Anders Borg (M):
Vi har alltså gått igenom den djupaste internationella lågkonjunkturen sedan 30-talet. Internationellt talar man om den stora recessionen. Det skrivs böcker om vad ett globalt finansiellt sammanbrott har betytt för världsekonomin, och vi kommer att ägna decennier åt att analysera detta.
Utgår vi från KI:s decemberprognos, och det är väl en annan spågumma, kan vi konstatera att Sverige har klarat sysselsättningen bättre än nästan alla andra europeiska länder. När det gäller arbetskraften har vi haft en unik utveckling under krisen. Människor har inte, som under 90-talet, lämnat arbetsmarknaden. Tvärtom har människor kommit in på arbetsmarknaden under krisen.
Tittar vi på långtidsarbetslösheten ser vi att Sverige har en av de lägsta nivåerna i Europa. Tillväxtsiffrorna visar att Sverige klarar sig bättre än de flesta europeiska länder, kanske till och med allra bäst av de utvecklade europeiska länderna. När det gäller reallöner och konsumtion står Sverige i en klass för sig. Sedan 2006 har det skett en ökning av reallöner och konsumtion med nära 20 procent.
Även när det gäller social utsatthet har Sverige gått i motsatt riktning mot många europeiska länder i och med att andelen som lever i materiell fattigdom har minskat och i och med att vi fortfarande ligger, justerat för våra välfärdsutgifter, på de lägsta inkomstskillnaderna av de utvecklade länderna. Vad beror detta på? Jo, jag tog egentligen upp KI-rapporten för att man här gör en fördjupad och uppdaterad bedömning av hur regeringens åtgärder har påverkat ekonomin.
Man konstaterar att jobbskatteavdragen, förändringarna av arbetslöshetsförsäkring och sjukförsäkring samt förändringarna av den aktiva arbetsmarknadspolitiken sammantaget har sänkt jämviktsarbetslösheten med lite över 1 procent och ökat den potentiella sysselsättningen med strax under 4 procent. Det är alltså en sysselsättningsökning på i runda slängar 180 000 personer tack vare dessa åtgärder. Varför är detta centralt?
Jo, för att Socialdemokraternas oppositionspolitik tillsammans med Miljöpartiets och Vänsterpartiets nära nog vänder på de beräkningar som KI gjort. Ni ska höja skatterna, och ni ska höja arbetsgivaravgifterna för unga. Ni ska bygga ut arbetslöshetsförsäkringen så att en större andel får tillgång till arbetslöshetsersättning och fler får 80 procent i ersättning.
Ni vill ta bort alla spärrar i sjukförsäkringen, vilket ni paradoxalt nog tror kostar 1,3 miljarder. Jag tror att 13 miljarder är en mer korrekt beskrivning av de socialdemokratiska förslagen. Lägger vi ihop förslagen från Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet handlar allt om att rulla tillbaka de åtgärder som har gjort att Sverige har stuckit ut internationellt när det gäller sysselsättning och ekonomisk tillväxt.
Det handlar om att gå i en riktning som gör att fler långsiktigt blir arbetslösa och om att försämra arbetsmarknadens funktionssätt. Ni avviker till och med från socialdemokrater i övriga Europa. I Danmark kortar man a-kassan, och i Holland gör man uppstramningar av socialförsäkringssystemet. I Sverige tror ni i stället att lösningen på krisen är att föra ut människor från arbetsmarknaden.
Grundidén i Socialdemokraternas ambitioner att få ned arbetslösheten handlar om att öppna vägar ut från arbetsmarknaden. Tyvärr leder denna politik inte till ökad välfärd. Det leder inte till ökad trygghet att människor låses fast i arbetslöshet och att hundratusentals människor förlorar sina arbeten. Er politik leder i stället till att vi får betala mer pengar för bidrag och skatter och får en sämre ekonomisk utveckling med lägre tillväxtförutsättningar och högre arbetslöshet.
Det är intressant att vi kan få en debatt om Socialdemokraternas åtgärder och förslag som leder till ökad arbetslöshet.