KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Leijonborg (FP):
Erland Ringborgs utredning har hyllats. Då uppstår frågan: Stöder ni även det förslag som Erland Ringborg hade om att dra ned antalet högskoleplatser? Det var ju hans finansiering av den utgiftsökning som han också föreslog. Såvitt jag vet tycker Socialdemokraterna att det borde vara fler högskoleplatser.
Ni säger alltså nej till finansieringen men fortsätter att högljutt kräva utgiften. Det är en viss lapsus i ert resonemang. Till den här frimärkssamlaren som tycker att han får så mycket statsbidrag kan jag säga att han dock ska veta att varje student får 80 000 i statsbidrag per år för sina studier. Dessutom finns ett generöst studiestödssystem.
Nog ger vi stöd till studenterna! När det gäller just studenternas föreningsmedlemskap har vi snarare haft fackföreningarna som förebild, och fackföreningarna får i princip inga statsbidrag. Där har vi gjort den kompromissen att studentkårerna ändå, som ett slags grundtrygghet, får ett statsbidrag.
Då säger Marie Granlund så här: Ni tror väl inte att många studenter går med när ni drar ned statsbidraget? Jo, där tror vi så att säga på rakt motsatt samband mot det som Marie Granlund verkar tro på. Om staten skickar ut signalen "lägg era pengar på annat, det här sköter vi" tror vi inte att det blir särskilt stor tillströmning.
Studenterna måste känna att det här är viktigt för dem: Det här är vi beredda att stödja. Stöder vi det får vi också någonting tillbaka. Jag kanske får utgå lite från interpellanternas hemorter. Det lyser igenom i Berit Högmans och Tone Tingsgårds interpellationer att ni utgår rätt mycket från Karlstad respektive Uppsala.
När Berit Högman vill skildra det som att till exempel Karlstad befinner sig i en brant utförsbacke vill jag peka på att Karlstad har varit universitet i drygt tio år. Man hade ett visst forskningsanslag när man blev universitet. Det är numera ungefär 500 procent högre. Att kalla en sådan ökning för uppförsbacke är kreativt.
Jag brukar jämföra med Uppsala, som under motsvarande tid har fått sina forskningsanslag ökade med mindre än 200 procent. I Uppsala är studentnationerna stora och dominerande.
Genom att vi nu, inte minst efter Lennart Hedquists ståndaktiga agerande, inför en fortsatt skattebefrielse för studentnationer, räknar vi med att just Uppsala som studieort i och med den ekonomiska nyttan av skattebefrielsen kommer väl ut ekonomiskt av reformen. Det har talats här om att jag inte lyssnar på protester.
Ärligt talat har det väl inte varit så mycket protester. Jag tror att många studenter - det framgår av olika enkäter och omröstningar i tidningar - tycker att det här är bra.
Jag ska till SFS stämma i övermorgon, och jag ska naturligtvis lyssna på vilka bekymmer de har i övergångstiden. Naturligtvis är jag också beredd att utvärdera detta. Jag har redan sagt att om det visar sig att ni pessimister har mer rätt än Lennart Hedquist och jag, som är mer optimistiska, får vi naturligtvis ta det som utgångspunkt för nya beslut.
Lars Leijonborg (FP):
Socialdemokraterna säger att det är fel tid att avskaffa kårobligatoriet. Problemet för er är att ni alltid har tyckt att det är fel tid att avskaffa kårobligatoriet. Frågan har varit aktuell i flera årtionden. Vid varje tillfälle har ni hittat något argument att motsätta er avskaffandet. Det känns inte så starkt.
När ni hyllar Erland Ringborg ska vi ha klart för oss att ni definitivt inte hyllar hans finansieringsförslag. I och med att det faller bort inser vi alla att vi står inför ett statsfinansiellt problem.
Men det var egentligen inte det som var avgörande för att vi hamnade på den nivå som vi gjorde, utan det var att vi tyckte att detta var en rimlig signal: Vi utgår ifrån att Sveriges studenter uppskattar de inflytandeinsatser och de sociala insatser som kårerna gör och att de är beredda att engagera sig för det.
Har jag fel är jag beredd att ändra mig, dock inte i själva principfrågan. I så fall får vi naturligtvis ta en ny fundering på i vilka former vi ska garantera de här viktiga funktionerna.
Apropå några interpellationer vill jag påpeka att det inte är så att vi nu har bestämt oss för att överföra vissa sociala förpliktelser från kårerna till lärosätena, utan det är ett slags garanti. Vi förutsätter att det kommer många medlemmar med i kårerna och att de därmed får kraft att fortsätta sin verksamhet.
Men skulle det inte inträffa är det väldigt viktigt att någon har ansvaret för de sociala uppgifterna. Det är med det scenariot vi har lagt ansvaret på lärosätena. Vårt grundalternativ är att det här kommer att bli bra och att studenterna får goda möjligheter att även i framtiden verka för ett starkt studentinflytande.
Lars Leijonborg (FP):
Thomas Strand har frågat arbetsmarknadsministern vad han avser att göra för att stärka och utveckla svensk arbetslivsforskning. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Regeringen har i forsknings- och innovationspropositionen, som överlämnades till riksdagen i oktober 2008, redovisat sina bedömningar av forskningen inom olika områden.
Vad gäller arbetslivsforskningen är regeringens bedömning i propositionen att området behöver stärkas. Samtidigt framhålls vikten av kvalitetsprövning och konkurrensutsättning. I enlighet med vad som redovisades i propositionen ökar medlen för arbetslivsforskning med totalt 20 miljoner kronor under perioden 2009-2012. Satsningen görs via FAS, Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap.
Stödet kan användas till uppbyggnad av centrumbildningar och samverkan mellan starka forskningsmiljöer vid olika lärosäten. Anslagen till universitet och högskolor för forskning och forskarutbildning ökar med 750 miljoner kronor i år, 2009, och beräknas öka ytterligare de följande åren, så att de 2012 kommer att vara 1,5 miljarder högre än år 2008.
Dessa betydande resurstillskott stärker svensk forskning inom alla områden och kan även förväntas komma arbetslivsforskningen till del. Den närmare fördelningen av medlen beslutas dock av respektive lärosäte. Interpellationen gäller också frågan om kunskapsöverföring. Jag vill då för det första påminna om den ändring i högskolelagen som riksdagen har antagit efter förslag i regeringens forsknings- och innovationsproposition.
Lagändringen innebär att lärosätena, förutom uppgiften att samverka med det omgivande samhället och informera om sin verksamhet, ska verka för att forskningsresultat tillkomna vid högskolan kommer till nytta. Självfallet gäller detta även den arbetslivsforskning som bedrivs vid lärosätena.
För det andra vill jag fästa uppmärksamheten på det arbetsmiljöpolitiska kunskapsråd, bestående av forskare inom relevanta områden, som regeringen har tillkallat. I rådets uppgifter ingår att lyfta fram och belysa viktiga utvecklingstendenser inom arbetsmiljöområdet samt att bidra med forskningsbaserad kunskap som stöd för utformningen av politiken inom arbetsmiljöområdet.
Lars Leijonborg (FP):
Denna regering står för arbetslinjen, och vi gläder oss åt att sjukfrånvaron i arbetslivet har minskat drastiskt de senaste åren. Vi gläder oss också åt att utvecklingen när det gäller arbetsskador i arbetslivet på många sätt är positiv. Självklart vill vi att vår politik på det här området ska bygga på största möjliga forskningsstöd.
Den avgörande skillnaden mellan interpellanten och regeringen är vilken roll man anser att Arbetslivsinstitutet spelade i arbetslivsforskningen. Man måste komma ihåg att arbetslivsforskning och arbetsmiljöforskning är någonting mycket bredare än det som försiggick vid ALI.
Jämförelsen mellan det man vann på nedläggningen och det tillskott som ges i forskningspropositionen är som att jämföra äpplen och päron. Väldigt mycket arbetslivsforskning bedrivs nämligen vid lärosäten och finansieras med fakultetsmedel eller med rådsmedel.
Som jag skrev i forskningspropositionen anser jag att arbetslivsforskningen bör stärkas. Det var inte någon polemik med regeringen, som lagt ned ALI, utan det var alldeles oavsett den åtgärden.
Jag tyckte att den nedläggningen var motiverad av det skälet att vi tror att forskningsexcellens i många fall bättre uppnås när forskningen bedrivs av lärosätena och finansieras så att säga på vanligt sätt och inte i institutsform.
Det kan vara motiverat också med forskningsinstitut, vi har ju många sådana, men för oss var nedläggningen av ALI ett sätt att höja kvaliteten på arbetslivsforskningen.
En reflexion man kan göra när Thomas Strand lyfter fram en rapport som FAS har beställt är att det väl är utmärkt att FAS har det engagemang som rapporten tyder på.
Nu är det FAS som till stor del kommer att vara navet i framtidens arbetslivsforskning, och om man där har det engagemanget borgar det väl för att FAS både med de nya 20 miljonerna och med de betydande resurser man har sedan tidigare är redo att göra stora insatser vad gäller arbetslivsforskning. Jag tycker att Thomas Strand är för pessimistisk.
Jag tror att arbetslivsforskningen i Sverige har en god framtid. Jag skulle vilja avsluta med en fråga till Thomas Strand. Det var en vacker plädering han höll, men hur har han lyckats inom sitt eget parti? Jag har försökt läsa på i Socialdemokraternas budgetalternativ, men där hittar jag inte någon stor satsning på arbetslivsforskning.
För att Thomas Strands debattposition ska vara riktigt stark vore det, om han vill ha större resurser till arbetslivsforskning, kanske klokt att först försöka övertyga sina egna partivänner.
Lars Leijonborg (FP):
Jag skulle vilja använda Thomas Strand mot Eva-Lena Jansson. Han konstaterade här att det inte är någon idé att återuppta diskussionen om ALI:s nedläggning. Denna nedläggning har vi diskuterat ett stort antal gånger här i kammaren, både i frågedebatter och i sakdebatter. Där har vi olika uppfattning.
På den direkta frågan kan jag svara att det finns många sammanhang där man behöver rensa ut gammalt för att få något nytt som är bättre. Det måste man vara redo att göra både i forskningssammanhang och i andra sammanhang i samhället, så det är inget konstigt. Det vi just nu upplever är ett slags omstart av arbetslivsforskningen.
Den nya FAS-rapporten ger en ögonblicksbild av läget mitt i den nystarten. Jag tror inte att man ska fästa alltför stor vikt vid läget som det var precis när detta undersöktes. Det som sker nu är ju att det här forskningsområdet håller på att finna nya former med hjälp av de satsningar som görs.
Thomas Strand tycker att det är irrelevant att forskningen totalt sett har fått stora ökningar, men min huvudpoäng är just att arbetslivsforskning till stor del ska söka forskningsanslag på samma meriter som andra forskningsområden. Det som håller hög kvalitet ska få stöd. Så är också verkligheten, vill jag påstå.
Det finns massor med bra arbetslivsforskning i Sverige, runt om i landet. Nedläggningen av ALI kommer inte i grunden att förändra det faktum att det bedrivs mycket bra arbetslivsforskning i Sverige. Vi har också tagit ett antal andra initiativ. Jag har själv medverkat till en satsning på jämställdhetsforskning när det gäller just arbetsrelaterade sjukdomar.
Vi har ett uppdrag till IFAU med 9 miljoner kronor för att undersöka om det finns ett samband mellan arbetsmiljösatsningar och lönsamhet. Och, som sagt, de övergripande anslagsökningarna medger ju satsningar på det här området. Det är inte bara fromma förhoppningar från min sida, utan det är något jag vet genom mina resor i landet. Det sker satsningar på viktiga projekt på det här området.
Jag vill upprepa min fråga till Thomas Strand. Varför har hans eget parti inte lyssnat på Thomas Strand? I era oppositionsmotioner finns ju inte dessa initiativ. Ni föreslår inte att arbetslivsforskning ska bli en strategisk satsning. Ni har inte något stort påslag på det här området.
Thomas Strand har en del internt arbete att göra om han vill ha en politikomläggning på detta område.
Lars Leijonborg (FP):
Än en gång: Det känns som lite fel använd tid att återuppta debatten om ALI:s vara eller inte. Där hade vi olika uppfattning. Ni upprepar era argument. Jag behöver inte upprepa våra. Själva kärnan i vår argumentation var att arbetslivsforskning behövs men att den bör bedrivas i andra former. Nu håller vi på att få dessa andra former.
Detta med centrumbildningar tror jag är bra. Det låg ju i själva verket i den anslagsökning som fanns i forskningspropositionen att sådana centrumbildningar ska komma till stånd. Jag vill än en gång erinra om det initiativ som arbetsmarknadsministern, som nu är intresserad åhörare av denna debatt, har tagit genom att inrätta det arbetsmiljöpolitiska kunskapsrådet.
Även det kommer att kunna bli ett slags nav i utvecklingen av framtidens arbetslivsforskning. Vi har inte några olika åsikter om betydelsen av högkvalitativ forskning om arbetsmiljö och arbetsliv. En regering som står för arbetslinjen tycker naturligtvis att bästa tänkbara forskningsstöd på det här området är värdefullt.
Vi anser att den forskningspolitik vi för medverkar till att åstadkomma ett lyft också för svensk arbetslivsforskning.
Lars Leijonborg (FP):
Jag ska inte ge några råd i individuella fall, men man ska ju ha klart för sig att till de allra flesta platser i svensk högskola räcker i dag mer än väl ett gott slutbetyg från ett IB-program.
Att tro att en IB-utbildning är värdelös med det nya intagningssystemet är att gå alldeles för långt. Även med lösningen att de skulle söka i den utländska kvotgruppen skulle de i många fall klara sig mycket bra.
Men tidsplanen är viktig och vi är inställda på att vi när vi får den här lösningen den 1 oktober efter ett snabbt remissförfarande ska kunna fatta beslut så att det här ska vara känt i relativt god tid före de ansöknings- och antagningstillfällen som finns 2010.
Fram till dess får ungdomar och deras familjer nöja sig med beskedet att vi är helt inställda på att hitta en lösning som i ännu högre grad än den nuvarande tillgodoser IB-elevernas möjligheter att behandlas på jämlik fot med andra sökande.
Jag minns inte om Mats Pertoft hade en motion om IB-situationen när vi fattade det här beslutet 2007. I så fall får jag väl erkänna att han vaknade tidigare, men jag har inget minne av någon sådan motion.
Lars Leijonborg (FP):
Detta är ett samtal mellan sjusovare. Vi har tydligen båda sovit när vi borde ha varit vakna. Nu är vi vakna, och det ska säkert gå att hitta en lösning på detta - även om det inte är lätt. Norge är inte med i Europeiska unionen men har i och för sig en hel del av de förpliktelser ett medlemskap innebär.
Jag vill nämna detta därför att ett problem är att unionsmedborgare ska behandlas som svenska medborgare. I den mån vi ger möjligheter för dessa elever innebär det i nästa led förmodligen att IB-elever på gymnasieskolor i andra länder får samma möjligheter.
I tredje ledet innebär det att skolor som hävdar att de är likadana som IB-skolorna bör få samma möjligheter. Till sist kan själva grundvalen för det nya antagningssystemet skaka. Detta är inte lätt. När vi talar om att det här är den svenska gymnasieskolans flaggskepp vill jag säga att jag känner väl till IB-programmet.
Jag är glad för att det finns, jag känner många som har gått där och jag vet att det är bra. Samtidigt ska vi inte falla i farstun på det sättet att vi inte också erkänner att i den svenska kommunala och med andra huvudmän drivna gymnasieskolan finns också många bra program.
Särskilt när vi får system med meritpoäng som påverkar elevernas beteende tror jag att det finns många bra utbildningar i den så att säga svenska gymnasieskolan. IB bör finnas kvar. Vi ska på allt sätt anstränga oss för att de ska få likvärdiga förutsättningar. Nästa torsdag kommer ett uppdrag till HSV som förhoppningsvis löser denna fråga.
Lars Leijonborg (FP):
Börje Vestlund började med att slå fast att om det här är alla överens.
Jag tror på Börje Vestlund när han säger att han är överens om detta, och jag ska också erkänna att den förra regeringen, som jag ofta har anledning att kritisera, gjorde en del bra insatser när det gällde att stödja organisationer som jobbar med entreprenörskap i skolan.
Men sanningen att säga finns det väl här i kammaren åtminstone något parti, som dessutom numera har ingått ett tätt samarbete med Börje Vestlunds parti, som knappast har den positiva syn på entreprenörskap och företagande som präglar den strategi som regeringen nu har offentliggjort.
Jag måste säga att när man stöter på de här verksamheterna, både Ung Företagsamhet och Snilleblixtarna runt om i landet, blir man väldigt glad. Det känns verkligen att det finns hopp för det här landet, för det sjuder av idérikedom, kreativitet och företagsamhet.
Man visar i praktisk handling att man förstår vad företagsamhet handlar om - att man måste ha en affärsidé. Särskilt bland unga företagare har man också en verksamhet som innebär att unga människor i praktiken får omsätta den här känslan och engagemanget i företagsamhet. Jag tror att det här behövs.
Den svenska skolan har nämligen av tradition varit alltför löntagarinriktad. Om man går igenom läromedel, vilket andra har gjort, och tittar på formuleringar finner man att det är rätt mycket som jag vill kalla för löntagarvärderingar som präglar läromedlen.
Tanken att man kan bli sin egen, att man kan starta företag och jobba som privat företagare har rätt mycket lyst med sin frånvaro. Jag tror att de som jobbar med de här sakerna ska vara optimistiska om sina arbetsmöjligheter framöver.
Vi har valt en ordning där det i huvudsak inte är regeringen själv som anslår de direkta bidragen till respektive organisation. Däremot har vi sett till att två av våra ämbetsverk - jag syftar på Skolverket och Tillväxtverket - har sådana ekonomiska ramar att de kan gå in och stödja dessa organisationer.
Jag har nu namngivit två, Snilleblixtarna och Ung Företagsamhet. De är kanske de största, men det finns ytterligare några, och vi ska inte när vi talar om fri företagsamhet övergå till monopol utan det kan hända att det också finns andra duktiga aktörer som behöver få stöd. Det är också några till som har fått stöd tidigare.
Såvitt jag har blivit informerad har Snilleblixtarna nu en ansökan liggande hos Skolverket. Jag vill inte föregripa den bedömningen. Men det ärendet kommer att avgöras. Det är inte alls omöjligt att Snilleblixtarna får stöd på nytt.
Utan att på något sätt utöva ministerstyre vill jag upprepa det jag sade i början. När jag har stött på Snilleblixtarna är det väldigt roligt att se vad ganska små barn kan åstadkomma i form av nya idéer. Jag hoppas verkligen att den verksamhet som Snilleblixtarna och andra representerar lever vidare med full kraft.
Lars Leijonborg (FP):
Man kan önska att strategin kommit något tidigare. Det var vår planering. Men ingen skada är skedd. Verksamheterna har rullat på under tiden. Det har inte uppstått något vakuum på det sättet att någon verksamhet har fått lov att läggas ned. Det verkar nästan som att Sylvia Lindgren inte har tagit del av strategin.
Jag vill påstå att den kom något innan hon skrev sin interpellation. Nu finns den strategin på plats, och vi agerar utifrån det. Överföringen till Skolverket har skett. Skolverket behandlar nu Snilleblixtarnas ansökan.
Jag kan sträcka mig så långt att jag säger att det är bra och naturligt att Sylvia Lindgren har tagit upp frågan och att Börje Vestlund följer upp den, eftersom den är så otroligt viktig. Men jag vill nog påstå att regeringen driver den med all kraft. Vi måste omsätta formuleringarna i en rad andra beslut.
På mitt område, som bekant är högskolan, har vi på gång en extra satsning på några spetsutbildningar i entreprenörskap som vi kommer att offentliggöra bara inom någon vecka eller två.
Det är ett exempel på att vi utifrån den syn som präglar denna strategi tar nya grepp på området. En sak är att man läser en särskild entreprenörsutbildning.
Det jag understryker i det här dokumentet och på andra håll är att jag också är väldigt angelägen om att en person som till exempel utbildar sig till läkare eller ingenjör under sin utbildning på det programmet också lätt kan få extra kunskaper i entreprenörskap. Man kan tänka sig en läkare som är färdigutbildad och vill starta eget. Hon eller han ska veta hur det går till.
Jag tycker att vi gör väldigt mycket. Nu är strategin på plats. De följdbeslut som krävs kommer successivt att fattas. Sanningen är att Maud Olofsson, Jan Björklund eller jag hade kunnat besvara den här interpellationen. De här frågorna ligger oss alla varmt om hjärtat. De ligger mittemellan oss, och vi har ett tätt samarbete om dem.
Nu blev det jag som tog svaret. Jag är inte detaljinsatt i Jan Björklunds planering för att omsätta detta i läroplan och sådant. Men jag vet att han brinner för frågorna och att det han har åtagit sig i strategin naturligtvis kommer att omsättas i konkreta beslut längre fram.
Lars Leijonborg (FP):
På något sätt är det ett slags njutning för mig att föra den här debatten. Tanken att bli angripen av en socialdemokrat för att man gör för lite för företagsamhet känns på något sätt okej. Jag vet att mycket i er politik, nu i opposition och framför allt under alla de år då ni satt i regeringsställning, är negativt för företagsamheten. Vi försöker vända på den kuttingen.
Som en liten del i den omläggningen ingår också att verkligen stimulera unga människor att bli företagare. Det är absolut inte min erfarenhet i livet att någonting blir bättre bara för att man skriver det längre. Jag tycker i själva verket att det är en styrka att den här strategin är kort och slagkraftig.
Sedan är det förstås som Börje Vestlund säger, att beviset om den är bra eller dålig inte ligger i om den är kort eller lång, utan det ligger i vad den leder till i form av ytterligare konkreta beslut och förändringar i verkligheten. Där kan jag lugna Börje Vestlund. Det är bra att han driver på, men han behöver inte ligga vaken om nätterna för detta.
Den här regeringen brinner för företagsamhet. Även om det finns detaljer på Jan Björklunds ansvarsområde som jag inte är insatt i har jag dock svarat på det som var själva kärnan i interpellationen, nämligen hur det blir med bidragen till de här organisationerna. De myndigheter som har ansvar för detta kommer inom kort att behandla de ansökningarna.
Det finns ingen anledning att vara orolig för att det här rinner ut i sanden.
Lars Leijonborg (FP):
Mikael Damberg har frågat mig om jag avser att ta initiativ till att fördelningen av forskningsmedel rättas till så att Södertörns högskola behandlas på samma sätt som andra högskolor vad gäller tilldelning av resurser.
Av budgetpropositionen för 2009 och forskningspropositionen framgår att regeringen föreslagit att Södertörns högskola ska tilldelas en forskningsresurs om 31,4 miljoner för 2009.
Av den fördelningsmodell som presenteras i forskningspropositionen följer att Södertörns högskola beräknas få en total resursökning på 8,4 miljoner kronor, eller nästan 30 procent, under perioden 2009-2012. Det är bland de högsta procentuella ökningarna bland alla lärosäten som ingår i fördelningsmodellen.
Södertörns högskola har enligt min uppfattning en ovanligt god situation genom att den som enda lärosäte i landet kan erbjuda sina forskare att utan konkurrens från forskare från andra lärosäten söka medel från Östersjöstiftelsen. Under 2007 erhöll högskolan genom detta 163 miljoner kronor från Östersjöstiftelsen.
Ingen annan högskola och inget annat universitet har på detta sätt fått en stiftelse som tillkommit med offentliga medel knuten till sig. Mot denna bakgrund menar jag att regeringens förslag om resurser till Södertörns högskola är rimligt. Jag avser inte att föreslå någon förändring i det.