Niklas Wykman (M):
Efter gårdagens och den gångna veckans opinionsundersökningar är det lätt att förstå att det råder viss desperation hos regeringen och det socialdemokratiska partiet. Det blir ändå lite komiskt, herr talman, när Socialdemokraternas partisekreterare förklarar opinionsmätningars resultat med att det beror på att Alliansens budget har gällt. Det är alltså därför det går så dåligt för partiet i opinionen.
Sedan kommer finansministern och förklarar att underskotten har halverats. Det Socialdemokraternas partisekreterare uttrycker som en negativ effekt av Alliansens budget beskriver alltså sedermera finansministern som en stor framgång för svensk ekonomi. Det är korrekt att underskotten har halverats.
Det bör då understrykas att finansministern alltså inte har regerat med sin egen budget utan med Alliansens och att tidigare genomförda alliansåtgärder har haft en mycket positiv effekt på skatteintäkter. Till exempel jobbskatteavdrag, åtstramningar i bidragssystem, tydligare regler i sjukförsäkringar och så vidare gör alltså att skatteintäkterna överraskar på uppsidan.
Finansministern kan ändå vara tydlig med att hon har regerat med en alliansbudget som har halverat underskotten efter den ekonomiska krisen. Det finansministern däremot har bidragit med är att nu skapa en omfattande oklarhet kring framtiden. Fem i tolv lånas 11 miljarder kronor för att täcka utgiftsökningar under året. Det går inte att spara in 11 miljarder på några månader, men i samband med detta presenteras ingen bana för offentliga finanser.
Det redovisas inte när vi ska nå balans eller överskott. Det redovisas inte heller hur finansieringen långsiktigt ska se ut. Detta möts med tystnad. Det kom en debattartikel i Dagens Industri i dag, kanske föranledd av dessa diskussioner. Där hävdas att budgeten innehåller besparingar, men det handlar om transfereringar där man omfördelar utgifter över år i stället. Det ges inga svar när det gäller hur saker och ting långsiktigt ska finansieras och betalas för.
Det ges inga svar när det gäller hur banan för offentliga finanser ser ut och när Sverige ska nå balans eller överskott. Det är tre kärnuppgifter för en finansminister, och det är miss på alla tre. Skandinaviska Enskilda Banken, SEB, beskrev finansministerns politik som att man skickar tre heliga statsfinansiella kor till snabbslakt. Man syftade då på överskottsmålet, krona-för-krona-principen och utgiftstaket. Herr talman! Interpellationen och frågeställningen handlar om just utgiftstaket.
Finansministern har nämligen lämnat beskedet att utgiftstaket gäller för 2016, om än med mycket små säkerhetsmarginaler. Det välkomnas, men hela poängen med utgiftstaket är att det långsiktigt binder politiken, skapar trygghet och stabilitet och framtvingar prioriteringar i regeringen. Utgiftstaken är ju beslutade även för 2017 och 2018, och preliminärt för 2019.
Därför blir frågan till finansministern om hela utgiftstaksperioden gäller. Gäller utgiftstaken även för 2017 och 2018? Detta är nämligen den egentliga frågeställningen och den egentliga nyttan och poängen med utgiftstak, det vill säga att det långsiktigt binder finanspolitiken vid en viss utgiftsnivå som inte kan överskridas. Att utgiftstaken upprätthålls och gäller är väldigt viktigt för svensk motståndskraft.
Vi gick till exempel in i 1990-talskrisen utan ekonomiska skyddsvallar, och då förlorade vi en halv miljon arbetstillfällen. Det tog 15 år för till exempel kvinnors sysselsättningsgrad att återhämta sig till tidigare nivåer. Under krisen 2008, som var väsentligt värre och mer omfattande, kunde jobben i stället bli ungefär 350 000 fler tack vare ramverk, reformer för jobb och stramhet i de offentliga finanserna.
Därför är frågan till finansministern: Gäller de beslutade utgiftstaken för 2017 och 2018?