KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Hjälmered (M):
Genom en arbetslinje och en ansvarsfull ekonomisk politik har Sverige kunnat för inte så länge i riksdagen kunnat fatta beslut om en forskningssatsning. Det innebär att alla universitet och högskolor får ökade medel. Jag tycker att Lantbruksuniversitetet och andra utifrån det måste prioritera inom sin budget. Alla får mer forskningspengar med den forskningspolitik som riksdagen fattade beslut om för inte så länge sedan. När det gäller pris på utsläpp vill jag säga att vi absolut tycker att det ska vara så. Man ska bära sina miljökostnader. Det är den bärande principen.
Sedan måste man alltid väga av olika insatser. Sverige har redan i dag en otroligt hög koldioxidbeskattning. Då måste en höjning vägas av mot risken för koldioxidläckage, att man flyttar industrier eller annan verksamhet och inte får miljöförbättrande åtgärder. Det måste man alltid väga av. Blickar vi några åt tillbaka i tiden kan vi se vad Alliansen har gjort. Vi har gjort en grön skatteväxling, som Miljöpartiet ofta pratar om. Det är jobbskatteavdrag i kombination med höjda miljöskatter.
Det är väl något som man skulle vara väldigt positiv till i sådana fall. Återigen: Jag ser gärna att man skulle få en beskattning av bränsle för flyg- och sjöfart. Slutligen när det gäller utsläppshandelssystemet och ETS: Vad världen behöver - det får vi inte glömma bort - är en internationell överenskommelse. Det är det som är den stora lösningen, så att vi inte tappar korten i detta. Med det sagt är ändå handelssystemet en bärande del i en europeisk klimatpolitik. Det är oroande med ett lågt pris.
Vi i Alliansen har utifrån förhandlingar landat i att vi är öppna för backloading, som det kallas. Det är ett konstigt begrepp. Men vi ska vara medvetna om att det har handlat om att ratta och mickla med priset i hopp om att få upp det hela. Den ambitionen har inte funnits i förslaget om att minska antalet utsläppsrätter, att det systemet skulle innebära att det blir minskade utsläpp kopplade till det, så att vi vet vad vi pratar om.
Vi får inte tappa bort de stora sakerna, att vi fortsatt måste diskutera klimatmål till 2030 och till 2040 och att det internationella arbetet måste fortgå.
Lars Hjälmered (M):
Jag tycker att alla de styrmedel som vi sätter på plats måste vägas av, så att vi ser vad kostnaden och nyttan är med olika styrmedel. Vi kan se att vi till exempel har en mycket hög koldioxidbeskattning i Sverige. Det finns många länder som inte har en sådan eller har en mycket låg sådan beskattning. Det är klart att en höjning av den svenska koldioxidbeskattningen på marginalen här och nu kan ge väldigt liten miljönytta relativt vad den skulle ge om andra länder faktiskt tog efter Sverige i den delen. Likadant är det med kilometerbeskattning och annat.
Vi måste väga av alla insatser, i det fallet mot att hela landet ska leva. Vad gäller Miljömålsberedningen tycker jag att det inspel som Helena Leander kommer med är glädjande. Jag tycker att vi i vårt senaste kemikaliearbete hade mycket bra diskussioner.
Precis som du själv ger uttryck för kunde vi utanför riksdagens kammare och utskott sitta ned och resonera med experter om de svenska utmaningarna och seriöst titta på dem, se att det inte alla gånger är så enkelt och fundera över vad som kan vara svenska åtgärder. Jag tycker att vi har konkreta förslag, förslag som snart kommer att beslutas av regeringen vad gäller etappmål och annat.
Det är inga konstigheter att det förskjuts, som man kunde få intryck av tidigare i debatten från Sara Karlsson, utan den typ av etappmål som vi har pratat om ska genomföras. Det har varit ute på sedvanlig beredning. Det är så man gör i Sverige. Man tar fram förslag och är lite noggrann, och sedan låter man alla människor vara med och yttra sig. Slutligen vad gäller detta med budget till den här typen av utredningar: Det är klart att vi är styrda av kommittéförordningen. Men det hindrar inte att vi kan ta fram förslag på alternativ finansiering för att finansiera olika åtgärder.
Jag tycker att det är rätt viktigt att när vi lägger fram förslag för regeringen, som vi ska göra nu i juni eller gör i kommande uppdrag, är det viktigt att det är kostnadseffektiva och bra lösningar som är möjliga att genomföra, så att det inte senare blir stopp i maskineriet, eftersom vi har talat om höga ambitioner men inte genomförbarhet i det hela. Det är också ett ansvar som vi har.
Lars Hjälmered (M):
Det är riktigt att vi hade ett miljömålsråd tidigare. En av bristerna med detta var att det inte hade en politisk koppling. Man tog fram seriösa och bra förslag och underlag. Men det som saknades i det tidigare upplägget var ett forum för någon form av politiska samtal för att bryta de riktigt svåra frågorna. Den rollen fyller Miljömålsberedningen i systemet.
Förhoppningen är att myndigheterna utifrån sina respektive uppdrag ska klara det som miljömålsrådet tidigare gjorde, alltså att lämna förslag inom sina respektive områden utifrån de uppdrag som de har från regeringen i regleringsbrev och så vidare. När det gäller de uppdrag som Miljömålsberedningen tar sig an var vårt första uppdrag snarare en formfråga, nämligen att ta fram en så kallad utredningsplan.
När beredningen var tillsatt skulle man fundera på följande: Vad är de största utmaningarna av dessa 16 mål? På vilka områden behöver vi göra politiska överväganden och avvägningar? Då kom vi fram till att just de saker som vi har jobbat med, som vi jobbar med nu och som ligger framför oss gäller vatten, kemikalier och markanvändning.
Det var det som vi i politisk enighet sade är de tuffaste utmaningarna som vi behöver sätta och ned och seriöst fundera närmare på. Men jag utesluter inte att det inom en snar framtid är läge för Miljömålsberedningen att fundera på vad som är nästa tag när vi nu har jobbat ett tag med dessa uppdrag, till exempel kemikaliebetänkandet. Finns det anledning att till exempel titta på nya stora uppdrag för att ta detta arbete vidare?
Vårt uppdrag som beredning löper faktiskt hela vägen fram till 2020 även om kanske varken Helena Leander eller jag kommer att sitta med i beredningen fram till dess.
Lars Hjälmered (M):
Jag talade i mitt anförande om vikten av det första jobbet, chansen som vi som unga människor ska få att ta det viktiga klivet in. Man kanske aldrig tidigare har jobbat och saknar erfarenhet. Man kanske konkurrerar med någon som har jobbat på en arbetsplats i fem eller tio år. Det är det som gör att man kan få en pinne i cv:t. Det här är utomordentligt viktigt. Vi talar ofta om ungas möjligheter och om ungdomsarbetslöshet.
Vi möter det med olika reformer: RUT, ROT, sänkt skatt på att anställa unga och sänkt matmoms på restauranger, för att ge några exempel. Vi vet att det finns ett antal partier - Socialdemokraterna, Miljöpartiet, Vänsterpartiet - som alla har förslag om att dubblera skatten på att anställa unga. Men inte bara det, utan Sverigedemokraterna enas med dem om den linjen. Då kan man titta på Josef Franssons egen valkrets, Skaraborg.
Där finns det väldigt många unga människor som jobbar till exempel på Commerce i Skövde, på McDonalds, på Julas centrallager i Skara och i butiker, på lager och på andra arbetsplatser. Det är likadant inom försvaret i Skövde och på viktiga jobb inom äldreomsorg eller förskola. Det är dem en höjd skatt på att anställa unga tydligt slår mot.
Därför vill jag, herr ålderspresident, fråga Josef Fransson om han har räknat på hur många unga människor i hans egen valkrets som kommer att förlora jobbet med Sverigedemokraternas förslag om att höja skatten på unga medarbetare.
Lars Hjälmered (M):
Allt det här med lärlingar är jättebra. Jag tror att vi är brett politiskt eniga om att vi behöver mer av lärlingsutbildning och mer av lärlingsanställningar i yrkeslivet - just detta att kunna komma in på en arbetsplats och arbeta och få utbildning kombinerat. Vi behöver göra väsentligt mer för att ställa om det svenska näringslivet och samhället till ett annat sätt att arbeta på än i dag. Men det handlar också om vad vi politiskt med olika verktyg gör för att underlätta.
När vi talar om de här visionerna, idéerna om att fler unga ska få chansen på arbetsmarknaden, handlar det om konkret politik. Då kan jag konstatera att Sverigedemokraterna vill höja skatten på att anställa unga. De vill göra det dyrare och svårare för unga människor på Jula i Skara, på Commerce i Skövde, inom försvaret i Skövde. Det är där det tydligt slår mot ungas möjligheter att få ett arbete när de är 18, 19, 20 år och ska konkurrera utan erfarenhet med någon som har arbetat tidigare.
Jag tycker att exemplet besöksnäringen är ganska intressant. Det har gjorts undersökningar där man har tittat på andelen unga och utrikes födda som jobbar i den branschen i relation till andra. Då kan man konstatera att inom besöksnäringen, som ju är hotell, restauranger, skidanläggningar och en massa andra saker, är bortåt en tredjedel av dem som arbetar unga under 25, medan det är 10 procent på arbetsmarknaden i övrigt.
Vi kan konstatera att 60 procent av de företag som finns inom besöksnäringen drivs av människor med utländsk bakgrund. Jag skulle vilja hävda att det är den bransch som tydligast hjälper till att få in unga människor och människor med utländsk bakgrund på arbetsmarknaden. Det är därför jag ser med oro på att Sverigedemokraterna så tydligt slår mot en sådan viktig bransch som hjälper många unga människor in till det första, viktiga jobbet som kan vara klivet in på arbetsmarknaden, till en egen inkomst och till en vidare karriär.
Lars Hjälmered (M):
Sverige är ett väldigt exportberoende land. Ungefär hälften av vår ekonomi är kopplad till import och export. Det vanliga för många svenska företag är att den inhemska marknaden ganska snart inte räcker till för de produkter eller tjänster de erbjuder till kunder. Då går de till andra marknader i vårt närområde eller längre bort. Handelspolitiken är naturligtvis utomordentligt viktig för både de stora företag vi har i dag och de företag vi hoppas ska kunna växa till.
Nu har vi en regering som har haft en ganska valhänt hantering av den så kallade Saudifrågan. De har kommit till en diplomatisk kris med hela Mellanöstern, med eventuella effekter som kommer med det. I anslutning till detta sa partiordföranden för Vänsterpartiet, Jonas Sjöstedt, på Twitter: "Fin seger med det uppsagda Saudiavtalet. Nu stoppar vi TTIP också när vi ändå är igång."
TTIP är, ska vi säga för protokollet, diskussionen om ett frihandelsavtal mellan Europa och USA. Då vill jag, herr ålderspresident, fråga Birger Lahti om det är Vänsterpartiets uppfattning att Europa och Sverige inte ska ha något frihandelsavtal med USA. Vilka effekter tror Birger Lahti i så fall att avsaknaden av ett sådant handelsavtal skulle få för svenska företag och svenska jobb?
Lars Hjälmered (M):
Jag tror att gränsen på Twitter ligger vid 140 tecken, vilket gör att man inte får med hela partiprogrammet där. Men Jonas Sjöstedts uttalande "Nu stoppar vi TTIP också när vi ändå är igång." väcker en hel del frågor hos mig som läsare. Jag kommer tillbaka till att Sverige är ett väldigt exportberoende land. Det är viktigt för Volvo, Scania, SKF och hundratals, kanske tusentals, andra svenska företag att de kan exportera produkter och tjänster till andra länder.
Vi kan se att den amerikanska kontinenten, Nordamerika, är otroligt viktig för många svenska företag. Många av oss har en förhoppning om att vi ska kunna få ett viktigt handelsavtal på plats. Det kan påverka inte bara tullnivåer. Även standarder på produkter kan ändras, vilket kan underlätta för företag. Nu säger Birger Lahti: Jo, men vi kanske är lite mer positiva till att ett avtal ska finnas. Jonas Sjöstedt säger tydligt: Nu ska vi stoppa det här avtalet.
Är uppfattningen då att man ska ha ett handelsavtal med USA? Eller är uppfattningen från Vänsterpartiet att man inte ska ha ett handelsavtal? Jag förstår att man kan ha synpunkter i detalj. Men Jonas Sjöstedts uttalande, åtminstone på Twitter, lät i alla fall som att den principiella uppfattningen från Vänsterpartiet är: Man ska inte ha ett handelsavtal mellan Sverige och USA. Det väcker en hel del oro.
Lars Hjälmered (M):
Sverige möter en serie stora utmaningar, med en tilltagande konkurrens som en effekt av globaliseringen, behov av fler företag som växer till, behov av fler jobb som kommer fler människor till del. Listan kan fortsätta. Då har vi en regering som väljer linjen att prata. Jag har inga direkta invändningar mot att man har ett innovationsråd, att man mellan regering och industri eller andra näringar samtalar.
Min huvudsakliga kritik är att ord och handling inte går ihop. Man pratar om innovation och entreprenörskap, och man pratar om innovationsråd och industrikansler.
Men tittar vi på konkret handling ser vi att det ofta går i direkt motsatt riktning - som med lastbilsskatten, som att man inte lägger fram förslaget om längre och tyngre lastbilar, som att man trycker bort privat företagande inom välfärdsområdet, som att det skapas en osäkerhet i handelspolitiken efter detta med Saudiarabien och vad som ska hända med det amerikanska avtalet, som med det övergivna överskottsmålet, som med nedläggningen av Bromma flygplats.
Det är ett konsekvent ifrågasättande av det som egentligen är viktigt och som vi alla kan enas kring, nämligen att ha mer av företagsamhet här i landet. Därför vill jag, herr ålderspresident, fråga Anna-Caren Sätherberg: Hur kan ni med allt det ni gör - med lastbilsskatt, övergivet överskottsmål, nedläggning av Bromma etcetera - få fler jobb och fler företag i Sverige med den typen av initiativ från regeringen? Och hur gör de initiativen att vi stärker konkurrenskraften för svenska företag?
Lars Hjälmered (M):
Det enkla i politiken är att måla upp en vision och säga att någonting ska dubbleras, ökas eller kanske minskas. Den svåra utmaningen är att koppla ihop ord och handling. Min kritik mot denna passiva regering är att man landar i det enkla. Man talar om visionerna - Europas lägsta arbetslöshet, kanslern och Innovationsrådet. Men tittar vi på vad regeringen gör konkret går det ofta i direkt motsatt riktning.
Man talar om företagsamheten, men de konkreta förslagen slår mot just konkurrenskraften och jobbmöjligheterna. Det som jag lyfte fram var en serie exempel. Jag tycker gott att man kan diskutera överskottsmålets utformning.
Men min poäng är att om man före ett val lovar att hålla fast vid detta, just givet att en sund ekonomi är så viktig för både hushåll och företag, och regeringen knappt sex månader senare säger att man överger det överskottsmål som har tjänat Sverige väl, då sänder det en osäkerhetssignal.
Om vi har en regering som säger att vi ska införa en skatt på avstånd och som säger att man inte kan lägga fram förslag om längre och tyngre fordon, vilket skulle stärka konkurrenskraften för många företag utanför de större städerna, är det problematiskt. Trycker man undan privat företagande i välfärdsverksamheter genom pågående utredningar och skapar en osäkerhet slår det mot företagsamheten.
Försätter man Sverige i en diplomatisk kris med hela Mellanöstern och har en osäkerhet när det gäller den samlade inställningen mellan S, MP och V om den viktiga handelspolitiken mellan Europa och USA skapar det en osäkerhet för många företag. Det är därför som jag tycker att det är så viktigt att ord och handling går ihop, det vill säga att om vi säger att företagsamhet är viktig måste det paras med konkreta reformer som stärker företagsamheten.
Jag tycker inte, herr ålderspresident, att det som regeringen hittills har gjort är särskilt imponerande utan tvärtom har slagit mycket mot företagsamhet och jobb.
Lars Hjälmered (M):
Genomgående för det som Elisabet Knutsson tar upp är transporterna. Hon talar om olika branscher och om olika delar av landet, och genomgående i det som sägs är behovet av transporter. Det gäller transport av gods och transport av människor som ska ta sig till och från arbetsplatsen. Min erfarenhet efter att ha talat med företag är att de tittar på olika transportmöjligheter.
Normalt är det kanske en kombination av lastbil och tåg för att få godset till Göteborgs hamn där det läggs på en båt och körs ut i världen. Just transporterna är helt avgörande för ett handelsberoende land som Sverige. Om hälften av vår ekonomi är kopplad till import och export kan transporterna och infrastrukturen kanske ses som blodomloppet. Därför vill jag, fru talman, ställa en ganska konkret fråga till Elisabet Knutsson.
De senaste åren har man gjort försök med längre och tyngre lastbilsekipage. Inom skogsindustrin, som Elisabet Knutsson tog upp, har man haft ett projekt kallat ETT, En Trave Till, där man på samma lastbilsekipage har kunnat få med fler trästockar. Man har i den typen av undersökningar visat att man i dessa försök kunnat minska utsläppen av växthusgaser med ungefär 25 procent.
Man har minskat bränsleförbrukningen för dem som kör transporterna, så att det blir billigare för företagen och därigenom för de kunder som beställer transporterna. En annan viktig sak är att man i försöken har kunnat konstatera att detta inte ökar slitaget på vägarna. Vi pratar om en reform som är framtagen och ligger färdig för genomförande i Regeringskansliet. Den skulle minska miljöbelastningen och samtidigt säkra konkurrenskraften och ekonomin för svenska företag.
Jag vill fråga Elisabet Knutsson, fru talman: Varför vill inte Miljöpartiet genomföra en sådan klockren reform, som skulle gynna både miljö och ekonomi för svenskt näringsliv?
Lars Hjälmered (M):
Alldeles övergripande tror jag att vi är helt överens om hur viktigt det är med transporter, till exempel när vi ska åka till och från ett arbete eller när ett företag ska få gods till sin fabrik eller färdiga saker ut till sina kunder. Då är det kombinationen av olika transportslag som är nyckeln. Ibland är det tåg, ibland lastbil, ibland båt, ibland flyg. Man måste få kombinationen att funka. Det är klart att det finns många delar i detta. Men jag kan också konstatera att vi här har ett väldigt konkret och handfast förslag.
Man har haft ett försök inom skogsindustrin. Branschen säger att man genom att införa detta skulle förbättra konkurrenskraften för den viktiga skogsindustrin stadigt, minska utsläppen av växthusgaser och förbättra ekonomin för företag som levererar olika typer av produkter ut på internationella marknader. Jag har svårt att se vilka hindren och svårigheterna skulle vara. Ett annat exempel är företaget Jula, som har sitt centrallager i Skara.
De kör tåg till Skövde. Från Skövde till Skara kör man 32 meter långa lastbilar. Det är ganska detaljerat. Men i praktiken handlar det om att på det sättet minska antalet lastbilstransporter i Skaraborg, förbättra ekonomin och minska utsläppen av växthusgaser.
När riksdagen tidigare behandlat frågan har uppdelningen av synpunkterna grovt sett varit den att allianspartierna och Socialdemokraterna varit mer öppna för längre och tyngre lastbilsekipage, medan V och MP rent av ansett att man ska ha kortare lastbilar, någonting som skulle slå mot viktiga basnäringar utanför de större orterna i Sverige. Därför vill jag upprepa frågan.
Vad har Miljöpartiet emot att göra en miljöbesparing genom den här typen av åtgärder och samtidigt stärka konkurrenskraften för viktiga svenska företag? Vad är egentligen problemet?
Lars Hjälmered (M):
Anna Wallén sa tidigt i sitt anförande någonting i stil med att viljan att arbeta är en av våra största tillgångar. Och så är det verkligen. Vi kan också konstatera att en stor utmaning för vårt samhälle är demografin och den demografiska utvecklingen. Man brukar ibland säga att en person som föds i dag kanske kommer att leva tills han eller hon är 100 år. Det är egentligen alldeles fantastiskt!
Men med detta kommer ett antal utmaningar när det gäller hur vi ska klara finansieringen av viktig välfärdsverksamhet - hur vi ska få fler människor i arbete och fler som är med och bidrar. En av de saker som vi har funderat på mycket från mitt parti och kollegerna i Alliansen är helt enkelt att få fler äldre att stanna kvar på arbetsmarknaden. Reinfeldt sa någon gång att man skulle jobba tills man är 75 år. Det betyder inte att alla ska göra det. Men det finns egentligen en viktig underton i uttalandet: Det är klokt om man kan ställa om yrkeslivet.
Det är klokt om man kan jobba ett tag till, något år till eller ett par år till - kanske på deltid. Vi ser också brett, inte minst på grund av att Alliansen valde att sänka skatten på äldre medarbetare, att det både var mer lönsamt för företag att anställa äldre efter 65 och mer lönsamt att stanna kvar som medarbetare och jobba ett tag till. Nu kan jag dock konstatera att Socialdemokraterna vill göra det mindre lönsamt för äldre människor att stanna kvar på arbetsmarknaden.
Jag vill ställa en fråga till Anna Wallén. Om man nu anser att viljan att arbeta är en av våra största tillgångar - hur rimmar det med det förslag som så tydligt slår mot äldres möjligheter och just vilja att stanna kvar genom att kraftigt höja skatten på äldre medarbetare på arbetsmarknaden?
Lars Hjälmered (M):
Vi ser att demografin är en av våra riktigt stora utmaningar framåt, med allt det positiva det innebär. En människa som går i pension i dag, låt oss säga vid 65 år, kan leva i ett par decennier framåt med en aktiv ålderdom. Man kan resa, umgås med barnbarn eller vad det nu kan vara för någonting. Det är en alldeles fantastiskt utveckling. Men långsiktigt innebär det en stor utmaning för samhället och välfärdens finansiering.
Jag skulle säga att slutsatsen för mig, och jag tror också för kollegerna i Alliansen, är att se till hur vi kan göra reformer som får fler äldre att stanna kvar på arbetsmarknaden och arbeta längre. Jag tror att en del av svaret hamnar i pensionsuppgörelsen, där man får fundera på vilka regler det är som gäller i lagen om anställningsskydd, hur länge man har rätt att arbeta kvar och hur man med denna typ av system kan uppmuntra människor att stanna längre. Det handlar om att fundera mer på omställning.
Vi hade från mitt parti nyligen förslag till exempel på att höja åldern till 60 år när det gäller rätten att ansöka om studiemedel via CSN. Det är ett svar bland flera för att kunna göra en omställning mitt i livet. Vi kommer också tillbaka till detta att det ska vara lönsamt att arbeta. I det fallet har vi infört en sänkning av löneskatten. Om ett företag anställer en ålderspensionär är det mycket mer lönsamt att ha kvar denna person.
Likadant är det tydligt att man som medarbetare inte får ett utan till och med två jobbskatteavdrag när man fortsätter att jobba efter 65. Vi kan se i statistiken att det aldrig någonsin har jobbat så många äldre som det gör i dagsläget. Min slutsats är snarast att vi ska hålla fast vid den typ av reformer som främjar arbete och får fler äldre, duktiga personer att finnas kvar på arbetsplatsen. Inte sällan handlar det om att man kan fundera på att de kan hjälpa yngre medarbetare att komma in i arbetet.
Om man har jobbat på ett bolag eller i en bransch kanske i decennier kan man fostra in nya kolleger i arbetet. Med viss förvåning kan jag se att Socialdemokraterna konsekvent vill göra det dyrare och svårare för äldre genom den typ av reform där man säger att det ska vara mindre lönsamt för äldre att stanna kvar på arbetsmarknaden. Jag undrar varför.