KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Qarlsson (C):
Arbetsmarknadsministerns påstående att det i dag inte finns verktyg för att göra dessa kontroller stämmer inte. Med bevisregeln finns det möjlighet för facken att gå in och kräva att de avtal som man säger ska gälla också gäller. En annan sak som jag skulle vilja ta upp är kopplad till att lämna in avtalen.
I den utredning som jag deltog i fanns det skiljelinjer vad gällde hur man ansåg att vi behövde gå vidare med dessa delar. Om utländska företag ska ha några som helst förutsättningar och möjligheter att komma hit, att veta vad som gäller och att kunna räkna hem uppdrag och arbete måste de veta vilka villkor som gäller.
Av alla avtal som finns på svensk arbetsmarknad är det väldigt få som är inlämnade, och det kanske är lite naivt att tro att detta ändras bara för att arbetsmarknadsministern gör en uppföljning. Jag skulle vilja påstå att det skulle behövas bestämmelser om att man inte får möjlighet att utkräva eller följa upp dessa avtal om man inte lämnar in dem. Framför allt skulle detta vara en viktig faktor för att få ordning och reda på svensk arbetsmarknad.
Jag vill även göra någon form av statement i frågan om rörlighet. Denna fråga är en helt avgörande del för det Europa som vi ser växa fram. Här ingår många olika typer av diskussioner, gällande såväl migration och arbetskraftsinvandring som reglerna för svensk arbetsmarknad.
Även i denna del kan man tala sig varm för att det är viktigt med rörlighet. Jag tror dock att det är avgörande att man i dessa diskussioner och i de förslag som man lägger fram är tydlig med att man inte vill begränsa och försvåra den typen av rörlighet. Det försvagar bara, och det innebär ett steg i fel riktning, vilket är en allvarlig del även i denna proposition.
Annika Qarlsson (C):
Det här är intressant. Sveriges Byggindustrier har skickat mejl till alla som deltar i debatten. Jag utgår från att även Magnus Manhammar har fått detta mejl. Han råkar nämna lite löst att de är väldigt positiva. De har radat upp två saker som de tycker är positiva med regeringens proposition, som alltså ska bli lag från och med i dag. Det gäller tydligare skyldighet att anmäla till Arbetsmiljöverket vilka regler som gäller. Det står vi i Alliansen bakom. Vi är dessutom tydliga med att vi tycker att det vore bra om det kostade att inte anmäla.
Det andra Sveriges Byggindustrier är positiva till är att det ska utses en kontaktperson. Det är vi också positiva till. Sveriges Byggindustrier radar upp fyra förändringar som de inte ser lika positivt på, vilka ska ställas mot de andra två. Det gäller till att börja med förhandlingsskyldighet. Eftersom det oftast är korta utstationeringar upplevs förhandlingsskyldighet som ett hinder och en osäkerhet.
Nästa sak gäller utökad möjlighet att vidta stridsåtgärder genom företag som redan tillämpar villkor som uppfyller minimivillkoren, vilket blir ett bekymmer. Det är också oförenligt med den svenska modellen att tillåta att en oorganiserad ges självständig rätt att kräva villkor och förmåner i kollektivavtal och att arbetsorganisationerna får utökade kontrollmöjligheter för lönevillkor och andra villkor. Sveriges Byggindustrier säger också att förslaget eventuellt strider mot den fria rörligheten vad gäller att tillhandahålla tjänster inom EU.
Därför känns det lite märkligt när Magnus Manhammar står i talarstolen och säger att Sveriges Byggindustrier tycker att det här är positivt, att det här är bra. Jag tänker att man kanske ska ta med lite andra saker, helheten, om man hänvisar till dem. Det här blir väldigt märkligt. Allianspartierna är inte för osund konkurrens.
Lex Laval handlar om att skapa förutsättningar och regler som tar upp svenska regler men som också anpassar sig till EU-rätten. Att Peab är besvikna beror på att Byggnads inte har gjort sitt jobb. De har inte använt det utrymme som finns i lex Laval för att faktiskt kontrollera.
Annika Qarlsson (C):
Vi politiker har i uppdrag och som uppgift att väga olika intressen för och emot varandra, och att hitta någon form av balans som våra politiska parter kan stå för. Vi ska inte gå någon enskilds ärende. I det här fallet kan det många gånger upplevas som att det finns ett beställningsjobb som nu ska levereras, för en av parterna.
När vi gjorde hela den utredning som sedan resulterade i lex Laval var syftet att väga olika delar mot varandra och hitta någon form av kompromiss som följde den svenska modellen och som också tog hänsyn till att vi hade att förhålla oss till EU-rätten. Politikens uppgift är inte att gå enskildas ärenden.
Politikens uppgift är att sammanväga olika värden för att se till att skapa ett bra samhälle. När Magnus Manhammar säger att man tycker att det är bra och att man därför gör så här, då har Magnus Manhammar inte tagit med någon del som berör resten av arbetsmarknaden, som berör rörligheten inom EU och som berör andra typer av frågor som också är av stor vikt.
Det känns lite naivt. Återkommande sägs det: Jaja, det låter som att de andra inte fattar hur det funkar. Det är också ett sätt att slippa ta diskussionen. I förslaget om lex Laval fanns det en möjlighet att följa upp och se till att göra sitt jobb och att granska att de löner som angavs också utbetalades.
Kritiken mot att det inte har fungerat under dessa år faller mycket tillbaka på parterna som inte har sett till att fullfölja sitt ansvar att granska och kontrollera svensk arbetsmarknad.
Annika Qarlsson (C):
Ola Johansson hälsar och tackar för svaret. Jag tackar också. Jag vill börja med ett tillägg och förtydligande. När alliansregeringen ökade tillsynen 2012 gjorde man det utifrån att det fanns ett tillkännagivande med de kraven från riksdagen. Man gav också ett tydligt medskick i direktiven: "En sådan omprövning är en ingripande tvångsåtgärd, men får inte leda till att verksamheten inte längre kan bedrivas eller avsevärt försvåras."
Jag anser att den delen av direktivet inte har följts i det arbete man har gjort runt om i landet. Jag har följt frågan sedan 2014 och har ännu inte funnit ett politiskt beslut som säger att småskalig vattenkraft ska rivas ut. Man ska uppdatera befintliga verksamheter för att uppfylla och motsvara dagens miljökrav, ja, men med stor aktsamhet, punkt. Det finns inget stöd i EU för utrivning.
När det gäller implementeringen av vattendirektivet kan man konstatera att Sverige i nuläget väljer den hårdaste vägen, hårdare än andra länder. I direktivet finns möjlighet till nyansering av kraven, att göra undantag och att ge det längre tid. Det finns olika paragrafer som ska tillämpas samtidigt, men det görs inte i Sverige. Det finns också ett tillkännagivande från denna riksdag som efterlyser enklare prövning för småskalig vattenkraft. Det har regeringen ännu inte svarat upp mot.
Det finns dessutom en energiöverenskommelse som våra partier har ingått med tydliga skrivningar om att prövningssystemet på ett bättre sätt ska ta hänsyn till olika intressen och ekonomiska konsekvenser när det gäller prövning av småskalig vattenkraft. Det är bra, men det är också oerhört frustrerande. Samtidigt som allt detta ligger på bordet - att ingen vill riva ut eller stänga ned - finns det många ägare till små vattenverksamheter som sliter sitt hår i förtvivlan.
För processerna håller på, fast vi säger att vi inte vill göra det på det viset. Nu har dessutom länsstyrelserna fått utökade resurser och ska öka sin tillsyn. Miljöministern säger att hon inte kan göra något för närvarande, men det är inte sant. Fast det som miljöministern och regeringen gör går i motsatt riktning. Arbete med den kommande vattenverksamhetspropositionen pågår i Regeringskansliet.
Men självklart har det blivit dröjsmål. De som har verksamheter som väntar tillsyn blir nu väldigt oroliga. I den politiska debatten beskylls än den ena, än den andra för att vara ansvarig. För det läge som råder i dag skulle jag vilja säga att vi är gemensamt ansvariga.
Men ett tillfälligt stopp, ett moratorium, när det gäller den tillsyn som föregår aviserade och utlovade lagändringar är det enbart miljöminister Karolina Skog och Stefan Löfvens regering som kan göra något åt. Varför ger man extra resurser för utökad tillsyn och inte ett moratorium - kalla det andrum - för den småskaliga vattenkraften, miljöminister Karolina Skog?
Annika Qarlsson (C):
Jag tycker att miljöminister Karolina Skog hukar och gömmer sig lite grann bakom den process som pågår.
Om miljöministern inte har förstått vilka konsekvenser detta får för enskilda personer - det gäller de processer som har satts igång samtidigt som det finns en tydlighet gentemot medborgare i Sverige om att ett lagförslag med en annan inriktning är på väg, som kommer att göra skillnad för dessa personer - tror jag att vi skulle behöva ordna några studiebesök som visar vad detta faktiskt innebär och vilka konsekvenser det får.
Vi i Centerpartiet har inte motsatt oss detta, utan vi har tvärtom tyckt att det behövs översyn och tillsyn. Men vi har varit noga med att genomförandet måste ske i dialog men också på ett sätt som inte slår ut dem. Det är alltså genomförandet som vi inte tycker följer de direktiv som fanns när det gäller tillsynen. Det har pågått politiska processer länge om dessa frågor.
Att vi har landat i energiöverenskommelsen är jag oerhört tacksam för. Väldigt mycket kring de här frågorna fick vi i rätt riktning, tycker vi från Centerpartiet. Det finns en förhoppning om att det ska komma ut riktigt bra saker när den väl kommer på plats. Men just nu är det de som driver den småskaliga vattenverksamheten som får ta konsekvenserna av att de politiska processerna har dragit ut på tiden.
Jag säger inte att miljöministern ska bryta mot lagen. Hon ska däremot ge en signal om att det är nya regler på gång och att vi därför avvaktar de processer som annars kommer att sättas igång här och nu. Skicka inte in fler i den kvarn av tillsyn och processer som fått och får mycket kritik, för den bara maler! Sätt det nya regelverket först! Fru talman! Jag vill lyfta in ytterligare en sak i denna fråga.
Det finns detaljer i rättsprocesserna som rör småskalig vattenkraft och som jag ser som oroande. Situationen för ägarna till den småskaliga vattenkraften i dessa rättsprocesser är svag. Vid tillståndsprocesser, som i praktiken drivs som tvåpartsprocesser, ställs höga krav på verksamhetsutövaren att själv ta fram tekniska och miljömässiga underlag och behärska hela processen.
På andra sidan, som motpart, finns expertmyndigheter som dessutom är beslutande myndigheter. Det är en unik ordning i ett internationellt perspektiv. Större aktörer har oftast de resurser som krävs, men det är helt orimligt att förvänta sig att små verksamheter ska kunna bära dessa stora kostnader. De måste ju köpa in all den kunskapen.
Det har länge funnits tankar kring en fond som skulle innebära att de små vattenkraftsverksamheterna får stöd. Centerpartiet skulle gärna se att en sådan fond införs, men den måste givetvis vara på plats innan vi fortsätter med uppgradering av tillstånden. Kommer det att finnas med en stödfond av det här slaget i den kommande propositionen, och för vilka kommer den i så fall att gälla?
Annika Qarlsson (C):
Runt om i Europa utvecklar man den småskaliga vattenkraften. I Sverige finns bara ett fåtal som satsat rejält, till exempel Ålem Energi i Blomstermåla. De som väljer att modernisera gör det oftast i väldigt liten skala. Det finns företag i Sverige som utvecklar och levererar kontrollutrustning för upprustning av äldre vattenkraftverk. Det finns en stor utvecklingspotential.
Men med den stora osäkerhet som har rått under många år angående vad som ska gälla är det väldigt få som ens vågar tänka tanken att investera i modernare utrustning.
Om man i stället skulle ge nuvarande ägare av småskalig vattenkraft andrum tills nya regler är på plats, ett regelverk som fokuserar på miljöförbättringar med en fond som kan stödja de små aktörerna, tydliga direktiv som anger att nästa steg ska göras i dialog och en mer rättssäker process med mer lika förutsättningar för liten som för stor - då och så skulle miljön, människor och tilltron till myndigheter vinna. Det finns fortfarande ett antal frågor som hänger kvar.
När det gäller implementering av ramdirektivet för vatten finns det kritik mot att man inför det ensidigt och inte använder de mjuka delar som också går att använda för att göra det här på ett bra sätt. Det kan till exempel handla om kraftigt modifierade vatten, vilket man av någon underlig anledning bara har använt kopplat till de stora vattenkraftverken i Sverige.
Man kan också fundera på regeringens signal i att ge resurser till utökad tillsyn innan det nya regelverket finns på plats. Jag kan hålla med om att det finns stor oro ute i landet över just den delen. Vilka kommer fonden att omfatta? Kommer den att omfatta även dem som redan i dag finns i inne i processerna, eller är det bara de som kommer in efter att den nya lagen börjar gälla?
Annika Qarlsson (C):
Tack, statsrådet, för en spänstig debatt! Även om vi inte helt och hållet delar uppfattning om hur lösningen ska se ut finns det ändå en ambition hos alla deltagare i debatten om att det måste till ett effektivare och bättre sätt att arbeta med frågorna. Det är lite orättvist att beskriva det som om vi inte bryr oss om den delen. Självklart gör vi det.
Vad vi ser är att det skulle kunna ha gjorts bättre och att man i stället hade kunnat ta vara på den kunskap som finns på ett helt annat sätt än hur man nu väljer att göra. Detta handlade interpellationen om. Det är en liten del av ett stort jämställdhetsarbete. Vad gäller ansvaret under vår tid i regering gjorde alliansregeringen, till skillnad från tidigare regering, faktiskt stora satsningar på området.
Vi såg att det är oerhört viktigt och väsentligt att flytta fram positionerna. Om det hade varit så enkelt att vi hade kunnat köpa oss bort från de bekymmer som finns i ett ojämställt samhälle hade vi varit en bit på väg med de satsningar som vi gjorde. Det som blev tydligt genom det arbete vi gjorde var att det inte fanns en struktur för arbetet. Detta var något som låg hos den gamla regeringen, innan vi tillträdde.
Att det inte fanns en struktur eller organisation för att se till att jämställdhetssatsningar får fullt utslag var inte något nytt. Vi tog inte bort den. En av de stora bitarna i allianssatsningen var att skapa en bättre struktur och hållbarhet i de projekt vi gör. Jag tycker att det är näst intill oförskämt att påstå att ingenting hände under de åren.
Vi kan se att det togs fram frågor i vården till personer om våldsutsatthet, som ställdes på ett helt annat sätt än tidigare då det inte skedde över huvud taget. Det finns en möjlighet att dokumentera vad som händer och sker, och vi frågar efter detta på ett annat sätt än vad vi gjorde förut.
Annika Qarlsson (C):
Min fråga gäller småskalig vattenkraft och riktar sig till miljöminister Karolina Skog. Runt om i landet finns det ca 7 000 vattenkraftverk som drivs av små enheter - det är inga stora bolag som Vattenfall som äger dessa. Under ett par års tid har länsstyrelserna utövat tillsyn på ett sätt som upplevs som rättsosäkert och ibland med lite slumpvis urval.
Dessa processer har gjort att trycket har varit stort på att de regler som finns måste ses över. Där länsstyrelsen har krävt ny prövning finns det andra röster som säger att det är en omprövning som vore rimlig. Jag har haft debatter tidigare med din företrädare, miljöminister Åsa Romson, och vi har inte varit riktigt överens.
Därför är det mycket glädjande med en energiöverenskommelse som tydligt slår fast vattenkraftens stora betydelse för omställningen till ett hållbart system. Det är också särskilt positivt att det så tydligt uttrycks att reglerna för tillståndsprövning ska ses över, men arbetet behöver gå framåt.
Annika Qarlsson (C):
Bekymret är ju att det finns en massa människor som just nu verkar under dessa förutsättningar. De är redan inne i processen och får följa de regler som majoriteten här i riksdagen inte längre ställer sig bakom med tanke på de tillkännagivanden som har gjorts. Det är en bra orsak till att det hela fördröjs, men fördröjningen är samtidigt ett bekymmer. Någonstans är det många som kommer att ge upp, och risken är att medan gräset gror så dör kon.
Vad är ministern beredd att göra redan här och nu för att säkerställa att dessa ägare inte hamnar i trubbel?
Annika Qarlsson (C):
Min fråga är till miljöminister Karolina Skog. Den rör solskattens födelse och snart nästan hädanfärd. När det gäller nya energikällor är det oerhört viktigt att se till att skapa förutsättningar så att man inledningsvis kan göra rätt dyra investeringar. Om man vill ha en omställning till ett förnybart samhälle som är hållbart över tid är det viktigt att inte beskatta de förnybara källorna hårt i början.
För drygt ett år sedan införde regeringen en solskatt. Det beskedet tog vi alla förundrade emot. Vi tänkte: Hur tänkte man nu i regeringsställning? Man skyllde på EU och sa att EU kräver denna skatt. EU-kommissionen var snabbt ute och sa: Nej, det har vi faktiskt inte gjort, och vi gör det inte heller. Tvärtom finns det alla möjligheter att undanta den här typen av skatter.
Nu har det kommit glädjande besked om att den från nästa år ska bort eller åtminstone sänkas till 0,02 eller vad det nu var. Vi välkomnar det. Hur tänkte regeringen?
Annika Qarlsson (C):
Jag fick inte svar på min fråga hur regeringen tänkte när man införde detta. Man skulle kunna vara lite ironisk och säga att det kanske var en lysande idé att införa en skatt som man ett år senare tar bort. Regeringen har inte sett till att ha ett grundläggande underlag som grund när man införde det här, utan man grundade sig på att det nog fanns sådana här krav. Sedan insåg man att det inte fanns det.
Det är väldigt bekymmersamt när vi lägger den typen av skatter på så viktiga saker som förnybara energikällor. Hur tänkte regeringen när man införde skatten?
Annika Qarlsson (C):
Den förändring som vi gör i budgeten är att vi inte bifaller den flytt av pengar som har skett till jämställdhetsmyndigheten i Göteborg. Det har varit mycket sökande för att se var någonstans det fanns, det som vi har kvar i budget. Om jag kommer ihåg rätt fanns det kvar under Utbildningsdepartementets utgiftsområde. De satsningar som vi pratar om när det gäller NCK, Länsstyrelsen Stockholm och Länsstyrelsen Östergötland är oförändrade.
Det är oförändrat till dessa enheter och alltså ingen ökning i denna budget. Däremot pratar vi om det inför nästa år. Även från oss finns det aviserat i budget.
Annika Qarlsson (C):
Det är en lång dag i kammaren. Det är tur att vi inte omfattas av arbetsmiljölagen och arbetstidslagen. Då hade vi gått hem för en stund sedan. Min fråga till statsrådet rör snabbspår. När satsningen presenterades fanns det stora förhoppningar om att den skulle kunna ge större resultat än vad den har gett. Under resans gång har förhoppningarna skruvats ned.
Man har sagt: Nej, men riktigt så stora förhoppningar som vi hade från början kan vi nog inte ha. Man kan titta på vad som skett under 2016 och fram till augusti 2017. Jag har hittat uppgifter om att 4 800 har påbörjat ett snabbspår. Det är 600 inom legitimationsyrken. Och det tillkommer ungefär 300 varje månad.
Även om vi inte tror att vi kan åstadkomma hur mycket som helst med detta finns det en fråga. Om det bara är hälften av dessa som har fått jobb och bara en tredjedel inom legitimationsyrken undrar jag: Vad finns det i denna reform som man kan skruva på och göra bättre? Jag upplever att det som väldigt många efterfrågar när de kommer hit är just det snabba spåret in.
Det finns också en arbetsmarknad som skriker efter arbetskraft. Det borde gå att få ett bättre resultat än hälften eller bara en tredjedel. I förra veckan var jag nere i Göteborg och besökte tre projekt som på olika sätt hjälper människor med en snabbare etablering. Det var bland annat Jobbsprånget, där man jobbar tillsammans med Volvo. De som precis har fått uppehållstillstånd får söka plats i Jobbsprånget.
De behöver inte ha all svenska på plats när de börjar. Eftersom det är ett stort företag har de möjlighet att använda sig av engelska. Där får sju av tio jobb. De andra ser man till att rusta för framtiden. Det finns en mängd olika projekt som riktar sig till dessa människor. Men vad kan vi göra mer med snabbspåret?
Annika Qarlsson (C):
Jag gissar att den sista delen var the system which is missing, som vi gärna skulle vilja berätta om när vi åker ut i världen. Men när det gäller snabbspår är det beskrivet att just i fråga om legitimationsyrken är det en mindre andel som har kommit i jobb. Det borde rimligtvis vara en större andel om det ska vara med och påverka de siffrorna. Den andra frågan tänkte jag ägna mer åt Arbetsförmedlingen. Det som har hänt under hösten är att man har valt att omorganisera hela sitt arbete.
Man är på väg att dela upp det. En del av arbetet ska vara riktad mot företagen, och en annan del ska vara riktad mot de arbetssökande. I en sådan omorganisering går det med stor sannolikhet åt väldigt mycket kraft inåt. Jag kan känna att vi just nu befinner oss i ett väldigt känsligt läge.
Många av de nyanlända har kommit till det steg då de behöver hjälp ut på arbetsmarknaden. Samtidigt som detta pågår ser vi att antalet kompletterande aktörer minskar. Upphandlingarna har inte fått resultat. Man drar in eller lägger inte ut arbete för upphandling. Antalet kompletterande aktörer kommer därför att minska drastiskt under det första halvåret och ännu mer kraftfullt under nästa halvår. Det är de signaler som också kommer från Arbetsförmedlingen.
Även om det finns ett stort behov av att göra om Arbetsförmedlingen undrar jag: Är det en lämplig tidpunkt för en omorganisering? Är det bra att minska antalet kompletterande aktörer och att inte använda sig av de nätverk och kontakter som finns ute i samhället på olika sätt?