Mikael Damberg (S):
Tack för svaret på min interpellation. Bakgrunden till interpellationen är att regeringen startade sin politik med att kraftigt dra ned på antalet högskoleplatser. Man gjorde det i ett läge där man påstod att söktrycket var lågt och att ungdomar hellre vill jobba än studera. I dag vet vi att det händer något både i högskolevärlden och på arbetsmarknaden.
Osäkerheten på arbetsmarknaden ökar. Den 29 oktober presenterade Verket för högskolestudier en rapport som visade att söktrycket på högskoleutbildningarna på Sveriges universitet och högskolor ökar igen. Den 20 november konstaterade Högskoleverket att fler har börjat studera vid universitet och högskolor. Förklaringen är de ökande ungdomskullarna. Vi får fler unga människor som är i åldern för att kunna studera på universitet och högskolor.
Regeringen har använt argumentet att söktrycket är lågt för att kunna dra ned på antalet platser i högskolan. Nu ökar söktrycket på högre utbildning. Då är min ganska enkla fråga till statsrådet om regeringen är beredd att ompröva sin neddragning av antalet högskoleplatser för att ge den ungdomsgeneration som är ung just nu och under de kommande åren samma chanser till en högre utbildning som tidigare ungdomsgenerationer har haft. Jag måste väl tolka svaret som ett nej. Men jag vill återkomma till svaret lite senare.
Jag tycker att detta är en ganska viktig debatt därför att vi måste bestämma oss för vilken syn som vi har på Sveriges roll i världen. Sverige möter en allt tuffare global konkurrens. Vi socialdemokrater i opposition menar att Sverige måste möta denna tuffare konkurrens genom att investera i kunskap och utbildning, både för individerna och för samhället, för att vi tjänar på detta långsiktigt.
I detta läge väljer den svenska regeringen att gå på tvärs mot utvecklingen i övriga industrialiserade länder och kraftigt dra ned på antalet utbildningsplatser. Man kan fundera på vad som ligger bakom den strategin.
Vilka andra länder inspirerar högskoleministern i denna strategi, och på vilket sätt kommer Sverige att stå starkare i den internationella konkurrensen om vi får ett antal ungdomsgenerationer som inte får samma utbildningschanser som tidigare generationer har fått och som senare generationer kommer att få? Att ransonera antalet högskoleplatser är ett ganska märkligt sätt att möta framtidens utmaningar.
Jag skulle i detta skede vilja ställa följande fråga: Vilka länder är det som inspirerar Lars Leijonborg när han ser framför sig att vi ska ransonera högre utbildning? Jag har nämligen uppfattningen att det behövs både kvalitetssatsningar på högre utbildningar och fler högskoleplatser. Vi kommer tillbaka till det i en senare interpellationsdebatt i dag. Det handlar också om vilka behov som svenskt näringsliv och offentlig förvaltning i Sverige har.
Vilka vill de anställa under de kommande fem, tio eller femton åren? När man frågar svenska arbetsgivare om det säger de att de nog kommer att anställa fler högskoleutbildade personer i framtiden. Regeringens besked till den ungdomsgeneration som i dag går på gymnasiet är: Tyvärr, chansen för er att få något av dessa nya jobb blir mindre än vad den är för era bröder och systrar som är några år äldre. Detta är en väldigt märklig politik. Men det kommer vi tillbaka till senare.
Jag skulle vilja gå vidare till det svar som Lars Leijonborg har givit. Han säger: "Regeringen anser att kvalitet ska prioriteras före kvantitet. Innan en fortsatt utbyggnad genomförs måste därför resurser satsas för att till exempel öka lärartätheten och andelen disputerade lärare." Jag har full respekt för detta teoretiska resonemang. Det som vi har konstaterat för bara någon vecka sedan i en interpellationsdebatt är att hela Högskole-Sverige säger att du inte genomför någon kvalitetssatsning.
Det har inte blivit några kvalitetspengar. Du tog 200 miljoner kronor från högskolan. Sedan ger du tillbaka 240 miljoner kronor. De 40 miljonerna extra till högskolesektorn är ingenting. De täcker inte ens löneökningskostnaderna.