KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Hultberg (M):
Det var glädjande nyheter att E-hälsomyndighetens konsekvensanalys kommer inom kort. Det är oerhört viktigt att regeringen då är startklar att vidta åtgärder. Myndigheterna är glasklara i sin hemställan till regeringen om att den situation som vi nu befinner oss i är ohanterlig.
Om vi från svensk sida till exempel ska kunna rapportera läkemedels- eller antibiotikaanvändningen inom djurhållningen på det sätt som vi har gjort i många år till europeisk nivå måste det bli förändringar. Då måste till exempel SVA eller Jordbruksverket få en annan instruktion.
Jag tycker att det är viktigt att regeringen, kanske redan nu, tittar parallellt på de olika handlingsalternativ som finns och som har lyfts fram i hemställan som har landat på ministerns bord. Det finns en annan hemställan som har koppling till denna fråga men som inte rör den akuta frågan om den förändrade rättstillämpningen.
Det är en gemensam hemställan från E-hälsomyndigheten, Jordbruksverket, Läkemedelsverket och SVA och som rör antibiotikaförskrivningen inom djurhållningen. När det gäller antibiotikaanvändningen inom humanläkemedel har varje läkare en förskrivningskod, och förskrivningen kan följas på individnivå.
Det är ett viktigt verktyg för att kunna följa upp om det är någon som allvarligt avviker i förskrivningsmönster, om det är en särskild vårdgivare som avviker och så vidare. Motsvarande finns inte när det gäller djurläkemedel och antibiotikaanvändning inom jordbruket.
Därför har myndigheterna gemensamt begärt att regeringen ska analysera vad som krävs för att säkerställa tillgång till förskrivningsbaserad statistik över antibiotika till djur. Jag undrar: Har ministern tagit ställning till hemställan? Är ministern beredd att vidta de åtgärder som krävs för att möjliggöra sådan statistik?
Det vore en viktig åtgärd och ett viktigt led i arbetet med att tackla antibiotikaresistensen och försöka minska förskrivningen av antibiotika ytterligare.
Myndigheterna har gjort detta som ett led i att leva upp till det uppdrag som de har fått av regeringen utifrån den strategi som den har tagit fram när det gäller att bekämpa antibiotikaresistens.
Johan Hultberg (M):
Ministern har helt rätt i att det finns många skäl till att detta är viktigt. Jag vill stanna några sekunder vid frågan om läkemedelsanvändningen och antibiotikaförskrivningen inom jordbruket. Det är fråga både om att tackla antibiotikaresistensen och om att slå vakt om det svenska jordbrukets konkurrenskraft.
Den extremt låga antibiotikaanvändning vi har inom svenskt jordbruk är den i särklass lägsta inom EU, och den är ett svenskt mervärde. Detta är något som svenska bönder förtjänar beröm och uppskattning för och förhoppningsvis också kan få några extra kronor för när de säljer sitt kött. Detta är viktigt utifrån det perspektivet och som en del i att förverkliga den livsmedelsstrategi som vi brett har ställt oss bakom i denna kammare.
Jag är glad över att ministern blev en smula tydligare och gick från att tala om ambitioner till att tala om löften. Det är bra att ministern lovar att regeringen kommer att säkerställa att statistiken blir tillgänglig även fortsättningsvis. Jag instämmer helt i ministerns beskrivning av att detta kommer att kräva åtgärder på både kort och lång sikt.
I det korta perspektivet har ett antal olika lösningar presenterats av berörda myndigheter, och det blir säkert någon av dem som regeringen sedan kommer att välja. Jag har respekt för att man avvaktar med detta arbete tills E-hälsomyndigheten har presenterat sin konsekvensanalys.
Som ministern nämnde behöver man rimligen titta på lagstiftningen för att hitta en mer långsiktig lösning och modell för hur statistikuppgifterna ska kunna hanteras i linje med sekretesslagstiftningen och rätt balanserat mot intresset att värna integriteten. Tack för svaret och debatten!
Johan Hultberg (M):
Jag tackar ministern för svaret. Det är välkommet att vi de senaste åren haft en förnyad och intensifierad debatt om samhällets sårbarhet och om den civila beredskapen, som många gånger brister. Det område som vi nu debatterar är ett av de mest centrala och viktigaste när det gäller att ha en god beredskap för olika former av kriser i samhället.
Just läkemedelsförsörjningen är i dag extremt sårbar. Därför efterlyser jag en strategi för läkemedelsförsörjning vid kris och krig. Nu är det tyvärr så att vi närmar oss en brexit. Jag delar naturligtvis uppfattningen att det är väldigt beklagligt att Storbritannien är på väg att lämna Europeiska unionen.
Jag har fortfarande en liten gnutta hopp om att Storbritannien till slut stannar kvar i unionen, efter denna mycket utdragna och minst sagt händelserika process. Jag är övertygad om att det vore det bästa för Storbritannien, Sverige och hela EU.
Storbritannien är utifrån ett läkemedelsperspektiv ett väldigt viktigt land. Storbritannien är inblandat i produktionen av vart femte läkemedel i EU.
De rapporter som hittills har gjorts till Läkemedelsverket och dess motsvarigheter i övriga Europa pekar på att det kanske är ett trettiotal läkemedel som det kommer att vara brist på om Storbritannien lämnar EU utan ett utträdesavtal, vilket är den situation vi nu närmar oss, fru talman. I dag är det 24 dagar och ganska exakt tio timmar kvar till dess att Storbritannien ska lämna EU.
Som det ser ut nu kommer man inte att lämna EU på ett ordnat vis med ett utträdesavtal, utan man kommer att krascha ut. Då finns en uppenbar och stor risk för att vi kommer att hamna i en allvarlig bristsituation vad gäller dessa kanske trettiotalet läkemedel. Jag blev en smula bekymrad, fru talman, när jag före den här debatten surfade in på Läkemedelsverkets hemsida.
Jag hittade väldigt lite information om hur man arbetar med frågan om brexit, och man skriver att det brittiska utträdet är tänkt att följas av en övergångsperiod fram till den 31 december 2020. Då får jag intrycket att ansvarig myndighet i Sverige planerar för solsken, att man utgår från att det kommer att finnas ett utträdesavtal. Men det som vi nu närmar oss är ju att Storbritannien kraschar ut ur EU.
Jag skulle vilja fråga ministern om hon, som kanske har närmare kontakt med ansvarig myndighet, har fått tillfredsställande rapporter från Läkemedelsverket i Sverige och om hon känner sig trygg med och tycker att svenska folket kan känna sig tryggt med att det inte kommer att uppstå några allvarliga problem med vår läkemedelsförsörjning som en konsekvens av brexit.
Johan Hultberg (M):
Det var ett välkommet besked från EU-kommissionen som ministern förmedlade här - en nyhet som jag faktiskt hade missat. Det är väldigt positivt att kommissionen har landat i den minst sagt fullt rimliga slutsatsen att man i det här läget måste ge möjlighet till dispenser. Det är naturligtvis inte på det viset att alla de läkemedel som produceras och som kanske rent av har utvecklats i Storbritannien blir farliga över en natt.
Givetvis måste man kunna hantera detta på ett pragmatiskt sätt under en övergångsperiod. Det är också grunden för varför det är så viktigt att förhandlingarna fortsätter mellan Storbritannien och EU om att få till ett utträdesavtal. I grunden handlar det om att vännerna på de brittiska öarna måste komma samman om vad de vill.
EU med 28 länder har lyckats enas att kunna ställa sig bakom det utkast till utträdesavtal som har framförhandlats under lång tid. Storbritannien bär en väldigt stor del av ansvaret för att säkerställa att det blir ett ordnat utträde. Nog om det. Den mer långsiktiga frågan om läkemedelsförsörjning tycker jag också att vi ska lyfta fram i diskussionen.
Jag vill se en strategi för läkemedelsförsörjningen vid kris och krig. Jag ser fram emot att ta del av den utredning som nu pågår. Jag förstår att ministern inte kommer att ge ett besked om hur man från regeringens sida tänker sig att dessa frågor ska adresseras framåt innan den utredningen har kommit.
Jag skulle ändå vilja fråga ministern hur hon ser på det faktum att antalet restnoteringar av läkemedel har fyrdubblats sedan 2015. Då var det 148 anmälningar om 215 läkemedel. Nu i förfjol var det 680 restnoteringar. Det är bekymmersamt när det saknas ganska viktig medicin.
Medicinen mot sköldkörtelrubbningar har till exempel varit slut. Apropå barnfamiljer har det gällt maskmedel och annat som många nog tycker att det är rätt angeläget att man kan få tag på. Hur ser ministern på de restnoteringarna?
Är det någonting som ministern och regeringen på kort sikt i avvaktan på utredningen skulle kunna göra för att ändå minska sårbarheten i det komplexa system som det svenska läkemedelsförsörjningssystemet är?
Johan Hultberg (M):
Det finns väl anledning att till viss del vara kritisk till hur omregleringen genomfördes utifrån det här perspektivet. Men vi ska också vara ärliga och säga att det inte var så att Sverige hade ett fullgott system för beredskap för allvarliga kriser eller rent av krig när det gäller läkemedelsförsörjning även under Apoteket AB:s monopoltid. Nu är det angeläget att blicka framåt och hitta en lösning.
Jag ser verkligen fram emot utredningen. Det är också viktigt att ministern och regeringen lyfter fram de här frågorna på EU-nivå. Vi diskuterar i det här sammanhanget brexit. Detta är ett område som verkligen bör adresseras gemensamt inom EU. Försörjningen handlar väldigt mycket om att vi är beroende av att kanske importera vissa substanser till vår industri.
Vi har en ganska framstående läkemedelsindustri i Sverige. Då är det viktigt att vi kan säkerställa inte bara försörjningen av färdiga produkter utan också bra handelsflöden för att möjliggöra en produktion även i händelse av kris. Det är någonting som man borde diskutera och förhoppningsvis hitta gemensamma lösningar för på europeisk nivå.
Det hade varit kostnadseffektivt och mer ändamålsenligt. Jag tackar för debatten. Vi får säkert anledning att återkomma när utredningen har presenterats.
Johan Hultberg (M):
Jag tycker att jag var väldigt tydlig med vad jag tycker om civil olydnad som metod i ett välfungerande, välutvecklat demokratiskt samhälle som Sverige. Det är inte okej. Jag tycker att man ska använda sig av demokratiska metoder för att påverka samhället i den riktning man finner är rätt och riktig. Det gäller oavsett om man tycker att skatterna är för höga eller att kärnkraften är fel.
Sedan får naturligtvis de ledamöter som Lorentz Tovatt här refererar till stå för sina handlingar. Men jag tycker att det är fel metod, oavsett vad det är för syfte man tycker att man kan använda civil olydnad för.
Jag tycker att det är minst sagt problematiskt att miljö- och klimatmi-nistern tycker att det är helt oproblematiskt att en person som har lett Greenpeace nu inte behöver göra olaga intrång för att komma in på Regeringskansliet utan bara använda sitt passerkort, att det är hennes arbetsplats. Jag tycker att det är anmärkningsvärt.
Det skickar nämligen väldigt allvarliga signaler ut till övriga samhället om att en person som har lett en organisation som använder civil olydnad, alltså kriminella metoder, som bärande verktyg i sitt arbete direkt kan gå från att vara ordförande och leda denna organisation till att bli stabschef på Regeringskansliet. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att ministern inte ser något problem med det.
Detta är ett uttryck för att Miljöpartiet, som sagt, inte har gjort upp med de här metoderna. Jag har tidigare haft debatt om detta med dåvarande demokratiminister Alice Bah Kuhnke. Hon kunde tyvärr heller inte ta tydligt avstånd. Det finns alltid en sådan del i Miljöpartiets partiprogram.
Det är uppenbart i den här debatten att Miljöpartiet alltjämt tycker att i en välfungerande demokrati som Sverige är det fritt fram att bryta mot lagen, om man gör det i form av civil olydnad.
Johan Hultberg (M):
Det är en något ambivalent retorik som jag hör från klimatministern. Men jag kan delvis förstå den. Vi är helt överens om att det naturligtvis först och främst är så att vi ska minska våra utsläpp. Men vi kommer också att behöva lagra in utsläpp för att komma ned till nollutsläpp, neutrala utsläpp, och sedan komma längre än så.
FN:s klimatpanel trycker väldigt hårt på att om vi inte klarar att extremt fort komma ned till nollutsläpp kommer behovet av negativa utsläpp att vara ännu mycket större i slutet av detta århundrade eller rentav i mitten av det. Vi har också brett över parti- och blockgränserna i den här kammaren kommit överens om att vi ska nå negativa utsläpp i Sverige redan 2045.
Detta är ingenting som kommer att hända av sig självt, utan det kommer naturligtvis att krävas att vi utvecklar EU:s utsläppshandelssystem, inte minst så att vi får fler länder att införa utsläppshandelssystem. Det främsta problemet är ju trots allt inte att utsläppspriset är för lågt i Europa, utan att det är obefintligt i för många delar av världen. Det är krasst uttryckt så att klimatutmaningen är global och behöver globala prissättningar.
Då behöver vi ta vårt ansvar i Europa, men vi behöver också säkerställa att världens alla länder sätter pris på sina utsläpp och tar ansvar för sina utsläpp och sin del av utvecklingen av både teknik och andra lösningar. När det gäller CCS-strategin tycker jag att det skyndar. Jag tycker verkligen att klimatministern ska sätta sig på tåget efter den här debatten och åka till Oslo för att inleda diskussioner med sin norska kollega om hur vi kan skapa ett nordiskt samarbete.
Som jag lyfte fram i min interpellation finns det väldigt goda förutsättningar i min del av Sverige, Västsverige, för att börja skapa ett kluster. Det finns infrastruktur, tunga industrier med stora punktkälleutsläpp och ett tekniskt kunnande på till exempel Chalmers tekniska högskola. Vi har också närheten till Norge, som redan har tagit på sig större kostnader och gjort ett större tekniksprång. Dem kan vi samarbeta med. Försök kicka igång det här arbetet nu! Det skyndar.
Johan Hultberg (M):
Förtroendet för svensk hälso- och sjukvård sjunker. Allt färre upplever att de får vård i tid. Bara varannan svensk uppfattar att vården ges på lika villkor. Svenskarnas förtroende för vården sjunker. Tilltagande missnöje över väntetiderna är synnerligen oroande men knappast förvånande. Med S och MP i regeringsställning har vårdköerna på bara en mandatperiod fördubblats och till den viktiga barn- och ungdomspsykiatrin till och med tredubblats.
Det är facit av S och MP:s politik. Det är facit av den avskaffade kömiljarden. För att förbättra tillgängligheten föreslår vi moderater ett återinfört, förstärkt och utvecklat prestationsbaserat ersättningssystem i form av kömiljarder. Min fråga till socialministern är: När tänker regeringen sätta patienten i centrum i stället för i väntrum?
Johan Hultberg (M):
Det är välkommet att kömiljarden finns med i januariöverenskommelsen. Jag tolkar det naturligtvis som att S och MP har kommit till insikt om att det var ett stort misstag att avskaffa kömiljarden. Tack vare att riksdagen sagt ja till Moderaternas och Kristdemokraternas budget finns det redan i år 2 miljarder avsatta för att korta köerna inom vården och förbättra tillgängligheten. Nu är det socialministerns ansvar att sjösätta kömiljarderna. När kommer ett sådant förslag?
Johan Hultberg (M):
Svensk hälso- och sjukvård brottas med stora och allvarliga problem, problem som har blivit betydligt värre under den rödgröna regeringens tid med Stefan Löfven som statsminister. Exempelvis har vårdköerna fördubblats, och trots att Löfven själv inför valet 2014 lovade att alla cancersjuka skulle få vård inom fyra veckor har utvecklingen inom cancersjukvården gått åt helt fel håll. Vad gör regeringen då? Vidtar konkreta åtgärder för att förbättra tillgängligheten och utveckla vården?
Nej, regeringen drar in de 500 miljoner kronor som M och KD i sin gemensamma budget hade satsat på en ny cancerstrategi. I stället för växande köer och sänkta ambitioner för cancersjukvården vill vi moderater utveckla den med en stärkt och utvecklad nationell cancerstrategi. Vad vill regeringen? Tycker inte socialministern att Sverige behöver en utvecklad och förstärkt nationell cancerstrategi?
Johan Hultberg (M):
Det är upplyftande att lyssna på Karin Rågsjö. Hon är en person som i de flesta debatter anför ett ganska ideologiskt perspektiv. Jag tycker att det är bra, inte för att jag gillar det jag hör utan för att det är bra att skillnaden mellan partierna tydliggörs och för att vi får lite spänst i debatten här i kammaren. Det ska Karin Rågsjö ha all heder för. Men det som jag i sak blir bekymrad över är att Karin Rågsjö är allergisk mot allt vad privata alternativ heter.
Jag däremot är allergisk mot allt vad köer och bristande kvalitet heter. Men Karin Rågsjös udd riktas alltid mot privata alternativ och inte mot de grundproblem vi har i svensk hälso och sjukvård. Försäkringslösningar, att människor kan köpa privata lösningar och så vidare, nämndes. De är ju symtom på bristande tillgänglighet. Då är det det som vi ska åtgärda.
Men Karin Rågsjö fokuserar på att någon har möjlighet att med privata medel köpa en behandling. Jag blev däremot glad över mycket av det Karin Rågsjö sa vad gäller behovet av att utveckla cancervården och att komma till rätta med de stora ojämlikheter som finns. Moderaterna har drivit på för en ny och uppdaterad nationell cancerstrategi. Jag vill komma tillbaka till den privata vården.
Nu ser vi tyvärr att vi på grund av coronakrisen har en vårdskuld som växer snabbt. I denna stund tror jag att det är omkring 50 000 operationer som har ställts in. Mycket annan planerad vård, som uppföljande samtal, kontroller och så vidare, ställs in. Här ser jag den privata vården och privata aktörer som en stor och viktig resurs för att kunna upphandla vård och snabbt beta av vårdköerna.
Är Karin Rågsjö och Vänsterpartiet beredda att nyttja de privata företagen för att komma till rätta med vårdskulden?
Johan Hultberg (M):
Jag tror verkligen att svensk sjukvård mår bra av en mångfald av utförare och aktörer. Jag tror att det är bra med konkurrens. Jag tror att det driver kvalitetsutveckling, att det ger ett större utbud och att det är bra med valfrihet för patienterna men också för personalen. Min poäng när det gäller framväxten av privata försäkringslösningar är att det handlar om misslyckandet med den offentligt finansierade vården.
Vi har stora tillgänglighetsproblem, och det har gjort att denna marknad har vuxit fram. Jag tycker därför att det är den bristande tillgängligheten som vi ska adressera. Karin Rågsjö har en poäng i att den bristande tillgängligheten drabbar dem hårdast som inte har möjlighet att köpa sig privata lösningar. Det viktigaste blir därför hur vi kan tackla den bristande tillgängligheten. Karin Rågsjö och Vänsterpartiet ser många gånger de privata aktörerna som ett problem här.
Jag ser dem som en viktig tillgång för att kunna förbättra tillgängligheten. Tack vare privata aktörer har vi en mer tillgänglig vård. Vi utvecklar vården. Det finns många privata aktörer som inte minst är med och utvecklar den digitala vården, vilket är viktigt framöver. Jag tror att vi alla verkligen har insett vikten och behovet av den under pandemin. Jag upprepar gärna min fråga till Karin Rågsjö.
Ser Vänsterpartiet och Karin Rågsjö att de privata aktörerna kan vara en viktig del av lösningen på hur vi ska komma till rätta med den enorma vårdskuld som nu byggs upp på grund av coronan? Ser Vänsterpartiet att de privata vårdgivarna behövs?
Johan Hultberg (M):
Dag Larsson är oerhört tydlig med en sak, och det är vilken valkrets han representerar. Det råder ingen tvekan om att han representerar Stockholm. Ständigt och jämt återkommer Dag Larsson till sina erfarenheter från Stockholm. Även detta anförande handlade mycket om Stockholm.
Jag kan tycka att när vi har en debatt om svensk hälso- och sjukvård och Dag Larsson representerar det största regeringspartiet hade det varit intressant att höra något om vad det största regeringspartiet vill med svensk hälso- och sjukvård och vilka konkreta reformer Socialdemokraterna vill sjösätta för att utveckla svensk hälso- och sjukvård. Men nu kom mest iakttagelser om Stockholmspolitiken och vad som borde göras av arbetsgivaren Region Stockholm.
Jag delar givetvis uppfattningen att det är viktigt att vi i Sveriges riksdag inser vad vi har makt och befogenhet över och vad vi bäst lämnar till kollegorna i Sveriges 21 regioner att besluta om. Det är bra om vi har en gemensam insikt om att vi många gånger från statens sida ägnar oss åt för mycket detaljregleringar, och Dag Larssons erfarenhet som mångårig regionpolitiker är givetvis värdefull.
Jag hoppas att Dag Larsson tar med sig till sitt parti att man kan försöka fasa ut en del av de mycket specialiserade statsbidragen. Vi moderater tycker att man borde jobba mer med allmänna statsbidrag och ge mer makt och inflytande åt just de regionala företrädarna, som gissningsvis vet bäst hur hälso- och sjukvården ska bedrivas i till exempel Stockholm. Jag som bohuslänning skulle inte i min ödmjukhet vilja recensera Stockholmsvården och säga hur den exakt i detalj ska utformas här.
När det gäller ojämlikheten är det förebyggande arbetet viktigt. Vad gör Socialdemokraterna för att förebygga och minska de stora skillnader som finns i hälsa kopplat till just socioekonomiska faktorer?
Johan Hultberg (M):
Dag Larsson har all anledning att känna stolthet över sin stad. Stockholm är en fantastiskt vacker huvudstad som alla svenskar kan känna stolthet över. Men ibland kan jag som representant för landet känna en viss förtvivlan över hur Stockholmsfixerad mycket av debatten är och att debatten ständigt och jämt tar sin utgångspunkt i Stockholm.
Tidigare i dag hade vi en frågestund med statsråd, och då nämnde statsrådet Bolund att smittspridningen i Sverige har gått ned. I Stockholm har den kanske det, men till exempel i Västra Götaland, som jag representerar, ser vi nu en snabb ökning av antalet fall. Det bekymrar mig lite att Stockholm många gånger får bildsätta hur det ser ut i hela Sverige.
När det gäller det förebyggande arbetet efterfrågar jag verkligen ett mer aktivt arbete från regeringen. Jag är stolt över att Moderaterna var det första parti som väckte en sammanhållen preventionsmotion.
Om vi ska ha möjlighet att finansiera välfärden och vår sjukvård långsiktigt måste vi prioritera det förebyggande arbetet mycket mer för att förhindra att människor utvecklar sjukdom och ohälsa, som vi vet genererar stora kostnader. När det gäller just cancer har WHO sagt att omkring 30 procent av all cancer skulle vara möjlig att förebygga genom livsstilsförändringar.
Då är det viktigt att vi gör mer och inte gör det så enkelt för oss som Dag Larsson genom att säga att det får idrottslärare och dietister i vården lösa. Jag tror att vi behöver ta ett samlat nationellt grepp och våga titta på vad vi kan göra mer för att förebygga sjukdom och främja hälsosamma levnadsvillkor.