KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Jag ber om ursäkt om interpellanten tog illa upp för att jag nämnde Thomas Östros. Poängen var att visa att utvecklingen har gått åt rätt håll under de här åren. För tio år sedan var det ungefär hälften så många kvinnliga professorer som i dag. Utvecklingen går åt rätt håll. Jag skulle önska att det vore ännu mer fifty-fifty mellan kvinnor och män bland de professorer som nyutnämns, men där är vi inte. Bland dem som nyutnämns är det dock många fler kvinnor än tidigare.
Man kan ju inte fasa ut de äldre. Eftersom de är professorer så länge de är verksamma påverkas den procentuella andelen i långsam takt. Det intressanta är att titta på dem som nyutnämns och nyrekryteras. På doktorsnivå är det fifty-fifty i dag. Det är det som är basen för de blivande professorerna. Herr talman!
Jag tycker inte att rekryteringsmål är något passivt. Även Delegationen för jämställdhet vid högskolan rekommenderar att vi ska utveckla det. Det är inte jag som avgör vem som ska bli professor. Jag tror inte att någon av oss vill ha ett sådant system. Det måste akademierna själva avgöra på vetenskapliga meriter, och enbart på vetenskapliga meriter. Det hoppas jag att vi är överens om.
Vilka professurer man inrättar, inom vilka discipliner och hur man jobbar för att uppmuntra kvinnliga doktorer att ta sig vidare i karriären påverkar ju i nästa steg vilka som har möjlighet att bli professorer. Rekryteringsmål är ett sätt att göra det tydligt för dem som styr över lärosätena och bestämmer vilka som ska bli professorer att vi tycker att det är viktigt att man främjar jämställdhet och att vi tycker att man på sikt bör öka andelen kvinnliga professorer.
Det betyder inte att de ska rekrytera en kvinna som har lägre vetenskapliga meriter och att hon ska gå före en man som har högre vetenskapliga meriter. Det betyder att när man planerar verksamheten på lärosätena ska man se till att det finns karriärmöjligheter och att man underlättar att förena familj och arbete. Man ska uppmärksamma duktiga kvinnor på olika sätt för att se till att de kommer i rätt läge nästa gång det ska utnämnas professorer.
Rekryteringsmål tror jag är ett skarpt verktyg. Det är väl ungefär så ni tänker när det gäller att inrätta en jämställdhetsbonus. Det är samma sak. Man stimulerar, ger incitament och sätter upp mål, även om jag inte tror på den där bonusen och den därför inte finns med i forskningspropositionen. Men det är ungefär samma tänk. Ni vill ju inte heller lagstifta om att man ska kvotera, vilket jag tycker är bra att ni inte vill.
Jag tycker att utbildningsminister Tamm gick för långt när han bestämde att det skulle inrättas särskilda professurer bara för kvinnor. Det är att gå för långt. Det är vetenskapliga meriter som ska avgöra. Vi ska se till att man har goda möjligheter att utvecklas i arbetet åren innan man blir professor - när man har doktorerat - så att det nästa gång det ska utnämnas professorer finns fler kvinnliga kandidater. Det är den vägen vi måste gå.
Jan Björklund (L):
Jag är helt övertygad om att en majoritet av de kvinnliga rektorer som i dag leder våra lärosäten och som är professorer vet precis vad det har inneburit att slå sig fram som kvinna. Jag är helt övertygad att de är bättre på att fundera ut vad som behövs på deras lärosäten än vad Louise Malmström är, och till och med bättre än vad jag är. Det är därför som ansvaret ska ligga där. Louise Malmström sade något som jag hoppas att hon inte riktigt menar fullt ut: Allt är bättre än en passiv hållning. Jag tycker inte det.
Jag tycker inte att vi ska vara passiva utan vidta en del åtgärder. Men alla åtgärder är inte de rätta. Om det enda och överordnade är att vi snabbt vill uppnå fifty-fifty mellan kvinnor och män kan jag föreslå tre åtgärder på raken så att man uppnår det nästa år. Låt oss sparka hälften av de manliga professorerna så blir det fifty-fifty. Det finns mängder av brutala åtgärder som vi skulle kunna vidta om allt vore bättre än en passiv hållning. Men så är det inte. Vi måste hela tiden fundera. Detta är forskning.
Det ska vara de duktigaste forskarna som blir professorer. Det får inte finnas någon misstanke om att de utnämns på någon annan grund. Därför var det som man gjorde för 15 år sedan fel, nämligen att inrätta särskilda professurer förbehållna ett visst kön. Däremot är det rätt med åtgärder som stimulerar och uppmuntrar unga kvinnliga forskare att gå vidare i karriären och som underlättar för kvinnor att förena familj och arbete.
Men åtgärder som närmar sig kvotering, som är huvudförslaget bakom interpellationen, och som handlar om att vi ska ta våra forskningsmedel för att, i stället för att premiera kvalitet i forskningen, premiera någonting annat är också fel tänkt. Det är den bästa och den mest högkvalitativa forskningen som ska premieras. Vi ska underlätta för och stimulera kvinnor att ta sig dit men inte sänka kraven eller fördela pengar på annat än det som är bäst forskning.
Jan Björklund (L):
Hillevi Larsson har frågat mig om jag avser att ge ett tydligt uppdrag till Skolverket att vidta åtgärder för att främja lärande för hållbar utveckling samt om jag tänker vidta några andra åtgärder för att säkerställa att nationella och internationella mål för lärande för hållbar utveckling nås. Jag håller med om att utbildningssystemet ska vara en del av Sveriges arbete med främjande av hållbar utveckling.
I de olika läroplanerna för förskola, grundskola och gymnasieskola framgår också tydligt att utbildningen syftar till att utveckla kunskaper och förmågor som bland annat bidrar till en hållbar utveckling i ett globalt perspektiv. Som ett exempel kan jag nämna läroplanen för grundskolan från 2011.
I den ställs det krav på att skolan ska ansvara för att varje elev efter genomgången grundskola har fått kunskaper om förutsättningarna för en god miljö och en hållbar utveckling. Genom styrdokumenten stöder skolans mål och riktlinjer en utbildning som ger kunskap och insikt inom de områden som omfattar de nationella miljömålen.
De gäller för alla skolor, men det är huvudmännen som ansvarar för att utbildningen lever upp till de krav och ambitioner som framgår i läro-, kurs-, och ämnesplanerna samt för examensmålen i gymnasieskolan. Skolverket har, som ett generellt uppdrag, till uppgift att stödja huvudmännen i deras utbildningsverksamhet, till exempel att implementera styrdokumenten. Därutöver hanteras utmärkelsen Skola för hållbar utveckling, som interpellanten nämner i sin interpellation, numera av staten och Skolverket.
Syftet med utmärkelsen är att stödja och vara en inspirationskälla i det pedagogiska arbetet med hållbar utveckling, från förskola till vuxenutbildning. Mot bakgrund av detta kan jag konstatera att skolväsendet och Skolverket på olika sätt redan arbetar med lärande för hållbar utveckling.
Jan Björklund (L):
Jag tror att debattörerna här missförstår vad det betyder att ge ett uppdrag till Skolverket. Uppdrag till Skolverket att ta upp entreprenöriellt lärande eller något annat ger vi i regel därför att vi tror att skolväsendet inte uppmärksammar de frågorna. Men det ni pratar om nu är en av huvuduppgifterna för skolväsendet som man utför varje dag. Skolväsendet i Sverige har 215 miljarder kronor. En av huvuduppgifterna är de ämnen vi talar om nu.
Hillevi Larsson hade räknat ut att termen "hållbar utveckling" nämns 33 gånger i den läroplan som jag har skrivit. Hur många gånger det nämns säger inte allt, men det är klart att det är framlyft oerhört tungt. I flera ämnen är detta numera oerhört centralt i kursplanerna. Det gäller geografi, biologi, fysik, kemi och en lång rad andra ämnen utöver det, som samhällskunskap. Det är i flera ämnen som detta är ett centralt innehåll. Det hjälper inte att ge några tusen eller någon miljon till Skolverket och tro att det skulle förändra något.
Detta är en av skolans huvuduppgifter, något man gör i skolan varje dag. Då hänger ni upp er på att det skulle vara ytterligare ett av hundra småuppdrag till Skolverket och tror att det skulle förändra något. Men det gör det inte - det handlar inte om det. Detta är så att säga en av mänsklighetens stora överlevnadsfrågor. Det kan man se i läroplanen och den kunskap som vi har fått. Lena Sommestad gjorde som miljöminister ett jobb kring detta, och det har även andra miljöministrar och olika regeringar gjort.
Detta är upplyft till en av de största frågorna. Nu hänger ni upp er på att det skulle vara ytterligare ett uppdrag till Skolverket för någon miljon och tror att det skulle ändra något. Men detta är ju något man jobbar med varje dag - det vet alla som har barn i svensk skola. Detta är ständigt återkommande teman i mängder av arbetsuppgifter de håller på med. Jag delar helt ert engagemang och er uppfattning att detta är viktigt.
Men detta finns bland de huvuduppgifter som skolan håller på med varje dag runt omkring i Sverige. Några byråkrater ytterligare på Skolverket är liksom inte lösningen. Beträffande lärarfortbildningen: Ursäkta, men på er tid lades lärarfortbildningen ned. Det är nu vi har lärarfortbildning. Lärarlyftet startade vi, och någon miljard varje år lägger vi ned. Kurserna i NO, som ofta har just den här inriktningen, är bland de största kurser som finns.
Det avskaffades på er tid, när ni satt i regeringen, och det är vi som har infört det. Påstå inte att skolan inte jobbar med hållbar utveckling, för det gör man varje dag! Intresset är jättestort, och lärarna är intresserade av att fortbilda sig och lära sig mer, och det sker genom de satsningar vi nu gör.
Jan Björklund (L):
Jag skulle vilja fråga debattörerna: Varför finns inte det som ni säger med i Socialdemokraternas skolmotion? Varför har ni inte lyckats övertyga ert eget parti? Varför har ni inte övertygat Ibrahim Baylan om att detta ska ske? Det beror på att han och de socialdemokrater som sysslar med utbildningspolitik vet att skolväsendet redan är fullt upptaget med detta. Jag kan göra en enkät till Sveriges skolchefer på precis samma sätt som Naturskyddsföreningen har gjort och fråga om de skulle vilja ha mer stöd i denna specifika fråga.
Alla kommer att svara ja oavsett vad det handlar om; jag lovar. Man kommer alltid att vilja ha mer stöd. Det intressanta med Naturskyddsföreningens enkät är att de svarar att de tycker att de nationella styrdokumenten är väldigt tydliga när det gäller hållbar utveckling. Det finns ingen otydlighet. Det var otydligt förut. På den gamla regeringens tid var styrdokumenten otydliga på den här punkten. Nu är de tydliga. Det är vad skolcheferna svarar. Vill man ha mer stöd? Ja, om frågan ställs på det sättet vill alla alltid ha mer stöd i allting.
Vi måste bedöma om det är en rimlig nivå på stödet. Min uppfattning är att det är det. Min uppfattning är också att skolorna jobbar frenetiskt med detta. Ni säger sedan att det är olika i olika kommuner. Svara då även på den andra frågan. Den första var: Varför har ni inte fått med ert eget parti? Den andra frågan är: Varför ska skolan vara kommunal om vi ska bestämma allting härifrån? Ni talar om att undervisningsmetoder i hållbar utveckling ska utvecklas på ett visst sätt så att det blir spännande.
Ska riksdagen ta över makten att bestämma om undervisningsmetoder? Ni är ute på ett gungfly. Ni bestämmer att skolan ska vara kommunal. Jag är emot det och tycker att den ska vara statlig. Jag vill styra mer. Det är dock bestämt, och det finns en majoritet i riksdagen som tycker att skolan ska vara kommunal. Men så fort ni tycker att någonting ska förändras ska staten ändå gå in och styra i detaljfrågor om undervisningsmetoder. Det måste lärarna få ansvaret för att utveckla.
Inom Lärarlyftet erbjuds nu fortbildning i alla ämnen, men det är totalt fokus på de naturorienterande ämnena och frågor som rör till exempel hållbar utveckling och miljö. Det är nästan högst prioriterat av allt, efter läsning. Det finns så många möjligheter inom detta som inte fanns när ert eget parti hade ansvaret. Berätta gärna varför ni inte får med ert eget parti. Varför pressar ni mig? Det är Baylan ni ska pressa. Varför får ni inte med honom på detta?
Och varför ska staten gå in och styra precis allting när ni tycker att skolan ska vara kommunal?
Jan Björklund (L):
Jag konstaterar att Sveriges skolor tycker att målsättningarna är tydliga när det gäller hållbar utveckling i läroplanen, numera. Så var det inte förut, men utifrån 2011 års läroplan tycker man det. Det är på ett sätt den viktigaste aspekten i den enkät som Naturskyddsföreningen har gjort och som ni och jag har tagit del av. Skolan är nämligen målstyrd. Vi har en modell för skolan i Sverige. Därför har ni inte fått med er Ibrahim Baylan och era egna skolpolitiker på de här förslagen.
Skolan fungerar nämligen på det sättet att riksdag och regering sätter upp mål. Sedan ska vi ha utbildade lärare som har en mycket stor frihet att lägga upp undervisningen. Vi har också lärarutbildning och lärarfortbildning. Lärarfortbildningen är flera gånger större än den var när Socialdemokraterna styrde. Det är mycket stor inriktning på naturvetenskap och naturorienterande ämnen. Hållbar utveckling, klimatfrågor och så vidare är en mycket tung del.
Jag är beredd att försvara den styrmodell vi har. Jag är inte beredd att ställa upp på att riksdagen ska gå in och tala om att det nu ska vara grupparbeten och särskild pedagogik i vissa ämnen och så vidare. Det är jag inte beredd att göra. Det som ni ytterst är ute efter är att Skolverket på riksdagens uppdrag ska gå in och tala om sådant. Jag tror inte på den styrningen. Skolan blir inte bättre av att staten går in och detaljstyr i klassrummen, som ni vill. Det tycker inte era egna skolpolitiker heller. Det är därför som ni inte ens får med er dem.
När det gäller det engagemang ni har för hållbar utveckling tror jag däremot att vi är fullständigt eniga i kammaren om att vi i vår samhällsutveckling måste fokusera mer på klimatfrågan. Skolan gör redan det i stor utsträckning, även om det på grund av kommunaliseringen ser olika ut i olika skolor. Det ska erkännas.
Jan Björklund (L):
Gustav Fridolin har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att säkerställa att nödvändig upprustning av landets skollokaler kommer till stånd. Självklart ska elever och lärare verka i en god miljö. Regelverk och granskningar fyller en viktig funktion för att så sker. I skollagen finns bestämmelser som ställer krav på elevernas utbildningsmiljö.
Det ska finnas de lokaler och den utrustning som behövs för att syftet med utbildningen ska kunna uppfyllas. Vidare ska utbildningen utformas på ett sådant sätt att alla elever tillförsäkras en skolmiljö som präglas av trygghet och studiero. Dessutom gäller arbetsmiljölagens bestämmelser om kraven på en god arbetsmiljö även i skolan.
I läroplanen för grundskolan anges också att skolan ska sträva efter att skapa de bästa samlade betingelserna för elevernas bildning, tänkande och kunskapsutveckling. Som interpellanten skriver i sin fråga är det dock skolans huvudman, väsentligen kommunerna, som ansvarar för att gällande bestämmelser följs. Statens uppgift är att kontrollera att huvudmannen tar detta ansvar.
Arbetsmiljöverket granskar därför elevers och lärares arbetsmiljö i det tillsynsarbete som myndigheten utför. Även Statens skolinspektion granskar om skolan skapat en god miljö för lärande och utveckling i sin tillsyn. Gällande ordning ska följas, och staten har i denna fråga fullgjort sitt åtagande genom regler och genom tillsyn.
Det är nu upp till huvudmännen - kommunerna - att fullgöra sitt åtagande genom att följa såväl den reglering som finns i skollagen och arbetsmiljölagen som Arbetsmiljöverkets rekommendationer.
Jan Björklund (L):
Det blev plötsligt en bred utbildningsdebatt från Fridolins sida, och då måste jag bemöta det. Lärartätheten i svensk skola är högre i dag när det gäller utbildade lärare än vad den var 2006, när de rödgröna styrde. Den är högre. Personaltätheten när det gäller elevhälsovård, skolsköterskor och så vidare är högre i dag än vad den var 2006, när de rödgröna styrde. Personaltätheten är inte lägre.
Den är högre - bland de högsta i den industrialiserade världen. Resurserna är högre i dag än vad de var 2006, när de rödgröna styrde. Ja, vi genomför omfattande reformer i det svenska utbildningsväsendet. Vi är det mest reformintensiva landet i Europa. Just nu genomförs de största reformerna sedan folkskolereformen på 1800-talet. Bakgrunden till det är att den gamla utbildningspolitiken slog helt fel. Det yttersta beviset för detta är PISA-resultatet från 2012.
Det var den sista spiken i kistan för den gamla utbildningspolitiken, och det är därför Sverige nu byter utbildningspolitik. Vi kommer att behöva göra ännu mer. Lokalerna behöver rustas upp. På den punkten har Fridolin rätt, och det följer Arbetsmiljöverkets påpekanden till kommunerna och till skolhuvudmännen att det måste ske. Men ansvarsfördelningen måste vi i denna kammare klara av att stå upp för. Så länge skolan är kommunal måste kommunerna ta ansvaret. Jag beklagar att skolan är kommunal, men det är inte jag som har kommunaliserat den.
Det har ni i de andra partierna gjort. Det kan inte vara så att staten ska in och betala så fort kommunerna missköter sig och struntar i att göra något. Så fungerar inget ansvarsutkrävande i verkligheten.
Jan Björklund (L):
Isak From har, mot bakgrund av den översyn som Institutet för språk och folkminnen gör av sin verksamhet och ekonomi, frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att säkerställa minoritetsspråksutbildningen och minoritetsforskningen vid Umeå universitet.
Inledningsvis vill jag understryka att varje universitet och högskola ansvarar för att utbildning och forskning bedrivs med hög kvalitet och att de tillgängliga resurserna används effektivt. Det är även respektive universitets och högskolas sak att avgöra vilka utbildningar som ska erbjudas för att möta studenternas efterfrågan och arbetsmarknadens behov.
Liksom Isak From anser jag att det är viktigt att de nationella minoritetsspråken bevaras och utvecklas. För att trygga lärarförsörjningen för de nationella minoritetsspråken har regeringen gett vissa universitet och högskolor särskilda åtaganden för att bygga upp och utveckla ämneslärarutbildningen i finska, meänkieli, samiska och romani chib.
Förutom att i enlighet med det särskilda åtagandet snarast bygga upp och utveckla ämneslärarutbildning i samiska har Umeå universitet även i uppdrag att varje läsår erbjuda utbildning i meänkieli och samiska. Min bedömning är att regeringen har gett Umeå universitet goda förutsättningar att klara detta uppdrag.
I sammanhanget är det viktigt att nämna att utbildning och forskning i minoritetsspråken även bedrivs vid andra universitet och högskolor i enlighet med uppdrag i regleringsbrev men också initierat av lärosätena själva.
I den redovisning av uppdraget angående ökat regionalt perspektiv, som Institutet för språk och folkminnen lämnade till regeringen den 1 september 2012, beskrivs bland annat hur institutet avser att ytterligare utveckla och förstärka det regionala perspektivet för att verksamheten i högre utsträckning ska ge effekter i hela landet.
Planerade insatser är till exempel att samverkan generellt bör byggas ut med aktörer inom språk- och kulturområdet lokalt och regionalt samt att kontinuerligt utveckla myndighetens tjänster och samarbete med universiteten och högskolorna. Regeringen avser att följa hur det regionala perspektivet utvecklas.
Den översyn som institutet nu genomför av sin verksamhet och ekonomi syftar till att, med utgångspunkt i sitt uppdrag, åstadkomma en ändamålsenlig, flexibel och kostnadseffektiv organisation och verksamhetsstruktur. I det fortsatta arbetet är dialog med närmast berörda aktörer såsom universitet och högskolor viktig.
Regeringskansliet har informerats om myndighetens översyn, men hur ett statligt institut exakt organiserar sin verksamhet är främst en fråga för myndigheten själv.
Jan Björklund (L):
Ja, Institutet för språk och folkminnen är viktigt för att vårda vårt kulturarv, och det har precis som sagts här anknytning till exempelvis minoritetsspråken, som är det perspektiv Isak From tar upp. Det är ingen tvekan om det.
Riksdagen har varit fullständigt enig över alla partigränser om att riksdag och regering inte ska gå in och bestämma detaljorganisationen i enskilda myndigheter. Även om var och en av oss bor på en ort i Sverige och reser hit till riksdagen måste vi klara av att ta det ansvar som det innebär att vara riksdagsledamot, nämligen att inte detaljstyra myndigheternas organisation.
Om vi ska börja göra det är det här bara en av flera hundra myndigheter. Om vi ska börja tala om hur de ska vara organiserade och exakt var de ska ha sina kontor är det en helt annan myndighetsstyrning än den som tillämpas i Sverige. Det var inte annorlunda under den förra socialdemokratiska regeringen. Båda debattörerna tillhör det partiet. Det var precis likadant då. Myndigheterna bestämmer själva om sin organisation.
Ni är inte nöjda förrän jag säger att myndigheterna ska vara just på de orter ni förespråkar. Jag förstår att det är det som är poängen, men jag kommer inte att stå här i talarstolen och styra exakt hur dessa myndigheter ska vara organiserade. Om det bara är det svaret som gör er nöjda, att jag säger att jag styr detta, kommer ni inte att bli nöjda. Jag kommer inte att säga det, och inte kulturministern heller. Det kommer heller inte en regering med er egen partifärg att göra.
Ledningen för en myndighet måste själv få avgöra sin organisation. Mitt ansvar som utbildningsminister är att säkerställa att universitet och högskolor har resurser och uppdrag som står i paritet till varandra. Lunds universitet är Sveriges största universitet. Alla de andra lärosätena i Sverige är avundsjuka på de resurser som finns i Lund, det lovar jag.
Att Lunds universitet inte skulle ha resurser att klara detta är helt enkelt inte sant. Umeå universitet är också ett av Sveriges större forskningsuniversitet. Självklart klarar man av de uppdrag man fått när det gäller undervisning och forskning på minoritetsspråk. Jag hyser ingen oro alls över det.
Jag har naturligtvis också nåtts av den oro som finns hos dem som jobbar med detta över att det kanske ska ske en omorganisation. Den oron är fullt förståelig, men styrelsen och ledningen i den myndighet som har ansvaret för detta i Sverige måste ändå få göra avvägningen av hur organisationen bäst bör ordnas.
Jag har inhämtat informationen att beslutet just nu är uppskjutet, men myndigheten måste själv få hantera detta. Sedan kan naturligtvis olika regionala aktörer försöka påverka den processen, men jag tycker att detta ska ske inom myndigheten och inte i riksdag och regering.