KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Tysklind (L):
Jag är lite förundrad över Jens Holms fråga, och jag blir ännu mer förundrad när han nu talar om att Liberalerna pläderar för produktionshöjande metoder. Vad jag möjligtvis har sagt vid något tillfälle är att vi inte per definition behöver ha ett motsatsförhållande mellan ökad avkastning av skogen och ekologiska hänsyn.
Med tankegången med jämställda produktionsmål och miljömål ska man kunna balansera detta. Det är inte så himmelens svart eller vitt som Jens Holm försöker framställa det som. Att Liberalerna skulle ha pläderat för de här metoderna tycker jag känns märkligt, och jag vet inte i vilket sammanhang det skulle ha skett. Jag har inte mer att tillägga.
Lars Tysklind (L):
När det gäller det sista med hållbara transporter har Socialdemokraterna fått med sig Miljöpartiet och börjat tänka lite transportslagsövergripande, och det tycker jag bara är glädjande. Det har nog under en lång tid funnits en majoritet i den här riksdagen för både längre och tyngre fordon, men Socialdemokraterna har inte direkt varit behjälpliga i att få fram detta.
I det arbete som har gjorts tidigare har Miljöpartiet, som är regeringskollega med Socialdemokraterna, de facto varit helt emot detta. Det var det min fråga gällde, alltså om det är regeringspolitik. Det är ju glädjande om Miljöpartiet nu har svängt i den frågan. Det borde Isak From, som regeringsföreträdare i det här sammanhanget, veta.
Sedan tycker jag att det blir lite märkligt när man först säger att man lade ned Arbetslivsinstitutet och att Arbetsmiljöverket fick mindre anslag och sedan drar en parallell till antalet dödsfall. Det är klart att det är otroligt tragiskt att ett sextiotal personer har omkommit, men kopplingen är inte direkt solklar.
Vikten av en god arbetsmiljö borde vi väl vara överens om allihop. Det kallar jag inte en parallell process över huvud taget, utan det är någonting som gäller hela näringslivet.
Lars Tysklind (L):
När det gäller det sistnämnda med Gy 2011 och högskolebehörighet var det inte så att man inte kunde få högskolebehörighet om man önskade detta. Jag har besökt denna typ av gymnasium, och det har funnits möjlighet till högskolebehörighet.
Det som jag tror är den största faktorn till att ungdomar inte söker handlar om framtidstro och om man kan utvecklas inom de gröna näringarna. Om man omgärdar dem med en fruktansvärd massa regler och lagar ökar man inte framtidstron.
Mycket kring den gröna näringen handlar om egenföretagande och frihet under ansvar, om jag nu använder det slitna uttryck som har använts här under debatten i dag. Jag vill ännu en gång säga att jag beklagar att Isak From gör en tydlig koppling till regelförenklingsarbetet här.
Jag är den förste att beklaga att människor har omkommit i sitt arbete, men kopplingen är definitivt inte solklar. Jag beklagar att han uttrycker sig på det sättet.
Lars Tysklind (L):
Jag nämnde inte referensnivåer. Men jag kan svara på den frågan ändå, trots att debatten inte riktigt handlar om det. När vi hade den diskussionen tyckte Liberalerna att antalet kanske inte var det viktigaste. Det viktigaste var att man ska ha en stark, genetiskt frisk vargstam med gynnsam bevarandestatus.
Men vi gjorde ändå bedömningen att det kan vara ganska rimligt att det ska ligga inom det spannet, på 170-270 vargar. Det har också att göra med vilken invandring man kan ha och så vidare, vilket vi har diskuterat. Men dagens diskussion handlar inte riktigt om det. Jens Holm tog upp regeringsformen.
Ja, regeringen har väl rätt att lägga fram förslag till Sveriges riksdag. Men det gjordes ju tillkännagivanden så sent som i april. Det är en tydlig signal till regeringen att det inte finns någon majoritet i Sveriges riksdag för att förändra den förvaltning av rovdjuren som nu råder, om det inte tillstöter någonting. Om vi inte är tvungna att ändra förvaltningen tycker vi att det här fungerar bra.
Lars Tysklind (L):
Jag vill hävda vår rätt att göra ett tillkännagivande. Jag sa i början av mitt anförande att under alliansregeringen kan nog Jens Holm hitta tillkännagivanden av negativ art.
Jag, som satt i trafikutskottet, var med om detta åtskilliga gånger som stöddes av Vänsterpartiet utan att man darrade på manschetten. Att recensera vad som är stolligt och inte tycker jag att vi kan lämna därhän. Regeringen har rätt att lägga fram förslag, och vi har rätt att föreslå tillkännagivanden; det kan vi väl vara överens om.
Jag tror inte att vi förhindrar regeringen att lägga fram sitt förslag, men då vet regeringen åtminstone vilken politik som det finns majoritet för i Sveriges riksdag. Referensvärden är inte det som vi diskuterar i dag. När det gäller vetenskaplig grund kan vi väl, Jens Holm, vara överens om vargstammen har utvecklats positivt i det här landet.
Stammen startade ju från noll och är nu uppe i ett antal hundra individer. Det som vi från Liberalerna såg som det största problemet var genetiken, att det behövdes invandrade vargar. Det kan vi väl tycka är bra båda två. Jag tycker fortfarande att det här tillkännagivandet har sin högsta relevans i sammanhanget.
Lars Tysklind (L):
Jag börjar med en kommentar. Jan-Olof Larsson sa att vi borde ha vett att hålla tyst. Men från Liberalernas sida skäms vi inte alls för det förslag vi har om strandstädning. Vi har lagt in 15 miljoner i vårt budgetförslag för ett permanent anslag. Det kan jämföras med de 8 miljoner fram till 2018 som regeringen har. Det kan vi väl vara överens om. När det gäller arbetsmarknadspolitiska åtgärder är kanske detta en sådan fråga som just strandstädningen. Det var ingen bra metod.
Jag skulle vilja ställa en liten kontrollfråga på en punkt där jag tycker att regeringens politik och regeringspartiernas politik spretar lite. Vi diskuterade för 14 dagar sedan civilutskottets betänkande nr 13. Där finns ett tillkännagivande som alla partier utom de rödgröna ställt sig bakom om att göra skillnad på småskalig och storskalig vattenkraft i tillståndsprocesserna.
Vi var i tillkännagivandet väldigt tydliga med att det definitivt inte handlade om att vi inte skulle pröva enligt miljöbalken. Det måste ju vara en grundtes i dag att alla bör ha ett modernt tillstånd enligt miljöbalken. Det är en väldigt olycklig situation att ett stort antal av de ca 1 800 små vattenkraftverken och även en del av de stora inte har tillstånd enligt modern lagstiftning. Det handlar alltså om processerna.
Och det är precis detta Jan-Olof Larsson i dag talar sig väldigt varm för: att vi måste göra skillnad på storskalighet och småskalighet och att processen i sig inte ska få knäcka de resurser man har för att vidta de konkreta miljöåtgärderna. Man kan därför undra om ni inte riktigt har diskuterat samman er. Är det dagens besked som gäller, eller gäller fortfarande det besked som gällde för 14 dagar sedan?
Lars Tysklind (L):
Lars Tysklind är väldigt glad för detta! Jag vill återigen betona att det här inte handlar om att vi inte skulle ställa relevanta och tydliga miljökrav och kräva de åtgärder som går att vidta. Jan-Olof Larsson kan säkert hålla med mig igen. Det handlar om att förenkla administrationen och själva processen.
Man har kontakter med ägare till små vattenkraftverk, och de är beredda att vidta miljöåtgärder. Vattenkraften har en stark lokal påverkan på den biologiska mångfalden. Det går det inte att sticka under stol med.
Det är kanske just inom den småskaliga vattenkraften som man med relativt små åtgärder kan vinna väldigt mycket miljönytta. Det är klart att vi ska optimera även i de stora kraftverken, men det kanske är lite svårare att ge sig på Luleälven med dess tolv kraftverk och få ett fungerande system. Det finns exempel där det har fungerat väldigt bra.
I Faxälven - någonstans i norra Jämtland, tror jag - har man med bibehållen kraftproduktion i fyra kraftverk lyckats skapa en fri fiskvandringsväg på 17 mil. Det är klart att det går att kombinera vattenkraftsproduktion med fiskvandring och biologisk mångfald. Det är väl de utgångspunkterna vi måste ha när vi nu går vidare i denna fråga - hand i hand höll jag på att säga.
Lars Tysklind (L):
När det gäller att klämma åt - för att använda Carl Schlyters ord - dem som inte följer reglerna är det nog inte bara Liberalerna som håller med, utan det håller nog hela den här kammaren med om. Har man regler kräver det att man har kontroll och tillsyn så att det får konsekvenser om reglerna inte följs. Liberalerna och jag själv är medvetna om att det finns brister i det här systemet.
Vi måste se till att de nationella myndigheterna uppfyller de krav som ställs. Detsamma gäller transporter. Vi från Liberalerna har jobbat hårt med djurtransporter. Det är klart att man ska ställa krav utifrån, om inte utifrån vetenskapen så åtminstone rimliga krav. Det är bra att Carl Schlyter modifierade sitt uttalande om de svenska lantbrukarna.
Vi tackar för det.
Lars Tysklind (L):
Det är väl bra att vi är överens om att det regelverk som omgärdar fisket måste förenklas. Fiskare känner det som att utgångspunkten på något vis är att de är mer eller mindre kriminella allihop och måste kontrolleras. Det blir en vanvettig cirkus när man inte ens får lägga till vid kaj för att man inte har kontakt med havsmyndigheten och internet och sådant.
Det blir absurda situationer. Jag skulle vilja återkomma till det som mycket av diskussionen kring den gemensamma fiskeripolitiken handlar om. Det gäller begreppet MSY, maximal hållbar avkastning. Det är det som är utgångspunkten. Som det har sagts här: Finns det inga levande fiskar är det svårt att fiska. Men jag förvånas lite grann.
Jan-Olof Larsson beskriver en problembild och en verklighetsbild. Jag kan dela mycket av den verklighetsbilden. Men jag satt och väntade på att få presenterad den sittande regeringens strategi för att lösa en del av de här problemen. Det uteblev. När det gäller till exempel ålen har vi en nationell ålförvaltningsplan som kommissionen har haft en uppföljning av.
Havsmyndigheten har sedan tittat på det och konstaterat att inskränkningarna i fisket ska upprätthållas. Man pekar även på vattenkraftens väldigt negativa roll i sammanhanget. Det redovisade Jan-Olof Larsson siffror kring. Det visar bara vilka dimensioner detta har. Det intressanta är: Vad händer nu?
Det står i betänkandet att det här för närvarande bereds inom Regeringskansliet. Då kan man undra: Vad är det som händer i Regeringskansliet med den frågan just nu?
Lars Tysklind (L):
Jag tycker kanske inte riktigt att jag fick svar på vad som händer specifikt i den här frågan. Det här handlar ju om uppföljningen av den nationella ålförvaltningsplanen. Det är riktigt, som Jan-Olof Larsson säger, att det skiljer sig mellan olika länder. Det är alltså inte riktigt jämförbart mellan länderna. Men kommissionen har ändå tittat på det, och Havs- och vattenmyndigheten har tittat på det. Nu är det regeringen som ska göra någonting. Då kan man hänvisa till olika saker, men det blir fortfarande bara en beskrivning av verkligheten.
Vad är strategin i det hela? När vi nu är inne på strategi, herr talman, kan man undra över utkastförbudet, som är väldigt centralt. Det råder nu ganska mycket osäkerhet kring hur det egentligen ska landa. Det är kopplat till hur man ska hantera frågor om vem som fiskar och hur och när det sker. Det kan naturligtvis bli en konfliktsituation om man vill individualisera rättigheterna.
På något vis är det kanske där som lösningen finns. Har man ett utkastförbud och ska landa allting måste man nämligen ha kvoter för allting också. Då måste det finnas en viss möjlighet att byta kvoter inbördes. Som jag nämnde i mitt anförande pågår det konstruktiva diskussioner, men då är återigen frågeställningen: Vad är regeringens roll i detta, och vilket ansvar tar ministern?
Är det någonting som Jan-Olof Larsson har möjlighet att utveckla?
Lars Tysklind (L):
Det är en mycket befogad och i sammanhanget ganska självklar fråga som Isak From ställer. Jag inledde mitt anförande med att konstatera att vi tycker att det är skadligt för Sverige att höja skattenivån på det sätt som den nuvarande regeringen föreslår med stöd av Vänsterpartiet. Det är alltså en prioriteringsfråga.
Det är ju inte heller en neddragning av anslaget, utan det ligger kvar på samma nivå som det är. Det blir lätt att vi diskuterar den sista marginalen, men vi får också konstatera, vilket även Isak From vet, att det ligger 515 miljoner till forskning inom det här området.
Personligen och även från Liberalernas sida kan vi tycka att det väl alltid finns anledning att höja sådana anslag, men det har vi inte kunnat göra den här gången med de prioriteringar som vi har gjort.
Lars Tysklind (L):
I grunden handlar det inte bara om anslag. Under alliansregeringens tid införde vi ett system med markbyte där vi utnyttjade statens skogsinnehav i Sveaskog. Vi har fått höra många vittnesmål om att skogsägarna tyckte att det var ett bra system. Vi besökte Västmanland för att se på brandområdet. Där hade någon just bytt till sig statlig skog.
Det var kanske ödets ironi, men det lyckades man reda upp på något sätt. Just där vittnade man om hur bra det hade varit att man kunde föra den typen av diskussioner. Vi ska inte bara fastna i en anslagsfråga. När det gäller gammelskog vill jag vara tydlig med - och det framgår av vårt särskilda yttrande - att vi står helt bakom att det finns mycket gammelskog som vi måste bevara just för att den innehåller så mycket biologisk mångfald.
Vi får inte heller glömma bort att skogsbruket i sig blir, precis som Emma Nohrén säger, allt intensivare. Det kommer också att ställa allt högre krav på näringarna att hålla sig med ett långsiktigt hållbart skogsbruk. Jag är full av tillförsikt att man ändå vidtar många åtgärder just med tanke på den biologiska mångfalden.
Vi ska inte se ett motsatsförhållande i detta. Det stora problemet jag kan se är att det kommer att bli en så stor konkurrens om resursen skog så att vi måste kanalisera var den gör mest nytta.
Lars Tysklind (L):
Jag har en viss förståelse för att Isak From gled ifrån frågan om fisket. Eskil Erlandsson påminde några gånger om att den inte skulle försvinna från arenan. Vi kan blicka bakåt lite grann till den tid då Sverige under ledning av dåvarande minister Erlandsson förde förhandlingar om och reformerade den gemensamma fiskeripolitiken.
Vid ett antal tillfällen allierade sig Socialdemokraterna med andra och fick fram ståndpunkter som gjorde att Sverige egentligen hamnade i ett sämre förhandlingsläge än man kunde ha varit. Vi kan säga att vi i stort sett har haft en samsyn. Men de avvikande meningar som framfördes under den tiden tillförde inte debatten speciellt mycket.
Jag är mycket glad över att Isak From tog upp fisket, och statsrådet Sven-Erik Bucht hade säkert tagit upp det om han hade varit här. Men det finns en nationell dimension i detta, och vi har fiskeflottans kapacitet.
Jag tog i mitt anförande upp att vi på något sätt måste se till att det kustnära småskaliga fisket har en chans vid den omvandling som trots allt måste ske. Då är frågan om det över huvud taget finns någon konkret strategi för hur detta ska gå till.
Lars Tysklind (L):
Det var egentligen inte svar på den fråga jag ställde, men det var väl ändå ett bra svar. Jag håller med om att det finns en jättepotential i besöksnäringen just kopplat till fisket. Det finns också en annan dimension när det gäller besöksnäring kopplat till fisket, om vi nu talar om en levande kust och skärgård.
Utan ett fungerande yrkesfiske blir det nämligen också ganska fattigt att vara besökare på många ställen. Min fråga handlade egentligen om kustfisket och det uttryck Emma Nohrén använde, nämligen "närfiskat".
Jag vet inte om hon har hittat på det själv - jag har nog hört det förut - men det är ett intressant perspektiv. Det bygger dock på att vi ger det småskaliga fisket möjlighet att vara kvar och vara lönsamt. Även inom denna sektor krävs det strukturomvandlingar.
Hade vi haft ministrarna här kanske jag hade kunnat ställa frågan direkt, men jag tänkte att Isak From kanske känner till om det finns någon strategi inom regeringen för hur man ska hantera den här frågan så att vi inte utarmar just detta fiske.
Lars Tysklind (L):
Den sista meningen är lite absurd. Varför vi inte gör alla utsläppsminskningar i andra länder behöver jag väl knappast svara på. Det är klart att vi gör lejonparten territoriellt i Sverige. Det finns säkert både bra och dåliga projekt inom alla områden, och vi vet alla att det finns CDM-projekt som har varit bra och CDM-projekt som har varit dåliga. Nu väljer Jens Holm naturligtvis att bara beskriva de dåliga projekten.
Som jag sa i mitt anförande handlar det här definitivt inte om att inte ta ansvar. Jag tycker att beskrivningen av ambitionssänkningar som Jens Holm och Vänsterpartiet gör inte stämmer med verkligheten. Vi har ett ambitiöst mål till 2030 på utsläppsminskningar med 63 procent.
I det har sex av sju partier som är med i Miljömålsberedningen sagt att det ska finnas en del kompletterande åtgärder som man ska kunna välja att göra - ned till 8 procent av dessa. Hur mycket man sedan väljer att göra får väl verkligheten utvisa. Vi får sedermera se vad som händer.
Någon gång måste även Vänsterpartiet komma i konflikt med kostnadseffektiviteten. Till slut finns det projekt som blir så dyra i Sverige att utsläppsminskningen inte blir av över huvud taget. Då är det väl ändå bra att vi har satt upp att vi vill kunna utnyttja de flexibla mekanismerna.
Vi ska inte glömma bort att det i mångt och mycket handlar om teknik-överföring, kapacitetsuppbyggnad och sådant. Det går säkert att hitta dåliga exempel på det, men det går mycket väl att hitta bra exempel också, även om jag inte har kunskap om detta just nu.
Lars Tysklind (L):
Jens Holm kanske inte tyckte att jag svarade på frågan, men jag tog egentligen upp detta för att exemplifiera proportionerna. Vad Jens Holm undrade i sin slutfråga i första repliken var ju varför vi inte köper upp alla. Jag tycker att det som nu står som Miljömålsberedningens förslag visar vilka proportioner vi pratar om.
Vi pratar om ett etappmål om en utsläppsminskning på 63 procent. Man ska kunna använda 8 procent. Det betyder alltså att 55 procent är golvet för vad vi ska göra här hemma. Med det resonemang som Vänsterpartiet för undrar jag: Vad resonerar vi om då? Det är ju den här storleksordningen det handlar om. Det borde vara svar nog på frågan.
Lars Tysklind (L):
Det som egentligen är en intressant motfråga är: Vad har SD och Martin Kinnunen för belägg för att Sverige är det enda land i världen som bryr sig om Parisavtalet och att resten avvaktar och inte gör någonting? Det är inte sant. Man måste kunna blicka utåt. Vi pratar nu om transportsektorn.
Jag kan hålla med om att sektorsmål generellt inte är en bra idé. Att vi ändå har valt att acceptera det och tycker att det är bra och rimligt att använda transportsektorn beror på att det är en av de absolut mest dominerande sektorerna som vi måste ta oss an först, så att den går att definiera på något annat sätt.
Men generellt tycker vi inte att sektorsmål är något bra, av precis den anledning som Martin Kinnunen tar upp: Det är inte kostnadseffektivt. Sedan har vi lite olika roller i den här diskussionen. Politiska målsättningar handlar mycket om vart vi måste komma.
Precis som vi har varit inne på ett antal gånger tidigare i debatten handlar det inte om något slags tävling om vem som står på botten och vem som är duktigast eller hur Martin Kinnunen nu har beskrivit det. Det här bygger på vetenskap. Det är inte ens så att den vetenskap som IPCC använder är det värsta scenariot, utan de använder minsta gemensamma nämnare.
Jag tycker nog att SD och Martin Kinnunen tar på sig ett väldigt stort ansvar när man säger att det här inte är ett problem. Jag är ganska glad över att det inte är den förhärskande åsikten i riksdagen.
Lars Tysklind (L):
Det är glädjande att höra att Martin Kinnunen och Sverigedemokraterna trots allt ser att åtgärden är nödvändig och bara sköt upp den i tio år. Frågan kvarstår dock: Vad har Martin Kinnunen för belägg för att inte andra länder jobbar med frågan? Vi kan ju se på den tyska bilindustrin.
Vi behöver inte nämna något märke, men varför jobbar de med att ta fram elbilar och sådant? Jag har svårt att tro att ett stort bolag som Volkswagen bara jobbar för den svenska marknaden, utan de har nog andra idéer om att detta är det som kommer att gälla i hela Europa. EU har naturligtvis en väldigt central roll.
Jag vet inte om Sverigedemokraterna noterade att när kravet på utsläppsminskningar till högst 120 gram per kilometer kom från EU gick det ganska snabbt att få ned de flesta motorer till det. Tyvärr fuskades det en del med detta, men ett mål i sig kan ju vara teknikdrivande också. Det får vi inte glömma bort.
Jag tycker nog att det sista replikskiftet var lite fladdrande från Sverigedemokraterna. Man känner att 2030 är ett alldeles för ambitiöst och överdrivet mål, men sedan kan det nog gå av sig självt till 2040. Det verkar som en något fladdrig syn på frågan.
Lars Tysklind (L):
Jag kollade faktiskt upp vad som sas, för jag tänkte att frågan kunde komma upp. Vad gäller tillkännagivandet var vi tydliga med att vi ville avvakta Högsta förvaltningsdomstolens utslag innan vi tog nästa steg.
Kritiken mot regeringen var att man höll på att vidta steg som man vid det tillfället inte visste om de var nödvändiga eller inte. Precis som jag sa i mitt anförande har vi nu Högsta förvaltningsdomstolens beslut att förhålla oss till. Enligt det har man rätt att överklaga dessa beslut, och jag har varken som liberal eller något annat någon svårighet att acceptera ett sådant beslut.
Låt oss gå tillbaka och se varför vi 2013 fattade beslut om att Naturvårdsverket skulle vara den slutliga instansen i detta. Jo, det var för att få till processer som var ändamålsenliga så att det fungerar i systemet. Det är en sak att överklaga, och den rätten ska man ha.
Men frågan måste avgöras så snabbt att det blir en mening med beslutet. Problemet var att domstolsprocessen tog så lång tid att det blev inaktuellt med jakt det året. Skulle vi fortsätta med det systemet tappar det all legitimitet.
Jag tycker att du ska fråga den sittande regeringen hur man tänker se till att överklagandeprocessen fungerar med ett domstolsförfarande och att tiderna kan upprätthållas. Jag tror att varken jag eller någon annan i de borgerliga partierna tänker obstruera ett domstolsbeslut, för det vore ren dumhet.
Lars Tysklind (L):
Det blir kanske något slags cirkelresonemang, men det viktiga i vårt särskilda yttrande är att inriktningen i 2013 års beslut ska ligga fast. Det absolut viktigaste i inriktningen var regionaliseringen - att besluten flyttades närmare de människor de berör och att människor i de områden där vi har gott om varg kände att de fick en påverkansmöjlighet i sin egen livssituation.
Att den juridiska processen utformades som den gjorde var ett sätt att lösa det så att den kan bli en fungerande process, inte bara en fördröjande och förhindrande process. Jens Holm och jag kan väl vara överens när det gäller överklaganden som bara syftar till att omöjliggöra något.
Även om domstolsutslaget blir att man får rätt att jaga har det med tidens hjälp gjorts omöjligt. Den typen av processer blir egentligen också helt felaktiga, eller hur? Nu när vi har Högsta förvaltningsdomstolens utslag att förhålla oss till ligger bevisbördan snarare på den sittande regeringen när det gäller att komma med förslag på hur det ska fungera nu.
Vi hade ett förslag, och det blev - får vi väl kalla det - underkänt av juridiska instanser. Men det tycker jag inte är så märkvärdigt. Det har jag inte svårt att förhålla mig till. Jag har dock svårt att förhålla mig till Jens Holms beskrivning att vi per definition är emot ett visst system. Vi vill bara ha ett fungerande överklagandesystem. Först ska människor ha rätt att överklaga.
Att de ska ha den rätten står jag helt bakom. Denna rätt har även organisationer, enligt Århuskonventionen. Återigen: Man kan jämföra med vad som händer inom andra områden, såsom plan- och bygglagen. Överklaganden av vissa beslut är bara till för att fördröja, och den typen av processer kan vi inte ha.