Morgan Johansson (S):
Att ni vill ha straffsanktioner förstod jag, men det jag inte förstod var hur anmälningsplikten skulle bli smalare. Ni skriver i interpellationen att den enbart ska tillämpas då man misstänker brott mot barn, till exempel misshandel, sexuella övergrepp, könsstympning eller vid allvarlig försummelse. Lägger man in det här med allvarlig försummelse, blir det egentligen liktydigt med det som vi faktiskt redan har i dag. Jag förstår inte hur er version kan vara smalare än den som är i dag.
Jag vill ha en bred anmälningsplikt. Jag tror att det är rätt viktigt att markera att när man ser tecken på missförhållanden i skolan eller i sjukvården ska man anmäla det till socialtjänsten. Jag delar Solveig Hellquists uppfattning att en del, både läkare och skolpersonal, kanske drar sig för att göra det.
Men det handlar då bara om att återigen se till att hela tiden markera att detta faktiskt är en plikt för dem och att socialtjänsten inte kan jobba, hur bra den än är, om man inte får in den här informationen hela tiden. Jag tycker nog att Solveig Hellquist är en smula dyster i hela beskrivningen av vad vi har gjort för att motverka våld mot barn över huvud taget.
Vi har nu haft tragiska fall med barn som dött till följd av våld - fruktansvärda tragedier. Av det kan vi lära oss väldigt mycket. Vi kommer som sagt att lägga fram en ny lagstiftning kring dödsorsaksutredningar redan om 14 dagar. Men man får inte glömma bort att vi i vårt land har jobbat oerhört intensivt och att resultatet varit bra när det gäller just våld mot barn.
Ta bara detta att antalet barn som dör av våld trots allt har halverats på bara 20 år. För 20 år sedan dog ungefär tio barn per år. I dag är genomsnittet ungefär fem. Det är naturligtvis fruktansvärda siffror, men det har ändå gått i rätt riktning.
Jag tror att det bland annat hänger ihop med det förebyggande arbete som vi har gjort när det gäller barn och våld. Jag gick till källan och tittade i den utredning om barn och våld som gjordes 2001 för att ta fram lite siffror på vad som har hänt bara de senaste 50 åren.
Solnastudien var en studie som man gjorde på 50-talet för att se hur ofta barn blev slagna, hur ofta det var en del av vardagen. Man frågade både föräldrar och barn. Samtliga barn som deltog i studien hade blivit slagna.
30 % av föräldrarna sade att de slog sina barn i stort sett dagligen, framför allt de minsta, de som var ett, två och tre år. 60 % av flickorna och 70 % av pojkarna hade blivit slagna minst en gång i veckan upp till fem års ålder. Det här var på 50-talet. Och vem var det som slog? Det var framför allt mödrar som slog.
Så var det enligt Solnastudien på 50-talet och 60-talet. Sedan hände någonting på 70-talet och 80-talet. På 70-talet var det ungefär 50 % av barnen som sade att de någon gång hade blivit slagna. På 80-talet var det 30 % och på 90-talet var det 20 %. Vi såg en väldigt snabb nedgång.
För att summera det finns det nog ingen attitydförändring i vårt land som är tydligare än just denna, nämligen att våld och barn inte hör ihop och att man inte ska uppfostra sina barn med våld. Jag tror inte att det funnits någon attitydförändring de senaste 50 åren som varit tydligare än just den. Det tycker jag att vi ska ta till oss som ett gemensamt tecken på framgång under de här åren.