KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Otto Littorin (M):
Det är just det sista argumentet som är det bärande när det gäller att få personer tillbaka i arbete. De viktiga löneklyftorna går ju mellan dem som har ett arbete och dem som inte har ett arbete. Vi måste se till att fler kommer tillbaka i arbete så att fler har möjlighet att leva på frukterna av sitt eget arbete.
När vi pratar om det sänkta golvet och risken för att det skulle slå över i en låglönemarknad ska vi komma ihåg att ett skydd som finns är att över 90 procent av löntagarna på svensk arbetsmarknad omfattas av kollektivavtal. Därmed finns det ett tydligt skydd. Det fanns också med de nivåer vi hade tidigare. Att finansministern kommenterar lönerörelsens betydelse för ekonomin totalt sett är en del av hans jobb.
Det måste han naturligtvis göra. Om man tittar på totala lönesummor utbetalade i vd-löner jämfört med totala lönesummor totalt i ekonomin är ju vd-lönerna en betydligt mindre del. Det finns en annan dimension. Det är att det handlar om privata företag där det borde finnas ett ägaransvar. För att bygga vidare på den diskussion vi hade vill jag säga att det ägaransvaret måste man ta.
Man måste se till att låta bli att agera på ett sätt som går i strid mot en allmän moraluppfattning. Vi kommer alla ihåg optionshistorierna och fallskärmar i mångmiljardklassen för några år sedan. Det blir naturligtvis oerhört genant för ägarna i de företag och styrelser som beter sig på det sättet att försöka försvara eller förklara det.
Det ansvaret tycker jag ska ligga just hos dem som gör så, precis som ansvaret för vidtagna konfliktåtgärder ska ligga hos dem som vidtar konfliktåtgärderna och inte hos domstolar eller riksdag. Man ska också se till att utkräva det ansvaret. Därför är en publik debatt en bra idé.
Sven Otto Littorin (M):
Vi påskyndar baske mig inte någon lågkonjunktur. Vi har som jag nämnde förut den snabbast sjunkande arbetslösheten i hela OECD-området just för tillfället. Det är vi och borde vara väldigt stolta över. Det betyder att många kommer tillbaka i arbete och får en lön att leva på. Därmed minskar den reella löneklyftan som ligger i att befinna sig utanför och att befinna sig på arbetsmarknaden. Vi måste göra mer för att sänka trösklarna in. Det är alldeles uppenbart. Det handlar inte om lägre löner utan om lägre lönekostnader.
Det blir effekten av till exempel sänkta arbetsgivaravgifter, nystartsjobb och vad det nu kan vara. Ulla Andersson talar om en oro för en låglönemarknad. Inte ens LO är oroligt för det, som jag nämnde, vilket framgår av Irene Wennemos väldigt tydliga uttalande i den frågan. Det är inte alls på det temat vi är. Jag ska återgå till interpellationen.
Med de exempel som Ulla Andersson gav i sitt inledningsanförande är det lätt att förstå att det är många som blir ganska upprörda. Här måste ägarna ta ett ansvar för att man någorlunda följer den allmänna moraluppfattning som finns och att man därmed ser till att ta ett sådant ansvar att man när man sedan ska sätta sig i förhandling med till exempel har någorlunda torrt på fötterna. Annars får det väldigt besvärligt i lönerörelser framöver.
Det är slutsatsen av det hela.
Sven Otto Littorin (M):
Patrik Björck har frågat mig om jag avser att ta initiativ till att lägga ned utredningen och dra tillbaka förslaget om en obligatorisk a-kassa eller om det borgerliga systemskiftet ska fullföljas. Vidare har Sven-Erik Österberg frågat mig om jag fortfarande har för avsikt att försöka införa en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring. Arbetslöshetsförsäkringen är en grundläggande del i det svenska välfärdssystemet. Alla på arbetsmarknaden har behov av ett gott ekonomiskt skydd vid arbetslöshet.
Regeringens grundinställning är därför att alla som förvärvsarbetar ska ha rätt till inkomstrelaterad ersättning vid arbetslöshet, inte bara de som i dag är anslutna till en arbetslöshetskassa. Därför är det mycket enkla svaret på Patrik Björcks och Sven-Erik Österbergs frågor att, ja, jag har fortfarande för avsikt att föreslå att en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring införs. Utredningen om en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring kommer således att fortsätta arbeta i enlighet med de direktiv och tilläggsdirektiv som beslutats.
Sven Otto Littorin (M):
Först och främst ska man kanske titta lite grann på vilka de 400 000 är som nu har lämnat arbetslöshetsförsäkringen. I Sacos genomgång hittar man i huvudsak personer som har några få år kvar till pensionen och som bedömer att de inte löper risk att bli arbetslösa under de åren.
Det gäller också sådana som inte längre omfattas av försäkringsskyddet och som inte uppfyller arbetsvillkoret samt personer med legitimationsyrken - det vill säga personer som, förmodligen på goda grunder, bedömer att de inte kommer att bli arbetslösa utan kan starta eget eller vad de nu kan komma att göra. Patrik Björck tar upp frågan om differentieringen beträffande a-kassan. Sven-Erik pratar också om det.
Grunden för att vi genomförde differentierad avgift var just att om det ska vara en försäkringsmässighet i det hela är det självklart inte orimligt att när man pratar om en arbetslöshetsförsäkring också väga in priset för arbetslösheten i det man betalar i premie. På rätt goda grunder kan man som Sven-Erik Österberg gör ställa sig frågan om det fungerar.
Kassorna är olika utformade och täcker inte rakt av de olika löneavtalsområdena eller vad det nu kan vara - det är en kritik som jag har förståelse för och en kritik som också jag haft i olika intervjuer - men bättre det än ingenting. Det är ungefär vad också till exempel Lars Calmfors har sagt i sin forskning. När det gäller själva grundfrågan i interpellationerna finns det, som jag tidigare sagt, både för- och nackdelar.
Den stora fördelen handlar naturligtvis om ett ordentligt inkomstrelaterat försäkringsskydd för alla löntagare på svensk arbetsmarknad. Fortfarande tycker jag att det är ett bärande argument. Har man en lön borde man också ha en arbetslöshetsförsäkring. Sedan finns det, som sagt, också nackdelar. Vi har diskuterat dem många gånger. Att det är tekniskt komplicerat är en stor nackdel. Givetvis är det också oerhört viktigt för mig att väga in parternas synpunkter, inte minst a-kassornas egna synpunkter.
Sven-Erik tar upp en klok invändning när det gäller hur man ska administrera intagen av avgifter till kassor som inte vill. Det är naturligtvis en högst legitim frågeställning. Utredningen kommer att slutföras. Den kommer att remitteras, och vi kommer att lyssna på dem som har åsikter och synpunkter. Dessa kommer att vägas samman när regeringen fattar sitt slutliga beslut.
Sven Otto Littorin (M):
Nej, det är det inte. Vi har samma syn på detta. Jag har också påpekat att det finns betydande svårigheter. Det finns både för- och nackdelar. Vi ska låta utreda, och utredningen ska göra sitt. På det sättet finns det ingen som helst skillnad. Både Patrik Björck och Sven-Erik Österberg pratar om en raserad a-kassa, att den är sönderslagen och så vidare. Med all respekt: Så är det inte. Den är fortfarande omfattande och generös - en av de mest generösa i världen.
Det är ingen nyhet som Patrik Björck säger att Socialdemokraterna vill höja taket i a-kassan - åtminstone vill Patrik Björck det. Ja, ni vill betala mer till dem som inte arbetar, medan jobbskatteavdraget gör att det blir mer över till dem som faktiskt arbetar och därmed sänker trösklarna in på arbetsmarknaden. Det är olika synsätt. Sedan var det frågan om tilläggsdirektiven. Enligt tilläggsdirektiven finns två alternativa möjligheter.
Det gäller för dem som inte har valt en annan a-kassa, det vill säga en av de vanliga a-kassorna. Antingen ska det vara en myndighet som tar hand om uppbörden medan Alfakassan betalar ut eller en myndighet som tar hand om både in- och utbetalningar i systemet. Återigen handlar det här om bara de som inte har valt en annan a-kassa, inte de tre och en halv miljoner som är med i a-kassan i dag. Detta kan man resonera om, och det har utredningen att göra.
Det första delbetänkandet ska vara klart till den 15 maj.
Sven Otto Littorin (M):
Jag kommer ihåg en av de allra första debatterna om arbetslöshetsförsäkringen hösten 2006. Då debatterade vi bland annat denna fråga. En av de saker som jag försökte lyfta fram var att det var och är tekniskt komplicerat med ett obligatorium. Det är en sak som kvarstår, och det är därför vi har en utredning som ska titta på hur det kan göras.
Jag kan inte ha något annat svar än det som finansministern sade i radion, statsministern har sagt tidigare och som jag har haft hela tiden, nämligen att utredningen ska jobba klart och remitteras. De synpunkter som kommer fram ska sedan vägas samman. Precis som Sven-Erik säger går det inte att ha någon annan synpunkt. Annars hade man inte tillsatt utredningen från början.
Sven-Erik pratade - det uppskattar jag mycket - också om den gemensamma ståndpunkt vi har när det gäller just arbetslinjens grundslag i, eller nästan förutsättning för, en välfungerande arbetslöshetsförsäkring. Det är ingen livsinkomstförsäkring, utan det är tänkt att vara en omställningsförsäkring.
Jag tycker då att det ibland haltar lite grann med den politik som Socialdemokraterna tidigare drev med a-kassa, deltidsstämpling upp till 18 år och så vidare. Det fanns en väldigt låg arbetslinjebefrämjande, om jag får kalla det så, dimension i hur arbetslöshetsförsäkringen var konstruerad tidigare. Tillsammans hjälps vi åt, säger Patrik Björck, och det var grundtanken med arbetslöshetsförsäkringen.
Varför är ni då så benhårt emot ett obligatorium? Vi kan diskutera hur det ska konstrueras i så fall, men borde det inte vara rimligt att om man har en lön ska man ha en inkomstrelaterad arbetslöshetsförsäkring? Varför är ni emot det? Det har jag hört väldigt lite om - annat än den fackliga kopplingen, som därmed skulle riskera att försvinna. Jag tror att det är det som är Patrik Björcks grundläggande oro. Väljer man arbetslöshet? Nej, verkligen inte! Det gör man absolut inte. De allra flesta vill och kan arbeta.
Det är vår skyldighet att se till att vi har en politik som leder dit.
Sven Otto Littorin (M):
Patrik Björck har frågat mig två saker. Den första frågan är om jag är beredd att ta initiativ till en lagstiftning som i förhållande till EG-domstolens dom i Lavalmålet återställer ordningen på svensk arbetsmarknad. Den andra frågan är om jag fortfarande ställer mig bakom den svenska modellen med starka parter på arbetsmarknaden och där kollektivavtalen är en självklarhet. Låt mig börja med att besvara den andra frågan. Svaret på den frågan är ja. Jag ställer mig fortfarande bakom den svenska arbetsmarknadsmodellen med kollektivavtal.
Jag har tidigare i flera interpellationsdebatter och frågesvar och i artiklar förklarat varför jag tycker att denna modell är bra och värd att värna om. Vi har den svenska modellen att tacka för ett allmänt lugn på arbetsmarknaden med ett jämförelsevis lågt antal konflikter och domstolstvister. Jag svarar ja även på Patrik Björcks första fråga. Jag är beredd att ta initiativ till en lagstiftning som både står i överensstämmelse med EG-rätten och skapar förutsättningar för en fortsatt välfungerande svensk modell på arbetsmarknaden.
I själva verket är det så att jag omedelbart när domen meddelades den 18 december förra året tog just det initiativet. Inom Regeringskansliet inledde vi genast en analys av EG-domstolens dom för att utreda dess konsekvenser när det gäller möjligheten att vidta stridsåtgärder i fall av utstationering av arbetstagare till Sverige. Jag kallade snabbt till ett samråd med arbetsmarknadens parter i syfte att höra hur de ser på domen och dess konsekvenser och för att diskutera hur vi nu ska gå vidare med arbetet. Detta inledande samråd ägde rum den 28 januari.
Mötet var mycket konstruktivt och visade på samsyn i fråga om hur vi ska hantera de frågor som uppkommit genom domen i Lavalmålet. Vid mötet var alla överens om att det nu inte bara är lagstiftarens ansvar att se över lagstiftningen, exempelvis när det gäller den så kallade lex Britannia och utstationeringslagen.
Ett stort ansvar ligger också hos arbetsmarknadens parter när det gäller att se till att de kollektivavtal man vill att arbetsgivare från andra medlemsländer ska ansluta sig till uppfyller de krav på transparens och förutsebarhet som EG-domstolen ansåg brast i det aktuella kollektivavtalet. Det rådde också enighet kring att någon form av utredning nu snabbt måste tillsättas för att närmare analysera domen och dess konsekvenser och komma med förslag på åtgärder.
Vi håller nu som bäst på med att tillsätta en sådan utredning, där tanken är att den ska verka i mycket nära samarbete med arbetsmarknadens parter. Lavaldomen innebär definitivt inte slutet för den svenska arbetsmarknadsmodellen. Jag är övertygad om att vi även i framtiden kommer att kunna ha en välfungerande arbetsmarknadsmodell som samtidigt står i full överensstämmelse med EG-rätten. I den mån vår lagstiftning behöver ses över för att åstadkomma detta kommer vi att göra det.
Sven Otto Littorin (M):
Jag vet inte just om det var Olof Palme i tv som var den stora lyckan när man var barn. Vi kanske kan lämna det spåret därhän. Men Patrik Björck har alldeles rätt. Flexicurity är ett modeord i den allmänna debatten runt omkring i Europa när det gäller arbetsmarknadsfrågor. Liksom alla modeord kan det betyda lite vad som helst. Det vill säga att man har helt olika tolkningar av vad det är för någonting. Det finns lika många tolkningar som det finns antal debattörer i publiken. Så brukar det vara.
Alla tycker att det är någonting bra. Man har förstått att det är vettigt och så. Vad jag har förstått försöker kommissionen identifiera fyra olika modeller. Det här är en av de stora frågorna. Vi har ett möte med arbetsmarknadsministrarna den 29 februari. Det här kommer att vara en av de diskussionspunkter som vi kommer att prata om.
Vad vi förstår försöker man göra ett slags indelning av länderna i EU i fyra kategorier, där länderna inom respektive kategori påminner om varandra när det gäller hur man har utformat sina olika arbetsmarknadsmodeller och sina system i övrigt. Jag kommer - jag tar gärna med den bollen från Patrik Björck - att jobba för att vi ska ha en mycket aktiv roll i den grupp vi tillhör.
Vi ska försöka sprida mer information om hur det fungerar och vad vi kan se för olika moment i vår värld som fungerar och som är bra. Sedan kan vi fortsätta att ha en diskussion om nivåerna eller vad det nu kan vara. Det kommer vi alltid att ha från politiska utgångspunkter. Men det finns ändå en hård kärna där som vi väldigt starkt måste värna om. Jag har gjort en liten införsäljning, kan jag berätta för Patrik Björck. Jag träffade den franska arbetsmarknadsministern, och under de få minuter man fick tillfälle att säga någonting själv lyfte jag fram en aspekt.
Fransmännen har ju pratat väldigt mycket om att lösa en del av sina globaliseringsproblem genom den här europeiska globaliseringsfonden, som till sin konstruktion nästan är styrd efter att det just ska gå till franska företag och franska arbetsgivare.
Jag försökte sälja idén om trygghetsavtal till Frankrike, som jag tycker är en alldeles utmärkt innovation på svensk arbetsmarknad som förtjänar mycket uppmärksamhet, där parterna tillsammans har en partsägd globaliseringsfond eller omställningsfond eller vad man nu kallar det för som hanterar en del av de här frågorna. Han blev faktiskt väldigt intresserad av detta, så vi lovade att se till att han skulle få mer information om detta. Jag tror att Patrik Björck har helt rätt.
Här har vi faktiskt en uppgift att fylla. Det handlar om att informera mer och berätta vad som finns och visa med konkreta och praktiska exempel hur det kan fungera. Jag berättade för honom om antalet strejkdagar i svensk ekonomi 2006. Då skrattade han, och så frågade han om vi inte kunde byta arbetsuppgifter med varandra. När vi hade under 2 000 dagar var det nämligen någon miljon förlorade arbetsdagar i Frankrike.
Där ser man hur det kan gå när det inte finns en modell som bygger på att parter tar ansvar och tillsammans försöker lösa de problem som finns.
Sven Otto Littorin (M):
Det blir ganska kort. För att knyta an lite till Patrik Björcks slutkläm: Att skapa en svensk modell när man har en fransk är väl ungefär som att skapa ett akvarium av en fisksoppa, om jag ska säga det så. Det är inte alldeles enkelt. De har verkligen lite att bita i, kan jag säga. Min utgångspunkt, för att knyta an ytterligare, är att det måste gå att ha vettiga ekonomiska incitament att återupprätta en arbetslinje samtidigt som man har den svenska modellen på plats. Det har fungerat förr.
Det är klart att det måste fungera även i framtiden. Sedan kommer Patrik Björck och hans partikamrater alltid att ha kritik mot det naturligtvis. Den får vi ta. Vi får hantera den då. När det gäller den här diskussionen ska vi ha rimliga förväntningar.
Även om starten var bra och diskussionsklimatet var bra vid mötet kan man förutse att det kommer tillfällen under resans gång där vi kommer att blottlägga en del av de spänningar som i allmänhet ändå finns mellan parterna. Det får vi väl hantera då helt enkelt. Allt går att lösa.
Sven Otto Littorin (M):
Det är mycket man ska hinna med på två minuter. När det gäller lärlingsplats och lärlingsutbildning delar jag Berit Högmans ambition. Vi måste ha mer av detta. Jag tror att det är nyttigt. Yrkeshögskolan har redan införts, och lärlingsutbildning kommer i större omfattning när gymnasiereformen kommer i höst.
När det gäller de arbetsmarknadspolitiska utbildningarna får jag ibland en känsla av att de näst intill har haft som huvudsyfte att sopa upp efter andra politikmisslyckanden i utbildningssystemet eller i regionalpolitiken eller vad det nu kan vara. Problemet var bara att under den förra mandatperioden hade vi nära 3 procent av arbetskraften i arbetsmarknadspolitiska utbildningar. Det var en av de högsta siffrorna i världen.
Hade det varit svaret på problemet när det gäller matchning hade vi inte haft något matchningsproblem, ingen hög arbetslöshet och inga stora vakanser. Då hade problemet varit ur världen. Det hade funnits någon slags optimal nivå, 4 1⁄2 procent eller vad det kan ha varit. Det är lite för enkelt att säga att det är arbetsmarknadspolitiska utbildningar som ska lösa hela problemet.
När det gäller 100-dagarsregeln som var en annan frågeställning gör vi där en återgång till samma regler som gällde 2001 när man inte hade en 100-dagarsregel. Statsministern då hette Göran Persson. Ni har ju också styrt och ställt med de regelverk som vi nu återgår till. Tolvtimmarsregeln finns. Det finns undantag för familjeskäl. Det är precis samma regler som gäller i dag från dag 101. De reglerna gäller. De är inte ändrade.
För precis den typ av familjeskäl som anförs i det här exemplet finns det i regelverket att man ska ta hänsyn till dem. När det gäller Hillevi Engströms fråga finns det inget som säger att en ungdom inte kan söka eller få ett jobb redan första dagen i arbetslöshet. Det är lite grann poängen med politiken att se till att vi fokuserar Arbetsförmedlingens arbetsinsatser på möjligheten att få ett jobb, inte på en massa konstigheter som friår, plusjobb och grejer utan ett riktigt arbete på den riktiga arbetsmarknaden.
Lyckas man inte få det ska man efter 100 dagar få det stöd och den hjälp man behöver i veckan för att kunna nå dit.
Sven Otto Littorin (M):
Luciano Astudillo har frågat mig om jag avser att ta några initiativ för att säkerställa att den som är eller riskerar att bli långtidsarbetslös garanteras plats i jobb- och utvecklingsgarantin och vilka åtgärder jag i så fall ämnar genomföra. Jag har tidigare besvarat en skriftlig fråga om detta, och svaret är fortfarande att jag inte avser att vidta några ytterligare åtgärder i nuläget.
Det finns inget i dag som säger att det råder resursbrist i förhållande till att Arbetsförmedlingen ska kunna ge plats för de personer som är målgruppen för jobb- och utvecklingsgarantin, även om Luciano Astudillo påstår det. De volymer som Luciano Astudillo refererar till är för övrigt hämtade från en tidningsartikel och är inte planerade utifrån brist på resurser för jobb- och utvecklingsgarantin.
Det är en preliminär planering som Arbetsförmedlingen gjorde bland annat i syfte att säkerställa starten av jobb- och utvecklingsgarantin utifrån avvecklingen av den tidigare aktivitetsgarantin. Arbetsförmedlingen har inte låst volymerna för jobb- och utvecklingsgarantin. Jag tycker det är mycket anmärkningsvärt att Luciano Astudillo på så lösa grunder påstår att det har skett en neddragning av antalet platser inom jobb- och utvecklingsgarantin. Den senaste veckan var det över 34 000 personer i jobb- och utvecklingsgarantin.
Det innebär att det nu är flera än de 32 000 deltagare som Luciano Astudillo påstår att Arbetsförmedlingen endast har resurser till. Jag avser inte att vidta några åtgärder utifrån Luciano Astudillos frågeställningar.
Sven Otto Littorin (M):
Kort, oengagerat och nonchalant. Så heter det alltid från Luciano Astudillo när jag inte säger vad han vill höra. Återigen: 38 500 till sommaren i jobb- och utvecklingsgarantin, sade Arbetsförmedlingen i januari. Det är en rättighet. Den rättigheten finns det belopp satta till som bygger på de prognoser som vi har lagt upp. Det är inga konstigheter.
I de prognoserna och i den beräkningen ligger 15-20 deltagare per coach. Det finns det resurser till: 12,6 miljarder till jobb- och utvecklingsgarantin och jobbgarantin för unga. Där ryms alla de som finns där i dag och de som vi ser i prognoserna fram till sommaren, med 15-20 personer per coach. Det är precis så det är. Det är inte överallt som det ser ut så i dag. Det är helt korrekt.
Vi har ju precis satt i gång sedan sommaren. Men de resurser som är nödvändiga finns, och de prognoser som är gjorda bygger på just detta. Att bygga hela interpellationen på en tidningsartikel tycker jag faktiskt är under Luciano Astudillos värdighet.
Sven Otto Littorin (M):
Det är som vanligt när man debatterar med Luciano Astudillo. Det är anekdotiska referenser, halva personangrepp och vad det nu kan vara. Jag blir rätt matt. Deras tur har det varit rätt länge, säger Luciano Astudillo. Man vad hände under de tolv år då Luciano Astudillos parti hade makten? Då växte, nästan tredubblades, antalet förtidspensionärer, som ni stämplade ut i utanförskapet utan att bry er ett dugg om dem. Så kom igen nu!
12,6 miljarder finns det till jobbgarantin för unga och till jobb- och utvecklingsgarantin. I det är det med de prognoser som finns beräknat att det ska vara 15-20 personer per coach. Det finns ingen som helst anledning att tro eller säga att det inte kommer att vara på det sättet. Jag är medveten om att det inte alltid överallt är på det sättet exakt just nu. Det är helt korrekt.
Och det är det naturligtvis av två skäl: dels därför att jobbgarantin för unga är relativt ny och har funnits sedan den 1 december, dels därför att vi har haft en stor omorganisation på Arbetsförmedlingen som naturligtvis ännu inte har satt sig. Den är inte ens två månader gammal. Men resurserna finns, Luciano Astudillo. Nästa gång kanske vi kan ta en utgångspunkt som inte bara bygger på en anekdotisk uppgift i en tidningsartikel.
Sven Otto Littorin (M):
Jag kan nog använda samma slutanförande i varje interpellationsdebatt med Luciano Astudillo, eftersom han alltid använder samma slutinlägg, nämligen att allt är raserat och allt är fel och vad det nu kan vara. Vi har den snabbast sjunkande arbetslösheten inom hela OECD-området. 150 000 personer har lämnat utanförskapet sedan vi kom till makten. Det motsvarar tre Borlänge eller tolv Söderhamn - det har ni hört förr. En person var fjärde minut har lämnat det utanförskap som ni lämnade efter er, kommit in på arbetsmarknaden och fått ett arbete att gå till.
Det ni lämnade efter er var 553 000 förtidspensionärer, som har fått en stämpel i pannan av den förra regeringen: Ni hör inte hemma på arbetsmarknaden! Det kan du gäspa åt, absolut! Det var precis det ni gjorde i tolv år. Ni gäspade åt det, struntade i det och parkerade dem i utanförskapet. Det är rent ut sagt skamligt att ni inte har lärt er någonting på det och inte har någon politik som bekämpar detta utan bara munväder - med all respekt. Nu gör vi det vi ska.
Vi ser till att försöka gång på gång med ett mål i sikte - full sysselsättning - och göra vad vi kan för att rätta till alla problem som ni ställde till med under era år vid makten.