Finn Bengtsson (M):
Jag ska börja med att uppfylla mitt konstitutionella ansvar genom att kommentera svaret från socialministern och säga att jag är mycket tillfreds med svaret som belyser hur mycket alliansregeringen sätter patienten i centrum. Det gör man genom att visa på en behovsanpassad vård utifrån individens unika behov.
Den tidigare socialdemokratiska majoriteten, nuvarande oppositionen, förstår inte detta med behovsanpassad vård - utifrån ett kollektiv som ju är en omöjlig ingång i en diskussion om något så unikt som det egna hälsoproblemet. Jag vill därför tacka socialministern för svaret och fylla på med alla de kloka åtgärder som nu kommer som ett radband från regeringen för att hanteras i framför allt socialutskottet. Interpellanten själv är inte närvarande.
Jag måste ändå ta upp en fråga på det tredje stycket som interpellantens ersättare här betonade som en konsekvens och något slags bevis för tesen som Socialdemokraterna enligt mitt tycke helt har missat: Införandet av vårdvalet i Stockholms län har starkt bidragit till den negativa utvecklingen. Hur vet man det? Det regnar mycket i april, och det regnar ute i dag. Alltså befinner vi oss i april månad. Det är precis samma resonemang.
Det finns ingen som helst koppling mellan att införa ett vårdvalssystem och de konsekvenser som man påstår att detta visar i dag.
När det handlar om gräddfiler, herr talman, har även där Socialdemokraterna på ett traditionellt socialistiskt manér missförstått att om man har ett konkurrensbefriat utförande av vården leder det med nödvändighet till en monopolistisk problematik i utförarledet, nämligen ett passiviserande av intresset att göra lite bättre än någon annan.
När också Socialdemokraterna har nått upp till skattetaket övergår man som traditionen bjuder i de monopolistiska systemen till en ransoneringssjukvård under förespeglingen att ett kollektivs behov ska vägas mot ett annat kollektivs behov och så ska hela tiden någon individ få ramla ifrån. Det är klart, herr talman, att i ett sådant system kommer alltid den starkaste fram. Paradoxen har infunnit sig, nämligen att Socialdemokraterna som påstår sig värna de svaga har en politik som gynnar de starka.
Det är framför allt genomgående på välfärdsområdet när vi nu har en parlamentarisk samsyn kring att den ska vara offentligt finansierad.
Det finns också anledning att ta upp frågan om den regionala skillnaden och igen påtala det som jag nämnde vid den förra interpellationen, nämligen att Hallands läns landsting - återigen som borgerligt styrt - inte bara har lyckats med bedriften att ha den bästa tillgängligheten och den största patientnöjdheten i så måtto utan också den lägsta landstingsskatten.
Det innebär att man i princip inte har kopplingen mellan resurser på det sättet och kvalitet. Precis som socialministern betonade handlar det mycket om att titta på kvalitetsaspekter. Då kommer vi tillbaka till politiken igen. Tror vi att alternativet är den lösning som Socialdemokraterna har föreslagit under väldigt lång tid? Då talar vi inte om år utan om decennier.
Den har lett till fram till en situation med både dålig tillgänglighet och den typ av klassklyftor i en offentligt finansierad vård som mycket riktigt strider mot hälso- och sjukvårdslagens intentioner. Det är gräddfiler som skapas utifrån en socialistisk föreställning om motsatsen. Alternativet kommer nu i ett radband av kloka reformer från alliansregeringen som vi kommer att kunna utvärdera när vi närmar oss valet 2010.
Jag ser fram emot, herr talman, att titta på dessa förhoppningsvis väldigt positiva resultat om ett antal år.