globalt.
Problemet är att vi inte kan göra IPCC:s arbete här i Sveriges riksdag i Miljömålsberedningen. Miljömålsberedningen kan inte hejda ökade utsläpp av växthusgaser i världen. Man måste förstå detta. IPCC har beräknat vad det kostar att minska utsläpp på olika nivåer. Man har kommit fram till ganska höga siffror.
Det handlar väl om upp till 6 procent av bnp. Men då har man antagit en mängd olika saker, till exempel att alla länder vidtar de här åtgärderna samtidigt. Jag undrar: Vilken analys har Miljömålsberedningen och Rickard Nordin gjort av vad de här målen kommer att kosta det svenska samhället? Handlar det om 1 procent av bnp, eller är det 10 procent av bnp? Har man någon aning om detta?
Förstår man inte att kostnaden kan bli högre om inte alla länder bedriver samma politik? Vi lever i en global värld och har företag som konkurrerar med massor av olika företag i andra länder och kan flytta sin produktion till andra länder om det är mer fördelaktigt att verka där. Om man inte förstår det här samspelet mellan svensk klimatpolitik och andra länders klimatpolitik är vi ganska illa ute.
Martin Kinnunen (SD):
Jag noterade att Lars Tysklind började prata om Paris och kopplade det till att Miljömålsberedningens mål inte alls är radikala och extrema i förhållande till vår omvärld. Man blev så inspirerad där nere, efter yran i COP 21 i Paris, att man skrev upp procentsiffran lite extra. Man ville känna sig lite extra duktig. Men problemet är att Parisavtalet inte förbinder något land till någonting.
Man ska skicka in ett papper där man talar om vad man ska göra framöver. Vissa av länderna har tydligt skrivit att de tänker fortsätta att öka sina utsläpp. Därför tycker jag att kopplingen är lite märklig. Jag lyssnade också på Johan Hultberg. Han försäkrade oss alla att Alliansen lyssnar på oberoende experter och att det är viktigt.
Nu har oberoende experter - Konjunkturinstitutet och Finanspolitiska rådet - gjort klart att sektorsvisa mål är skadliga. De minskar flexibiliteten och ökar kostnaderna. Ändå vill såväl Liberalerna och övriga Alliansen som Socialdemokraterna ha målet om en fossilfri fordonsflotta. Jag undrar varför. Kommer den olja som vi slutar att använda att försvinna om inte vi köper den? Kommer vi att rädda klimatet på det här sättet?
Kommer alla fordonstillverkare att förändra de bilar som de säljer för att vi i vårt land ska ha en fossilfri fordonsflotta? Kommer de andra länderna att ta efter? Det är viktiga frågor att ställa sig i sammanhanget. Det handlar om en kostsam politik som övervältras på företag, konsumenter och skattebetalare.
Martin Kinnunen (SD):
Jag tror att alla älskar Parisavtalet. Klimatalarmisterna blev jätteglada, för de fick 1 1⁄2 procent. De fick en ny siffra som var lägre än den förra - i det här sammanhanget vill man ha så låga siffror som möjligt. De så kallade klimatförnekarna var också jätteglada, för det här avtalet förbinder inte någon till någonting. Och alla stora länder var väl glada av samma skäl. Ingen behöver göra någonting.
Men det finns också vissa positiva aspekter på Parisavtalet. Det kan möjligen leda fram till något längre fram. Det var intressant att höra att Lars Tysklind och Liberalerna är motståndare till sektorsvisa mål, men man är ändå en del av Miljömåsberedningen som vill ha sektorsvisa mål. Man var en del av en regering som också ville ha sektorsvisa mål när det gäller transportsektorn. Där vill man också ha det, som jag förstod det.
Det är lite märkligt att man erkänner att det är dåligt med sektorsvisa mål, men när det kommer till fordonstrafiken ska vi ha ett sektorsvist mål. Det här brukar motiveras med att vi ska gå före. Vi ska lära andra länder att det faktiskt går att få en fossiloberoende fordonsflotta. Men det finns ju ingen empirisk forskning som visar att det stämmer. Oljan kommer att fortsätta att konsumeras.
Den olja som inte konsumeras i Sverige kommer att konsumeras någon annanstans. Sverige är ett litet land. Vi styr inte fordonsutvecklingen globalt. I stället tvingas vi in på ett sidospår med dyra subventioner av etanol och biodiesel. Det kostar många miljarder per år. Vi kommer att få en fossilfri fordonsflotta, men det är inte effektivt att sätta ett mål till 2030. Vi måste vänta och se hur utvecklingen går. När tekniken är mogen och när den är kostnadseffektiv kommer vi att få detta.
Men det blir kanske 2040 eller 2050 - det återstår att se. Att sätta målet till 2030 är ineffektivt och kostsamt.
Martin Kinnunen (SD):
Jag blev inte riktigt klok på liknelsen med smuts i de olika rummen. Atmosfären har ju inte flera olika rum. Det är ett enda jättestort rum. Det spelar ingen roll var man släpper ut något; det finns överallt i alla fall. Det är ju något av grundproblematiken i den här frågan. Det är också lite fel att benämna koldioxid som smuts.
Det är ändå en källa till liv och något som behövs för att saker och ting ska kunna växa. Jag lade märke till att Socialdemokraterna är mycket tydliga med att man vill sätta fokus på nationella insatser. Jag tycker att det är beklagligt. Kan man minska utsläpp någonstans i världen mer effektivt med samma summa pengar ska man naturligtvis göra det.
Allt annat är ineffektivt och dumdristigt, eftersom det inte spelar någon roll var någonstans utsläpp sker, utan de påverkar oss lika mycket i alla fall. Nu har Miljömålsberedningen, lite försenat och med något bortfall, kommit fram till att man vill minska utsläppen med 85 procent från 1990 till 2045.
Det är, har vi hört, det mest radikala förslag som något land har lagt fram. Det kan man tycka olika saker om. I delbetänkandet var det ganska förvirrat när det gällde vad man bedömde att detta skulle kosta. Det fanns olika beräkningar, och man hänvisade vagt till att kostnaden blir någon enstaka procent av bnp.
Vet Matilda Ernkrans något om vad detta förslag kommer att kosta?
Martin Kinnunen (SD):
Om alla tog ansvar skulle vi ju inte ha denna debatt. Att alla inte tar ansvar är ju egentligen det som vi diskuterar. Det är därför man behöver ha möten på FN-nivå och försöka få med sig alla länder. Dessvärre åstadkommer man ganska lite.
Ernkrans hävdar att regeringen spenderar så mycket pengar att det räcker till allt: Man kan minska utsläppen ensidigt här i Sverige samtidigt som man öser ut pengar på vår omvärld. Det var spännande att få höra det. När jag tittar på statens budget tycker jag att det ser lite dystrare ut. Jag har frågat Moderaternas företrädare, Centerpartiets företrädare och nu Socialdemokraternas företrädare vad man bedömer att det skulle kosta.
Jag har fortfarande inte fått något svar. Det är lite intressant. I delbetänkandet fanns det i alla fall siffror, på allt från 1 procent av bnp till 12 procent. Det är en skillnad på flera hundra miljarder. Konjunkturinstitutet var ganska hårda när de sågade detta, just eftersom det inte fanns någon grund för de påståenden som Miljömålsberedningen lade fram i det betänkandet.
Jag hoppas att det kommer att se bättre ut nu när det kommer den här veckan. I övrigt vore det positivt om Socialdemokraterna och den övriga regeringen kunde ta del av Finanspolitiska rådets yttrande till Miljömålsberedningen om just kostnadseffektiv klimatpolitik. Atmosfären har nämligen inte olika rum. Det är samma rum. Kan vi minska utsläppen mest för 100 kronor någon annanstans ska vi givetvis göra det. Allt annat är dumdristigt.
Sverigedemokraterna tycker att vi ska uppfylla de internationella åtaganden som vi har gjort. Sverige har tagit ett enormt stort ansvar. Men vi ska inte göra det in absurdum. Det är dumdristigt, och det riskerar vår tillväxt och våra arbetstillfällen.
Martin Kinnunen (SD):
Jag håller med om mycket av det som Gunilla Nordgren framhåller. Om vi kan möjliggöra en inhemsk produktion av nästa generation biodrivmedel som är kostnadseffektiv och bär sig är det positivt. Det är just av den anledningen vi inte avstyrker propositionen i dess helhet. Det vi vill ha till stånd är en kostnads- och nyttoanalys av satsningarna. Kommer de att bära sig över tid?
Finns den potential som man pratat om så länge och som alla lobbyister ägnar mycket energi åt att mjölka pengar ur statskassan för så att de kan fortsätta? I dag ser vi att olika forskningsanläggningar lägger ned för att man inte tror på detta.
Jag vill inte helt avfärda nästa generations biodrivmedel, men vi vill ha en genomlysning av verksamheten så att vi ser om detta verkligen är rätt saker att lägga pengarna på.
Martin Kinnunen (SD):
När jag läser den borgerliga reservationen uppfattar jag den som att man vill satsa mer på detta och tycker regeringen är alldeles för passiv. Jag skönjer i alla fall att man vill ösa ännu mer skattepengar på detta. Det talas om att det är många företag och många forskare som ser positivt på detta. Det är ju roligt.
Men anledningen till att det sker mycket lobbyism på det här området är att företagare vill ha del av skattebetalarnas pengar. Det kanske de ska ha i viss omfattning. Men då måste vi också kunna klargöra att de skattepengarna går till något som är nyttigt. Det stämmer att vi i vår följdmotion är skeptiska.
Det är vi just därför att vi vill ha reda på om de här pengarna kommer att göra nytta och om vi kommer att minska utsläppen i förhållande till satsad krona på ett kostnadseffektivt sätt. Det har inte gjorts någon riktig genomlysning av verksamheten, som vi ser det.
Martin Kinnunen (SD):
Grunden i det antirasistiska arbetet måste utgå från att vi inte gör skillnad på människor och att alla behandlas med respekt oavsett etnisk bakgrund, sexuella preferenser med mera. I arbetslivet ska vi fokusera på kompetens. Dessvärre har vi en negativ utveckling på det här området. Vi har fått ett begrepp, rasifiering, som utgår från att ge människors yttre attribut betydelse.
Vi har Mångkulturellt centrum i Botkyrka, som Vänsterpartiet stöder och som man har finansierat rasforskning till.
I Botkyrka vill Vänsterpartiet och Socialdemokraterna faktiskt att man ska börja föra etniska register i kommunen - det vi anklagas för att vilja göra men där vi enbart har föreslagit enkätundersökningar som genomförs bland annat i Frankrike, som ledamoten Hedin har velat ha som ett föregångsexempel i det här arbetet.
Vi har också kunnat notera hur debattörer med invandrarbakgrund som kritiserar den svenska invandringspolitiken frekvent även i public service utmålas som svikare, så kallade Uncle Tom. De som invandrare borde vara tacksamma över den här migrationspolitiken och inte bete sig som några svikare, tycks innebörden vara. Det är ett främlingsfientligt och rasistiskt synsätt. Det kom några frågor. Det var en knivskärning i Malmö. Jag tror inte att det ännu har genomförts någon rättegång.
Min uppfattning är att det var politiska motiv som låg bakom där och att det absolut inte var någon importerad brottslighet utan att det var nazister som begick brott, avskyvärda brott. Det har talats mer om den enkätundersökning som Jimmie Åkesson har föreslagit. Sådana enkätundersökningar genomförs i alla länder, även i Sverige.
Men när vi säger att vi ska göra lite fler enkäter och få reda på lite mer information om vilka attityder som finns i samhället, då är det plötsligt fruktansvärt, då är det åsiktsregistrering och etnisk registrering. Jag tycker att det är en debatt på mycket låg nivå.
Martin Kinnunen (SD):
Det är ganska trevligt att lyssna på moderaten Jacobsson Gjörtler i den här debatten, tycker jag. Det jag uppfattade handlade om internationellt arbete, teknikutveckling, ansvarsfulla marknadsekonomiska verktyg, klimatnytta, kostnadseffektivitet och så vidare. Det är saker som vi i Sverigedemokraterna definitivt kan skriva under på. Däremot har vi en del frågetecken.
Den oppositionella klimatpolitiken är ju, vad vi kan se, framför allt retorisk. I praktisk handling visar Moderaterna upp en helt annan sida. Till exempel har Moderaterna haft en ganska hög svansföring vad gäller ansvarsfördelningen i fråga om utsläppen inom Europeiska unionen. De har kritiserat regeringen för att man har förhandlat fram den absolut sämsta överenskommelsen för svensk del.
Vi ska alltså minska utsläppen mest av alla. Vi möjliggör därmed för andra länder att slippa undan. Vissa länder kan till och med öka utsläppen för att vi förhandlar så dåligt. Detta behandlade vi i EU-nämnden. Först uttalade man sig kritiskt om kommissionens förslag och försökte förmå regeringen att verka för en annan lösning. Ministern blev lite arg och skällde lite på Moderaterna.
Resultatet blev att Moderaterna köpte regeringens förslag. Varför gjorde man det?