Jan Ericson (M):
I 20 år har jag jobbat som kundrådgivare och jurist på bank. Jag har på nära håll sett de orimliga och skadliga effekterna av både förmögenhetsskatten och fastighetsskatten. Jag återkommer till förmögenhetsskatten i nästa debatt, men jag tänkte tillföra några tankar om fastighetsskatten - med hälsningar från verkligheten utanför den här kammaren.
Fastighetsskatten bryter mot en grundläggande princip inom skattelagstiftningen, nämligen skatt efter bärkraft. Det finns i dag en liten koppling mellan en persons ekonomiska förmåga och hur mycket fastighetsskatt man faktiskt betalar. En nybyggd bostadsrätt eller villa för mångmiljonbelopp kan vara helt skattebefriad medan en liten villa på en attraktiv tomt kan kosta stora summor i skatt.
Efter hand som politikerna har upptäckt hur fel skatten slår har man pillat och ändrat i reglerna, infört begränsningar, dämpningar och annat för att få bort de värsta avarterna. Men fortfarande är skatten faktiskt ett problem för många. Inte minst skapar den en sådan osäkerhet och otrygghet för framtiden. Fru talman! Vi kan bråka i denna kammare om räntor och uppskov eller om reavinstskatten ska vara 20 eller 22 procent.
Men i grunden är detta faktiskt bagateller jämfört med de nästan katastrofala effekter som den gamla fastighetsskatten skulle ha fått nästa år om den fått fortsätta enligt de gamla regler som gällde när alliansen tog över 2006. Jag är den första att beklaga alla turerna omkring förändringarna. Men det är väl så att en så stor och ständigt ökande inkomstkälla för staten inte är alldeles enkel att förändra. Hur man än gör upplever någon en försämring, även om det blir bättre för de flesta.
Under processens gång har dessutom olika remissinstanser kommit med en uppsjö av olika förslag som har varit helt omöjliga att förena. Det föreliggande förslaget är trots allt en skälig kompromiss, där man har vägt in många olika aspekter och synpunkter. Att inte alla svenska fastighetsägare ännu har förstått hur de nya reglerna kommer att se ut är ganska naturligt.
Men jag är övertygad om att när man gör sin deklaration för 2008 och jämför sin fastighetsskatt med den man betalade för 2006 kommer man att inse förändringen. Oppositionen har lätt för att kritisera våra förslag men har tydligen svårt att komma på något bättre. Man säger visserligen i sin reservation att man inte anser att vi behöver ta ut mer skatt på boendet än i dag. Det är en ny ståndpunkt från oppositionen, men i vilken mån man kan lita på detta inför framtiden låter jag vara osagt.
Tidigare har man i vart fall uppenbarligen inte sett några problem med en ständigt stigande fastighetsskatt som faktiskt drivit människor från deras hem. Jag litar helt enkelt inte på oppositionen i denna fråga, och uppenbarligen är man inte intresserad av att sänka fastighetsskatten - möjligen göra om den. Fru talman! Det har diskuterats om inte uppskovsmöjligheterna borde tas bort helt och hållet. Jag är glad att de blir kvar.
Jag har i mitt yrke sett hur värdefullt det är i situationer där man tvingas byta bostad. Det kan handla om en makes sjukdom som gör att man behöver flytta från sitt tvåplanshus till ett enplanshus. Det kan handla om en makes bortgång som gör att man vill byta sin villa mot en bostadsrätt. Det kan handla om egen ålder eller sjukdom som gör att man behöver bo mer centralt, eller naturligtvis ett bostadsbyte på grund av separation eller arbetslöshet.
I alla dessa situationer skulle det vara ett hårt slag om man tvingades ta dyra banklån för att betala en reavinstskatt trots att man egentligen bara byter en bostad mot en annan och inte får loss några pengar. Det är inte heller säkert att det är möjligt att vid det tillfället ta dessa lån så att man har råd att betala skatten. Jag vill därför göra ett litet påpekande om räntebeläggningen av gamla uppskov. Jag kan i viss mån förstå den principiella kritiken mot detta.
Men jag kan också konstatera att de som får betala de största räntorna oftast är desamma som de som har fått störst sänkning av fastighetsskatten. Det är ju så att ju större uppskov man har fått desto dyrare ersättningsbostad har man köpt. Ju dyrare bostad man har köpt desto mer kommer den sänkta fastighetsskatten att betyda.
Omvänt: Ju billigare hus man äger desto lägre uppskov med gamla vinster har man av naturliga skäl, vilket gör att räntekostnaden blir lägre. Även när det gäller bostadsrätter uppstår ofta samma effekt. Den med en ny dyr lägenhet bor ofta i ett högt taxerat hus och får del av fastighetens stora skattesänkning. Detta kompenserar till stor del räntebeläggningen av uppskovet från föregående bostad.
Bor man i en billigare lägenhet är uppskovet av naturliga skäl mindre - och räntan blir mindre. Detta gör att jag trots allt tycker att det finns en viss rättvisa i räntebeläggningen, där de som tjänar mest på reformen också får vara med och betala mer av finansieringen. Även om man räknar ihop fastighetsskatten och räntan på gamla uppskov blir det totalt sett en förbättring för de allra flesta jämfört med hur det såg ut före valet 2006. Fru talman!
Om man lyfter blicken från detaljerna kan man konstatera några saker. Fastighetsskatten blir nu äntligen förutsägbar för framtiden. Uppskovsmöjligheterna blir kvar. Statens samlade skatteuttag blir betydligt lägre än vad det var när den nya regeringen tillträdde. En särskilt gynnsam regel för pensionärer med låg pension kommer faktiskt att införas. Det framgår av utskottets betänkande. Jag yrkar bifall till utskottets förslag.