Göran Hägglund (KD):
Julia Kronlid har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta, dels för att Sverige ska leva upp till de krav som ställs i Europarådets resolution 1829 om könsselektiva aborter, dels för att vi inte ska försvåra för andra länder att följa resolutionen. Jag vill börja med att säga att jag ser Europarådets initiativ att uppmärksamma förekomsten av könsselektiva aborter på global nivå som väl motiverat och angeläget.
I Indien, Kina och vissa andra länder i Sydostasien beskrivs detta som ett reellt och växande problem - det föds helt enkelt färre flickor än pojkar. Det är lätt att instämma i att detta är en skrämmande utveckling. Vi vill inte att människor ska sorteras bort på grund av kön.
Det riskerar att skapa en demografisk och social obalans i befolkningen och är ett uttryck för diskriminerande strukturer som också påverkar flickors och kvinnors möjligheter och frihet i dessa samhällen. Julia Kronlids frågor handlar dock främst om situationen i Sverige och jag ska därför koncentrera mitt svar på detta.
Den svenska abortlagstiftningen innebär att kvinnan själv har rätt att besluta om abort till och med den artonde graviditetsveckan och utan att hennes motiv till aborten får efterfrågas av hälso- och sjukvården. Sedan 2008 har även utländska kvinnor som inte är folkbokförda, bosatta eller asylsökande i Sverige laglig rätt till abort i Sverige. Den svenska abortlagstiftningens principer om kvinnans rätt till självbestämmande och integritet avseende motiven till aborten gäller även för dessa utländska kvinnor.
Enligt den undersökning som Socialstyrelsen gjorde efter lagändringen 2008 utfördes 132 aborter på utländska kvinnor under år 2009. Detta antal ska ses i relation till att det totalt utfördes ca 37 000 aborter i Sverige under 2009.
Julia Kronlid hänvisar till uppgifter om att kvinnor i Danmark som önskar genomföra en könsselektiv abort reser till Sverige för att genomföra ingreppet, eftersom det i Danmark bara är tillåtet med fri abort oavsett skäl fram till graviditetsvecka tolv.
Jag vill i det sammanhanget uppmärksamma Julia Kronlid på att det enligt Socialstyrelsens uppföljning av utländska kvinnors aborter 2009 endast var 15 kvinnor som kom från ett nordiskt land och av dessa var det endast 8 kvinnor som gjorde abort efter utgången av vecka tolv. När det gäller möjligheten till könsbestämning genom fosterdiagnostik, har det under senare år diskuterats vilket ansvar hälso- och sjukvården har att tillhandahålla information om fostrets kön.
Socialstyrelsen beslutade helt nyligen om nya föreskrifter och allmänna råd om fosterdiagnostik och preimplantatorisk genetisk diagnostik, vilka träder i kraft nu den 1 februari 2013. Av de nya föreskrifterna framgår att fosterdiagnostik inte får erbjudas i syfte att göra könsbestämningar av foster, såvida det inte finns en känd ärftlig könsbunden sjukdom hos en genetisk förälder.
Om ett fosters kön framgår vid en undersökning får uppgiften om könet lämnas ut endast när den gravida kvinnan begär det. Det skulle naturligtvis kunna förekomma att några av de kvinnor - svenska eller utländska - som genomgår en abort i Sverige upplever sig ha skäl för detta som gör det motiverat att tala om en könsselektiv abort. Det finns dock inget som tyder på att förekomsten av könsselektiva aborter skulle vara något omfattande problem i Sverige.
Den tydligaste indikationen på om det förekommer könsselektiva aborter är om det uppstår en obalans mellan könen bland nyfödda på populationsnivå som inte kan förklaras på annat sätt. Det svenska medicinska födelseregistret uppvisar ingen sådan obalans. När det gäller den Europarådsresolution som hänvisas till i interpellationen bör sägas att den har legat till grund för en rekommendation som har besvarats av ministerkommittén.
Detta svar finns att ta del av på Europarådets webbplats och ska ses som den samlade återkopplingen från medlemsstaternas regeringar, däribland den svenska regeringen, på innehållet i resolutionen och rekommendationen.