Sven-Erik Österberg (S):
Tack för svaret, statsrådet! Jag delar Peter Normans uppfattning när det gäller styrelsen. Jag har inte heller sett framför mig att statliga styrelserepresentanter ska stå i kö framför statsrådets dörr för att berätta om varje steg man tar, utan det normala i aktiebolag är att man kommunicerar genom ordföranden. Jag ger också fullt stöd till Peter Norman för hans sätt att agera gentemot den tidigare ordföranden i Vattenfall. Det var en riktig åtgärd i den situationen.
Där kan jag ge Peter Norman fullt stöd. Detta är ju en markering - en bestraffning, kan man säga - för att ordföranden inte har skött sitt uppdrag, men det hjälper inte själva sakfrågans problem. Man måste naturligtvis jobba vidare med hur det här fungerar. I den diskussion vi hade fick jag intrycket att Peter Norman tyckte att han hade ganska god koll på hur läget var i Vattenfall, och då måste det vara rätt trist för honom att få det här beskedet i mars.
Om det hade fungerat som det skulle hade ordföranden informerat det nya statsrådet om hur det stod till i Vattenfall när Norman fick ansvaret. Det är viktigt att detta följs upp och att man talar om för ordföranden vad rollen är. Vad jag ser finns det inget annat för den som sitter i en statlig styrelse än att leva upp till det direktiv som finns där ägaren har sagt vad som ska gälla i bolaget. Detta är en lag som inte får rubbas på något sätt.
Det är oerhört viktigt att statuera. Tittar man tillbaka kan man se att man har glidit på det i de statliga bolagen. Det har man också gjort längre tillbaka. Det gäller inte minst Vattenfall och lösningen med till exempel de tyska cheferna. Det är enorma belopp som också överträffar de svenska med bred marginal. Det har tagits upp i styrelsen där det redovisats.
Men man säger från regeringens håll att man inte har känt till det. Det finns två frågor där också. Endera har informationen inte skett eller så har det skett. Det reder vi inte ut i dag. Men det är väldigt viktigt att jobba vidare med det så att det fungerar på ett tillfredsställande sätt. Det man kan se är att det uppstår en kultur i dessa företag.
Det är en sak att diskutera högsta ledningens ersättningar som är på en fantastiskt hög nivå. Det andra är ingen regeringsfråga. Men man ser vad det sprider för kultur. Tittar man lägre ned i hierarkin är lönenivåer oerhört höga för tjänster som på andra ställen egentligen inte motsvarar det. Man får gå ganska långt ned i hierarkin på många håll och inte minst i Vattenfall innan man hamnar på en statsrådslön för ersättningar som getts.
Det är ledningen sätter nivån, och det är inget som man kan lösa på politisk nivå. Det är också en kultur som sprider sig hur man lönesätter medarbetare. Alla tittar ett snäpp uppåt på vad chefen ovanför mig har, hur jag har det, och sedan tittar jag nedanför. Det är så det fungerar. Till sist vill jag säga att jag delar uppfattningen om rörliga löner. Där jag inte delar Peter Normans uppfattning är när man kommer längre ned i hierarkin.
Jag har själv jobbat på rakt ackord en gång i tiden. Jag kan försäkra Norman att det finns en fantastisk anpassningsförmåga till ackorden och hur man hanterar dem så att man får bästa möjliga utfall. Manipulationsutrymmet är väl längre ned i hierarkin i ett företag. Men jag kan försäkra Peter Norman att det förekommer där också att man anpassar arbetet och prestationerna i förhållande till hur de är utformade.
Jag kan vittna om efter att har varit skogsarbetare i tio år hur det fungerade med rakt ackord och hur man hanterade det när man diskuterade det. Rörliga system har verkligen sina avarter. Jag delar Peter Normans uppfattning att när det gäller ledningarna handlar det egentligen inte om prestation utan oftast om en slutsumma. Det är vad diskussionen har rört sig om.