KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Formellt när det gäller fördelningen av interpellationer handlar det inte om att man tycker eller inte tycker någonting, utan när de formella frågorna ligger under ett statsråds ansvarsområde så hamnar interpellationen där. Det är skälet till att jag har fått frågan. De exempel som Hans Ekström tar upp pekar återigen på att problem finns inom framför allt transportsektorn och fordonsindustrin. Jag har inget att erinra mot den beskrivningen.
Men de undersökningar vi har gjort när det gäller näringslivet generellt pekar på att problemet inte är av samma art i andra delar. Det synes mig ändå lite besvärligt att gå in och begränsa avtalsfriheten just när det gäller fordonsindustrin eller vissa branscher. Det kan bli till ett bekymmer.
Jag tror att ett förslag och ett beslut i riksdagen som ger tydliga signaler eller sätter upp regler för vad som krävs och vad som är normalfallet ändå rimligen borde vara någonting som man tar intryck av.
Vi måste också beakta att fordonsindustrin, och då menar jag både de stora företagen och underleverantörerna, har ett intresse av att helheten fungerar. Inte ens de stora företagen klarar sig om de underleverantörer man har inte kan hantera sin situation. Där ser vi en imperfektion, det är ingen tvekan om den saken, och därför är den här diskussionen så viktig.
Men jag tror inte att det är politiker som ska lösa det genom lagstiftning i Sveriges riksdag, för då riskerar vi att få en stelhet och en fyrkantighet som är till men för näringslivet också inom den här sektorn. Regeringen kommer som sagt att lägga fram förslag vad gäller sena betalningar utifrån den utredning och de remissynpunkter som har kommit. Det kommer att vara klart under hösten.
Jag har sett till att det arbetet bedrivs med prioritet, eftersom jag tycker att detta är viktigt, och jag tror att det här är en fråga där vi behöver ha ordning och reda. I den här diskussionen tycker jag också att det ska sägas att vi inte ser någon stor förändring i beteendet. Det har ju diskuterats mycket i medierna att man skulle se kraftiga förändringar i betalningstider och annat generellt.
Så är det inte. Däremot finns det flera mindre, enstaka undersökningar som pekar på att det finns företag som har allvarliga problem och där detta har varit ett bekymmer, och det är naturligtvis någonting som man måste beakta.
Beatrice Ask (M):
Monica Green har frågat mig vad jag avser att göra för att hindra stulna identiteter och vad jag avser att göra för att konsumenter ska känna trygghet i samband med internethandel. Att utnyttja andras identiteter är straffbart och inryms under brottsrubriceringar som vi har i dag, exempelvis bedrägeri, förfalskningsbrott, olaga förföljelse, ofredande och förtal. För dem som drabbas innebär det ofta stora problem.
Det är också en allvarlig och oacceptabel kränkning av den personliga integriteten. Utnyttjandet av andras identiteter syftar ofta till att begå olika typer av bedrägerier. Rikspolisstyrelsen arbetar, i samverkan med Åklagarmyndigheten, med att ta fram en nationell handlingsplan för att bekämpa bedrägerier. Ett förslag till handlingsplan är nu ute på remiss hos polismyndigheterna och kommer att fastställas under hösten.
Handlingsplanen kommer att innehålla både brottsförebyggande åtgärder och metoder för att effektivisera brottsutredningarna. Polisen arbetar kontinuerligt med att utveckla sina metoder för att möta samhällets ökande användning av internet. När det gäller konsumentskydd vid näthandel finns det flera initiativ på EU-nivå. Dessutom har regeringen under förra året tillsatt två olika utredningar.
Den första rör konsumenternas rättsliga ställning när varor och tjänster köps och betalas via telefonen, vilket är ett allt vanligare sätt att handla. Den andra handlar om hur konsumentstödet kan bli mer ändamålsenligt och effektivt för alla konsumenter. Utredningen remissbehandlas för närvarande.
Dessutom har Konsumentverket relativt nyligen avslutat en granskning av över 700 e-handelsplatser och kommer att vidta tillsynsåtgärder mot näringsidkare som inte följer e-handelslagens bestämmelser. Myndigheterna arbetar med att förbättra förutsättningarna för att förebygga och utreda bedrägerier.
Utvecklingen tyder emellertid på att det finns anledning att överväga om rättsväsendet i alla delar är rätt rustat och försett med rätt verktyg för att kunna hantera det ökande problemet. Därför beslutade regeringen den 28 juni i år att ge en särskild utredare i uppdrag att undersöka om det finns ett behov av att stärka det straffrättsliga skyddet för egendom och föreslå de författningsändringar som det finns anledning till.
Jag kommer givetvis att följa utvecklingen på området noga.
Beatrice Ask (M):
Om vi börjar i änden med identitetsstölder och den typen av brott måste vi fortsätta att arbeta med de olika frågorna. Jag tycker också att den tillsynsverksamhet som Konsumentverket har gjort när det gäller e-handeln visar att man tar det på allvar, och där finns det en del saker att följa upp.
Jag delar också uppfattningen att identitetsstölder principiellt och i våra normer och värderingar faktiskt är olagligt. Det finns dock en svårighet att generellt kriminalisera just detta, eller jag kan i vart fall se att det kräver väldigt många överväganden.
Av det skälet måste vi säkerställa att polis och åklagare har rätt angreppssätt när det gäller att utreda och lagföra de brott som sker när identiteter har stulits. Det finns också anledning att arbeta väldigt metodiskt för att säkerställa att kontokortsföretag, banker och andra har rutiner och ser till säkerhetsarbetet och att de också skaffar sig en användarvänlighet.
Sedan måste man också bedriva ett långsiktigt arbete för att göra oss konsumenter till kritiska konsumenter. Det är ju väldigt lätt att halka dit när man ser en rolig grej som man vill beställa. Man tar inte reda på vad som finns, och då är det lätt att bli lurad, vilket många blir. Konsumentverket har en checklista på sin hemsida som man kan använda sig av, och det är naturligtvis någonting som vi måste fortsätta att sprida.
Sedan har vi, vilket är ett helt annat ämne, de sms-lån som Monica Green nämner, och det är också ett stort problem att ta på stort allvar. Där har vi i riksdagen beslutat om skärpta regler när det gäller kreditprövning, men den granskning som nyligen har gjorts visar att man ju inte har genomfört eller inte följer de reglerna. Där finns det alltså anledning att göra ett omtag.
Det är klart att regler som vi har bestämt måste följas, annars har vi inte kommit någonstans.
Beatrice Ask (M):
Marianne Berg har frågat mig om jag avser att verka för att länsstyrelsernas tillsyn över överförmyndarna följs upp och samordnas och vilka initiativ jag har tagit med anledning av kritiken som framkom vid Riksrevisionens granskning. Som Riksrevisionen konstaterar i sin granskningsrapport från 2009 har regeringen vidtagit en rad åtgärder för att stärka länsstyrelsernas tillsyn över överförmyndarna.
Utöver de åtgärder som redovisas i rapporten kan jag nämna att regeringen i regleringsbrevet för 2010 uppdrog åt länsstyrelserna att redovisa i vilken utsträckning de samarbetar i sin tillsyn. Av svaret från länsstyrelserna framgår att de har ett väl utvecklat samarbete. Det finns en nationell tillsynsplan, och ett utvecklingsarbete när det gäller kompetensen hos handläggarna har inletts.
I förra veckan beslutade regeringen om propositionen Ändring av viss länsstyrelseverksamhet . I den föreslås att länsstyrelsernas tillsyn över överförmyndarna ska koncentreras till sju länsstyrelser. Syftet är bland annat att säkerställa en väl fungerande rättssäkerhet för de hjälpbehövande. Det är mycket viktigt att tillsynen av överförmyndarna fungerar på bästa sätt. Jag kommer noga att följa utvecklingen på området.
Beatrice Ask (M):
Vi kan vara överens om att det har spretat och att det finns brister, eller mer att göra, när det gäller tillsynen av överförmyndarverksamheten. Det är oerhört viktigt. Vänsterpartiet tycker att vi ska ha en koncentration till en enda myndighet. Alliansregeringen tycker inte det. Vi har lagt fram ett konkret förslag.
Det är genomarbetat och genomtröskat på längden och bredden och innebär att vi koncentrerar det oerhört viktiga tillsynsarbetet till länsstyrelserna i Stockholm, Östergötland, Skåne, Västra Götaland, Dalarna, Västernorrland och Norrbotten.
Det gör vi utifrån en bedömning av var vi tror att vi kan få ett bra utfall och en sådan mängd ärenden att man kan ha en strukturerad verksamhet som skapar mer enhetlighet.
Till detta kommer de uppdrag vi har lagt i regleringsbrev och annat där vi ålagt länsstyrelserna att redovisa hur de samarbetar och också utveckla tillsynsverksamheten för att den ska bli mer kvalitativ och enhetlig. Det kommer vi naturligtvis hela tiden att följa upp för att säkerställa att det blir så. När det gäller det framåtriktade arbetet är det min uppfattning att vi behöver arbeta mer med rekrytering.
Vi behöver säkerställa att vi kan rekrytera människor till att ställa upp som gode män och annat och att de får ett bra stöd. Här måste vi alla hjälpas åt och se till att kommunerna tar sitt ansvar. Vi måste också titta på den faktiska verkligheten. I vissa situationer är det väldigt svårt och arbetsamt att vara god man. Då kan det behövas både regelförändringar och annan typ av stöd. Här finns det mer att göra.
Vi behöver skaffa oss statistik, så att vi vet vad vi talar om. Det är alldeles märkvärdigt, och jag var lite slagen av det när jag upptäckte hur bristfälligt det faktiskt var: Vi kan inte följa upp viss typ av verksamhet eftersom vi egentligen vet för lite. Det ska regeringen förhoppningsvis kunna ändra på framöver.
Beatrice Ask (M):
Anna Wallén har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta med anledning av att lagen om kontaktförbud inte kan användas som det var tänkt på grund av att det saknas möjligheter till elektronisk övervakning. Vidare har Anna Wallén frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder med anledning av de stora skillnaderna i landet när det gäller beviljande av kontaktförbud. År 2011 genomfördes ändringar i lagen om besöksförbud, numera kontaktförbud.
Samtidigt infördes ett nytt brott, olaga förföljelse, i syfte att stärka det straffrättsliga skyddet mot trakasserier och förföljelse. Syftet med de nya bestämmelserna om elektronisk övervakning av kontaktförbud är att skapa större möjligheter för rättsväsendet att kontrollera efterlevnaden av kontaktförbud. Bestämmelserna i den nya lagen har medfört att Rikspolisstyrelsen har behövt upphandla ny teknik, vilket har tagit längre tid än vad polisen förutsåg.
Enligt den information som jag har fått räknar polisen med att ha utrustning på plats i april nästa år, detta under förutsättning att utrustningen levereras till polisen som förväntat och klarar de tester som ska göras. Jag beklagar att polisen inte har fått tekniken avseende elektronisk övervakning på plats. Enligt de besked jag har fått har det att göra med de höga krav på kvalitet på utrustningen som måste ställas, vilket givetvis är viktigt.
När tekniken är på plats kommer denna övervakningsåtgärd att utgöra ett komplement till de metoder och skyddsåtgärder som polisen förfogar över.
För att öka enhetligheten i åklagarnas rättstillämpning, som bland annat omfattar beslut om kontaktförbud, ställer regeringen sedan 2011 krav på Åklagarmyndigheten att analysera väsentliga skillnader i verksamhetsresultat mellan åklagarkamrar och redovisa vilka åtgärder myndigheten vidtar för att minska skillnaderna mellan kamrarna, både när det gäller verksamhetsresultat och rättstillämpning.
Regeringen har också gett Åklagarmyndigheten i uppdrag att inrätta en mer sammanhållen och ändamålsenlig struktur för myndighetens rättsliga tillsyn för att möjliggöra en ökad enhetlighet i rättstillämpningen. Under året har Åklagarmyndigheten inrättat en särskild tillsynsfunktion vid riksåklagarens kansli.
Tillsammans med de tre utvecklingscentrum som finns inom myndigheten ska den funktionen svara för att tillsyn genomförs på ett strukturerat sätt och att resultatet av tillsynen kommer verksamheten till godo. Regeringen kommer att följa det fortsatta arbetet på området.
Beatrice Ask (M):
Låt mig erinra om att interpellationen ju tog upp frågan om det tekniska problemet, om elektronisk övervakning har fungerat eller inte tidsmässigt. Det är det jag har tagit fram underlag på. Jag har inte alla siffror och tidsangivelser i andra frågor med mig, och jag beklagar det.
Däremot har den här regeringen och jag har väldigt stor respekt för vad riksdagen fattar beslut om. Vi brukar återkommande redovisa hur vi hanterar olika uppföljningar. Situationen i anslutning till bostad och situationen framför allt för brottsutsatta kvinnor är komplex. Det är just därför som den nationella samordnaren är betydelsefull.
I de situationerna måste många olika myndigheter samverka. En kvinna som har möjlighet att bo kvar i sin bostad, kanske den gemensamma bostaden, är helt beroende av att socialtjänst, skola och andra uppfyller sina åtaganden. Det finns många frågeställningar kring detta. Där tror jag att en samordnare kan göra stor skillnad.
I dag är det nästan alltid så i riktigt allvarliga ärenden att man inte kan bo kvar, man kan inte ens vistas där därför att man är utsatt för trakasserier och hot, under förutsättning att den person som utövar hotet inte sitter inlåst, vilket sker av och till, och då är situationen en annan. Jag kan alltså inte svara exakt när det kommer en redovisning till riksdagen.
Men låt mig säga så här: Vi är oerhört angelägna om att säkerställa att allt vad som kan göras görs för att hjälpa kvinnor i den här situationen och att hjälpa också män som utsätts för den här typen hot och trakasserier.
Vi är övertygade om att det finns mycket mer att göra, och just därför är jag glad över att polis, åklagare och andra rättsliga myndigheter har strategier och handlingsplaner som vi nu noggrant följer upp för att säkerställa att vi gör bättre framöver än vad vi hittills har gjort, och då har vi ändå kommit en liten bit på vägen jämfört med många andra.
Beatrice Ask (M):
Lotta Hedström har frågat mig vad jag avser att göra för att skapa det som stipuleras i tortyrkonventionens artikel 4 och låta inkorporera en specifik brottsrubricering för tortyrbrott i svensk lag. Tortyrkonventionen uppställer inget krav på att det i nationell lagstiftning måste finnas ett särskilt tortyrbrott. Vad som krävs är att sådana gärningar som enligt konventionen utgör tortyr är kriminaliserade.
Redan i samband med Sveriges tillträde till konventionen gjordes bedömningen att Sverige levde upp till detta krav, främst genom straffbestämmelserna om misshandel och grov misshandel samt grovt olaga tvång. Sedan den 1 juli 2010 finns även en möjlighet att döma för misshandelsbrott som är att anse som synnerligen grovt till fängelse i lägst fyra och högst tio år.
I dessa fall har svensk domstol möjlighet att döma över brott som begåtts utomlands, även om gärningsmannen saknar anknytning till Sverige. Frågan om att införa ett särskilt tortyrbrott har behandlats av Internationella straffrättsutredningen, som bland annat lämnat förslag till ny lag om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelse. Frågan kommer att behandlas i den lagrådsremiss som regeringen, i anledning av utredningens förslag, planerar att lägga fram inom kort.
Tortyr är förbjudet enligt 2 kap. 5 § regeringsformen. Skyddet mot tortyr är absolut och kan inte begränsas genom lag. Det råder heller ingen tvekan om att en tortyrhandling i konventionens mening utgör ett allvarligt brott enligt svensk rätt.
Beatrice Ask (M):
Det är helt riktigt att Sverige har varit pådrivande för att få de internationella reglerna på plats, och vi kommer att fortsätta att vara pådrivande. Däremot tycker jag inte att det går att bedriva en debatt där man säger att det är något annat än vardagsvåld.
I ärlighetens namn ska vi komma ihåg att synnerligen grov misshandel, där vi skärpte straffen ganska mycket, innefattar en bedömning om misshandeln kan hänföras till ett strängare straff, särskilt om gärningen orsakat bestående kroppsskada - vanligt när det gäller tortyr - eller synnerligt lidande - också vanligt - eller om gärningsmannen visat synnerlig hänsynslöshet. Men det behöver inte vara en tjänsteman, det kan vara en gruppering.
När bestämmelsen infördes avsåg man att träffa bland annat tortyrliknande gärningar. Det handlar inte om vardagsbrott, det handlar om väldigt allvarlig tortyr. Det är viktigt att ha klart för sig när man diskuterar de här frågorna, och jag tycker att Lotta Hedström slirar lite på det, att brott mot mänskligheten och folkmord sker även i fredstid, dess värre, vill jag säga.
Det är inte bara under krig som folk begår den här typen av grymheter. Därför får man vara noggrann med att säkerställa att regelverken inte utesluter det som inte kan kallas för en myndighetsperson eller det som inte är en krigsliknande situation. Folkmord och brott mot mänskligheten kan begås i alla fall. Det är ganska komplicerat att fånga in allt detta.
Men det är oerhört viktigt att man gör det, och det är oerhört viktigt att straffskalorna är sådana att de markerar det allvar som vi ser på de här brotten med. Sedan måste vi bli ännu bättre på verkstad och faktiskt få dem som har begått sådana här brott till domstolen så att de kan bli dömda. Där finns det en hel del mer att göra, men jag ser fram emot att lägga fram den proposition som kommer inom kort efter det att lagrådsremissen är avklarad.
Beatrice Ask (M):
Ylva Johansson har frågat mig när jag avser att se till att regeringen lägger fram ett förslag om att polisinsatserna vid fotbollsmatcher ska betalas gemensamt via skatten och inte av den arrangerande klubben. Regeringen beslutade i mars 2011 att tillsätta en särskild utredare - tillika en nationell samordnare - som fick i uppdrag att lämna förslag till hur brottslighet i samband med idrottsarrangemang kan motverkas.
I uppdraget ingår att förbättra samverkan mellan berörda myndigheter och organisationer. I april 2012 överlämnade den nationella samordnaren Björn Eriksson delbetänkandet Mindre våld för pengarna . Det betänkandet har remissbehandlats. Betänkandet innehåller ett flertal olika förslag som vi nu tittar på. Ett av förslagen rör frågan om ersättningsskyldighet för polisens kostnader för ordningshållning.
Förslaget innebär att så kallade idrottsaktiebolag, i likhet med allmännyttiga ideella föreningar, ska undantas från skyldigheten att ersätta polisens kostnader för ordningshållning. För att ett aktiebolag ska omfattas av undantaget krävs enligt förslaget att det uppfyller vissa krav. Jag har förståelse för att kostnaderna för polisinsatser kan vara betungande och uppfattas som höga för de klubbar som är ersättningsskyldiga.
Men ersättningsfrågan är komplex. Ordningslagens ersättningsbestämmelser är generellt tillämpliga på offentliga tillställningar som anordnas i vinstsyfte. I betänkandet behandlas bara frågan om ersättningsskyldighet i samband med vissa idrottsarrangemang. Förslaget innebär att så kallade idrottsaktiebolag som deltar i seriespel anordnade av specialförbund inom Riksidrottsförbundet särbehandlas.
Flera remissinstanser har ifrågasatt det rimliga i detta och efterfrågat en analys av hur förslaget förhåller sig till exempelvis anordnare av konserter och festivaler samt bolag inom andra idrotter. Det har även framförts annan remisskritik mot förslaget. Vi överväger nu hur vi ska gå vidare, och frågan är prioriterad. Min avsikt är att inom kort lämna besked om den fortsatta inriktningen.
Beatrice Ask (M):
Låt mig bara rekapitulera att vi har en lagstiftning som vi har haft väldigt länge. Bakgrunden till de problem som nu diskuteras i Stockholm är att vi har en del klubbar som har valt att arbeta i bolagsform, att man bestämde sig för att tillämpa regelverket och att det faktiskt är rätt stora ordningsstörningar som kräver stora insatser. Det är en rad olika faktorer som har ställt till det hela.
Däremot är det här ingenting som kommer som en blixt från klar himmel. Samarbetet mellan polisen och klubbarna har pågått över tid och, tycker jag, utvecklats på ett positivt sätt. Kostnaden för polisens insatser beror naturligtvis på hur framgångsrikt man kan arbeta med andra säkerhetsfrågor. Där finns det förslag i utredningen, och en del är gjort sedan tidigare. Det handlar också om sådant som klubbarna kan påverka, till exempel tiden för arrangemanget, publikstorleken, utformningen av arenan och mycket annat.
Det här är en pågående diskussion som vi måste ha. Jag förstår att de här bolagsklubbarna känner att det är viktigt att få en lösning på de problem som de ser. Jag vill dock säga att det inte drabbar all fotboll, därför att de flesta fotbollsklubbar ju faktiskt är ideella.
Men det slår, inte minst i en del serier, ganska ojämnt, därför att några är i bolagsform och några inte. Det finns avvägningar man kan göra, men det slår inte mot fotbollen som helhet. Däremot kan man ha ordningsproblem också i anslutning till andra typer av arrangemang.
Jag menar att det vi ska göra är att hitta regler och förhållningssätt som gör att det vi kommer fram till är lika stabilt som det vi har levt med hittills. Vi har ett regelverk som kommer från 50-talet. Det har hållit väl över tid och har först på senare år ställt till det. Jag tror också att det är viktigt att säkerställa att vi får en enhetlig bedömning så att det inte blir olika mellan olika polismyndigheter, vilket är fallet i dag.
Beatrice Ask (M):
Kent Ekeroth har frågat mig vad jag tänker vidta för åtgärder för att rätta till sådana brister i påföljdssystemet för unga som enligt honom innebär att ungdomar döms till alltför lindriga straff. Regeringen har tagit flera initiativ som rör unga som har begått eller som riskerar att begå brott. Ett sådant är att brott som begåtts av unga under 15 år ska utredas i större utsträckning än tidigare. Det är numera också möjligt att drogtesta unga under 15 år.
Regeringen arbetar även för att handläggningstiderna avseende unga lagöverträdare ska kortas och för att stärka samverkan för att förebygga ungdomsbrottslighet. Särskilda åtgärder har också gjorts för att förbättra utslussningen av dem som dömts till sluten ungdomsvård för att minska risken för återfall i brott. Påföljdssystemet ska naturligtvis uppfattas som rimligt och rättvist. Ett brott ska mötas av snabba, tydliga och konsekventa reaktioner.
För unga brottslingar är det särskilt viktigt att ingripandena är tidiga, tydliga och inriktade på att förhindra fortsatt brottslighet. Särskilt anpassade påföljder tillämpas eftersom ungdomar ofta har särskilda behov av hjälp och stöd för att inte återfalla i brott. Men frihetsberövande påföljder kan dömas ut också när den unge är under 18 år.
Påföljderna ungdomsvård och ungdomstjänst reformerades 2007 i syfte att de i ökad utsträckning skulle präglas av principerna om proportionalitet, förutsebarhet och konsekvens. Påföljdsutredningen har utvärderat 2007 års ändringar och sett över var och en av de särskilda ungdomspåföljderna. Enligt utredningen finns i vissa fall ingen lämplig eller tillräckligt ingripande påföljd att ta till.
Därför har utredningen föreslagit att ett antal nya påföljder ska införas för att få till stånd ett heltäckande påföljdssystem för unga som inte fyllt 18 år. Myndighetsåldern är ju i dag 18 år.
Detta var ett av skälen till att Påföljdsutredningen fick i uppdrag att ta ställning till om lagöverträdare som har fyllt 18 men inte 21 år ska behandlas som vuxna lagöverträdare vid straffmätningen och påföljdsvalet eller i något av dessa avseenden. Utredningen har föreslagit att påföljdsvalet i princip ska ske som för vuxna. Regeringen kommer att återkomma i frågan om ingripanden mot unga lagöverträdare.
Utredningens förslag är dock ute på remiss nu och jag vill inte föregripa remissbehandlingen och analysen av utredningens bedömningar i en enskild del.