Carl Bildt (M):
Urban Ahlin har i en interpellation till mig frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att höja Sveriges röst i frågor om nedrustning och icke-spridning av kärnvapen. Låt mig inledningsvis erinra om det svar på likartade frågor som jag gav den 11 september 2008 och som självfallet fortfarande gäller.
Då erinrade jag om att jag regelmässigt angett faran för en ytterligare spridning av massförstörelsevapen som den kanske allra farligaste av de säkerhetspolitiska hot vi står inför. Det är också mot denna bakgrund som frågan om ytterligare reduktioner av existerande arsenaler är så viktig. Framgång i arbetet med att förhindra ytterligare spridning av kärnvapen förutsätter framgång i arbetet med att ytterligare reducera dagens arsenaler.
Det långsiktiga målet förblir en värld utan kärnvapen. I förberedelserna inför det svenska ordförandeskapet i Europeiska unionen under det andra halvåret detta år spelar dessa frågor en viktig roll. De kommer också att vara en viktig del av den transatlantiska dialogen med den nya amerikanska administrationen.
Vi fäster betydande förhoppningar vid att den kommer att vara beredd att ta steg mot en ratificering av fördraget om totalt provstopp . Detta är av stor betydelse icke minst när det gäller den utomordentligt viktiga översynskonferensen om NPT-fördraget under våren 2010.
Ett ikraftträdande av avtalet om totalt provstopp innan dess skulle skapa väsentligt bättre förutsättningar för framsteg i övriga frågor - det är ett av skälen till att vi ger den frågan så hög prioritet. Detta gäller också de viktiga frågor som ligger i de så kallade CD-förhandlingarna - kanske allra främst dem rörande ett förbud mot produktion av klyvbart material för vapenändamål .
Målsättningen inför den mycket viktiga översynskonferensen måste vara en kompromiss, där en för alla acceptabel balans uppnås mellan bindande åtaganden om påskyndad kärnvapennedrustning och ett av alla accepterat stärkande av icke-spridningsregimen. Av betydelse i detta sammanhang är också att USA och Ryssland är beredda att förhandla om en ersättning för det Start 1-avtal som löper ut med utgången av detta år.
Tillsammans svarar dessa två stater för ca 95 procent av dagens existerande nukleära arsenaler, och även om mycket betydande reduktioner skett under de senaste decennierna borde bägge ha ett intresse av ytterligare reduktioner av sina samlade arsenaler under kommande år.
I mitt anförande inför IISS i London i april 2008 skisserade jag ett program för att effektivare kunna möta de utmaningar som ligger såväl i risken för ytterligare spridning av känsliga nukleära teknologier som i de åtgärder som kommer att krävas för att klara den globala klimatutmaningen.
Det är bakgrunden till de diskussioner som nu förs om möjligheten av multinationella eller internationellt övervakade anläggningar för kritiska delar av kärnbränslecykeln. Frågan är dock både komplicerad och känslig såtillvida som den berör den i NPT-sammanhang erkända rätten för alla stater att under internationell kontroll utveckla en nationell kärnbränslekapacitet och följaktligen föranleder tveksamhet från vissa länder.
Det är dock min förhoppning att frågan ska föras framåt såväl politiskt som praktiskt under den närmaste framtiden. Jag tror att det har stor betydelse. En ytterst oroande möjlighet är att någon eller några ytterligare stater skulle skaffa sig kärnvapen. Det skulle dramatiskt öka risken såväl för ytterligare spridning av dessa vapen som för att de faktiskt kom till användning i lokala eller regionala konflikter .
Under senare år har uppmärksamheten koncentrerats kring Nordkorea och Iran. Det är vår starka förhoppning att fortsatta förhandlingar ska leda till framsteg med att på ett trovärdigt sätt eliminera Nordkoreas nukleära kapacitet. De så kallade sexpartssamtalen har överlag varit en framgång - även om den aktuella situationen är komplicerad. Med Iran är situationen mer komplex.
Landet uppger att dess nukleära aktiviteter ligger inom ramen för existerande internationella avtal. Tidigare tydliga brott mot dessa åtaganden har dock lett till den brist på förtroende som fört till beslut av FN:s säkerhetsråd om olika sanktioner i syfte att få landet att bland annat temporärt avbryta arbetet med anrikning av uran.
EU - i synnerhet Frankrike, Storbritannien och Tyskland samt den höge representanten Solana - spelar en aktiv roll för att söka en av alla accepterad lösning på denna fråga. Även denna fråga förväntar jag mig kommer att vara central i de närmaste månadernas transatlantiska dialog. Jag vill i detta sammanhang inte gå längre än att den tillhör de allra viktigaste och de allra svåraste av frågor under det nyss inledda året.