Staffan Danielsson (C):
Jag tackar försvarsministern för svaret. Det är ett korrekt svar. Sista meningen i svaret lyder: Försvarsmakten har inget särskilt intresse i att vindkraftverk ska rivas. Det är trist att det behöver sägas, men det är bra att det sägs. Försvaret ska ju försvara det Sverige vi har och vill bygga, inte förhindra att det byggs.
Självklart är vi helt överens om vikten av en kvalificerad svensk försvarsmakt med goda förutsättningar att hävda våra intressen, och självfallet ska flygets säkerhet - både civilt och militärt - sättas högt. Försvarets intressen måste givetvis väga tungt i samhällsplanering av olika slag. I miljöbalken har försvaret i praktiken närmast vetorätt. Om olika riksintressen mot varandra gäller försvarets åsikt.
Detta mycket starka mandat ger, enligt min mening, Försvarsmakten som myndighet ett särskilt ansvar att ha väl på fötterna och utnyttja sin särställning på ett omdömesgillt och ansvarsfullt sätt utan tvära kast. Visar man nu det omdömet i avvägningen mellan flygsäkerhet och vindkraftverk och hur det har handlagts? Svaret är tyvärr uppenbart: Nej.
Låt mig redovisa Försvarsmaktens uppfattning om vindkraftverk på flera mils avstånd från tio militära flygplatser under de senaste decennierna. Jag tar exemplet från Östergötland. Runt omkring Linköping, som är en viktig flygstad, finns inga vindkraftverk i tre väderstreck. Däremot har under lång tid, mer än ett decennium, 75 stycken uppförts på den tårtbit med goda vindlägen som Östgötaslätten utgör från Linköping mot Vättern.
40-50 verk har därtill kommit olika långt i planeringen. Alla 75 verk har byggts med Försvarsmaktens goda minne med beslutsformuleringar som: "Försvarsmakten har inget att erinra mot uppförandet av vindkraftverk på fastigheten." "Vi önskar meddelande om verkens exakta lägen och höjder 30 dagar innan verken uppförs." Dessa beslutsformuleringar är undertecknade av Högkvarteret Luftfartssektionen.
Det är klart och tydligt och svårt att missuppfatta. Så kommun eller länsstyrelse ger bygglov. Vindkraftverken byggs och ger energi. Åren går. Flygverksamheten med flygvapnets olika flygplan och helikoptrar pågår som vanligt även denna dag. Plötsligt den 1 april i år har Försvarsmakten med vetenskaplig militär noggrannhet dragit en passare på fyra mils radie runt Linköping.
Inga nya vindkraftverk får byggas här, och många ska rivas. Skadestånd för många miljarder aktualiseras. Visst ska försvaret hävda sitt riksintresse, försvarsministern. Men kan verkligen en myndighet med bibehållen trovärdighet först acceptera 75 vindkraftverk och många som planeras för att sedan byta åsikt helt och hållet och kräva vindkraftsfria zoner i precis samma område - kosta vad det kosta vill?
Genom detta underkänner man alltså helt sin hittillsvarande uppfattning fram till den 1 april 2010, vilket är mycket märkligt. Vem har rätt, Försvarsmakten fram till den 1 april eller Försvarsmakten efter den 1 april? Försvarets tio nya vindkraftszoner omfattar även efter en liten reducering en yta större än Danmark med goda vindlägen - 10 procent av Sverige.
Försvarsmaktens nya linje vållar självfallet kaos hos alla de entreprenörer som har satsat stora resurser i lagligt uppförda vindkraftverk och med rätt kostsamma planeringsprocesser för ytterligare verk. Jag vet att myndigheter agerar självständigt, försvarsministern, och det har Försvarsmakten verkligen gjort med sitt totala lappkast i denna fråga. Jag vet att Försvarsmakten har närmast vetorätt i miljöbalken.
Men, försvarsministern, måste inte denna stora makt utnyttjas med omdöme, långsiktighet och inga tvära kast?