KBLab/rixvox huggingface dataset:
Roger Haddad (L):
Jag tackar statsrådet. Jag har ställt några frågor tidigare, så sent som i november, till regeringen om en nationell riktlinje och att Försvarshögskolan bland annat har föreslagit en sådan åtgärd, vilket också kommenteras i interpellationssvaret. Men problemet är att inrikesministern i den debatten i princip sa nej till en nationell riktlinje och avfärdade forskarna vid Försvarshögskolan.
Flera av de här punkterna är återkommande, och frågan kvarstår: Varför har det inte hänt mer på två och ett halvt år, trots att informationsdelning och en nationell riktlinje efterfrågades redan tidig höst 2016? Hur kommer det sig att detta kommer upp nu?
Jag har jobbat med de här frågorna i sju år, fru talman, först i Rikspolisstyrelsens styrelse med ansvar för terroristfrågor och sedan i justitieutskottet. Och jag blev faktiskt mörkrädd, orolig, för att det fungerar så dåligt, trots alla program, trots alla debatter och trots alla larmrapporter.
Då pratar vi inte om de små kommunerna, utan vi pratar om Örebro och vi pratar om Göteborg. En medarbetare från Göteborg, Bettan Byvald, medverkade i SVT. Hon sa: Hur ska vi på socialtjänsten klara vårt uppdrag när det gäller återvändande IS-terrorister eller IS-resenärer om vi inte får någon information?
Det är från stadsdelen Angered i Göteborg som flest unga personer har rest för att begå barbariska handlingar och mord eller för att stödja terrororganisationen Islamiska staten. Fru talman! Det är en liten men farlig indikator på att Sverige inte har en fungerande verksamhet mot terrorism och kontraterrorism.
Inte minst gäller detta det som faktiskt landar på statsrådet Alice Bah Kuhnkes ansvar. Vi talar inte bara om Säkerhetspolisen, utan det handlar om vad myndigheter, kommuner och skolor ska göra med dem som inte ska sitta i fängelse. Statsrådet undviker gång på gång att svara på det.
Det handlar inte bara om demokratifrämjande och att utbilda lärare. Fru talman! Det refereras till handlingsplaner. Jag tror inte att alla de handlingsplaner som det refereras till i interpellationssvaret finns på riktigt. Ta till exempel min hemkommun Västerås, Sveriges sjätte största stad. Där antog kommunstyrelsen i mars förra året en strategi mot våldsbejakande extremism.
Vi hade tagit upp frågan redan i november 2015, men när frågan kom till kommunfullmäktige för två veckor sedan visade det sig att de kommunala förvaltningarna, bland andra kultur och fritid som betalar ut föreningsbidrag och socialtjänsten, inte kände till den strategi som kommunstyrelsen antagit. De skrev i yttrandet: Vi har varken kompetens, resurser eller kapacitet att bedöma eller jobba med dessa frågor.
Fru talman och fru statsråd! Detta är ytterligare en indikator på att det inte fungerar. Det skrämmer och oroar mig. Inte minst är liberalerna kritiska till att regeringen har sagt nej när vi har föreslagit förundersökningar, nationella riktlinjer och dubbel åklagarkapacitet.
Roger Haddad (L):
Det är ytterst allvarligt att olika statsråd i regeringen Löfven säger olika saker om hur det står till med IS-återvändarna och hur vi ska jobba med dem. Det är också ytterst allvarligt att inrikesministern i november motsatte sig de nationella riktlinjer som Liberalerna har föreslagit och som stöds av demokratiministern.
Det är också allvarligt att inrikesministern motsatt sig vårt krav på ändrade sekretessregler, något som demokratiministern nu helt plötsligt vill se över. Detta är inte hållbart. Vi kräver en tydligare samordning inom regeringen i dessa frågor.
Jag är förvånad efter att ha tittat igenom materialet, haft kontakt med kommuner och lyssnat på vad Bettan Byvald i Angered sa i SVT om att det inte finns något arbete mot IS-återvändarna hos den nationella samordnaren.
Sverige har i dag på myndighetssidan, alltså i den del som demokratiministern har ansvar för, inget systematiskt arbete mot återvändande IS-terrorister. Detta är mycket allvarligt, fru talman. Liberalerna kräver därför nationella riktlinjer, fördubblad kapacitet för att utreda fler, obligatoriska förundersökningar och ändring av sekretessen.
Det är först då skolor, socialtjänst och andra myndigheter har åtminstone en chans att hindra både dem som kommer tillbaka och de ensamvargar som Säpo har identifierat och som utgör det största hotet mot svensk demokrati just nu: den våldsbejakande islamistiska terrorismen.
Roger Haddad (L):
Det framkom inga yrkanden i Polisutbildningsutredningen från några partier om att förkorta utbildningen. Det kan ha kommit senare, men det är ingenting som vi står bakom. På två av tre lärosäten får redan polisstudenter som genomgår polisutbildningen motsvarande 80 högskolepoäng. Jag hoppas att dessa akademiska poäng är kompatibla, jämförbara, med högskolelagens krav.
Det vi motsätter oss är att man förlänger polisutbildningen och teoretiserar den ytterligare. Det finns också ett krav från riksdagens majoritet som innebär att om man ska utveckla polisutbildningen vill vi se fler praktiska moment.
Det är huvudsakligen en yrkesutbildning, ett hantverk, där man ska klara av allt tuffare situationer ute i samhället. Jag läser i inrikesministerns skriftliga svar att han inte är för en ordning där riksdag eller regering säger att lönerna för polisen ska höjas.
Men det är uppenbart att det är tillåtet att på Utbildningsdepartementet och på socialdemokratiska och miljöpartistiska presskonferenser säga att det är viktigt att höja lärarnas löner. Ni måste ändå ha en linje i den här frågan. Antingen kan man göra det, eller också kan man inte göra det.
Med min bakgrund som lokalpolitiker och som riksdagsledamot vet jag ändå så pass mycket att om vi inte skapar budgetutrymme och inte säger att vi vill öka lärarnas löner eller karriärmöjligheter, då blir det inte så. Det räcker inte bara med att anvisa 700 extra miljoner som regeringen nu har presenterat. Dessa pengar kommer i första hand att gå till att täcka de kostnader som uppstod i höstas när rikspolischefen anställde fler civila. Tack för debatten!
Roger Haddad (L):
Tack, demokratiminister Alice Bah Kuhnke, för svaret på min interpellation! Liberalerna inlämnade den här interpellationen den 6 april. Bakgrunden är att vi ingick en överenskommelse med regeringen redan 2015 när det gäller åtgärder mot terrorism men också radikalisering och våldsbejakande extremism.
En del i den överenskommelsen var att vi inte ska ha några offentliga medel som går till organisationer eller trossamfund som på olika sätt stöder extremism, radikalisering eller annan typ av våldsbejakande budskap. Ett konkret resultat som vi välkomnar är utredningen om översyn när det gäller trossamfunden som statsrådet har refererat till.
Det vi saknar och fortfarande inte har sett något konkret om är de som inte omfattas av trossamfunden. Herr talman! Till dem som följer den här debatten vill jag säga att när det gäller trossamfunden handlar det om drygt 90 miljoner kronor per år som fördelas till dem.
Vi tycker att det är bra att den utredningen görs, men den stora ekonomiska potten på drygt 300-400 miljoner kronor per år fördelas av Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor. De fördelar pengar till föreningar och organisationer, och de omfattas inte, menar vi, av den här översynen.
Jag vill fortfarande få ett svar på frågan om regeringen tänker tillsätta en utredning eller göra en översyn när det gäller den delen.
Statsrådet skrev ju själv en artikel för snart ett år sedan, den 1 juni, om just åtgärder mot hatpredikanter och hatorganisationer. Då är frågan: Har stödfunktionerna och regelverket när det gäller etniska organisationer förändrats sedan förra året? Översynen när det gäller trossamfunden har påbörjats. Det vet vi.
Har myndigheternas rutiner för att betala ut bidrag förändrats sedan den 1 juni förra året? Regeringen skrev i den artikeln att man är beredd att se över detta. Herr talman! Avslutningsvis vill jag säga att regeringen här säger i sitt svar att det i flera förordningar som reglerar statsbidrag till organisationer finns demokrativillkor.
Har vi ännu inte, snart ett år efter demokratiministerns artikel och två och ett halvt år sedan statsrådet tillträdde sitt uppdrag, gjort de här skärpningarna, trots återkommande blufforganisationer och extremistiska personer och organisationer som fortsätter att ta del av statens offentliga medel?
Roger Haddad (L):
Jag är inte alls imponerad av statsrådets svar. Hur kan man stå i den här kammaren och vara nöjd med att extremistiska, våldsbejakande muslimska organisationer fortfarande och återkommande får bidrag av de myndigheter som statsrådet har ansvar för? Jag har med mig exempel på ett par beslut som myndigheten under statsrådets departement och utbildningsdepartementet har beslutat om.
Det gäller Sveriges Förenade Muslimer och exempelvis projektet Spiritus Mundi, som nyligen fick ett beslut om att återbetala bidrag. När Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor i oktober granskade exempelvis Sveriges Förenade Muslimer ansåg man att de inte hade begått några fel och att de var berättigade till den dryga halva miljon de fick förra året.
Men för två veckor sedan kom ett nytt beslut från samma myndighet, som lyder under demokratiministern, där det stod att de ska återbetala och att de inte har rätt till bidraget. Hur kommer det sig att man på så kort tid kan fatta så helt olika beslut i så viktiga frågor? Det är uppenbart att kontrollen brister.
Det är uppenbart att myndigheten, MUCF, inte fullgör sitt uppdrag. Jag har sett ett uttalande man har gjort om att det beslutet har fattats på grund av skarpare bedömning. Vi kan inte bara hoppas att det sitter en tuff handläggare på en myndighet.
Regelverken, strukturerna, måste vara jättetydliga. Imamer och religiösa ledare som säger att tolvåringar ska hamna i helvetet ska banne mig inte ha en krona av skattebetalarnas pengar, herr talman! De som jämför flickor med rena chokladaskar ska inte ha pengar.
Flera av föreningarna som får bidrag av de här myndigheterna har anlitat hatpredikanter eller predikanter som förordar en syn som inte är förenlig med demokratiska principer. Det gäller synen på kvinnor, och det gäller hur de har uttalat sig antisemitiskt eller för den delen homofobiskt.
Två och ett halvt år efter att regeringen och statsrådet tillträdde och snart ett år efter att statsrådet skrev sin artikel fortsätter utbetalningarna av bidragen till dessa organisationer. Det är obegripligt. Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor följer ett slags riktlinjer för hur de ska granska. Jag har ägnat ett antal timmar åt att studera hur de jobbar. Herr talman!
De tittar på stadgar, årsmötesprotokoll, verksamhetsberättelser och policydokument. Det är väldigt enkelt att ta del av de handlingarna, antingen direkt eller från hemsidan. Det står också att de vid behov kan titta på nyhetsrapportering eller besöka organisationernas hemsidor - vid behov.
Om det är den kontrollapparaten, den tuffa kontrollfunktionen, som statsrådet hänvisar till blir jag orolig. Det är nämligen inte alls ett effektivt sätt att komma åt de föreningar som vi verkligen vill komma åt.
Roger Haddad (L):
Det här är en anmärkningsvärd debatt. Varför kommer då statsrådet, demokratiministern, över huvud taget till kammaren och besvarar min interpellation om demokratiska principer när det gäller bidrag och organisationer som inte omfattas av översynen när det gäller trossamfund? Demokratiministern kanske skulle ha överlämnat interpellationen till sin kollega. Dessutom är hon och hela regeringen kollektivt ansvariga för det man har gjort och inte har gjort när det gäller de här frågorna.
Det räcker inte att säga att det är fruktansvärt och att de här organisationerna inte ska ha några pengar. Faktum är att de organisationerna fortfarande får statliga bidrag från olika typer av myndigheter. Vi har också frågat regeringen om man kan göra någonting från nationell nivå när det gäller de kommuner och regioner som på olika sätt är med och finansierar, med lokaler och föreningsbidrag, och där kontrollen är dålig.
Det finns oerhört många exempel där det inte fungerar. Demokratiministern refererar själv i sitt svar att hon har gett det ena och det andra uppdraget, att hon har gett Statskontoret uppdrag. Man kan inte i ena stunden säga "Nej, jag har inte ansvar för den här frågan" för att andra stunder företräda regeringen, i interpellationssvaret och i varenda mediekommentar när det gäller bidrag till extrema organisationer. Det är ohållbart. Herr talman!
Jag inser att demokratiminister Alice Bah Kuhnke inte vill ha ansvar. Hon har egentligen inte gjort särskilt mycket åt problemet, trots att hon skrev en jättelång artikel den 1 juni 2016 och trots att hon tycker att det här är fruktansvärt och oacceptabelt.
Jag kan bara konstatera att våldsbejakande extremister, imamer som vill kasta tolvåringar i helvetet och de som har en fientlig kvinnosyn fortsätter att få bidrag från svenska staten. Det är helt oacceptabelt.
Roger Haddad (L):
Tack så mycket, inrikesministern, för svaret! Anledningen till att Liberalerna ställde ytterligare en interpellation är fortsatta problem i Sverige med polisavhopp - poliser som slutar i förtid, poliser som förtidspensionerar sig, poliser som kanske vill gå ned i tid och ta ut deltidspension men inte får det och till slut lämnar yrket.
Det som bekymrar mig mest, herr talman, är att de siffror jag fick för en månad sedan visar att det är fler yngre poliser som lämnar yrket - poliser under 40 år. De har alltså utbildats i två och ett halvt år och aktivt sökt sig till ett jätteviktigt yrke men väljer sedan av olika skäl att lämna Polismyndigheten. Det är detta som är allvarligt.
Vi kan leka med siffror: Har vi fått fler poliser, fler polisanställda eller färre poliser? Men jag konstaterar för vår del, utifrån det underlag jag har från polisen, att det exempelvis i år är 349 poliser som av olika skäl har slutat vid myndigheten - några har naturligtvis gått i förtidspension.
Jag tycker att detta är mycket allvarligt, och vi har knappt hunnit halvvägs in på året. Vad blir konsekvensen om denna utveckling fortsätter? Vi kan varje dag ta del av rapporter i medierna men också göra egna besök i utsatta och särskilt utsatta områden.
Polisen redovisade nyligen att det skett en ökning av antalet särskilt utsatta områden, där det råder parallella strukturer. Man vågar inte vittna, tipsa polisen, berätta vem som har skjutit vem eller hjälpa samhället att få bukt med de skjutningar och mord vi ser. Men vi ska inte bara fokusera på de särskilt utsatta områdena.
Det finns också andra kommuner och stadsdelar i vårt land där en polisiär närvaro saknas. Där upplever man otrygghet och att polisen har kommit längre från medborgarna. I denna debatt har jag ytterligare en fråga, herr talman. Socialdemokraterna och inrikesministern gick nyligen ut och sa att man vill få fram 10 000 fler polisanställda.
Men vi lyckas inte ens i dag fylla de 800 platserna på polisutbildningen, med tre lärosäten utspridda över landet. Det finns fortfarande mellan 100 och 150 tomma platser.
Det skulle krävas oerhörda satsningar men också ett ökat söktryck för att nå 800 fyllda platser inom befintliga ramar. Jag har läst svaret, herr talman, flera gånger - upp och ned, fram och tillbaka.
Men jag har inte hittat svaret från inrikesministern på frågan hur regeringen ska få 10 000 fler polisanställda. Hur ska han locka och rekrytera? Jag får inte heller, fast vi återkommande har tagit upp detta i ett och ett halvt år, något svar på frågan vad regeringen gör för att stoppa avhoppen. Vad gör regeringen för att locka tillbaka poliser till detta viktiga yrke?
Inga svar får jag, och det är helt oacceptabelt.
Roger Haddad (L):
Under inrikesminister Anders Ygeman har Sverige färre poliser, även i yttre tjänst. Om jag har fel vill jag att du, Anders Ygeman, rättar mig i denna kammare. Varje dag kan vi höra inrikesministern gå ut till allmänheten och säga att vi aldrig har haft så många poliser, och nu har han börjat lägga till polisanställda.
Men denna debatt handlar om antalet poliser - uniformerad polis och poliser som har gått två och ett halvt år och jobbar inte minst i yttre tjänst men också inomhus. Antalet poliser i Sverige, Anders Ygeman, är färre nu. Vi har aldrig haft så få poliser som de senaste sju åren, under din tid som minister.
Vi har 19 676 poliser, men där har man även räknat in 300 polisaspiranter. Egentligen är antalet färdigutbildade poliser i tjänst alltså ännu lägre, ungefär 19 300.
Men inrikesministern säger ingenting om det som är viktigast för att höja yrkets attraktivitet och locka tillbaka poliser, nämligen dels arbetsmiljö, som har nämnts, dels lönesatsning och karriärmöjligheter. För drygt en månad sedan hade vi en liknande debatt om lönerna, och då sa regeringen att detta är arbetsgivarparternas ansvar.
Att Socialdemokraterna går ut och lovar en nationell lärarlönesatsning är tydligen okej, men inte en nationell polislönesatsning. Jag vill ha besked i dag, inrikesministern. Varför lägger regeringen inte fram någon lönereform för att behålla och locka tillbaka de hundratals poliser som har slutat? Detta är fullt möjligt.
Jag läste nyligen en intervju med rikspolischef Dan Eliasson i Svenska Dagbladet. Han sa att han inte har någon möjlighet att höja polisernas löner. Jag hör ibland statsministern och även inrikesministern gå ut och säga att vi måste höja polisernas löner. Jag vet inte om det är slarvigt eller underbyggt.
Om inte rikspolischefen kan göra det måste jag rimligen, herr talman, vända mig till ansvarig regering och ansvarigt statsråd, nämligen inrikesministern. Är det regeringen som måste ge signalen till rikspolischefen och Polismyndigheten om att man avsätter x kronor i budgeten för att de ska kunna påbörja en lönereform? Ja eller nej?
När det gäller antalet antagna till polisutbildningen har jag noterat att det är många som har sökt, och det är mycket positivt. Det nämndes här att det är 9 000 som har sökt. Men det är 693 av dessa 9 000 studenter som är kallade till höstens polisutbildning. Vi får se hur många av dessa 693 som faktiskt påbörjar sin utbildning.
Det räcker inte att de bara klarar testerna, kallas och antas. De måste också påbörja och helst slutföra utbildningen. Vi från Liberalerna har aviserat detta under lång tid. Vi lade mycket pengar redan förra året, vilket inte regeringen gjorde, på att utöka antalet civilanställda men också antalet poliser.
För att vi från Liberalerna ska vara realistiska och trovärdiga och för att man ska nå 5 000 fler poliser betonar vi hela tiden att man är helt beroende av att locka tillbaka hundratals utbildade poliser som har slutat i förtid för att de inte har känt sig trygga i Polismyndigheten. Vad är Socialdemokraternas svar?
Roger Haddad (L):
Först vill jag rikta mig till de civilanställda inom polisen, som gör ett viktigt jobb. I Liberalernas budget från i höstas anslogs mer pengar till att anställa 1 100 fler civila inom Polismyndigheten, utöver regeringens budget. Så kom inte, herr inrikesminister, och tala om för Liberalerna att vi inte satsar på de civilanställda! Satsningen på dem måste absolut gå hand i hand med satsningen på poliserna. Herr talman!
Jag förstår att inrikesministern inte har ekonomi för att berätta hur han ska nå 10 000 fler polisanställda, oavsett uppdelning, och definitivt inte hur han ska uppnå ett antal tusen fler poliser. Det räcker inte med retorik. Det måste vara trovärdigt och realistiskt.
Jag har suttit en halv dag med Rekryteringsmyndigheten och tittat på hur många fler som behöver ansöka, antas och så vidare för att man ska uppnå dessa astronomiska siffror. Vi talar om 25 procent eller 30 procent fler i alla kategorier. Ni har ingen trovärdig finansierings- eller rekryteringsplan.
Det är därför det är viktigt med lönesatsningar. Återigen: Inrikesministern har ett anförande kvar. Rikspolischefen säger att han inom ramen för den svenska modellen på arbetsmarknaden inte kan höja polisernas löner även om han skulle vilja. Staten är arbetsgivare för svensk polis.
Då tycker jag, som ledamot i justitieutskottet, att det är rimligt att fråga rikspolischefens chef, nämligen inrikesministern: Tänker ni ta ett ansvar och lägga fram en lönereform när det gäller svensk polis?
Roger Haddad (L):
Tack, inrikesministern, för svaret! Liberalerna har återkommande ställt frågor här i kammaren om hur Sverige ska hantera det faktum att över 140 personer som uppenbart har deltagit i strid för bland annat Islamiska staten också har återvänt till Sverige.
Så sent som i april i år gav regeringen ett uppdrag till Säkerhetspolisen gällande hur myndigheten ska intensifiera sitt arbete kring återvändare.
Vi har också kompletterat vår interpellation med att det förs en debatt, nationellt och inte minst kommunalt, om hur Lund, Malmö eller Stockholm ska hantera så kallade IS-återvändare.
Även en av de allra främsta experterna, Peder Hyllengren vid Försvarshögskolan, har gått ut och kommenterat debatten och sagt att det råder stor osäkerhet och otydlighet. Vi har också återigen konstaterat att det bara är två av dessa återvändare som har blivit dömda i Sverige för deltagande i IS barbariska terrorism.
Detta är fullständigt oacceptabelt. Jag kom med stor tillförsikt till kammaren i dag för att få ta del av statsrådets svar om vår beredskap. Det står i ungefär en mening att Säpo fått i uppdrag att intensifiera arbetet och att ett antal miljoner kommer att avsättas för 2017-2020, men i praktiken är det 80 miljoner i nästa års budget.
Det är den riksdagen kommer att fatta beslut om senare under vintern. Men jag vill fortfarande få besked, förhoppningsvis i dag, fru talman. Hur ser Säpos beredskap ut? Är inrikesministern nöjd med Säkerhetspolisens arbete?
De levererade ett material till regeringen den 31 maj - vad står det i de dokumenten, som faktiskt kan förmedlas till lagstiftaren? Vi kan inte sitta i ett rum och förhandla om att komma åt terrorister, åtala dem, lagföra dem och straffa dem när det är två stycken som har dömts av dem som har kommit tillbaka, Anders Ygeman.
Hur kommer det sig att Sveriges säkerhetspolis, som du är ansvarig för som minister i regeringen, säger att 146 har kommit tillbaka och det ändå inte lett till att fler har blivit både åtalade och dömda? Två stycken!
Inrikesministern säger också att arbetet med att kriminalisera stöd för terroristorganisationer och samröre utomlands bereds.
Jag har artiklar från 2014 av det dåvarande oppositionspartiet Socialdemokraterna, och jag har sett artiklar från juni 2016 om att man ska kriminalisera samröre och strid utomlands.
Men jag har också med mig regeringens propositionslista, och det finns inga förslag om att återkomma till riksdagen denna vinter, trots allt som har hänt i vår omvärld.