Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Det var ju ett erkännande från miljöministern: att det är problematiskt för Cementa att man pekar ut deras mark som ett Natura 2000-område. Miljöministern säger att detta är brytning för 20 års tid. Ja, det är 20 års tid. Det är ett förädlingsvärde på ungefär 30 miljarder kronor för Cementa som man nu lägger en död hand över, även om miljöministern försöker få det att framstå som att det finns förhoppningar.
Man ska veta att 65 % av den cement vi använder i landet kommer just från detta område. Jag antar att miljöministern, precis som regeringen har sagt, vill att det ska byggas en del i Sverige i framtiden. Jag vet inte om hon har tänkt att vi i så fall ska importera denna råvara. Man får inte glömma, återigen, att Cementa är ett internationellt företag som är utsatt för internationell konkurrens.
Det finns kalk i våra grannländer - i Estland, Lettland, Litauen och i Sankt Petersburgsområdet - som man lätt kan bryta i stället. 50 % av Cementas produktion går också på export, och det är lätt för dem som köper cement att kanske vända sig till Estland, Lettland, Litauen eller Ryssland i stället. Då står vi där. Jag förstår att Lilian Virgin vill vara optimistisk och känna att det inte är kört.
Hoppet är ju det sista som överger oss. Men vare sig Lilian Virgin eller miljöministern tycks förstå att företag behöver långsiktighet när man gör investeringar. Cementa har gjort enorma investeringar på miljöområdet just för att rena utsläpp och sådant. De har lagt ungefär 200 miljoner kronor på det. De är väldigt framstående när det gäller detta och hade i alla fall tänkt fortsätta med det.
Men varför ska de göra det om de vet att de på lång sikt inte kommer att kunna vara kvar i Sverige därför att deras råmaterial inte finns här? Det tycker jag att både Lilian Virgin och miljöministern bortser totalt ifrån. Signalen till Cementa - och det är en ganska klar signal - är ju att man prioriterade nipsippan framför kalkbrytningen, eftersom regeringen hade så bråttom att fatta det här beslutet.
Och jag kommer tillbaka till det igen, herr talman, man kunde ha fått både-och. Från början var det 9 hektar som var utpekade som ett Natura 2000-område. Sedan föreslog vad jag vet Naturvårdsverket 149 hektar. Till slut blev det 55 hektar.
Då tycker miljöministern att man på Cementa ska vara nöjd med att det blev 55 i stället för 9 hektar, som det var från början. Men det är ju en väldigt stor skillnad. Jag förstår fortfarande inte varför man hade så bråttom. Jag får en obehaglig känsla av och en tanke i mitt huvud om att regeringen var tvungen att uppfylla EU:s krav på ett visst antal hektar som man skulle leverera in.
Här var det enkelt att få ihop ett antal hektar på ett bräde. Jag får den känslan eftersom man hade så bråttom, när man för en gångs skull hade ett företag som var berett att göra så väldigt mycket. Sedan säger miljöministern att det inte är samma lagstiftning så det är inte lika allvarligt om man lägger en död hand av Natura 2000-karaktär över det någon äger.
Men det är det väl om ett företag inte kommer att kunna använda sin mark till det man har tänkt att använda den till, i det här fallet att bryta kalk. Varför hade regeringen så bråttom? Nu är det överspelat, men varför inte försöka få både-och? Jag är inte så säker på att man kommer att kunna få det. Vem vill investera i att försöka rädda nipsippan när man inte vet om man ska vara kvar på Gotland över huvud taget?