Pia Nilsson (S):
Jag börjar med att tacka ministern för svaret. Citybanans byggande har debatterats många gånger i denna kammare. Men beslut är nu fattat, och banan ska förhoppningsvis träda i kraft år 2017. Citybanan är, för den som inte känner till det, en tvåspårig järnväg med två nya stationer i en sex kilometer lång tunnel mellan pendeltågsstationen Stockholms Södra och Tomteboda.
Spårkapaciteten genom Stockholm kommer att fördubblas när Citybanan tas i bruk, och punktligheten kommer också förhoppningsvis att förbättras. I dag samsas all tågtrafik genom Stockholm på två spår. Det är pendeltåg, regionaltåg och godståg. När Citybanan öppnas kommer pendeltågen att köra på de nya spåren under jord, och övriga tåg kommer att köra på nuvarande spår via Stockholms central.
Citybanan beräknas kosta totalt runt 17 miljarder. I januari i fjol utsåg regeringen en förhandlingsman, Carl Cederschiöld, som fick i uppdrag att hitta medfinansiärer till Citybanans byggande. En avsiktsförklaring togs fram där kommuner och landsting i Mälardalen och i Östergötland sade att de kunde tänka sig en medfinansiering på sammanlagt 2 miljarder kronor.
Men de tänker inte betala med mindre än att staten åtar sig att förstärka övrig infrastruktur i de berörda regionerna. I avsiktsförklaringen står det att staten så snabbt som möjligt ska bygga två nya spår på sträckan Barkarby-Kallhäll och att spåren ska finnas på plats senast år 2015. Staten ska också bygga två spår på hela sträckan Tomteboda-Barkarby.
Kapaciteten på Ostkustbanan ska förbättras genom att dubbelspår byggs genom Gamla Uppsala för att man ska kunna utnyttja den utökade tågtrafiken då Citybanan öppnas. Det står också att kapaciteten på Svealandsbanan ska förbättras. Kortsiktigt har staten enligt avsiktsförklaringen åtagit sig att förbättra punktligheten i Stockholm-Mälarregionen, bland annat genom att bygga mötesstationer och förbigångsspår.
Nu undrar jag om statens åtaganden kommer att infrias. När det gäller punktligheten vet vi att det finns mycket kvar att göra. Vad gäller de övriga åtagandena finns det uppenbarligen inget svar att få i dag. Ministern påstår att inriktningen går att hitta i infrastrukturpropositionen. Jag kan då inte hitta ett ord om det. Däremot går det att läsa desto mer om kommunal medfinansiering, som nu tycks ha blivit regeringens nya mantra.
Ministern talar om frivillighet. Men någon sådan är det då rakt inte fråga om. Vill man som kommun ha en väg eller en järnväg anlagd får man vackert vara med och betala. Kommuner och landsting kommer i det moderatstyrda Sverige att tvingas välja mellan vård och väg eller skola och spår. Staten smiter från sitt ansvar.
Menar Åsa Torstensson att medfinansiering som princip är lika självklar nu som den var för ett par år sedan när landets ekonomi såg helt annorlunda ut? Vad händer om till exempel Västmanlands läns landsting nu gör bedömningen att man vill satsa de 278 miljonerna på sjukvård och högre sjuksköterskelöner i stället för på Citybanan? Vad gör staten då? Vad gör Åsa Torstensson då? Avsiktsförklaringen togs fram när ekonomin gick på högvarv.
Men regeringen har dröjt med att lämna besked om de åtaganden som staten har tagit på sig. Vi får vänta och se vad som kommer med i åtgärdsplanen nästa år, säger Åsa Torstensson. Då kanske ekonomin har förvärrats ytterligare för staten, kommunerna och landstingen. Vad händer då? Kan ministern helt enkelt låta bli att verkställa de statliga åtaganden som de facto är villkoret för att kommuner och landsting ska vara med och finansiera Citybanan?