KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Andrén (L):
Det allra största problemet i sammanhanget är de företagare som betalar olika former av bluffakturor. De skapar en miljö där det är en lönsam verksamhet. Varför gör de så? Ja, det är fruktan att hamna i olika register, särskilt i Upplysningscentralens eller kronofogdens register.
Det påverkar verksamheten så mycket i övrigt för dessa företag, nämligen att det blir svårt att få krediter och så vidare. Därför måste man alltid säga att det finns ett ansvar för varje person som betalar en bluffaktura. Om man inte gjorde detta skulle inte den här verksamheten finnas.
Jag skulle vilja gå in på en del som statsrådet inte tar upp i sitt i övrigt utmärkta svar på denna viktiga interpellation av Krister Örnfjäder, nämligen kronofogden och Skatteverket. Fruktan att hamna i kronofogdens register är en drivkraft att betala saker i ett tidigare led, för att slippa ifrån alltihop.
Då måste det ställas ytterligare krav på just Kronofogdemyndigheten, och det ska vara svårt att hamna i kronofogdens register om man inte har goda krav på att verkligen få betalt.
Kronofogdemyndigheten och Skatteverket har haft en mycket omfattande verksamhet när det gäller att bekämpa den organiserade brottslighetens servicefunktion, och den har varit framgångsrik, enligt mitt sätt att se det, Krister Örnfjäder. De ligger inte under Justitiedepartementet utan under Finansdepartementet.
En samverkan mellan Kronofogdemyndigheten, polismyndigheten, Skatteverket, Tullverket och vad det nu kan vara är oändligt viktig. Jag menar att det är alldeles för lätt för bluffmakare att anhängiggöra sina krav och därigenom få en viss status i kronofogdens register, vilket ger trovärdighet åt det här. Fru talman!
Häleri är ett brott som vi uppmärksammar alltför lite, och just bluffakturorna är ett annat sådant område där lönsamheten är orimligt stor.
Jag menar att ett sätt att minska möjligheterna att komma in i kronofogdens register är att se till att straffbarheten ökar när de här sakerna väl upptäcks.
Det handlar inte bara om fängelse utan i hög grad om ett avgiftssystem som fungerar, som är avskräckande för dem som inte har berättigade krav att komma in i kronofogdens register. Fru talman!
När man tittar i kronofogdens ekonomiska räkenskaper kan man notera att betalningsförelägganden - självklart är många sådana berättigade, absolut - ger ett väldigt underskott i den här verksamheten. Det handlar om ungefär 400-500 miljoner per år.
Verksamheten med betalningsförelägganden omsätter ungefär 1,4 miljarder per år, och det ligger vid sidan av det ordinarie anslaget. Det ger en dimension åt hur mycket pengar och vilken verksamhet som Kronofogdemyndigheten har att hantera när det gäller betalningsförelägganden. Det är en uppmaning från mig att statsrådet ytterligare ska prioritera att se till att de som bedriver verksamhet med bluffakturor inte lyckas komma in i kronofogdens register med sina krav.
Gunnar Andrén (L):
Jag uppskattar mycket att statsrådet tog fasta på detta att vi noggrant ska värdera möjligheten att bestrida. Samtidigt bestrider jag inte att det finns en motsättning mellan näringslivets krav på att snabbt få betalt och den bestridandemöjligheten.
Men för dem som drabbas är uppenbarligen bestridandemöjligheten en mycket central fråga för att slippa hamna i de privaträttsliga kreditupplysningsregistren och så småningom hos kronofogden, som är en myndighet. Det är lite skillnad på de sakerna. Jag tror att vi alla, till och med riksdagsledamöter, har varit utsatta för liknande saker, att man till exempel blir tillskickad varor.
Det ska man polisanmäla. En särskild form som har utvecklats väldigt mycket till det sämre är telefonförsäljningen, med muntliga krav. Numera talar lite seriösare företag oftast om att det sker en inspelning av samtalet, så att det finns en dokumentation. Men i många fall, när det kommer olika sorters fakturor, saknas all dokumentation över huvud taget.
Det är klart att det är ett väldigt svårt problem. Det finns många olika saker att gå vidare med. Jag välkomnar därför statsrådets svar att ta ett mer samlat grepp på detta. Allra sist, fru talman, skulle jag vilja nämna att nyttjandet av personnummer är en särskild svår fråga i dessa sammanhang. Personnumret är så oerhört legitimerande i många sammanhang.
Det gör att vi ska vara försiktiga med att utnyttja våra egna personnummer.
Gunnar Andrén (L):
Hela Sverige ska leva. Jag brukar tillägga att det också innebär att Stockholmsregionen ska leva, för det är viktigt att också storstäderna har goda förutsättningar. Nu gäller det emellertid Västerbotten och Norrbotten. Det finns en risk, enligt mitt sätt att se, att ett antal myter lever sitt eget liv.
Påståendet att den här regeringen skulle ha satsat mindre än tidigare regeringar kläs aldrig i några siffror eller liknande.
Jag har viss Umeåanknytning i den meningen att när det som hette Nyströms snickerifabrik en gång i tiden blev Volvo Umeverken råkade jag vara gift med dottern, som senare dog, till Volvo Umeverkens grundare.
Man behöver ha perspektiv på vilka insatser som görs för att ta vara på de mycket stora naturtillgångar som vi har i Sverige och för att vi ska kunna ha stora industrier i Norrland. Det är klart att infrastrukturen spelar en väldigt stor roll. Låt oss se till vad som har åstadkommits.
Sedan början av 1900-talet har järnvägsbyggnationen skett för militära ändamål. Men under de senaste 50-80 åren har det inte skett någonting förrän vi får Botniabanan. Den är snart i funktion. Den kommer bland annat att hjälpa Umeå med mycket bra transporter. Man kan inte alltid tro på allt som sägs.
Jag deltog i en debatt för ett antal år sedan, herr talman, om Haparandabanan. Det saknades pengar. Vem var det som såg till att det kom pengar så att Haparandabanan kunde byggas färdigt? Det var den här regeringen. Det var ett stort underskott i finansieringen av Haparandabanan när banan sjösattes av Björn Rosengren och så vidare.
Järnvägar som byggs fram till en mil före slutmålet är inget att ha. Jag menar att LKAB:s satsningar på Malmbanan och Haparandabanan är viktiga förutsättningar för att vi ska få en mycket bättre infrastruktur i Norrland. Så småningom måste vi se till att Norrbotniabanan byggs - en modern järnväg.
Den nuvarande järnvägen duger inte. Herr talman! För att informera mig i frågan och för att höra efter vilka sakförhållanden som gäller har jag besökt Banverkets avdelningskontor i Luleå. Det handlar inte bara om att anslå pengar. Det måste ske med förnuft. Järnvägsutredningarna är på gång. Man arbetar intensivt i Luleå.
Jag har varit ett par gånger i Luleå och förhört mig om detta. Jag är helt övertygad om att vi så småningom kommer att få en Norrbotniabana. Den tidigare regeringen proklamerade många gånger att en järnväg skulle byggas, men det fanns inga pengar. Det är onekligen ett problem när 27 mil ska kosta 23 miljarder - eller om det möjligen är tvärtom. Herr talman!
Norrbotten och Västerbotten har goda förutsättningar och mycket stora naturtillgångar. De utgör en viktig del av Sveriges ekonomi. Att påstå att det inte görs något för denna landsdel är en myt enligt mitt sätt att se.
Gunnar Andrén (L):
Jag ber om ursäkt, Ibrahim Baylan, för att jag är född i Eksjö och likväl, som ledamot av Sveriges riksdag, tar mig friheten att yttra mig om andra delar av Sverige. Jag har trots allt även varit utanför Småland. Jag skulle vilja uppmana Ibrahim Baylan att höra efter med Leif Pagrotsky och Thomas Östros hur de hanterade interpellationsinstrumentet. Idén att man inte skulle kunna granska oppositionen var ingenting som de brydde sig om.
De använde den möjligheten fullt ut kan jag tala om efter att ha debatterat många gånger med dem. Det viktigaste gäller någonting helt annat, nämligen om Norrland är en tärande kraft. Man kan ibland få den känslan när man lyssnar på delar av oppositionen. Var i stället stolta över de oerhörda tillgångar som finns i Norrland och som så mycket bidrar till Sverige.
Var inte alltför mycket klagande. Vi ska se till att hela landet ska leva - det är mycket viktigt - och Norrland har enorma tillgångar. Det måste man stå upp för. Precis som många andra delar av landet bidrar Norrland med stora tillgångar. Utbildningskompetensen vid Umeå universitet är till exempel strålande. Om Umeå universitet inte hade funnits skulle detta land inte ha varit så bra som det är.
Det gäller även Luleå tekniska universitet. Allra sist vill jag säga att det är en myt att den nuvarande regeringen inte satsat ordentligt på Norrland, och den kommer att satsa ännu mer. Personligen är jag helt övertygad om att, trots att vi var tvungna att skyffla in 700 miljoner till Haparandabanan, den väldiga korridor som kommer från Kina och Ryssland och går ned till Göteborg och så vidare behövs.
Både Haparandabanan och Norrbotniabanan behövs således för att göra Sverige till ett bättre land.
Gunnar Andrén (L):
Stundom kan man få intrycket att världen slutade fungera den 6 oktober 2006 när alliansregeringen tillträdde. Jag tror inte att det är riktigt på det sättet. Jag nämnde tidigare ESS. Forskningspengarna totalt sett har ökat i storleksordningen 5 000 miljoner kronor. Det är också pengar. Man kan diskutera om de har hamnat alldeles rätt eller inte.
Jag är inte personen att avgöra det. Men att som Ingela Nylund Watz påstå att man inte har gjort någonting och att man inte har lyssnat till några varningsklockor är helt enkelt tokigt. Den andra stora frågan är vad vi i Sverige kan göra. Har vi ett lyxproblem? Vi har ju stora företag - Astra, Volvo, Ericsson, ABB, Scania och Sandvik för att ta några exempel.
Hur många länder med nio och en halv miljon invånare har sådana stora företag? Det är dock alldeles riktigt som interpellanterna säger: Man kan aldrig slå sig till ro och vila på gamla lagrar. Titta på varven, textilindustrin och så vidare; de finns inte längre i Sverige. Vi måste ligga i framkant på en rad områden, och då är det viktigt att man koncentrerar forskningen till de områden där vi har möjlighet att göra det.
Där kan man aldrig komma tillräckligt långt, utan där behöver man göra många goda saker som vi ännu inte har hunnit med. Allra sist till Hans Ekström som frågar efter lagen om offentlig upphandling, om vi tillämpar den bra och om regeringen gör någonting: Det kom ett delbetänkande från Anders Wijkman som heter På jakt efter den goda affären i november. Utredningen ska vara färdig den 1 december.
Jag håller med om det som Hans Ekström säger om att det är viktigt att ta med sig till regeringen att ibland får en del regelverk inte tillämpas alltför strikt.
Gunnar Andrén (L):
Efter en mer än fyra månader lång sjukskrivning känns det inspirerande att åter vara med i en debatt. Efter att i dag ha lyssnat till många interpellationsdebatter är det en del argument som trots allt känns igen, efter den tidsperioden. Jag tycker att den här interpellationen skiljer sig avsevärt från många av de andra. Jag tycker dock att den är ställd till fel statsråd.
Om man vill öka sysselsättningen måste man ta sin utgångspunkt i att det handlar om företagsamheten. Utan företagare blir det inga företag. Utan företag blir det inga arbetsgivare. Utan arbetsgivare blir det inga arbetstillfällen. Den här interpellationen är ställd med utgångspunkt i Örebro och gäller hur vi ska öka sysselsättningen i Sverige.
I helgen som var hade jag tillfälle att åka genom några delar av Örebro län, Dalarnas län, Västmanlands län och även Upplands län.
Man kommer då till orter som heter till exempel Horndal, en gång en lysande ort med fantastiska naturresurser men nu en ort med en tynande tillvaro. Man kan fråga sig: Varför går det just nu bra för Norrbotten?
Ja, det beror på att vi har sådana naturresurser där uppe som vi tar vara på och utvecklar.
Om vi hade bevarat allt som hade funnits i Horndal, Gammelstilla och vad det kan vara - alla dessa orter som finns - då hade vi inte kunnat satsa på de nya jobben, på utbildning och på att bli ett land med höga löner, kunskap och så vidare.
Jag tror till och med, herr talman, att man kan gå tillbaka till Christopher Polhem på 1690-talet, som var en av dem som lade grunden för den tekniska utvecklingen i vårt land. Gotlänning var han dessutom, och han hamnade i övriga Sverige.
Om vi inte ser till att företagens villkor blir bra, då hjälper det inte hur mycket resurser vi än kommer att satsa på just Arbetsförmedlingen. Jag har i debatten hört att alliansregeringen tillskrivs åsikter men även avsikter som jag inte känner mig befryndad med över huvud taget.
Jag tror för min del att Socialdemokraterna verkligen tror på sin politik, för annars skulle man inte ha framfört den. Jag menar att det är viktigt att man respekterar olika infallsvinklar på politik. Var det bättre förr? Är vi på rätt spår? Jag är ingen garant för att allt har blivit bättre sedan 2006.
Men jag vet att allt inte var ännu bättre före 2006.
Efter att ha lyssnat på en så här lång debatt vill jag säga att det är väldigt viktigt att vi i vårt lilla land - som är utsatt för så stora påfrestningar från Europa och är så exportberoende - respekterar varandra bättre och inser att vi utan kunskap och samförstånd inte kommer att kunna bereda fler människor jobb i detta land. Herr talman!
Det var roligt att vara tillbaka efter så här lång tid borta.
Gunnar Andrén (L):
När man lyssnar till den här debatten kan man lätt få för sig att Socialdemokraterna alltid har varit för tonnageskatt. Om man dock går något längre tillbaka i tiden än vad Lars Johansson föreslår, sex år tillbaka, vill jag för historieskrivningens och de ärade åhörarnas skull erinra om att det inte är på det sättet.
Före valet 2006 hade jag själv tillfälle att ställa en skriftlig fråga till den tidigare finansministern herr Bosse Ringholm om när tonnageskatt skulle införas. Av det skriftliga svaret fick jag veta att detta var en främmande skattesort för Sverige och att Socialdemokraterna helt var emot den.
Så småningom ställde dock herr Brandin från Göteborg en fråga i samma ärende, och då hade Socialdemokraterna och herr finansministern Bosse Ringholm ändrat åsikt och sade att detta var något som man borde fundera över.
Därefter kom Göran Ekströms utredning, och jag håller med finansminister Anders Borg om att denna utredning saknade en väsentlig del - och det har också socialdemokrater i denna kammare medgivit - nämligen hanteringen av de latenta skatteskulderna. Detta måste man se över. Jag tycker att det är bra att det sker just nu. Herr talman!
Jag ville bara erinra om detta med anledning av den debatt som pågår här där man kan få intrycket att Socialdemokraterna har varit pådrivande i denna fråga. Jag har själv varit med när motioner från mitt lilla parti om införande eller utredning av tonnageskatt avslagits av den socialdemokratiska, vänsterpartistiska och miljöpartistiska oppositionen under ett stort antal år.
Gunnar Andrén (L):
Eftersom detta är den sista riksmötesdagen vill jag passa på tillfället att tacka talmannen för gott jobb. Jag vill också erinra om att Elisabet Hasselberg Olsson, som har gjort den stora vävnad som finns här bakom oss, avled häromdagen vid 90 års ålder.
Vävnaden har suttit uppe sedan 1983, och den är en fantastisk landskapsbild av Sverige, om den nu är från Skåne med någon som klafsar i leran eller om det är en svensk sjö i Norrland som syns här. Vi tackar Elisabet Hasselberg Olsson för denna fantastiska bild som vi alla njuter av när vi sitter här i kammaren. Därmed åter till en annan verklighet: den ekonomiska politiken.
Jag tror att vi var många som lyssnade till Stefan Löfven i Almedalen. Vi hörde där en resonerande politiker som lade sina ord väl. Jag tror inte att han stötte bort en enda väljare från det socialdemokratiska partiet. Man kan alltid fundera över vad som var hans huvudbudskap. Det var egentligen att vi måste säkra våra skattebaser.
Han talade mycket om företagens villkor och så vidare. Då är det några saker han väljer bort att tala om.
Under lång tid - vi erinrades om detta för bara två tre år sedan i debattartikel efter debattartikel av Thomas Östros med flera - har vi från socialdemokratiskt håll hört att man vill ha väldiga miljardanslag till den kommunala sektorn. Det förekommer för närvarande inte.
Här tror jag att det som statsrådet Borg säger i svaret är viktigt: "Regeringens politik har stärkt Sveriges motståndskraft i en orolig tid." Det är en central mening. Vi har glädje av att vi har kunnat hålla en sådan politisk linje i denna mycket oroliga tid.
Det andra som Löfven inte talade om men som det finns skäl att erinra om i den här debatten är synen på hur vi får fler ungdomar i arbete. Hans Olsson har tagit upp detta på ett förträffligt sätt. Jag vet inte om ni socialdemokrater läser era egna motioner.
I den vårmotion för 2012 som finns ser vi - det var detta som Löfven inte talade om - att om man tar bort sänkningen av arbetsgivaravgiften för ungdomar mellan 16 och 26 års ålder ökar det kostnaderna för företag och kommuner med 16 tusen miljoner kronor, alltså 16 miljarder kronor.
Även för finansministern är 16 miljarder kronor en betydande summa. Det ska bli väldigt intressant att se hur man hanterar den här frågan. Ska man höja trösklarna för att anställa ungdomar genom att kostnaderna ökar med 16 miljarder kronor - vilket sedan enligt er egen RUT-utredning blir 17 miljarder de närmaste åren?
Att stärka skattebaserna genom att ha en stabil ekonomisk politik och stärka Sveriges motståndskraft i en orolig värld är den absolut bästa försäkringen mot ökad arbetslöshet.
Gunnar Andrén (L):
Jag tackar Anna Wallén för en viktig interpellation och statsrådet för ett bra svar. Jag ska gärna säga att jag inte är någon expert på just drogen MDPV, men den är en del av det samhälle vi har där man ofta får en idealiserad bild av narkotika. Herr talman!
Kenta och Stoffe finns inte mer. De var idoler på 70-talet, men de dukade under för det samhälle som idealiserade bruket av narkotika. Jag tror för min del att det är väldigt viktigt att vi här i Sveriges riksdag med jämna mellanrum diskuterar och bildar opinion mot detta.
Jag vill tacka också Lars Lilja från Socialdemokraterna i Umeå som har varit väldigt aktiv i dessa sammanhang men som dess värre, på grund av väljarna, inte finns i kammaren just nu. Det missbruk olika narkotikapreparat för med sig blir förr eller senare en personlig katastrof för användaren.
Det är också alltid en social katastrof för de familjer som drabbas av det, och det får väldigt många konsekvenser för många andra i samhället. Det för med sig häleri, stölder och många andra saker utöver det vi ser i sjukvården, där vi måste ta hand om dem.
Jag skulle i detta inlägg vilja fokusera på en sak vi diskuterar alldeles för lite i samband med narkotikabruket, och det är de ekonomiska krafter som finns bakom och som driver fram olika preparat.
Vi har till exempel sett att det även på högsta internationella nivå, i de olympiska spelen, förekommer olika former av preparat där man försöker dölja att det är konstlade människor som deltar. Det finns ekonomiska och andra krafter bakom.
Om det är en sak vi behöver öka insatserna kraftfullt för att göra är det att störa och angripa de ekonomiska krafter som finns bakom narkotikaförsäljningen till ungdomar och andra. Jag skulle gärna vilja höra vad statsrådet säger och har för förslag och tankar på detta område.
Vi har nämligen sett att den organiserade brottsligheten här i landet har störts väldigt bra av en samverkan mellan polisen, tullen, Skatteverket och så vidare. Jag tror att det är samma sak här: Man måste ha kraftfulla insatser för att få ned narkotikaförbrukningen och narkotikaförsäljningen. Då måste man störa de ekonomiska krafterna som finns bakom.
Gunnar Andrén (L):
Brottsligheten tar sig ständigt nya former. Den form som vi nu diskuterar fanns väl inte för 10, 15 eller 20 år sedan. Den tar sig dock många olika gestalter, och det ställer till stora problem för dem som drabbas. Det är dessutom oerhört kränkande för dem som drabbas.
Jag skulle vilja vidga frågeställningen utöver de två utredningar som statsrådet så förtjänstfullt har tillsatt och tala om konsumentskyddet när enskilda människor blir tillskickade varor som de inte har beställt. Jag tror att vi riksdagsledamöter alla någon gång har drabbats av att ha fått oss någon vara tillskickad som vi inte har beställt.
Det ställer till väldiga problem, inte bara för oss i riksdagen utan för alla de människor som drabbas av detta. Det finns en omständighet som dessa bedrägliga personer utnyttjar, nämligen vårt personnummer.
Det gör att vi har anledning att fundera över hur man kan skydda personnumret och då just de fyra sista siffrorna - födelsenumret är ju lite svårare att skydda. Jag skulle gärna vilja fråga statsrådet om denna speciella omständighet inbegrips i någon av utredningarna. Det omfattar ju också vilket ansvar det företag har som har skickat varor till personer som inte har beställt dem.
Det finns också halvstatliga företag som ägnar sig åt detta, kan jag berätta. I anslutning till Monica Greens interpellation skulle jag också vilja fråga om de brottsrekvisit som finns i brottsbalken möjligen skulle kunna utökas med identitetsbrott och stulen identitet. Förfalskning och liknande är ju redan straffbart, men detta skulle kunna vara ett särskilt brott.
Kan detta inkluderas i någon av utredningarna? Själva den kränkning som detta innebär gör att det inte bara handlar om förfalskning, häleri eller liknande. Det är just kränkningsmomentet som är det verkligt allvarliga ur etisk synvinkel.
Gunnar Andrén (L):
Jag tycker att det är viktigt att vi har den här debatten i riksdagen. Jag tackar Monica Green för att hon har ställt interpellationen. Jag tror att den berör många fler än dem vi ser dagligdags, åtminstone i tidningarna. Jag ska uppehålla mig vid situationen när man blir tillskickad varor, för jag tror att det är ett stort problem för många. Jag skulle vilja fråga statsrådet något just när det gäller personnummersidan.
Skulle man inte kunna tänka sig, när det gäller konsumentskyddet, att lägga lite större ansvar på de företag som skickar ut varorna så att de gör någon form av kontroll först? Det kanske till och med skulle vara någon form av straffansvar när man skickar varor till människor som absolut inte har beställt dem. Monica Green!
Man behöver inte ens ha tagit emot telefonsamtal, kan jag berätta, utan man får varan utan att ha haft någon kontakt över huvud taget. Det ställer egentligen bara till besvär för mottagaren och inte för företagen, som kanske är vana vid reklamationer och allt möjligt sådant. Jag tycker för min del att det skulle finnas ett större ansvar när det gäller kontroll av personnummer och så vidare innan man skickar ut varan. Men i övrigt är jag nöjd med statsrådets svar.
Jag är glad över att man har de här utredningarna. Allra sist: Allt är inte lagstiftning. Man måste säga att företagen har ett stort ansvar utanför lagstiftningen när det gäller att inte bereda andra människor dessa problem som uppstår. Där tycker jag att Svensk Handel och så vidare inte har tagit sitt fulla ansvar.