Ylva Johansson (S):
Jag välkomnar alternativa driftsformer inom primärvården. Vi har på många håll också kunnat se att det har bidragit till utvecklingen av primärvården. Jag tycker att vi har en sådan utveckling.
Vad jag däremot vänder mig emot är den borgerliga alliansens förslag om att lagstifta i Sveriges riksdag om att det inte ska vara sjukvårdshuvudmannen som avgör om en verksamhet ska läggas ut på entreprenad eller inte. Man vill att riksdagen ska lagstifta om att personalen alltid har rätt att ta över verksamheten och att personalen dessutom, enligt lag från riksdagen, alltid ska ha rätt att förbereda detta på betald arbetstid.
Jag tycker att det är ett mycket märkligt sätt att prioritera när det gäller primärvårdens utveckling. Det är sorgligt att Centerpartiet har hamnat på ståndpunkten att det är Sveriges riksdag som ska bestämma vilka delar av primärvården som ska ut på entreprenad och inte sjukvårdshuvudmännen, som rimligen bör ha möjligheten att göra en egen kvalitetsbedömning utifrån de aktuella och lokala förutsättningarna.
En annan tråkig del är att Centerpartiet medverkar till att felanvända primärvårdens resurser med kravet på sjukintyg från första dagen. Vi har haft och har fortfarande problem med tillgängligheten inom primärvården. Alltför många människor får vänta alltför länge på att få tid hos sin läkare inom primärvården. Det är också på sina håll brister på allmänläkare.
Då är det mycket märkligt att komma med ett förslag som innebär att vi kan behöva ytterligare 2 000 fler läkare för att klara av att skriva sjukintyg till människor som man egentligen inte kan hjälpa, utan där intyget behövs bara för att de ska få sin sjukpenning. Man måste prioritera vad som är viktigt när det gäller primärvårdens utveckling. Primärvården behöver stöd för sin utveckling. Jag delar den uppfattningen.
Och man behöver ekonomiska resurser för utvecklingen inom primärvården. När det gäller resurser till sjukvården har resurserna till svensk sjukvård efter tolv år med socialdemokratisk regering ökat med nästan 100 miljarder jämfört med för tolv år sedan. Det är en fantastisk ökning av resurserna till sjukvården.
En stor del har gått till primärvården, men ännu mer har gått till sjukhusvården. Här har vi en viktig del. Primärvården behöver inte bara kompetensutveckling för att utvecklas, utan den behöver också få en större andel av den totala sjukvårdens finansiella kaka. Jag skulle vilja säga att det finns ett problem i samtliga landsting och regioner.
Det är att man har politiska ambitioner att prioritera primärvården, men när man summerar efter ett år tycks det ändå som att sjukhusvården drar till sig väldigt mycket ekonomiska resurser, tvärtemot de lokala prioriteringarna från de ansvariga politikerna. Den här frågan är mycket svår, och den låter sig inte lösas på något enkelt sätt med några uttalanden eller beslut från den här kammaren. En viktig del är hur primärvården ska få sina utvecklingsresurser.
Avslutningsvis, herr talman, frågar Kenneth Johansson vilka modeller jag kan tänka mig när det gäller att förvalta och föra vidare det som Fammi redan har utvecklat och det förtroendekapital som man har skapat. Jag vill inte låsa mig i den här debatten för några former. Vi har en sådan diskussion med Fammi och ett beredningsarbete om hur det ska se ut.
Men låt mig ändå säga att jag är lite tveksam till att ha ännu fler statliga instanser som verkar stimulerande för utvecklingen. Jag tror inte att vi ska ha ännu fler myndigheter. Om vi däremot skulle kunna finna former för samarbete mellan staten och sjukvårdsmännen, tror jag att det skulle vara väldigt bra. Fammi bildades en gång med den ambitionen, och jag är väldigt ledsen att man inte lyckades uppnå detta.