Jesper Skalberg Karlsson (M):
Det känns fantastiskt att få göra debut här i talarstolen och få tala om inte bara ett utan många viktiga ämnen, nämligen kemikalier. I detta betänkande, MJU7 Kemikaliepolitik , behandlas 36 motionsyrkanden, varav 5 är i alliansformat.
Det är både glädjande och ganska hoppingivande att två av dessa leder till tillkännagivanden och bifall. Att vi bygger vidare på Alliansens politik och propositionen På väg mot e n giftfri vardag borgar för goda resultat och en kontinuitet i arbetet som vi inte ska underskatta eller vifta bort. Jag menar dock att vi i några frågor kan gå ännu längre och ha ännu mer offensiva skrivningar.
Bland annat gäller det de ekonomiska styrmedlen och begränsningen av hormonstörande ämnen. Jag yrkar därför redan nu på tre av alliansreservationerna, nr 2, 3 och 6, men jag återkommer till detta. Låt oss då tala om kemikalier.
Det är onekligen en viktig fråga för konsumenterna i butikerna, för våra alltmer globaliserade företag, för barnen i förskolorna och för ekosystemen vi lever och vistas i. Ja, kort och gott är kemikalier en springande punkt och en viktig fråga för alla människor runt om i världen. Fru talman!
Kemikalier finns överallt, och man kan säga att allt är kemi. Kemi är livsnödvändigt och en framtidsbransch då kemi kan lösa några av de framtidsutmaningar vi har. Det kan handla om bättre batterier eller renande miljöåtgärder. Men kemi omfattar också långlivade hormonstörande ämnen och bioackumulerande gifter. Vi är alltså beroende av kemikalier och det kemiindustrin producerar.
Men det finns också en risk för att vi långsamt och över generationsgränserna blir förgiftade, om det vill sig riktigt illa. Därför är det viktigt att dessa frågor tas upp och debatteras utförligt i Sveriges riksdag. De här frågorna är helt enkelt för viktiga för att lämnas åt slumpen. Fru talman!
Något vi också ska komma ihåg är att kemikaliedebatten likt klimat- och miljödebatten är dynamisk. Den förändras med tiden eftersom kunskapen ökar. Tittar vi tillbaka, inte så långt, ser vi ett industrialiserat Sverige där sot och aska kunde förpesta tillvaron runt fabrikerna.
Lösningen på det var att bygga skorstenarna högre för att på så sätt sprida ut det över större ytor och sedan hoppas att det regnade ned någon annanstans. Man kan säga att vi tidigare skickade utsläppen på posten utan att skriva en tydlig mottagare. Eller så kan man likna det vid spam. Det var inte heller länge sedan man trodde att högdosexponering av hormonstörande ämnen var det allra farligaste.
Med dagens kunskap vet vi att långvarig lågdosexponering kan vara minst lika farligt. Kunskapen som vi fått genom omfattande forskning, som finns hos våra kunniga expertmyndigheter och som debatteras livligt i civilsamhället är i dag större än den varit tidigare. Vi som sitter här vet mer om de kort- och långsiktiga effekterna än man gjorde för inte alls länge sedan.
Kunskapsinhämtningen har accelererat på 2000-talet, vilket är hoppingivande. Men det ska också omsättas i politik. Fru talman! Låt mig återvända till skorstenen. Att bygga skorstenarna högre för att skicka utsläppen längre bort är ett tydligt tecken på något som kan tyckas självklart i dag: Kemikalier bryr sig väldigt lite om nationsgränser. De färdas genom våra vattendrag, och de finns i molnen och i luften.
De finns i maten vi äter, i kläderna vi har på oss och i våra kroppar. Skadliga kemikalier kan spridas snabbt och över stora ytor. Det betyder att den nationella lagstiftningen kommer till korta om vi vill påverka i någon större utsträckning. Missförstå mig rätt. Det är glädjande att vi har en livlig debatt och att många belyser viktiga fakta genom sitt stora engagemang.
Men Sverige är ett litet, exportberoende land med öppna gränser i norra Europa. Skulle vi be någon utanför Europa att peka ut Sverige på en jordglob är risken överhängande att de i stället skulle peka på Schweiz. Det belyser det faktum att Sverige inte är den enda arenan där vi kan driva på för begränsningar av farliga kemikalier och för tydligare uppföljning.
Våra företag inte heller bara i Sverige utan på en alltmer globaliserad marknad. Därför blir tävlingen i att dra särlagstiftningen längst inte särskilt meningsfull. Vi har i dag en till stora delar harmoniserad kemikalielagstiftning inom EU. EU är en arena där vi har stor möjlighet att påverka, vilket vi också ska göra.
Reach har tagit oss en bit på vägen men måste ständigt underhållas för att bli spetsigare och kunna göra mer. Fru talman! Jag ser positivt på betänkandet och att utskottet vill driva på regeringen ytterligare för att begränsa kvicksilver och bromerade flamskyddsmedel på EU-nivå.
Alliansen har ju redan tidigare drivit på och lyckats få goda resultat i arbetet för att fasa ut kvicksilver globalt. Jag tänker på mötet i japanska Minamata 2013, där den tidigare miljöministern gjorde en stor insats. Nu är det dags att följa upp det arbetet på hemmaplan. På det stora hela är det ett bra betänkande.
Utskottet pekar särskilt på att alliansregeringens handlingsplan för en giftfri vardag är en viktig del av den samlade strategin för att nå miljökvalitetsmålet Giftfri miljö. Man slår också fast att kemikaliereglerna i hög grad är harmoniserade inom EU och att utrymmet för nationella särregler är begränsat. Det är en i grunden sund inställning. Alliansens motion om att begränsa ämnen i grupp får också ett visst erkännande i texten.
Motionen bifalls inte, och det kan man diskutera vad man tycker om. Men jag hoppas ändå på goda resultat. Jag kommer från Gotland, där vi har haft stora problem med nätdrogen spice.
Spice har den beskaffenheten att när en särskild substans förbjuds ändrar tillverkarna den kemiska formeln lite grann så att det blir något annat, som ibland är farligare och mer dödligt. Det krävs då en ny process för att förbjuda denna substans. Därifrån är det inte långa streck att dra till bisfenoler.
Vi kanske inte bara ska titta på bisfenol A utan också på bisfenol B och bisfenol S. Det är rimligt, både för effektivitet och ansvarsfullhet, att man tittar på ämnen i grupp när de har närbesläktade egenskaper. Jag närmar mig talartidens slut och vill därför sammanfatta detta komplexa och ibland ganska invecklade ämne. Sverige är på rätt väg när det gäller kemikaliepolitiken.
Vi driver på EU för fler begränsningar av farliga ämnen och har en industri som i mångt och mycket tar stort ansvar. Vi ser helheten både i Sverige och bortom nationsgränserna och bygger vidare på Alliansens tidigare satsningar och propositioner. Det är bra, för det ger kontinuitet och effektivitet i arbetet med att begränsa farliga ämnen.
Det kan man tycka är bra därför att det leder till miljökvalitetsmålet, men de små vinster vi får på vägen dit är också viktiga, inte nödvändigtvis för att de tar oss närmare målet utan även för att de i många avseenden räddar liv.