Andreas Norlén (M):
I det här betänkandet från KU, Författningsfrågor , behandlar vi ett stort antal motioner från allmänna motionstiden som rör centrala frågor om vårt statsskick, till exempel statschefen, antalet riksdagsledamöter och karantänsregler för statsråd. Det är viktigt att ha en levande debatt om grundreglerna för vår demokrati.
Samtidigt bör man framhålla att för inte så länge sedan gjorde den parlamentariskt sammansatta Grundlagsutredningen en stor översyn av regeringsformen, vår viktigaste grundlag. Den översynen slutfördes 2008, och de lagändringar som utredningen föreslog trädde i kraft 2011. Det innebär att vi i närtid har haft en analys av hur vår grundlag ska vara utformad, och det är viktigt att slå vakt om den.
Därför finns det just för dagen ett begränsat utrymme för att gå vidare med ytterligare grundlagsöversyner och stora grundlagsreformer. Grundlagsutredningens betänkande var resultatet av en bred kompromiss mellan alla partier som då satt i riksdagen. Den dåvarande regeringen utarbetade sedan en proposition för att förverkliga utredningens förslag.
Den propositionen utarbetades i nära samverkan mellan partierna som var representerade i utredningen. Det här är ett gott exempel på hur vi i Sverige hanterar viktiga frågor om demokratins spelregler. Jag ser det som en viktig ambition att vi även i fortsättningen ska sträva efter bred enighet om grundlagsfrågor och grundlagsnära frågor.
I det här betänkandet finns ett exempel på hur vi från allianspartiernas sida lever upp till ambitionen i konkret agerande. Det handlar om frågan om författningsdomstol och abstrakt normprövning. Frågan om hur konflikter mellan normer på olika nivåer i normhierarkin ska lösas har under lång tid varit föremål för författningspolitisk debatt.
Konflikten är välkänd mellan å ena sidan dem som har betonat folksuveränitetsprincipen och bestämmelsen i regeringsformen om att riksdagen är folkets främsta företrädare och å andra sidan dem som har betonat att demokratin har fler beståndsdelar än majoritetsbeslut.
Det handlar om bestämmelsen i regeringsformen om att den offentliga makten utövas under lagarna samt att varje organ som utövar offentlig makt, inklusive riksdagen, behöver kontroller och motvikter, det som på engelska kallas för checks and balances.
Man kan sammanfatta konflikten så här: Är det riksdagen som ska tolka grundlagen när den stiftar lag, och då avgöra om en viss lag är förenlig med till exempel fri- och rättighetsskyddet, eller är det domstolarna och myndigheterna som har att tillämpa lagen som ska tolka grundlagen och avgöra om lagen är förenlig med fri- och rättighetsskyddet?
Genom en ändring i regeringsformen som trädde i kraft 2011 upphävdes det så kallade uppenbarhetsrekvisitet, som föreskrev att domstolar och myndigheter fick underlåta att tillämpa en lag eller en förordning endast om konflikten med högre norm, främst grundlag, var uppenbar. Den förändringen innebar att utrymmet för normprövning utökades.
Därmed var borttagandet av uppenbarhetsrekvisitet ett viktigt steg mot att ge domstolarna ökade möjligheter till normprövning och därigenom att stärka skyddet för de medborgerliga fri- och rättigheterna. Det som domstolarna i Sverige utövar i de sammanhangen kallas för konkret normprövning.
Det betyder normprövning som aktualiseras i ett konkret fall som ska prövas av domstol eller för den delen förvaltningsmyndighet. Resultatet av en sådan normprövning kan bli att en grundlagsstridig bestämmelse åsidosätts i det enskilda fallet. I Sverige finns inte några möjligheter till abstrakt normprövning.
Med det menas att det görs gällande att en bestämmelse i lag eller annan författning strider mot en överordnad norm utan koppling till något enskilt fall. Det är inte möjligt att i Sverige väcka talan i domstol och begära att domstolen ska upphäva en viss bestämmelse i en viss lag med hänvisning till att bestämmelsen strider mot grundlagen. Det närmaste abstrakt normprövning vi kommer i det svenska systemet är Lagrådets förhandsgranskning av lagförslag.
Det finns flera argument för att tillåta abstrakt normprövning, till exempel att det vore värdefullt om en prövning av en bestämmelses grundlagsenlighet kom till stånd så snabbt som möjligt och utan att man behöver invänta att ett enskilt fall dyker upp. Man kan också hävda att det är mer rättssäkert för enskilda medborgare att prövningen görs på ett abstrakt plan än att en medborgare ska behöva driva sitt fall genom alla rättsinstanser för att få till stånd en prejudicerande dom.
Abstrakt normprövning skulle lämpligen kunna koncentreras till en viss domstol, antingen en särskild författningsdomstol eller, vilket förmodligen vore mer praktiskt, till en redan befintlig domstol, till exempel Högsta domstolen.
De fyra allianspartierna står bakom tanken att Sverige borde gå mot att införa abstrakt normprövning, men vi har valt att inte lägga fram något sådant yrkande i konstitutionsutskottet den här gången.
Skälet är just att Grundlagsutredningen 2008 behandlade frågan om normprövning och då landade i, som jag sa tidigare, att ta bort uppenbarhetsrekvisitet och därigenom stärka mekanismerna för konkret normprövning i Sverige.
Vi respekterar den kompromiss som ingicks och yrkar alltså inte på att riksdagen ska göra ett tillkännagivande till regeringen om att utreda införande av abstrakt normprövning, trots att vi sannolikt hade kunnat få majoritet i utskottet och i kammaren för ett sådant ställningstagande. Vi tycker inte att grundlagsändringar ska trumfas igenom med snäva majoriteter, utan vi respekterar den uppgörelse som nåddes 2008.
Men vi vill samtidigt på det här sättet markera att vi fortsätter att ha den principiella synen att abstrakt normprövning borde bli möjlig i Sverige och att vi kommer att fortsätta att arbeta i den riktningen. En fråga där Moderaterna däremot har en reservation handlar om ett yrkande om domstolarnas självständighet. Vi menar att den principen borde tydliggöras. Det finns en grundlagsbestämmelse som handlar just om domstolarnas självständighet: 11 kap.
3 § regeringsformen. Men på senare tid har det visat sig att domstolarnas självständighet är mer begränsad än vad grundlagsstadgandet kan ge intryck av. När Gotlands tingsrätt lade ut domstolens uppropslistor på sin hemsida fick den ett föreläggande av Datainspektionen, som ansåg att förfarandet stod i strid med personuppgiftslagen.
Högsta förvaltningsdomstolen gav så småningom Datainspektionen rätt och menade att domstolarnas självständighet inte omfattar sådana beslut som domstolen fattar i den egna verksamheten avseende domstolens administration. Vi menar därför att det skulle kunna uppfattas som att det föreligger en diskrepans mellan Högsta förvaltningsdomstolens beslut och ordalydelsen i 11 kap. 3 § regeringsformen.
Vi anser därför att det finns anledning att utreda om regeringsformen behöver förtydligas i detta avseende. Mot bakgrund av detta yrkar jag bifall till vår reservation i detta betänkande. Avslutningsvis vill jag nämna att KU i detta betänkande har ett enigt förslag till ett tillkännagivande om att riksdagsstyrelsen borde tillsätta en parlamentarisk utredning om riksdagens arbete med EU-frågor.
EU-arbetet är en viktig del av riksdagens arbete, inte minst de olika samråd som sker i olika former med regeringen.
Men nu 20 år efter EU-inträdet, efter Lissabonfördragets ikraftträdande och i ljuset av de diskussioner som förs inom EU och mellan medlemsstaterna om att stärka de nationella parlamentens roll i EU-arbetet ser vi att det är motiverat med en ny översyn av riksdagens arbete med EU-frågor. Vi föreslår därför att en sådan översyn ska tillsättas.
Mot bakgrund av det yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och till vår reservation.