KBLab/rixvox huggingface dataset:
Börje Vestlund (S):
Jag är väldigt glad över att Sverige har gått från 17:e till 8:e plats som bästa turistland. När jag först satte en fot inom turist- och restaurangnäringen var jag 17 år. Vi hade då en borgerlig regering, och Sverige var, vågar jag påstå, ett u-land när det gällde turism. Men det där har successivt förbättrats år från år.
Det har varit olika regeringar och naturligtvis också funnits olika ambitioner, men att det gått framåt råder det väl ingen tvekan om. Det tycker jag att vi alla ska vara väldigt glada över. Problemet just nu är att turistnäringen liksom många andra näringar har väldigt många småföretag.
Dessa småföretag glöms lätt bort i diskussionen när det kommer stora varsel från Volvo och alla andra industrier som hela tiden finns med i nyhetsmedierna. Oftast är det så att småföretagen helt enkelt inte nämns, men också de tappar hela tiden anställda.
Det är i det avseendet som jag anklagar Maud Olofsson för att göra för lite, för att inte ta detta på fullt allvar och inte se detta. Vi är alla jättestolta över att Sverige har gått från 17:e till 8:e plats som bästa turistland. Men hur ska vi kunna behålla den positionen? Hur ska vi göra med det? Det tycker jag är det väsentliga i sammanhanget.
Stora evenemang skulle hjälpa en del och att aktivt arbeta med detta. Det var dessutom ett vallöfte från flera allianspartier när vi gick till val. Men av det vallöftet blev det en liten utredning. Jag vet inte om den egentligen har redovisat sitt resultat och vad som kommer ut av utredningen. Jag undrar alltså vad som konkret kommer ut i det här sammanhanget. Nu har jag tyvärr inte mer talartid så jag kan inte kommentera fler saker.
Börje Vestlund (S):
När jag var aktiv i kommunalpolitiken i Stockholm var mitt ansvarsområde bland annat bostadsfrågor. Vid den tidpunkten kunde vi ha stått och diskuterat de här frågorna och hade då betraktat dem som just frågor som nästan explicit handlade om Stockholm.
Möjligen kunde vi på marginalen blanda in Göteborg och någon annan universitetsstad, kanske Uppsala. Men i huvudsak kunde vi säga att där var det slut.
Det har nu gått några år sedan dess, och i dag är situationen som beskrivs i fallet Halland ungefär som jag hade kunnat beskriva Stockholm vid den tidpunkten.
Det är sant, som statsrådet säger i sitt interpellationssvar, att det inte finns något borgerligt parti eller parti över huvud taget som föreslår marknadshyror, om det nu finns någon definition av marknadshyror. Men en större del av marknadsinslag vill man ändå förespråka.
På olika sätt i olika sammanhang har detta förts fram, alltifrån sådant som utredningen har föreslagit till sådant som är mer hemsnickrade modeller. Det som det är total enighet om på er sida är just allmännyttan, som för oss har varit en av hörnstenarna för en bra bostadspolitik.
Allmännyttan har nämligen stått för huvuddelen av byggandet av bostäder. Den har också garanterat att vi inte har haft för höga hyror - detta sagt om hyrorna.
Man säger att skälen till att man nu vill ändra på det här systemet är att det finns svartkontrakt och andra-, tredje-, fjärde-, femte- och sjättehandsuthyrningar i Stockholm och att allt beror på ett felaktigt hyressystem. Det kanske är så, statsrådet Odell, att det inte byggs tillräckligt många bostäder och inte har gjorts på många år. Förutsättningarna har varit knepiga när det har gällt att bygga bostäder.
Jag säger inte att vi har gjort allting rätt, men det lilla som vi hade i verktygslådan tidigare är nu fullständigt borta när det gäller att bygga nya hyresrätter. Det som jag tycker är anmärkningsvärt är att allt som vi hade tidigare numera är borttaget. Man säger också att man vill slå vakt om hyresrätten.
Det har jag hört ministern säga ett antal gånger, och det har vi diskuterat i den här kammaren ett antal gånger. Men samtidigt gör man ingenting för att visa att det här är viktigt, att det här ska leva vidare.
Man ger ingen olja för att försöka öka bostadsproduktionen, för att kunna slå vakt om rimliga hyror och hela den diskussionen, utan det överlåter man åt marknaden att hantera i framtiden. Fru talman!
Det är beklagligt att vi återigen står här i en bostadspolitisk debatt i denna kammare och får konstatera att vi har en regering som i princip inte säger någonting. Man har inga verktyg. Man avslutar med att säga: Nej, vi ska inte ha någon diskriminerande lagstiftning. Det vore nästan sensation om man skulle erkänna det. Det är klart att ingen föreslår en diskriminerande lagstiftning i Sveriges riksdag.
Man kunde åtminstone säga åt vilket håll man vill gå, men inte ens det kan statsrådet få fram. Det finns ingen bostadspolitik i vårt land med den nya, borgerliga regeringen.
Börje Vestlund (S):
Vi har en förmåga att alltid hamna i Stockholmsproblematiken när vi diskuterar bostadspolitik. Ibland behövs det verkligen. Jag är väldigt glad över att vara från Stockholm och jag är väldigt glad över att prata om Stockholm, men ibland har debatten en förmåga att bli lite ensidig. Men jag tycker att det är ett bra exempel på detta som Alf Eriksson tar upp om det vackra Halland och de väldigt natursköna miljöer som säkert hyresgäster kan uppskatta.
Det kan också innebära att det här inte behöver handla om det man brukar slänga sig med i debatten, nämligen att det kommer att vara skillnad mellan hyrorna i Rinkeby och på Östermalm. Jag tror att vi är ganska överens om att man behöver ha någon form av skillnader, men det som är allvarligt är när det här börjar sprida sig och man får det här i princip överallt, vart man än kommer. Det är så att vi måste ha ett generellt hyressystem.
Jag ser fram emot att vi ska kunna hitta en bred överenskommelse om hyrorna. Jag tror att det är just en sådan fråga där det är av oerhörd vikt att inte just hyressystemet ändras vid ett maktskifte. Vi får väl välkomna det initiativet och hoppas att vi ska kunna nå en bred överenskommelse i denna fråga, för det här är viktigt, och det brådskar. Sedan slänger ministern, som vanligt i den här typen av debatter, ur sig att det var så många som stod i bostadskö.
225 000 sade han att det var när vi regerade. Det var i alla fall 175 000 i valrörelsen 2006, men det är möjligt att det ökade med 50 000 personer direkt när det borgerliga regeringen tillträdde. I alla fall är det 275 000 som står i bostadskö i dag. Det har aldrig förmedlats så lite lägenheter. Kan det bero på just den misslyckade bostadspolitiken? Ministern säger att vi får se när det gäller bostadspolitiken. Ja, just det!
Vi hade hoppats få se någonting under detta år. Det är två år till nästa val. När ska man genomföra sin bostadspolitik som ska lösa de problem som vi har stått här i kammaren och påtalat under två år? Vi kanske får stå här ett år till - kanske ännu längre.
Börje Vestlund (S):
Jag glömde en sak i min lista om att regeringen ska värna hyresrätten, att allt elände var Socialdemokraternas fel och att regeringen ska inget göra. Jag glömde bort ägarlägenheter. Ägarlägenheter är det som numera i princip ska klara alla dessa hundratusentals människor som behöver en bostad.
Jag tycker att det är en märklig hållning i den här allvarliga frågan. Jag håller med statsrådet om att efterfrågan på bostäder styrs mycket av makroekonomiska förhållanden. Det är sant.
Men då glömmer statsrådet en viktig sak, nämligen att det aldrig har varit något problem under de senaste 20 åren att hyra ut lägenheter i våra storstadsregioner även under de värsta lågkonjunkturer.
Det är därför det är så viktigt att regeringen fortsätter att producera lägenheter och ge stöd för att sätta i gång bostadsbyggande.
Om vi har fel vore det intressant att få veta vad statsrådet har för konkreta förslag.
Om våra förslag om investeringsstöd skulle vara felaktiga - historien visar inte det, men det är möjligt att ministern vet bättre än historien - vad är det för åtgärder som ska vidtas för att bostadsbyggandet ska sätta i gång igen? Det byggdes 120 000 lägenheter förra mandatperioden. Den här mandatperioden är de inte särskilt många.
På detta blir som vanligt statsrådet svaret skyldig. Statsrådet har hela tiden sagt att allt var Socialdemokraternas fel och att regeringen ska inget göra. Om de gör något är det fråga om ägarlägenheter. Den politiken håller inte. Det är väl också riktigt att priserna på byggmaterial och inflationen sänks.
Men det vore en ännu bättre anledning att sätta i gång bostadsbyggandet. Det finns några intressanta siffror om att bostadsproduktionen har minskats eller lagts på is. I Nacka är det 300. I Sollentuna är det också 300. I Värmdö över 100. Malmö är det 600-700. I Lund är det 450.
I Östersund är det 800. I Stockholms stad är det ungefär 2 500. Dessa lägenheter blir inte av på grund av att byggandet ställs in. Nästan alla är bostadsrätter, som anses vara svåra att kränga just nu.
Men man skulle med lätthet kunna göra om dem till hyresrätter, och med hjälp av ett lämpligt stöd går det att få byggherrarna att sätta i gång byggandet. Det är planerade lägenheter, och det finns ritningar. Det är i princip bara att sätta i gång och bygga.
Här har regeringen en möjlighet om man vidtar de åtgärder som behövs när det gäller att sätta i gång med nyproduktion så att även ungdomar inte minst i storstadsregionerna kan få ett eget boende.
Börje Vestlund (S):
När statsrådet Odell blir trängd tar han fram dessa siffror gällande kommuner med bostadsbrist. Först var det 60 kommuner, och när vi avgick var det 122 kommuner. Jag tycker att det på sitt sätt visar den situation som rådde när miljonprogrammet kom till.
I många kommuner var situationen sådan under många år att man inte hade något behov av att bygga bostäder. Det är sanningen. Sedan blev tillväxten väldigt god, och då uppstod en helt ny situation. Detta vet vi som har varit med i bostadspolitiken länge.
Vi kunde konstatera att bostadspolitiker från fler och fler kommuner vid träffar meddelade att de behövde bygga lite mer just det året. Det var kommuner som ett par år tidigare hade sagt att de behövde bli av med lite bostäder. Det är sanningen, Mats Odell. Det tycker jag är ett gott betyg för den socialdemokratiska regeringen och inte tvärtom. Däremot håller jag med Mats Odell om att man kunde ha gjort mer även under vår tid.
Det är ingen tvekan om det. Men nu är det Mats Odell som har makten. Vi talar här om subventioner. Om det nu skulle kosta 200 miljarder kronor att bygga i kapp så att alla dessa ungdomar kan få en bostad så är det ju inte hela detta belopp som vi ska subventionera, utan vi har sagt att vi ska subventionera bara en del av det.
Slutligen säger Mats Odell att vårt recept inte håller. Men vi har gång efter gång frågat Mats Odell: Om detta nu inte är sant, vad är det som kommer att hålla? Vi har fortfarande inte fått det svaret. Vi har bara fått svävande svar om att den socialdemokratiska politiken är fel. Men vilken politik är i så fall rätt, Mats Odell? Det skulle vi vilja veta.
Börje Vestlund (S):
Egentligen borde man inte gå upp i talarstolen när man är väldigt indignerad, men i det här sammanhanget kan jag inte låta bli att göra det. I och med det som hänt under de senaste månaderna kan vi notera att regeringen har varit väldigt passiv i de här frågorna. Vi vet att andra regeringar har gjort mer, inte minst den tyska regeringen. Vi noterar också att man gång efter gång säger: Det här kommer senare.
Nu ska vi utreda. Nu ska vi göra ditten och datten. Men det är allt annat utom att ta upp frågan på toppmötena. Vi hade en diskussion i våras, och vi har haft en diskussion nu. Vi vet också att frågan är stor bland väldigt många grupper i vårt samhälle.
När vi en gång i tiden gick med i EU var vi många - jag tror att det faktiskt gäller alla socialdemokrater som nu finns här i salen, och väldigt ofta var det tillsammans med folkpartister och ibland med moderater och med centerpartister - som sade: Vi garanterar att den svenska modellen med dess lönesättningsform ska gälla även i framtiden.
Det gjorde att väldigt många människor som kanske var tveksamma och som kanske ville fundera en extra gång blev övertygade när en så bred majoritet bland riksdagens partier gick ut och sade: Vi garanterar att den svenska modellen gäller i framtiden.
Nu ser vi vad resultatet blir när vi får den första prövningen - det är faktiskt den första prövningen - av den svenska modellen i EU sedan vi gick med i EU. Nu ser vi alltså vad som händer. Det finns anledning till oro. Det finns anledning till att vi socialdemokrater haft skäl att säga: Detta är inte bra, regeringen!
Vi måste kräva lite handlingskraft från vår regering. Vår regering har tillsatt en utredning som knallar på med sitt arbete - bra så - men vi måste också se att någonting händer på toppmötena. Hittills har vi inte sett till någonting sådant.
Min fråga till ministern är: När kommer regeringen att agera så att vi kan uppfylla det löfte som vi gav de människor som var tveksamma inför den arbetsmarknadsmodell som vi i Sverige har? Den avviker ju från de första bildarländernas. Det råder ingen tvekan om det, så det ska vi inte sticka under stol med.
Hur ska vi kunna hålla det löfte som vi gav när vi i samband med folkomröstningen om EU hade de här diskussionerna?
Börje Vestlund (S):
Vad vill då Socialdemokraterna att regeringen ska göra? Ja, vi vill att man med kraft hävdar den svenska modellen, att man med kraft hävdar det vi i valrörelsen sade när vi accepterade ett EU-medlemskap. Gemensamt gick vi ju ut med det och så att säga pratade med samma tunga. Det går inte att klyva tungan i efterhand, statsrådet!
Vi måste vara väldigt tydliga i just denna fråga. Alla i denna kammare är, tror jag, överens - även om man kan vara tveksam efter att i den allmänpolitiska debatten ha lyssnat på hur vissa ledamöter i den högerstyrda majoriteten uttryckte sig.
Men bortsett från det kan man säga att det inte bara handlar om kollektivavtalen. Det handlar också om att man måste ha möjlighet att teckna kollektivavtal. Det är vad det här handlar om. Det är det som vi inte har sett, och det är där som vi tycker att vi har anledning att kräva mycket mer av vår regering.
Man kan inte säga att Lavaldomen eller Rüffertdomen är tillfälliga domar, enskilda ärenden. Det är ändå fråga om högsta domstolen inom EG-systemet. Då måste det ju vara så att de domarna blir prejudicerande inför andra domar, och då inte bara i vårt land utan inom hela EU.
Det är väl klart att det finns anledning till oro om mattan dras undan när det gäller möjligheterna att teckna kollektivavtal och att använda sig av den svenska modellen. Det är det som det här handlar om, inte om att det finns tveksamheter kring om vi tycker att det ska vara kollektivavtal - jag vet ju att hela kammaren tycker det. Det är hur kollektivavtalen kommer till som det handlar om.
Börje Vestlund (S):
Ibland kan man återanvända svaren, använda svaren flera gånger. Jag tycker att jag känner igen svaren på ungefär samma frågor, nämligen om kreditmöjligheten för framför allt små och medelstora företag. Detta har vi debatterat här ett antal gånger och ändå är det samma sak. Jag skulle med anledning av det ställa en fråga. Regeringen säger att man har avskaffat förmögenhetsskatten, och det har man gjort ett stort nummer av.
Det skulle ju bli bättre kreditmöjligheter. Framför allt skulle de pengarna kunna satsas i företag. Hur mycket av de hundratals miljoner kronor som man tog bort från skattebetalarna har använts till att återinvestera i företagen? Har regeringen gjort några sådana undersökningar?
När det gäller företagshypoteken vet vi att det här inte var något stort problem för bankerna tidigare. Jag kan bara hänvisa till vad Marie Engström sade, att när småföretagen i dag behöver låna borde ju detta ha gett ett genomslag när det gäller säkerheter och annat. Men det visar sig att det är precis tvärtom.
Vad hade då denna reform för effekt med tanke på att det fanns en baksida av reformen? En fråga som jag tycker är viktig i sammanhanget är arbetsgivaravgifterna. När regeringen tillträdde valde man att höja arbetsgivaravgifterna generellt sett, och det har drabbat framför allt de små företagen ganska ordentligt.
Nu har regeringen förvisso sänkt arbetsgivaravgifterna för vissa grupper, men lång ifrån för alla. Det innebär att småföretagen måste ha särskilda grupper anställda för att de ska få någon effekt av avgiftssänkningen. Jag vill ta upp en annan fråga som jag tycker är viktig. Här säger man att man vill utreda om skatteincitament ökar finansieringsmöjligheterna.
Ja, det är naturligtvis intressant, men samtidigt tog man bort möjligheten till uppskjuten skatt när man gjorde upp om fastighetsskatten. I stället ska nu ränta betalas på reavinstskatten, och så var det inte tidigare. De åtgärder som man har vidtagit med anledning av finanskrisen har i ett avseende varit bra.
Men på vilket sätt, statsrådet, har de påverkat de små företagen? Har de fått en bättre möjlighet på grund av dessa? Trots allt är möjligheten att finansiera till 80 procent i stället för 50 procent bra.
Men hur kan man påstå att detta är en kraftfull åtgärd när bankerna själva säger att de har svårigheter i dag att låna ut till de flesta småföretag, att de upplever att de inte har tillräckligt mycket säkerhet.
I sin utredning har Jan-Olle Folkesson lämnat ett antal förslag. Brådskar det då inte att det kommer en proposition om detta? Jag kan i alla fall inte se i propositionslistan att det skulle vara någon sådan proposition på gång. Slutligen ställer jag samma fråga som Marie Engström ställer när det gäller betaltider för företagen.
Det vore väl en enkel åtgärd att se till att i varje fall myndigheterna skulle ha 10, 20 eller möjligen 30 dagar som betalningstid i stället för att envisas med att säga att det här inte är intressant. Vi borde kunna ta varandra i hand och säga att det vore bra för småföretagen.
Börje Vestlund (S):
Det är viktigt att man arbetar med frågan om det globala finansieringssystemet och bankkrisen, det vill säga blodomloppet. Vi har dock vidtagit åtgärder för det. Vi har varit överens om i kammaren hur viktigt detta har varit. Nu börjar effekterna komma. Trots dessa åtgärder finns det dock fortfarande problem.
För industrin är varsel ett allvarligt tecken. En annan allvarlig signal är antalet konkurser. Det är så att säga småföretagens varsel. Där får myndigheterna inte veta att man säger upp folk, utan där går man i konkurs.
I bästa fall kommer det, när det handlar om arbetslösa, en förhandlingsframställan om att förhandla ned antalet anställda. Det syns alltså inte på samma sätt. Almi är riktat till små företag; det är sant. Exportkrediterna är dock inte specifikt till för små företag.
Alla är vi överens om att ju fler småföretag som kan exportera, desto bättre. Det är dock så att de flesta småföretag inte återfinns i exportbranscher. Jag kan förstå att man inte har gjort någon utvärdering av förmögenhetsskatten.
Någon gång kan väl Maud Olofsson berätta om den där företagaren som fått låna av sin moster som Maud Olofsson nämnt så många gånger här i kammaren. Berätta hur många som har fått låna av sin moster! Det skulle jag vilja veta eftersom Maud Olofsson har använt detta i debatten. Slutligen skulle jag vilja veta: Vad är det för fel på det förslag om betalningstider som vi har tjatat om här några gånger?
Kan vi inte åtminstone för våra myndigheter göra en sådan åtgärd som skulle gynna småföretagen? Jag är övertygad om att det skulle ge omedelbar effekt.
Börje Vestlund (S):
Jag tänker göra bara detta inlägg. Mats Odell, kan ni inte sluta med det infantila: Ni hade tolv år på er. Vi har hört det några gånger nu, att vi hade tolv år på oss. Vi hade faktiskt en annan uppfattning om just dessa ledamöter som var från departementen. Vi tyckte att alla ledamöter skulle ha samma arvode oavsett var de kom ifrån.
Det var vårt ingångsläge i just denna fråga, vill jag erinra om. Det kan finnas anledning att se över detta. Det kan jag villigt hålla med om. Men vi hade en klart uttalad uppfattning när vi var i regeringsställning. Detta blir en ganska tråkig debatt om ni ska säga: Ni hade tolv år på er.
Men konstatera då, Mats Odell, att vi under tolv år har haft den mest inkompetenta och mest korkade regering som någonsin har funnits på hela detta jordklot. Men varför försöker man då inte att rätta till detta, i synnerhet när man säger att man till och med är överens med oss om att man kanske borde rätta till detta? Men man har fortfarande inte gjort det under dessa två och ett halvt åren. Men förslagen kommer inte från den här regeringen.
Tvärtom talar man bara om att man eventuellt kommer att göra någonting och att den socialdemokratiska regeringen under sina tolv år har varit den sämsta regeringen som någonsin har funnits. Men det håller inte som regeringspolitik. Man måste ha lite egna förslag, och det har man inte, i synnerhet inte när det gäller svaret på denna interpellation. Jag tänker inte göra några fler inlägg.
Börje Vestlund (S):
Det jag blir mest upprörd över i den här frågan är hur Mats Odell hanterar svaret. Hela tiden lyfter Mats Odell fram att det är viktigt att ha en försäkringslagstiftning som skyddar konsumenterna, men när det är uppenbart att denna försäkringslagstiftning inte skyddar konsumenterna i det här sammanhanget vill inte Mats Odell göra någonting.
När är i så fall Mats Odell beredd att gå in och vidta åtgärder när det gäller denna typ av företag och denna typ av, vilket vi alla är överens om, konstiga företeelser? Vi kan säkert hitta många sammanhang där det finns väldigt goda skäl att höja premierna.
För unga män som åker motorcykel, till exempel, finns det säkert skäl att ha ganska höga premier; det vet både Mats Odell och jag som har sysslat ganska mycket med transportpolitik. Men sedan finns alla de här fallen där det verkligen inte är motiverat. När det gäller betalningsanmärkningar finns det ingen försäkringsmässighet bakom detta. Det vet Mats Odell.
Det är intressant: När den moderatledda regeringen har velat göra om socialförsäkringssystemen i ganska stor utsträckning har man pratat mycket om att föräldraförsäkringen måste bli mer försäkringsmässig. Det tror jag att också vi alla har stött.
Här kan vi konstatera att det på den fria marknaden finns företeelser som absolut inte är försäkringsmässiga och absolut inte överensstämmer med intentionen att premien ska följa ens möjlighet att betala och det man försäkrar sig mot utan där bolagen hittar på egna regler. Då är Mats Odell inte beredd att göra någonting.
När är Mats Odell i så fall beredd att vidta åtgärder för att få bort detta? Här ser vi tydligt att det finns ett problem i försäkringslagstiftningen. Här har Mats Odell möjlighet att agera i stället för att bara sitta ned och förklara att så här fungerar systemet och att vi ska vara glada att vi har ett sådant bra system. Man kan inte vara glad att man har ett sådant bra system när statsmakterna inte agerar där det uppenbarligen finns problem.
Börje Vestlund (S):
Jag tror att det i grund och botten handlar om att Mats Odell som vanligt inte vill göra någonting. Man är nöjd med tingens ordning och vill inte göra någonting. Man säger att man inte vill intervenera när det gäller prissättningen i försäkringsbolagen. Nej, det tror jag inte någon vill.
Vad man däremot måste göra är att på olika sätt ingripa när priserna inte är skäliga och rimliga. Låt oss anta att någon säger så här: Vi måste ha högre premier för barnfamiljerna på grund av att de sliter sina bostäder mer. Det skulle vi aldrig kunna acceptera.
Den typen av skillnader i premiesättning skulle vi inte acceptera. Men bara för att det är människor med betalningsanmärkning är man beredd att acceptera detta. Man tycker inte att det är en stor sak, utan då tar man fram sådant som att vi inte ska intervenera i prissättning, vi ska ha en sund och fungerande konkurrens.
Jag vill påstå att i vissa sammanhang är det i försäkringsbranschen tveksamt om det är en sund och fungerande konkurrens, men det kan vi ta upp i en annan debatt. Att man absolut inte vill göra någonting är tydligt hos den här regeringen. Så fort man ser de riktigt stora problemen vill man inte göra någonting utan vill gömma sig.
Då talar man om att det är viktigare med en fungerande marknad än att människor har rimliga villkor vid köp av varor och tjänster.