Kent Ekeroth (SD):
Det är i korthet en enda anledning till att vi har den här debatten i dag: de andra sju partiernas förda invandringspolitik de senaste 30 eller 40 åren. Det är egentligen så enkelt. Hade man inte fört den grovt oansvariga invandringspolitiken och kombinerat den med en lika oansvarig mångkulturalism hade vi inte behövt stå här och prata om upplopp, våld och attacker mot samhället i våra förorter.
Det är lektion nummer ett för samtliga andra partier. Lektion nummer två är att de åtgärder som ni har testat i årtionden men misslyckats med är lika dåliga i dag som de var då. Som Einstein sa: Definitionen av galenskap är att göra samma sak om och om igen och förvänta sig ett annorlunda resultat. Tyvärr får man mycket av den varan i den här kammaren.
För någon månad sedan hade jag en debatt med Roger Haddad från Liberalerna, kanske inte specifikt om utanförskapsområdena och upplopp i förorterna men om radikalisering och terrorism, vilket har en viss koppling till detta. På bästa sändningstid lyfte Haddad fram en satsning som de hade om 25 miljoner kronor, som receptet mot radikalisering.
Jag tycker att det visar lite på det jag nyss sa: att de gamla metoderna som inte har fungerat testas om och om igen. 25 miljoner kronor är försvinnande lite i sammanhanget, om man tittar på samhället i stort. Och vad skulle de här pengarna gå till? Jo, till moskéer och fritidsgårdar. 25 miljoner till moskéer och fritidsgårdar var det förslag som Liberalerna på bästa sändningstid fokuserade på i Aktuellt i SVT, i hopp om att det ska förändra någonting.
Min analys är att det förmodligen inte kommer att förändra någonting alls. Och om det gör det är det kanske snarare i dålig riktning, för då pumpar de dessutom in pengar i de organisationer där radikaliseringen sker. Det är ungefär lika naivt som när vi diskuterade organiserad brottslighet 2012. Miljöpartiets förslag för att bekämpa organiserad brottslighet var gratis komvux. Trots årtionden av de här fantasifulla integrationsprojekten saknas det nästan helt självkritik och självinsikt.
Vi har redan hört om liknande fantasifulla förslag, och det kommer vi förmodligen också att höra om i denna debatt. Både den förra alliansregeringen och den socialdemokratiska regeringen dessförinnan drev en politik som cementerade och ökade problemen i de så kallade utsatta områdena. Folkpartiet hade till och med en utan-förskapslista som, när de var i opposition, visade hur dåligt det hade blivit.
Sedan ändrade de beräkningsgrunderna för den när de själva kom in i re-geringen för att få det att framstå som finare när det egentligen blev värre. Fortfarande, i skrivande stund, har vi en asylinvandringstakt på runt 25 000 per år. Det motsvarar en mindre svensk stad varje år. Och då räknar jag inte in anhöriginvandring, arbetskraftsinvandring eller, för den delen, illegal invandring.
Vi pratar alltså fortfarande förmodligen om människor motsvarande en medelstor svensk stad som varje år kommer in till det här landet. Herr talman! På kort sikt handlar det om att återta kontrollen över de områden vi nu diskuterar, som vi i olika grad har förlorat kontrollen över. Det måste göras genom att sätta hårt mot hårt. Sverigedemokraterna har under en rätt lång tid föreslagit en rad olika åtgärder på en rad olika områden för att möjliggöra detta.
Steg nummer ett är noll asyl- och anhöriginvandring, inte 25 000, inte 50 000, inte 100 000, utan noll. Dessutom har vi i Sverige i dag människor som inte ska vara här, vilket regeringen själv säger. De vill ha ut 80 000 av dem som har fått avslag på sin asylansökan. Vi vill ompröva och se över dem med permanenta eller temporära uppehållstillstånd. Har de fuskat? Har de ljugit sig in i landet eller dylikt?
Vi vill även se över dem som har fått sitt medborgarskap på felaktiga grunder för att kunna nullifiera dem, så att vi till och med kan uppnå en negativ invandring till det här landet. Då pratar jag inte om laglydiga invandrare som gör sitt bästa för att bli en del av samhället och för att anamma den svenska kulturen, utan jag pratar om dem som missköter sig eller på annat sätt fuskar sig in i landet och dem som inte vill uppgå i den svenska nationen.
Utöver detta har vi budgeterat för utbildning av 7 000 nya poliser fram till 2022. Moderaterna lade i höstas fram en budget för 1 000 nya poliser. Urholkningen av polistätheten har pågått ett antal år, och om några år ligger vi på samma polistäthet som, tror jag, 2010. Beredskapspolisen togs bort 2012 av alliansregeringen, stödd av Socialdemokraterna och de andra också.
Det var vi emot, och vi har budgeterat varje år för att återinföra den. Beredskapspolisen kan till exempel användas för att stävja upplopp i vårt land. Man kan snabbt få ihop flera hundra eller kanske till och med tusentals poliser som kan hjälpa till att lagföra dem som begår dessa upplopp, vilket inte har skett hittills. I Husbyupploppet, till exempel, hände ingenting. Vi vill också se ett särskilt straff för attacker mot blåljusverksamhet.
Redan för några år sedan lade jag fram ett förslag om en lymmellagstiftning som de har i Danmark, där det blir en straffskärpningsgrund om man begår ordningsstörningar under andra ordningsstörningar. Vi vill att straffet för attacker mot blåljusverksamhet ska vara hårt. Vi vill se en miniminivå på fyra år.
Anledningen till att vi vill ha det höga straffet är givetvis att sådana attacker riskerar blåljusverksamhetspersonals liv och hälsa, men det drabbar även de laglydiga medborgare som bor i de här förorterna och som kanske inte får tillgång till ambulans, brandkår eller den samhällsservice de behöver för att överleva eller klara sig. Därför är det ett extremt allvarligt brott, och därför vill vi också se det straffet. Jag återkommer i mitt andra anförande till ytterligare förslag som vi har.