Paula Bieler (SD):
Vi har i dag att debattera ärendet om den så kallade tvångsmottagningen av nyanlända i Sveriges alla kommuner. Jag tänkte börja med något så ovanligt som att citera en av mina kollegor i utskottet, men inte från mitt parti.
För inte ens ett år sedan, den 13 februari 2015, publicerades det en debattartikel signerad Johanna Jönsson, integrationspolitisk talesperson för Centerpartiet, med anledning av att det hade uppstått en diskussion om en tvångsfördelning. Rubriken på denna artikel är "Centern vill inte tvinga kommuner att ta emot flyktingar".
I tredje stycket kan man läsa: En jämnare fördelning är absolut nödvändig, och vid en första anblick kan det låta rimligt att staten ser till att alla kommuner drar sitt strå till stacken. Så enkelt är det dock inte. Dessvärre har Centerpartiet och även övriga allianspartier som hade en rimlig hållning för ungefär ett år sedan övergivit denna.
I dag är det endast Sverigedemokraterna som står för hållningen att kommunerna själva bäst vet sina förutsättningar för att ge ett välfungerande mottagande för de personer som ska bosätta sig i vårt land. Vår kritik mot förslaget i propositionen grundar sig på flera punkter. Jag börjar med det konstitutionella.
Även våra ledamöter i konstitutionsutskottet har riktat kritik mot att detta ofrånkomligt är ett stort ingrepp i det kommunala självstyret. Det framgår också av propositionen att det är ett ingrepp i det kommunala självstyret, men man anser det vara motiverat.
I regeringsformen fastslås att en inskränkning i den kommunala självstyrelsen inte bör gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett detta.
Propositionen inleds förvisso med att skälen för regeringens bedömning är att det är nödvändigt och att det pågår konflikter världen över som, enligt övriga partier i denna kammare, ofrånkomligen leder till att fler människor måste tas emot i Sverige.
Det kan tyckas märkligt för oss som blickar ut i världen då det inte är i vårt närområde som konflikterna sker och då det inte är genom att ta emot i Sverige som vi hjälper dem som är utsatta världen över. I sammanhanget är det också värt att påpeka att ungefär samtidigt som propositionen presenterades vidtog också regeringen åtgärder i syfte att minska mottagandet i Sverige. Det har man varit öppen med.
Mottagandet behövde minskas, och det går att göra det. Det är inte obönhörligen så att fler personer måste komma till Sverige om vi vill hjälpa dem som är utsatta. Det är inte så världen fungerar.
Därför är det vår mening att det är helt orimligt att använda stora ingrepp i det kommunala självstyret som ett sätt att möta de utmaningar som följer av en inhuman och illa fungerande invandringspolitik, migrationspolitik och flyktingpolitik snarare än något som är ett faktum som man måste förhålla sig till. Herr talman!
Jag nämnde alldeles nyss att kommunerna självfallet vet bäst själva vilka förutsättningar de har. I propositionen är det anmärkningsvärt tydligt att regeringen inte instämmer i detta.
Det ska från centralt håll genom något slags fördelningsnyckel avgöras huruvida en kommun ska ta emot ett visst antal nyanlända eller inte. Bland de faktorer som ofta dyker upp i de här diskussionerna finns exempelvis sådant som bostadsbrist. Detta har man inte alls tagit hänsyn till i förslaget.
I stället hävdar man att kommunerna borde ha förutsett att vi skulle bli x fler invånare i Sverige och därför utökat sitt bostadsbestånd. Det är alltså tydligen kommunernas fel att de inte har byggt tillräckligt, trots att man samtidigt hävdar att vi inte riktigt vet hur många som kommer och att det här beror på yttre omständigheter. Det går inte ihop någonstans.
Förvisso tar man hänsyn till sådant som hur många som redan har tagits emot, hur många som har sökt sig till kommunen på egen hand som asylsökande och hur arbetsmarknaden ser ut. Det är bra att man inser att de förutsättningar som råder i kommunerna påverkar hur väl människor kan etablera sig och bli en del av vårt samhälle. Men detta tar man bara upp som faktorer i en fördelningsnyckel.
Man räknar fortfarande med att bara det blir jämnt fördelat kommer det att bli bra. Bara det blir jämnt fördelat kommer vi inte att ha de här större problemen. Vi skickar till lite resurser till kommunerna - då kommer det att lösa sig. Mer pengar från statligt håll kommer dock inte att skapa fler lärare, bygga fler lokaler, få upp fler skolor på en gång eller bygga bostäderna direkt.
Kommunerna själva vet om de har platser och om de har förutsättningar för att ta emot fler personer på ett värdigt sätt eller inte. Det gör inte staten. Det kan ingen fördelningsnyckel avgöra. I sammanhanget kan jag nämna att jag var i Norge förra veckan. Där pratade vi bland annat om deras integrationspolitik. De håller tydligt på kommunernas självstyre.
Där tar kommunerna emot människor efter att de berättat att de har ordnat platser och kan ta emot fler. Där fungerar det också lite bättre än i Sverige. Herr talman! Man inskränker kommunernas självstyre djupt. Man tror inte att deras förutsättningar på något sätt skulle kunna nå ett maxtak utan hävdar att det löser sig bara det blir en jämn fördelning.
Men utöver det visar detta också en väldigt märklig syn på de människor det i slutändan handlar om. Vilka förutsättningar finns det för ett gott mottagande för en person som bosätts i en kommun som själv säger att det inte finns plats och att man inte klarar av det här?
På vilket sätt bygger man en bra grund för ett mottagande om man tvingar kommuner att ta emot fler än vad de säger sig klara av? Det är inte så att Sveriges kommuner inte vill ta emot. Det är inte så att Sveriges befolkning inte vill hjälpa utsatta - tvärtom.
Ibland hävdas det att om det bara var jämnare fördelat skulle det finnas tillräckligt med platser. Men redan förra sommaren, före den stora ökningen, var det tydligt att det inte är fördelningen som är problemet. Snittet för hur många människor som togs emot i olika kommuner låg på 3,5 per 1 000 invånare.
Såg man till de kommuner som tog emot minst sett till sin befolkningsmängd och skulle få upp dem till snittet skulle det bli ungefär 2 500 platser till. Det är inte så många. Problemet är att snittet är långt under vad som gäller sett till de volymer vi tar emot, sett till det antal människor som kommer till vårt land. Man måste inse att våra system inte håller.
De har brustit. Faktum är dessutom att det redan under förra sommaren - och definitivt när propositionen släpptes - inte fanns några kommuner som totalt vägrade att ta emot nyanlända. Samtliga Sveriges kommuner hade avtal och hade tagit emot. De försökte så gott de enligt sin kapacitet tyckte att de klarade av.
Men ändå ska vi politiker på riksnivå tydligen säga: Nej, ni kan mer, det vet vi - det visar den här fördelningsnyckeln! Herr talman! Det är en skam att vi är det enda parti som ser den här problematiken.
För mig är det en djup skam att vi är det enda parti som tar problemen som råder i vår värld och i vårt land på allvar. Det finns oerhört mycket engagemang i Sverige för att hjälpa, men det guidas fel, leds in på villovägar och styrs in på otroligt skadliga vägar av övriga partier och politiker.
Med detta vill jag yrka ett starkt bifall till vår reservation.