KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Jag vill tacka landsbygdsministern för svaret på min interpellation. Det är inte första gången som det uppdagas en livsmedelsskandal i Europa. Tidigare har det handlat om galna ko-sjukan, fågelinfluensan eller svinpesten, men nu står vi här och diskuterar felaktig märkning av kött.
En av orsakerna till att skandaler som rör livsmedel kommer som på ett löpande band är att vi i dag i Sverige har allt mindre kontroll över de livsmedel vi äter, inte minst köttet. Nu är Sverige EU-anslutet, och på EU:s inre marknad betraktas mat precis som vilken vara som helst.
Det är synnerligen svårt för enskilda medlemsländer att ställa högre krav på till exempel märkning och djurskydd eller miljökrav vid produktion av livsmedel. Det är olyckligt. Det här rör inte bara kvaliteten på den mat vi äter. Det här rör också i allra högsta grad djuren.
Med helt öppna gränser i Europa riskerar antalet djurtransporter att öka kraftigt och därmed också lidandet för djuren. Därför gällde en av mina frågor i min interpellation till landsbygdsministern på vilket sätt han vill förbättra för djuren och införa hårdare bestämmelser för djurskyddet.
Där fick jag ett svar, nämligen att det är en fråga som Eskil Erlandsson driver på EU-nivå. Det är bra. Där har Eskil Vänsterpartiets fulla stöd, och det vet jag att du redan vet - men nu får du höra det igen. Men jag hade också en annan fråga, nämligen om Eskil Erlandsson är beredd att verka för en så kallad djurskyddsgaranti.
Den skulle innebära att om ett medlemsland, till exempel Sverige, misstänker att djur kan fara illa vid transport till ett annat land, kan Sverige med hänvisning till skydd av djuren säga nej till en sådan djurtransport. På detta fick jag inget svar från ministern, och det vill jag ha. Är ministern beredd att verka för en djurskyddsgaranti, som jag kallar det?
Jag tog upp detta eftersom vi har fallet med tusentals hästar som faktiskt försvinner från den svenska statistiken varje år. Det är ingen nyhet, utan det konstaterade redan den stora Djurtransportsutredningen för flera år sedan. Det handlar om uppskattningsvis 10 000 hästar som inte vet var de slutar sina liv någonstans.
Många menar att det finns en stor risk för att de transporteras till andra länder där man får väldigt mycket betalt för att slakta en häst. I Italien får man exempelvis fyra gånger så mycket betalt som i Sverige, och i Danmark är det dubbelt så mycket.
Här skulle jag vilja att landsbygdsministern kliver fram och säger att det ska bli hårdare kontroller och att enskilda länder, till exempel Sverige, ska kunna sätta stopp för djurtransporter om man misstänker att djur far illa. Jag vill också ha ett förtydligande från landsbygdsministern om märkning av processat kött, alltså kött som ingår i större sammanslutningar.
Det kan vara pyttipanna och annat. Landsbygdsministern sade nämligen till Sveriges Radio - jag tror att det var i Lördagsintervjun den 16 mars - att han var beredd att verka för en ursprungsmärkning också av kött i sammansatta produkter. Är det på det viset?
Jens Holm (V):
Jag vill börja med frågan om ursprungsmärkning av kött i sammansatta produkter. Det var bra att vi fick ett förtydligande från landsbygdsministern, men märk väl: landsbygdsministern sade att han som centerpartist är beredd att stödja ett sådant förslag från kommissionen.
Jag skulle vilja ha ett förtydligande om att det även gäller Eskil Erlandsson som minister och att han inte bara passivt inväntar något från kommissionen utan aktivt driver det. Det handlar om att väcka frågan på ministerrådsmöten, om att bilateralt med andra ministrar ta upp frågan och så vidare. Varför är det då så viktigt med en ursprungsmärkning av kött i sammansatta produkter?
Det tror jag att var och en förstår när det nu har uppdagats att det finns hästkött under benämningen nötkött i en mängd olika produkter som nästan alltid är sammansatta. Det har handlat om lasagne, pyttipanna eller andra produkter där det finns en mängd olika saker som man kan äta.
De är alltså helt enkelt inte rena köttprodukter. När det gäller djurskyddsgarantin pratar Eskil Erlandsson om vikten av bra och robusta djurskyddslagar på EU-nivå och att man ska utforma dem som minimikrav. Det tycker jag är helt rätt, för då kan medlemsländer ha strängare lagstiftning.
Det som jag tog upp och som jag ännu inte har fått svar på är kanske inte helt lätt att förstå, så jag tar det igen. Är ministern beredd att verka för att enskilda länder med hänvisning till djurens väl och ve ska kunna stoppa en djurtransport?
Om transporten gäller kalvar som skickas på intensivuppfödning i Holland kommer de att behandlas sämre än i Sverige, och då ska man kunna säga nej till den djurtransporten. Om transporten gäller hästar som ska skickas till ett slakteri i Italien blir det en alldeles för lång och plågsam transport för dem. Då ska man kunna säga nej till transporten. Det är alltså en form av djurskyddsgaranti, som jag vill kalla det.
Jag vet att inte är lätt att få igenom detta på EU-nivå, men jag skulle åtminstone vilja höra från Eskil Erlandsson om han tycker att det är en god idé och något som han ämnar driva. I min interpellation tog jag också upp en annan sak, nämligen antalet kontroller av djur i Sverige.
Sedan Eskil Erlandsson och den här regeringen gjorde den reform som flyttade kontrollansvaret från kommunerna till länsstyrelserna har nästan antalet gjorda kontroller halverats. Det tycker jag är oacceptabelt.
Nu ser jag att det görs något fler än föregående år, och det är bra, men ett konkret sätt att få fler och bättre kontroller är att kontrollanterna ska kunna ta ut en avgift när de åker ut och kontrollerar hur djuren mår. Varför har du, Eskil Erlandsson, tagit bort möjligheten för djurskyddskontrollanterna att ta ut en avgift?
Jens Holm (V):
Vad det gäller avgifterna fanns det kontrollavgifter tidigare då ansvaret låg på kommunerna. Vi i Vänsterpartiet, Eskil Erlandsson, backade upp reformen i så måtto att vi tyckte att det var bra att ansvaret flyttades till länsstyrelsen. Men vi tyckte att det var fel att ni tillsköt för lite pengar. Pengarna kom efteråt. Det var också en felaktig fördelningsnyckel.
Men ett väldigt stort problem var att du tog bort möjligheten för kontrollanterna att ta ut en avgift. Ta Livsmedelsverkets kontrollanter när de gör kontroller av livsmedelsanläggningar, exempelvis! De har en timtaxa för den kontroll som de utför. Jag tycker att det borde vara självklart att djurskyddskontrollanterna ska ha samma möjlighet. Då skulle de delvis bli självfinansierade i sin verksamhet.
De skulle få mer resurser till sin viktiga verksamhet. Vad det gäller djurskyddsgarantin är det självklart jättebra att vi i Sverige kan stoppa djurtransporter ifall de misstänks vara illegala. Det var inte riktigt det jag menade, utan jag menade att ett enskilt land med hänvisning till hur djuren kommer att behandlas ska kunna säga: De här djuren kommer att behandlas sämre än om de hade fötts upp i Sverige eller om de hade slaktats i Sverige.
Därför godkänner inte vi den här transporten. Ta intensivuppfödning av kalvar! Det var ganska vanligt i Sverige för ett par år sedan att man skickade spädkalvar till Holland för intensivuppfödning på ett sätt som inte var i linje med svensk djurskyddslagstiftning. Nu gör man inte det i någon större utsträckning, och det är bra. Men jag vill att vi ska säkerställa att sådant aldrig sker. Då måste vi kunna hänvisa till djurskyddet och stoppa sådana transporter. Eskil Erlandsson!
Jag vill tacka för den här debatten. Jag är dock rädd för att vi bara har sett toppen av isberget i den så kallade hästköttsskandalen. Jag är rädd för att nya avslöjanden kommer inom kort - det har kommit under den här veckan. Mer måste göras, och där har du ett stort ansvar. Jag hoppas att du i ditt sista anförande kan berätta om vad regeringen fortsättningsvis kommer att göra för att stävja sådana här skandaler.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka miljöministern för svaret på min interpellation. Vi är nog ganska överens om vikten av att göra rätt saker i tid. Klimatanpassning är en grundläggande del av det. Den andra delen handlar om att minska utsläppen i sig, som Lena Ek underströk.
Att minska utsläppen har vi debatterat ganska mycket, och det ska vi självfallet fortsätta att göra. Men jag tycker att det är mindre fokus på själva anpassningen. Vad gör vi här och nu för att säkerställa några av våra mest grundläggande funktioner i samhället?
Det handlar om tillgång till dricksvatten, avlopp som fungerar, elnät och infrastruktur, hur vi producerar livsmedel i framtiden, var vi bygger upp våra bostadsområden och så vidare. Vi vet att alla de här grundläggande funktionerna kommer att påverkas av ett förändrat klimat.
Vi vet att vi kommer att få mer extrema väderhändelser som stormar, plötsliga regn, hetta och så vidare. I ljuset av stormen Gudrun 2005 kan vi också se att det kostar extremt mycket pengar för samhället när sådana här stora väderfenomen inträffar.
Regeringen har räknat ut att den totala kostnaden för stormen Gudrun landade på ungefär 20 miljarder kronor. Vi kommer aldrig att helt och hållet kunna värja oss från extrema väderhändelser, men vi måste som sagt integrera själva klimatanpassningen i den svenska politiken mycket mer. Det finns många som har ansvar för klimatanpassningen.
Vi har våra kommuner och landsting, vi har den relativt nya Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, vi har SMHI, som Lena Ek nämnde, och vi har länsstyrelserna. Självklart har även vi här, riksdag och regering - staten - ett enormt viktigt ansvar. Hur ser det då ut ute i landet? Hur långt har man kommit med klimatanpassningen?
När jag pratar med representanter för våra kommuner, för länsstyrelserna, för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och så vidare är det två saker som är i princip unisona. Den ena är att det behövs mer resurser. Den andra är att det behövs en bättre nationell vägledning för klimatanpassningen. Det är därför som jag i den här interpellationen efterfrågar just det.
Jag efterfrågar exempelvis en nationell klimatanpassningsstrategi. Jag tycker inte att jag fick något riktigt bra svar från Lena Ek. Hon refererar till de regionala klimatanpassningsstrategierna som länsstyrelserna ansvarar för.
De är viktiga, men det behövs en tydligare nationell klimatanpassningsstrategi där det ges mycket bättre underlag och vägledning för dem som lokalt och regionalt ska arbeta med de här frågorna. Det behövs också mer pengar.
Det är nedslående, Lena Ek, att läsa i regeringens senaste budget för innevarande år att regeringen drar ned på anslaget för klimatanpassning från 117 miljoner kronor till 102 miljoner kronor. Jag har pratat med representanter för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, och de är också besvikna. De hade äskat ungefär tre gånger så mycket pengar som de får från regeringen.
Tror Lena Ek verkligen att resurserna kommer att räcka till för arbetet med exempelvis den nationella höjddatabasen? Det arbetet är inte färdigt. Räcker de här resurserna verkligen? Jag tror inte det. Det behövs mer.
Jens Holm (V):
Tack för det svaret, Lena Ek! Det låter som att Lena Ek fortfarande är i någon form av stadium där det handlar om att samla in mer information och lyssna in vad olika aktörer behöver. Det kan väl vara viktigt, men i ärlighetens namn kom Klimat- och sårbarhetsutredningen 2007.
Det har kommit mängder av rapporter och information från Sveriges Kommuner och Landsting, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, Totalförsvarets forskningsinstitut och så vidare. Vi vet ganska väl vad som behöver göras. Pratar man med alla aktörer som är inne i klimatanpassningsbranschen märker man att alla vill ha bättre vägledning och mer resurser.
Lena Ek talar om att förorenaren ska betala. Men hur? På vilket konkret sätt ställer den här regeringen till exempel högre krav på företag för att de ska ta ett större ansvar för sina utsläpp? På vilket sätt bidrar den här regeringen till att vi får en bättre nationell vägledning i klimatanpassningsarbetet?
Jag efterfrågar återigen en nationell handlingsplan för klimatanpassningen, inte bara regionala handlingsplaner, utan att staten, riksdagen, ska ta ett mycket större nationellt ansvar. Jag hade också en konkret fråga som jag inte fick svar på om höjddatabasen som Lena Ek själv tog upp i sitt svar. På Lena Ek låter det som att arbetet med höjddatabasen är färdigt, men så är det inte alls. Det behövs mer resurser.
Tror verkligen Lena Ek att resurserna för det här året, som har dragits ned jämfört med tidigare år, kommer att räcka för att bygga upp den här viktiga höjddatabasen? Det är bara ett exempel på en viktig verksamhet där det behövs ett större statligt ansvar.
När man pratar med kommunerna och med branschorganisationen Svenskt Vatten talar de om vikten av att kunna inhämta bättre statistik om nederbörd och vad som händer med vattnet när det regnar och om att man ska kunna bryta ned det här på mycket lokala områden för att bättre kunna planera på kommunal nivå.
Där borde staten också kunna ta ett större ansvar genom till exempel ökade anslag till SMHI så att de kan bedriva ett bättre arbete. På tal om SMHI, Lena Ek, inrättades i fjol det nationella centret för klimatanpassning där, och det är väldigt intressant.
Andreas Carlgren, Lena Eks föregångare, sade att det skulle bli den nationella noden i klimatarbetet i Sverige. Det nationella kunskapscentrumet för klimatanpassning får 5 miljoner kronor varje år. Nu säger Lena Ek att de ska få 2 miljoner kronor till, och det är väl lovvärt.
Men det räcker inte, anser jag, för det stora uppdrag som centrumet har, inte om det verkligen ska vara spindeln i nätet för klimatanpassningsarbetet. När SMHI gjorde en egen undersökning - den presenterades i fjol - om kännedomen om det nationella kunskapscentrumet var det knappt hälften av Sveriges kommuner som kände till det.
Jag tror inte att det är kommunernas fel att de inte känner till det, utan det beror helt enkelt på att centrumet har så små resurser att det inte kan göra så mycket för att bli känt. Med anledning av det vill jag fråga Lena Ek om hon är beredd att anslå mer pengar till kunskapscentrumet. Jag vill också veta: Vilken är den ansvariga myndigheten i Sverige för klimatanpassningsarbetet?
Jens Holm (V):
Det behövs absolut kommunala färdplaner för klimatanpassning. Det behövs också regionala anpassningsplaner. Det jag efterfrågar, och nu ställer jag frågan för tredje gången, är om ministern avser att verka för en nationell anpassningsplan så att vi kan få en bättre nationell styrning av klimatanpassningsarbetet.
En nationell handlingsplan betyder inte att staten ska gå in och ta över allt, absolut inte, men vi skulle få en bättre samordning. Det skulle till exempel hjälpa våra kommuner med tanke på att merparten av dem i en rapport till Sveriges Kommuner och Landsting säger att de har ett alldeles för dåligt underlag för att bedriva ett lokalt klimatanpassningsarbete. De vill ha bättre samordning.
Det tycker jag är en konkret sak som man ska lyssna på. Min andra fråga, som jag inte har fått ett riktigt bra svar på, är om ministern är beredd att verka för mer resurser till klimatanpassningsarbetet i Sverige. Man har fått mindre resurser till klimatanpassningsarbetet. Lena Ek och regeringen har skurit ned på det öronmärkta anslaget för klimatanpassning. Vi kan till exempel titta på utgiftsområde 20 i regeringens budget och se det klart och tydligt.
Det är en neddragning med 15 miljoner kronor. Här vill jag ge ett tips till Lena Ek. Det kanske inte bara är Lena Eks budgetansvarsområde som ska bidra till klimatanpassningsarbetet. Man kan kanske hämta en del pengar från exempelvis försvarsområdet. Tala med försvarsministern och fråga ifall det går att få mer pengar till klimatanpassningsarbetet.
Lena Ek räknade upp en mängd myndigheter som arbetar med klimatanpassning, bra, men finns det en central myndighet, Lena Ek, med klimatanpassning som huvudansvar, med ansvar att koordinera de andra myndigheterna? Vilken är det i så fall? Jag vill avslutningsvis också nämna höjddatabasen. Jag frågade ifall de anslag som nu finns räcker. Inte heller det fick jag svar på. Jag vill tacka för debatten. Vi får säkert anledning att återkomma fler gånger längre fram.
Jens Holm (V):
Tack, Lena Ek, för svaret på min interpellation. Hjärtligt välkomna till alla som är här och lyssnar i dag. Jag har ställt frågan till miljöministern med anledning av Naturvårdsverkets uppföljning av hur väl vi lever upp till de 16 miljökvalitetsmålen.
Naturvårdsverket konstaterade i en gedigen genomgång - rapporten på flera hundra sidor - att vi inte kommer att uppnå 14 av de 16 miljökvalitetsmålen med hjälp av nuvarande styrmedel och beslut. Vilka är de 16 miljökvalitetsmålen? Jag tycker att de är så viktiga att jag vill berätta vilka de är.
Begränsad klimatpåverkan är det första målet. Frisk luft är det andra målet.
Det är bara för ett av dessa mål, Skyddande ozonskikt, som Naturvårdsverket kan säga helt klart och tydligt att verket kommer att uppnå målet med hjälp av gällande lagar, regler och styrmedel. Vi är nära att nå fram till målet Säker strålmiljö, men inte ens där är vi riktigt hemma.
Det är 2020 som gäller, och det är inte särskilt många år kvar. Det vore på sin plats om ministern här och nu kan presentera nya initiativ, inte bara vad som görs i Miljömålsberedningen och vad som har beslutats om tidigare. Det känner vi till, och det känner också Naturvårdsverket till.
Det jag och många med mig vill veta är vilka nya initiativ som är på gång från regeringen. Jag skulle särskilt vilja ta upp miljömålet Levande skogar. Ofta brukar det inte vara vår miljöminister som hanterar den frågan utan landsbygdsminister Eskil Erlandsson. Jag har diskuterat skogspolitik, Lena Ek, många gånger med Eskil Erlandsson.
Eskil Erlandsson brukar upprepa som ett mantra att det finns något som heter frihet under ansvar. För mig betyder det att man lägger ett stort ansvar på att skogsbolagen ska sköta sig. Sedan vet vi inte hur det faktiskt går. Naturvårdsverket konstaterar att antalet hotade arter ökar i alla län.
Man skriver också att länen i dag saknar resurser och styrmedel för att uppnå målet Levande skogar och målet Ett rikt växt- och djurliv. Jag skulle särskilt vilja veta om miljöministern är beredd att revidera parollen frihet under ansvar, om det är dags att vi tar ett större politiskt ansvar för skogspolitiken i landet.
Jens Holm (V):
Lena Ek har ett anförande kvar på sig att kommentera den fråga som jag nu ställer för tredje gången: Anser Lena Ek att det fungerar väl med skogspolitiken, med parollen "frihet under ansvar"? Eller instämmer Lena Ek i det som jag tolkar att Naturvårdsverket menar, att de befintliga styrmedlen och resurserna inte är tillräckligt effektiva för att vi ska uppnå målet om levande skogar?
Vi i Vänsterpartiet har avsatt särskilda medel för att de skogsbrukare som vill bedriva till exempel hyggesfritt skogsbruk ska kunna få pengar för att göra det. Vem som helst kan i dag bedriva det, men det är sannolikt att man kan dra in lite mer pengar om man totalavverkar allting. Vi tycker också att det ska finnas krav på samråd med lokalbefolkningen och dem som är berörda av en slutavverkning.
Man ska samråda med dem så att man gör det här på ett sjyst och etiskt sätt. Det är två konkreta exempel på hur vi kanske skulle kunna komma lite närmare målet om levande skogar. Vad anser miljöministern om det? Jag förstår mycket väl, Lena Ek, att det är ett långsiktigt arbete. Man behöver mer kunskap. Det krävs systematiskt arbete och alla de saker som du tar upp. Men det vore intressant om du ändå kunde svara när det gäller några av de bollar som jag kastar upp.
Det finns mängder av konkreta ekonomiska och politiska styrmedel som man kan och borde använda nu när vi ser att åtminstone 14 av de 16 viktiga miljömålen inte kommer att uppnås. Man kan inte bara gömma sig bakom utredningar och att man ska lyssna till höger och vänster. Som minister måste du också våga peka med hela handen för miljöns skull. Jag hade en konkret fråga om partiklar i våra storstäder, till exempel.
Hur långt har man kommit med att hjälpa våra kommuner att lösa det problemet? Jag vill tacka för den här debatten. Jag tycker att den har varit upplysande, men jag tror att vi kommer att få återkomma i den här frågan.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka energiministern för svaret. Detta är en debatt som i grunden handlar om den påverkan som vi bidrar till genom att använda oss av fossila bränslen. Om vi talar om utsläpp av växthusgaser är det fråga om stora utsläpp.
Även om utsläppen har gått ned en del, vilket är positivt, handlar det bara från våra ungefär fyra miljoner personbilar om utsläpp på omkring 10 till 12 miljoner ton varje år här i Sverige. Utvecklingen för de tunga transporterna är ännu mer oroväckande eftersom detta är utsläpp som har ökat. De har ökat med ungefär 40 procent sedan 1990.
Vi i Sverige importerar stora mängder råolja. En allt större andel av den olja som vi använder används just till att driva våra fordon. Det handlar om ungefär 22 miljoner kubikmeter råolja varje år som sedan raffineras här och blir bensin och diesel.
Det förnybara har vuxit snabbt men är fortfarande en liten del av den totala användningen av drivmedel - en bit under 10 procent. Jag tycker att det absolut viktigaste är att vi får ned utsläppen, att vi minskar de totala transporterna, åker mer kollektivt, flyttar över från väg till järnväg och beskattar högre så att det blir dyrare att smutsa ned med en höjd koldioxidskatt, till exempel.
Det är också mycket viktigt att vi har full information om de drivmedel som används här i Sverige. Jag tror nämligen att om vi kan synliggöra bakgrunden till den olja och diesel som används i Sverige blir det också lättare att få ned den totala användningen.
Om svenskarna får reda på att det är olja som kommer från diktaturer, från länder där man fördriver ursprungsbefolkningen från deras marker, från länder som förstör miljön och så vidare blir det lättare att välja bort den oljan. Det blir också lättare att sätta press på den fossila industrin och fasa ut den.
Så långt tror jag att jag och energiministern är ganska överens. Det finns också ett starkare tryck ute i samhället från offentliga upphandlare som vill ha mer detaljerad information om de drivmedel som vi använder i Sverige och från privatpersoner. Det har nyligen startats en kampanj som heter Jag vill veta.
Där kräver människor en obligatorisk ursprungsmärkning på drivmedel vid pump så att man ska kunna se exakt varifrån de här drivmedlen kommer. Min konkreta fråga till energiministern var om inte energiministern är beredd att verka för att vi ska få en obligatorisk ursprungsmärkning vid pump. Anna-Karin Hatt svarar att hon egentligen tycker att det är en god idé men att vi ska vänta på EU.
Då undrar jag varför vi egentligen måste vänta på EU. Finns det några juridiska, legala skäl för det? Jag kan inte finna det, utan jag finner att vi har alla möjligheter att införa en obligatorisk ursprungsmärkning vid pump så att vi ser exakt varifrån drivmedlet kommer. Jag tycker att vi ska göra det. Vi har den här informationen om andra produkter som vi köper. När vi köper kaffe och en stor del av våra livsmedel kan vi se varifrån de kommer.
Jag vill ha samma system när det gäller drivmedel. Jag skulle vilja veta mer om varför vi inte kan göra detta i Sverige, Anna-Karin Hatt.