Eva Olofsson (V):
Jag vill börja med att hålla med Anders W Jonsson här. Jag hade också önskat att Sverigedemokraterna hade stått här i talarstolen och sagt vad de tycker om barnkonventionen, barnfattigdomen, barnfrågorna och barns rättigheter, inte minst eftersom de har ställt sig bakom utlåtandet. EU-agendan för barns rättigheter är ett viktigt papper.
Förhoppningsvis kommer det inte att vara bara ett papper utan, precis som man säger här, något som ska genomsyra EU:s politik på alla viktiga områden och som man ska följa upp, utvärdera och hålla levande. Det är en förutsättning för att EU-agendan ska få en betydelse.
Jag vill tillägga att det inte minst är viktigt när det gäller de krispaket som nu tvingas på Grekland, Irland och Portugal med stora nedskärningar som följd att se hur barns rättigheter och liv i de här länderna kommer att påverkas av de åtgärderna, för självklart kommer barnens välfärd och rättigheter att påverkas i de länder som får göra så stora besparingar.
När det gäller barnfattigdomen här i Sverige publicerade Rädda Barnen Tapio Salonens rapport om den ekonomiska familjepolitikens betydelse.
Och jag tror inte att man ska racka ned på omfördelande bidrag, för i rapporten sägs att utan en ekonomisk familjepolitik och utan de insatser, bidrag och omfördelningar som vi har hade en fjärdedel av Sveriges barn, 25 procent, levt under den fattigdomsnivå som EU räknar på, alltså under 60 procent av medianinkomsten.
Vi har nu över 200 000 barn som lever i fattiga familjer i Sverige, och där har vi alla ett ansvar. Här finns det olika syn. Vänsterpartiet tycker att det är oerhört viktigt att bekämpa arbetslösheten, att satsa på utbildning och jobb. Men vi tycker också att barn som råkar leva i en familj där föräldrarna är arbetslösa, sjuka eller tillfälligt inte har ett jobb inte ska behöva leva i fattigdom med de konsekvenser som det får.
Det kanske är där den ideologiska skillnaden går mellan oss och de borgerliga partierna. EU-agendan tar upp flera viktiga frågor. En fråga som togs upp här av talaren före mig var de romska flickornas och pojkarnas situation.
Det är en oerhört viktig fråga, för de förföljs och diskrimineras i många EU-länder, också i vårt eget land - jag skulle tro i alla EU-länder egentligen. De lever i många länder i mycket stor fattigdom, utsatta för grov diskriminering, med dåliga bostadsförhållanden och utan möjlighet till en ordentlig skolgång.
Jag tycker att vi också ska ta med oss frågan om hur det ser ut för romerna i Sverige, eftersom vi vet att det är en låg utbildningsnivå och hög arbetslöshet bland romerna i Sverige och att av de barn i Sverige som har det tufft med skolgången är de romska barnen en alldeles för stor andel. Jag vill också lyfta fram hur viktigt det är att vi har varit överens om de synpunkter vi lagt till.
För Vänsterpartiet är det viktigt att vi också följer upp frågan om att flickor och pojkar behandlas olika beroende på kön. Det är inte självklart att man alltid tycker att det är lika viktigt med hög utbildning för flickor som för pojkar och att de i lika hög grad ses som blivande familjeförsörjare eller att de ska vara självständiga och oberoende.
Därför är det viktigt att titta på hur det ser ut för flickor respektive pojkar, för vad vi vill är att både flickor och pojkar ska kunna ha ett bra liv och lika rättigheter. Det har också varit viktigt för oss att ta upp de ensamkommande flyktingbarnens situation. Vi pekar på att i vissa länder i EU ser det helt bedrövligt ut.
På Malta bor ensamkommande flyktingbarn tillsammans med barn med helt annan problematik, till exempel olika funktionsnedsättningar, psykisk sjukdom och annat. Man sätter alltså alla barnen i gemensamma boenden. Vi har också all anledning att titta på hur vi hanterar ensamkommande flyktingbarn i Sverige. I samband med det är det viktigt att se på de papperslösa barnens situation.
Det finns tusen och åter tusen papperslösa barn som lever mitt ibland oss i Europa. Det ser väldigt olika ut med dessa barns rättigheter till hälso- och sjukvård och skolgång och vad de har för rätt enligt barnkonventionen.
Det är viktigt att man tittar på papperslösa barns rättigheter, och jag hoppas att utredningens förslag om full rätt till hälso- och sjukvård och tandvård upp till 19 år också blir ett beslut i riksdagen - och att det även blir ett beslut om laglig rätt till skolgång. Det är viktigt att Sverige lyfter upp att aga också är våld mot barn.
Där skiljer sig synsättet i många länder, och Sverige har där en viktig roll. Att barnkonventionen ska bli lag är något som Vänsterpartiet länge har drivit. Jag är övertygad om att det skulle förbättra barns rättigheter och ställning.
Vi bör göra som i Norge där man har gjort barnkonventionen till lag och samtidigt tittat över lagstiftningen för att se hur det står till med barns rättigheter i den. Barnkonventionen är skriven på ett sådant sätt att man mycket väl kan gå längre. Tycker man att barnkonventionen inte går tillräckligt långt har vi full frihet att gå längre. Det finns alltså ingen anledning att inte ta barnkonventionen som lag.
I dag finns det en majoritet för detta bland partierna i Sveriges riksdag, så låt oss göra det. Barns rättigheter måste ständigt bevakas och lyftas fram. Alla beslut ska ha barnperspektiv och barnets bästa för ögonen. Det låter självklart, men i verkligheten ser det inte ut så. Därför är det viktigt att EU-agendan blir en konkret handling som utvärderas och följs upp.
Kampen för barns skydd och rättigheter måste ständigt pågå och hållas levande.