KBLab/rixvox huggingface dataset:
Thomas Morell (SD):
Jag tackar statsrådet för svaret. Beräkningen av fördelningen av vikterna på fordonsekipage som statsrådet tog upp ska sitta i ryggmärgen på varje välutbildad chaufför. Man ska lasta fordonet på ett sådant sätt att det kan framföras säkert.
Man kan inte lasta så att man hamnar i ett läge där fällknivseffekten uppstår eller att andra brister tar över. Fordonet måste vara i balans för att kunna framföras säkert på väg. Det är en av grunddelarna i utbildningen av yrkesförare.
Det är alldeles uppenbart att många av dem som är aktörer på svenska vägar inte har de grundläggande kunskaperna om hur man lastar ett fordon, vilken utrustning man ska ha och vilka krav det ställs på föraren och vilka krav som ställs på fordonet för att det ska fungera när det är tio grader kallt ute och en decimeter snö på vägen. Det finns mängder av förare som inte klarar av det mest elementära för dessa transporter.
Det är jättebra att regeringen har lagt fram förslag om vinterdäck, men det krävs också att någon kontrollerar och rapporterar dem som inte har vinterdäck. Det är mycket om Västerås i dessa diskussioner, men det beror på att det finns en duktig trafikenhet där. Det finns också en sådan i Helsingborg. De två utmärker sig.
Sedan finns Eskilstuna och Sundsvall också, och vi ska inte säga att de inte sköter sig, men de som verkligen lyser som två starka stjärnor är Västerås och Helsingborg. De säger själva att det är som att fiska i ett akvarium. Om de hämtar en bil är det bingo. Jag tog upp ett exempel där 20 ekipage kontrollerades.
Tio av dem fick inte fortsätta eftersom däcken var för dåliga. Det är 50 procent. Tolv av dem fick dessutom betala böter av andra skäl, och de fick inte åka vidare förrän böterna var betalda. Det här visar på omfattningen av det problem vi diskuterar.
Man kan tycka vad man vill om att några millimeter hit eller dit på ett däck inte skulle ha så stor betydelse, men det har de om man åker med ett fordon med en bruttovikt på 40 ton och det är inte tillräckligt bra friktion på underlaget. En enda millimeter kan vara avgörande för om det ska gå bra eller inte.
Det finns bilar som rullar med däckmönster lika djupt som ytan på bordsskivan på talarstolen. De rullar i princip på ostar. De kan inte ta sig fram på den släta vägen, och då är det inte långt bort förrän en olycka inträffar med just fällknivseffekten.
Statsrådet svarade mig att det i maj 2018 tillkom även ett nytt krav på YKB-utbildningen som innebär att föraren ska vara medveten om och kunna anpassa sin körning efter olika väderförhållanden. Ja, det är för dem vi utbildar här i Sverige, men det är inte dem vi diskuterar här. Vi talar om dem som inte har de mest grundläggande kunskaperna att köra ett tungt fordon under vinterförhållanden.
Dem når vi inte med den förändringen. Vi når inte dem som fuskar med vinterdäcken om det inte finns någon där ute som gör kontrollerna och rapporterar när det blir fel. Här måste det till fler kontroller på vägen. Vidare måste kontrollverksamheten rustas, och de som inte har på vägen att göra måste rapporteras bort - så att vi andra kan köra där utan att riskera livet.
Thomas Morell (SD):
Tack för svaret, statsrådet! Vi fortsätter väl där vi slutade: Domarna har kommit, två stycken. Båda är överklagade. De jurister jag har pratat med säger att det förmodligen kommer att leda till frianden.
Jag satt inte i riksdagen då, men om jag inte är helt felinformerad var det väl så att ett enigt trafikutskott kom med förslagen om både klampning och beställaransvar före valet 2014. Ni får gärna rätta mig om jag har fel, men jag tror att det var ett enigt trafikutskott. Då satt Anders Ygeman som ordförande. Jag kan ha fel, men i så fall kan ni väl rätta mig.
För att gå tillbaka till de åtgärder som är gjorda är det ju jättebra att Roger och de andra tjänstemännen i Västerås har fått bättre verktyg. Det är jättebra, precis som det är för Farid och killarna i Helsingborg. Men Sverige består ju av mer än Västerås och Helsingborg.
Min gamla arbetsgivare Polismyndigheten i Västra Götaland, som den då hette, i Göteborg hade 60 poliser i yttre tjänst på trafikavdelningen när de var som flest. Nu är de nere på två som har tunga behörigheter, och det är i Sveriges näst största stad. Det är dessutom norra Europas största hamn, så det är oerhört mycket trafik ut och in där man kan göra kontroller på både vikter och lastsäkring och annat.
Men man har inte resurser att göra de kontrollerna. Startpunkten för problemet är ju hamnarna. Där skulle man kunna göra jätteinsatser om det bara fanns folk som stod på asfalten och gjorde jobbet, men så är det ju inte. Här har regeringen trots allt ett ansvar att se till att det finns en kontrollverksamhet värd namnet.
Thomas Morell (SD):
Tack för svaret, statsrådet Tomas Eneroth! Att färdas i kollektivtrafiken ska vara tryggt, och man ska kunna göra det lugnt och stillsamt utan att något händer. Kollektivtrafiken ska också vara en trygg arbetsplats för tågvärdar, spårvagnsförare och bussförare.
Men det har blivit en samhällsutveckling där man ständigt attackerar eller ifrågasätter tågvärdar när de ska visera biljetter och sådana saker. Jag reser själv väldigt mycket med tåg, och jag ser dessa incidenter - det är nästan lite för lite att kalla dem för det - där man går till angrepp mot tågvärden, som ställer en högst relevant fråga om man har biljett eller inte.
Ska man resa med de kollektiva färdmedlen ska man ju betala sin biljett; det är en självklarhet. Det ska man göra för att göra rätt för sig, naturligtvis, men det har också att göra med respekt för andra resenärer, som betalar. Det gör trots allt merparten. Aftonbladet tog upp situationen för tågvärdarna i samband med att frågan om tågen skulle stanna i Kumla eller inte kom upp.
Situationen där hade eskalerat, och det var hotfullt för personalen. Jag träffade representanter för SJ häromdagen, och än så länge stannar man i Kumla. Men det är alltjämt ett bekymmer. Artikeln i Aftonbladet sätter ljuset på hur de människor som arbetar inom kollektivtrafiken och ska göra resan behaglig för oss andra upplever detta problem.
Jag ber om ursäkt för språket, fru talman - jag citerar direkt ur texten: "- En kollega fick ett slag och började blöda näsblod, en annan fick glasögonen sönderslagna. Många av oss som jobbar vill inte ens gå och kolla biljetter av rädsla att bli attackerad. De hotar, hånar, spottar och har en jävla attityd, säger tågvärden." Vidare står det: "Personalen är instruerad att backa och inte gå in i konfliktsituationen.
Tågvärden som Aftonbladet pratat med väljer därför ibland att inte alls gå ut och kontrollera biljetterna när det är stökigt. Risken att bli attackerad är för stor. - Jag går direkt in och låser in mig i hytten, säger den anonyma tågvärden."
Detta beskriver hur de människor som har till uppgift att serva resenärerna på tågen upplever sin arbetssituation och de hot de har i sin vardag. Detta är ett allvarligt samhällsproblem som också har utvecklats på många andra områden.
Detta ligger egentligen inte på statsrådets bord eftersom justitiefrågorna ligger på ett annat departement. Men det drabbar likväl kollektivtrafiken och dess utövare. När det gäller resenärerna väljer människor till slut bort det kollektiva färdmedlet för att de inte känner sig trygga ombord.
När det blir så som det står i artikeln, att tågvärden går och låser in sig i hytten, är ju resenärerna själva med dem som är hotfulla där ute. De har inget stöd från tågpersonalen, som antingen sitter och kör tåget eller är inlåst i en hytt någonstans.
Till slut blir det alltså så att den vanliga, hederliga resenären undviker kollektivtrafiken för att situationen blir för allvarlig. Jag funderar lite på vad statsrådet tänker göra för att förbättra situationen inom kollektivtrafiken.
Thomas Morell (SD):
Jag tackar statsrådet för svaret. Vi tycker inte att de regionala skyddsombuden ska vara politiskt knutna, och vi vet ju att det förekommer inom fackföreningsrörelsen. Vi vill ha opartiska inspektörer som sköter den biten så att det inte har någon koppling till politik eller till något parti, vare sig till socialdemokrater eller till sverigedemokrater. Det ska vara helt fristående.
Det om det. Om man tittar på hur det ser ut för dem som jobbar inom kollektivtrafiken - tågvärdar, bussförare, spårvagnsförare - och jämför med ett genomsnitt för övriga förvärvsyrken ser man att för tågvärdar och tågmästare är 27 procent av anmälda arbetsolyckor med sjukfrånvaro orsakade av hot eller våld på arbetsplatsen.
För buss- och spårvagnsförare är motsvarande siffra 19 procent. I genomsnitt för förvärvsarbetande i alla yrken är siffran 7 procent. Det är en dramatisk skillnad, vill jag påstå. De som jobbar inom kollektivtrafiken som tågvärdar eller bussförare är hårt exponerade. Jag har själv kört buss en gång i tiden, på spårvägen i Göteborg.
Det var inte lika dramatiskt då. Man kunde få ombord någon överförfriskad herre på fredags- eller lördagskvällen, och de var ganska enkla att leda av. Jag var själv aldrig utsatt för några hot, men det fanns förare som var det. Det var lite lugnare då, om vi backar tillbaka ett antal år. Som det har utvecklats nu - och det är ett samhällsproblem som vi har - tar man sig rätten att utöva våld eller hot mot en annan människa när man tycker sig ha rätt att göra så.
Man vill inte följa de gängse regler som är uppsatta, som att man ska betala för sig när man åker med buss eller spårvagn. Man anser sig kunna göra som man vill, och blir man tillrättavisad går man till angrepp. Så kan vi inte ha det. Det här är ett samhällsbekymmer som har en tendens att öka. Vi kan åka till Skövde i stället, den ort som jag själv åker tåg ifrån.
Resecentrum i Skövde har utvecklats till ett tillhåll på kvällarna. Häromdagen gjorde polisen ett tillslag, och då var det narkotikahandel där. En person togs dessutom för narkotikamissbruk. Där har det blivit så att vanligt folk, om vi nu ska uttrycka oss så, väljer att inte åka med buss därför att situationen är som den är på resecentrum.
Vid ett tillfälle blev en civil polis - han var alltså inte uniformerad men i tjänst - svårt misshandlad. Statsrådet har säkerligen sett om det på tv; det har varit många reportage om det. Han blev nedslagen, svårt misshandlad och medvetslös på resecentrum i Skövde. Det är den situation vi har, och den är inte acceptabel.
Sedan är det klart att arbetsgivaren ska göra vad den kan för att skydda och underlätta för sin personal. Det går dock inte att hänga som en helikopter över allting och hela tiden för att skydda personalen. Det måste också vara så att samhället tar tag i de här problemen och ser till att lagföra dem som inte kan sköta sig.
Om man ständigt och jämt kan göra som man vill och hota folk utan att någon bryr sig tar man ju det till intäkt för att det är fritt fram, och då eskalerar det beteendet. Till slut kommer det inte att vara någon som vill jobba inom kollektivtrafiken, vare sig som tågvärd eller som bussförare. Vad gör vi då?
Thomas Morell (SD):
Jag tackar statsrådet för svaret. Nu blev det här en debatt om fackets vara eller inte vara. Det är inte det som det handlar om. Facket kan inte göra särskilt mycket när det gäller att beivra brott. Det är det samhället som ska göra, med stöd av den lagstiftning som det fattas beslut om här inne.
Det är polisen som ska vidta åtgärder, och domstolarna ska utfärda domar till dem som begår brott. Det är där vi måste sätta in resurserna. Sedan kan ett skyddsombud naturligtvis ha synpunkter, men det är inte det som löser kruxet med de människor som tar sig friheten att hota och misshandla andra människor. Facket har inget lagligt stöd i det arbetet.
Vi tycker att det är bättre att exempelvis Arbetsmiljöverket gör detta, med inspektörer som har lagstiftning i ryggen och kan komma åt arbetsmiljöproblemen. Men det löser inte knuten med tågvärdar och bussförare som råkar illa ut under sitt arbete. Det är samhället som ska gå in med åtgärder för att stävja detta, för det är ju brott vi pratar om.
Att hota eller misshandla någon är ett brott, och det är lagstiftningen som ska ta hand om det. Då har man egentligen bara en myndighet som kan ta tag i problemet. Det hände trots allt, fast det är länge sedan nu, att vi fick följa med bussar på fredags- och lördagskvällar för att trygga transporten upp till Karlsborg.
Den linjen var ökänd när det gällde bråk och stök på bussarna. Vi fick alltså åka med för att hålla nere bråket och se till att alla satt ned i bussen så att det var ordning. Men vi kan ju inte ha poliser i varje buss - det funkar inte - utan lagstiftningen måste nå dem som begår brott och låsa in dem.
Thomas Morell (SD):
Tack för svaret, statsrådet Tomas Eneroth! Vi kanske pratar i gåtor nu, för alla kanske inte vet vad sprejskydd är för någonting. Det är en yta i stänkskydden bak på lastbilar som ska fånga vattendimman som uppstår runt fordonet när hjulen roterar och vägbanan är våt.
Tanken är god, alltså att man har någonting som gör att vattnet kan gå rakt ned i stället för att spridas ut åt sidorna och skapa vattendimma som kan minska sikten för andra trafikanter.
Så långt är jag med på resonemanget, men problemet är att i vårt klimat uppe i Sverige fångar den här ytan som sitter inne i stänkskyddet, och som oftast består av någonting som man kan likna vid mattan som man har i entréer och som ser ut som gräsmatta, på så vis att stråna fungerar som armering. När snöslasket åker upp där byggs det på.
Inför den här debatten skickade jag ut en fråga på Facebook - jag har rätt många inom åkerinäringen som följer mig - och bad dem att visa bilder på hur det ser ut efter ett par mils körning på vägarna. Den här vintern har det ju varit snö ända nere i Skåne, och jag har fått mängder av bilder och filmer. Man har fått loss klumpar som väger tio kilo.
Var och en förstår vad som händer när en sådan klump lossnar från ett tungt fordon och far ut i mötande vägbana. Jag fick också en bild från en lastbilsförare som möter ett ekipage där en sådan där klump lossnar. Den slår sönder nederdelen av fronten på lastbilen. Man förstår vilka krafter det handlar om. Hade det varit en personbil vet man inte hur det hade gått om den hade blivit träffad. Är chaufförerna vårdslösa när det här händer?
Nej, de stannar och slår undan klumparna så fort det finns möjlighet. Samtidigt har vi situationen att Trafikverket har plockat bort många rastplatser, så det finns ingenstans att stanna och göra rent. Och det räcker med att köra någon mil så har det byggts upp en jättelik klump igen. Den utgör en fara för andra trafikanter. Hur är det då om man inte har det här sprejskyddet?
Jo, det kan byggas upp klumpar då med, men det blir inte de här jättelika isklumparna som väger uppemot tio kilo, utan det som samlas rasar av allteftersom när fordonet rör sig. Men på fordon med sprejskydd fungerar stråna som armering och håller slasket kvar tills det blir så tungt att hela stänkskyddet lossnar och ger sig iväg vid sidan av.
Om man blir stoppad i en flygande inspektion eller vid besiktning får man anmärkning om sprejskyddet saknas. Den här frågan har kommit upp, och Sveriges Åkeriföretag har begärt ett omedelbart undantag för sprejskydden i stänkskärmarna och ett förtydligande av föreskrifterna.
Det är bra, för med vårt klimat här uppe i Norden och den situation vi har på vintervägarna skapar det här större problem för säkerheten än om man låter det vara. Det har kommit ett förslag på undantag, och jag kan inte göra annat än att småle lite grann, för återigen förstår man inte vad problemet består i. Jag ska utveckla det i mitt nästa anförande.
Thomas Morell (SD):
Tack för svaret, statsrådet! Sprejskydden fungerar så länge det är en regnvåt väg vi pratar om. Då begränsar de vattendimman som annars uppstår runt ett tungt fordon. Men problemet uppstår i vårt vinterklimat. Här är det alldeles uppenbart att man i Bryssel inte har riktig koll på vad en svensk vinterväg innebär för den här typen av konstruktioner. Sverige borde ha varit mycket tydligare när föreskrifterna antogs.
Man borde ha sagt att det inte fungerar. Framför allt ska fordonsägaren inte beläggas med anmärkning ifall sprejskyddet saknas. Det är näst intill omöjligt att få det att stanna kvar på fordonet i det klimat vi har på vintern. Det här ger givetvis upphov till enorma kostnader för åkerierna. Men andra trafikanter utsätts också för fara när ett sådant sjok på tio kilo ger sig i väg.
Besiktningskommittén har kommit med ett förslag på undantag för skogs- och anläggningsfordon - de kör i lite besvärlig terräng - betongfordon, tippfordon - med bakåttipp - bärgningsfordon, brandfordon, timmerfordon, liftdumperfordon samt fordon för renhållning, asfaltering, gatusopning och fordon med betongpump eller lyftkrok. Men alla de som ligger och kör på fjällen då?
Det är där som de stora kakorna verkligen byggs upp, som släpper och riskerar att skada andra trafikanter. Men den gruppen finns inte med. De har alltså inte tänkt hela vägen. När man ligger och kör utmed stora landsvägen och i den saltmodd som bildas blåser det upp och bygger upp iskakan som lossnar och far ut på andra. Som jag sa tidigare har det inte på något sätt att göra med att chaufförerna skulle vara lata.
Det är omöjligt att hålla det rent. Det finns inte tillräckligt med platser utmed vägen att stanna på för att slå bort det. Man kan få åka fem sex mil innan man hittar en plats där man kan köra åt sidan. Då kan man ha tappat flera sådana stora klumpar på vägen. I sin iver att skapa en säker miljö på regnvåta vägar har man alltså skapat ett mycket större bekymmer i det klimat som vi har häruppe.
Här måste Sverige sätta ned foten och säga: Den här typen av lösning fungerar inte vintertid häruppe i Norden. Då skapar vi större bekymmer än det som det var tänkt att lösa.
Thomas Morell (SD):
Tack för svaret, statsrådet! Men snälla nån! Vad har klampning, vinterdäckskrav och beställaransvar med sprejskyddet att göra? Förvisso roterar ett vinterdäck strax framför stänkskyddet. Men det gör även ett sommardäck. Så det gör ingen skillnad. Det var ett EU-direktiv som ledde till den svenska lagen 2005. Det ligger ett EU-direktiv i botten.
Det har ingenting med Sverigedemokraternas inställning till EU att göra. Det var ett EU-direktiv som blev till lag i Sverige 2005 och som har skapat ett bekymmer i vägtrafiken vid vinterförhållanden då issjok byggs på. Träffar man ett sådant issjok som lossnat uppstår skador. Det kan till och med innebära att man åker av vägen.
Nu finns det möjlighet att göra ett nationellt undantag, så att vi slipper det här bekymret. Man har skapat ett större problem än det som sprejskydden var tänkt att lösa. Om vi kan enas om det är vi på god väg. Då kan vi kanske slippa det här nästa vinter.
Om vi tittar rent tekniskt på det som skapar ett av bekymren ser vi att ett drag av 3 newton per stänkskyddsdecimeter i bredd nog inte ska böjas mer än så. Det är det som gör att det brister, lossnar och faller av ute i vägen. Tanken var god. Men det blev fel.
Jag hoppas att statsrådet är med på att göra en förändring i Sverige, ett nationellt undantag.
Thomas Morell (SD):
Då är det återigen dags att debattera det bristfälliga underhållet på landets vägar. Lars Beckman tog upp mycket av det som händer i Gävleborg, men vi har dåliga vägar även i Jämtland, Västerbotten, Skaraborg och Småland. Det spelar ingen roll var man befinner sig i landet - vägnätet är väldigt slitet. Man ska kunna leva och bo i hela landet.
Det står det också i svaret som ministern gav Sofia Westergren i den här debatten. Det står om "landsbygdens vägar där behoven är stora och vägarna ofta är det huvudsakliga alternativet för transporter". Om skogsindustrin ska kunna leva och verka måste man få ut virket ur skogen.
Men hur ska man bära sig åt när vägarna inte bär? Hur ska då en av landets viktigaste näringar klara sig? Jag vet att regeringen vurmar för att lyfta upp transporter på järnväg, och det tycker även vi är bra. Men hur det än är behövs lastbilen, antingen i början av en transport eller i slutet.
Ska järnvägen kunna bära mer gods förutsätter det också att lastbilarna kommer fram. I dagens Proffs kan man läsa att tre av fyra svenskar vill se mer pengar till vägunderhåll. Det är ett kraftigt underbetyg åt regeringens sätt att sköta vägunderhållet.
Vidare skriver man att åtta av tio transporter sker på väg och att om hela Sverige ska kunna leva "behövs det farbara vägar i hela landet. Läget är riktigt illa i delar av landet, vägnätet knakar i fogarna." Vi har diskuterat de provisoriska lagningarna tidigare, och Sofia Westergren tog också upp det tidigare i debatten.
Man åker med en så kallad snabel på de här bilarna och sprutar ut lite olja. Så lägger man grus på det, och så körs det till av bilarna. Det är provisoriska lagningar som inte ens håller veckan ut på hårt trafikerade vägar. Jag tog upp det i den förra debatten, och jag gör det nu igen: E20, en pulsåder genom landet, är bitvis så dålig att det är stora hål i den. Jag var själv uppe och körde vid Mariestad och fick vika undan för en håla i vägen.
Då pratar vi om en Europaväg som försörjer stora delar av landets transporter ned till Skandinaviens största hamn. Detta är ett kraftigt underbetyg till regeringens sätt att sköta vägunderhållet. Det krävs minst 2 miljarder extra varje år för att stoppa fortsatt förfall.
Lägger man inte på de här 2 miljarderna kommer vägarna att bli allt sämre, och hur ska vi då klara industriell verksamhet, livsmedelsproduktion och annat runt om i landet? Det är ju den verksamheten som försörjer stora delar av den svenska ekonomin. Regeringen måste ta till kraftfulla åtgärder för att vägarna ska ha en rimlig standard.
Jag är övertygad om att ministern i den här debatten kommer att säga som han har sagt förut, nämligen att regeringen satsar mer än vad tidigare regeringar har gjort. Så kan vara fallet, men det är inte gott nog med tanke på hur det ser ut ute på landets vägar.
Thomas Morell (SD):
Jag tackar för svaret, statsrådet Tomas Eneroth. Vi debatterar det dåliga vägunderhållet, det nästan obefintliga vägunderhållet, utanför storstäderna. I Skövde har Västtrafik lagt ned en busslinje. Motivet när man lade ned busslinjen var att man inte kunde garantera förarens och passagerarnas säkerhet eftersom vägen var så dålig.
Sedan säger regeringen att vi ska åka mer kollektivt. Men när kollektivtrafiken inte kan köra på grund av att vägarna är dåliga, hur kan vi då leva och bo utanför städerna? Det är en bra fråga. Det är också sant, som statsrådet säger, att det behövs pengar för vägunderhållet.
Men det finns en detalj; det behövs mycket mer pengar om vi ska kunna bibehålla standarden på vägarna. Att satsa på ett fungerande vägnät står inte i motsats till klimatet, utan snarare blir det mindre utsläpp om vägen fungerar. Man kan inte låta bli att titta på vad som står i tidningarna.
I en artikel står det att det kommer in sönderskakade bilar - just från Gävle, Lars Beckman. I verkstaden tittar de på bokningarna; det är fråga om fjäderbrott på bilarna och spindelleder som ger upp på bilarna. Jag som har varit aktiv ute på vägarna i många år inser vad ett fjäderbrott betyder. Det kan vara fråga om ett totalhaveri där man flyger över i mötande körfält.
Om en spindelled ger upp blir det samma effekt. Det är alltså vardagen för landets bilister på ett vägnät som är i fritt fall när det gäller underhållet. Här måste regeringen göra någonting.