Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Principiellt: Avtal är naturligtvis till för att hållas. Avtal gäller så länge som parterna är överens om detta. Avtal kan naturligtvis förändras om någon part önskar det. Men avtal bygger oftast, inskrivet, på olika förutsättningar som ska gälla för att avtalet också fortsatt ska vara giltigt.
I fallet Sundsvall var skälet till att regeringen bad avtalshållaren Trafikverket att justera och omförhandla en del av avtalets giltighet kopplat till Eurovinjetten. Vi har ett ansvar att följa även EU-rätt. Nationellt har staten ett ansvar när det gäller infrastruktur - principiellt ja.
Men eftersom vi vet att allt fler delar geografiskt men också tidsmässigt vill ha mer av infrastruktur och gärna tidigare finns möjligheten till begreppet medfinansiering. Vi har även förskottering. Förskotteringen är däremot begränsad till en viss procent av det totala beloppet för att man inte ska binda upp för många under för lång tid, så att vi inte får någon rådighet när det gäller hur planhanteringen ska se ut framåt.
Den möjligheten finns. Medfinansiering finns också kvar som ett viktigt instrument. Däremot gjorde regeringen en översyn av alla de medfinansieringsavtal som har gjorts, eftersom de skiljer sig en hel del, i syfte att få fram någon form av principiellt ställningstagande i grunden. Det gjordes bland annat med hänsyn till kritik som naturligtvis har uppstått, inte minst från Sveriges Kommuner och Landsting.
Det som ska vara tydligt när det gäller medfinansiering är att det finns en önskan och ett behov från kommunen när det gäller att göra en medfinansiering, att man ser att det finns ett visst mervärde. När man ändå gör en investering kan man göra någonting annat i samband med det. Det kan vara ett sätt. Eller det kan vara så att man upplever att man får ut så mycket andra mervärden att man är beredd att betala för att objektet ska komma till stånd. Rent principiellt finns den förutsättningen.
Det finns dock en viss kritik mot detta, inte minst från Riksrevisionen, som ser att det kan vara så att objekt som inte är de mest samhällsekonomiskt nyttiga kommer före i tid. Å andra sidan bygger detta ofta på att man har en förhandling och en bred politisk vilja. Det kanske handlar om att lösa upp en knut som har funnits i 20, 30, 40, 50 år, som man behöver göra för att det över huvud taget ska komma till stånd.
Med beaktande av detta och rent principiellt har jag i sådana fall svarat på Ingemar Nilssons frågor i den delen. Det finns också något i regeringsformen, kopplat till att vi har vissa statsrättsliga gränsdragningar mellan skatt och avgift. I detta ligger bland annat att ingen fordonskategori ska bära mer av sin andel än kostnaderna. Då går vi från en avgift till en skatt.
När det gäller till exempel den fråga som ställdes i interpellationen om trängselskatten är trängselskatten en skatt som hanteras i en trängselskattelagstiftning. Den står inte i konflikt med EU-rätten.
Därför finns den med i Västsvenska paketet och kan inte jämföras i den här delen med situationen som har uppstått till exempel i Sundsvall, där det kan ses som att Eurovinjetten inte klaras, vilket var en del av punkterna för avtalets giltighet. Därför skulle det också förhandlas om.