KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nina Lundström (L):
Jag vill börja med att tacka för svaret. Jag uppfattar att vi ändå är ganska överens om att själva frågan om hyresstatistik är nog så viktig. Vilka behöver statistik? Jag skulle vilja säga att det är en viktig konsumentfråga. Det är först och främst konsumenterna som behöver god statistik eftersom det är grunden för information om hur hyresmarknaden fungerar.
Beslutsfattare behöver statistik så att vi kan följa reformer och förändringar på marknaden men också om vi saknar reformer som det behöver fattas beslut om. De som bygger och investerar behöver definitivt statistik, inte minst om hyresnivåerna. De är också en del av signalsystemet. Forskare, debattörer, analytiker med flera behöver också statistik.
Det är ganska intressant att det är många som har uppfattningar om hur hyresmarknaden fungerar, trots att vi inte har fullödig statistik som visar hur lagstiftningen fungerar i alla delar. Det saknas transparens. Konsumentmakt, valmöjligheter, förhandlingsstyrka och beslut förutsätter god information.
Där är den här statistiken väldigt viktig. Statsrådet invänder att statistiken inte är relevant eftersom hyran är förhandlad. Jag skulle vilja påstå att det inte spelar någon roll hur hyran beslutas. Det viktiga för konsumenterna och oss övriga är att veta var hyresnivåerna ligger.
Mot bakgrund av svaret skulle jag vilja fråga statsrådet om han avser att återkomma med åtgärder och i så fall när. Det är nämligen oklart i svaret. Statsrådet anger också att Boverket har påtalat att ett förslag skulle vara kostsamt och komplicerat. Men Boverket påtalade också någonting helt annat.
Boverket angav i sin rapport följande: "Regeringen bör . involvera hyresmarknadens parter att undersöka behovet av en konsumentinriktad hyresstatistik samt förutsättningar och möjligheten att använda parternas regionala databaser." Statistiken finns nämligen, och den finns samlad. Men den finns inte samlad på nationell nivå.
Aktörerna - fastighetsägarna och Hyresgästföreningen - har databaser med hyresnivåer. Kunskapen finns alltså någonstans. Men självfallet ska man visa respekt och beakta deras roller. Det kan finnas många argument mot och hinder för att sprida uppgifterna till konsumenten. Hyresgästföreningen har dock i en rapport visat på att dess kunskaper är omfattande.
Mot bakgrund av den förhandlingsordning som finns angav föreningen i en rapport att man har ett underlag som motsvarar ungefär 90 procent av exempelvis Stockholms stads fastighetsvärdar. Man har alltså väldigt stor kunskap.
Därför vill jag återkomma till frågeställningen om det är möjligt att hitta vägar, också mot bakgrund av det Boverket säger: att man skulle kunna hitta vägar fram där också de aktörer som finns på marknaden och som har kunskap skulle kunna bidra. Men det förutsätter att det finns en politisk vilja. Därför vill jag återkomma till mina frågor om statsrådet avser att återkomma med förslag och i så fall när.
Nina Lundström (L):
Självfallet är kostnaden alltid en viktig faktor. Jag har också studerat den kostnadsbild som statsrådet återger - allt från 4 miljoner upp till, om man skulle väga in bruksvärdesfaktorer och göra en superdatabas, 50, 60 eller 70 miljoner. Men då är detta ett arbete som ska påbörjas från grunden.
När kunskapen redan i dag finns hos parterna - vi har i dag registersystem och vet exakt var lägenheterna finns - kan man då inte på något sätt försöka hitta en vinna-vinna-relation? Insamlingen av data behöver ju inte ske från grunden, utan informationen finns redan i databaser. Jag har all respekt för att det är parterna som äger informationen. Självfallet ska parterna själva tycka att det finns ett värde i detta.
Men det handlar i så fall inte om att bygga en ny databas och göra en ny typ av datainsamling. Frågan om vilken kvalitet det ska vara på statistiken är viktig. Om man har tänkt sig en superdatabas med alla möjliga variabler förstår jag att kostnadsbilden ser ut som den gör. Men jag efterlyser statistik som börjar i andra änden och faktiskt gör det möjligt för konsumenterna att själva följa med i hyresutvecklingen.
Jag är helt säker på att det går att hitta smarta modeller för det om man får med sig parterna. Därför vill jag återkomma till den fråga som Boverket ställer i sin rapport men som statsrådet inte har berört. Boverket anger i sin rapport att detta skulle vara något som regeringen tittar på, hur man kan samarbeta med parterna för att finna en vinna-vinna-relation.
Jag tror att det vore bra för konsumenterna, för debatten om bostadsmarknaden och hyresmarknaden, och det vore bra för oss beslutsfattare att få ett bättre beslutsunderlag så att vi också kan följa reformerna. Ökad information är ökad konsumentmakt. Jag hoppas att vi kommer att komma längre i den här diskussionen.
Nina Lundström (L):
42 500 påbörjade bostäder är en mycket god insats. Det är naturligtvis många olika faktorer som har påverkat det. Men det är ändå viktigt att i debatten framhålla att läget är så. Men statsrådet valde att inte svara på mina frågor om regelkrångel och om planprocessen. Det sas i svaret att planprocessen ska kortas. Min fråga kvarstår: Hur?
Jag noterar än en gång att det förra sommaren, här i riksdagen, fanns möjlighet att korta ned planprocessen. Regeringspartierna, Socialdemokraterna och Miljöpartiet, röstade nej. Det handlade om att ge möjlighet för kommuner att styra processen, att kunna flytta ned beslut från fullmäktige till facknämnd när det var detaljplaner som inte var kontroversiella.
Det handlade om en möjlighet att slippa dra fram en ny detaljplan när det inte fanns anledning för att processen är så strikt. Det var också ett sätt att ge mer makt till kommunerna. Och det handlade om att vissa bestämmelser skulle kunna sluta att gälla efter genomförandetidens slut. Det fanns mängder av förslag för att korta ned processen. Men statsrådet väljer att inte svara på frågan om hur.
Jag tycker att det vore vällovligt att göra det, med tanke på att just detta kostar väldigt mycket pengar för kommunerna. Sedan handlar det naturligtvis om processen med att få bygglov. Det är fortfarande väldigt långa tider i kommunerna, och det kostar pengar. Men det vore intressant att få ett svar i det sista inlägget från statsrådet: Hur ska planprocessen kortas ned? Det är det som kostar pengar. Det är det som försvårar.
Och har man inte myndighetsbeslutet färdigt kan man inte bygga. Det här drabbar bostadsrätter. Det drabbar hyresrätter, och det drabbar studentbostäderna. Hur ska planprocessen bli kortare?
Nina Lundström (L):
Jag noterar att statsrådet menar att mina frågeställningar inte faller inom ramen för debatten om regelförenklingar. Jag hävdar att de gör det. Just informationstekniken var faktiskt någonting som statsrådet själv angav i sitt svar, och jag tackar för det svaret. Men jag utgår från att regelförenklingar handlar om att undanröja hinder för bostadsbyggandet. Det är så jag tolkar frågeställningen.
Därför valde jag att räkna upp ett antal hinder som återkommer konstant. Har man som aktör inte tillgång till mark kan man inte bygga. Om marken samlas hos några få aktörer är det några få aktörer som kan bygga.
Därför fattade vi beslut om att öka transparensen genom att kommunerna skulle berätta hur de tänker fördela marken så att fler får tillgång till informationen och de små byggarna får tillgång till mark. Därför är frågan om mark verkligen är en fråga om att förenkla och undanröja hinder för att möjliggöra detta. Den andra frågan gällde tioveckorsregeln. Det handlar också om att man ska kunna komma igång med byggandet.
Vi vet med oss att många kommuner begär in kompletteringar. Är det något vi borde följa upp är det hur den regeln fungerar, för den syftade till att snabba upp processen. Varför upplever då aktörerna som ska bygga att det fortfarande är problem med de tio veckorna? Det är en viktig fråga att följa upp. Följer man upp och ser att saker inte har blivit som man har tänkt sig kanske man kan vidta ytterligare åtgärder.
Den sista frågan handlade om intresseorganisationen Sabo, som har startat ett projekt med industriellt byggande. Deras kombohus möter mängder av problem ute i kommunerna. Kommer statsrådet att följa upp den typen av hinder också? Här finns det mycket kunskap som vi måste ta till vara, för allt syftar till att kanske inte agera blåslampa på kommunerna men underlätta för kommuner och andra aktörer att kunna bygga.
Nina Lundström (L):
Jag har ställt denna interpellation till statsrådet för att belysa hur utsattheten i samhället drabbar de absolut mest utsatta. När bostadsmarknaden inte fungerar tillräckligt väl är det just dessa personer som drabbas.
Jag noterar att Aftonbladet i dag har en beskrivning av hur läget ser ut för dem som drabbas av våldet. Under 2000-talet dödades 237 kvinnor. Varje år dödas 16-17 kvinnor. Det är helt förfärligt. Inriktningen på mina frågeställningar i dag handlar om bostadssituationen.
I förlängningen är det en fråga om att försöka förebygga och hitta åtgärder för de mest drabbade. Låt mig börja med att säga följande: Det är helt förfärligt att det är brottsoffret som måste byta bostad. Egentligen borde det vara förövaren som förlorar sitt hyreskontrakt eller besittningsskyddet till sin ägda bostad, inte den som är brottsoffer.
Johan Pehrson tog i en tidigare debatt i dag upp andra aspekter på våldet. Jag kommer nu att fokusera helt och hållet på bostadsfrågan. Det är otroligt viktigt att försöka hitta alternativa bostäder till dem som måste flytta från sina hem.
Det är orimligt att de som försöker hitta ett alternativt boende ibland återvänder till förövaren därför att man inte har kunnat lösa bostadssituationen. Tyvärr måste de drabbade brottsoffren ibland inte bara flytta inom sin kommun utan också utanför sin kommun. Det kan påverka möjligheterna till inkomst och därigenom möjligheten att bli godkänd som hyresgäst och få ett kontrakt.
Om bostadsmarknaden hade fler tillgängliga bostäder generellt sett skulle också de mest utsattas situation förbättrats betydligt när det gäller den möjligheten. Jag vill uppmärksamma på att alliansregeringen lämnade en propositionen till riksdagen som handlade om besittningsskyddet. Vi hade en situation där brottsoffer ibland blev vräkta på grund av att de hade en förövare som förstörde bostaden.
Denna proposition, 2013/14:195, antogs av en enig riksdag. Där förstärktes brottsoffrets ställning genom lagstiftning, vilket var en viktig åtgärd. Men det finns naturligtvis många andra viktiga åtgärder. Det handlar exempelvis om hur myndigheter agerar om man bor i en ägd bostad och det handlar om ett vräkningsförfarande.
Hur kan vi snabba på processen så att brottsoffret skyddas i största möjliga mån? Jag har följdfrågor till bostadsministern vad gäller möjligheter att vidta åtgärder för att förbättra situationen. Jag har fyra kommentarer som jag vill lämna till statsrådet för att höra om det finns en framkomlig väg för att titta på ytterligare åtgärder. Den första är nyproduktionen.
Där delar jag statsrådets uppfattning att vi behöver fler bostäder generellt sett på bostadsmarknaden. Den andra är frågan om ägarlägenheter. Skulle det kunna vara en möjlighet för att öka utflödet av bostäder? Den tredje är inkomstkraven på hyresgästerna. Kan dessa ses över? Den fjärde är vräkningsförfarandet när man bor i en ägd bostad. Hur kan vi skynda på processen så att vi skyddar brottsoffret?
Detta är några viktiga åtgärder som skulle kunna prövas i syfte att skydda brottsoffret.
Nina Lundström (L):
Det är välkommet att statsrådet tar upp frågan om samarbete mellan kommunerna. Det är viktigt att det också sker ett sådant samarbete. Jag skulle ändå vilja ge ett varningens tecken när det gäller tron att investeringsstödet kommer att lösa utmaningarna. Det receptet är prövat. Under mycket lång tid fanns investeringsstöd.
Jag kunde då notera att investeringsstödet, exempelvis där riksdagen ligger, i Stockholms län, inte kunde användas. De fick skickas ut i landet eftersom det stöd som fanns inte användes för byggande. Det är mycket vanskligt att utlova att bostadssituationen ska lösas med den typen av investeringsstöd. De har inte löst problemen. Tvärtom har de varit en del av problemen.
När det gäller ägarlägenheterna vill jag påminna statsrådet om att alliansregeringen genomförde den första delen i reformen, det vill säga införde lagstiftningen för nyproduktion. Det fanns ingen sådan lagstiftning. Miljöpartiet var också motståndare till att den skulle införas. Nu finns det möjlighet att bygga ägarlägenheter i nyproduktion, men det går inte att omvandla i befintlig stock. Den utredningen har levererats och ligger på statsrådets bord.
Därför skulle jag välkomna ett intresse att titta på den möjligheten. Det skulle skapa nya möjligheter att inrätta boenden, inte minst för socialt utsatta kvinnor, i ett vanligt bostadsbestånd. Fru talman! Jag vill också påtala att det finns hyresvärdar, även privata, som tar ett stort socialt ansvar. De ser det som en viktig del av bostadspolitiken att erbjuda bostäder till de mest utsatta. Det är viktigt att framhålla.
Det är fortfarande många kvinnor som drabbas, och det är förfärande att 237 kvinnor har mördats under 00-talet - och 16-17 kvinnor fortsätter att mördas per år. Vi måste hjälpas åt för att göra någonting åt detta.
Nina Lundström (L):
Mats Green har ställt en viktig interpellation. Det var många av oss som reagerade på artikeln, och mot bakgrund av att vi vet vad som stod i förslaget i budgetpropositionen från regeringspartierna delar jag helt Mats Greens uppfattning. Det var två olika typer av bidrag, och det var energieffektiviseringar och upprustning av skolor.
Förslag och investeringsstöd som skulle bidra till nyproduktion fanns inte i budgetförslaget. Därför är det högst relevant i dag att ställa sig frågan vad det är som avses med den typen av artikel. Jag gläds dock åt vissa delar i svaret.
Trots att statsrådet inte svarar på Mats Greens fråga kan jag nämligen konstatera att samplanering mellan kollektivtrafik och bostäder är en viktig faktor, det vill säga att bostäder är en förutsättning för att staten ska kunna bistå med investeringar i kollektivtrafik lokalt och regionalt.
Jag blir dock väldigt förvånad, herr talman, för i den föregående interpellationsdebatten kunde vi konstatera att statsrådet inte vill koppla ihop exempelvis Bromma flygplats med bostadsbyggandet. Men förutsättningen för de lokala investeringsmedlen är väl att det ska leda till ökat bostadsbyggande - antar jag. Jag skulle vilja ha en kommentar från statsrådet om vad som menas. Sedan är jag glad över att cykling nämns, och det måste jag framhålla.
Den stora frågan är dock vad det innebär med statlig medfinansiering lokalt och regionalt om det inte är kopplat till bostadsbyggande. När det gäller de övriga åtgärder som skulle kunna beröras får man återigen bilden av att det är nationella pengar som ska lösa bostadskrisen.
Jag vill än en gång ställa frågan till statsrådet vilka andra nog så viktiga åtgärder statsrådet kan tänka sig att återkomma till riksdagen med. En sådan viktig faktor som kunde konstateras vad gällde regelverket, krånglet och hindren för bostadsbyggande var att mindre krångel och hinder betydde kanske uppemot 15-20 procent av produktionskostnaden för de mindre hyresrätterna.
Det finns alltså en annan väg att gå, och det är att jobba med att göra det lättare och enklare att bygga. Det är mina frågor: Hur ser statsrådet på kopplingen mellan statlig medfinansiering lokalt och regionalt kopplat till bostadsbyggande, och hur ser förslagen ut vad gäller att minska det regelkrångel och de hinder som faktiskt gör byggandet dyrare?
Nina Lundström (L):
Jag fick inte svar på min fråga om samplaneringen mellan kollektivtrafik och bostäder. Statsrådet sa i en tidigare debatt i kväll att han som statsråd inte ska lägga sig i hur många bostäder som byggs lokalt. Men om man ska gå in med medel för kollektivtrafik lokalt och regionalt har det i alla fall i Alliansens arbete varit viktigt att det också byggs bostäder, att det finns en samplanering.
Jag kunde inte uttolka vad statsrådet menade. Apropå Hillevi Larssons diskussioner om prognoser och bostadsbyggande är Boverkets prognos för 2015 42 500 bostäder. För att göra en liten jämförelse var prognosen för 2005, då man anser att det byggdes väldigt mycket, 32 000 bostäder. Toppåret 2006 var det 35 000 bostäder.
Mer än hälften av det som nu byggs - 42 500, enligt Boverkets prognos - är hyresrätter. Men vi är inte nöjda. Det kommer inte att räcka. Vi måste göra mer. Men rätt ska vara rätt - det har gjorts väldigt mycket åtgärder. Nu är den stora oron att vi inte vet vad regeringens politik innebär. Det är därför vi debatterar med statsrådet; det råder osäkerhet om vilken riktning bostadspolitiken ska ta.
Vi har varit tydliga med att det handlar om långsiktiga spelregler och om att ta bort krångel och hinder. Det kostar pengar med långa processer. Det är orimligt att det i värsta fall tar tio år från idé till dess att huset står färdigt. Osäkerheten gör att vi behöver diskutera frågorna. Osäkerhet är en risk, och det kostar pengar.
Därför hoppas jag att statsrådet tar tillfället i akt att förklara om kollektivtrafik, ur statsrådets synpunkt, innebär att man också ska bygga bostäder. Varför ska man annars satsa?
Nina Lundström (L):
Det skulle kunna gå mycket snabbt och vara mycket enklare för dem som bygger bostäder att få ett tydligt besked om bullerförordningen. Statsrådet talar sig varm för olika typer av investeringsstöd. Ibland är det i form av innovativt byggande, ibland är det för energieffektiviseringar, ibland är det för nyproduktion.
Men den snabbaste vägen till att lindra bostadsbristen är att jobba med de regelverk som vi nu vet hindrar bostadsbyggandet. Bostäder nära kollektivtrafik - ja, det är viktigt, och det skapar också attraktiva bostäder.
Men varför bara fokusera på att dra fram nya spår och ny kollektivtrafik till lägen som i dag inte sägs vara attraktiva, när man i dag kan förtäta städer, även i mindre kommuner, där kollektivtrafiken redan finns? Det är svårt att förstå varför man inte med dagens byggteknik skulle kunna uppnå de goda livsmiljöerna, vilket byggbranschen anser att man klarar av.
Varför då säga att man inte vill hasta fram något? Det vill väl ingen, men det är ju väl förberett. Remissvaren har varit inne sedan september 2014. Branschen efterlyser de nya bullerreglerna. SKL har gjort det. Sabo har också gjort det och verkligen påtalat hur viktigt detta är för att snabbt kunna bygga där kollektivtrafiken redan finns.
På så sätt kan man bygga de täta städerna där folk kan gå eller cykla från bostaden, ställa bilen och åka kollektivt. Jag noterar dock att det inte kommer några tydliga besked om detta. Statsrådet säger att han inte vill hasta fram något. Men jag tycker inte att vi har råd att vänta. Den andra frågan handlar om strandskyddet.
Jag vill, herr talman, nämna följande: Den sammanlagda fastlandskusten och stränderna i Sverige är 385 000 kilometer. Det motsvarar 9 1⁄2 gånger jordklotets omkrets. I Norrbotten, som har den längsta sträckan kust och stränder, består den delen av 22 procent av den totala sträckan stränder.
Där finns 14 av 15 kommuner med en strandlinje motsvarande 35 procent av Sveriges sammanlagda kust- och strandlinje. Arjeplog är Sveriges glesast befolkade kommun med 0,2 invånare per kvadratkilometer. Samtidigt är bara 1 procent av strandlinjen bebyggd. Därför vore det vällovligt att även på denna punkt få höra hur statsrådet ser på möjligheten att göra en översyn och reformera.
När strandskyddsreglerna tillkom handlade det om att skydda de hårt exploaterade områdena, men när vi ser att regelverket hämmar bostadsbyggandet också ute i landet, där man skulle kunna bygga bostäder, vill jag återigen, herr talman, fråga statsrådet: Vilka förslag eller åtgärder ser statsrådet att det är möjligt att återkomma med vad gäller strandskyddsreglerna? Den tredje frågan handlar om riksintressena.
Vi vet att riksintressena gör att det ibland är svårt att bygga både i städer och ute i glesbygden. Vilka förslag eller avsikter har statsrådet vad gäller den typen av hämmande effekter på bostadsbyggandet? Herr talman! Återigen: När kommer bullerreglerna? När kan vi se att statsrådet följer upp strandskyddsreglerna?
När kan vi dessutom få en reform av riksintressena där alla de tre faktorerna direkt påverkar bostadsbyggandet, även de små hyresrätterna och studentbostäderna?
Nina Lundström (L):
Statsrådet vill kanske diskutera andra frågor än dem som jag hade fokuserat på i min interpellation. Jag tar mig friheten att kommentera det som jag tar upp i interpellationen, och jag lovar att återkomma med ytterligare interpellationer, också i andra frågor. Jag vill återigen lyfta upp regelverken. Det är frågor som många diskuterar. Det gäller exempelvis bullerförordningen, som vi vet hämmar bostadsbyggandet.
Jag är fullt medveten om att det pågår en utredning och hoppas att statsrådet har ambitionen att återkomma med ytterligare förslag vad gäller riksintressesystemet. Riksrevisionen, som gjorde en genomlysning av problematiken, kunde konstatera att 86 procent av de kommuner som ville att det skulle byggas bostäder i kommunerna ansåg att det var någonting som påverkade möjligheterna till det.
Som vän av ordning vill jag fokusera på de hinder som finns för bostadsbyggandet. När statsrådet säger att han vill agera blåslampa är det ett perspektiv, men jag tycker att min andra fråga, som handlar om hur vi kan underlätta bostadsbyggandet, är väldigt viktig. Jag menar att det finns mycket att göra för att ta bort hinder, för hinder kostar pengar.
Jag noterar att statsrådet inte svarar på frågan om olika former av investeringsstöd, hurdana de är och vad de ska gå till. Det är klart att den frågan nu ställs, inte minst utifrån artikeln i Göteborgs-Posten, där man i ena stunden lovar pengar till en typ av åtgärder och i nästa till någonting annat. Jag menar att det är lösningar som har prövats. Nu borde fokus ligga på att fortsätta att göra det enklare att bygga, ta bort hinder och se till att bostäderna byggs.
Det är synd, herr talman, att vi i dag inte får större klarhet. Risk kostar pengar, och långsiktiga spelregler är något som alla efterlyser, så även jag.