Anders Borg (M):
Vi har alltså en mycket allvarlig europeisk kris, som man kan säga har fyra dimensioner. En dimension är offentliga finanser, där vi har haft en mycket kraftig ökning av skuldsättning. Vi har stora underskott i ett antal av länderna. Skuldsättningen är så hög att den i praktiken utgör en allvarlig risk för hela den ekonomiska stabiliteten.
Vi har haft ett långsiktigt konkurrenskraftsproblem för framför allt länder som Italien, Grekland och Spanien, där kostnadsläget ligger väsentligt högre än i andra länder. Jämfört med Tyskland talar man om 40-50 procent högre kostnader. Skillnaden har inte primärt varit att man har haft väldigt mycket större löneökningar utan att man helt enkelt haft väldigt dålig produktivitet. Genomreglerade, förstelnade strukturer och hinder för företagsamhet har undergrävt konkurrenskraften.
Vi har också haft en alldeles för hög skuldsättning i den privata sektorn. Kanske framför allt i ett land som Spanien kan man notera att både hushåll och företag är skuldsatta långt bortom vad som har varit rimligt. De flesta av dessa länder har också utlandsskuldsatts genom stora bytesbalansunderskott. Till detta kommer en väldigt inflexibel arbetsmarknad där man har sett en mycket kraftig ökning av arbetslösheten. Detta är komplexa krisorsaker.
Vi har upplevt dem genom decennier runt om i världen, med eller utan euro. Det är inte så att ekonomiska kriser har uppkommit med euron. Det är inte så att man enkelt skulle kunna slippa ekonomiska kriser om man inte hade euron, utan det vi har upplevt tidigare på 80-talet och 90-talet - i alltifrån Asien till Latinamerika och i vår egen närhet - är att länder som har bristande konkurrenskraft och tappar kontrollen över hushållen och banksystemet får för hög skuldsättning.
Har de därtill en arbetsmarknad som inte sätter löner så att de bygger på fundamental produktivitet får de bekymmer. Jag kan alltså inte riktigt se att man kan göra beskrivningen att krisen i grunden beror på euron, utan den har i grund och botten väldigt komplexa orsaker. Vad värre är att den också har väldigt komplexa lösningar. Det är inte så att problemen om vi på något mirakulöst sätt kunde säga att vi avskaffar euron skulle vara borta.
Man skulle fortsatt ha grundläggande problem med bristande produktivitetstillväxt i Italien, och man skulle fortsatt ha en för hög skuldsättning i hushållssektorn i Spanien. Arbetsmarknaden skulle fortsatt inte fungera på det sätt man skulle önska. Krisen beror alltså inte på euron, och lösningen är inte så enkel att man kan hantera det på detta sätt.
Vägen framåt tycker jag att vi i stället ser i en hel del av de steg som nu tas i EU: Man förstärker ramverket för finanspolitiken, man ökar graden av öppenhet i hur statistik och underlag produceras, man förstärker kraven på banksystem och man bygger mekanismer för att få ett mer stabilt finansiellt system. Inget av detta gör att man kan trolla bort krisen. Krisen finns där, och den kommer att vara med oss under lång tid.
Man kan inte knäppa med fingrarna eller uttala en trollformel och så är man ur skuldsättningsbekymren, utan det är ett långsiktigt, slitsamt och mycket plågsamt gnetande som leder till att man gradvis tar tillbaka detta. När det gäller Sveriges situation i detta är Sverige ett litet och utsatt land. Det är klart att vi alltid måste bygga skyddsvallar och försvarslinjer för att säkra att Sverige inte drabbas av internationell oro.
Det har inte så mycket att göra med den ena eller andra tekniska förberedelsen; där tror jag att vi är i utmärkt ordning jämfört med nästan alla. Det handlar om den grundläggande stabiliteten i samhällsekonomin. Jag är övertygad om att oavsett hur kriser ter sig kommer Sverige att klara sig bättre än många andra länder därför att vi har dragit lärdomar av våra egna erfarenheter.
Vi har större finansiell stabilitet i banksystemet, vi har en bättre och mer flexibel arbetsmarknad och vi har starkare konkurrenskraft än de flesta andra länder. Det är de yttersta försvarslinjerna för välfärd och jobb i ett land som Sverige.