KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nikos Papadopoulos (S):
Tack för en väldigt positiv framställning av alla frågor, ministern. Jag hörde inte ministern beskriva att det har varit några försämringar. Däremot är jag beredd att uttrycka min glädje över att ministern har föreslagit 30 miljoner för Musikalliansen och Dansalliansen.
Det är bra. Ministern har tidigare debatterat med mig och har visat sin oro för kulturarbetarnas villkor. Hon har också uttryckt förståelse för att just kulturarbetarna är särskilt drabbade av de ändrade reglerna för a-kassan. Ja, det finns anledning att känna oro.
När jag debatterade med kulturministern för sex sju månader sedan var det bara 30 000 som hade gått ur a-kassan. I dag när vi debatterar är det 350 000 som har gått ur kassan. Är inte det en försämring, ministern? Det är bra att visa förståelse. Men, kulturministern, det är fullständigt otillräckligt.
Man måste visa handlingskraft om man vill ha någonting gjort. Man kan inte bara följa frågan med intresse. De ändrade a-kassereglerna har avsevärt försämrat villkoren för kulturarbetarna, och det vet vi båda två. Man kan inte rakt av jämföra villkoren för kulturarbetarna med villkor som andra yrkesgrupper har. Det går inte.
De flesta kulturarbetare är frilansare. En polis är inte frilansare. Få skådespelare har fast anställning. De allra flesta har ett jobb som kanske räcker en viss tid, som jag sade. Den övriga tiden är de arbetslösa. Lönen är inte på en sådan nivå att den kan räcka fram till en ny period.
Vad finns det för långsiktig strategi i den moderatledda regeringen när det gäller kulturpolitiken? Mycket är förvisso begravt i den kulturutredning som regeringen har tillsatt. Det är ändå ett ansvar för ministern att här och nu redovisa vilken inriktning vi har att vänta oss av regeringens kulturpolitik.
De signaler som hittills har redovisats från regeringen tyder på att alltmer ska privatiseras och konkurrensutsättas. Det är inte orimligt att misstänka att de regionala teatrarna och det regionala musiklivet får allt mindre att röra sig med. I stället får man förlita sig på sponsring, precis som Lars-Ivar Ericson säger.
Men det är ett felaktigt sätt. I Amerika sponsras 90 procent av kulturen, men Sverige har inte samma kultur. Sverige har inte samma tradition. Det är inte heller samma stabila finansiering för kulturarbetarna att vara sponsrade. Det ska vara trygghet och oberoende. Då krävs det en finansiering från staten som ger kulturarbetarna möjlighet att vara oberoende.
Det är många kulturarbetare runt om i landet som känner av den här snålblåsten från regeringen. Många väntar på besked från kulturministern. I vilken riktning är svensk kulturpolitik på väg? Kulturministern har i regeringen det samlade ansvaret för kulturpolitiken. När nu ministern ser de problem som kan lösas gäller det att agera, och inte passivt vänta på kommande utredningar.
Jag vill gärna fråga ministern: Vad gör ministern konkret för att säkra villkoren för kulturarbetarna?
Nikos Papadopoulos (S):
Kulturministern har tagit upp några punkter som enligt ministern är positiva. Det finns många punkter där ministern har kämpat, och det har kommit resultat på några av dem. En som har nämnts är Skapande skola som får 50 miljoner kronor. Men, kulturministern, hur långt kommer 50 miljoner, 170 kronor per elev i 7:an, 8:an och 9:an i grundskolan, att räcka.
Ska de räcka till taxi eller för att eleverna ska åka till en teater? Det blir lite svårt. I Dagens Nyheters kulturbilaga för någon vecka sedan läste jag rubriken "Scenkonst på statlig svältkost". Situationen för de regionala scenerna blir allt kärvare. Man tänker alltså på hela Sverige.
Kostnaderna för löner och pensioner, som ministern också nämner, ökar samtidigt som staten på många håll kan komma att minska bidraget. Ett exempel är stadsteatern i Stockholm. Trots publika och konstnärliga framgångar tvingas man kämpa för sin ekonomi och sin existens. Problemet går att spåra till omläggningar i statens kulturbidrag.
Kulturministern vet att när det blev momsreglerat 2006 minskade statsbidraget till teatrarna, och nu kan samma sak också hända igen. Nu kommer man att ta bort den eventuella vinst som har gjorts, enligt stadsteaterns chef.
Detta kan betyda färre skådespelare, dansare, sångare och färre konserter och teaterpjäser på Sveriges scener. Vi socialdemokrater föreslog i vår partimotion i höstas att tillföra 20 miljoner kronor till de regionala kulturinstitutionerna för att motverka den utveckling som regeringen nu företräder.
Nikos Papadopoulos (S):
Jag vill först tacka ministern för svaret. Statsrådet hänvisar i sitt svar till två utredningar. I den ena berörs frågan inte alls. I den andra finns frågan med, men det finns inga krav på åtgärder. Det ser inte jag som något svar på frågan om regeringen tänker ta några initiativ.
Vad jag kan utläsa av direktivet och statsrådets svar är att det inte görs några satsningar. Regeringen avsätter inga pengar i budgeten för att göra något åt detta.
Det är också märkligt att regeringen behöver vänta på en utredning när det redan finns ett förslag på hur man kan främja fler möjligheter till äldreomsorg med särskilda språkinriktningar. Herr talman! I Socialdemokraternas budgetalternativ satsas 50 miljoner kronor årligen för att stimulera kommunerna att satsa mer pengar på detta.
Om statsrådet läser den nationella utvecklingsplanen för vård och omsorg om äldre som den socialdemokratiska regeringen lade fram 2006 kan hon se att det finns en bra början för att starta arbetet. Jag vill också lyfta fram att vi socialdemokrater har ett stort förtroende för kommunerna.
Trots detta är det enligt statsrådets egna siffror knappt 50 kommuner som kan erbjuda denna form av omsorg. Det kan inte anses tillräckligt om två tredjedelar av kommunerna där det kan finnas behov inte kan erbjuda detta. Herr talman! Antalet äldre med invandrarbakgrund som har ett tilltagande vårdbehov ökar snabbt.
I dag har mer än 10 procent av befolkningen över 65 år invandrarbakgrund. När det gäller utvecklingen de närmaste tio åren är prognosen att andelen pensionärer med utländsk bakgrund kommer att öka kraftigt. Vården och omsorgen står därför inför nya utmaningar som man i en majoritet av kommunerna inte har någon strategi för.
Därför anser vi att det krävs åtgärder snarast. Vår politik innebär att vi tillsammans med kommunerna vill utveckla omsorgen och vården om de äldre. Många äldre invandrare har bristfälliga kunskaper i det svenska språket på grund av att de flyttat till Sverige sent i livet.
Samtidigt vet vi att språkkunskaperna försämras i takt med åldrandet, särskilt om man drabbas av sjukdom. Herr talman! Det mångkulturella Sverige kommer att ställa äldreomsorgen och vården inför nya krav på exempelvis språkkunnig personal.
Visst är det bra att flera kommuner satsar på att anställa flerspråkig personal, men det är trots allt fortfarande bara ett fåtal. Det är därför vi avsätter pengar till att stimulera utvecklingen. Om vi ska skynda på utvecklingen behöver kommunerna stöd och stimulans.
Min fråga till ministern är: Kommer statsrådet att ta några initiativ för att stimulera kommunerna och landstingen att förbättra den nuvarande situationen för äldre med invandrarbakgrund?
Nikos Papadopoulos (S):
Statsrådet säger att Socialdemokraterna satsar 50 miljoner kronor och att det inte är någonting när det ska fördelas på 300 kommuner. Jag kan säga till statsrådet att noll kronor tilldelat till 300 kommuner är noll.
Det står i utredningen på s. 1 detsamma som på s. 7, men det finns inga åtgärder. Det är det som jag har betonat.
Jag har under hösten besökt ett flertal äldreverksamheter och träffpunkter med särskilda språkinriktningar i Stockholmsregionen, bland annat grekiska, arabiska och finska. Erfarenheterna är mycket positiva - kortare vårdtider, friskare äldre och framför allt gladare människor med livskraft och energi. Man blir glad efter sådana möten.
Trots att effekterna är kända är det, som jag sagt tidigare, få kommuner som har tagit egna initiativ. Sios och andra invandrarorganisationer har efterfrågat och ställt krav på att staten ska ge ett stöd till invandrargrupper som kommit till Sverige och bidragit till att utveckla välfärden. Att statsrådet i svaret hänvisar till utredningen om fritt val anser jag inte ger någon lösning på problemen.
Vem som är utförare är av mindre betydelse. Det som jag är mycket intresserad av är att det ska vara en rättighet. Ansvaret att tillhandahålla omsorg måste vila på kommunerna, där håller jag med statsrådet. Herr talman!
En undersökning om fördelningen av omsorgen i Stockholm visar att äldre invandrare får väsentligt mindre tillgång till äldreomsorg än motsvarande personer födda i Sverige. Delvis kan det förklaras av kulturella skillnader, men det är inte hela sanningen.
Tyvärr är nog Stockholm inte unikt i detta sammanhang, utan denna situation är ganska lik situationen i andra kommuner. Därför borde det ställas krav på kommunerna att de ska tillhandahålla äldreomsorg med språklig och kulturell kompetens. Därför vill jag åter fråga statsrådet: Är statsrådet beredd att ta ett sådant initiativ?
Nikos Papadopoulos (S):
Jag håller med statsrådet om att det är viktigt att kommunerna har ansvaret. Statsrådet betonar starkt att det är viktigt med fritt val. Det är en alternativ lösning. Jag har inte något emot den.
Men det viktiga är att kommunerna ska kunna ta hand om äldre invandrare som behöver kunna kommunicera där de befinner sig.
När vi socialdemokrater var i regeringsställning införde vi utbildningsfonden som gav möjligheter att utbilda sig och etablera sig här. Nu är den borta. Ni avvecklade den när ni kom till makten. Herr talman! Det är viktigt att kommunerna tillhandahåller omsorgen.
Jag håller med statsrådet om det. Men det handlar i första hand om att det fria valet, som statsrådet vill införa, ska hålla hög kvalitet och att det ska finnas tillgänglighet för personer med invandrarbakgrund.
Jag anser att äldre som är i behov av vård måste ha rätt att kräva att de ska kunna kommunicera med personalen där de befinner sig. Statsrådet har de där 300 miljonerna.
Jag hoppas att man med dessa uppnår effektivitet och kan ge något positivt i framtiden så att Sios, invandrarorganisationer och alla människor med invandrarbakgrund ska kunna se att det finns tillgång till personal som talar deras hemspråk. Herr talman!
Innan jag avslutar vill jag bara önska statsrådet, talmannen och kansliet en god jul.
Nikos Papadopoulos (S):
Jag vill tacka utbildningsministern för svaret, men tyvärr har jag inte fått ett klart svar på alla mina frågor. Fru talman! Möjligheterna till tolkning vid samhällskontakter har utvecklats under flera decennier. Sedan 1952 och framåt har Sverige expanderat snabbt.
Behovet av arbetskraftsinvandring var stort under 50- och 60-talen. Sverige tog hit färdigutbildad arbetskraft för att kunna klara arbetskraftsbristen. Det skapade också behov av hjälp med tolkning i samhällskontakterna. Fru talman! Jag minns under 60-talet, när jag kom hit och började studera.
Det var 1965-1966, när juntan började komma i Grekland. Då blev jag ibland tolk hos mina vänner, och jag vet hur svårt det var. Ibland kunde jag inte fatta några ord, och då var det inte lätt att förklara. Jag förklarade för myndigheter att jag inte kunde fatta det här. "Fortsätt", sade de. Det var inte lätt att vara tolk på den tiden - och inte i dag heller.
Därefter har behovet av tolkar ökat, men många av tolkarna saknar grundutbildning. Även om det har skett en positiv utveckling från 80-talet och framåt finns det fortfarande stora brister.
Myndigheter och samhällsinstitutioner använder fortfarande outbildade tolkar, vilket var en av anledningarna till att den förra socialdemokratiska regeringen tillsatte Tolkutredningen. Fru talman!
Det är bra att utbildningsministern håller med om vår problembeskrivning när det gäller behovet av flera auktoriserade tolkar och de kvalitetsbrister som finns när människorna behöver stöd i kontakter med samhällets institutioner. Men frågan är vad utbildningsministern drar för slutsatser av Tolkutredningen mer än att han ska följa utvecklingen med intresse.
Min fråga är: Vilka initiativ ska regeringen ta? Vilka åtgärder ska statsrådet vidta för att åtgärda bristen på utbildade tolkar? Fru talman! Det saknas officiella uppgifter om hur många tolkar det finns.
Tolkförmedlingsutredningen uppskattade antalet verksamma tolkar till 5 000 under 2002. Av dessa är det bara 1 000 som är auktoriserade tolkar i hela Sverige. Från 1992 till 2004 har det bara tillkommit 70 utbildade tolkar.
Fru talman! Eftersom vi i dag saknar ett nationellt register för tolkar har vi svårt att få en riktigt bra bild av hur många tolkar som finns men också av var i landet de är registrerade. Det är en brist som måste åtgärdas. Behovet är stort.
Tolkutredningen visar att det behövs tolkar i 170 olika språk jämfört med de 37 språk som det finns auktoriserade tolkar för i dag. Då räcker inte regeringens ambitioner att följa utvecklingen. Bristen kan få allvarliga effekter både för rättssäkerheten och inom sjukvården.
Att en patient får fel diagnos kan vara förödande, rent av livsfarligt.
Nikos Papadopoulos (S):
Det är bra att utbildningsministern ställer sig positiv i dessa utbildningsfrågor. Detta är väldigt viktigt, för det är stor skillnad mellan en auktoriserad tolk och icke auktoriserad tolk inom, som vi nämnt, rättsväsendet eller sjukvården.
Jag är dock inte överens med utbildningsministern när det gäller det sista han svarade på. När det gäller direktiv till domstolar och andra myndigheter om att använda auktoriserade tolkar ligger ansvaret i första hand inom Justitiedepartementet. Därför tas inget initiativ i den frågan. Jag förstår att utbildningsministern inte kan ta hela ansvaret; det är jag medveten om.
Men att utbildningsministern helt och hållet avstår här är, tycker jag, oacceptabelt. Det är ju utbildningsministern som ger möjligheter till dessa tolkar som är viktiga på både det ena och det andra området, inom olika institutioner, när det gäller att tolka. Det är utbildningsministerns ansvar att det finns tolkar som ger rätt tolkning.
Såväl jag och Siw Wittgren-Ahl som utbildningsministern har betonat att det är väldigt viktigt att det tolkas rätt, för annars kan det till exempel kosta människor livet. Statsrådets svar i det avseendet gör mig inte så glad. Jag skulle alltså vilja ha ett bättre svar från statsrådet.
Jag kan konstatera att vi står långt från varandra också i synen på rättsväsendet och på rättssäkerheten. Jag skulle, som sagt, önska ett bättre svar från utbildningsministern angående att föra fram detta till justitieministern och att se till att det genomförs.
Nikos Papadopoulos (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet Maria Larsson för svaret på min interpellation om hälsosituationen för nationella minoriteter.
I en alltmer internationaliserad värld är det av stor vikt att synliggöra alla medborgare oavsett ursprung. Det här är en fråga som med andra ord inte kan ses bara som en fråga för Sverige eller en enskild nation, utan den måste betraktas i ett globalt perspektiv. Fru talman!
Jag har respekt för statsrådets ambition att genom en ny studie om nationella minoriteters hälsosituation skaffa mer fakta och kunskaper. Det är ett klokt drag. Det är bra, men det får inte fungera som ett motiv för att inte vidta åtgärder på områden som det redan finns kunskaper om i dag.
Socialstyrelsen har i sin lägesrapport för 2007 pekat på fyra områden där sjukvården inte är rättvist fördelad. Först och främst kan inte en jämlik sjukvård för alla, särskilt för minoriteter, förverkligas när vården ska levereras på marknadsmässiga villkor.
Effekterna av den marknadsstyrda vården i Stockholm innebär att vården är tillgänglig i Stockholms centrum men brister i ytterområdena. Vården måste vara tillgänglig för alla.
Enligt Socialstyrelsens rapport manifesteras ojämlikhet i hälsan i högre dödstal, i sjukdomar som hälso- och sjukvården bedöms kunna påverka med förebyggande eller behandlande insatser. Det gäller särskilt för utlandsfödda och grupper med lägre utbildningsnivå.
Brister i vårdens jämlikhet innefattar också användning av läkemedelsbehandlingar för lågutbildade personer och personer med utländsk bakgrund vid exempelvis hjärtinfarkt, stroke och kroniska lungsjukdomar.
Socialstyrelsens analyser visar dessutom på avsevärt fler vårdtillfällen på sjukhuset i diagnoser som är behandlingsbara i den öppna vården för män, personer med lägre utbildningsnivå samt för dem med utländsk bakgrund eller tillhörande någon minoritetsgrupp. Fru talman!
Vad avser statsrådet att vidta för åtgärder för att få en tillgänglig och mer jämlik vård som även kommer minoriteterna till del?
Nikos Papadopoulos (S):
Självklart ska det vara vård på lika villkor, men det måste finnas tillgänglighet för minoritetsgrupper och andra som inte har möjlighet att åka till innerstaden.
Tillgänglighet betyder att det geografiskt sett ska finnas sjukvård i närheten. Samtidigt ska man få ett professionellt bemötande av läkare, och man önskar naturligtvis att man ska komma till en bra läkare. Fru talman! Vi har i Sverige flera minoritetsgrupper, som statsrådet har nämnt.
Samer, judar, romer, sverigefinnar och tornedalingar är nationalitetsgrupper i Sverige. Samtliga grupper har funnits i Sverige under lång tid och är en del av landets mångkulturella historia och kulturarv. Den största gruppen är sverigefinnarna. De kom till Sverige på 1400-talet och bodde söderut.
Men de som kom till Sverige efter andra världskriget har haft väldigt svårt att lära sig språket, och den gruppen har det väldigt svårt. Det finns två saker som kännetecknar dem. Det ena är att när man inte kan lära sig språket får man ofta inte något arbete, och därmed får man sämre ekonomi.
Socioekonomiska faktorer spelar in, och man får bo i slitna områden. Allt detta spelar roll, inte bara för familjerna utan också för barnen. På det sättet kan det skapas vissa problem med hälsan för olika personer, både äldre och ungdomar.
Man kan konstatera, fru talman, att hälsan påverkas av många olika faktorer. Det kan vara språket, utbildning, arbete, bostäder och så vidare. Statsrådets direkta ansvar är hälsofrågorna och inte alla andra områden, där ansvaret ligger på andra departement.
Jag vill trots allt, fru talman, ställa en fråga till statsrådet: Vilka initiativ avser statsrådet att ta i kontakter med övriga statsråd i regeringen som har ansvar för andra områden som får konsekvenser för hälsan? Vad är statsrådet beredd att göra för att minoriteter med bristfälliga språkkunskaper ska få bättre sjukvård?
Nikos Papadopoulos (S):
Jag vill ta upp det här med fritt val. Jag har pratat med många finländare genom Sios, och deras svar var: Vi bryr oss inte om fritt val. Om jag blir sjuk är det enda jag är intresserad av att jag har en sjukvårdsinrättning centralt, nära mig, så att jag kan få vård av den. Jag vill ha en läkare.
Naturligtvis finns det de som vill ha samma läkare jämt, men det viktiga är att man har en läkare i närheten när man behöver det. Det är det ena. Det andra är att man naturligtvis vill ha en professionell mottagare och att det ska finnas läkare som är duktiga och bra på att kunna ta hand om en. Det här med fritt val kan man alltså diskutera. Fru talman!
En fråga som direkt har bäring på hälsan är när diskriminering av minoriteter äger rum. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering har konstaterat att diskriminering är vanligt förekommande när det gäller samer och romer.
Det vet vi också väl genom EU-kommissionen, som 2007 lämnade sin rapport. Det är inte bara Sverige som har svårigheter med det här. Också i Europa finns det svårigheter med andra grupper. Man har inte kunnat integrera ungdomar som har en annan bakgrund eller kommer från minoriteter som till exempel romerna i samhället.
Detta förekommer naturligtvis i hela Europa. Det är framför allt konsekvenserna för den psykiska hälsan som därmed kommer till uttryck. Olika terapeutiska metoder för att förebygga psykisk ohälsa förutsätter att man förstår språket. Det gäller såväl patienten och terapeuten. Jag vill ställa en fråga till statsrådet. Vad har statsrådet för planer för att förbättra minoriteternas hälsa?
Nikos Papadopoulos (S):
Jag vill tacka kulturministern för svaret på min interpellation. Kulturministern är förvånad över att jag har lämnat in interpellationen. Hon hänvisar till samsyn i många kulturfrågor.
Visst håller jag med om att vi har samsyn på många saker inom regering och opposition när det gäller de uttalade ambitionerna om framför allt statens ansvar för kulturinsatser riktade till barn och ungdomar. Herr talman!
Problemet är bara att dessa ord och ambitioner från regeringen inte motsvaras av handling. Vad vi ser är en successiv urholkning av anslagen till regionala teaterinstitutioner och kulturskolor i landet. Det pågår en successiv nedskärning av anslaget till kulturområdet.
Det måste väl kulturministern också se. Herr talman! Om det nu är så allvarligt att kulturministern har en annan och ljusare bild av situationen för kulturen i landet måste hon rimligen betrakta Teaterförbundets skrivelse till statsministern som allmänt gnäll. Herr talman!
Jag har två frågor till kulturministern. För det första: Är det så, kulturministern, att Teaterförbundets medlemmar genom sin skrivelse saknar all grund för sina krav?
För det andra: Vi känner till att några andra länder, som Norge och Danmark, sedan en tid tillbaka har en helt annan strategi för hur de driver fram kulturskolorna i sina länder. Det står för en viss kvalitet och nivå på undervisningen i hela landet.
Framför allt garanterar man alla elever tillgång till kulturskapande och kulturupplevelser, och naturligtvis i tidig ålder. Hur ser kulturministern på idén om en nationell strategi för kulturskolor i hela Sverige?
Nikos Papadopoulos (S):
Det gläder mig att kulturministern känner till problematiken som finns i periferin och till och med inne i själva staden. Kulturministern nämner att regeringen "har åstadkommit ett reellt skifte i kulturpolitiken för barn och ungdomar". Så avslutar kulturministern sitt interpellationssvar.
Det är inte bara på kulturpolitikens område som Moderaterna i den här regeringen har lyckats åstadkomma ett reellt skifte, utan det gäller också på många andra områden. Den stora frågan handlar inte om att det har skett ett skifte. Den handlar om vad skiftet har inneburit.
På kulturpolitikens område har det inneburit mindre anslag från staten. Sedan gavs det ett besked till kommunerna att de måste ta ett större ansvar för den regionala kulturpolitiken.
I de regioner där kommunerna leds av moderater har man sett att de har dragit ned mycket på kulturpengar och meddelat att marknaden ska ta sitt ansvar. Det är också ett besked som kulturministern ofta använder: Marknaden ska ta hand om kulturen. Herr talman!
Vad tror kulturministern att vi får för samhälle när kulturskolan mer och mer kommer att drivas av marknadens villkor? Hur kan familjer med svag ekonomi, ensamstående föräldrar eller elever med nedsatt funktions- och rörelseförmåga klara sig?
Kan ministern föreställa sig när en tioåring kommer hem till sin mamma och säger: Mamma, jag behöver 700 kronor för mina danslektioner i skolan! Det är utpekande och kränkande för många barn och föräldrar att behöva utsättas för detta. Herr talman!
Min fråga till kulturministern är konkret: Kan kulturministern förklara för mig hur familjer med svag ekonomi ska kunna ge sina barn en kulturell utbildning när kostnaderna för de enskilda familjerna ständigt ökar?