KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Oscarsson (KD):
Frågan är alltså vilka åtgärder som krävs för att stärka Sveriges försvar i ett hastigt försämrat omvärldsläge. Precis den fråga som Allan Widman avslutade med är ju viktig att fundera över med tanke på den ubåtsjakt som var och med tanke på att det tycks vara en stor aktivitet.
I luften har det varit den ena kränkningen efter den andra och den enda incidenten efter den andra. Vi har sett att antalet incidenter 2014 jämfört med året innan har ökat med 50 procent där svenska flygvapnet har fått göra insatser.
Vi vet att det är ohyggligt svårt att jaga ubåtar, men utan helikoptrar är det ännu svårare. Helikopter 4 fasades ut och såldes, och nu sitter vi här utan helikopter 14 som blir alltmer försenad.
Tidigare när det har varit speciella tillfällen - till exempel i Afghanistan - har vi vidtagit extraordinära åtgärder när det har fattats förmåga. Aktiviteten finns där och tycks öka. Är det då rimligt att vi ska vänta de här åren utan att ha den förmågan? Är det ett rimligt förhållningssätt?
Utöver den frågan är det väldigt bra att försvarsministern påpekar detta med repetitionsövningar. Det är den enskilt viktigaste frågan att få personal på plats. Det fattas tusentals soldater, framför allt deltidsanställda men även heltidsanställda, och kommer så att göra under lång tid.
Det är väldigt bra att regeringen har gått på det förslag som vi lyfte fram om att det hela blir verklighet och kommer igång redan det här året och att det blir rejäla övningar som håller på i veckor. Detta handlar om soldater som gjorde sin värnplikt kanske för tio år sedan, och de måste få en rejäl uppdatering för att kunna fungera.
Det är också viktigt med beredskapskontroller för att se i vilken mån den redan existerande organisationen har förmåga att med kort varsel inta en högre beredskap. Åtgärden är mycket angelägen då Försvarsmakten i dag består av nyorganiserade förband vilka dessutom ska understödjas med en helt ny logistikorganisation. Systemet måste prövas och svagheter identifieras och åtgärdas.
Dessutom skulle det fokusera Försvarsmaktens personal på Försvarsmaktens huvuduppgift, nämligen att försvara vårt territorium. Ryssland genomför hela tiden beredskapsövningar för att kontrollera att det hela fungerar.
Det betyder i praktiken att ett helt förband eller ett regemente kallas in, att personal åker ut till den fysiska plats där man ska göra sin krigsuppgift och kontrollera hur många mannar man har, hur många som fattas och om fordonen fungerar. Det kan vara så att man skulle ha haft 38 fordon, men det finns bara 17. Försvarsministern vet ju att det finns en kö av upp till tusen fordon som väntar på att repareras.
Det har sagts att det kan ta upp till fyra år att bara halvera den kön. Det är oacceptabelt. Dessa brister måste identifieras och åtgärdas, och det behöver göras i närtid.
Mikael Oscarsson (KD):
Vi ser en enorm upprustning från Rysslands sida. 5 000 miljarder kronor satsas enbart på materiell förnyelse fram till 2020. Vi ser också aggressiva övningar från rysk sida. Jag vill understryka det som Allan Widman sa tidigare. Det hastar, det är bråttom och det gäller att vi kommer bort från synsättet 2025 - eller någonstans där borta.
Vi måste titta på det hela praktiskt, hur vi löser det nu, hur vi får Försvarsmakten att fungera. Jag nämnde förut vikten av att repetitionsövningarna kommer igång redan i år och att pengar tillförs. Jag talade om beredskapskontrollerna, att vi behöver kontrollera att det fungerar. Jag tror också att vi behöver titta på Gotland.
Jag skulle vilja se att beredskapen på Gotland höjdes genom att det under huvuddelen av året pågick övningsverksamhet med kvalificerade markstridsförband på ön, det i väntan på att en permanent militär närvaro kan tillskapas. Det är också viktigt att se på personalförsörjningssystemet. Försvarsministern har själv varit inne på att titta på de norska och danska modellerna, där man kombinerar frivillighet och plikt. Jag tror att det är viktigt att komma igång med det.
Jag tror också att det är viktigt att göra som alla andra som har anställda soldater, nämligen ha premier. Annars blir det väldigt svårt att få dem att stanna. De kanske stannar två tre år, men ska vi få dem att stanna sex till åtta år, som det var sagt, måste vi införa premier. Annars kan vi se i stjärnorna efter det. Natofrågan hinner vi inte prata om nu, men det hör också ihop med att tänka för framtiden.
Det skulle förmodligen få väldigt positiva konsekvenser om vi kunde samöva som medlemmar. Vi borde utreda det i varje fall.
Mikael Oscarsson (KD):
Jag tackar finansministern för svaret. Om jag säger Stockholms Stadsmission, Frälsningsarmén, Hjärt-Lungfonden, PMU, Erikshjälpen, Cancerfonden eller Läkarmissionen tror jag att väldigt många svenskar med mig får varma känslor.
Det ideella samhället och de positiva värden som skapas där är av oerhörd vikt. Det handlar om medmänsklighet, relationer, frivilligt engagemang och ömsesidig hjälp. Ett varmt samhälle är helt beroende av detta. Därför är jag personligen och mitt parti Kristdemokraterna mycket engagerade i den ideella sektorns möjligheter att verka, och därför har vi varit på tå för att hitta sätt att förbättra för den ideella sektorn.
Avdragsgilla gåvor är inget nytt i kammaren; det har faktiskt debatterats i Sveriges riksdag sedan 1952. Det tog 60 år innan det infördes i Sverige 2012, och då hade vi blivit omkörda av nästan alla andra länder - vi var det näst sista landet i Europa att införa det. De avdragsgilla gåvorna har blivit en succé. I dag är det 73 organisationer som är verksamma inom forskning och hjälpverksamhet som är godkända.
År 2013 var det 761 000 personer, alltså nästan var tionde svensk, som gjorde avdrag för detta. De människorna skänkte enligt Skatteverket 1,3 miljarder.
Det kostade Skatteverket 220 miljoner, så det var en bra utväxling i detta. Nu säger man att man kommer att spara 250 miljoner om man slopar detta.
Visst, det är en skattevinst, men det blir en oändligt mycket större förlust för de 73 organisationer som gör sådana insatser. För mig och för många av det ideella Sveriges representanter är den socialdemokratiska och miljöpartistiska regeringens hållning ofattbar.
I andra länder har man inte rört detta när man har tillträtt. Varför denna ovilja? Varför denna misstänksamhet mot den ideella sektorn? Varför försvaga dess ekonomi? Det är lätt att säga hur viktig den ideella sektorn är, men om vi inte öppnar plånboken och möjliggör för den att få ökade intäkter hjälper det inte mycket.
Nu är det inte nog med det, för från den 1 januari i år har Skatteverket begärt att i princip alla ideella organisationer som sysslar med second hand ska momsregistreras. Ideell Second Hand är ett samarbete mellan organisationer som tillsammans har över 400 butiker.
De samlar varje år in 200 miljoner kronor till människor i socialt utsatta situationer, och de samlar in 22 000 ton textilier som annars hamnar i soporna. Momsbeläggningen skulle betyda att intäkterna minskar med 20 procent. Det skulle betyda döden för verksamheten.
Det skulle betyda att mycket av pengarna försvinner, och även arbetsmöjligheter för människor som är utanför arbetsmarknaden. Finansministern sa i Rapport häromkvällen att statskassan inte vill ha de här pengarna, och det är bra. Men då vill jag veta på vilket sätt det här ska ske. Och varför då inte ändra inställning också när det gäller avdragsgilla gåvor?
Mikael Oscarsson (KD):
Först och främst är det helt enkelt rimligt att de pengar som går till att hjälpa behövande eller till forskning beskattas lindrigare än annat kapital. Det ligger en tydlig värdering i detta. Samhället är större än såväl stat som kapital, och engagemang och bidrag till det civila samhället ska gynnas. Fru talman!
Det är ett märkligt uttalande att skälet till att man skulle ta bort avdragsrätten för gåvor skulle vara att det ökar den ideella sektorns beroende av enskilda personers vilja att bidra. Jag tycker att det låter som en stor brist på förståelse för hur den ideella sektorn fungerar. Ideella organisationer är beroende av enskilda personers vilja att bidra med tid och med pengar.
Detta är ju ett av frivilligsektorns särdrag. Det är viktigt att se hur det här slår i verkligheten. Därför har jag skickat ett brev till de största ideella organisationerna och frågat dem: Hur slår detta med avdragsgilla gåvor?
I mitt förra anförande räknade jag upp en rad organisationer som allihop är godkända som mottagare för avdragsgilla gåvor. Låt mig ta exemplet Stockholms Stadsmission. Jag frågade hur mycket skattereduktionen betytt för Stockholms Stadsmission sedan den infördes 2012.
Man svarade att man har ökat insamlingen från privatpersoner från 20 miljoner kronor 2011 till 35 miljoner kronor 2014. Man uppskattar att avdragsgilla gåvor har varit en stor del i detta.
På min fråga om man sett nya mönster svarade man att antalet givare som gav minst 2 000 kronor under året ökade med 160 procent mellan 2011 och 2014 och att antalet månadsgivare som gav via autogiro ökade med 92 procent under denna tid. Jag frågade om man såg några brister med denna reform.
Man svarade att det vore önskvärt att givarna fick göra avdrag för mer än 1 500 kronor per år. Att det är för lite är den främsta synpunkten jag hört. Men det går lätt att avhjälpa, eller hur, finansministern? Jag ställde även en framtidsfråga om man såg det som angeläget att skattereduktionen får leva kvar.
Så här kommenterade Stockholms Stadsmission och många av de 72 organisationerna det: Ja, det känns mycket angeläget. Vi märker också att många givare är intresserade av skattereduktionen. Vi befarar att givandet kommer att minska om skattereduktionen avskaffas. Jag frågade vidare vad som händer om regeringen inte gör något med momsen.
Man räknade då upp vilka otroligt negativa konsekvenser det skulle få och hur många människor som skulle drabbas. Vad gäller lösningen på momsfrågan kan man göra som i Storbritannien och helt strunta i momsen. Så var det förut i Sverige. Man kan också tänka sig en låg moms eller en vinstmarginalbeskattning.
Det vore intressant att höra finansministerns tankar om detta. Och så min fråga: Om man är så dum så att man avskaffar något så viktigt som avdragsgilla gåvor, hur tänker regeringen och finansministern kompensera dessa organisationer ekonomiskt så att människor inte blir lidande?
Mikael Oscarsson (KD):
Tack för svaret. Det skorrar en aning falskt. Å ena sidan hör vi finansministerns engagemang för den ideella sektorn. Men sedan avvisar hon kategoriskt någonting som har betytt så mycket för den ideella sektorn. Jag välkomnar engagemanget som nu har vaknat till liv för att komma till rätta med momsen.
Det hade varit förödande om det hade fått fortgå. Men om man nu engagerar sig där, låt det engagemanget också finnas för den andra frågan. Sverige sticker ut. I Sverige får man göra avdrag för upp till 6 000 kronor. Det betyder att man får 1 500 kronor tillbaka, och de flesta ger också bort den summan.
I Norge började man med 6 000 kronor men ökade det. I dag motsvarar det 13 300 kronor. I Danmark får man avdragsgillt ge upp till 17 500 kronor per år. I Estland är maxbeloppet 30 000 kronor. I Österrike och Belgien kan man om man vill ge bort 10 procent av sin inkomst. Tjänar man 400 000 kronor om året kan man avdragsgillt ge bort 40 000 kronor.
Det finns länder som Frankrike och Tyskland där det är ännu mer generöst. Det gäller också Italien och Storbritannien. Det är alldeles uppenbart att det är Sverige som sticker ut med de snålt tilltagna gåvoskatteavdragen som nu till på köpet ska tas bort. Det är tragiskt när man vet om att ledande miljöpartister före valet sa att man skulle utvidga som i Norge, där man kan ge till många fler organisationer avdragsgillt. Även socialdemokrater har varit inne på det.
Det första man nu gör är att strypa detta. Det är mycket beklagansvärt. Jag vill fortfarande höra: Hur tänker finansministern se till att kompensera dessa organisationer om man framhärdar med att ta bort denna viktiga reform?
Mikael Oscarsson (KD):
Tack för svaret, klimat- och miljöministern! Man kanske kan fråga sig om myggfrågan är någonting som man ska diskutera i riksdagen. Faktum är att det är det. Det vi pratar om är den speciella våtmarksmyggan, sticticus, attackmyggan eller vad man nu vill kalla den.
Det är ett samlingsnamn för aggressiva myggarter som inte skyr dagsljus. De kläcks i enorma mängder och har särskilt drabbat områden kring nedre Dalälven, men även Enköping, vissa områden runt Stockholm och Forshaga vid Klarälven i Värmland.
Det man måste ha klart för sig är att det handlar om enorma mängder. Det finns en myggfälla som man använder i de här sammanhangen, och om man får 2 000 sådana här myggor i en myggfälla tycker man att det är otroligt jobbigt. Får man 5 000 är det en förskräcklig pina. Är det 10 000 är det olidligt.
Sedan märker man ingen skillnad mellan uppmätta 20 000, 30 000 eller 40 000 - det är så att säga fullt. I de här områdena har man vid mängder med tillfällen uppmätt långt över 10 000 myggor i en myggfälla. Bakgrunden till det här är att den förra miljöministern Kjell Larsson var på besök i Österfärnebo år 2000 och såg det hela med egna ögon.
Det är för övrigt någonting jag uppmanar miljöministern att göra - att med egna ögon se vad vi pratar om och uppleva det in på bara huden. Kjell Larsson var där och såg den förfärliga situationen.
Han bestämde då att så här går det inte att ha det, och därför satte han igång ett projekt med BTI, som är en naturlig bakterie som finns i naturen och som används med framgång, inte bara i Sverige utan runt om i världen, till exempel i Florida och i Rhendalen i Tyskland.
Franska rivieran skulle i princip få stänga om det inte vore för den framgångsrika myggbekämpningen. Nu var det en debatt om det här ämnet i slutet av förra året, och då kom beskedet att det skulle fortgå. Sedan har det visat sig att regeringen kommer att dra ned med 25 procent. Då är frågan vem det är som ska stå för den extra kostnaden.
Kjell Larsson, den förra miljöministern, slog fast principen att staten skulle stå för 50 procent av kostnaden. Det är inte så konstigt att 50 procent av bekämpningskostnaden ligger på områden som är statligt kontrollerade. Vi talar då om nationalparker, Natura 2000-områden och naturreservat.
Det är alltså inte konstigt att staten är med och betalar. Frågan är alltså vem som ska stå för den extra kostnaden. Under 2014 var det två översvämningar där man bekämpade mygg med mycket god effekt. Inga stickmyggsproblem noterades. Det har förekommit problem. År 2012 var det inte fullt lyckat, men det berodde på penningbristen.
Det var ju penningbristen som gjorde att man inte kunde bekämpa som man skulle. Det är när det inte ges tillräckligt med ekonomiska medel som bekämpningen inte fungerar.
Mikael Oscarsson (KD):
Jag blir ändå inte riktigt klok på det här. De som jobbar med det här projektet där uppe är på det klara med att man behöver en viss budget för att klara en långsiktighet. Det blir ju inte jätteproblem varje år. Det går lite upp och ned, men man säger att man behöver ha en budget på ungefär 12 1⁄2 miljon vid nedre Dalälven för att klara av det och kunna bygga upp en buffert.
Vissa år kan det nämligen kosta 20 miljoner. Skulle vi följa det som den förrförra ministern slog fast skulle vi behöva höja till motsvarande 6 miljoner. Att regeringen i det läget nu väljer att gå från 4 miljoner till 3 miljoner är ett rejält avsteg från principen och någonting som oroar ortsboende, för det här är en stor plåga. När det är som värst kan varken vuxna eller barn gå ut.
Inte ens tamdjuren går ut; det är en olidlig situation. Det här är den enda metod som visat sig fungera.
Det finns slåtter och bete, men om man tittar på forskningen ser man att det egentligen inte finns någonting annat än BTI som biter, även om det kan minska en del med andra sätt. Då är det ett oroande besked att regeringen nu kommer att dra ned med 25 procent.
Det andas också i svaret något slags misstanke om negativa ekologiska effekter. Det visar sig att det råder i princip konsensus att det är svårt att över huvud taget hitta några sådana effekter.
Därför är det också viktigt att se till att den här bekämpningen får fortsatt möjlighet att utvecklas, och att man tittar på andra länder och ger resurser som man bevisligen har fått på andra ställen.
SIT är en metod som används framgångsrikt när det gäller bekämpning av en viss typ av flugor och även en viss typ av mygg. Den används i dag. Det forskas på det här.
Man har kommit ganska långt med den metoden i exempelvis Brasilien, Thailand, Filippinerna och Singapore - Spanien är också på gång. Där använder man den här metoden. Men samtidigt är det så att det här inte görs av sig självt. Det krävs forskning. Den här myggan, sticticus, har vi i Sverige. Vi kan inte räkna med att någon annan gör jobbet.
Vi pratar alltså om 5-6 miljoner i forskning i ungefär fem år. Min konkreta fråga är: Är inte detta en väldigt bra sak att satsa på? De alternativa metoderna har ju visat sig ha ringa eller ingen betydelse.
Kor är i och för sig trevliga att titta på, men när de trampar i våtmarkerna blir det en perfekt miljö för myggen, så att de kan komma i en ännu större omfattning. Detta har visat sig vara ett slag i luften.
Därför kommer frågan om SIT-metoden tillbaka igen och också frågan om var pengarna ska tas ifrån nu när regeringen minskar sitt ansvarstagande i stället för att öka det, som man borde göra.
Mikael Oscarsson (KD):
Ett särskilt mygganslag kan man diskutera. Det vore inte fel, med tanke på den uppbackning som det här arbetet får i andra länder. Men det viktigaste, herr talman, är att pengarna kommer fram. Det blir en otrolig besvikelse för de drabbade - det är tiotusentals.
Det har varit en princip med en 50-procentsfinansiering från staten som beror på att man har gått igenom de områden där myggen produceras. Att man minskar detta med 25 procent är väldigt beklagligt. Jag hoppas att regeringen och ministern kan ändra sig på den punkten.
Det är IAEA i Wien som står för den här forskningen. Då behöver man faktiskt respektive regerings stöd. Faktum är att miljöministern kan göra en riktigt rejäl insats för detta genom att själv tränga in i det här och vara med och ge stöd från officiellt håll. Annars kommer inte den här forskningen att bli till.
Ministern ifrågasätter om det är en långsiktig metod. Ja, men det är den enda som finns.
De andra metoderna, hävd eller bete, är ett trevligt komplement, men det visar sig enligt en ny vetenskaplig studie i tidskriften Wetlands Management att de har ringa betydelse.
Det viktiga är nu att det här får fortgå och att regeringen fortsättningsvis stöder forskningen och inte backar undan för den ekonomi och de medel som krävs för att det här ska kunna fungera.
Mikael Oscarsson (KD):
Jag vill tacka för det upplästa svaret. Jag är glad över att försvarsministern delar min uppfattning om lägets allvar. Vi har under en längre tid sett att Sverige har en tuffare säkerhetspolitisk miljö. Östersjön har blivit en plats där Nato och Ryssland möts, och vi ser den ena incidenten efter den andra.
Då måste det bli naturligt att vi ser om vårt hus. Hur ska vi göra för att på ett rimligt sätt se till att Försvarsmakten fungerar? Hur ska vi göra för att stärka Försvarsmaktens förmåga att hantera konflikter och kriser i vårt närområde?
Jag tror att försvarsministern och jag är överens om ambitionen, och jag märker i svaret att försvarsministern vill ha en ärlig hållning till vad Försvarsmakten förmår och vad den inte förmår. Herr talman! Vad är då det största enskilda problemet? Jo, bristen på personal, bristen på soldater och bristen på sjömän. Det påtalas i den ena rapporten efter den andra.
Riksrevisionen har påpekat det, och jag tror att försvarsministern i sin förra roll som ordförande i försvarsutskottet också påtalade den här bristen. Men nu sitter vi här. Vad ska vi göra? Kristdemokraterna har lagt fram ett förslag som enligt vår uppfattning är ett viktigt och bra förslag.
Jag har hört försvarsministern tidigare antyda att han kan tänka sig något i den riktningen, och jag har också hört andra partier göra det. Halva insatsorganisationen finns inte, bara på papperet. Det finns krigsplacerade soldater, gamla värnpliktiga. Men, som förut här påpekades, det har nu gått många år sedan de var inne och övade. Vårt förslag är att man ska ta in de sista värnpliktiga.
De kanske var de mest motiverade soldater som vi någonsin har haft, för värnplikten var ju i princip frivillig de sista åren, från 2005 fram till 2010. De är i dag krigsplacerade, men, och detta är ett stort men, de får inte öva, först om det skulle bli en krigssituation.
Vi hade ett möte i dag i försvarsutskottet, och det kom fram också där att det är en brist.
Nu är min konkreta fråga till försvarsministern: Kan försvarsministern tänka sig att gå vidare med det här och förbereda ett regeringsbeslut, vilket faktiskt är vad som krävs, som gör att Försvarsmakten får möjligheten att kalla in de gamla värnpliktiga till repetitionsövningar? Jag ska avslöja, försvarsministern, att jag har hjälpt till lite.
Jag har nämligen bett riksdagens utredningstjänst att ta reda på vad det skulle kosta, och det skulle kosta ungefär 100 miljoner att kalla in ungefär 2 000 före detta värnpliktiga per år. Alliansregeringen lade i sitt budgetförslag till pengar som skulle kunna täcka övningsverksamhet, och jag kan knappast se något bättre sätt än att använda pengarna för övningsverksamhet.
Det har nu gått 20 år sedan vi hade en försvarsmaktsövning, det vill säga när man låter alla Försvarsmaktens delar, inte alla personer, öva samtidigt. Vi ser ju hur Ryssland gör det gång efter annan. Vi ser ett behov. Om man inte har soldater och inte har sjömän kan man inte öva. Utan övning, ingen effekt.
Det här skulle vara en viktig signal till svenska folket för att de ska få förtroende för vår försvarsmakt, men också en signal till utlandet. Hoppas på ett svar nu.