KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Engström (M):
Tack till interpellanterna! Vi har en ganska bekymmersam situation i Sverige där vi måste göra viktiga prioriteringar och också hushålla med samhällets gemensamma resurser. Regeringen har en tydlig linje, det vill säga människor ska komma i arbete.
Jag vill inte att arbetslösa ska ha 50 procent, 70 procent eller 80 procent i ersättning, utan jag vill att arbetslösa ska komma i jobb och få 100 procent av en inkomst som de kan leva på. Därför är det glädjande att sysselsättningen har ökat och utanförskapet har minskat. Politiker måste alltid prioritera. Vad ska vi lägga våra gemensamma resurser på?
Ska vi lägga dem på att höja ersättningsnivåerna som Socialdemokraterna föreslår så att de ligger i topp inom OECD eller EU, eller ska vi satsa våra gemensamma resurser på att det ska löna sig bättre att arbeta, att vi alltså ska ha en aktiv arbetsmarknadspolitik? Det tycker jag är en viktig fråga att fundera över. Det är otvetydigt så att det finns ett samband mellan höga ersättningsnivåer och arbetslöshet.
Det menar alla forskare, såväl svenska som utländska - det finns säkert undantag i och för sig - från OECD och IFAU och exempelvis professor Calmfors. Det kan man inte heller bortse från.
Jag tycker att det är viktigt när man prioriterar att också ta ställning till om vi ska höja kostnaderna för att anställa ungdomar, som Socialdemokraterna föreslår, med 16-17 miljarder kronor varje år för att i stället för att lägga de pengarna på ungdomsjobb lägga dem på att öka ersättningarna i a-kassa och sjukförsäkring. En höjning av a-kassan skapar inga fler jobb i det här läget. Det skulle i stället kosta miljarder, och det skulle leda till en ökad arbetslöshet.
Det är inte regeringens arbetslinje. Det är inte det som vi tror leder till att alla som kan arbeta ska få chansen att göra det.
Hillevi Engström (M):
Jag får hoppas att Eva-Lena Jansson inte blir för deprimerad. Jag kan i stället säga, som jag har upprepat flera gånger, att sysselsättningen i Sverige har ökat. Det som Socialdemokraterna föreslår kommer att minska sysselsättningen, med stor sannolikhet, om man gör det dubbelt så dyrt att anställa våra ungdomar.
Om man fördubblar momsen inom hela restaurangsektorn, där vi vet att många unga och utrikes födda arbetar, om man försämrar ROT- och RUT-avdragen, som har gjort att det tillkommit många tjänstejobb, kommer det att leda till lägre sysselsättning. Är det detta som Socialdemokraterna vill, och i stället höja ersättningarna till dem som hamnar utanför? Det är inte heller så att vi inte lyssnar på arbetsmarknadens parter.
Såväl jag själv som finansministern för en regelbunden dialog med alla arbetsmarknadens parter och diskuterar dessa viktiga frågor, det vill säga: Hur kan vi varaktigt öka sysselsättningen och minska jämviktsarbetslösheten? Det är den övergripande frågan, och det är det som politiken syftar till. Det som Socialdemokraterna föreslår är tvärtom kontraproduktivt. I politik måste man göra val.
Man måste välja mellan det som leder till jobb och fler i sysselsättning och det som leder till ökad arbetslöshet. Det finns ett otvetydigt samband mellan ersättningsnivåernas storlek och graden av arbetslöshet i ett samhälle. Därom är forskningen enig. Jag vill önska er en god sommar.
Hillevi Engström (M):
Maria Stenberg har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förbättra arbetsvillkoren och arbetsmiljön för anställda inom tjänstesektorn. Regeringens ambition är att arbetsvillkoren och arbetsmiljön ska vara goda inom arbetsmarknadens samtliga sektorer. Lagstiftningen inom arbetsmiljöområdet är allmänt utformad just för att gälla hela arbetslivet med dess skilda verksamhetsgrenar och skiftande arbetsformer. Även på arbetsrättens område är detta utgångspunkten.
Stora delar av arbetsrätten är dessutom möjlig att göra avsteg ifrån genom kollektivavtal, för att på så sätt möjliggöra anpassningar där det är lämpligt. Det utesluter självklart inte att även riktade insatser för att möta särskilda problem inom arbetsmiljöområdet görs. Arbetsmiljöverkets inspektionsverksamhet inriktas till exempel i huvudsak på att nå de arbetsplatser som bedöms vara riskutsatta. Myndigheten arbetar även i projekt och kampanjer som berör särskilda problem eller branscher.
Det är glädjande att kunna konstatera att myndigheten under senare år har lyckats öka effektiviteten så att allt fler arbetsplatser kan nås. Regeringen har också tagit initiativ till särskilda satsningar som i hög grad berör den kvinnodominerade tjänstesektorn. Arbetsmiljöverket har på uppdrag av regeringen genomfört insatser för att minska riskerna för hot och våld. Satsningen har omfattat såväl privat som offentlig tjänstesektor.
De kunskaper och erfarenheter som satsningen gett kommer nu fortsättningsvis att integreras i myndighetens ordinarie verksamhet. Arbetsmiljöverket har också getts ett särskilt uppdrag i syfte att utveckla och genomföra särskilda aktiviteter för att förbättra arbetsmiljön för kvinnor. Uppdraget, som ska pågå under perioden 2011-2014, ska fokusera på att förebygga belastningsskador. Totalt har 20,5 miljoner kronor avsatts för genomförandet.
Jag vill också i detta sammanhang nämna att regeringen har beslutat att tillsätta en delegation för jämställdhet i arbetslivet. Delegationen ska sammanställa och tillgängliggöra kunskap om kvinnors och mäns olika villkor och möjligheter i arbetslivet och de förhållanden som ligger till grund för skillnaderna. Den könsmässigt tudelade arbetsmarknaden och problem som hänger samman med denna är en viktig fråga för delegationen.
När det gäller otrygga anställningsformer kan konstateras att regeringens uppfattning är att tillsvidareanställningar ska vara grunden på arbetsmarknaden. Samtidigt spelar också tidsbegränsade anställningar en viktig roll. Samtidigt som tidsbegränsade anställningar kan vara en viktig bro in i arbetslivet är det viktigt att de inte missbrukas. En departementspromemoria med bland annat förslag till en ändring i anställningsskyddslagen remitterades förra året.
Syftet var att klargöra rättsläget när det gäller skyddet för anställda med tidsbegränsade anställningar som kombineras med varandra på ett sätt som utgör missbruk från arbetsgivarens sida. Resultatet bereds för närvarande inom Regeringskansliet.
Hillevi Engström (M):
Tack för interpellationen som berör ett väldigt viktigt område! Jag vill passa på att göra ett förtydligande när det gäller visstidsanställningar. Jag nämnde att vi bereder frågan i en tidigare departementsskrivelse. Vi kommer att remittera en ny departementsskrivelse redan den 25 juni med förslag till ändringar i lagen om anställningsskydd som syftar till att stärka skyddet för arbetstagare med tidsbegränsade anställningar och att säkerställa att svensk rätt överensstämmer med EU:s visstidsdirektiv.
Förslaget är lite annorlunda formulerat, men det är ännu inte offentligt. Ni kommer att få ta del av det i slutet av juni. Jag delar interpellantens uppfattning att det vore oerhört olyckligt om det skulle bli en ny våg av sjukskrivningar. Därför måste vi ta arbetsmiljöfrågorna på väldigt stort allvar.
Senast i dag läste jag en enkät från AFA Försäkring om hot och våld som drabbar särskilt kvinnor inom vård- och omsorgsyrkena. Det var en skrämmande läsning. Det är två tredjedelar av kvinnorna som utsätts för allvarlig brottslighet på sin arbetsplats. Det som var kännetecknande i den här studien var att det var framför allt unga och ganska oerfarna personer som blev utsatta.
Då tänker jag att det måste finnas väldigt mycket av introduktion, utbildning och olika strategier för att förebygga den typen av hot och våld som man kan drabbas av inom åldringsvården och hemtjänsten. Framför allt var det vårdbiträden, undersköterskor och mentalskötare som var drabbade. Då finns det väldigt mycket mer som behöver göras av arbetsmarknadens parter.
Det pågår också ett arbete mellan SKL och facken på kommunal- och landstingssidan där det finns en enighet om att man vill förebygga den här typen av ohälsa, olycksfall och skador. Det välkomnar jag. Det är oerhört viktigt. Det är viktigt av många skäl. Framför allt är det viktigt för att de som jobbar inom de här viktiga yrkena ska ha en trygg och säker arbetsmiljö.
Men det är också viktigt om kommuner och landsting ska kunna rekrytera personer. Man står inför en situation där man behöver rekrytera 420 000 medarbetare fram till 2020. Samtidigt vet vi att allt färre ungdomar söker till omvårdnadsprogram. Då måste man göra de här jobben attraktiva, och i det ligger en god och trygg arbetsmiljö och trygga anställningsförhållanden. Jag delar interpellantens uppfattning att detta är en viktig fråga för framtiden.
Det är viktigt att man anstränger sig, både myndigheten i sin inspektionsverksamhet och arbetsmarknadens parter ute i våra kommuner och landsting, för att ta ett par exempel. Ingen ska behöva bli skadad eller hotad på sitt arbete. Det är min fasta övertygelse.
Hillevi Engström (M):
Forskning är viktigt, och man kan säkert bedriva mer forskning. Men jag tror att det kanske inte framför allt är mer forskning som behövs utan snarare en bra tillämpning av de regler som finns. Jobbar man systematiskt med arbetsmiljön inom till exempel kommuner och landsting förebygger man också många risker. Det har visat sig när Arbetsmiljöverket har gjort flera tusen inspektioner att det har funnits brister på väldigt många håll.
Jag tror att man på hälften av arbetsplatserna var tvungen att åtgärda brister i instruktioner och i det systematiska arbetet som gör att människor kan råka illa ut. Det kan vara en så enkel sak som att förebygga att en ung oerfaren semestervikarie inte får information om vårdtagares särskilda förutsättningar utan förväntas åka hem till en vårdtagare som kanske har varit våldsam tidigare.
I en bra samverkan mellan skyddsombud, anställda och arbetsgivare kan faktiskt en hel del åtgärdas. Regeringen gav Arbetsmiljöverket ett uppdrag 2011. De fick 20,5 miljoner för att titta på just kvinnors arbetsmiljö ur den här aspekten. De kom också fram till att tiden är viktig. Som Maria Stenberg var inne på är det kanske för lite tid som gör att människor som jobbar i de här yrkena blir väldigt pressade.
Det är en viktig fråga som arbetsmarknadens parter måste ta tag i. Det är ingen fråga för lagstiftning. Det viktiga är att arbetsmarknadens parter träffar kollektivavtal och gör upp om vad som ska gälla inom de här yrkena såväl som inom andra delar av arbetsmarknaden.
En sak som ändå är positiv i eländet med hot, våld och en dålig arbetsmiljö är att det här är kommun- och landstingsdriven verksamhet där det finns kollektivavtal och ett väl fungerande partsarbete. Där borde det finnas bättre förutsättningar än hos många mindre arbetsgivare att jobba systematiskt med en god arbetsmiljö.
Det är i grunden också en förutsättning för att människor ska vilja jobba i de här yrkena som är så viktiga för allas vår välfärd att det är trygga och stabila villkor. Och som jag nämnde i mitt tidigare inlägg ska det vara tillsvidareanställningar som grund på arbetsmarknaden, men visstidsanställningar kan vara ett komplement och många gånger också en brygga in.
Jag välkomnar också Socialdemokraternas utspel, om jag får säga så, att kommuner och landsting ska erbjuda heltidsanställningar i större utsträckning genom kollektivavtalade lösningar. Det är också en viktig fråga att man har möjlighet att försörja sig på sin lön. Det behövs alltså många olika delar. Men jag menar att vi i grunden har en stabil och bra lagstiftning.
Jag tycker inte att det är den som behöver ändras, utan det är viktigt med en tillämpning som följer de regler som finns så att ingen ska behöva bli skadad eller sjuk på grund av sitt arbete.
Hillevi Engström (M):
Tack, Maria Stenberg, för frågorna. Jag tror att vi har mycket att lära av varandra mellan de nordiska länderna, men vi kan inte kopiera varandra. Vi ska ta vara på det som är bra. Vi har olika arbetsmarknadsmodeller. Något som jag tycker är intressant och som jag kommer att studera närmare är Norges lärlingssystem som lyckas väldigt bra. Det är ganska många ungdomar som kommer in i lärlingssystemet i Norge. Danmark har det sedan länge.
Det finns annat i Danmark som vi kanske inte är lika imponerade av. Finland har ett annat system för yrkesskolor; det liknar mer det svenska. Frågan är verkligen på dagordningen, inte bara i det nordiska samarbetet. På ministerrådet mellan EU:s arbetsmarknadsministrar, som jag är på väg till nu, har vi i Norden tillsammans med Tyskland och Holland mycket gemensamt.
Jag är imponerad av de länder som har förmått bygga en brygga från skola och utbildning till arbetsliv. Där har vi mycket att lära av varandra. Vi ska inte underskatta att man kan dra lärdom. Jag kommer att besöka Island i slutet av augusti, och vi kommer att ha ett ministerrådsmöte i Norge i september.
Då kommer de här frågorna att vara på dagordningen liksom samarbete med parterna och ungdomsrådet. Något som jag generellt tycker att vi borde bli lite bättre på är att lyssna på vad ungdomarna vill och önskar. I dag har regeringen beslutat om ett utredningsuppdrag att titta på ungdomar som varken arbetar eller studerar.
Det är något som vi inte har pratat så mycket om i nordiska sammanhang. Hur kan vi göra för att få mer grepp om den gruppen ungdomar och hjälpa dem till något meningsfullt - studier eller arbete? Jag ser fram mot resultatet av Anne-Marie Beglers utredning av detta. Det är 12 000 ungdomar som inte finns någonstans. Hur kan vi hjälpa dem att inte fastna i ett långvarigt utanförskap? Jag delar interpellantens uppfattning att vi har mycket att lära.
Nästa år när vi är ordförande i Nordiska ministerrådet kommer den här frågan att finnas högt upp på dagordningen - det kan jag lova. Jag vill tacka för interpellationen och önska kammarens personal och ledamöter en trevlig midsommar.
Hillevi Engström (M):
Hillevi Larsson har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att tillmötesgå riksdagens beslut när det gäller anvisningar till fas 3 i jobb- och utvecklingsgarantin. Intentionerna med denna sysselsättningsfas är att personer som varit arbetslösa under lång tid ska få möjlighet att bygga upp nya referenser, nätverk och en arbetsgemenskap hos en anordnare. De huvudsakliga anordnarna av platser i sysselsättningsfasen är kommuner och allmännyttiga organisationer.
Insatsen handlar om en meningsfull sysselsättning som är utformad efter individens behov, samtidigt som jobbsökandet fortsätter. Det är Arbetsförmedlingens uppgift och skyldighet både att vidta nödvändiga kvalitetskontroller innan en deltagare placeras hos en anordnare och att följa upp de anordnare som tar emot deltagare. Arbetsförmedlingen har under 2011 granskat samtliga anordnare av sysselsättningsplatser i fas 3.
Granskningen visar att Arbetsförmedlingen i ca 600 fall har antingen avbrutit samarbetet eller krävt korrigeringar av anordnaren. Jag uppfattar att Arbetsförmedlingen arbetar aktivt med att kontrollera anordnare för att nå en hög kvalitet i sysselsättningsfasen. I skrivelse 2011/12:75 redogör regeringen för flera av de åtgärder som regeringen har vidtagit när det gäller fas 3.
Åtgärderna syftar till att förstärka sysselsättningsfasen så att den ska fungera enligt intentionerna. Vi har bland annat infört en möjlighet att delta i arbetsmarknadsutbildning även i sysselsättningsfasen, vi har förstärkt det särskilda anställningsstödet och vi har inte minst i en följd av år ökat Arbetsförmedlingens förvaltningsanslag bland annat för att öka handläggartätheten. Sammantaget syftar reformerna till att öka kvaliteten i sysselsättningsfasen.
Regeringen menar därför att riksdagens beslut har tillgodosetts.
Hillevi Engström (M):
Det har framförts många påståenden i den här debatten som kanske vittnar om en del okunskap om vad som har hänt under det senaste året, sedan riksdagens beslut. Om Hillevi Larsson läser de skrivningar vi lämnat in till riksdagen och om Hillevi Larsson läser Arbetsförmedlingens återrapportering och tittar på deltagarundersökningarna tror jag att tonläget kanske blir lite mer rimligt.
De personer som är långtidsarbetslösa är ju inte direkt matchningsbara mot de ganska kvalificerade arbetena. Man söker kvalificerade it-tekniker, specialistsjuksköterskor, civilingenjörer och så vidare. Det är inte jämförbara grupper. Riktigt så enkelt är det inte. Vi pratar om personer som har haft det tufft. Många har funktionsnedsättningar. Många är äldre.
I genomsnitt har dessa personer varit arbetslösa i sju åtta år, trots högkonjunktur på arbetsmarknaden och trots massiva anställningsstöd. Arbetsförmedlingen står kanske för 80-85 procent av lönekostnaden. Trots det, Hillevi Larsson, har den här gruppen personer i många fall svårt att få ett arbete. De har gått igenom många olika aktiviteter och fått mycket hjälp och stöd.
Många kommer från långa sjukskrivningar och har nedsatt arbetsförmåga. De har kunnat ta emot erbjudande om arbetsmarknadsutbildning, men trots det har det inte lyckats. Då tycker jag att det är mycket bättre att man är hos en anordnare - en kommun, en kyrka, Stadsmissionen, en fotbollsklubb eller en bondgård - och har en meningsfull sysselsättning. Den ska dock definitivt inte ersätta ett ordinarie jobb.
Jag frågar återigen Hillevi Larsson om det verkligen finns belägg för att detta är någon form av straffarbete. Jag skulle vilja se det. Då är jag beredd att vidta åtgärder. Jag hoppas också att interpellanten inte bara sprider villfarelser utan i sådana fall agerar och anmäler till en myndighet, för så får det inte gå till i Sverige. Min högsta önskan är att dessa personer får ett arbete och en lön att leva på. Det näst bästa är att de är på arbetsmarknaden och får arbetskamrater.
Hillevi Engström (M):
Shadiye Heydari har frågat mig om jag är redo att ta initiativ till att se över problemet med att många deltagare i praktikplatser blir utnyttjade av oseriösa arbetsgivare. Jag vill inledningsvis slå fast att det naturligtvis är oacceptabelt om regler missbrukas och olyckligt om människor utnyttjas av oseriösa arbetsgivare. Målet med praktik är att individen ska få yrkeserfarenhet och i och med det stå bättre rustad för att kunna få ett arbete.
Ett annat mål kan vara att erbjuda deltagaren möjlighet att praktisera sitt yrke och på så vis behålla kontakten med arbetslivet. Individen får också en arbetsgivarreferens genom att arbetsgivaren förbinder sig att utfärda ett intyg efter avslutad praktik. Praktik ges som längst i sex månader. Under den tiden ska individen ha regelbunden kontakt med Arbetsförmedlingen. Det är en grundläggande uppgift för Arbetsförmedlingen att kontrollera att den praktikinsats som ges är meningsfull.
Jag förutsätter att Arbetsförmedlingen sköter sitt uppdrag på ett bra sätt.
Hillevi Engström (M):
Praktik är en viktig arbetsmarknadsåtgärd, och det tror jag såväl socialdemokrater som alliansregeringen är överens om. Det är också svårt att få tag på tillräckligt många praktikplatser. Ändå är det väldigt viktigt att de praktikanordnare som finns är seriösa. Där sker en kontroll, och jag skulle vilja fråga interpellanten vad interpellanten gjorde vid det tillfället, för ett år sedan, när interpellanten fick vetskap om ett så pass allvarligt missbruk.
Agerade interpellanten, slog larm och kontaktade Arbetsförmedlingen? I annat fall är det ett tips, för det finns några viktiga parter som kan agera. Dels är det Arbetsförmedlingen som kan genomföra kontroller och inspektioner, dels ska det för den person som är berörd vara lätt att säga till om det är någonting som inte är okej.
För det tredje är det vi medmänniskor som inte ska sitta och bli arga och rulla tummarna om vi får vetskap om ett uppenbart missbruk, utan då ska vi agera och ringa upp Arbetsförmedlingen för att fråga om det ska vara på det sättet. Vi behöver hjälpas åt. Vi behöver fler arbetsgivare som är seriösa och som välkomnar människor, inte minst ungdomar och personer som är födda utanför Sverige, att få en gedigen och bra praktikplats.
När det gäller praktikplatser ges ingen ersättning till arbetsgivaren. Det är någonting som nu diskuteras och som efterfrågas från många arbetsgivare. Man menar att det är ett viktigt uppdrag att ge en person en bra praktik, och arbetsgivaren menar därför att man borde få en ersättning för detta merarbete. Men så är det inte i dag, och det är en viktig fråga att fundera över. Vi kan nämligen också se att många praktikanter efter praktikplatsen också får en anställning.
Ett bra exempel på det är nationell matchning. Där matchar Arbetsförmedlingen utrikes födda akademiker mot flera av de stora företagen i Sverige. De får först en praktikperiod på sex månader, sedan kan de få en specialkurs i yrkessvenska och en arbetsmarknadsutbildning. Väldigt många av de här personerna får sedan en fast anställning hos något av de företag som de har praktiserat på tidigare.
Därför skulle jag vilja säga att praktik är en viktig arbetsmarknadsåtgärd, och det jag efterlyser är helt enkelt seriösa företag, organisationer och kommuner som välkomnar personer på en praktikplats under en period och även att vi medmänniskor, även om vi inte är politiker, hjälper till och slår larm om det finns oseriösa aktörer ute på den svenska arbetsmarknaden.
Ingen blir mer nöjd än jag om vi kan få bort de oseriösa och få in fler seriösa företag som hjälper personer att få en anställning. Jag tycker att det är en viktig principfråga. Jag väntar med fler saker till mitt nästa inlägg.
Hillevi Engström (M):
Man slutar aldrig att förvånas. Jag ska säga att om man får höra om ett missbruk, någon som gör någonting som närmast kan vara olagligt, är det kanske inte så mycket hjälp att lova att man ska skriva en interpellation. Det kanske är bättre att man gör något mer handfast. Jag tror att Arbetsförmedlingen blir väldigt tacksam över att få signaler om det finns någon som är oseriös och där människor kan komma till skada eller utnyttjas.
Som jag också sade i mitt tidigare inlägg får arbetsgivare inte någon ersättning, därför kan jag inte säga att det är slöseri med några resurser på det sättet. Det går inte ut några skattemedel till arbetsgivare som anordnar praktikplatser. Praktik är ju en viktig del för många.
Det kan handla om att man får den där kontakten med arbetsmarknaden, att man får pröva sina tidigare yrkeskunskaper, men det är också viktigt att individer själva signalerar om det inte är meningsfullt. Självklart ska ingen person utnyttjas på den svenska arbetsmarknaden. Tvärtom ska man kunna få yrkeserfarenhet och hålla kontakten med arbetslivet.
Jag tror också att det är helt omöjligt för Arbetsförmedlingen att ha en person på landets samtliga arbetsplatser där det finns praktikanter. Det bygger mycket på att deltagarna själva inrapporterar eventuella problem. Det hoppas jag att interpellanten håller med om. Vad skulle vi annars ha för system i Sverige? Hur tror interpellanten att vi skulle få fler praktikplatser om det samtidigt fanns en arbetsförmedlare på plats?
Det är väldigt lätt att ta till stora ord. Jag tycker att vi ska vara tacksamma för de många arbetsgivare som ger människor chansen att komma ut och få en praktikplats. Jag skulle önska att de var många fler. Det finns också starka önskemål från arbetsgivare om att man behöver ha ett bidrag för att kunna handleda personer på ett bättre och mer effektivt sätt. Det är frågor som vi också ser över för närvarande.
Det finns tyvärr för låg kännedom bland arbetsgivare om vilka ekonomiska stöd man kan få del av om man anställer sin före detta praktikant. Om vi pratar om ungdomar till exempel kan jag peka på att arbetsgivarens kostnad kan bli så låg som under 3 000 kronor per månad om ungdomen har en månadslön brutto på 17 000-18 000. Det är oerhört låga kostnader.
Som svar på interpellantens fråga kan jag utan att vara arbetsförmedlare säga att det låter ganska orimligt. Jag tror att interpellanten hade hjälpt sin bekant väldigt mycket mer genom att kontakta Arbetsförmedlingen. Är det så att jag kan hjälpa till med att förmedla en kontakt gör jag det gärna. Men det skulle väl vara jättebra att skicka in namnen bakom alla de exempel som interpellanten påstår pågår i Sverige till Arbetsförmedlingen så att de kan göra kontroller på respektive arbetsplats.
Det tror jag hjälper människor mer att komma närmare ett arbete än att vi diskuterar frågan här i kammaren. Anmäl gärna till Arbetsförmedlingen alla de problem som interpellanten har tagit del av rörande praktik!