Beatrice Ask (M):
Avsikten med det utvecklingsarbete som hela tiden bedrivs är att åstadkomma samförståndslösningar. För barnens skull är det viktigt att försöka se till att föräldrarna blir överens och hittar praktiska lösningar på sina problem med att samarbeta med varandra.
Kommunerna ska erbjuda föräldrar samtal för att de ska försöka komma överens när det gäller vårdnad, boende och umgänge. Målet är att man ska försöka undvika en rättsprocess. Det tror jag är väldigt viktigt, för det är aldrig lyckligt för familjerna att hamna i domstolen.
Den 1 juli nästa år kommer nya bestämmelser att träda i kraft som innebär att kommunerna ska erbjuda föräldrar möjlighet att ta upp frågor om barnets försörjning i samarbetssamtalen. Det sker alltså förändringar och utveckling hela tiden för att försöka fånga upp de problem som kan tänkas finnas.
Domstolen har också möjlighet att uppdra åt socialnämnden att ordna samarbetssamtal, så om man har kommit till domstolen och domstolen ser att det finns en möjlighet kan domstolen faktiskt besluta om detta. Lyckas föräldrarna inte komma överens vid ett samarbetssamtal eller vid ett samtal i domstolen kan man i stället besluta om en särskild medling.
Det finns alltså flera möjligheter att tvinga, coacha eller stödja fram en diskussion mellan de två som måste bli överens. Om ambitionen är att barnen ska må bra vill man faktiskt att föräldrarna ska komma överens, och det tror jag är oerhört centralt. Sedan måste vi naturligtvis fundera över om vi har rätt lösningar och om vi arbetar på rätt sätt. Jag var relativt nyligen i Helsingfors.
Där arbetar man medling på ett annat sätt än vad vi gör i Sverige. Där sköter domaren medlingen i domstolen, fast det inte är en förhandling. Domaren själv arbetar för att undvika att dra det till en rättslig process. Man sade att föräldrarna inser att de har kommit så långt att de kan hamna i domstol men att de kanske kan undvika detta.
Domarna där är väldigt vana vid att föra den här typen av diskussioner, och man har där också valt domare som är engagerade i de här frågorna. Framöver ska vi naturligtvis utvärdera våra olika metoder.
Men jag tycker att det är viktigt att kommunerna erbjuder den här typen av möjlighet att tala med varandra och att domstolen kan vara aktiv och driva fram att samtalen förs, för det finns ju inga enkla lösningar för att skipa rätt genom att skriva om lagstiftningen. Vi har flera verktyg när det gäller att säkerställa att barnets perspektiv kommer till uttryck. Det finns en diskussion om att ha särskilda ombud.
Jag är inte säker på att det i alla delar skulle underlätta, för vem ska man processa mot och varför skulle ett ombud ha bättre förutsättningar än andra att komma till tals med barnet? I dag finns det flera vägar för att klara det. Också det här är frågor som man vid en utvärdering naturligtvis måste fundera över och diskutera. Jag menar att vi inte har en stagnerande eller fast situation, utan det sker en del.
Sedan påstås det ofta i de här diskussionerna att alla fäder skulle utmålas som det ena eller det andra eller att det är si eller så. Jag har tittat i en del av rapporterna och har lite svårt att hitta ett sakligt underlag för den typen av påståenden. Många beskrivningar blir väldigt färgade av det engagemang som olika parter kan tänkas ha. Det är viktiga bidrag i debatten.
Jag tror ändå att vi kommer att behöva göra en ordentlig utvärdering, och regeringen tar initiativ till att en sådan kommer till stånd.