Patrik Björck (S):
Tack, näringsministern, för svaret! Detta är en spännande fråga av väldigt många skäl. Dels är det en viktig energipolitisk fråga, dels är det en fråga som påverkar en framtida uranbrytning, som regeringen ställer sig bakom.
Det är också en fråga som man kan fundera på av någon sorts historiska skäl eftersom näringsministern också är partiordförande i Centerpartiet som har gjort en fullständig sväng i kärnkraftsfrågan och nu profilerar sig som stora kärnkraftsanhängare och kärnkraftsentusiaster. Det är en intressant inrikespolitisk fråga i ett större perspektiv.
Men det är också en intressant fråga hur man på ett närmast manipulativt sätt hanterar och bereder hela den här frågan. Man har kunnat följa i pressen hur man försöker ändra i betänkanden och annat för att få med sig de centerpartister som fortfarande upprätthåller någon sorts gammal, hederlig, klassiskt centerpartistisk ståndpunkt i miljöfrågor och kärnkraftsfrågor.
Man försöker lirka, tricksa och fixa för att få med sig en majoritet av sin egen riksdagsgrupp. Det finns många väldigt intressanta och spännande delar i den här debatten som är viktiga att få upp i ljuset för att visa svenska folket hur det kan gå till när Centerpartiet håller på att fullständigt ändra riktning i den här frågan.
I den här interpellationen om statligt stöd till ny kärnkraft frågar Alf Eriksson om regeringen på något sätt kommer att fullfölja detta och på vilket sätt man ska säkerställa att ingen statlig krona går till att stödja kärnkraft. Den blir extra viktiga eftersom jag kan läsa i ett pressmeddelande från Näringsdepartementet från den 27 maj att inga statliga subventioner till kärnkraft ska utgå.
Detta är ett ställningstagande som man gör för att tillmötesgå en enskild riksdagsledamot som man har suttit i förhandlingar med. Får man ett svar på den frågan kan man också i någon mening se och förstå om de åtaganden som man har gett till enskilda ledamöter är något värda och om det över huvud taget finns någon substans i det som Sven Bergström anser sig ha fått i den här förhandlingen med regeringen.
Därför är det också viktigt att den frågan kommer upp, debatteras och genomlyses på ett ordentligt sätt för de enskilda riksdagsledamöternas skull men även för att svenska folket ska få en inblick i hur den här typen av hantering går till. Det finns ytterligare en fråga som jag skulle vilja ställa till näringsministern.
Om det är som det står i svaret, att kärnkraften under överskådlig tid kommer att förbli en viktig del av svensk elproduktion, och näringsministern nu, trots internt motstånd, har drivit fram en proposition som möjliggör byggande av ny kärnkraft förutsätter jag att det är näringsministerns uppfattning att det skall byggas ny kärnkraft eftersom hon har lagt ned oerhört mycket energi på detta internt och för att ta fram den här propositionen.
Då måste näringsministern ställa sig bakom att det byggs ny kärnkraft. Näringsministern måste se det som en viktig del av den svenska energipolitiken. Här tycker jag att näringsministern försöker sitta på två stolar. Hon säger att det är viktigt att vi kan bygga ny kärnkraft, och samtidigt säger hon att de regler som vi har tagit fram om förbud mot statligt stöd och ökat skadeståndsansvar kommer att förhindra byggandet av ny kärnkraft.
Hon vill på något sätt ta poäng i både lägren, och det är inte politiskt hederligt. Vill näringsministern ha ny kärnkraft eller inte? Det är min fråga.