Ulrik Lindgren (KD):
Tack, statsrådet! Palliativ vård definieras ofta som en aktiv helhetsvård för att lindra, förbättra livskvaliteten och förebygga exempelvis smärta vid sjukdom som det inte går att bota, som är livshotande. Det handlar om vår avancerade hemsjukvård. Palliativ vård kan finnas inom en särskild institution eller integrerad på en vårdavdelning.
Det handlar om både kropp och själ och om andens behov. Behovet av denna debatt och behovet i Sverige vad gäller palliativ vård handlar om att vi måste komma till en position där palliativ vård är en given, självklar, del precis som andra medicinska specialiteter och därmed finns i hela landet.
Det understryks också av Prioriteringsutredningen på 1990-talet som väldigt klart och tydligt sagt att de som berörs av palliativ vård, långvarigt och svårt sjuka människor, ska höra till prioritetsgrupp 1.
Frågorna i dag, som pockar på svar, är om vi får en nationell plan för palliativ vård - något som bland annat ett nystartat palliativt vårdteam i Sverige frågar efter - och varför det inte kommer någon proposition om palliativ vård i livets slutskede trots väntan i fyra år.
En tredje fråga i sammanhanget är om statsrådet avser att vidta åtgärder för att förbättra utbildning och forskning kring vården i livets slutskede. Man kan, herr talman, säga att det när det gäller statsrådets svar får bli både lite ris och ros. Där finns allmänna hänvisningar. En del av dessa allmänna hänvisningar är naturligtvis positiva för den palliativa vården.
Där finns en viktig anhörigåtgärd - att ett obegränsat antal dagar med tillfällig föräldrapenning kan beviljas om det gäller barn och ungdom under 18 år. Där finns också det positiva med att försöka förstärka läkarmedverkan i hemsjukvård och - något som Kristdemokraterna hemskt gärna ser - detta med en enda huvudman för hemsjukvården. Vidare har vi hänvisningen till en treårig satsning på kompetensutveckling. Det är förstås också bra. Men en del av svaret blir lite platt.
Jag tänker då på hänvisningarna till utredningar och till en tioårsplan för att stödja investeringar i en bättre arbetsmiljö och i kompetens. Det har ingen direkt fokusering på palliativ vård. Vidare tycker jag att statsrådet sänker sig till den, tyvärr, ganska vanliga socialdemokratiska nysvenskan i skrivningarna om ekonomin. Det sägs att det de senaste åren har gjorts stora satsningar.
Det blir dock en vilseledande nysvenska eftersom det inte är intressant att endast berätta om 12 miljarder i nominellt tal till kommuner och landsting under åren 2001-2004. Vi vet ju att nettot efter urholkningen av statsbidragens värde och återtagandet av somligt statsbidrag - det visar rapport efter rapport från Kommun- och Landstingsförbunden - är negativt för kommunerna.
Således har man nyligen redovisat att elva landsting och 126 kommuner egentligen har 10,2 miljarder att återhämta enligt lagen om balans i räkenskaperna för kommuner och landsting - alltså 10,2 miljarder att återhämta av tidigare förluster.
Möjligen är det igen lite ljusare för kommuner och landsting, men fortfarande finns det även för åren 2005-2006 ett antal kommuner som kommer att vara i akut behov av ytterligare insatser, utöver det utökade statsbidrag som de kommer att få. Vad jag saknar är alltså en fokusering i statsrådets svar på vad jag frågar om i interpellationen, alltså hur det blir med den palliativa vården i Sverige.