Olof Lavesson (M):
Jag vill börja med att tacka Cristina Husmark Pehrsson för svaret. Det är glädjande att se hur regeringen sedan valet 2006 har prioriterat gränshindersfrågorna. Som boende i Öresundsregionen har man ibland förfasats över det ointresse som tidigare visats för de här frågorna. Öresundsregionen och Öresundsintegrationen är inte en regional fråga. Tvärtom är en fungerande Öresundsregion av stor nationell betydelse, såväl i Sverige som i Danmark.
När situationen på den svenska arbetsmarknaden sett problematisk ut har många svenskar fått jobb i Danmark. Varje dag pendlar drygt 20 000 svenskar till andra sidan Sundet. Framför allt många unga Malmöbor finner i dag arbete i Köpenhamns butiker och restauranger. Under ett i övrigt bistert 2008 slog Malmös julhandel rekord och ökade jämfört med föregående år med 5-25 procent. Enligt Citysamverkan i Malmö har antalet danska kunder ökat med ca 10 procent.
Man handlar också för betydligt mer pengar. Den stora förklaringen är givetvis att den danska kronan är betydligt starkare än den svenska kronan. Men man ska inte underskatta att det i dag på ett helt annat sätt än förr är naturligt för danskar att åka till Sverige. Inte bara Sverige har fördelar. OECD presenterade nyligen en rapport om Öresundssamarbetet och den danska huvudstadsregionens konkurrensmöjligheter.
I rapporten fastslår man att Köpenhamn inte har den kritiska massa som annars karakteriserar ett storstadsområde. Inte heller finns det på den danska sidan möjligheter för Köpenhamn att växa samman med andra städer. I stället är det en ökad integration med framför allt Malmö och Lund som framöver kommer att vara Köpenhamns räddning. OECD rekommenderar den danska och den svenska regeringen att stärka integrationen på arbetsmarknaden i regionen och menar att ytterligare harmonisering bör ske av lagstiftning, skatt och sjukförsäkring.
Dessutom behöver man ha beredskap för en kraftigt stigande trafik över Sundet. Även samarbetet på forsknings- och innovationsområdet behöver stärkas. Regeringen har nu aviserat att man framöver tänker lyfta upp gränshindersfrågorna även till EU-nivå.
Det ska väl erkännas att vi i Öresundsregionen ibland har lätt för att stirra oss blinda på vår egen situation och därför ofta missar att liknande problematik kan finnas på flera håll, både i vårt eget land, med Haparandaregionen som kanske det främsta exemplet, och också ute i övriga Europa. Grundläggande för Europeiska unionen är de fyra friheterna, det vill säga att personer, varor, tjänster och kapital ska kunna röra sig fritt inom medlemsländerna.
De hinder som vi ser i Europas gränsregioner går stick i stäv mot detta, och EU har därför ett ansvar att bidra till att dessa gränshinder undanröjs. Den 1 juli övertar alltså Sverige ordförandeskapet i Europeiska unionen, och regeringen har utlovat att ta itu med gränshindersfrågorna på ett starkare sätt. I januari i år sade statsrådet Cristina Husmark Pehrsson i Sydsvenska Dagbladet att man från svensk sida inte tycker att EU har uppmärksammat problemen med gränshinder i tillräckligt hög grad.
Statsrådet hänvisade då till ett möte med den holländske socialförsäkringsministern och uttalade en vilja att sammanföra de holländska och svenska erfarenheterna av gränshindersarbete. Det hade varit spännande att höra Cristina Husmark Pehrsson utveckla de diskussioner som varit hittills på den europeiska nivån och hennes erfarenheter av andra gränsregioner, framför allt det holländska exemplet.
Det hade också varit intressant att höra vilket intresse statsrådet har mött från sina europeiska kolleger för det arbete som utförs i Sverige och de nordiska länderna när det gäller gränsregionerna här.