Sven Otto Littorin (M):
Det är intressant när man kör nio interpellationer på en dag. Då får man ena stunden höra att man lyssnar alldeles för mycket på makroekonomiskt bjäfs - om jag tolkar Patrik Björck rätt - och andra stunden får man höra att man lyssnar alldeles för lite. Jag kan hålla med Luciano Astudillo. Det är ett trubbigt verktyg. Det är helt korrekt.
Men samtidigt måste vi konstatera att vi har ett läge där vi har en ganska sammanpressad lönestruktur och där vi har så strikta arbetsrättsliga regler att det kan innebära ett problem för dem som ännu inte har kommit in på svensk arbetsmarknad. I stället för att ändra på de arbetsrättsliga reglerna och införa förändringar i den svenska modellen har vi valt att sänka inte löner eller den typen av arbetsrättsregler utan att sänka lönekostnaderna för att anställa unga.
Det tror vi är ett viktigt instrument för att underlätta för ungas inträde på arbetsmarknaden. Det sagt om detta. Den 1 december införs jobbgarantin för unga. Jag förstår naturligtvis att det finns all anledning att undra hur det ska gå till och hur det ska fungera. Faktum är att det är 2,8 miljarder som sätts bakom denna jobbgaranti för unga. 2,8 miljarder är rätt mycket pengar.
Dessutom innebär detta - de beräkningar som jobbgarantin för unga är byggd på - att var och en som finns i jobbgarantin efter 100 dagars arbetslöshet ska få minst 30 timmar per vecka av råd, stöd och hjälp för att hitta tillbaka. Vad kan denna hjälp bestå i? Det som först är tänkt att hända är att man upprättar en handlingsplan. Tyvärr finns det inga bra svenska begrepp här.
Vi pratar om targeting, coaching och profiling . Men i grunden handlar det om att göra en individuell handlingsplan för varje enskild person. I denna handlingsplan ska det finnas sådant som till exempel utbildning, om man saknar en gymnasie- eller grundskoleexamen, arbetspraktik, en lång rad olika verktyg för att underlätta tillbakagången till arbetsmarknaden så snabbt som möjligt.
Grundproblemet - helt riktigt på båda punkter - är att varje ung person som har hamnat i ungdomsarbetslöshet naturligtvis är en enorm förlust. Jag håller med Patrik Björck om att det är digitalt. För den som är arbetslös är det 0 eller 1. Antingen är man det eller inte. Just därför måste vi ha verkningsfulla åtgärder för att se till att få dem tillbaka så snabbt det någonsin går.
Vi vet dessutom att det är mer allvarligt för en ung människa som aldrig har haft tillträde till eller har en svag förankring på arbetsmarknaden, och det blir därmed exponentiellt svårare att ta sig tillbaka till arbetsmarknaden om man är borta för länge och är ung. Därför är det naturligtvis glädjande att vi häromdagen kunde se att ökningen av ungdomsjobben inte har varit så stark sedan SCB började mäta 1963. Det går som tåget på arbetsmarknaden, inte minst för unga, just nu.
Det är naturligtvis glädjande för dem som det går bra för. Men samtidigt - och jag tackar Luciano Astudillo för interpellationen - måste vi göra mer för dem som ändå inte kommer in. Jag menar att jobbgarantin för unga med sina 2,8 miljarder i bagaget, sina 30 timmar i veckan och hjälp, råd och stöd har just den utformning som på ett tydligare och bättre sätt förbättrar möjligheterna för unga som har varit borta länge att ta sig in.
Jag inser naturligtvis att Luciano Astudillo kommer att interpellera om detta många gånger framöver - med all rätt, skulle jag vilja säga, för det här är ett alldeles för viktigt diskussionsämne för att försvinna ut i cyberrymden. Jag tror att det finns all anledning att vi på ömse sidor om den politiska skiljelinjen i Sverige ägnar mycket stor uppmärksamhet åt att få ungdomar tillbaka till och in på arbetsmarknaden.