KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulla Andersson (V):
Ibland är minnet kort, men jag kommer ihåg när den så kallade stupstocken infördes, det vill säga när borgarna bestämde hur länge människor skulle få vara sjuka. Varenda remissinstans sågade det förslaget. Man ansåg att remisstiden var för kort och att förslaget skulle få enorma konsekvenser. Jag tycker att det har mycket större betydelse än den proposition som man nu lade fram och som handlade om att företag skulle ha fri etableringsrätt, det vill säga dragningsrätt på skattepengar.
Det är lite skillnad i tyngd i de två frågorna. Vi vet att vi har väldigt många vänner. Åtta av tio svenskar vill att de skattepengar som de ska betala ska gå till den verksamhet som de är avsedda för och inte till privata vinster. Det har vi debatterat under många år. Folkviljan är tydlig där.
Det är viktigt att skattepengar används effektivt och går till det som de är avsedda för, i det här fallet till sjukvård, i andra fall till äldres omsorg eller till barnens skola. Alla som verkar i välfärden får möjlighet att vara kvar. Däremot får de privata företagen inte själva bestämma var och när de ska etablera sig. Det är därför som det finns så många vårdcentraler till exempel på Östermalm, men väldigt få i Botkyrka.
Man tjänar mer pengar på sjukvård på Östermalm än vad man gör i Botkyrka. Det handlar också om ifall vi ska använda våra gemensamma pengar till förebyggande insatser i stället för till vinster. Om vi inte vill att människor ska bli sjuka är det också viktigt att skattepengar går till detta i stället för att betalas ut till något som de inte borde betalas ut till, det vill säga till privata vinster.
Så låt oss se till att vi får valfrihet men att pengarna går dit de är avsedda. Folkviljan vill ju att de ska gå till verksamheter och inte till privata bolag - framför allt inte till riskkapitalbolag, för det är ju dem vi pratar om.
Ulla Andersson (V):
Sverige är ett extremt land. Vi har till och med gått längre än USA. I Sverige är det tre gånger högre avkastning på eget insatt kapital i äldreomsorgen än i bankverksamhet. Är det rimligt, Emil Källström? Är det rimligt att man tjänar mycket mer pengar på att underbemanna äldres omsorg? Det är ju så man gör vinst. Valfriheten tas inte bort.
Däremot föreslås att Capios och andra riskkapitalbolags etableringsfrihet inte ska gälla. Det är en stor skillnad. Sverige är extremt. Sju av de största aktörerna i välfärden är riskkapitalbolag. Det är väl ändå inte rimligt att vi ska ha det så i vår gemensamma välfärd? Det kan inte jag tycka.
Men det känns lite som att du är ute på tunn is, Emil Källström. Du säger: Ni svarar ju inte på frågor om hur det ska se ut framåt. Här har vi stått och tillbringat timmar i kammaren för att diskutera hur människors livsvillkor och ekonomiska villkor ska påverkas av den här budgetdebatten. Klockan fyra i dag ska vi rösta om det. Hur den omröstningen kommer att avgöras kan betyda väldigt mycket för väldigt många människor.
Centerpartiet tillsammans med de andra borgerliga partierna har inte svarat på en enda fråga. Vad avser ni med detta? Vad är er plan? Vill ni ha extra val? Vem är er statsministerkandidat? Ni har inte svarat på de frågorna under hela den här debatten. Sedan säger du till mig: Hur ska det se ut framåt?
Ja, får jag vara med och tycka till, om vi skulle vinna omröstningen, kommer det att bli ökad ekonomisk jämlikhet. Det kommer att bli fler människor i arbete, ökad ekonomisk trygghet och fler undersköterskor, och pengarna kommer att gå till den verksamhet som de är avsedda för just för att vi vill ha bättre kvalitet.
Ulla Andersson (V):
Borgerligheten skapar visst osäkerhet, för ni påstår att vi vill förbjuda vinst och att utredningen syftar till att förbjuda vinst. Men det finns inget i direktiven som säger det. I direktiven står det att pengarna ska gå till just den verksamhet de är avsedda för.
Man ska inte kunna hålla på och dribbla så som man gör i dag när skattebetalare betalar pengar till en verksamhet och bolagen sedan för dessa pengar vidare till ett annat bolag, en annan vårdcentral och till och med utomlands. Det står också att man ska kunna få avkastning på eget insatt kapital. Det står inget om att vinst ska förbjudas. Det står också att eventuellt överskott i huvudsak , inte allt alltså, ska återinvesteras.
Jag skulle därför vilja att ni tar denna debatt på allvar och mer seriöst och inte bara håller på med politiskt spel. I ditt anförande säger du, Jonas Jacobsson Gjörtler, att vinst är en viktig drivkraft. Ja, men den ekonomiska drivkraften leder till att det är 10 procent lägre bemanning i den privata hemtjänsten än i den kommunala - och jag kan lova dig att det inte är överbemannat i den kommunala hemtjänsten.
Vidare leder den ekonomiska drivkraften till att 32 procent av de anställda i den privata välfärden är visstidsanställda, nästan var tredje anställd alltså. Den leder till att det är lägre utbildningsnivå på fritis, i de olika skolverksamheterna och i äldreomsorgen. Den leder till att personaltätheten i de privata gymnasieskolorna är 18 procent lägre än i de kommunala.
Den leder till att chansen att få tillgång till en speciallärare är åtta gånger större i en kommunal skola än i en privat skola, för vi vet att de privata skolorna gärna väljer bort vissa elever. Det händer något när vinsten blir drivkraften, för det är personalkostnaderna som är de mest omfattande i välfärdsverksamheterna. Det är där man gör vinsten. Och personalen är, om ni ursäktar uttrycket, verktyget för kvalitet.
Ulla Andersson (V):
Två riskkapitalbolag har över 50 procent av den privata äldreomsorgen. Så ser det ut i äldreomsorgen. Alla de siffror jag rabblade är offentlig statistik. Jag sa att det var 10 procent lägre bemanning i hemtjänsten, och så ser det ut. Det är lägre utbildningsnivå och fler visstidsanställda. Tittar vi på statistiken för skolor och fritis ser vi samma sak.
För ett tag sedan kunde vi läsa i tidningen Arbetet att elever som läser elektronik inte kan praktisera det de lär sig eftersom den privata skolan inte tillhandahåller maskiner. De får bara lära sig teori. Det händer saker när vinstintresset kommer in. Jag vill påstå att du, Jonas Jacobsson Gjörtler, med politisk vilja starkt bidrar till att skapa osäkerhet eftersom du åter står och säger att vi vill förbjuda vinst.
Jag har förhandlat om direktiven och vet vad de innehåller. Det var ett omfattande arbete, och inte på en enda rad står det något om att vinst ska förbjudas. Det står att pengarna ska gå till just den verksamhet de är avsedda för, att överskott i huvudsak ska återinvesteras och att man kan få avkastning på eget insatt kapital.
Enligt Statistiska centralbyrån är det högre genomsnittlig avkastning i skattefinansierad privat tjänsteverksamhet än i privatfinansierad privat tjänsteverksamhet. Avkastningen på eget insatt kapital i äldreomsorgen har varit över 30 procent. I sjukvård och skola har den varit över 20 procent. Är det rimligt, Jonas Jacobsson Gjörtler?
Det verkar du tycka eftersom du inte ens vill titta på hur man kan komma åt dessa faktorer. Hur mycket kontroll vill du skapa? I Kanada hade man 640 olika kvalitetskriterier i äldreomsorgen. Det räckte inte. Det blev skandaler ändå. Hur mycket kontroll ska skattebetalarna bekosta för att uppnå det du vill skapa med allt utom personal och utan att kunna begränsa vinsten eller återinvestera pengarna?
Ulla Andersson (V):
Jag tänker börja med att upplysa om att Institutet för Näringslivsforskning - det är knappast någon vänstertankesmedja och är inte finansierad av vänstern - har kommit fram till att välfärden ses som en kvasimarknad. Den är kostnadsdrivande eftersom det är en frånvarande tredje part - det vill säga skattebetalarna som finansierar verksamheten - och de är i sin tur hela tiden i underläge mot de som äger verksamheterna.
Även brukarna, som är beroende av verksamheterna, är i underläge eftersom de inte har samma kunskap som de som arbetar i eller äger verksamheterna. Jag tänker ägna min replik åt en rapport som Sverigedemokraterna har tagit fram. I den hänvisar man till Lärarnas Riksförbund.
I den undersökning man hänvisar till har 3 000 väljare intervjuats om sina åsikter om skolfrågor. Det framkommer att de svenska väljarna är kritiska till dagens lagstiftning, som innebär att friskoleägarna har rätt att fritt ta ut och disponera vinst. Så många som 83 procent anser att en eventuell vinst ska återinvesteras, och endast 13 procent anser att det är upp till friskoleägarna att själva disponera vinsten. Sverigedemokraterna skriver att det går alldeles utmärkt att driva friskolor utan att ta ut vinst.
Ni hänvisar sedan till Finland, där det inte är tillåtet. I slutsatsen i er rapport står det: Det är oacceptabelt att skattepengar avsedda för skolundervisning slussas över till aktieutdelningar. I stället menar vi att Sverige bör följa den linje som gäller i övriga Norden, där friskolor inte får ta ut några vinster ur verksamheten. Det Sverigedemokraterna nu håller på med skulle jag vilja kalla för hyckleri eller att föra väljarna bakom ljuset.
Vad skulle du vilja kalla det för, Oscar Sjöstedt? Ni säger en sak före valet. Det här antog ni före valet. Och här står ni nu och anför en helt annan linje och vill inte begränsa vinstuttaget ur friskolorna på något sätt.
Ulla Andersson (V):
Det är just vinsten som leder till en medveten sortering av elever och brukare. Om de har stora behov tjänar den som driver bolaget mindre pengar. Den utredning som nu arbetar tittar just på att pengarna ska gå till den verksamhet som de är avsedda för och att eventuella överskott ska återinvesteras. Jag märker att du inte svarar på min fråga, Oscar Sjöstedt. Ert skolpolitiska program antogs 2011 och uppdaterades 2014, det vill säga valåret.
Ni säger tydligt att det är oacceptabelt att skattepengar avsedda för skolundervisning slussas över till aktieutdelning i stället för att man ska följa den linje som gäller i övriga Norden, där vinstuttag inte är tillåtna. Varför röstar ni då ja till detta? Är inte det en form av hyckleri? Är inte det att föra väljarna bakom ljuset? Jag skulle vilja höra vad du säger om det, Oscar Sjöstedt.
Ni antar ett program som ni kablar ut till väljarna. Sedan gör ni något helt annat några månader efter valet. Jag tycker att det smakar ganska illa. Ni far med falsk marknadsföring. Vi kan också titta på vad Jimmie Åkesson har sagt. Han har sagt att det finns problem med att tillåta vinster i välfärden. Helt plötsligt vill ni att en utredning som tittar på hur man ska kunna begränsa det problemet inte ska fortsätta arbeta.
Ni vill inte att man ska titta på bemanning. Ni vill inte att man ska titta på öppenhet. Ni vill inte att man ska titta på olika former av välfärdsverksamheter som HVB-hem, komvux, flyktingboenden, skolor, omsorg och sjukvård. För er är det politiska spelet viktigast. Det är det som det här handlar om.
Det politiska spelet går före mormors omsorg och barnens utbildning och utveckling. Ni för väljarna bakom ljuset genom att säga en sak före valet i ert skolpolitiska program och nu stå här och driva en helt annan politisk linje.
Ulla Andersson (V):
Det hela är rätt tydligt. Ulf Kristersson ägnar ungefär två minuter åt sin egen budget och åtta minuter åt att tala om läget i stort. Jag tänkte hjälpa Ulf Kristersson att tala om hans budget, för det är ganska viktigt i den situation som råder. Alla vet vi att Sverige växer så det knakar. Vi blir väldigt många fler. Samtidigt har vi de stora demografiska förändringarna.
I normalfallet innebär det att utgifterna för välfärden ökar. Men det Moderaterna tillsammans med övriga borgerliga partier gör är att föreslå stora besparingar i välfärden. Ni föreslår minskade utgifter, Ulf Kristersson, det vill säga sänkta utgiftstak. För nästa år föreslår ni sänkta utgiftstak med 16 miljarder och till 2019 hela 74 miljarder. Det är klart att det leder till besparingar.
Om vi tittar i er budget kan vi delvis se hur det ska gå till, men ni redovisar inte hur de stora, omfattande besparingarna ska se ut framöver. Vi kan se att ni avvisar så gott som alla satsningar riktade till barn. Ni avvisar bättre välfärd för barn och kamp mot barnfattigdomen. Ni avvisar avgiftsfria mediciner, glasögonbidrag, fler anställda på fritis och höjd norm för försörjningsstödet.
Av reformer på drygt 1,9 miljarder avvisar ni 1,8 miljarder till barnen. Ni föreslår besparingar på 4 miljarder, löner motsvarande 8 000 sjuksköterskor i sjukvården, och ni avvisar alla förslag på att bygga bort bostadsbristen. Men skattesänkningar har ni råd med. Ett sjätte jobbskatteavdrag ska införas. Ja, ni kallar det för något annat, men sanningen är att det är ett sjätte jobbskatteavdrag.
Det ger en dubbelt så stor skattesänkning till den som tjänar 55 000 som till den som tjänar 25 000. Nu vill jag fråga dig, Ulf Kristersson, varför det är viktigare att införa ett sjätte jobbskatteavdrag än att bekämpa barnfattigdomen och göra satsningar riktade till barn.
Ulla Andersson (V):
Det kanske kan vara värt att nämna, Ulf Kristersson, att det var Vänsterpartiet som var med och sanerade statsfinanserna efter er regeringstid. Det var vi som fick fatta de obekväma besluten efter det som ni hade ställt till med. Ni lämnade efter er ett moras i statsfinanserna. Lite hederlighet tycker jag att det behövs i debatten. Ulf Kristersson talar om de begränsade resurserna.
Jag vill därför fråga Ulf Kristersson: Varför ska de begränsade resurserna alltid användas till att sänka skatter? Varför ska de inte användas till exempel till barnen eller till unga? Om vi måste ha fler som arbetar, är inte det ekonomiskt mest effektiva då att arbeta förebyggande och se till att de barn som lever i Sverige i dag har goda uppväxtvillkor och goda förutsättningar? Jag tycker att det är rimligt.
Jag avskyr barnfattigdom och vill med den politiska makt jag har göra allt jag kan för att bekämpa den. Ulf Kristersson verkar med den politiska makt han har göra allt han kan för att prioritera skattesänkningar. Det är alltid skattesänkningar före barn, före sjukvård och före vad det nu är som bygger ett gott välfärdssamhälle.
Min fråga till Ulf Kristersson är varför ett sjätte jobbskatteavdrag är viktigare än kampen mot barnfattigdom och kampen för barns livsvillkor över huvud taget. Jag har en fundering till. Det gäller ett första-jobbet-avdrag, som ni kallar det, sjätte jobbskatteavdraget. Vem är det som har 55 000 i ingångslön på sitt första jobb? Jag vet inte om Moderaterna lever i en separat värld, men jag känner ingen som har 55 000 i ingångslön. Gör Ulf Kristersson det?
De flesta som jag känner jobbar inom handeln, kanske på en hamburgerrestaurang, eller i barnomsorgen. Jag kan lova att ingen där har 55 000 kronor i ingångslön. Snarare har de under 20 000 kronor. Inte heller känner jag någon som tackar nej till ett jobb för att han eller hon först måste ha sänkt skatt, utan man vill jobba och bidra. För Ulf Kristersson kommer skatterna alltid före barnen.
Ulla Andersson (V):
Du kunde också ha berättat, Oscar Sjöstedt, hur Sverigedemokraterna har röstat nej till höjd a-kassa, hur ni har röstat nej till att avskaffa fas 3, hur ni säger nej till höjd bankskatt och hur ni sparar på långtidssjuka. Oscar Sjöstedt kunde också ha talat om att Sverigedemokraterna alltid prioriterar mest i skattesänkningar till dem som tjänar bäst.
Han kunde ha berättat att en middag med riskkapitalister gör att Sverigedemokraterna lätt är till salu och ändrar politisk inställning och därmed numera tycker att vinster i välfärden är helt okej bara de går till en redan välbärgad riskkapitalist. Oscar Sjöstedt kunde också ha berättat att Sverigedemokraterna gör enorma besparingar i den här budgeten.
Det är löner för 163 000 undersköterskor, 66 000 barnskötare och 61 000 vårdbiträden som försvinner om er budget skulle gå igenom. Det är siffror som LO har räknat ut. Det är enorma besparingar ni föreslår i välfärden - eller besparingar är väl rättare sagt ett alldeles för tunt ord i det här sammanhanget. Det är snarare en massaker på svensk välfärd som ni förordar.
Min och de flesta andras bild är snarare att det behövs fler och inte färre anställda i välfärden. I dag är det alltför många äldre som inte får den omsorg de behöver. Resurserna är inte tillräckliga. Personalen får stressa något grymt. Att barngrupper i förskola och på fritis är stora är väl känt, likaså att sjukvårdens resurser är för knappa. I Gävle kommun, till exempel, innebär ert förslag till statsbudget att en tredjedel av budgeten för omsorg och äldre försvinner.
Det är många undersköterskor och vårdbiträden som förlorar sina jobb där och många äldre och funktionsnedsatta som kommer i kläm. Jag vill därför fråga Oscar Sjöstedt: Vad har Sverigedemokraterna emot svensk välfärd och dess anställda? Varför ska det numera vara helt okej att plocka stora vinster ur svensk välfärd?
Ulla Andersson (V):
Jag tycker fortfarande inte att Oscar Sjöstedt har svarat på min fråga: Vad har Sverigedemokraterna emot svensk välfärd och dess anställda? I tabellen på s. 157 i deras budget kan man mycket tydligt se hur de skär i pengarna till kommuner och landsting, det vill säga pengar som ska gå till barns förskola och skola, pengar som ska gå till mormors omsorg och pengar som faktiskt ska gå till vårdplatser och en god sjukvård för landets invånare.
Det är där Sverigedemokraterna skär, rakt igenom och systematiskt, och det motsvarar löner för över 200 000 anställda. Det är det deras budget i stort handlar om. Oscar Sjöstedt svarar inte heller på varför de har röstat nej till att avskaffa fas 3, varför de ska spara pengar på långtidssjuka eller varför de alltid gynnar människor med högst inkomster.
Jag tycker också att det vore på sin plats att Sverigedemokraterna förklarar hur de ena dagen i valrörelsen kan säga att girigheten i svensk välfärd ska bort för att sedan stå här och försvara girigheten i svensk välfärd bara för att de har blivit bjudna på goda middagar och god konjak. Sverigedemokraterna är ett parti som verkar vara till salu. Den som betalar får vad den efterfrågar.
Är det så man ska tolka Sverigedemokraternas politik, Oscar Sjöstedt?
Ulla Andersson (V):
Nu är det slut på de fina orden, Emil Källström. Du är den enda jag känner som är stolt över att bedriva en ineffektiv ekonomisk politik, vilket är precis vad ni gör. Du är stolt över att ni säger nej till avskaffandet av den nedsatta arbetsgivaravgiften för unga. Det är en reform som samtliga, även numera dina borgerliga alliansvänner, avvisar som en ineffektiv ekonomisk åtgärd. Reformen har kostat ungefär 1 miljon per jobb.
Är du också stolt över att representera det borgerliga parti som gör störst besparingar på sjukvården i budgeten? Är du stolt över att ni gör stora besparingar på skola, utbildning och arbetsmarknadspolitik? De besparingar i sjukvården som ni föreslår motsvarar lönerna för 12 000 sjuksköterskor eller 18 000 undersköterskor.
Det säger ganska mycket om er ekonomiska politik i dagsläget. Förutom att ni sparar rätt mycket på sjukvård sparar ni även på bostadsinvesteringar. Er ingång här tycks vara att marknaden löser allt. Så som jag har tolkat ert budgetalternativ är ni också det parti som sparar mest på barnen.
Ni säger nej till så gott som samtliga reformer som riktar in sig på barns villkor eller på att bekämpa barnfattigdomen. Ni säger nej till minskad gruppstorlek i förskolan, nej till fler anställda på fritidshemmen, nej till avgiftsfria mediciner för barn och nej till höjd norm i försörjningsstödet för barn.
Ni säger nej till satsningar på socialtjänstens arbete för utsatta barn, och ni säger nej till avgiftsfria sommarlovsaktiviteter för barn. Allt det som systematiskt riktar in sig på barns livsvillkor och kampen mot barnfattigdom säger ni nej till. Är du stolt över det, Emil Källström?
Ulla Andersson (V):
Jag påstår att det är en ineffektiv ekonomisk politik att lägga 15 miljarder på en reform som misslyckades totalt under er regeringstid, Emil Källström. Det är dags att erkänna det. Dina alliansvänner har gjort det. Ingen av dem har kvar den reformen. Dessa 15 miljarder kan användas till bättre ekonomiska reformer. Till exempel kan de användas till att anställa fler som utbildar de människor som kommer hit.
De kan användas till satsningar i skolan som gör att vi utvecklas som land i framtiden. De kan användas till att ge äldre en bättre omsorg. Nog är det besparingar i er budget. Trots att Sverige växer och vi blir fler höjer ni inte anslagen. Det blir fler barn i förskolan. Vi satsar på att minska storleken på barngrupperna, men ni lägger inte en krona extra på förskolebarnen.
Visst, ni både sparar och avvisar satsningar. Jag påstår dock att det genomgående är besparingar, för välfärden behöver mer resurser. Inte minst gäller det efter era åtta år vid regeringsmakten då skatteintäkterna per capita blev mindre och mindre. Befolkningen växte, men vi fick mindre resurser till välfärden i förhållande till det. Detta får konsekvenser.
Det är genom att ge goda förutsättningar i förskola och skola som vi ger människor möjlighet och goda villkor att utvecklas och bidra till samhällsutvecklingen. Ni avvisar så gott som samtliga dessa reformer. Ni avvisar reformer som gör att föräldrar med lugn i magen kan gå till jobbet eftersom de vet att barnen kommer att ha det bättre på förskolan än vad de hade tidigare.
Ni avvisar reformer som innebär att föräldrar med låga löner inte behöver oroa sig för att inte ha råd med mediciner om deras barn blir sjuka. Ni avvisar reformer som har betydelse för människor i deras vardag, men ni slänger ut 15 miljarder på en reform som alla har dömt ut.
Ulla Andersson (V):
Jag vill börja med att säga att jag tycker att namnbytet till Liberalerna var bra. Jag gillar er satsning på mat i hemtjänsten, Erik Ullenhag. Jag tycker precis som du att det är viktigt att det luktar mat. Det är helt avgörande för aptiten och ger också ett gott sällskap. Därför är det tråkigt att ni avvisar fler anställda i äldreomsorgen. Det jag tänkte prata om var framför allt arbetsmarknaden.
Ni avvisar höjningen av a-kassan, vilket är djupt problematiskt. Det är en försäkring som bör ge någon form av ekonomisk trygghet. Er försäkring är mycket låg och skapar mycket ekonomisk otrygghet för människor utan arbete. På det avvisar ni insatser i arbetsmarknadspolitiken men också på utbildningsområdet som skulle underlätta för arbetslösa att få ett arbete.
Vi har hög arbetslöshet samtidigt som vi har stora matchningsproblem. Men det tycker jag inte att Liberalerna har några svar på. Samtidigt som ni gör det sänker ni skatten framför allt för dem som tjänar bäst. Ni är ju det parti som lägger mest pengar på det. Hela 10 miljarder lägger ni på skattesänkningar för dem som redan har goda inkomster. Det tycker jag också är djupt problematiskt.
På det föreslår ni att parterna ska sätta sig i samtal för att vi ska hålla lönerna nere på arbetsmarknaden. Det i sig är djupt problematiskt för att det skapar ekonomisk otrygghet men också för att det skapar en minskad efterfrågan i ekonomin, vilket i sin tur ger en nedåtgående spiral.
De flesta av de arbeten som berörs är arbeten där det redan i dag är dåliga arbetsvillkor och låga löner. Därför vill jag fråga dig, Erik Ullenhag: Hur ser ni på människors möjlighet till ekonomisk trygghet och goda arbetsvillkor?