Gunilla Carlsson (M):
Låt mig börja med detta med Sida och personalförändringar, omorganisationer och så vidare. Varken med den förra generaldirektören eller med den nuvarande ledningen för Sida är det jag som initierar, genomför eller utvärderar organisationsförändringar. Min uppgift som statsråd är att se till att myndigheten är ändamålsenligt riggad för att kunna fullgöra de beslut som riksdagen har fattat.
Jag har inte att ha synpunkter på den hantering som nu sker inom ramen för myndighetsledningens eget ansvar. Jag tror att det är väldigt viktigt att riksdagens ledamöter respekterar och förstår den ansvarsfördelning som faktiskt råder, för det är lite grann så som hela vår verksamhet är uppbyggd.
Vad gäller mitt förfarande och hur jag har reagerat och agerat i olika sammanhang har jag haft som ambition att skapa ordning och reda i det svenska biståndet. Jag har sett väldigt mycket av bristande rutiner, dålig dokumentation och icke-fungerande efterlevnad av beslut fattade av riksdagen. Och det finns väldigt mycket kvar att göra vad gäller intern kontroll, styrning och bättre fungerande rutiner.
Det gäller inte minst det område som jag har tyckt varit viktigt för riksdagen, att få en resultatåterkoppling, att få mer av transparens. Det handlar om att göra det möjligt för alla som är engagerade i Sverige att följa biståndet och att se till att det blir mer tillgängligt. Det är därför vi inför en transparensgaranti, och det är därför jag oförtrutet kommer att fortsätta att jobba just med att se till att man ska kunna följa pengarna och att man ska utkräva ansvar, även det ansvar jag har. Att jag reagerade så hårt på korruptionsskandalen i Zambia berodde just på att det var i hälsosektorn.
Det finns väldigt mycket fattiga människor som vi kanske vill ge gratis bromsmediciner till för att de ska kunna överleva med till exempel hiv och aids. Då ser man att lokala, regionala och nationella politiker på vägen ser till att sko sig, så att den fattiga kvinnan kanske får betala 10 dollar för det som skulle vara gratis för henne. Det är pengar som hon inte har. Det är därför vi måste komma till rätta med korruptionen. Den sprider sig i hela samhällskroppen.
Det handlade inte om att komma åt olika biståndsaktörer, utan det handlade just om att säga: Vi måste se det här om vi ska komma till rätta med det och få ett ökat förtroende för biståndet, eftersom det många gånger kanske har varit just biståndsmedel som till och med har understött korruptionstendenser i vissa länder.
Därför har vi varit otroligt tydliga, inte bara på Sida, för att få bättre korruptionshantering, hantering av risker och för att kunna följa hur korruptionsfallen förebyggs och hur man hanterar dem när de uppmärksammas. Vi har naturligtvis också diskuterat med zambiska staten, och vi har diskuterat med andra givare för att man ska ta det här på allvar. Jag reagerade. Andra får bedöma om jag överreagerade. Men det viktiga för mig var att just agera.
Det gäller också det starka vad man skulle kunna kalla folkrörelsebiståndet eller det bistånd som kanaliseras via enskilda organisationer. Många gånger tycker man att det är en kvittohysteri och så vidare, men det är väldigt viktigt att säga att här måste det vara klockrent i hanteringen och tydliga regler. Det har de enskilda organisationerna själva gått i bräschen för, för de är väldigt transparenta och duktiga på att hantera de här pengarna, samtidigt som de är väldigt idealistiska och många gånger ändamålsenliga.
Det var alltså inte kritik mot enskilda organisationer utan det system man hade för att kunna följa det som jag bad Sida rätta till. Det blev då ett väldigt stort rabalder; man ville väl skapa en motsättning mellan ministern och de enskilda organisationerna. I dag ser jag att mer pengar kanaliseras i budgeten via det civila samhällets organisationer. Den största utgiftsökningen som riksdagen nu har att ta ställning till i årets budget är 4 miljarder i ökade biståndsanslag.
Finns det då någon som kan påstå att jag försöker smutsa ned biståndet genom att prata om korruptionsrisker och därmed försöka minska det? Det är väl snarare tvärtom. Genom mitt idoga arbete är det möjligt att öka vårt engagemang för fattigdomsbekämpningen i världen.