LiseLotte Olsson (V):
Jag vill börja med att tacka för svaret, men samtidigt vill jag säga att jag är långt ifrån nöjd med det. Jag tycker mig märka att utbildningsminister Jan Björklund inte riktigt har koll på fritidsgårdsverksamheten eller de människor som jobbar där och vilken betydelse den har. Jag ska börja med att dra lite historia för att förtydliga det hela lite grann. Man kan säga att det historiskt sett har funnits någon form av fritidsverksamhet eller gårdsverksamhet i Sverige i snart 100 år.
Synen på verksamhet, innehåll och syfte har varierat under åren. Det gäller även dem som jobbar inom verksamheten. Det är just det sista jag vill diskutera här i dag. År 1951 fick folkhögskolorna möjlighet att ge korta kurser för aktivt arbetande fritidsledare, som då ofta var ideellt arbetande. På 60-talet utvecklades kommunernas fritidsverksamhet, och behovet av utbildade ungdomsledare, som det då hette, ökade.
Folkhögskolorna började planera för en mer omfattande utbildning av professionella fritidsledare. Jan Björklund säger i sitt svar att staten inte ska lägga sig i. Men det har den redan gjort ett flertal gånger. År 1975 antogs en proposition där det fastslogs att fritidsledareutbildningen skulle läggas på folkhögskolorna.
I propositionen fastslogs vad som skulle krävas för att bli antagen, hur lång utbildningen skulle vara och att den även skulle ha forskningsanknytning och ett vetenskapligt kritiskt tänkande. Alltsedan propositionen antogs har man diskuterat detta, och arbetets professionalisering har diskuterats fram och tillbaka. I mitten av 70-talet var det en självklarhet att man skulle ha utbildning om man jobbar inom fritidsgårdsverksamheten.
I dag har det tyvärr blivit mer och mer så att verksamheten används som en ekonomisk buffert för kommunerna. Man tycks mena: Slopa kravet på utbildade fritidsledare och anställ outbildade för mindre pengar, så kan man använda de pengarna till andra saker i kommunerna! Tyvärr är läget sådant att många kommuner har det kärvt i dag. Just fritidsgårdsverksamhet är sådant man sparar på. Kan man då spara några kronor på att anställa outbildad personal så gör många det, tyvärr.
Jag menar att det här är ett vansinnigt synsätt. Att vara ledare i den öppna fritidsverksamheten kräver både gedigen kunskap och utbildning. Jag kan inte förstå hur ministern kan tycka att det är acceptabelt att en verksamhet som når så många ungdomar och fyller en viktig funktion, till exempel när det handlar om demokratifostran, inte behöver utbildade ledare.
I snitt har ungefär hälften av fritidsledarna i dag fritidsledarutbildning eller någon annan, liknande, utbildning - om man räknar snällt. Dessutom varierar det väldigt över landet. Utbildningsmöjligheterna varierar också stort. Som mest har antalet fritidsledarutbildningar på folkhögskolor varit 35. Nu är man nere i 22. Den fritidsledarutbildning som ligger längst norrut finns på Birka folkhögskola.
Efter det att jag har hört och läst ministerns svar vill jag formulera om en av mina frågor. Tycker utbildningsminister Jan Björklund att det över huvud taget är viktigt att höja utbildningsnivån för dem som jobbar inom fritidsgårdsverksamheten? Och har han i så fall några idéer och tankar om hur man skulle kunna göra det?