KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nina Lundström (L):
Jag kommer att ställa samma fråga till Emma Hult. Jag vet att många i Miljöpartiet också både är engagerade i cykling och är cyklister. När förslaget nu har lagts fram och beredning har skett - det var 2005, då Miljöpartiet inte satt i regeringsställning - tycker jag att det är viktigt att höra hur Miljöpartiet har resonerat.
När man lägger fram en proposition med en beredning till riksdagen har man att förhålla sig till det. Jag vill därför fråga Emma Hult: Varför saknas förslaget om att genom anläggningslagen skapa möjligheter att anlägga cykel- och gångstråk? Vad är Miljöpartiets förslag för att hitta åtgärder för detta?
Den lagstiftningsförändring som vi behandlar nu kommer att börja gälla den 1 juli 2015. Jag såg framför mig att vi, när en proposition väl kommer, ska kunna vara på banan snabbt och kunna anlägga de stråk som finns. Det finns många aktörer där ute som jobbar med frågorna, och därför är besvikelsen extra stor.
Lantmäteriet var med på mötet i riksdagens civilutskott för att vi skulle diskutera deras ståndpunkter. De vidhåller sin uppfattning att lagstiftningen skulle kunna underlätta för att anlägga stråken. Jag vill höra hur Miljöpartiet resonerar här. Den andra frågan är: Vad kommer ni att göra hädanefter för att det ska bli en bättre möjlighet för cyklister att få sina stråk?
Nina Lundström (L):
En del av dilemmat med att skapa åtgärder för cykling är att det inte ses som ett transportslag. Jag tycker att det är alldeles utomordentligt att trafikutskottet och riksdagen ställde sig bakom det tillkännagivande som handlar om att man ska ta fram en strategi. Jag kan berätta för Emma Hult att jag under de år jag har suttit i riksdagen har lagt fram många cykelmotioner om hur man kan skapa bättre förutsättningar.
I Folkpartiets motion trycker vi verkligen på dessa frågor. Men vi gör ju ingen åtskillnad. Likaväl som vi har lagstiftning som möjliggör anläggandet av vägar, motorvägar och spår tycker vi, i och med att vi ser cyklingen som ett transportslag, att även cykelstråken ska ges likvärdiga möjligheter. Vi är väldigt noga med att det också ska finnas äganderättsliga perspektiv när man viktar markägarintressen. Detta är komplicerade frågor.
Antingen ser man cykling som en möjlighet och en hållbar transportform eller så gör man det inte. Det som förvånar mig här, med tanke på att det hade kommit ett tillkännagivande om en nationell strategi, är att man ändå väljer att skynda fram med ett förslag som togs fram för tio år sedan.
Jag och många andra som är engagerade i frågorna trodde att utredningarna, Lantmäteriets arbete och tillkännagivandet skulle beredas och tas med i någon proposition. Det förvånar mig att processen ser ut som den gör, att man skyndar fram med ett gammalt förslag och inte har beaktat allt som hänt efter 2005.
Min fråga till Emma Hult är: När kommer det ett förslag som gör det möjligt att använda anläggningslagen för att kunna anlägga de här cykel- och gångstråken? Det var bråttom att möjliggöra andra åtgärder. Kan det inte få vara lika bråttom att stödja cyklingen?
Nina Lundström (L):
Med anledning av Emma Hults fråga vill jag läsa innantill i betänkandet. På s. 12 står det nämligen så här: "Regeringen anför när det gäller förslagens konsekvenser att den ersättning som en ledningsrättsupplåtelse medför kan generellt sett antas vara omkring 10 procent lägre vid en ledningsrättsupplåtelse än den ersättning som hittills har följt av avtal med ledningsägaren."
Det som vi i Folkpartiet vill framhålla är förhandlingsstyrkan mellan olika aktörer.
Deras förhandlingsstyrka är också viktig att beakta i lagstiftningen. Med tanke på att propositionen, remissinstanser och nu också betänkandet beskriver det här förhållandet ville vi vara väldigt tydliga och påtala att vi anser att det här måste följas upp och att vi också ser att det kan komma att behövas ytterligare förändringar för att vikta om vågskålen.
Mina frågor till Emma Hult är alltså: Tycker Emma Hult att det är viktigt att beakta deras rättigheter som också är boende på tomträtterna, i och med att de är ganska många? Är det viktigt för Emma Hult att beakta att de som bor också har rättigheter när det gäller de viktiga dragningarna av ledningsrätter?
Nina Lundström (L):
Fastighetsägaren får ju redan i dag ersättning genom den tomträttsavgäld som finns. Det finns alla möjligheter för fastighetsägare att få ersättning, och det får man i dag. Det är även en stor debatt i sig hur prisbilden ser ut för det. Det som är viktigt för oss är dock att verkligen lyfta fram de boendes, bostadsrättsföreningarnas och andras situation. Det gäller inte minst småhusägarnas situation. Man ska verkligen se över detta och följa upp den här lagstiftningen.
I de här fallen är nämligen det allmänna intresset av att dra ledningar väldigt stort, men det finns också situationer där det kan bli ganska stora konflikter om vilken typ av ledning som dras fram. Låt mig ge ett exempel: I täta städer är transformatorstationer inte helt lätta att anlägga, och inte heller master. Det gör att vi tycker att det finns olika skäl att i varje fall se till att ersättningar och möjligheten att påverka situationen också finns hos de boende, hos småhusägare och hos bostadsrättsföreningar.
Fastighetsägaren får nämligen ersättning genom tomträttsavgälder, och när den långsiktiga markanvändningen ändå är att bostadsrättsföreningarna kommer att finnas kvar finns det heller ingen alternativ användning för fastighetsägaren. Det tycker jag är viktigt. I och med att Emma Hult nu är så skeptisk och tycker att det är en så bra proposition, fru talman, vill jag ställa frågan varför Emma Hult ändå står bakom det betänkande där det står att man ska göra en uppföljning av ersättningsfrågorna.
Om det inte finns ett problem, varför ska man då signalera att man är beredd att se över ersättningsfrågorna?
Nina Lundström (L):
Det talas om reformer för en växande bostadsmarknad. Då blir man, fru talman, nyfiken på vad Socialdemokraterna menar med reformer för en växande bostadsmarknad. Det anförs också att motioner skulle vara allmänt hållna. Samtidigt svarar man att de utredningar som alliansregeringen tillsatte bereds och att man ska återkomma.
Jag tolkar detta som att det måste finnas en ambitionsnivå om vad man vill. Låt mig då ställa några konkreta frågor, som också motionerna tar upp. Först har vi frågan om ägarlägenheter. Kommer Socialdemokraterna att arbeta för att det ska gå att ombilda till ägarlägenheter i befintliga fastigheter? Den andra frågan gäller när bullerförordningen ska komma.
Den frågan har vi debatterat många gånger. Jag berättade från talarstolen att vd:arna för Sveriges Kommuner och Landsting och Sabo påtalat att bland de 60 tillväxtkommunerna har 70 procent svarat att just bullerfrågan är den enskilda faktorn som påverkar byggandet av små hyresrätter, som ungdomarna, studenterna och andra så väl behöver.
När kommer beslutet om bullerförordningen, så att aktörerna ute på marknaden vet? Det är inte vi som sitter i riksdagen som bygger eller sätter spaden i backen. Det gör aktörerna, och de behöver ett besked. Det var två frågor om ägarlägenheter och bullerförordningen. När kommer förslagen?
Nina Lundström (L):
Jag noterar att det inte kommer några svar i dag heller. I dag debatterar vi ändå väldigt konkreta förslag på vad man faktiskt skulle kunna göra. Jag noterar också att svaret på frågan om åtgärder för att uppnå 250 000 bostäder till 2020 handlar om att det skulle finnas enskilda budgetförslag.
Men det finns mycket annat som aktörerna på marknaden efterlyser: bullerförordningen som jag nämnde, en kortare planprocess som vi behandlar i utskottet just nu under plan- och byggfrågor och många andra viktiga åtgärder som handlar om hinder och krångel som gör det svårt att bygga. Här fick jag inget svar. Jag skulle vilja fånga upp den andra tråden.
Finns det ett svar på frågan om det som bostadsministern, som talar för regeringen, uttryckte i tidningen Bofast? Han sa att han - jag tolkar det som regeringen - kommer att agera "blåslampa i baken på kommuner som inte bygger".
Jag vill bara upplysa ledamoten om att förra året fanns det konkreta möjligheter att korta planprocessen, det vill säga att flytta ut makt till kommunerna så att kommunerna själva får avgöra om en detaljplan ska antas i kommunfullmäktige eller i facknämnd. Socialdemokraterna röstade nej till det förslaget, och riksdagen med de rödgröna och Sverigedemokraterna röstade nej. Är det ett sådant förslag som Socialdemokraterna tänker återkomma med?
Om inte, vilka åtgärder kommer ni att vidta för att agera blåslampa i baken på kommunerna som inte bygger?
Nina Lundström (L):
Emma Hult säger: Större reformer behövs. Men kan vi inte börja med de små reformerna nu, med tanke på att Miljöpartiet ju har bostadsministerposten i regeringen? Kan vi inte hjälpas åt att se till att det görs så mycket som möjligt, stora eller små reformer? Jag har ett antal frågor även till Emma Hult. Varför kommer inget beslut om bullerförordningen?
Jag upprepar: Den här frågan har berörts av vd:arna i Sveriges Kommuner och Landsting och Sabo, som framhåller att detta är en stor faktor som påverkar byggandet av små hyresrätter. Varför kommer inte beslutet? Det är berett och färdigt att fatta beslut om, om man så vill. Den andra frågan handlar om kortare planprocess. Det är också ett sätt att möjliggöra att bostäderna kommer fram snabbare.
Jag noterar att Miljöpartiets bostadsminister har kommenterat frågan om att agera blåslampa i baken på kommuner. I och med att Miljöpartiet förra året röstade nej till kortare planprocess vill jag fråga Emma Hult: Vad innebär det för Miljöpartiet att agera blåslampa i baken på kommunerna?
Vilken enskild åtgärd kommer att medföra att kommunerna bygger fler bostäder? Jag noterar att Emma Hult räknar upp mängder av förslag som berör redan byggda hus, men frågan är: Vilka åtgärder kommer för att det ska byggas nya hus?
Nina Lundström (L):
Jag noterar att Miljöpartiet ger väldigt få svar. Vi har lagt fram ett antal propositioner, men Miljöpartiet har valt att inte stötta förslag som rör andrahandsmarknaden eller som rör förkortning av planeringsprocessen för kommunerna för att man ska se till att den processen går snabbare. Miljöpartiet berättar gärna vad man inte tycker om och vad man inte vill medverka till.
Men frågan här, med tanke på att ni sitter i regeringsställning, är: Vad tänker ni göra för att det ska skapas förutsättningar för nyproduktion? Jag hoppas verkligen att bullerförordningen kommer med tanke på alla de unga som står i bostadskö. Det finns stora aktörer - Sveriges Kommuner och Landsting och Sabo - som pekar på att 70 procent av 60 tillväxtkommuner anger att just bullerförordningen kommer att vara en faktor för att kunna bygga de små hyresrätterna.
I den kommun som jag kommer från byggs det mest i Sverige. Det är den mest tätbebyggda kommunen i hela Sverige - 4 916 invånare per kvadratkilometer. I den kommunen har man prövat många av de stora utmaningar som finns.
Därför tycker jag att det hade varit viktigt att lyfta över makten till kommunfullmäktige att ta ställning till om man vill anta detaljplanen i kommunfullmäktige eller om man vill uppdra till en kommunstyrelse eller en facknämnd att göra det av det skälet att man inte träter om allting. Men ibland skulle man vilja fatta beslut snabbare. Jag noterar att Emma Hult inte ger svar på frågan om vad ni vill göra i stället.
Ni vill se till att det skapas ökad rörlighet i den befintliga stocken och att folk ska flytta runt mer. Det kan vara en strategi. Men delar inte Emma Hult uppfattningen att det behöver produceras mer? Det är fantastiskt att byggandet av 42 500 bostäder påbörjas nästa år. Men takten för reformer får inte minska. Det måste bli fler förutsättningar, mindre krångel och större möjligheter för marknaden att bygga. Delar inte Emma Hult den uppfattningen?
Nina Lundström (L):
Nu har Socialdemokraterna tillsammans med Miljöpartiet makten och möjligheten att antingen komma till riksdagen med förslag eller fatta beslut i det som är möjligt inom regeringens arbete. Studentbostäder är en stor och viktig fråga, men det handlar också om de små hyresrätterna.
Många av oss som är ute och åker i Sverige och även i denna region håller med om den bild som Sveriges Kommuner och Landsting och Sabo beskrev i sin debattartikel i Aftonbladet: 70 procent av 60 tillväxtkommuner säger att bullerförordningen är jätteviktig för att kunna bygga små hyresrätter och studentbostäder.
Många av oss känner förtvivlan över situationen. Jag kommer från en kommun där Socialdemokraterna nästan alltid har haft makten. Där har det inte byggts några studentbostäder även om ambitionerna finns. Det finns regelverk som är hämmande. Alliansregeringen gjorde ett antal bra saker när man såg över regelverket. Man får bygga mindre studentbostäder i dag. Man gav nio lärosäten i uppdrag att se över möjligheten att verka för att kunna bygga studentbostäder.
Det handlar också om att kunna bygga nära kollektivtrafik. Bygger man nära spår får man problem med bullerreglerna, och därför är bullerförordningen viktig. Låt mig rikta samma fråga till Leif Nysmed: På vilket sätt kommer Socialdemokraterna att bidra till, driva på och vara blåslampa för att bullerförordningen kommer så snabbt som möjligt? Det är en hämsko i dag.
Nina Lundström (L):
Vi diskuterar vad kommunerna kan göra. När så många kommuner anger i undersökningar att detta är ett problem måste vi lyssna på dem och respektera att de anser att det är ett problem. Socialdemokraterna sa tillsammans med de övriga i dåvarande oppositionen nej till en rad viktiga propositioner som kunde ha skyndat på processen.
Om det i värsta fall tar tio år från idé till färdigt hus hinner ungdomarna bli vuxna innan de ens får chansen att komma in på bostadsmarknaden. Jag känner en sorg för alla de ungdomar som inte kan flytta hemifrån eller tacka ja till en utbildningsplats eller söka ett jobb på en annan ort. Därför måste vi alla bidra i debatten. Jag värjer mig mot bilden av att kommunerna skulle vilja motverka byggandet.
Det vi kan göra är att skapa förutsättningar och morötter. Den kommitté som arbetar med regional planering har en viktig roll. Folkpartiet vill göra ett antal saker. Vi vill åtgärda bullerförordningen, men det styr vi inte över eftersom det är en regeringsfråga. Vi vill korta ned planprocessen, vilket ni tidigare sa nej till.
Vi vill pressa kostnaderna för byggandet genom att låta kommunerna på sina hemsidor annonsera, gärna på engelska, ut mark som kan bebyggas. Vill vi även genomföra ett antal andra åtgärder. Jag uppfattar att det finns en ambitionsnivå vad gäller bullerförordningen, men när kommer övriga förslag? Propositionslistan visar inte på många förslag vad gäller bostadspolitik från regeringen. När kommer förslagen?
I utskottet behandlar vi nu också andra viktiga bostadspolitiska frågor. Låt mig ge Socialdemokraterna i civilutskottet ett tips. Trafikutskottet valde att tillkännage till regeringen när viktiga frågor kom upp i utskottet. Om det inte finns egna förslag, varför då inte bifalla våra förslag?
Nina Lundström (L):
Osäkerhet vid bostadsbyggande föranleder att det finns en riskpremie. Frågan handlar inte minst om dem som bygger. Det gäller inte bara dem som sätter upp reglerna utan dem som faktiskt bygger. Tidigare talare har sagt att det har funnits kritik.
Det har också funnits väldigt många aktörer som påtalat vikten av att vidta åtgärder för att det ska gå att bygga och inte minst utveckla industriellt byggande. Jämförelsen brukar ofta tas med bilar. Om bilproducenterna skulle fungera likadant som byggbranschen skulle man få bygga om bilen kanske uppemot 290 gånger, eftersom det inte gick att köra den över en kommungräns.
Industriellt byggande förutsätter att det finns någon form av regelverk som man kan luta sig emot. Det var också ett skäl till att lyssna in aktörernas kritiska synpunkter på att det var svårt att produktutveckla. Det var ett väldigt viktigt beslut, och sedan fanns det synpunkter. Jag brukar personligen framhålla att vi ska komma ihåg att kommunerna som har haft synpunkter också är stora fastighetsägare.
Det har aldrig hindrat en kommun att i egenskap av fastighetsförvaltare ställa väldigt höga krav, vilket många kommuner har gjort i egenskap av fastighetsförvaltare. Jag kommer ihåg att en av de offentliga utredningarna påtalade att på tio-i-topp-listan över fastighetsägare i Sverige är sju kommuner bland de största ägarna. Det finns ett stort ansvar man kan ta utöver att agera som myndighet.
Att göra någonting åt regelverket har varit viktigt. Det är inte entydigt med att inte värna energieffektivitet, tvärtom. I samband med detta fattades också viktiga beslut för att vässa regelverket. Vi har alla ett intresse av att vi inte ska elda för kråkorna. Vi ska se till att vi får ett energieffektivt system även för bostadssektorn. Det är viktigt.
Det finns en sak i statsrådets svar där jag blir väldigt osäker på vad det betyder. Det är meningen som handlar om livscykelperspektiv. Min fråga till statsrådet är: Vem eller vilka är det som avgör livscykelperspektivet?
Det brukar bland många vara ett perspektiv som handlar om långsiktig förvaltning och att man väger in en rad olika frågeställningar som inte bara handlar om produktionen, att bygga huset, utan också om att förvalta huset. När statsrådet tar upp det perspektivet blir jag fundersam: Vems ansvar är det ytterst? Är det en fråga för fastighetsägarna, de som äger fastigheter eller producerar dem?
Anser statsrådet att man behöver återkomma med förslag om att stärka det i egenskap av lagstiftning så att myndigheter får ett större inflytande? Det är ändå en ganska stor fråga. Det vore intressant att få höra lite grann mer om det. Jag tror ändå att de beslut som fattades, även om inte alla partier i riksdagen var med på det, var viktiga. Det gäller att följa upp besluten.
Jag hoppas för bostadsproduktionens skull att det industriella byggandet kan tillföra en ökad byggtakt utöver det som vi redan ser i dag. Framför allt hoppas jag på att inte nya förslag ska hämma den utveckling som vi nu ser och att vi verkligen arbetar för långsiktiga spelregler. Jag ser fram emot att få ett förtydligande om frågan om livscykelperspektiv.
Nina Lundström (L):
Jag vill tacka för svaret om livscykelperspektivet. Man kan nämligen känna en oro för var politiken griper in och vad som är fastighetsägarnas eget ansvar. Ett typexempel när man gör någon form av livscykelanalyser ur ett fastighetsägarperspektiv skulle kunna vara att man gör avvägningar.
Politikens intresse av att se till att få med så mycket som möjligt ur ett livscykelperspektiv är kanske inte alltid fastighetsägarnas intresse eftersom de också har exempelvis hyresgäster. Man kanske måste göra vägval ibland eftersom hyresnivåerna, till exempel, påverkas om man vidtar omfattande åtgärder. Jag tycker att det är viktigt att fastighetsägarna ska kunna ta det ansvaret i sin förvaltning.
Ambitionerna på nationell nivå kan handla om att se helheten och se till att så många som möjligt gör så många goda insatser som möjligt så att det påverkar klimatet och miljön i de breda perspektiven. Jag tycker fortfarande att statsrådet är lite otydlig med på vilket sätt han och regeringen är beredda att gripa in.
För att återgå till kommunerna och ambitionsnivåerna är det bra att kommunerna vill tävla om att vara bäst och att man har sina strålande projekt att marknadsföra. Men det är klart att den som sitter i kommunen ser sitt eget perspektiv, medan man på aggregerad nivå ser totalen på 290 kommuner. Därför tror jag ändå att det är viktigt att hålla fast vid denna bild: Om man ska klara av det industriella byggandet måste kommunerna också någonstans samverka kring detta.
Jag tackar som sagt för svaret. Det finns anledning att återkomma till vad som är statens ansvar och vad som är fastighetsägarnas ansvar, även om vi alla har ambitionen att fastighetsmarknaden ska fungera på ett bättre sätt. Ytterst handlar det om bostadskonsumenternas möjligheter att efterfråga bostäder.
Nina Lundström (L):
Här har vi ytterligare ett område som påverkar bostadsbyggandet vad gäller hinder, och det är just hur hanteringen av bullerregelverket har sett ut. Det här är en fråga som har funnits med oss väldigt länge, och det var väldigt glädjande att vi också fick ett genomslag för förändringar i lagstiftningen. Den förordning som nu diskuteras i debatten är väldigt viktig.
SKL genomförde en enkät i kommunerna för att undersöka hur de såg på att bygga bostäder och problematiken med hur bullerreglerna påverkade detta. Tre av fyra kommuner angav att bullerregelverket var ett hinder för bostadsbyggandet. Därför är det väldigt viktigt att försöka hitta åtgärder, och förhoppningarna har varit väldigt stora på att få en förordning.
Den fråga jag ställer mig utifrån statsrådets svar är inte bara när en förordning kan tänkas komma utan vilken inriktning den kan tänkas ha. Vad avser statsrådet och regeringen att återkomma med?
När vi hade debatterna här i kammaren förra sommaren kring dessa frågeställningar kunde jag notera att Miljöpartiet var ett av de partier som var väldigt skeptiska och angav folkhälsoskäl till varför man egentligen inte ville medverka till en förändring av riktvärdena och dessutom ville ha ett annat sätt att mäta dem för att också få ett tak på dem. Jag tror att det här är en väldigt viktig fråga som många ute på marknaden ställer sig.
Inte minst handlar det om de mindre bostäderna, där den klassiska diskussionen om tyst sida har varit levande. Vi mäter ju bullret utanför, och redan i dag har vi fastigheter ute i vår stadsmiljö. Med ny teknik och ny kunskap kan vi faktiskt bygga bättre inomhusmiljöer än vad man kunde göra tidigare. Då blir det väldigt beklagligt om man stoppar viktiga bostadsprojekt.
En fråga man ofta ställer till ungdomar är var de vill bo. Svaret är oftast, eller alltid, kollektivtrafiknära i de täta stadsmiljöerna där det också är en bullrigare miljö. Många kommuner kan vittna om projekt som har stupat på tolkningen av regelverket. Det kan vara ett äldreboende som har hamnat för nära en järnväg.
Det kan vara flerbostadshus där man vill bygga många mindre bostäder men som också måste stoppas på grund av att inte minst verksamhetsutövarna är väldigt oroliga för att de i nästa skede kan bli tvungna att vidta åtgärder när hyresgästerna eller de boende flyttar in om man släpper fram och inte överklagar en detaljplan.
Detta är orimligt Därför är det verkligen viktigt att få ett klargörande både med vilken inriktning statsrådet avser att återkomma med förslag kring förordningen eller fatta beslut om det, och också när i tid så att inte de här viktiga bostadsprojekten stoppas i onödan.
Nina Lundström (L):
Jag blev något mer osäker på vad statsrådet egentligen avser med förordningen efter det senaste inlägget. När statsrådet går in på folkhälsoproblem väcker det en diskussion om de konflikter som har funnits i frågan. Jag vill vara tydlig: Vi är inte intresserade av att skapa boendemiljöer som skulle vara ohälsosamma.
Det tror jag inte att någon i Sveriges riksdag är, utan det handlar om hur vi kan utforma ett regelverk som gör att man med dagens byggteknik kan skapa god boendemiljö inomhus och även bygga täta städer nära kollektivtrafik. Att vi har bullrig miljö utomhus är ett dilemma i täta städer.
Man ska naturligtvis bekämpa bullret där det alstras, men det är inte alltid möjligt. Även i dag, med dåtidens byggteknik, bor det ju personer i täta städer. Men det är inte på något sätt ett argument för att frångå det viktiga med bullerdebatten. Det viktiga är vad ambitionsnivån är.
Det är någonting man får förhålla sig till - det är vågskålar med folkhälsa kontra att kunna bygga bostäder så att folk har någonstans att bo. Jag är personligen helt övertygad om att vi med dagens byggteknik kan uppnå de goda miljöerna. Men jag är genuint osäker på dels om det kommer en förordning, dels vilken inriktning den kommer att ha.
Är regeringens ambition att det ska bli lättare att bygga, eller är det något annat som kommer att väga in? Jag tror att den här frågan är jättestor för byggbranschen, för kommunerna och inte minst för alla bostadssökande.