Anita Brodén (L):
I går hade jag möjlighet att lyssna till ett spännande panelsamtal mellan politiska företrädare för städer i Afrika, Asien och Europa. Temat var hållbara städer.
För att uppnå de framtida och oftast, nästan obligatoriskt, växande städerna krävs såväl minskning av avfallsmängderna som smarta avfallslösningar i både Hongkong, Stockholm, Hamburg, Machakos i Kenya och Palu i Indonesien som var städer som var representerade. I Sverige har vi internationellt sett kommit mycket långt.
Det finns en vilja att göra rätt och en stor medvetenhet. Sopor deponeras inte längre. Vi har exempelvis källsortering, producentansvar, pilotkommuner och bostadsbolag som är framåt, kraftvärmeverk och biogasframställning för att nämna några exempel. Men trots allt detta finns det fortfarande mycket kvar att göra.
Det finns brister både vad gäller ansvar för insamling och omhändertagande av avfall från hushåll och verksamheter. Mängden avfall ökar, och resurserna kunde utnyttjas mycket bättre. Mellan år 1997 och 2008 ökade avfallet per person i Sverige med i genomsnitt 100 kilo.
Nu är vi uppe i 500 kilo avfall per person och år. Sverige är det land i EU som har högst förbränning. Vi är inte bäst på materialåtervinning. Var fjärde matkasse som bärs hem till hushållen slängs. Man beräknar svinnet, oäten mat, till 50 kilo per person och år. Till detta kommer restaurang- och butikssvinn.
Potentialen för ökad återvinning och klokare avfallshantering är stor. Därför, herr talman, är det mycket välkommet med den avfallsutredning som regeringen tillsatt och som också har lyfts fram här i kammaren. Utredningen ska föreslå hur man på bästa sätt, miljömässigt och resurseffektivt, ska kunna ta hand om avfallet.
Ansvaret för näringslivets hushållsavfall, förpackningar och returpapper nämns särskilt. Utredningen har också fått ett tilläggsdirektiv och en något förlängd tid och kommer att presentera sin slutsats och sina direktiv den 3 september.
Jag skulle vilja rekommendera Johan Löfstrand som efterfrågade och kände brist på delaktighet att, precis som andra partier har gjort, ta kontakt med utredaren och bjuda in honom till gruppen för samtal. Det här är något som vi alla kan ta ett ansvar för att göra. Det är också välkommet att Naturvårdsverket har tagit fram ett förslag på en nationell avfallsplan.
Den har remissbehandlats och kommer att vara klar i slutet av maj. Planen innehåller prioriterade områden som bland annat handlar om avfall i byggnads- och anläggningssektorn, hushållsavfall och något som jag skulle vilja lyfta fram eftersom Helena Leander nämnde det, det vill säga export av vissa produkter.
Det ligger också i den nationella avfallsplanen. Textilier, som finns i betänkandet, finns också här. Jag vill också lyfta upp att även Nordiska ministerrådet arbetar med textilfrågor, till exempel hur man ska kunna förebygga textilavfall. Det finns alltså många aktörer.
Nu är jag rädd att det blir tjatigt, men jag vill ändå nämna Miljömålsberedningen. Här har vi kommit fram till konkreta resultat, det som också efterfrågas när man säger att det bara bereds och bereds. Men här har vi lämnat förslag på etappmål.
Det handlar om att matavfallet ska minska med 20 procent till 2015 med utgångspunkt i 2010 års nivå. Som Christer Akej nämnde ska minst 40 procent av matavfallet från hushåll, restaurang och butiker behandlas biologiskt.
Minst 60 procent av fosforföreningarna i avlopp ska tillvaratas, och då ska hälften av det tillbaka till åkermark och resten till produktiv mark, som det står.
Här har vi också tagit upp icke-farligt byggmaterial och också etappmål för återanvändning och återvinning av papper, metall, plast och glas. Det är förstås nödvändigt, och det har också efterfrågats från oppositionen, med en höjning av målen för materialinsamling.
Det exakta målet kommer att komma när vi får ytterligare underlag, framför allt från Naturvårdsverket. Om materialåtervinningen ska fungera måste materialet också vara fritt från farliga ämnen. Det ska vara attraktivt att kunna använda återvunnet material.
Det är bra att denna fråga lyfts fram i Avfallsutredningen. EU har för övrigt helt nyligen antagit ett ramdirektiv för avfall. Där ser vi också den här hierarkin som vi känner igen: förebygg, återanvänd, återvinn. Herr talman! När jag nu har räknat upp alla de här delarna hoppas jag att alla känner och upplever att det är mycket på gång.
Det är många pusselbitar som ska falla på plats. När vi på ett klokt sätt tar hand om vårt avfall vet vi att vi också samtidigt förbättrar människors hälsa, vi minskar gifterna i miljön, vi medverkar till att minska den negativa klimatpåverkan och vi får en bättre hushållning och hållbar energi.
Med tanke på att saneringsfrågan har varit uppe skulle jag vilja informera om att vi har satsat 472 miljoner kronor på saneringsåtgärder.
Då har man velat precisera den satsningen och den summan genom att ha ett prioriteringsunderlag men också använda medel till de akuta saneringsinsatserna. Sist men inte minst, eftersom det här med en fond har varit uppe, finns det ett förslag från regeringen att pengar också ska användas till ansvarsutredningar.
Jag tycker att det är viktigt, för principen är att det ska vara förorenaren som betalar när det händer något sådant här. De akuta områdena ska givetvis prioriteras. Det är och har varit oerhört värdefullt med de medel som kommunerna får ta del av där man har kunnat underlätta för kommuner att arbeta med sanering.
Kommunerna, herr talman, har ett stort ansvar i dessa frågor. De har ett ansvar för att informera kommuninvånare. Vi vet att det är olika hur informationen ges i olika kommuner. Men ett stort ansvar åvilar både kommuner och landsting, precis som har varit uppe här.
Märkning och information är förstås oerhört viktigt, inte minst märkning av farligt avfall. Det ska aldrig behöva råda någon tvekan för konsumenterna när det gäller var de ska lämna sitt avfall för att göra rätt. Jens Holm tog upp frågan om återvinningscentraler. Jag ska inte säga att det finns väldigt många återvinningscentraler, för då överdriver jag.
Men det finns ett antal sådana som fungerar så bra som de ska kunna fungera. Där finns det särskilda rum där man kan lämna in sina produkter och varor som man inte har användning för men som skulle kunna vara till stor nytta för någon annan person. Det är välorganiserat på många håll.
Men det finns en negativ punkt här, nämligen att runt två kilo farligt avfall och elavfall per person och år hamnar i hushållssoporna. Det visar att det krävs ytterligare behov av information. Kunskap är A och O tillsammans med attityder och fungerande och enkla system. Herr talman!
I en tidigare debatt i kammaren framförde min kollega Karin Granbom Ellison behovet av en nationell hemsida med information om hur man hanterar de flesta varor.
Hon efterfrågade också en möjlighet till telefon på återvinningsstationer för att man på ett enkelt sätt ska kunna få vägledning om man inte vet hur man ska hantera det hela eller vilken fraktion det tillhör. Det behövs också fler pedagogiska och lätta bilder och information på flera språk. Detta är idéer som är värda att upprepas, och jag hoppas att de också kommer att kunna bli verklighet.
Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer.