Jan Björklund (L):
Det var ju väldigt klargörande, men jag tror att det är ett väldigt kontroversiellt budskap som Rossana Dinamarca nu kommer med: Det ska vara förbjudet i Sverige att be föräldrarna att skicka med en matsäck när man ska göra en utflykt vid något enstaka tillfälle. Jag tror att Sveriges föräldrar tycker att en sådan politik skulle vara fullständigt verklighetsfrämmande. Men jag tackar för det raka beskedet. Det är väldigt klargörande för synen på ansvarsfördelningen mellan hem och skola. På den punkten har vi olika uppfattningar.
Min uppfattning är att detta aldrig får organiseras på ett sådant sätt att några känner sig utanför. Det är det vi försöker fånga i lagstiftningen. Ni styrde ju i tolv år med Socialdemokraterna. Det är samma lagstiftning. Vi förtydligar den nu ännu mer. Det har förekommit situationer som inte har varit bra, och därför görs nu lagstiftningen ännu tydligare. I stället för att bara skriva att det får vara obetydliga kostnader skriver vi nu att det inte får organiseras så att någon känner sig utanför.
Det är i de termerna det beskrivs. Sedan är det naturligtvis en fråga om sunt förnuft hos lärare och rektorer. Rossana Dinamarca utgår från att lärare och rektorer är något slags korkade personer som organiserar saker så att barn ska känna sig utanför, och så vill hon reglera varje sak. Går du ut på en skola kan du se att några har dyrare jackor än andra. Hur långt ska man gå i regleringen av detta? Det måste finnas ett sunt förnuft, ett föräldraansvar och ett ansvar från de professionella i skolan. Det finns lagar och regler.
Vi har våra moraliska utgångspunkter, som är i stort sett likartade, nämligen att ingen får ställas utanför. Vi har också en inspektion som granskar detta och kritiserar när det görs fel. Det Rossana Dinamarca föreslår är väldigt långtgående. Så långt är inte jag beredd att gå. Men jag är absolut beredd att försvara en politik som tar sin utgångspunkt i värderingen att ingenting får organiseras så att några känner sig utanför.
När det till sist gäller barnfattigdomen, som Rossana Dinamarca återkommer till, är det riktigt att den ökade 2008 jämfört med 2007 eftersom vi gick in i en ekonomisk kris. Den är dock lägre både 2008 och 2007 än under vart och ett av de tolv år som Vänsterpartiet stöttade regeringspolitiken. Den har alltså sjunkit successivt. Men det är riktigt: Mitt under den ekonomiska krisen ökade arbetslösheten något, och då ökar per definition också barnfattigdomen.
Det är en allvarlig utmaning att människor är arbetslösa. Ofta är det ensamstående föräldrar som blir arbetslösa, och det är det som genererar barnfattigdom: Man har svag inkomst från början och får naturligtvis svaga ersättningar när man blir arbetslös, och så hamnar barnen under en viss ekonomisk nivå. Detta ökade något under lågkonjunkturen. Min bedömning är att när konjunkturen tar fart igen minskar barnfattigdomen.
Men trots finanskrisen är barnfattigdomen väsentligt lägre än under vart och ett av de tolv år som Vänsterpartiet var med och organiserade den ekonomiska politiken i Sverige. Detta är dock en viktig utmaning, och den ska vi ta tag i. Sammanfattningsvis: Undervisningen i Sverige ska vara kostnadsfri. Skolan ska vara kostnadsfri. Enstaka inslag av typen att man skickar med eleverna matsäck tycker inte jag går att förbjuda.
Men ingen verksamhet i skolan får organiseras så att enskilda barn på grund av föräldrarnas inkomstnivå känner sig utanför.