KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunilla Svantorp (S):
Jag tackar för svaret. Det är väldigt bra att en dialog pågår. Däremot hoppas jag att den informella dialogen vid nordiska ministermöten blir formell så att alla kan ta del av vad som sägs och görs. Jag skulle vilja belysa det hela genom ett exempel från en annan sträcka.
När man satte in X2000 mellan Stockholm och Göteborg och det gick att åka sträckan på tre timmar blev det en jättestor överflyttning från flyg till tåg. Helt plötsligt insåg hela 70 procent av dem som flög att det var smartare att ta tåget.
Jag tror att man skulle kunna hitta flera sådana exempel som visar att det här är väldigt viktigt, inte minst med tanke på att vi ska sänka utsläppen inom transportsektorn med 70 procent till 2030. Vi behöver försöka göra de åtgärder som kan bidra till att utsläppen sänks. Norge är ett av Sveriges viktigaste handelsländer.
För just exportföretag är det oerhört viktigt att det finns bra järnväg och att man kan flytta både gods och människor.
Nu är det lite osäkert vad som gäller och inte gäller för den nationella planen, men i den står det ändå tydligt att vi ska utveckla infrastrukturen för gränsöverskridande transporter. Vi har också de nordiska ländernas vision om att vi ska bli världens mest hållbara och integrerade region till 2030.
Jag tycker att det är skrivningar och beslut som förpliktar. Det gör att statsrådet måste kunna säga något om sina tankar om hur vi faktiskt blir världens mest hållbara och integrerade region och där infrastrukturen är en jättestor del i arbetet. Jag bor i en gränskommun i Värmland. Vi kunde se vad som hände under pandemin.
I vanliga fall märker vi inte alls att vi har en gräns mellan två länder. Vi förflyttar oss, bor i det ena landet och jobbar i det andra och så vidare. Men helt plötsligt fanns det en gräns som märktes. Vi är många som har sagt att vi efter pandemin verkligen måste se till att vi får gemensamma projekt för att uppfylla den där visionen. Vad kan då vara bättre än att ha ett gemensamt infrastrukturprojekt?
En av alla de utredningar som har gjorts av denna sträcka säger att den här ombyggnationen och nybyggnationen är lönsam ur klimatperspektiv redan fem år efter bygget. Det borde också vara någonting som väger ganska tungt när man funderar på vilka infrastruktursatsningar som man ska göra i vårt land. Fru talman!
Jag skulle vilja fråga statsrådet: Hur blir vi i de nordiska länderna världens mest hållbara och integrerade region till 2030, om vi har fokus på transportsektorn?
Gunilla Svantorp (S):
Jag vill tacka statsrådet för de här svaren. Även om jag inte fått svar på mina frågor är det ett viktigt ämne att diskutera över huvud taget. Gränsöverskridande infrastruktur är viktigt. Ibland kan man tycka, om man bor någon annanstans än i södra Sverige, att vi pratar för lite om den gränsöverskridande infrastruktur som finns på andra ställen.
Vi kanske också borde ha lite bättre statistik över godsflöde och sådant, som ibland kommer bort när det handlar om Norge och Sverige. Om jag ska skicka med en önskan till statsrådet är det att regionerna inte ska behöva ta fram den statistiken utan att vi tar fram den nationellt.
Sådan statistik kan visa oss var i Sverige och Norge det är viktigt att vi satsar våra infrastrukturpengar. Det finns alltså mer att önska. Jag hoppas att den här satsningen på Oslo och Stockholm kommer till stånd. Den behövdes redan för flera år sedan. Jag hoppas verkligen att det är en prioriterad fråga hos ministern.
Gunilla Svantorp (S):
Jag vill tacka så mycket för svaret, även om jag faktiskt saknar en hel del i det. Först ska jag säga välkommen till uppdraget som arbetsmarknads- och integrationsminister. Jag skrev denna interpellation därför att Arbetsförmedlingen har valt att inte fortsätta med utbildningar till buss- och lastbilschaufför på vissa ställen i vårt land.
Jag tycker att detta är allvarligt med tanke på att bussförare är ett bristyrke; vi ser att behovet kommer att vara väldigt stort. Det är ett av de nyckelyrken som behövs för att alla vi andra ska ta oss till jobb, till vänner och släktingar och så vidare.
På Arbetsförmedlingens hemsida finns en flik som heter "Här är jobben att satsa på nu och om fem år". Där nämns både buss- och spårvagnsförare, liksom lastbilsförare, som yrken som är viktiga att satsa på, både nu och om fem år. En annan sak som står på Arbetsförmedlingens hemsida är: "Allt tyder . på att utbildning blir en allt viktigare faktor för att få ett jobb."
Och vi vet ju att det är så. Utbildning är en faktor som gör att man faktiskt får jobb. Bussbranschen räknar med att man nästa år kommer att sakna minst 4 000 bussförare i vårt land. Vi är på väg in i en lågkonjunktur, om vi inte redan är där. Vi har ett krig i vår närhet. Många känner en oro. Kommer jag att drabbas? Kommer mina nära att drabbas? Kommer jag att kunna betala hyra, mat och så vidare?
Vi har, som ministern sa i en interpellationsdebatt tidigare, väldigt många som är arbetslösa, över 300 000. Men vi har också kompetensbrist inom många branscher, bland annat den bransch jag pratar om. Utbildning innebär att man får en egen inkomst och en frihet i sitt liv. Transportnäringen står för 4 procent av Sveriges bnp.
Det är alltså en stor bransch; den sysselsätter totalt 300 000 människor. Vanligt B-körkort är ofta en inkörsport till jobb. Problemet är att det är så få som tar körkort i dag. Och problemet är ännu större när det handlar om C- och D-kort, alltså för tung trafik. Där har det minskat med 50 procent de senaste 20 åren.
Ministern sa nyss i sitt svar att gymnasie- och vuxenutbildningen utgör stommen när det gäller utbildning av arbetskraft, och det håller jag verkligen med om. Men arbetsmarknadsutbildningarna är ett jätteviktigt komplement. Om man nu tycker att det är viktigt med utbildning, speciellt bristyrkesutbildningar, varför tar man då bort utbildningsplatser, som ni gör i er budget?
Man tar bort platser inom både arbetsmarknadsutbildningen och vuxenutbildningen. Och varför ifrågasätter inte ministern att bristyrkesutbildningar ställs in?
Gunilla Svantorp (S):
Jag tycker att det låter väldigt konstigt att det inte skulle finnas ett intresse på så stora orter som statsrådet räknade upp, som Umeå, Sundsvall, Falun, Örebro, Västerås och Växjö. Det är jättekonstigt - jag tycker verkligen att statsrådet borde grotta lite grann i det. Det finns ju arbetslösa människor. Hur jobbar man egentligen med att matcha de arbetslösa till rätt utbildning?
Det kan vara något systemfel. Infrastrukturen är ju oerhört viktig för hela landet - och när jag pratar om infrastruktur menar jag precis som statsrådet sa transportpolitiken - både för regional utveckling och såklart också för jobben och för att vi alla ska kunna ta oss till jobben.
Vi har ett transportpolitiskt mål, som inte bara vi i trafikutskottet utan hela riksdagen står bakom, nämligen att vi ska säkerställa en samhällsekonomiskt effektiv och långsiktigt hållbar transportförsörjning i hela landet. Där är inte minst de som ska köra våra olika transportmedel väldigt viktiga. Vi vet ju att om infrastrukturen inte fungerar får vi vara hemma. Vi såg vad som hände under pandemin.
Då fungerade infrastrukturen och transporterna, men på grund av smittorisken fick vi inte ta oss någonstans. Men de som jobbade under den tiden var många gånger de som körde buss, tunnelbana eller tåg. På Transportföretagens hemsida finns en rapport från IRU, som är en global organisation inom transportområdet.
De har mer än 3 1⁄2 miljon medlemsaktörer i 100 olika länder. De visar i rapporten att det redan nu råder en enorm brist på yrkesförare inom olika transportslag. De visar också att 30 procent av Europas förare kommer att pensioneras inom fyra år, fram till 2026.
Det är väldigt få i dag som blir bussförare efter reguljär gymnasieutbildning. Det är därför som arbetsmarknadsutbildningarna är så oerhört viktiga. Jag har förstått att de två senaste upphandlingarna har havererat, bland annat för att man gjorde en upphandling för hela landet, vilket är helt obegripligt.
Det ser ju väldigt olika ut i landet, och hela landet kan ju inte omfattas av liknande villkor. En fråga som jag vill avsluta detta inlägg med - jag vet att jag har ett inlägg till - är hur ministern tänker säkerställa att upphandlingarna sker på ett riktigt sätt. Vilka direktiv kommer att ges utifrån att det inte ser likadant ut i hela landet?
En anledning till att man inte får folk som söker kan också vara att upphandlingarna inte görs på rätt sätt.
Gunilla Svantorp (S):
Statsrådet är ju inte bara arbetsmarknadsminister utan också integrationsminister. Vi vet att bland de över 300 000 arbetslösa finns väldigt många av våra nya svenskar som inte har bott i landet så länge.
I dagens DN läste jag alldeles innan jag gick hit en intervju med bland andra statsrådet, som säger att den borgerliga regeringen kommer att driva en arbetslinje som gör fler självförsörjande. Det är ju jättebra. Jag hoppas verkligen att det innebär att många av våra nya svenskar kommer att ges chansen att utbilda sig.
Då är både vuxenutbildning, som visserligen inte är statsrådets område, och arbetsmarknadsutbildning viktigt för dem som kommer hit till landet och har med sig en utbildning och kanske bara behöver ställa om och lära sig lite svenska. När man är ute och besöker arbetsplatser, oavsett var det är, får man ett återkommande svar när man ställer frågan vad som är den största utmaningen, och det är kompetensförsörjningen. Oavsett vilken bransch det gäller är svaret kompetensförsörjningen.
Där tror jag att arbetsmarknadsutbildningarna är de utbildningar som med snabba medel verkligen skulle kunna ställa om och vara en viktig faktor. Jag hoppas verkligen att vi slipper se mer nedskärningar i arbetsmarknadspolitiska åtgärder, för de behövs verkligen hela tiden. I stället skulle vi behöva satsningar så att vi kan få se fler exempel som det från Filipstad, där man har haft en intensivbussutbildning kombinerad med svenska.
Det är väldigt roligt och finns att se på SVT Play vad som hände med de framför allt kvinnor som deltog i utbildningen. De talar om hur svårt det var att lära sig att backa med en buss - det kan jag mycket väl tänka mig att det är - men hur viktigt det var, för de fick en egen lön och en egen försörjning. Jag önskar ministern lycka till och ser fram emot mer pengar till arbetsmarknadsutbildningar i kommande budget.
Gunilla Svantorp (S):
Jag tackar så mycket för interpellationssvaret. Jag tycker dock verkligen inte att det var något svar över huvud taget. Jag skrev interpellationen för att jag tillsammans med väldigt många andra är bekymrad över regeringens besked om att stoppa utbyggnaden av nya stambanor. Man säger sig vilja utreda mer saker.
Men frågan om nya stambanor är ju utredd på längden och tvären hur mycket som helst. Det finns tusentals sidor om behovet av nya stambanor. Jag skulle vilja backa tillbaka till tiden när Fredrik Reinfeldt var statsminister och vi hade den så kallade Sverigeförhandlingen. Man kan tycka mycket om den.
I vilket fall som helst tecknades då avtal mellan staten, regioner och kommuner om till exempel medfinansiering och byggande av nya stambanor där ny infrastruktur skulle gå fram. Det sker och pågår just i detta nu att man bygger ut och har varit med och medfinansierat. I och med detta besked bryter man avtalet. Varför gör man det?
Vad tror man att man gör med tilliten mellan de olika politiska nivåerna i vårt samhälle och hos människor som har förväntat sig att kunna flytta in i nya bostäder och kunna ta tåget till sitt jobb? Tågresandet har de senaste 20 åren fördubblats.
Tågbolag, kollektivtrafikmyndigheter, industrin och andra aktörer som önskar tåglägen, det vill säga plats och tid i vårt järnvägsnät, har ökat med mer än 50 procent åren 2017-2020, för att bara ta några år som exempel. Godstrafiken ökar varje år. Det är trångt på våra spår.
Fler tåg samsas om samma spår, och nya spår tar väldigt lång tid att bygga. Det vet vi allihop. Nya stambanor har väldigt många fördelar. Det ökar storleken på våra regioner. Det gör det smidigare att arbetspendla. Det förbättrar kapaciteten så att vi lättare kan flytta gods från vägar till järnvägen.
Det är någonting som vi har förbundit oss att göra för att vi ska minska klimatpåverkan. Jag vill fråga statsrådet: Hur avser regeringen att ta sig an den stora bristen på kapacitet på järnvägen med de besked man har gett att man tänker stoppa byggnationen av nya stambanor?
Gunilla Svantorp (S):
Tack ändå till statsrådet för tydligheten i det som sägs! Ingen kan tveka om att det inte kommer att byggas några nya stambanor. Jag vill återkomma till just behovet av nya stambanor och vad det skulle innebära med de planer som finns. Adrian Magnusson tog exemplet nere i Skåne, och jag skulle vilja ta exemplet Borås-Jönköping.
Borås och Jönköping har tillsammans fler invånare än Uppsala, men de har ingen modern järnväg vare sig mellan sig eller till Göteborg. Göteborg är 15 mil från Jönköping. De har enkelspår halva vägen, och sedan tar helt plötsligt rälsen slut. Det finns inget vidare. Man kan inte med bästa vilja i världen tycka att det är okej att det ser ut på det viset.
Nya stambanor enligt det förslag som finns, och som det har jobbats med i flera år, skulle binda ihop Götaland på precis samma sätt som Mälardalen har byggts ihop. Det skulle innebära bättre pendling i Östergötland, Västergötland, Småland och Skåne. Fler människor skulle få fler arbetsplatser att välja på, och fler bostäder skulle kunna byggas på fler ställen. Företagare skulle slippa få ont i magen av att fundera på om deras gods kommer fram eller inte.
Det finns många fördelar. Men det bästa av allt är att klimatet skulle må väldigt mycket bättre om mer gods kan flyttas över till järnväg. De åtgärder som statsrådet nu påstår att han snart ska göra innebär ju inte mer spår, så problemet är ändå att vi har alldeles för mycket tåg på för få spår. Statsrådet har inte svarat på hur han tänker lösa detta. Tack, statsrådet, för debatten!
Gunilla Svantorp (S):
Jag är en sådan där människa som har levt i folkbildningen nästan hela mitt liv. Jag har fått förmånen att vara ordförande för ett av de stora studieförbunden hemma i Värmland under två omgångar.
Det var en fantastisk resa, och jag vinnlade mig verkligen om att vara ute mycket i verksamheten och träffa alla de människor som Lawen Redar nyss pratade om - de som brinner för att lära sig nya saker och som träffar människor som de annars inte skulle träffa.
Det är ju det som är den finfina grejen med folkbildningen: När man deltar i en studiecirkel eller går på en kulturverksamhet eller annan folkbildningsverksamhet träffar man människor som man annars i vardagen inte skulle träffa. Då får man nya kunskaper, insikter och förståelser. Jag har också haft förmånen att få vara ordförande för Konstfrämjandet i Värmland, som också är en del av folkbildningen.
Där lärde jag mig oerhört mycket genom att faktiskt inte själv vara konstnär. Jag kunde ställa de där frågorna som är så viktiga att kunna ställa. Jag har varit både deltagare och cirkelledare. En av de människor som har betytt allra mest för mig är Gösta Karlsson som var rektor på Kyrkerud hemma i Årjäng. Det är en av landets fina folkhögskolor. Han var också partikamrat och ledde oändligt många studiecirklar som vi hade i partiet hemma.
Han fick oss att fundera ett varv till. Det finns så många Gösta Karlsson i vårt land som just nu kanske känner sig nedtryckta i skorna - kanske framför allt av högerpartierna som går på om att hela folkbildningen bara är strunt och fusk. Fusk har uppenbarligen uppdagats, men man försöker också göra någonting åt det, för folkbildningen är så mycket mer. En miljon människor deltar varje år i den.
Man ska inte racka ned på folkbildningen utan måste i stället hålla i det som fungerar jättebra. Det finns kulturprogram som över fyra miljoner människor deltar i varje år. Jag tycker att det är fantastiskt. Jag vill också passa på att nämna den kanske allra störste: Om någon ska kallas språkrör för folkbildningen är det Gösta Vestlund som ju dog häromåret.
Alla vi som läser tidningen Folkhögskolan kunde glädjas ända tills han var långt över 100 år över att han skrev krönikor. Gösta Vestlund var en människa som brann för samtalet man får när man träffar människor som man annars inte skulle träffa. Jag vill dela med mig av ett citat. Vestlund sa: "En bildad människa är en människa som aldrig medvetet kränker en annan människa." Han menade att man som levande människa har rätt att ha ett värde.
Han trodde på människan. För oss som har levt i folkbildningen i många år är han en förebild. Liksom många andra här är även jag jätteorolig över regeringens samarbete med Sverigedemokraterna som uppenbarligen vill skära bort miljoner kronor ur statens budget för folkbildning. Vi ser på de ställen där de är med och styr att de faktiskt redan har skurit ned.
De har tydligt visat vad de vill. I vilken mån är ministern beredd att stå emot Sverigedemokraterna?
Gunilla Svantorp (S):
Jag tänkte också uppehålla mig vid pengarna, på samma sätt som Linus Sköld. Det är ändå minus 572 miljoner kronor, och det som försvinner är satsningen på de 3 000 extraplatserna på folkhögskolor, som inte förlängs. Det är yrkesinriktade platser som inte förlängs. Det är svenska för föräldralediga som inte förlängs.
Det är studieförbundens insatser för personer som står långt ifrån arbetsmarknaden som inte förlängs. Och det är Svenska från dag ett som minskas nästa år för att under 2024 försvinna helt. Jag skulle vilja fråga ministern: Tror han att dessa insatser inte har varit till någon nytta eftersom han nu inte tycker att det är viktigt att fortsätta med satsningarna utan i stället gör andra prioriteringar? Vad kan vara viktigare än att se till att de som står längst ifrån arbetsmarknaden kommer in i samhällslivet?
Det är ju folkbildningens hela idé. Vi har haft något på folkhögskolorna som heter studiemotiverande folkhögskolekurs, där man kan gå i tre månader. Det startade 2010. Sedan dess har 43 000 personer deltagit i SMF, som vi kallar det. Av de som är yngre än 25 år har hela 36 procent gått vidare till studier eller arbete.
Det är fantastiska siffror, och jag tycker verkligen att den nya regeringen och ministern borde hålla fast vid sådana satsningar i stället för att satsa på andra saker. Jag vill fråga: Varför skär man ned på det som verkligen gör skillnad för den enskilda personen?
Gunilla Svantorp (S):
Även min fråga går till infrastrukturministern, och jag vill också passa på att hälsa honom välkommen till sin post. Jag vet inte hur det ser ut i ministerns mejlkorg, men i min är det i dag fullt med mejl från arga människor som försökte planera sina liv och boka tågbiljetter till nära och kära under julhelgerna men misslyckades.
Dels var de tvungna att sitta uppe mitt i natten för att vara beredda när biljetterna släpptes, precis som när man ska köpa konsertbiljett. Dels klappade systemet ihop, och de slängdes ut eller såg i realtid hur biljettpriserna steg från det första pris de fått.
Det är helt orimligt att man inte kan boka sina tågbiljetter på ett enkelt sätt i förväg så att man kan säga till sina barn att familjen ska åka och hälsa på släkten under julen. Det finns också politiska målsättningar om att fler människor ska lämna bilen hemma och åka kollektivt för att vi ska få ned våra utsläpp. Hur ser ministern på det kaos som uppstod häromdagen?
Isak From (S):
Jag begärde ordet när arbetsmarknadsminister Hillevi Engström sade att det förmodligen är facken som kommer att bli arbetsförmedlare i framtiden. Det är kanske sant. Det är kanske facken som ska ta ansvar. Jag tänkte ge kammaren några exempel från Skellefteå där vi har jobbat med praktikringar. I Västerbotten finns två IF Metall-avdelningar - Norra och Södra Västerbotten.
Totalt sett har över 5 000 av våra IF Metall-medlemmar blivit arbetslösa under krisen. Vi lärde oss att det fanns inga som helst åtgärder att få från samhället för de arbetslösa. Många arbetslösa har funnits i framför allt tillväxtindustrin. De har jobbat kanske 20-30 år med bristande kompetensförsörjning under de sista åren.
De har stått vid i stort sett samma maskin utan att få förändrade arbetsuppgifter, och de kommer ut på en arbetsmarknad som de inte är förberedda för.
Tillsammans med Teknikarbetsgivarna i Skellefteå gjorde IF Metall upp om att starta praktikringar där arbetslösa, med bibehållen a-kassa, fick komma ut på de företag som faktiskt fortfarande fungerade och fick lära sig nya arbetsuppgifter.
Hillevi Engström har nog en poäng med att det på sikt kanske är fackföreningsrörelsen som får ta över arbetsmarknadspolitiken eftersom det verkar som att regeringen inte klarar av den. Lite grann är det samma sak i fråga om coacher.
Det hjälper inte med en coach om du inte har rätt förarbevis, körkort eller licens eller om du inte kan engelska - som förmodligen arbetsgivaren på din nya arbetsplats kommer att kräva och som förmodligen reglerna på arbetsmarknaden kräver, det vill säga du är tvungen att ha ett visst körkort eller förarbevis.
Då hjälper det inte med hur många coacher vi än tillsätter. Då är det bättre med Socialdemokraternas förslag, nämligen att använda pengarna till arbetsmarknadsutbildningar.
Isak From (S):
Ni har gjort ett stort nummer av att ni har ändrat skollagen, Tomas Tobé. Det var på tiden. Det var också ni som ändrade den förra gången, och det gick inte helt bra. Vi har varit överens om att de stora felen är att skillnaderna över landet är alltför stora.
Enligt Lärarförbundets egen rankning hamnar de åtta bästa skolkommunerna i Norrbotten och Västerbotten. Det kan vi vara stolta över. Men vi är inte nöjda med vår egen skola. Då förstår vi att det är alltför mycket sämre på alltför många andra håll.
För att lyfta upp någonting positivt i Västerbotten kan jag säga att väldigt många av våra entreprenörer har fått möjligheter att få jobb i Norrbotten tack vare att det uppe i Norrbotten går som tåget. Där går faktiskt tåget, om vi ska vara lite lustiga. Där finns väldigt stora möjligheter för dem som vill, kan och har förmågan.
Som vi har hört här från Maria Stenberg fattas det just nu en hel del kompetenser. Det finns fortfarande en hel del arbetslösa i hela landet som skulle kunna ta dessa jobb i framför allt Norrbotten om de hade rätt kompetens. Jag ser ingen annan möjlighet i varje fall på kort sikt än att man ska ha en arbetsmarknadsutbildning för att ordna spetskompetensen.
Vi har väldigt lång leveranstid i ett utbildningssystem. Om de som nu går i årskurs 9 ska gå tre år på gymnasiet och kanske någon tilläggsutbildning är vi fyra år framåt, och då vet vi inte hur det är. Då har vi tappat många möjligheter. Fundera på det.
Isak From (S):
Jag hade egentligen inte tänkt gå upp i den här debatten, men jag vill göra ett viktigt påpekande. Jag är från Västerbotten, precis som Edward, och innan jag blev invald som riksdagsledamot var jag landstingspolitiker och regionpolitiker. Ibland är det betydligt lättare att vara regionpolitiker än att vara rikspolitiker, i varje fall om man är moderat och har en moderatledd regering.
För att liva upp Edwards minne lite vill jag påpeka att det var en enig regionstyrelse som yttrade sig över den nationella infrastrukturplanen fram till 2021.
Man sade enhälligt att det här är oacceptabelt och att det är alldeles för lite pengar som går till de fyra nordligaste länen, bland annat till eftersatt underhåll på järnvägar. I planen har man ju trots allt politiskt kommit överens.
Jag vill bara påpeka att det var en enig regionstyrelse som gjorde detta yttrande. Man tyckte från Västerbottens sida att det var alldeles för lite medel.