KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Arnholm (L):
Leif Pettersson har frågat utbildningsminister Jan Björklund om vad han avser att göra för att säkra att elever som genomgår yrkesutbildning verkligen får sin praktik samt om vad han avser att göra för att säkra att tågförarutbildningen i Boden kan fortleva och utvecklas. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Den yrkesutbildning som Leif Petterson refererar till bedrivs inom ramen för yrkeshögskolan. Det som kännetecknar och ska känneteckna yrkeshögskolan är en stark arbetslivsanknytning och en nära samverkan mellan arbetsgivare och utbildningsanordnare under hela utbildningen.
Det lärande i arbetet som benämns LIA har en avgörande betydelse och innebär att de studerande under handledning på en arbetsplats får de praktiska kunskaper som behövs för att kunna utöva det yrke de utbildar sig för. Därför gör det mig bekymrad när, som nu skett i Boden, samma arbetsgivare som tar initiativ till att utbildningar ska bedrivas och medverkar i utbildningarnas ledningsgrupper inte upplåter LIA-platser till de studerande.
Det är inte en rimlig ordning. Myndigheten för yrkeshögskolan har tillsynsansvar för yrkeshögskolans utbildningar och ska se till att brister som upptäcks också rättas till. Det är viktigt att denna ordning fungerar, och jag kommer att noga följa utvecklingen på området.
Till sist, herr talman, när det gäller tågförarutbildningen i Boden och hur den ska fortleva och utvecklas vill jag påminna om att Myndigheten för yrkeshögskolan har ett tydligt uppdrag att självständigt besluta om vilka utbildningar som ska ingå i yrkeshögskolan och var de ur samhällssynpunkt lämpligen ska vara placerade. Det är ett myndighetsbeslut som jag inte får lägga mig i. Jag har stor tilltro till att myndigheten fullgör denna uppgift på ett bra och riktigt sätt.
Maria Arnholm (L):
Problemet med att få fram praktikplatser och olika typer av anknytning mellan arbetslivet och utbildning och skola är en uppgift för flera olika skolformer. Här i dag talar vi särskilt om yrkeshögskolans problem när det gäller detta. Det är väldigt och särskilt allvarligt när problemen uppstår inom yrkeshögskolan.
Som jag sade i mitt inledande svar bekymrar det mig mycket, eftersom idén med yrkeshögskolan är att branscher och företag som upplever en bristsituation enas i en ledningsgrupp, ansöker om att få göra en utbildning, får lov att göra den och sedan samverkar och bidrar till att den ska fungera framgångsrikt. Det är naturligtvis mycket bekymmersamt när det inte är på det sättet.
I de flesta fall när det gäller yrkeshögskolan är det inte som på utbildningen i Boden. Men det är tillräckligt problematiskt för att vi i regleringsbrevet för i år har gett myndigheten ett uppdrag att titta särskilt på hur man ännu bättre kan involvera ledningsgrupperna i de olika utbildningarna för att momentet LIA ska fungera ännu bättre.
Det är så yrkeshögskolan ska styras; det är så vi ska jobba med den utbildningen. När det gäller det speciella fallet i Boden, att utbildningen ligger där och hur den sköts, är det självklart att det är myndigheten som ska sköta och överse detta. Men som jag sade bevakar jag och följer upp detta.
Jag har också genom myndigheten informerat mig om att det har varit problem med Boden, att man löst dem och att alla har fått praktikplats efter en tid av problem. Kontinuerligt måste det följas upp, utvärderas och bli bättre.
Problemet är att om man inte lyckas leverera kommer utbildningen inte att kunna fortsätta.
Maria Arnholm (L):
Jag ska snart ha ytterligare en interpellationsdebatt om vad politiker bör och inte bör göra. Jag anser inte att politiker kan rycka ut och rädda varje utbildning som inte fungerar.
Vi har myndigheter som vi ger uppdrag, regelverk och förnyade, förstärkta och fördjupade uppdrag när vi förstår att saker och ting inte fungerar, men vi kan inte gå in i de utbildningar som inte fungerar och detaljstyra.
Det menar jag vore att sätta bocken till trädgårdsmästare. Dessutom finns tågförarutbildningar på fler ställen.
Yrkeshögskolans idé är lite grann att det ska finnas utbildningar där de behövs, i yrken som behövs och där det finns branscher och företag som är beredda att ställa upp med det som krävs. Vi får självklart hoppas att man klarar det i Boden, men det finns även andra ställen där man kan utbilda tågförare, för givetvis måste vi ha dem.
Maria Arnholm (L):
Jag tror att Leif Pettersson och jag är överens om att yrkeshögskolan är en fantastisk skolform. Den är fortfarande i koltstadiet. Vi har precis tillsatt en intern utredning på departementet med en lång rad skönhetsfläckar att titta över.
Behovet av långsiktighet för vissa dyra utbildningar, behovet av förberedande kurser, som ibland är svårt att uppfylla, behovet av bättre LIA vid några av utbildningarna och en lång rad andra saker utreds och ses över. Jag känner därför inte igen bilden att vi lutar oss tillbaka och inte tar tag i problemen.
Jag tycker inte att de politiker är modiga som kliver in, pekar med hela handen, skramlar ihop folk och talar om vad de ska göra. I längden blir det ett rätt outhärdligt samhälle. Jag menar att vi måste försöka vara modiga nog att hitta styrmedel som förbättrar verksamheten långsiktigt över tid, där vi låter de myndighetschefer och tjänstemän vi har att sköta sitt samt förväntar oss att de företag och branscher som är delaktiga i yrkeshögskolan sköter sin uppgift.
Maria Arnholm (L):
Patrik Björck har frågat mig om jag är beredd att ta initiativ till en lagstiftning om jämställda bolagsstyrelser samt om jag är beredd att ompröva min negativa inställning till EU:s jämställdhetsarbete på den punkten. Regeringens hållning är oförändrad när det gäller lagstiftad kvotering till bolagens styrelser.
Det är ägarnas ansvar att se till att styrelsen präglas av mångfald och att den samlade kompetens som finns bland både kvinnor och män tas till vara. För att lyckas med att få en jämn könsfördelning i ledningen måste företagen bestämma sig för det på högsta ledningsnivå. Det är vad staten som ägare gör, och det är därför som 49 procent av ledamöterna och 41 procent av ordförandena i de statligt helägda bolagen är kvinnor.
Regeringen har tagit olika initiativ för att stärka kvinnors företagande och ledarskap. Som exempel kan jag nämna programmet Styrelsekraft, som drivs av Almi, och stödet till Golden Rules of Leadership. Regeringen välkomnar allmänt sett att EU-kommissionen tar initiativ till förbättrad jämställdhet.
I fråga om lagstiftning om jämnare könsfördelning i bolagsstyrelser anser dock regeringen, i likhet med en majoritet i riksdagen, att kommissionens förslag inte är förenligt med vare sig subsidiaritetsprincipen eller proportionalitetsprincipen. Jag håller med Patrik Björck om att det är ett problem att utvecklingen går alltför långsamt.
Jag fortsätter därför dialogen med näringslivet och andra centrala aktörer för att diskutera strategier för hur synen på bemanningen av ledande positioner och av styrelser kan utvecklas med en jämn könsfördelning som mål.
Maria Arnholm (L):
Tack så mycket alla tre för en härlig debatt! Jag tycker att det är kul. Herr talman! Jag tillhör dem som tycker att kvotering är en mycket bra metod. Jag har blivit inkvoterad sedan jag var 17 år och blev inkvoterad i Folkpartiets ungdomsförbunds styrelse, för det hade Bonnie Bernström som då var ordförande bestämt. Jag tycker att kvotering är en utmärkt metod.
Den tillämpas av så gott som alla politiska partier, vilket avspeglar sig i denna kammare. Det har avspeglat sig i regeringarna sedan Olof Palmes dagar. Det avspeglar sig i de statliga bolagens styrelser. Tyvärr avspeglar det sig inte fackförbundens styrelser, inte i de kommunala bolagens styrelser och i alldeles för få av börsbolagens och andra privata bolags styrelser.
Kvotering är en utmärkt metod för att få mångfald när det gäller kön men också när det gäller etnicitet och andra diskrimineringsgrunder. Det ska man inte glömma bort.
Men att vara för kvotering som metod behöver inte innebära att man tycker att politiker ska bestämma att alla fackföreningar, privata företag och börsbolag ska kvotera. Att vara politiker innebär självklart, Patrik Björck, att man tycker att det är viktigt att politiken tar ett ansvar.
Det är befängt att påstå något annat. Jag är inte på den ändan av skalan att jag inte vill göra någonting. Jag skulle aldrig drömma om att beskylla Patrik Björck för att vara på andra ändan och säga att Patrik Björck var beredd att gå in och bestämma allting i enskilda människors, privata företags eller fackföreningars liv, göranden och låtanden. Självklart finns det en balanspunkt.
Det kan inte vara så svårt för vare sig Patrik Björck eller Eva-Lena Jansson att förstå att det är den balanspunkten vi talar om. Jag är på principiella grunder tveksam till och motståndare till att politiker ska bestämma. Det var den parallellen jag drog, Patrik Björck. De ska varken sköta enskilda utbildningar i Boden eller någon annanstans eller gå in och tala om hur företag ska drivas och ledas.
Det är förklaringen. Det hindrar inte att jag är beredd, villig och sugen på att göra vad som står i min makt utan att överskrida den gränsen för att föra dialog med de många näringslivsföreträdare som tycker att det är en viktig fråga och talar om den.
Att påstå att Svenskt Näringsliv har en gemensam uppfattning är helt felaktigt.
Jag menar att de ord som Jens Spendrup fällde, och som vi också vet att han har nyanserat i efterhand, var ett ganska bra uttryck för hur det låter i många företagsledningar, organisationsledningar, fackförbundsledningar och på många ställen där makten finns.
Jens Spendrup har också i handling motbevisat de orden genom att på de tre positioner han har innehavt nyligen som ledare i Stockholms Handelskammare, Företagarna och nu senast i Svenskt Näringsliv ha utsett mycket kompetenta personer som är kvinnor. Det finns en uppdriven ilska och missnöje med hur det är.
Men det behövs någon nyans och balans i hur samtalen kan och bör föras om vart vi på väg.
Maria Arnholm (L):
Jag vet inte hur många gånger Patrik Björck sade "förvånad" och "konstigt". Jag tänker: Vad är det som är så konstigt? Jag är för kvotering som metod. Jag är för en massa saker som det inte är självklart för mig att jag ska bestämma att alla andra ska göra.
Men sedan inser jag att för Patrik Björck är det som är bra för någon eller det som jag kan välja något som han och hans partivänner ska bestämma att alla ska göra. Så kan det väl inte vara! Nog går det väl att begripa att jag tycker att kvotering är en bra metod.
Jag måste bara fråga: Vill Patrik Björck också lagstifta om att alla fackförbund i Sverige ska ha minst 40 procent av varje kön i sina styrelser? Det måste nästan vara den självklara följden av att Patrik Björck inte förstår att det finns en avvägning att göra. Jag tycker att det är rimligt att vi fäller hårda ord i en hård debatt, för det här är en princip som jag tycker är viktig.
Samtidigt delar jag interpellantens och de två andra riksdagsledamöternas ilska över att det fortfarande ser ut som det gör. Jag har förstått att det är obegripligt att jag när jag blir arg över någonting inte vill bestämma hur andra ska göra. Jag är inte lat - jag är rätt arbetsam.
Jag försöker verkligen göra skillnad genom möten, diskussioner och samtal, för jag tror att den enda vägen att gå är att öppna för mångfald med metoden kvotering både för kvinnor och för andra underrepresenterade grupper. Jag vill i det längsta avstå från att göra detta lagstiftningsvägen.
Det borde inte vara så svårt att förstå.
Maria Arnholm (L):
Jag håller med om att argumenten mot en jämn fördelning mellan könen i alla maktsammanhang blir svårare och svårare att förstå. Det gäller makt, och det gäller till exempel föräldraskap. De senaste 20 åren har vi beforskat vad det betyder att dela lika på föräldraförsäkringen och vad det betyder med delad makt i styrelserum i både företag och organisationer.
Jag håller verkligen med om att det blir svårare och svårare att begripa att de som har makt inte gör någonting åt det. Regeringen har visat att där vi har makt, inom bolag som vi äger och i de myndigheter som vi styr över, har vi lärt oss och tagit till oss denna kunskap.
Jag förväntar mig, tror och räknar med att också företag, fackförbund och organisationer går i samma riktning.
Jag försöker propagera för det på alla sätt jag kan. Jag förstod att Eva-Lena Jansson retar sig lite på att man kan föranstalta om att förr eller senare kommer måttet att vara rågat.
Men jag tillhör dem som unnar sig att säga att det finns en tidpunkt när det har stått stilla så länge att vi måste vara beredda att överge en princip för en annan princips skull. Det är klart att jag ser fram mot nästa debatt vi ska ha, Patrik Björck, för vi brukar debattera detta rätt regelbundet.
Då kanske du har funderat lite över vad du vill säga till de fackförbund som i dag har en väldigt dålig representation i sina maktkorridorer. Tack för en bra debatt!
Maria Arnholm (L):
Anna Wallén har frågat finansministern varför studenterna ska betala för regeringens skattesänkningar och om finansministern och regeringen planerar ytterligare besparingar på utbildningsområdet. Wallén ställer sin andra fråga utifrån påståendet att regeringen minskar anslagen till högskolorna och drar ned på antalet utbildningsplatser. Interpellationen har överlämnats till mig.
Regeringen avser att föreslå att studiemedlen höjs med ca 1 000 kronor i månaden för att ge de studerande ännu bättre förutsättningar för att fokusera på studierna. Samtliga satsningar ska vara finansierade, krona för krona. Regeringen har därför övervägt olika finansieringskällor och har nu enats om att avisera bland annat ytterligare höjningar av alkohol-, tobaks- och fordonsskatten.
Regeringens tidigare förslag om att justera ned studiemedelsbidraget är således inte längre aktuellt. När det gäller interpellantens andra fråga vill jag inledningsvis nämna att satsningar inom utbildningsområdet är av central betydelse för regeringen. Det kan vidare konstateras att antalet helårsstudenter vid de svenska lärosätena under de senaste åren varit fler än någonsin.
År 2010 var en rekordnotering i antalet registrerade helårsstudenter, och utbildningsvolymen ligger kvar på en historiskt sett hög nivå. Mellan 2006 och 2012 ökade antalet helårsstudenter i landet med 27 500. Just när det gäller antalet platser har regeringen nyligen aviserat en utbyggnad av högskolan från och med 2015.
Från 2020 uppgår utbyggnaden av högskoleplatser och platser för fortbildning till drygt 10 000 helårsplatser. Från 2015 avser regeringen att föreslå att drygt 1 miljard kronor per år från 2017 inklusive studiemedel tillförs för utbyggnaden. Regeringen har sedan 2006 byggt ut antalet nybörjarplatser på högskoleutbildningar där efterfrågan på arbetsmarknaden är stor.
Detta gäller till exempel läkarutbildningen, sjuksköterskeutbildningen och ingenjörsutbildningarna. Utöver satsningarna på bristutbildningar har regeringen också gjort betydande satsningar under senare år för att öka kvaliteten på högskoleutbildningarna . Resurser har därför satsats bland annat för att öka kvaliteten inom humaniora och samhällsvetenskap. Vidare har en kvalitetspremie införts till lärosäten med utbildning av mycket hög kvalitet.
Finansiering av satsningar har bland annat skett genom såväl omfördelningar mellan universitet och högskolor som införandet av studieavgifter för tredjelandsstudenter och omfördelning av medel från så kallade inaktiva studenter, det vill säga studenter som inte tagit några poäng. Tillsammans förklarar dessa åtgärder till stor del de förändrade anslagen till exempelvis Mälardalens högskola.
Det bör dock poängteras att indragna medel har återförts till universitet och högskolor i form av kvalitetssatsningar.
Maria Arnholm (L):
Tack, Anna Wallén, för en interpellation som inte var ställd till mig men som jag får möjlighet att svara på! Hur tänkte regeringen?
Jo, regeringen tänkte att alltför många studenter, inte minst bland dem som inte har någon som hjälper till och backar upp hemifrån, har svårt att klara sig på den nivå som studiemedlen har i dag.
Att höja den summa man får i månaden med 1 000 kronor kändes som en angelägen uppgift för att göra det möjligt för fler att studera och för att ge fler känslan av att också jag som inte har någon i min familj som sticker åt mig pengar, betalar min hyra eller ger mig långfristiga eller icke återbetalbara lån har möjlighet att studera. Höjningen på 1 000 kronor när det gäller studiemedlen kommer nu att genomföras.
Samtidigt har regeringen som ambition att finansiera de förändringar och reformer man gör krona för krona. Regeringen tittade på ett antal olika finansieringsmöjligheter där en av dem var att minska bidragsdelen med 300 kronor och på motsvarande sätt höja lånedelen med 1 300 kronor.
Efter överväganden, efter den kritikstorm som kom och efter lite mer funderande bestämde sig regeringen för att i stället anvisa annan finansiering. Därför har den delen av interpellationen fallit. Den är alltså inte längre aktuell, utan det blir 1 000 kronor mer i plånboken för dem som tar fulla studiemedel.
Jag utgår från att Socialdemokraterna också kommer att ställa sig bakom det i sitt budgetalternativ. Sedan är det trots allt så, Anna Wallén, att 15 000 fler studerar på högskolan i år än 2006. Vi har inte skurit ned, utan det är 15 000 fler än 2006 som studerar.
Vi kommer i vårpropositionen dessutom att föreslå en ytterligare utbyggnad med 10 000 platser. Därtill finns det ungefär 10 000 fler platser i yrkeshögskolan nu än vad det gjorde 2006. Jag tycker inte att bilden att regeringen skär ned stämmer. Jag tycker att de här siffrorna talar sitt tydliga språk när det gäller att vi fortsätter att satsa på högre utbildning för många svenska ungdomar.
Maria Arnholm (L):
Som jag skriver i mitt interpellationssvar är en sänkning av studiebidraget med 300 kronor inte längre aktuell. Däremot är en höjning med 1 000 kronor i månaden i lånedelen fortfarande aktuell.
Det utgår jag från att också Socialdemokraterna kommer att stödja i det välfinansierade budgetalternativ som jag ser fram emot att få ta del av inom kort.
Det kan finnas anledning att påpeka att regeringen vid upprepade tillfällen de senaste åren har genomfört höjningar av studiemedelsbeloppet, barntillägget och fribeloppet. Studiemedlens köpkraft har varit den starkaste sedan det moderna studiemedelssystemet infördes 1965.
Det är ett av de mest generösa studiemedelssystemen i världen, och nu utökar vi lånedelen med 1 000 kronor i månaden. Jag har också varit student, och jag har fullt av människor i min omgivning som är det. Jag kan konstatera att det är mycket vanligare nu än när jag var student att föräldrar sticker till barnen pengar, hjälper till.
Jag tycker att det var en mycket angelägen reform för att också de som inte har de möjligheterna ska få mer pengar att röra sig med, få det lättare att klara studierna. Jag är stolt och glad över det förslaget. Finansieringen till det står nu att finna i skattehöjningar på alkohol, fordon och tobak.
När det gäller platserna på Mälardalens högskola har anslaget minskat bland annat på grund av att medel har flyttats till andra lärosäten för att finansiera regeringens satsningar på vissa utbildningar.
Minskningen har också berott på det generella indrag som har gjorts för samtliga med anledning av införandet av studieavgifterna samt indragning av medel på grund av inaktiva studenter. Den nya satsningen på 10 000 fler platser innebär att Mälardalens högskola från och med 2015 tilldelas ytterligare resurser.
Utbyggnaden ska ske successivt, och år 2018 kommer Mälardalens högskolas resurser att motsvara drygt 420 helårsstuderande. Det är svårt att tänka sig ett utbildningssystem där man inte från tid till annan flyttar om resurser för att det behöver satsas på vissa utbildningar och det därför genomförs förändringar som kan gynna en högskola och missgynna en annan.
Jag vill fortsatt framhärda i att man lite grann måste döma hunden efter håren. Vi har i år 15 000 fler platser än 2006. Det är svårt att komma undan det faktum. Vi har föreslagit ytterligare 10 000 platser, och dessutom har vi 10 000 fler platser i yrkeshögskolan än vad det fanns 2006.
Jag tycker att jag med rätt rak rygg kan stå här och säga att regeringen satsar på högre utbildning.
Maria Arnholm (L):
Adnan Dibrani pratar om förhållandet 40-60. Nej, år 2006 var bidragsdelen 34,5 procent, inte 40. Detta är en viktig balans att försöka hålla.
Det är också viktigt - och det vill jag gärna återkomma till, för jag får dålig respons på det - att vi nu står fast vid höjningen med 1 000 kronor i lån för den som så vill. Reformen av fribeloppet är också väldigt viktig. Den som vill och klarar av att arbeta vid sidan av heltidsstudier har möjlighet att göra det.
Det står inte alls i motsatsställning till väl fungerande och framgångsrika studier. Sedan får jag höra att regeringen har urholkat de offentliga finanserna på ett sätt som gör att Socialdemokraterna inte har möjlighet att göra någonting om de skulle komma till regeringsmakten.
Sanningen är dock att alliansregeringen har fört Sverige igenom den längsta och djupaste lågkonjunkturen sedan 1920-talet med Europas bästa finanser. Länderna runt omkring oss har ökat sina skulder och underskott. Vi ligger mycket bättre till. Detta är ett oacceptabelt sätt att beskriva det som har hänt.
Jag känner mig glad och stolt över att vi fortsatt satsar på högre utbildning och att Sveriges studenter kommer att ha 1 000 kronor mer i månaden att röra sig med.