KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mehmet Kaplan (MP):
Mats Green har frågat mig på vilket sätt, och inom vilka områden, jag kommer att fortsätta arbetet med regelförenklingar inom bostadspolitiken. Låt mig inledningsvis säga att jag delar uppfattningen att många av de regelförenklingar som genomfördes under förra mandatperioden inom plan- och byggområdet har varit angelägna. Flera utredningar som den tidigare regeringen tillsatte pågår fortfarande eller har redovisats relativt nyligen.
Det är regeringens mening att arbetet med att förenkla och snabba upp byggprocesserna behöver fortsätta. Regeringen har mot bakgrund av det bland annat aviserat två propositioner inom PBL-området, plan- och byggområdet, under våren som avser regelförenklingar.
Det handlar dels om propositionen Nya steg för en effek tivare plan- och bygglag och ökad rättssäkerhet för verksamhetsutövare vid omgivningsbuller , dels om propositionen En effektiv och rättssäker PBL-överprövning .
Jag är övertygad om att det finns stora möjligheter att förenkla plan- och byggregelverket ytterligare, bland annat mot bakgrund av det arbete som pågår inom den parlamentariskt tillsatta Bostadsplaneringskommittén och den så kallade Planprocessutredningen. Därtill arbetar Boverket med flera olika uppdrag som syftar till att förenkla tillämpningen av regelverket.
Det handlar bland annat om att undersöka om det går att minska kraven på bygglov. Det handlar också om att se över de så kallade avståndsreglerna för friggebodar och så kallade Attefallshus, men också om att bättre samordna regelverket kring avloppsanläggningar mellan miljöbalken och plan- och bygglagen. Utöver det utredningsarbete som redan pågår kan det finnas behov av ytterligare regelförenklingar.
Inte minst handlar det om att förenkla administrationen för byggnadsnämnderna. Här menar jag att det bör vara möjligt att förenkla byggnadsnämndernas arbete genom exempelvis smarta lösningar som bygger på informationsteknik. Avslutningsvis vill jag understryka att det bästa sättet för att åstadkomma ytterligare regelförenklingar är att lyssna på dem som tillämpar reglerna. Det handlar om bostadsbolag, byggföretag, kommuner och våra myndigheter.
Det är också där som kunskapen finns om vilka regler som utgör de verkliga hindren. Jag är angelägen om att föra en kontinuerlig dialog med berörda aktörer i syfte att identifiera behov av ytterligare regelförenklingar.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar Nina Lundström och Mats Green för deras inlägg. Det är naturligtvis en viktig fråga som Mats Green lyfter fram, nämligen frågan om fortsatta regelförenklingar inom bostadspolitiken. Jag ska ta upp ett antal av dessa aspekter. Mats Green tar upp instansordningen i flera frågor.
Här finns ett problem sedan många år tillbaka. Från att ett bygglov ges till att det överklagas och till slut hamnar i och avgörs av Mark- och miljööverdomstolen har det passerat två instanser till, nämligen länsstyrelsen och mark- och miljödomstolen. Detta är någonting som jag har uppmärksammat, men jag är inte den första att uppmärksamma detta.
Tidigare har det också förts på tal att man måste göra någonting åt detta. Även aktörerna - byggföretagen och intresseorganisationerna - har lyft fram denna fråga. Därför finns det nu ett förslag som har gått ut på remiss, och remissvaren kommer att hamna hos mig framåt sommaren. Jag tror att det är i juni.
Jag kommer naturligtvis, precis som sig bör, att gå igenom dessa remissvar och hitta en balans för att lägga fram ett förslag som faktiskt tjänar bostadsmarknaden väl. Problemet med den instansordning som vi har i dag är inte bristen på kompetens utan snarare tvärtom.
Det finns väldigt mycket kompetens hos länsstyrelsen som handlar om regioner, områdesförhållanden och kontakter med de berörda och de myndigheter som finns på området. Problemet har snarare varit att det har tagit alldeles för lång tid från att länsstyrelsen får ett ärende till att de skickar det vidare.
Därför har jag vid samråd med landshövdingarna, som jag träffade nyligen, tagit till mig uppgifterna om att det numera går lite fortare hos länsstyrelserna. Det är naturligtvis något som kommer att framföras även i remissvaren från länsstyrelserna. Men jag vill betona att detta inte är någon enkel fråga.
I grunden handlar den nämligen om rättssäkerheten visavi de medborgare som känner att deras ärenden inte får hanteras lättvindigt. Jag finner att ett antal av Nina Lundströms frågor inte riktigt faller inom ramen för denna interpellationsdebatt. Men jag ska försöka svara på alla frågor ändå. En av frågorna handlade om smart informationsteknik.
Nina Lundström undrade på vilket sätt detta används och vad jag menade. Som it-minister har jag stort intresse för och följer e-förvaltning, alltså hur myndigheterna använder digitaliseringen inom sina respektive områden. Vi vet att kommunerna har ett stort användningsområde här.
Av de 290 kommunerna finns det för många som inte riktigt använder de geografiska informationssystemen på det sätt som Lantmäteriet med flera faktiskt har visat, nämligen tillämpningar som skulle göra det mycket enklare och effektivare att hantera den typen av frågor. Det är alltså det som menas med informationsteknik. När det gäller frågan om varför forskarna och intresseorganisationerna inte finns med i min uppräkning håller jag med Nina Lundström om att de borde finnas med.
Det finns säkert ett antal andra aktörer också som borde finnas med. Men intresseorganisationerna och forskarna bör absolut finnas med.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack till interpellanten och de övriga debattörerna! Det här handlar i grunden om två olika saker. Det ena är regelförenklingar inom bostadspolitiken, som interpellationen tar upp, och det andra är hur vi generellt jobbar med bostadspolitik. Jag ska försöka besvara ett antal av frågorna.
Nina Lundström påstår att jag skulle ha sagt att hennes frågor inte föll inom ramen för interpellationsdebatten. Jag sa att inte alla av dem gör det. Om jag räknade rätt ställde Nina Lundström sex frågor i sitt första anförande, eller till och med kanske sju, och alla var inte riktigt inom ramen för debatten. Men det är inte min sak att bedöma det, utan det gör talmännen. Mats Green ställde en ja- och nejfråga.
Precis som Mats Green vet är det inte rimligt att jag skulle säga hur det ska vara när jag precis har remitterat ett förslag som över 100 remissinstanser ska inkomma med synpunkter på. Det är lite förmätet att begära det, och det vore också förmätet från min sida att proklamera hur det ska vara.
Förslaget som gäller instansordningen är nu ute på remiss. Förslagets inriktning är att länsstyrelserna är en instans som eventuellt skulle kunna tas bort.
Men säg att vi får hundratals svar och att majoriteten av dem med adekvata formuleringar menar att länsstyrelserna inte bör tas bort, tycker då Mats Green att jag helt ska bortse från det? Det är ett mycket märkligt sätt att se på statsförvaltning och statsadministration. Då behöver vi ju inte remittera förslagen. Då kan vi anta förslaget rakt av.
Det finns en orsak till att man remitterar. Nu är förslaget ute på remiss. I förslaget har jag skrivit vad regeringen tycker, och nu ska vi få svar på det. Jag hoppas att detta är en ordning som vi är överens om. Det är så tidigare ministrar har gjort. De har inte kommit med förslag som inte är beredda, utan de har låtit remissinstanserna svara.
Därför går det inte att svara ja eller nej på Mats Greens fråga, och det hoppas jag att han respekterar. Ola Johansson berörde Bostadsplaneringskommittén och att jag hade tagit upp den frågan. Jag är lite bekymrad över att Ola Johansson spelar ned Bostadsplaneringskommitténs betydelse.
Det beror antingen på att den kommittén nu kanske inte riktigt kommer in på det spår som Ola Johansson och hans parti vill, eller så är det några andra orsaker. Du tog upp ett skäl, Ola Johansson. Du menade nämligen att den inte var inriktad mot regelförenklingar specifikt. Jag menar att kommittén med de direktiv den har är relativt vid i den bemärkelsen att den faktiskt kan komma fram till ytterligare ett antal områden som inte innefattas direkt av uppdraget.
Jag har varit med i riksdagen i åtta år, och jag har sett många parlamentariska utredningar komma med olika typer av förslag som kanske inte ligger exakt inom det specifika området. Det är lite lustigt att både Nina Lundström och Ola Johansson hänger upp sig på min förhoppning att kommunerna bör kunna förenkla byggnadsnämndernas arbete genom exempelvis smarta informationsteknologiska lösningar.
Detta är något som vi absolut kan debattera och diskutera, men det står bortom allt rimligt tvivel att det är ett område där fler kommuner kan bli bättre.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar Mats Green och övriga ledamöter för möjligheten att lufta denna viktiga fråga. Jag vill fokusera på två saker i mitt slutanförande.
Den ena handlar om det Mats Green och flera andra debattörer tar upp, nämligen att det skulle vara något fult eller skamligt att fortsätta att jobba på en linje där man samtycker i vissa delar, medan man tycker att andra kunde ha gjorts bättre.
Så gjorde man inte heller 2006, när den dåvarande regeringen tillträdde. Under åtta år har den regering där Fredrik Schultes och Mats Greens parti var störst gjort ett antal saker som jag kan ha åsikter om och där vissa detaljer var bra och andra - kan jag tycka - var dåliga.
Att helt bortse ifrån den åtta år långa perioden och säga att nu ska vi lägga om detta helt och hållet låter sig inte göras av två skäl. Det ena handlar om en långsiktighet i statsadministrationen, och det andra handlar om att det här området inte lämpar sig för den typen av ideologiska skygglappar. Jag kommer att svara på detta på samma sätt också i kommande debatter.
Mehmet Kaplan (MP):
Nina Lundström har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta så att utbudet av bostäder ökar och lyfter särskilt fram bostadssituationen för utsatta kvinnor. Inledningsvis vill jag säga att Nina Lundström tar upp en mycket viktig fråga. Bostadsbristen berör många, och särskilt svårt är det för utsatta personer som snabbt behöver en bostad.
Bristen på bostäder påverkar möjligheten för kvinnor och barn som till exempel lever i skyddat boende att återgå till ett vanligt liv. Den sekundära bostadsmarknaden växer, och socialtjänstens förutsättningar att stötta personer som är i behov av en bostad begränsas. En viktig del av lösningen är att åstadkomma ett ökat bostadsbyggande och ett byggande av bostäder som personer med vanliga inkomster har råd att efterfråga.
Ett ökat utbud av bostäder underlättar situationen både för enskilda och för kommunernas socialtjänst. Som jag tidigare anfört avser regeringen att skapa incitament för ett ökat bostadsbyggande. Att förebygga och motverka våld och andra former av övergrepp mot kvinnor har hög prioritet i regeringens jämställdhetsarbete. Det är viktigt att det civila samhällets organisationer får stöd för att utföra sin verksamhet.
De ideella kvinnojourerna utför ett betydelsefullt arbete med stöd och skydd till kvinnor som har utsatts för våld. Regeringen avsatte i budgeten för 2015 ytterligare 100 miljoner kronor per år för att stärka de ideella kvinnojourernas arbete och bidra till ökad långsiktighet och bättre planeringsförutsättningar.
Det är ytterst beklagligt att förslagen inte kan genomföras, eftersom budgeten röstades ned.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack Nina Lundström, Nooshi Dadgostar och Hillevi Larsson för denna viktiga debatt! Jag vill lyfta upp två saker som Nina Lundström frågade om. Den ena handlar om att omvandla befintligt bestånd till ägarlägenheter. Det är en fråga som man bör titta närmare på än vad som har skett under de senaste åtta åren. Jag vet inte vad Nina Lundströms regering gjorde i frågan.
Det är möjligt att hon kan redovisa något förslag eller en utredning som tillsatts som har kommit fram till olika typer av konkreta åtgärder för att ta itu med den fråga som Nina Lundström har lyft upp. Jag kommer sedan i samråd med Nina Lundström att föreslå olika åtgärder som skulle kunna vara intressanta för området. Vi får se vad åtta års arbete på området har gjort.
Den andra saken är frågan om små lägenheter eller inte. Min problemformulering var att det byggs för få bostäder, i synnerhet mindre lägenheter - hyresrätter. Det är ett svar på det stora problemet med bostadsbristen, och det är självklart också ett svar på det problem som Nina Lundström lyfter upp.
Det kommer alltid att finnas behov av större lägenheter och bostäder. Att ta mig på orden på det sättet var lite mer dramatiskt än vad jag hade tänkt mig. I grunden åstadkommer vi inte några svar och lösningar på bristen på bostäder i en handvändning. Det är fråga om ett långsiktigt arbete.
Jag vill ta upp en annan viktig fråga, nämligen hur ansvarsfördelningen är när det gäller mäns våld mot kvinnor och bostadsförsörjningsplikten. Vi vet att socialtjänsten i kommuner har ansvar för att ge stöd och hjälp till brottsoffer. Där finns också kortsiktiga och långsiktiga insatser utifrån en individuell bedömning.
Men de kan inte leva upp till sina åtaganden om det generellt sett inte finns en aktiv bostadspolitik. Under de senaste åtta åren har man i princip helt och hållet lämnat över ansvaret för bostadspolitiken, som då inte kan kallas politik, till att marknaden ensam ska sköta detta - precis som Nooshi Dadgostar så förtjänstfullt tog upp.
Marknaden har inte den typen av mekanismer så att den hanterar till exempel mäns våld mot kvinnor. Den ser inte till den typen av sociala aspekter som också måste finnas med i bostadspolitiken.
Därför är jag glad över att vi nu har en regering som tycker att frågorna är så pass viktiga att vi är beredda att satsa mycket mer pengar än vad Nina Lundström själv räknade upp, som också finns i den antagna budgeten. Det är ett socialt och strukturellt problem. Problemet fanns under den föregående mandatperioden och kommer att finnas, tyvärr, framöver också. Därför behövs en aktiv bostadspolitik.
Jag har tidigare i interpellationsdebatter redogjort för hur vi avser att jobba med frågan. Grunden för vad vi ska åstadkomma med den lag som trädde i kraft förra året ska självklart följas upp. Jag tar på mig det uppdraget. Här handlar det om något som vi brett, sju partier, i riksdagen är överens om.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack, Nina Lundström, för möjligheten att få debattera denna angelägna och viktiga fråga! Tack också till Nooshi Dadgostar och Hillevi Larsson för att ni har deltagit i debatten och tillfört viktiga dimensioner! Jag tar till mig det Nina Lundström har sagt. Jag tycker att det är oerhört viktigt. Det är en fråga där det egentligen inte finns skilda ståndpunkter.
Det handlar om en utsatt grupp människor som behöver allt stöd den kan få, som dessutom innebär att vi som samhälle måste stå upp för de värderingar som bygger på att alla människor har lika värde.
Den strukturella diskrimineringen av kvinnor i samhället får här sitt yttersta bevis för att det är en könsmaktsordning som genomsyrar alla delar av vårt samhälle. Jag tar med mig de frågor som har lyfts upp här, och jag kommer att titta på utredningen.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack, Lars Tysklind, för frågan! Det finns två ingångar i den här frågan. Den ena handlar om huruvida det är en nationell fråga eller inte.
Om det är som Lars Tysklind säger och det är den nationella frågan detta handlar om är det som jag sa i mitt förra anförande, nämligen att ärendet är KU-anmält, och det är KU:s uppgift att kontrollera regeringens och statsrådens arbete. Det är en oerhört viktig uppgift, och vi får se vad KU:s eventuella granskning leder till.
Den nationella biten, som Lars Tysklind avslutade sitt anförande med, handlar om principfrågan. Om vi däremot tar det till den lokala nivån, det som berör Stockholm, nämligen bostadsfrågan, är frågan om var och hur ny bebyggelse ska tillkomma i Stockholm ett ansvar för just Stockholms kommun.
Regeringen förväntar sig att Stockholms kommun kommer att redovisa sina planer inom ramen för samordnarens uppdrag. Det är också vad jag sa i mitt första anförande. Oavsett hur Lars Tysklind väljer att formulera frågan hamnar den antingen i det härad där det är KU som nu hanterar den eller hos Stockholms kommun.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack så mycket, Lars Tysklind, för möjligheten att åtminstone lite grann försöka penetrera den här frågan! En del av detta handlar om att regeringen har utsett Anders Sundström till samordnare för Bromma flygplats. Han ska pröva förutsättningarna för att utveckla flygkapacitet och öka möjligheterna till bostadsbebyggelse i Stockholmsregionen. Det ligger i uppdraget.
Men det är inte första gången frågan har varit uppe. Lars Tysklinds partiledare, Jan Björklund, lyfte frågan för inte så länge sedan. Den diskussionen finns på riksdagen.se att titta och lyssna på. Och diskussionen kommer antagligen även att återkomma framöver, så som jag förstår det som Lars Tysklind säger. Regeringen har tagit ett regeringsbeslut om att tillsätta den här samordnaren.
Och mitt ansvar som statsråd ligger i att verkställa regeringens beslut. När det gäller bostadsfrågan finns det för bostadsministern vissa rågångar. Varken jag eller tidigare bostadsministrar går in och säger hur en kommun ska hantera sin bostadsförsörjningsplikt. Det är helt och hållet upp till Stockholms kommun, i det här fallet. Den diskussionen förs i Stadshuset.
Och när Stadshuset eller de andra 289 kommunerna i Sverige vill föra en dialog med regeringen gör de det. Då följer de upp detta, och vi har som regering ett ansvar att föra en dialog med dem.
Mehmet Kaplan (MP):
Mats Green har frågat mig vilka konkreta bostadspolitiska åtgärder och satsningar jag hittills har tagit initiativ till och framför allt om det finns några planer från min sida på konkreta åtgärder och satsningar framöver.
I budgetpropositionen för 2015 satte regeringen upp ett mål om att det fram till 2020 ska byggas minst 250 000 nya bostäder. Bostadsbyggandet har under en rad år legat på alltför låga nivåer.
Sverige växer, och det finns ett underskott av bostäder till följd av att nyproduktionen av bostäder inte har hållit jämn takt med vare sig behov av eller efterfrågan på bostäder under en lång följd av år. Den generella bristen på bostäder gör det särskilt svårt för unga att etablera sig på bostadsmarknaden, och ett stort antal kommuner anger att de har brist på bostäder som unga efterfrågar.
Medianåldern för flytten hemifrån ökar i storstadsregionerna, och det råder en utbredd brist på studentbostäder på universitets- och högskoleorter. Bostadsbristen riskerar framtidens tillväxt, minskar rörligheten och försvårar matchningen på arbetsmarknaden. Bostadsbristen behöver mötas med ett ökat bostadsbyggande.
Det är särskilt angeläget att utbudet av alla slags hyresrätter, inklusive studentbostäder, ökar. Regeringen lyfte i budgetpropositionen för år 2015 fram nya tänkbara åtgärder, däribland frågan om att skapa lämpliga incitament såväl för byggande av små energieffektiva hyresrätter eller studentlägenheter som för de kommuner som står för ett ökat bostadsbyggande.
Miljonprogrammets flerbostadshus behöver moderniseras på ett socialt och miljömässigt hållbart sätt. Regeringen föreslog därför i budgetpropositionen en stor satsning på ett stöd för renoveringar av flerbostadshus i miljonprogramsområdena som bland annat bidrar till energieffektivisering. Jag beklagar att denna viktiga satsning röstades ned av riksdagen.
En viktig förutsättning för bostadsbyggandet är infrastruktur som ger människor möjligheter att snabbt och enkelt resa mellan bostad och arbetsplats. En annan är att också beakta behovet av att redan från början bygga hållbara bostäder och ett hållbart samhälle när man bygger nytt. Bostadsbyggandet är en del av stadsutvecklingen. Bra kollektivtrafik öppnar upp för nya, attraktiva lägen för bostadsbyggande.
I budgetpropositionen för 2015 aviserade regeringen att 500 miljoner kronor per år avsätts till insatser för förbättrade stadsmiljöer 2015-2018 i form av statlig medfinansiering till lokala och regionala investeringar i kollektivtrafik i tätort. Regeringen har givit Trafikverket i uppdrag att utveckla ett ramverk för så kallade stadsmiljöavtal med fokus på hållbara transporter.
Täta städer med goda möjligheter till cykel, gång- och kollektivtrafik samt god samhällsservice behövs dessutom för att fler ska kunna leva hållbart och för att man ska kunna bidra till att nå de nationella miljökvalitetsmålen. Jag kan försäkra Mats Green om att det pågår ett intensivt arbete i Regeringskansliet med att skapa förutsättningar för ett ökat bostadsbyggande.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar Mats Green för den viktiga frågan och Nina Lundström, Ola Johansson och Hillevi Larsson, som tog upp viktiga aspekter på detta. En viktig bit av själva grundfrågan handlar om hur vi ser på vad som har hänt de senaste åtta åren.
Vi kan luta oss tillbaka och tycka att det har varit en perfekt tid med väl avvägda förslag som har lett till att vi har ett fantastiskt läge där det knappt råder någon bostadsbrist. Jag är inte av den åsikten att man ska skylla allt på tidigare regeringar, utan jag tror att vi måste vara konstruktiva och titta framåt.
En del av min ansats i mitt svar handlar just om den konstruktiva hållningen. Det finns i dag en stor brist på hyresrätter och bostäder som vanliga människor har råd med. Bostadsbristen drabbar framför allt två grupper, unga och studenter samt människor som har en svag ekonomi.
Hillevi Larsson redogjorde förtjänstfullt för detta. Efter flera decenniers bostadsbrist ser vi tydligt att marknaden inte ensam klarar av att hantera detta.
Jag får därför inte ihop det när Ola Johansson helt enligt centerpartistisk tradition talar om att värna företagen och sedan i nästa mening säger att företagen nog inte behöver stöd. Jag får inte heller ihop det när Mats Green talar om två symboliska förslag i vår budgetproposition som röstades ned i kammaren.
De 1,7 miljarderna och pengarna till skollokalsrenovering skulle, enligt Mats Green, vara små symboliska summor. Å ena sidan tycker ni att det inte borde finnas några pengar till detta, å andra sidan tycker ni att det finns för lite pengar. Jag får ärligt talat inte ihop det, herr talman.
Det är en dubbel negation. Antingen tycker Mats Green, Nina Lundström och Ola Johansson väldigt olika saker eller så framställer de det som att oavsett vad jag säger kommer jag att hamna på fel sida om den gräns de har satt upp. Damned if I do, damned if I don't. Den typen av logik har jag svårt att bemöta.
Vi har varit tydliga med att Sverige befinner sig i en svår situation med allvarlig bostadsbrist. Jag har räknat upp ett antal områden där vi har framfört idéer för hur vi ska få igång ett byggande som genererar fler bostäder. Regeringens mål om 250 000 bostäder fram till 2020 ogillas av Mats Green.
Om vi under slutet av denna mandatperiod har detta mål i sikte borde Mats Green och hans kolleger i oppositionen vara glada. Kan vi nå 300 000 fram till 2020 är det bara bra.
Men hur man kan sätta upp ett vackert mål om 300 000 bostäder fram till 2020 och inte ha något annat aktivt bostadspolitiskt förslag än att lita på att marknaden ensam ska sköta detta med hjälp av regelförenklingar, som i och för sig är viktiga och bra, är för mig en gåta.