Marie Nordén (S):
Jag vill börja med att tacka ministern för svaret. Alla människor har rätt att få sina grundläggande rättigheter tillgodosedda. Det har Sverige lovat när vi skrev på FN:s konvention om mänskliga rättigheter för funktionsnedsatta. Vi har också en lag som ska garantera att personer med omfattande funktionsnedsättning får hjälp och stöd att kunna leva som alla andra.
Anledningen till min interpellation är att denna rättighet i dag är satt ur spel för många. Lagen gäller helt enkelt inte för alla som har behovet. Det kan man också se på reaktionerna med anledning av förslagen från den senaste utredningen som regeringen tillsatte när det gäller att beivra fusket och få ett grepp om hur fusket ser ut.
Den reaktion som kom på det och den rädsla och oro som finns bland många funktionsnedsatta och också anhöriga visar hur man upplever sin situation och hur utsatt den är. Många tvingas kämpa i domstol för sina rättigheter. Många ger upp därför att orken tar slut, därför att det finns en gräns för hur mycket man ska behöva be innan man förlorar sin värdighet, som någon sagt, och därför att krafterna behövs för att få livet att gå ihop.
Vi har kunnat läsa om - jag har också mött flera som vittnar om detta - en granskning inför prövning av om man ska få assistansersättning inom LSS som raderar ut all integritet, en granskning som bland annat klockar toalettbesök. Man redogör och man kartlägger personer in i minsta detalj och på minuten, ja, till och med på sekunden.
Trots att man går igenom kartläggningen resulterar den för ganska många i att man inte är betrodd när det gäller det man säger sig ha behov av att få hjälp med. Adriana som på grund av sin MS behöver gå på toaletten tjugo gånger om dagen fick från Försäkringskassan beskedet att tio gånger får räcka.
Hon kan inte äta själv, men att hon - knappt - kan föra handen till munnen resulterade i att hjälp med att äta ströks från listan över grundläggande behov. Adriana själv har efter tidsangivelser tillsammans med Försäkringskassan uppskattat sitt hjälpbehov, grundläggande behov, till över tio timmar om dagen eftersom hon inte kan handla, laga mat, lägga upp maten eller äta.
Men Försäkringskassan säger att hon behöver hjälp ungefär två och en halv timme om dagen. Det här är inget enskilt fall som jag förväntar mig att ministern kommenterar, för vad ministern nu tänker är just: Jag kommenterar inga enskilda fall. Tyvärr är fallet Adriana inte ett enstaka enskilt fall. Det är många som delar hennes vardag och som känner att trots granskning är man inte betrodd.
Orsaken till att det skett en förändring när det gäller att bedöma hur de grundläggande behoven ska se ut, vad som gäller, är den dom från Regeringsrätten år 2009 som sedan har fått fungera som praxis.
Men som jag ser saken har detta resulterat i att juridiken går före politikens intentioner om hur vi vill att lagen ska fungera. Det är också orsaken till att ungefär 900 personer sett sina timmar minska, eller också har man fått se sin assistansersättning bli indragen. Därför undrar jag igen: Vad är ministern beredd att göra?
Vilka åtgärder vill hon vidta för att försäkra sig om att lagstiftningens intentioner inte körs över av juridiken?