Gunvor G Ericson (MP):
Då står vi äntligen här för att debattera inför beslutet om att genomföra den lagändring som Miljöpartiet tillsammans med Socialdemokraterna och Vänsterpartiet tog initiativ till.
Vi ska besluta om en lagändring i enlighet med riksdagens tillkännagivande att en försäkrads arbetsförmåga vid den tidpunkt då han eller hon har haft sin arbetsförmåga nedsatt i 180 dagar ska prövas mot sådant förvärvsarbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden i stället för mot den reguljära arbetsmarknaden.
Det är nästan ett år sedan vi i denna kammare fattade beslut om det. Det var i juli förra året efter att vi hade tagit ett utskottsinitiativ i socialförsäkringsutskottet. Vi begärde att regeringen snarast skulle återkomma till riksdagen med ett förslag som kunde träda i kraft från den 1 januari 2012.
Vi har hört Tomas Eneroth berätta om alla turer i historien, så jag ska inte upprepa det. Men det är märkligt att det behövdes så många turer för att kunna fatta ett beslut som gör det mer rättssäkert i bedömningen av arbetsförmåga.
Det gör mig förvånad att Moderaternas Finn Bengtsson försöker framhäva att besluten som togs 2008 var avgörande för att minska ohälsotalen och sjukskrivningarna. Vid en genomgång från Försäkringskassan på utskottet i dag såg vi nämligen en graf som visade att sjuktalen började minska 2003.
Grafen föll sakta i samma takt nästan hela tiden från 2003 över 2008 och fram till i dag. Dock har sjukskrivningstalen vänt upp igen den senaste tiden eftersom många utförsäkrade kommer tillbaka till sjukförsäkringen.
Alla de som drastiskt blev utkastade ur försäkringen har drabbats av de förändringar som gjordes 2008. Försäkringskassan sade redan i april 2010: Vi är på väg åt rätt håll. Vi är på väg ned. Gör inte den här gigantiska förändringen nu. Men den gjordes ändå.
Många är de med psykiatriska diagnoser och många är de som har blivit utförsäkrade och som ju som sagt kommit tillbaka igen i försäkringen. Bland det totala antalet som blir sjukskrivna råder det fortfarande en väldigt skev könsbalans. Över 60 procent av de sjukskrivna är kvinnor. De som har utförsäkrats har knuffats in i åtgärder.
Det visar bara att Moderaterna själva har hamnat i den återvändsgränd i arbetsmarknadspolitiken som uppstår när människor bollats över till Arbetsförmedlingen och i stället fastnat i fas 3. Många är de människor som kan vittna om åtgärder i fas 3. Jag träffade för en tid sedan en person som är inne på sin tredje sväng i fas 3.
Han har inte fått något nytt jobb, men utförsäkrad är han likväl. När vi nu fattar beslut om denna lagändring är det viktigt att vi gör det utifrån att tidigare förarbeten och utvecklad praxis alltjämt är vägledande för tolkningen av det föreslagna begreppet.
I proposition 1996/97:28, där begreppet infördes, skrev man bland annat: Vad som kan anses vara normalt förekommande arbeten påverkas av faktorer som inte är statiska.
Med den övergripande benämningen normalt förekommande arbeten kan tillämpningen anpassas till förändringar på arbetsmarknaden utan att reglerna behöver ändras. Att partierna i alliansregeringen egentligen inte vill använda det mer rättssäkra begreppet normalt förekommande arbete är uppenbart.
Nej, det är inte helt perfekt, men utvecklingen sedan rehabkedjan infördes förskräcker. Ni har försökt tona ned skillnaden, men det finns rättspraxis, bland annat ett avgörande mål från Regeringsrätten - numera Högsta förvaltningsdomstolen - som den 8 april 2008 tog upp ett mål som avser lagstiftningen före den 1 juli 2008.
Där anförde kammarrätten: Enligt kammarrättens mening får det anses ligga närmast till hands att anta att med "normalt förekommande arbeten" avses vanliga arbeten på arbetsmarknaden där en försäkrads arbetsförmåga kan tas till vara i full eller närmast full omfattning.
Ett sådant arbete innebär krav på normal prestation där ringa eller ingen anpassning kan väntas förekomma med hänsyn till funktionshinder eller medicinska besvär hos en arbetstagare. Försäkringskassan överklagade men Regeringsrätten instämde i kammarrättens bedömning och tog därmed avstånd från vad Försäkringskassan anförde.
Det innebär att det finns en definition och att prövningen ska ske på det sätt som fastställts i praxis och som står i de förarbeten som gjordes inför införandet av lagen. Det vi nu diskuterar visar hur nära sjukförsäkring och arbetsmarknad hänger ihop.
Att vi fortfarande har Försäkringskassan i ett stuprör, arbetslöshetsförsäkringen i ett annat och Arbetsförmedlingen i ett tredje gör det inte lättare för individer som har blivit sjuka eller arbetslösa eller för den delen sjuka och sedan arbetslösa på grund av att de blev sjuka.
I den pågående parlamentariska socialförsäkringsutredningen kommer Miljöpartiet att driva på för en helhetssyn och bättre samordning. Vi håller med; målet är att alla människor ska kunna försörja sig själva. Men alla kan vi drabbas av sjukdom eller bli arbetslösa. Därför vill vi på sikt se en försäkring som gäller vid både sjukdom och arbetslöshet.
Redan 1955 infördes en allmän sjukförsäkring. Argumentet var tydligt, nämligen att skapa ett inkluderande och jämlikt system för människor vid sjukdom. Alla skulle omfattas av trygghetssystemen och de skulle finansieras via skatten. Framtidens socialförsäkring måste vara modern, enkel, solidarisk och trygg.
Folk måste få tillbaka förtroendet och trygghetskänslan. Det är viktigt att man kan känna tillit och inte misstänkliggörs när man är i behov av stöd. Vi vill se ett trygghetssystem med en dörr in som finansieras gemensamt av alla, även av den som inte tror sig kunna bli arbetslös eller sjuk.
Det är viktigt att vi gör en socialförsäkring där de begrepp som används är sådana som människor kan förstå och lita på så att man vet vad som gäller. Ett viktigt steg som vi snart kan fatta beslut om här i kammaren är att gå tillbaka till lagändringen. Men det är bara ett steg. Det behövs många fler förändringar för att vi ska få ett bra trygghetssystem som fungerar för alla.