KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Stockhaus (M):
Att vi behöver fler kvalificerade lärare är nog någonting alliansregeringen kände till och som det jobbades med även under allianstiden, med karriärtjänster och en ny lärarutbildning eftersom den gamla lärarutbildningen hade ganska dåligt rykte och fick mycket kritik för kvaliteten. Vi började också satsa på Teach for Sweden så att det kunde komma igång i Sverige. När det gäller de sjunkande resultaten får man ändå lov att säga att de har vänt uppåt, vilket är glädjande.
Det är knappast den här regeringens insatser som har gjort att vi fick ett bättre resultat i PISA-undersökningen; arbetet med att förbättra resultaten påbörjades ju under alliansregeringen. Om man får fler platser sjunker rimligtvis intagningspoängen, i och med att många av lärarutbildningarna inte har tillräckligt sökande i dag.
Eftersom UKÄ:s rapport tydligt visar att det är de med lägre intagningspoäng som har svårast att klara lärarutbildningen och som hoppar av har jag svårt att se att en kraftig utbyggnad skulle leda till fler lärare i stället för fler avhopp. Den risken ser jag som ganska överhängande, och då är frågan om det är rätt att satsa pengarna på detta för att få fram fler lärare.
Statsrådet lyfte i sitt interpellationssvar fram en del allmänna åtgärder som vidtas för att höja läraryrkets status. Bland annat anser statsrådet att regeringen har minskat administrationen för lärare. Jag ställer mig lite frågande till det, för jag har haft mycket kontakt med lärare och lärarfacken och det är inte det jag hör från de lärare som är verksamma ute i skolan.
Bland annat har det nya bedömningsstödet, som vi i och för sig står bakom själva idén till, inneburit oerhört mycket administration för lärarna - både när det gäller att genomföra och när det gäller att dokumentera. Det är inte optimalt, och det har påfört ännu mer administration. De nationella proven och rättning av dem är också någonting lärarna lyfter fram som ett stort och betungande område som drar ned deras intryck och belastar dem hårt arbetsmässigt.
Trots det dröjer det till år 2022 innan vi kan se digitala nationella prov. Det tycker jag är märkligt med tanke på att det faktiskt finns tekniska lösningar för detta redan i dag. Listan över åtgärder för att komma åt lärarbristen behöver faktiskt göras ännu längre. Det behövs större flexibilitet och fler vägar. Vi moderater är öppna för att hitta ännu fler lösningar. Vi är bland annat öppna för att få till stånd en fristående lärarutbildning som skulle kunna komplettera och konkurrera med befintlig utbildning.
Framför allt är det så att de initiativ som har funnits på detta område handlar om just KPU, vilket gör att fler sådana platser vore välkommet. Jag undrar om statsrådet anser att regeringen i dagsläget gör tillräckligt för att möta lärarbristen.
Maria Stockhaus (M):
På förskollärarutbildningen är söktrycket högt, liksom intagningspoängen och genomströmningen. Det behövs fler förskollärare, så det finns ingen större anledning att dra ned där. Jag är mer orolig för ämneslärarutbildningen och även mellanstadielärarutbildningen, som har haft problem med avhopp från dem med låga betyg. Fördelen med en fristående lärarutbildning skulle kunna vara att det är någonting nytt som skulle kunna locka nya grupper. Många som söker till KPU kommer inte in på de KPU:er som finns, kanske för att de saknar poäng eller något annat.
Det kanske finns möjlighet att skapa större flexibilitet och en lite annan inriktning. Fristående alternativ som inte kopplas till lärarutbildning kanske kan göra att man lockar fler med höga betyg från näringslivet till att gå en KPU. Många ser tyvärr fortfarande lärarutbildningen som en utbildning som inte håller så hög kvalitet, även om detta har förändrats över tid. Att få möta en behörig och välutbildad lärare borde vara en självklar rättighet.
Tyvärr är det i dag så att eleverna med de största utmaningarna är de elever som möter de mest oerfarna och sämst utbildade lärarna. Det är viktigt att vi får ut fler välutbildade lärare. Vi skulle till exempel kunna få ut dubbelt så många från Teach for Sweden om regeringen lade lika mycket pengar på Teach for Sweden som Moderaterna har lagt i sin budget. Det är en väldigt uppskattad väg.
Dessa studenter får väldigt bra omdömen på sina skolor, och dessa studenter jobbar dessutom i skolorna med de största utmaningarna, vilket jag tycker är extra glädjande. Jag tror att det är viktigt att lärosätena får större flexibilitet när det gäller hur man vill använda de pengar som man får för att utöka antalet lärarutbildningsplatser.
Låt lärosätena använda pengarna till den långa utbildningen om det finns ett högt söktryck där och om man kan upprätthålla en god kvalitet. Ett alternativ vore att utöka KPU:n, där man i dag inte tar emot mer än ungefär 50 procent av dem som söker.
Maria Stockhaus (M):
Jag skulle vilja anknyta till en debatt i medierna i förra veckan som handlade mycket om hur den psykiska ohälsan ökar lavinartat i Sverige och om att vi har problem med höga sjukskrivningstal. Regeringen har varit tydlig med att arbetsgivaren behöver ta ett större ansvar för att förebygga bland annat stress.
Även om det krävs mer forskning för att dra långtgående slutsatser finns det flera studier som visar på positiva resultat av ridning när det gäller rehabilitering och återhämtning, till exempel när det gäller depression, ångest och stress som är några av de sjukskrivningsorsaker som ökar lavinartat. Vi gynnas av samvaro med djur och vistelse i natur och utemiljöer.
Man har också kunnat mäta sänkningar av puls, blodtryck och stresshormoner hos deltagare. Hästen utgör ett rörligt underlag, så ridning är bra när det gäller koordination och även ryggproblem som också är en vanlig orsak till sjukskrivning i Sverige i dag.
Jag tycker att det är lite märkligt att regeringen inte kan släppa prestigen och inställningen att ridning är en rikemanssport som inte ska omfattas av friskvårdsavdrag när bevisen är så oerhört tydliga för att ridning skulle kunna vara ett kraftfullt verktyg när det gäller att förebygga höga sjukskrivningstal, vilket är något som vi har problem med och som påverkar Sveriges ekonomi mycket.
Bevisen är tydliga för att ridning är positivt när det gäller stress, så jag undrar varför arbetsgivare inte ska få möjlighet att subventionera ridning som en del av sitt förebyggande friskvårdsarbete.
Maria Stockhaus (M):
Det är få sporter där det är så tydligt dokumenterat som när det gäller ridsporten att aktiviteterna faktiskt påverkar även den psykiska hälsan positivt. Det är någonting som vi behöver jobba mycket med i Sverige när antalet personer som är sjukskrivna på grund av just psykisk ohälsa galopperar iväg.
Samvaron med hästen och den närvaro det kräver samt möjligheten att vistas i skog och mark, kanske även om man själv inte har möjlighet att gå och promenera där, har stor påverkan på både psykisk och fysisk hälsa. Varför vill regeringen inte ta till sig den här informationen och resultaten av de studier som finns? Varför ställer man krav på arbetsgivarna att de ska förebygga inte minst psykisk ohälsa samtidigt som man inte vill se över regelverket och ge dem ett verktyg som skulle kunna vara kraftfullt när det gäller att förebygga just psykisk ohälsa?
När får vi se en översyn av lagstiftningen när det gäller friskvårdsavdrag så att även ridning ska kunna inkluderas?
Maria Stockhaus (M):
Frågan om jämställdhet i våra utanförskapsområden är en utmaning, och jag tänker mycket på vad Fadime sa när hon var här i riksdagen och höll sitt tal två månader innan hon blev dödad av sin pappa. Det var en vädjan till oss allihop att inte vända dem ryggen, som hon uttryckte det. Det är nu 15 år sedan, men det är svårt att säga att situationen i de här områdena har blivit särskilt mycket bättre.
Det som jag tycker är allvarligt och som jag också har motionerat om är att vi faktiskt inte riktigt vet hur situationen ser ut. Vi har sett Kalla fakta , vi har anekdotiska bevis från människor som berättar hur de har det och hur de upplever situationen, men den enda kartläggning som egentligen är gjord är den som Varken hora eller kuvad gjorde, den så kallade Elvahundrakartläggningen, och den är väldigt begränsad.
Jag skulle vilja veta lite grann hur statsrådet ser på denna okunskap om hur det egentligen ser ut och om det finns några planer från regeringens sida att göra en ordentlig kartläggning.
Maria Stockhaus (M):
Tack vare Alliansen sattes det stopp för att flytta kompetenscentrum kring hederskultur från länsstyrelsen i Östergötland. Regeringen hade tänkt slå ihop detta med Jämställdhetsmyndigheten, och även om man kan säga att det här är en jämställdhetsfråga i största allmänhet är det ändå så att det som drabbar dessa kvinnor är något väldigt specifikt.
Det handlar om att de inte kan få sina mänskliga rättigheter tillgodosedda och även om att svensk lag inte gäller i en del av dessa områden. Därför var det viktigt att vi kunde sätta stopp för dessa planer så att inte kompetensen riskerar att försvinna och det arbete som är nedlagt gå om intet.
Det är väldigt allvarligt när människor känner att de inte kan ta plats i det offentliga rummet, att de inte har något utrymme för sin egen personliga frihet över huvud taget och inte möjlighet att gifta sig med vem de vill, umgås med vem de vill eller röra sig fritt i samhället i största allmänhet. Moderaterna har därför lyft det här med samhällsorientering. Det är oerhört viktigt att de som kommer till Sverige och även de som bor i utanförskapsområdena vet vad det är för lagstiftning som gäller i Sverige.
Det handlar absolut om jämställdhet, men man måste ändå gå tillbaka till grunden, och det gäller mänskliga rättigheter och svensk lagstiftning. För många av kvinnorna i dessa områden gäller inte den, och vi måste därför vara tydliga med att informera om vilka rättigheter man har.
Maria Stockhaus (M):
Jag tror att vi delar intresset när det gäller att se till att man får bättre resultat i svensk skola, och vi är nog rörande överens om att vi gärna vill att resultaten ska bli bättre. Vi vet att det finns olika grupper som släpar efter av olika skäl. Till exempel presterar pojkar sämre än flickor. Vi har även en stor utmaning med många elever med neuropsykiatriska funktionshinder, typ adhd, som också har problem i skolan.
Det finns rätt mycket forskning om olika metoder som visar på att mer fysisk aktivitet ger bättre resultat. Den så kallade Bunkeflometoden har visat att man inte minst kan höja andelen behöriga till gymnasiet. Där ser man också väldigt tydligt att gruppen pojkar presterar betydligt bättre i skolan med denna metod.
Det finns forskning i USA, bland annat i Michigan, som visar tydligt att barn som har adhd förbättrar sin koncentrationsförmåga och sin sociala förmåga om de får möjlighet att röra på sig. Det innebär att det finns ett vetenskapligt stöd för att mer rörelse i skolan leder till att inte minst pojkar och barn med adhd, som vi har svårt att möta i svensk skola i dag, klarar skolan bättre.
Därför tycker jag att det är obegripligt att regeringen väljer att inte följa det tillkännagivande som finns om mer idrott. I interpellationssvaret står det att man överväger att undersöka vidare hur man kan stärka skolans uppdrag att erbjuda daglig fysisk aktivitet inom skoldagen. Att man uttrycker sig i så vaga termer visar att regeringen inte tycker att detta är särskilt angeläget.
I kammaren finns det en majoritet för att införa mer idrott i skolan. Varför bryr sig regeringen inte om det?
Maria Stockhaus (M):
Jag tycker att argumentet att man inte ska ägna sig åt stora reformer är lite märkligt. Detta är en reform som har ett bra forskningsunderlag som visar att den verkligen förbättrar elevernas resultat. Det som är intressant med Bunkeflomodellen är att närvaron på idrottslektionerna ökade. De hade alltså fler idrottslektioner men också en mycket högre närvaro.
Det tycker jag är viktigt att ha med i sammanhanget, eftersom statsrådet talade om närvaron och att det skulle leda till att man missar målet om antalet idrottslektioner ökas. Jag kan inte se att regeringen har några konkreta förslag alls för att öka rörelsen i skolan. Att överväga att undersöka något är knappast en kraftfull åtgärd. Det är inte särskilt konkret eller något som får effekt ute i skolorna. Eleverna i svensk skola har väldigt lite undervisningstid i de flesta ämnen.
Vi har lärarbrist, och det är klart att det alltid går att hänvisa till den om man vill undvika att göra viktiga reformer. Det behövs mer undervisningstid, oavsett vilket ämne vi talar om. Detta går att lösa på många andra sätt. Ett exempel är lärarassistenter, och ett annat är att se till att skolorna får större frihet att organisera. Jag introducerade Glömstaskolans rektor för statsrådet.
Den skolan har en annorlunda organisation där lärarna avlastas, och då undervisar de också mer. Det tycker jag är något att ha med sig framöver - att vi behöver se över organisationen och hur vi utnyttjar de lärare som finns på plats. Jag vill återkomma till sakfrågan: Avser regeringen att helt strunta i det tillkännagivande som har kommit från riksdagen?
Det finns en majoritet här i riksdagen för att utöka antalet idrottstimmar därför att vi tror att det leder till bättre resultat för eleverna. Tänker regeringen fortsätta att strunta i tillkännagivandet?
Maria Stockhaus (M):
Min fråga går till statsrådet Hellmark Knutsson. I regeringens budget står det att skickliga, engagerade lärare är nyckeln till förbättrade kunskapsresultat. Lärarutbildningen borde ju vara det som är nyckeln till att få fram skickliga lärare, men det förutsätter att lärarutbildningen håller en hög kvalitet. Alliansregeringen förändrade lärarutbildningen från grunden, men det finns fortfarande utmaningar med avhopp och kvalitet. Regeringen satsar på kvantitet och utökar platserna på lärarutbildningen. Men hur ser det ut med satsningar på kvalitet?
Statsrådet har i en tidigare interpellationsdebatt sagt att regeringen kommer att fortsätta att satsa på att förbättra lärarutbildningen. Kan statsrådet berätta vilka satsningar som regeringen gör för att öka kvaliteten på lärarutbildningen?
Maria Stockhaus (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Lärarstudenterna har i dag i genomsnitt åtta timmar lärarledd tid i veckan. Det är vällovligt att satsa på humsamutbildningarna i stort, men lärarutbildningen behöver särskilda satsningar om vi ska klara av de utmaningar som skolan står inför framöver.
I vårt budgetförslag har vi lagt 300 miljoner för 2017 och fullt utbyggt 1,2 miljarder per år för att öka undervisningstiden med 50 procent, specifikt på lärarutbildningen eftersom den har speciella utmaningar. Vi behöver höja kvaliteten radikalt för att man ska få till en förändring i svensk skola.
Maria Stockhaus (M):
Jag har en allmänpolitisk fråga till statsrådet Damberg. Det gäller den orimliga situation som kommunerna runt Stockholm står inför när de med väldigt kort varsel ska ta emot väldigt många nyanlända. Det finns i princip inga lediga bostäder alls i kommunerna runt Stockholm. I överenskommelsen om en bättre fördelning av nyanlända fanns det också med en överenskommelse om förenkling, inte minst när det gäller tillfälliga bygglov. Det är något som är helt nödvändigt.
Det enda alternativ som egentligen står till buds för kommunerna runt Stockholm är nämligen bostadsmoduler, och det förutsätter att man kan få igenom tillfälliga bygglov. I och med att det är så svårt att få igenom dem i dagsläget är den enda lösning som återstår för kommunerna i princip madrasser på golvet i olika idrottshallar. De ska alltså ta emot ett stort antal nyanlända som i dag bor på fungerande asylboenden, som Migrationsverket planerar att stänga.
De ska flytta till Stockholm och bo på madrasser i idrottshallar. Tycker ministern att det är rimligt?
Maria Stockhaus (M):
Vi är absolut överens om att alla kommuner behöver vara med och ta sitt ansvar. Men när det tar tio år från idé till en färdig bostad i Stockholm och det inte finns några lediga bostäder att tillgå är det väldigt svårt för kommuner att ta ansvar. Det som är rimligt i en sådan här situation är att sätta upp modulboenden. I överenskommelsen fanns det också med en förenkling av tillfälliga bygglov. Den har vi inte sett någonting av än.
Det innebär att man ger kommunerna ansvaret för de nyanlända men bakbinder dem när det gäller den enda lösning som är rimlig för att på kort tid få fram boenden för nyanlända.
Maria Stockhaus (M):
Min fråga går till statsrådet Anna Ekström. I dag har Skolkommissionen presenterat sitt slutbetänkande. Den vill bland annat stärka den statliga finansieringen inte minst för skolor som har lite tuffare förutsättningar. Den föreslår att man ska stärka finansieringen till utsatta skolor med 6 miljarder kronor. Kommissionen skriver att pengarna kan komma både från omfördelning av befintliga statsbidrag och från att nya medel tillförs.
Därför har jag en fråga till statsrådet om regeringen avser att stärka skolans finansiering eller endast omfördela inom befintlig ram.
Maria Stockhaus (M):
Min fråga är till statsrådet Anna Ekström. I går och i dag är det väldigt många lärare, rektorer och andra skolintresserade som befinner sig ute på Kistamässan. Det är SETT-mässa, som är en mässa som är helt inriktad på it-användningen i skolan. It i skolan har stora möjligheter när det gäller både förenklad administration och pedagogisk utveckling. Helt avgörande för att det ska lyckas är att lärarna har rätt kompetens för att hantera teknikens möjligheter. Tyvärr ser det inte riktigt ut så.
En undersökning från Berättarministeriet visar att hälften av landets lärare och studenter upplever sig illa förberedda för att bedriva digital undervisning. Min fråga till statsrådet Anna Ekström är: När avser regeringen att stärka lärarutbildningen så att alla lärarstudenter får med sig de kunskaper som krävs för att jobba i en digital skolmiljö?
Maria Stockhaus (M):
Vi har en situation just nu i Sverige där många skolor och kommuner satsar på att få till it-infrastrukturen på ett bra sätt. De satsar också stort på att fortbilda lärare som de redan i dag har ute i sina klassrum. Vi moderater har föreslagit att man ska ha med sig digital didaktik och metodik när man kommer som nyutexaminerad lärare.
Min fråga är: Tycker statsrådet att det är rimligt att vi har en situation, som vi har i dag, där det första man får göra som huvudman är att sätta igång och vidareutbilda nyutexaminerade lärare för att de inte har digital kompetens?
Maria Stockhaus (M):
Utbildningsministern gör rätt i att stå kvar. Min fråga är nämligen till honom. Frågan kommer egentligen inte från mig utan från en lärare som har skickat den till statsrådet och Utbildningsdepartementet men inte fått något svar. Det gäller bedömningsstöd i årskurs 1. Det var vi överens om att införa. Det här gäller mer hur det har införts. Det går nämligen inte att göra digitalt, vilket har lett till mycket kopiering och massor med extra administration för lärare.
Det tar tid, som egentligen skulle behöva läggas på att utveckla undervisningen och på att stötta eleverna. Det innebär också att lärarna inte kan analysera elevernas resultat aggregerat, på ett enkelt sätt, och huvudmännen kan inte heller ta del av resultatet för att använda det i det systematiska kvalitetsarbetet. Hur kunde något som skulle underlätta och hjälpa bli så fel? Hur ska det här gynna eleverna? Och inte minst, hur rimmar det här med utbildningsministerns ambitioner när det gäller att minska lärarnas administration?
Maria Stockhaus (M):
Det finns många saker i Stefan Jakobssons anförande man kan lyfta upp, men det är två saker jag vill ta fasta på. Den ena saken handlar om maten. Jag håller med om att det är viktigt med bra mat i förskolan. Om det finns möjlighet att ha ett tillagningskök kan det i många fall leda till högre kvalitet, men det finns inget automatiskt likhetstecken däremellan. Just i denna fråga finns flera aspekter, bland annat det kommunala självstyret. Vart tog det vägen?
Jag vet inte vilken kommunal erfarenhet Stefan Jakobsson har, men jag har suttit tolv år i kommunpolitiken. Att bygga om existerande förskolor utan tillagningskök till att ha tillagningskök utgör en enorm kostnad. Varifrån ska de pengarna tas? Det finns en överenskommelse mellan stat och kommun om finansieringsprincipen.
Det blir ett rätt stort hål i förskolebudgeten som annars skulle kunna gå till att höja den pedagogiska kvaliteten. Det finns en annan fråga jag vill ta fasta på. Stefan Jakobsson sa i sitt anförande att det är viktigt med evidens. Vetenskaplig grund finns inskriven i skollagen. Det finns mycket forskning som visar att det är viktigt att utveckla sitt modersmål om man har ett annat modersmål än svenska.
Vid de besök jag har gjort har jag sett att det i dagsläget finns många fantastiska digitala hjälpmedel för att stötta barn med ett annat modersmål även i förskolan. Vilken forskning har ni till grund för att helt och hållet plocka bort modersmålsstöd? Det gäller i både förskolan och grundskolan, även om vi här talar om förskolan. Den forskning jag har sett visar entydigt att det är viktigt att utveckla båda språken.
Maria Stockhaus (M):
Frågan gällde inte kockar. Vad jag har hört är det attraktivt att jobba som kock i en förskola eller skola just för att arbetstiderna är helt annorlunda än att jobba i en restaurang. Även om det råder brist på kockar är det fortfarande attraktivt att jobba i en förskola eller skola.
Jag vet inte vilken verklighet som Stefan Jakobsson lever i, och jag vet inte varifrån ni har fått uppgifterna om att det kostar 100 000-200 000 att bygga om ett mottagningskök till ett tillagningskök. I min värld låter det i underkant, om jag uttrycker mig försiktigt. Det finns många EU-regler i fråga om kök, och det finns dessutom begränsningar inom de väggar som finns i en förskola. Man skulle antagligen behöva utöka för att få plats med ett tillagningskök.
Jag blir än mer förvirrad när Stefan Jakobsson pratar om ett statligt huvudmannaskap för maten inom förskolan. Jag ser många praktiska problem. Jag vet inte om ni har tänkt detta till slut. I min värld, där jag tidigare var kommunalpolitiker, låter det helt orimligt att lyfta bort en liten del av förskolans verksamhet och låta staten ta ansvar för den.
I den bästa av världar, där det finns tillagningskök, är kocken och kökspersonalen en tillgång i verksamheten, och nu ska de i stället vara anställda av staten. Jag kan se en och annan komplikation, och det tar bort fokus från det som är betydligt viktigare frågor i förskolan än att flytta över huvudmannaskapet för maten.
Maria Stockhaus (M):
Det var trevligt att höra att vi är överens. Det är inte så ofta en moderat får beröm av en vänsterpartist i den här kammaren, så det gäller att njuta av ögonblicket. Jag har dock lite andra saker där vi inte är lika överens. En del gäller barnomsorgspengen. Den infördes för att man skulle kunna öppna upp för fler typer av pedagogisk verksamhet för mindre barn och för att barnen skulle kunna vara i en lugnare miljö om de har behov av det och om föräldrarna bedömer att det är lämpligt.
Men den infördes också för att säkerställa att föräldrar har rätt att välja mellan olika förskolor. Om man tar bort barnomsorgspengen och dessutom ser till konsekvenserna av Reepalus utredning blir föräldrarnas valfrihet begränsad. Jag är lite nyfiken på hur Vänsterpartiet har tänkt sig det hela när det gäller möjligheten för föräldrar att påverka i vilken förskola deras barn ska gå. Är det viktigt?
Eller ska vi strunta i det helt och hållet och ha en central kö där någon tjänsteman sitter och sorterar ut barnen på de olika förskolorna enligt vissa - jag vet inte vilka de skulle använda - kriterier? Ska inte föräldrar kunna vara med och påverka hur deras barns vardag ser ut när de själva är tvungna att arbeta?