KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lennart Axelsson (S):
Jag tänkte börja med att gratulera Anders Borg till den nya insikten om att en välfärd för alla också kräver att man har intäkter för att kunna betala den.
Jag tänker på det citat som Anders Borg hade valt att låna av Mona Sahlin, när han sade att det är häftigt att betala skatt. Jag kan kanske tycka att det är lite anmärkningsvärt med tanke på vad som har hänt tidigare under den borgerliga regeringsperioden.
Man har ju sänkt skatterna med i alla fall mer än kostnaden för all äldreomsorg i landet under ett helt år.
Även den här interpellationen handlar i grunden om det som har hänt inom äldreomsorgen den senaste tiden, precis som de debatter vi har haft här tidigare i dag och även hade i går, bland annat med en stor utfrågning i socialutskottets regi.
Min fråga handlar i grunden om hur vi ser till att få de resurser som behövs för att vi ska kunna ta hand om våra barn och gamla på ett klokt sätt.
Jag menar att det har funnits en brist på agerande från finansministerns sida när det gäller att täppa till de hål som finns i skattelagstiftningen, de hål som har gjort att företag som varit aktiva inom hälso- och sjukvården och i det här fallet äldreomsorgen, faktiskt har kunnat undvika att betala skatt i Sverige.
Dels får de alltså betalt via skatten för sin verksamhet, dels undviker de att betala skatt för de vinster de gör. Det här är naturligtvis fullständigt otillständigt, och jag uppskattar att finansministern också klart och tydligt har sagt att det här vill man göra någonting åt.
Problemet är att det här är kunskap som fanns redan i slutet av 2007 efter att ett antal regeringsrättsdomar hade konstaterat att det var lagligt med de nuvarande reglerna att göra på det här sättet.
Regeringen har i princip inte gjort någonting annat än vissa begränsade delar som finansministern tar upp i svaret, men de har egentligen inte haft så stor effekt på utfallet.
Jag frågade riksdagens utredningstjänst om det vore möjligt att räkna ut hur mycket vi har mist av intäkter till det allmänna på grund av att man inte har gjort de här ändringarna tidigare.
Det visade sig vara ganska svårt att göra dessa beräkningar, men Skatteverket gjorde 2008 en grov uppskattning av hur mycket pengar det skulle kunna handla om ifall man hade satt stopp för det redan då. Skatteverket kom fram till att det handlade om ca 7 miljarder.
Räknar vi om det från den 1 januari 2008 fram till nu är det åtminstone 20 miljarder som vi har gått miste om som hade kunnat användas till att exempelvis förbättra äldreomsorgen.
Jag tycker inte att det är något tecken på ansvarsfullhet från finansministerns sida att ha stått vid sidan av och låtit bli att agera, trots att man borde ha haft kunskap om detta åtminstone redan 2007.
Lennart Axelsson (S):
Att politiker inte ska få tycka verkar lite anmärkningsvärt, tycker jag. Finansministern började i en ända där jag nog anser att han är lite sårbar med tanke på den utveckling som har varit. Han hävdar att skattesänkningar innebär att man får ned arbetslösheten. Fakta i det fallet är att det är fler som är anställda. Det är riktigt. Det är fler som har kommit in på arbetsmarknaden.
Men arbetslösheten är högre nu än den var när ni tillträdde. Trots att ni har sänkt skatterna med över hundra miljarder har man inte alls fått ut någonting av det som finansministern i dag står här och säger att man har fått. Utanförskapet är likaså det väldigt högt fortfarande. Inte ens där har det haft någon effekt.
Om vi börjar i den delen tycker jag nog att finansministern har en hel del att förklara. Hur kan det komma sig att det inte har fått den effekt som man trodde? Vad är det som gör att man även säger att när vi får mer resurser i landet ska vi fortsätta att sänka skatterna, trots att det inte har fått någon effekt?
Att förklara att reglerna ser ut som de gör är inte något bra svar på varför man inte från er sida har gjort någonting snabbare.
Från skatteutskottets sida - jag sitter själv i socialutskottet - har man presenterat en idé om att man här i Sveriges riksdag skulle sätta ned foten och säga att vi sätter stopp för möjligheten att göra avdrag på räntorna redan nu. Det står i svaret att man måste ha en process för att komma fram till på vilket sätt man förändrar lagstiftning. Det är helt klart.
Men i de lägen där ni tidigare har gjort förändringar väldigt snabbt, till exempel försämringarna i a-kassan och sjukförsäkringen, fanns det inte några stora krav på att man skulle ha någon beredning. Det genomfördes väldigt snabbt. Jag ställde en fråga till finansministern 2008 om det som interpellationen handlar om.
Då fick jag svaret att "om det skulle visa sig att lagstiftningen behöver ändras inom ett visst område kommer frågan att beredas i sedvanlig ordning". Det man kände till i slutet av 2007 visste inte finansministern då om det skulle behöva göras några förändringar för att sätta stopp för. Det tycker jag är anmärkningsvärt.
Inte ens ett halvår efter att man hade upptäckt det här visste finansministern om det behövde göras någon förändring över huvud taget.
Det var inte så förvånansvärt. Trots det valde ni att genomföra det. Det har naturligtvis också bidragit till att svenska skattebetalare har blivit av med inte bara den halva miljard som ni gav de här företagen från början utan även skatteintäkter så att en brist har uppstått.
Lennart Axelsson (S):
Jag börjar också i änden med jobben då. Det här blir naturligtvis väldigt besvärligt att begripa för den som tittar på det här utifrån. Jag säger någonting som stämmer och finansministern säger någonting som stämmer, men fakta är faktiskt att arbetslösheten är väldigt hög i dag.
Sysselsättningsnivån har faktiskt ökat, men det beror ju på att det kommer in flera människor i arbetsmarknaden. Finansministern skakar på huvudet, men det finns klara siffror på att det är så. Den marginella ökning av sysselsättningen som ändå har varit kan knappast beskrivas som en framgång utifrån den politik som ni nu har fört under fem år.
Sedan måste jag säga att det lät som en nyhet att finansministern 2008 inte kände till det problem som Kalla fakta faktiskt visade på och som var grunden till den fråga som jag ställde till finansministern då. Det var precis det som finansministern uttryckte: Vi kände inte till det här. Ni kände till det, säger finansministern, varför gjorde ni inget?
Finansministern har själv sagt att det här är någonting som han kommer att titta på, och ser han att det finns något problem här kommer han att åtgärda det. Det är först nu när medierna uppmärksammar Caremaskandalen som finansministern upprört ställer sig på barrikaderna och säger att man ska göra något åt detta.
Man har länge vetat om att problemet finns. Men då är det bra. Då kan man säga någonting och tro att alla ska svälja att finansministern har upptäckt något som han inte kan acceptera.
Lennart Axelsson (S):
Jag skrev denna interpellation efter att under den senare delen av förra året ha sett en debattartikel där alla fyra borgerliga partiledare skrev under på att de inte såg något egenvärde i att ha en skillnad i beskattning av pension och den lön man får när man arbetar.
Därför tänkte jag det kunde vara intressant att höra om de nu hade insett att den politik de har fört kanske inte var så smart och om de nu kunde se att de skulle ta bort skillnaden. Så var alltså inte fallet. Jag vill tacka finansministern för det klarläggande han ändå gör i sitt svar.
Det råder ingen som helst tvekan om att den enda möjligheten för oss att slippa betala högre skatt på en pension man får när man blir pensionär, i förhållande till vad man betalar i skatt när man arbetar, är att se till att man inte har en borgerlig regering. Det är nämligen precis det finansministern skriver i sitt svar.
Vi är alltså de enda i världen som beskattar våra pensionärer högre än vad vi beskattar löntagare. Det är anmärkningsvärt, och det är orättfärdigt. I regeringens budgetförslag för 2013 använder man 16 miljarder - det är otroligt stora pengar - för att sänka skatten för bland annat de stora bankerna.
Om man använde hälften av detta till att ta bort skillnaden i beskattning av pension och lön skulle man kunna ta bort den helt och hållet. I stället ger finansministern ungefär 50 kronor till pensionärerna och ett antal miljarder till bankerna. Så prioriterar alltså en borgerlig finansminister.
Varför skulle rättvisa skatter äventyra arbetet med att skapa nya arbetstillfällen och bekämpa arbetslösheten, Anders Borg?
Lennart Axelsson (S):
Den lilla justering som vi socialdemokrater gjorde i vårt budgetalternativ innebar att vi fördubblade sänkningen i Anders Borgs och hans kamraters förslag, så om vårt förslag handlade om en justering vet jag inte vad man ska kalla det som finansministern föreslog.
Sedan är det faktiskt så, Carl B Hamilton, att vad vi diskuterar är frågan om rättvisa skatter. När vi sänkte skatterna tidigare sänkte vi dem för alla. Det som är problemet nu är att man slår sönder skattesystemet och tar ett system som gäller för några och ett annat system som gäller för andra. Det är precis det som vi vill försöka komma åt.
I svaret skriver finansministern att jobbskatteavdraget är den viktigaste av regeringens jobbskapande åtgärder. Visst, sysselsättningen har ökat. Vi kan inte blunda för den uppgiften. Men vad vi också måste tänka på är hur många det är som är arbetslösa. I dag är det ungefär 400 000 människor som står utan jobb i Sverige.
Det är en ökning som är väldigt kraftig i förhållande till vad som gällde 2006 när regeringen tog makten, men det talar ni väldigt sällan om. Det är 400 000 människor som nog inte är så imponerade av den politik som ni står och skryter över här. När ni tillträdde 2006 var det med ett löfte om att ni skulle göra något åt arbetslösheten och för jobben.
Nyligen presenterade Eurostat siffror som visar att arbetslösheten växer snabbare i Sverige än i alla andra EU-länder, bortsett från Spanien. Det är alltså facit efter en och en halv mandatperiod. Dagens Nyheter gick i början av januari igenom expertutlåtanden över elva av regeringens viktigaste jobbreformer.
Endast nystartsjobben visar sig ha lett till en minskad arbetslöshet. Omdömet om kulturarvslyftet och de differentierade a-kasseavgifterna är att de var fiasko.
När det gäller reformer som sänkt restaurangmoms, sänkt arbetsgivaravgift för unga, jobbcoacher, etableringslots för nyanlända och jobbskatteavdragen är omdömena: osäkert, inget mätbart, marginellt, mycket liten och osäker men sannolikt positiv. Det här är ett magert resultat av de största insatser som regeringen gjort.
Därför har den politiken nått vägs ände. Är det inte dags, finansministern, att ompröva en politik som uppenbarligen inte alls har varit lyckosam - 8 procents arbetslöshet och 400 000 som står utanför arbetsmarknaden? Det är alltså den sänkning som inte har gjorts för pensionärerna som skulle vara lösningen på det här problemet.
Jag tycker att det är väldigt konstigt att pensionärerna ska drabbas av en ekonomisk tanke, som finansministern haft, som har visat sig ha misslyckats. Ta tag i det här nu, och försök att göra något vettigt av det! Det går inte att leva på någonting som inte har fungerat.
Lennart Axelsson (S):
Jag vet inte vad finansministern går på, men jag antar att de bidrag han talar om är de försäkringar som anställda har skaffat sig via att betala skatt eller genom löneavdrag.
Det handlar om arbetslöshetsförsäkring och sjukförsäkring som gör att man ska kunna klara en omställning bra om man har oturen att bli sjuk eller bli av med sitt arbete. Att man ska ha denna rätt talar finansministern om som något skrämmande, och det är tråkigt.
När man går i pension efter ett långt arbetsliv och har betalat en viss nivå i skatt på den lön man har fått ska man förutom att få en lägre ersättning, vilket de allra flesta får när de går i pension, dessutom betala högre skatt på den summa som redan från början är lägre. Det skulle alltså vara lösningen på Sveriges problem.
Det blir nästan patetiskt, tycker jag, att man inte ska kunna göra denna ganska marginella förändring. Men jag kommer aldrig någonsin, vilket jag tycker är bra, att få höra en borgerlig politiker säga: Vi ska ta bort denna skillnad. Ni säger att ni har sänkt skatten mer än alla andra, men det är inte det vi talar om. Kan vi få en likvärdig beskattning eller inte?
Nej, inte så länge vi har en borgerlig regering. Det är helt uppenbart.
Lennart Axelsson (S):
Tack för svaret, socialministern, även om jag inte tycker att det är så värst mycket att hänga i granen! Precis som herr talman sade förut är det den internationella kvinnodagen i dag. Därför kan man ju tycka att den här interpellationen ligger väl i linje med det eftersom vi pratar om arbetsförhållanden som rör mycket kvinnodominerande yrken.
Det är tyvärr fortfarande så att det är en stor andel kvinnor som arbetar inom välfärdsyrkena. Jag tycker att det är viktigt att konstatera att när man jämför löneskillnaden mellan män och kvinnor har kvinnor fortfarande 14 procents lägre lön än vad männen har totalt sett.
Om man räknar om det till arbetsdagar innebär det i runda slängar att kvinnorna får jobba gratis den sista timmen på ett arbetspass på nio timmar. Så kan vi naturligtvis inte ha det.
Innan vi går in på att diskutera arbetsförhållandena är det viktigt att konstatera att arbete med barn och gamla, med människor över huvud taget, är någonting mycket viktigt, en av de viktigaste saker vi kan arbeta med. Det ger också mycket tillbaka i form av värme och glädje. Detta är viktigt att slå fast så att vi inte nedvärderar yrket som sådant.
Men det gäller att kunna leva på sin lön och kunna arbeta under drägliga förhållanden i dessa yrken. Anledningen till att jag skrev interpellationen var att man sett att antalet sökande till vårdutbildningarna sjunkit kraftigt. Läsåret 1980/81 sökte ca 18 000 till vårdutbildningarna.
Detta kan jämföras med läsåret 2009/10 då endast 3 041 sökte. Det finns beräkningar på hur många nyanställningar som behöver göras under åren framöver.
Kommunal har i rapporten Välfärdstjänsternas framtida finansiering från 2010 gjort bedömningen att det handlar om 150 000 anställda fram till 2030.
I går läste jag i Sveriges Kommuner och Landstings tidning Dagens Samhälle att beräkningar visar att på grund av pensionsavgångar och den kraftiga ökningen av andelen äldre i befolkningen skulle det behövas 420 000 anställda redan fram till 2020.
Det motsvarar ungefär fyra av tio anställda inom den sektorn. Socialministern säger i sitt svar att "han som socialminister vill .
verka för att skapa goda förutsättningar på en övergripande nivå" och att "regeringen har bland annat av det skälet arbetat aktivt under hela föregående och innevarande mandatperiod för att öka mångfalden av vårdgivare inom vård och omsorg".
Det är i stort sett det enda jag kan utläsa av svaret, trots att socialministern i slutet av svaret säger: "Till sist, regeringen har som redovisats ovan vidtagit ett antal åtgärder i syfte att förbättra anställningsförhållandena." Det enda jag kan hitta är att man har ökat antalet vårdgivare.
Det vore intressant att få veta vilka ytterligare åtgärder socialministern vidtagit, förutom att se till att det blivit fler privata bolag inom vården.
Lennart Axelsson (S):
Nu är det inte riktigt så att vi är emot all privat verksamhet, som socialministern låter påskina. Vi tycker att det är rimligt att se till att man inte kan plocka ut oskäliga vinster ur det som finansieras med skattepengar. Det är den diskussionen vi för, hur vi ska göra så att det inte blir på det viset.
Det jag vänder mig mot är att socialministern i sitt svar lägger över ansvaret på arbetsgivare och på andra ministrar.
Det enda konkreta som nämns i svaret är att man sett till att det blivit fler vårdgivare inom den sektorn och att det skulle vara lösningen på problemet med dåliga anställningsförhållanden - scheman med delade turer och förhållandevis låg lön för dem som jobbar inom vården.
Det löser man inte genom att fler företag kommer in, där en del, framför allt de så kallade riskkapitalbolagen, lyfter ut en stor andel av de skattepengar som vi satsar inom dessa sektorer och för pengarna till länder där de dessutom inte behöver skatta för dem.
Det är tråkigt att socialministern inte nämner den delen av det hela. Det finns undersökningar som visar att många privata arbetsgivare, framför allt de som har vinstintressen, har en lägre personaltäthet. De har fler timanställda.
Visserligen finns det undersökningar, precis som socialministern säger, som visar att det också finns bolag där personalen trivs mycket bra, och det är väl jättebra att det är så, men man ska inte tro att man kan lösa problemet med att ungdomar inte söker sig till vårdyrkena bara genom att öka antalet privata vårdgivare. Då tycker jag nog att man är ute och seglar.
När det gäller meddelarskyddet har den frågan lagts i en utredning med målsättningen att det ska komma till stånd. Slutdatum för när utredningsförslaget ska komma är satt till september 2013. Där är vi helt överens. Visst, vi lyckades inte genomföra det. Så är det.
Jag hoppas att vi tillsammans kan se till att de människor som jobbar inom offentligt finansierad verksamhet tryggt kan tala om när något som pågår inte är bra. Det kom upp väldigt tydligt under diskussionen om Carema och de missförhållanden som uppdagades där.
Det är jätteviktigt att vi tar tag i den delen. Jag tror att det i grunden handlar om resurser, om att man skjuter till pengar så att vi kan ge ordentliga och bra löner till dem som jobbar inom vården.
Det handlar också om att man ska kunna anställa tillräckligt många för att ge den hjälp och det stöd som gamla i äldreomsorgen och barn i förskolan behöver. Socialministern sitter i en regering som har sänkt skatterna med mer än vad hela kostnaden är för äldreomsorgen i Sverige under ett år.
Det är klart att detta någonstans påverkar möjligheterna att göra någonting vettigt och kunna ge bättre lön till dem som jobbar.
Lennart Axelsson (S):
Jag tycker att det låter väldigt bra när socialministern säger att vi förmodligen kommer att behöva höja lönerna rejält inom de här sektorerna under de kommande åren. Men då måste det också betalas. Visst hade vi önskat att vi sluppit ha en borgerlig regering som gjort alla de här skattesänkningarna under ett antal år.
Men samtidigt inser vi naturligtvis att de förutsättningar som människor lever under inte kan förändras drastiskt hur som helst. I den senaste budgeten har ni sänkt skatten för bolag, bland annat banker och liknande, som på grund av det har kunnat dela ut en massa pengar till sina aktieägare. Det handlar om en summa på 16 miljarder kronor, vilket är otroligt mycket pengar.
Hade man tagit 8 miljarder av dem hade man kunnat anställa ungefär 20 000 personer i stället för att sänka skatten som ni har gjort. Man skulle till exempel ha kunnat anställa arbetskamrater till undersköterskorna i äldrevården eller gjort barngrupperna mindre i förskolan eller i lågstadiet. Visst är det skillnad beroende på vem det är som styr.
Vi hade i vårt förslag en sänkning av bolagsskatten med 8 miljarder. Vi tycker att det är viktigt att ha en bolagsskatt som fungerar gentemot andra länder. Men ni lånade till och med till hälften av skattesänkningen. De pengarna hade kunnat göra skillnad här.
De hade kunnat användas till att om inte anställa fler så till att höja lönerna, som även socialministern vill. Jag hoppas att diskussionen kommer att fortsätta. I grunden känns det som att socialministern vill men inte riktigt får. På det här området precis som på många andra finns det fler partier i regeringen.
Lennart Axelsson (S):
Jag har debatterat apoteksfrågor med socialministern ett antal gånger förut. Jag bara kände att jag ville passa på när jag hade chansen. Jag var på ett apotek i Karlskoga för ett tag sedan. Då diskuterade vi några saker, bland annat detta med stölder. Jag kände inte till att det var ett problem på det sätt som det beskrevs förut.
Jag tänkte bara höra om socialministern kände till det och om det i så fall finns några tankar på hur man ska komma åt det. Som Meeri Wasberg sade finns det en känsla av att det när det gäller dem som inte anmäler kan handla om stöldgods som man säljer.
En annan sak som man tog upp på apoteket var om man inte skulle kunna se till att det blev mindre förpackningar på de andra försäljningsställena. Det är också en fråga som jag skulle vilja ställa till socialministern. Är det något som ni diskuterar? Det tredje är 18-årsgränsen, som också har diskuterats ett antal gånger här i kammaren.
När jag talade med apoteket kände jag att de inte riktigt hade klart för sig att det faktiskt kan komma in en sjuåring på apoteket med en lapp från mamma och få köpa receptfri medicin. De blev lite förundrade över att de faktiskt formellt inte kan säga nej.
Tidigare har socialministern inte velat diskutera att införa 18-årsgräns även på apoteket. Är det en fråga som fortfarande lever? Till sist vill jag ta upp frågan om tillsynen. Jag talade med ansvarig tjänsteman i min hemkommun Nora om just tillsynen av de receptfria läkemedlen.
Han kände lite grann att det är något som man inte har klarat av att schemalägga på ett bra sätt. Jag tror inte att Nora är en kommun som sticker ut när det gäller detta, utan det är nog så som det ser ut i allmänhet. Det finns säkert en hel del att göra för att få ordning på försäljningen av receptfria läkemedel.
Vi har varit överens om att den här möjligheten skulle finnas. Vi var inte överens om apoteksutförsäljningen i övrigt, när det gällde de receptbelagda medicinerna, men just i den här delen fanns det ingen skiljaktighet.
Lennart Axelsson (S):
Jag blir inte bara yster när det handlar om att debattera apoteket, utan jag blir även dyster, eftersom jag tycker att socialministern har gjort oss en otjänst genom att slå sönder en viktig del av svensk hälso- och sjukvård på det vis som det har utvecklat sig. Sedan tycker jag också att det är bra att man kan köpa Novalucol, nässprej och värktabletter i vanliga affärer.
Det har gjort det enklare för många, naturligtvis. Jag tror inte att socialministern kommenterade det här med 18-årsgränsen. Det fanns kanske inte utrymme för det. Men jag skulle gärna vilja höra en liten kommentar om det, om det är någonting som fortfarande diskuteras, att man ska kunna införa det även på apotek.