Rasmus Ling (MP):
Den här debatten ska handla om de förslag som regeringen, Socialdemokraterna och Miljöpartiet, lagt fram på skatteområdet, det som i tabell 1.1 i Finansplanen kallas reformer, finansieringar och budgetförstärkningar.
Förslaget handlar om statliga intäktsökningar och utgiftsminskningar på 24 miljarder. I den alternativa alliansbudgeten, numera stödd av Sverigedemokraterna, handlar det om ungefär 11 miljarder. Det låter för de flesta som väldigt mycket pengar, och det är det förstås på många sätt.
Det får stora konsekvenser för människor och verksamheter. Statens totala utgifter är på 886 miljarder. Det är alltså ett ökat skatteuttag på 2,7 procent. Det låter lite mindre.
Den offentliga sektorns andel av bnp, det som ibland kallas för skattetrycket eller skattekvoten, höjs från 42,3 procent i år till 42,8 procent nästa år enligt det förslag som regeringen lagt fram. Det är alltså en skillnad på 0,5 procentenheter. Det låter som marginella justeringar.
Den enskilt största delen av höjningarna gäller arbetsgivaravgifterna, vilket många tagit upp i dag. Det var en fråga som jag debatterade för ett par veckor sedan i en interpellationsdebatt. I valrörelsen var Miljöpartiet tydligt med att vi såg att det behövde göras, inte som en bestraffning av företagen utan för att kunna finansiera viktiga reformer.
Ett av skälen är att det varit en kostsam reform. Få jobb har skapats på ett ganska stort skattebortfall. Om förändringarna är stora eller små är vad vi diskuterar. Det beror på vem man frågar och också vem man tittar på.
När vi föreslagit skattehöjningarna har det varit centralt för oss att ta hänsyn till hur de slår fördelningspolitiskt. För oss som har ambitionen att vi ska ha ett samhälle med små, minskade, ekonomiska skillnader är diagram 1.3 i Finansplanen intressant.
Där framgår tydligt att de i Sverige som ligger i de lägre inkomstskikten får en positiv disponibel inkomst, mer pengar alltså, medan de med de högsta inkomsterna får betala något mer i skatt. På motsvarande sätt kan vi se förändringen mellan gruppen kvinnor och gruppen män.
Där lägger regeringen fram förslag för att vi ska gå mot det jämställdhetspolitiska mål som riksdagen i enighet har beslutat om, att det ska vara likvärdiga ekonomiska förutsättningar för kvinnor och män. Herr talman!
Efter fem omgångar med jobbskatteavdrag föreslår regeringen, alltså Socialdemokraterna och Miljöpartiet, samt Vänsterpartiet att dessa ska trappas av på inkomster över 50 000 kronor i månaden. Vi tycker att alla som varje månad har en så pass hög inkomst har råd att betala några hundralappar mer i skatt.
Vi räknar upp gränsen för när statlig inkomstskatt ska betalas men mindre än vad som brukar vara fallet. På så sätt får vi 4,3 miljarder, pengar som vi kan satsa på skolan och därmed rusta Sverige för framtiden. Det gäller även annat, såsom infrastruktursatsningar.
Under alliansregeringens tid har skatten på arbete sänkts. De som jobbat tidigare, pensionärerna, har inte fått motsvarande skattesänkning. Som en konsekvens av det har gapet mellan dem som jobbar och dem som jobbat tidigare ökat.
I det förslag som vi kommer att ta ställning till om någon timme finns ett förslag som innebär att skatten sänks för de pensionärer som har de lägsta pensionerna så att den blir samma som för dem som jobbar i dag.
Alla med pension upp till 20 000 kronor i månaden föreslås få sänkt skatt, vilket är en majoritet. Inte minst är det också en jämställdhetsfråga. Man talar ofta om gruppen kvinnor och om gruppen män, och man talar om äldre och yngre. Om vi tittar på de pensionärer som har de lägsta pensionerna ser vi att de oftast är kvinnor.
Det är gamla kvinnor som inte längre har någon möjlighet att själva påverka sin inkomst. Kärnkraften har under hela sin existens i Sverige varit subventionerad på olika sätt. Till exempel har kärnkraftsbolagen inte behövt stå för fulla försäkringsrisken, utan den har varit begränsad till de dotterbolag som funnits.
Regeringens ingång är att kärnkraften ska ersättas med förnybara energikällor. Som en del av omställningen höjs enligt förslaget skatten på termisk effekt i kärnkraftsreaktorer. Även andra miljöskatter som under Alliansens tid legat stilla höjs för att vi återigen ska få till en styrande effekt mot ett hållbart samhälle.
Tidigare i debatten var Centerpartiet uppe i talarstolen och sade att miljöskatternas andel var den minsta på väldigt lång tid. Ja, vi har ambitioner på att de ska bli fler under mandatperioden. Men när Centerpartiet sekunder senare kritiserar de som aviseras blir det hela mycket märkligt. Herr talman!
Min vän Bassam skrev i går på Facebook, detta kända internetforum, en sak som jag vill återge: Nej, det är inte regeringens problem eller Alliansens ansvar att det finns ett främlingsfientligt parti som är vågmästare.
Det borde vara ett problem för alla antirasister att vi har detta parlamentariska läge, och därmed också sju partiers ansvar att hitta lösningar. I vilken utsträckning detta har gjorts av olika partier är en annan fråga som det finns olika uppfattningar om, men att skjuta ifrån sig problemet är inte vägen framåt. Så skrev Bassam. Nu har vi en kaotisk situation i Sveriges riksdag.
Det beror på att vi i går fick besked om att den praxis som funnits och som gjort att minoritetsregeringar varit regel snarare än undantag i det här landet, och landet ändå gått att styra, inte längre finns.
Beskedet var inte att Sverigedemokraterna bestämt sig för att rösta på ett av de två förslag som fanns, utan beskedet var att de i varje läge framöver kommer att rösta emot en budgetproposition som inte går dem till mötes i deras viktigaste fråga. Som jag ser det har vi två alternativ framöver.
Vi kan se på våra grannländer som varit i motsvarande situation.
Jag hoppas förstås att vi inte går den väg som Danmark och Norge gått utan i stället kan öppna för diskussioner mellan alla oss som inte är sprungna ur vitmaktrörelsen.