Lena Olsson (V):
Kriminalvården har presenterat sitt budgetunderlag, där man kräver stora tillskott framöver för att kunna hantera sitt uppdrag. Anslaget behöver öka med nästan en halv miljard till 2009. År 2011 behöver man 1,7 miljarder mer än årets anslag. Detta är alltså en ökning med ca 28 procent.
Kostnaderna skenar, och politiken står nu inför ett vägval. I förra veckan gick ett tv-program som heter Uppdrag granskning , som just tog upp kriminalvården. Det var ett reportage om hur säkerhetstänkandet inom kriminalvården har skenat i väg.
Regeringens politik gör att kriminalvården blir ännu dyrare - onödigt dyr - men den riskerar att fungera sämre. Det behövs en kursändring mot en annan väg som kostar mindre och är effektivare för att förebygga framtida brottslighet.
Vi såg inslag i tv-programmet där experter pratade om dynamisk övervakning. Man skulle ha en väldigt kunnig personalstyrka i kriminalvården som är väldigt lyhörd för de intagna. Man går mycket på magkänsla i stället för att det är som det har blivit i dag.
Jag har gjort många besök inom kriminalvården och har hört många berätta om hur man har dragit ned personalmässigt och på behandlingar till förmån för säkerhetstänkande. Vi hörde också den förre chefen för Kronobergshäktet, som har en lång erfarenhet när det gäller sådana som är häktade.
Jag har också varit där på besök. För vissa intagna måste man ha dörrarna öppna eftersom man har skurit ned på personalen, och vissa intagna är väldigt självmordsbenägna. I regeringens budgetunderlag i höstas såg man inte mycket spår av någon ökning av kriminalvårdens resurser.
Det verkar inte heller finnas någon pott till rättsväsendet i vårpropositionen. Därför är min fråga till de borgerliga ledamöterna i kammaren: Hur tänker man lösa det här? Hur tänker man när man från expertisen får signaler om att det är möjligt med en annan väg? Vi pratar inte bara om de extrema fallen.
Vi pratar faktiskt om hela kriminalvården. Vänsterpartiet har de senaste åren konsekvent anslagit mer pengar till kriminalvården än regeringen. Vi har också gjort det som ingen annan har vågat: Vi har föreslagit att man ska återinföra den villkorliga halvtidsfrigivningen. Det brukar vi få äta upp i alla möjliga sammanhang.
I dag friges en fånge normalt sett villkorligt efter två tredjedelar av strafftiden. Med halvtidsfrigivning frigörs i dagsläget nästan en miljard kronor. Det är dyrt. Det kostar faktiskt mycket pengar att ha människor på anstalt.
Återigen är det inte bara de extrema fallen jag pratar om, utan jag pratar om kriminalvården generellt. Beloppet skulle självfallet bli ännu större med en växande fångpopulation. Det är ju självklart.
Man har satsat väldigt mycket, och vi har som vänsterpartister varit med på satsningen på polisen, som vi tycker är nödvändig. Men när man inte satsar på dem som arbetar där straffen ska verkställas får man en obalans i rättskedjan. Det här måste ni som regeringsföreträdare se.
Vi kunde om vi införde detta satsa dessa pengar på behandlingsprogram, på arbete för de intagna och på narkomanvård. I synnerhet ser vi stora möjligheter att satsa större delen i slutskedet av straffet och på frivården under den villkorliga frigivningsperioden.
Studier visar att det är här man får de verkligt brottsförebyggande effekterna. Vad man samtidigt får gratis är mer luft i systemet för att kunna definiera fångarna bättre. Detta gör den redan förekommande verksamheten bättre och höjer säkerheten på anstalterna. Herr talman! Den största förtjänsten man kan göra är om de dömda aldrig mer kommer tillbaka.
Det vore ett väldigt lyckligt scenario. Nu vet vi att så ser det inte ut, men med rätt åtgärder skulle vi kunna göra så att många fler håller sig därifrån. Det kan vara svårt att lyckas med det, kan man tänka sig, men varje litet steg sparar både mänskligt lidande och pengar i längden.
Något som då är otroligt viktigt är att de intagna får utbildning och en chans att få ett arbete. Jag tycker att det måste vara dags för en ambitiös höjning när det gäller detta. Verksamheter som Krami och Moa, som hjälper de intagna till arbete efter vistelsen på anstalt, måste finnas på fler ställen och måste byggas ut.
I stället hotas i praktiken verksamheten med Krami och Moa. I Örebro - har jag för mig att det var - har man lagt ned. Regeringen skär ned anslagen till Arbetsförmedlingen, som är en av samverkansparterna.
Jag har kollat bakåt och funnit att jag har haft tre interpellationsdebatter om detta, två med justitieministern och en med arbetsmarknadsministern. Båda erkände att detta är ett område som man kanske inte hade så mycket kunskap om men där man nu säger sig vilja ha en ambitionshöjning. Men det syns inte i anslagen i vårpropositionen.
Det är också mycket viktigt att fler får möjlighet till en kvalificerad yrkesutbildning när de sitter på anstalt. De som har fått det i dag visar väldigt bra resultat. När det gäller att sedan få jobb i bristyrken och hålla sig från framtida kriminalitet är detta lyckat.
Den senaste uppgift jag har om yrkesutbildningar är att 90 procent har fått jobb. När det gäller Krami och Moa är det 50 procent. Det måste väl vara en jättebra investering för den som sitter inne på anstalt att det fokuseras på att man en vacker dag ska ut och att man börjar med det tänket direkt. Herr talman!
Vänsterpartiets kriminalvårdspolitik handlar inte om vare sig hårda tag eller daltande. Den handlar om att göra det som enligt forskningen fungerar för att hjälpa de intagna tillbaka till ett normalt liv. Den som i slutskedet vinner mest på det är den människa som slipper bli offer för någons återfall i kriminalitet. Vi har läst det i Dagens Nyheter.
Vi har också ett lyckat projekt på anstalten Sagsjön, som är för kvinnor. Det finns alltså vägar att gå bara vi vill det och bara vi törs sätta ned foten och säga: Vi vill ha en kriminalvård, inte en kriminalförvaring.