Maria Stenberg (S):
Jag ska börja med att tacka statsrådet Åsa Torstensson för svaret även om jag saknar en politisk viljeyttring i frågan. En vilja över huvud taget hade varit bra, men den kanske kommer under debattens gång. Det kanske finns en del människor som faktiskt funderar över vad betaltjänster egentligen är och varför jag har tagit upp den frågan i dag. Men om man säger Posten och Svensk kassaservice klarnar bilden betydligt.
Just det, säger människor, man hämtar och skickar paket, köper frimärken, skickar ett och annat vykort, betalar räkningar och hanterar kontanter. För människor som bor i glesbygd kommer bilden av en lantbrevbärare osökt fram. Vissa människor använder sig väldigt lite av möjligheten att få dessa tjänster utförda av post eller kassaservice medan andra faktiskt är direkt beroende av dem.
Vi kallar sådana tjänster för grundläggande samhällsservice, en service som i mina ögon ska vara rättvis och omfatta alla. Vad är då problemet? Enligt statsrådets svar på min interpellation - ingenting. Hon har med varm hand lämnat över hela förändringsprocessen till myndigheterna. Hon litar på dem och har inga som helst egna åsikter om hur tjänsten till folk ska utformas. Är det sådant som kallas betydelsefulla åtgärder?
Är det Centerpartiets politik för hur hela landet ska leva? Det är faktiskt så att osäkerheten bland människor utanför städerna sprider sig och kanske framför allt i mina hemtrakter. Jag lever i det vi ibland brukar kalla extrem glesbygd. Arjeplogs kommun i Norrbotten är lika stor till ytan som Skåne och Blekinge tillsammans och har en folkmängd på strax över 3 000 invånare. Det är glest, och det är långa avstånd därhemma.
Men människor är otroligt företagsamma, och de gör allt för att kunna leva och bo kvar i sin hemby. Många av dem är helt beroende av en fungerande lantbrevbäring och den faktiska möjligheten till hantering av kontanter och betalning. Det handlar inte bara om äldre personer eller människor med funktionshinder utan faktiskt också om företag. För att göra det lite extra tydligt kan jag ta som exempel en by hemma som heter Adolfsström. Där har man åtta mil till närmaste tätort.
I denna by finns väldigt många små företag. Till stora delar sysslar dessa företag med turism i olika former där betalningen faktiskt sker i kontanter. Det innebär i sin tur att företagen i byn är beroende av att man kan hantera kontanterna hos lantbrevbäraren. Försvinner den möjligheten är frågan hur de ska kunna fortsätta med sin verksamhet. Ska de stoppa pengarna i madrassen eller flytta därifrån?
Man måste rimligen kunna begära att de grundläggande samhällstjänsterna fungerar även för dessa företag och i dessa områden och att människor faktiskt inte behöver känna en oro. Jag kan bara tillägga att just i den här byn har man fem dagars postservice - så länge skolan är öppen. Under sommaren vet vi alla att skolan tar lov, och det innebär att just den här byn då i stället har postservice tre dagar i veckan.
Det är klart att detta också påverkar företagarnas möjligheter att hantera post- och betaltjänster. Jag tycker alltså att statsrådet är skyldig människorna som bor i glesbygd och landsbygd att berätta och upplysa dem om hur det här kommer att se ut och inte endast droppa ärendet i knäet på myndigheterna.
Centerpartiet har ju faktiskt ivrigt i den här kammaren i många år talat om att hela landet ska leva. Därför tycker jag att Åsa Torstensson ska använda sin makt och berätta för människor som bor i glesa områden hur det här kommer att fungera i framtiden.