Christina Örnebjär (L):
Tack, statsrådet, för svaret! Bakgrunden till mina frågor är att det från flera håll har kommit förslag på sänkta behörighetskrav för den som jobbar inom den sociala barn- och ungdomsvården. SKL har till exempel fört fram förslag på att socionomexamen eller annan likvärdig utbildning ska slopas och att man i stället ska ha personal med lämplig kompetens och erfarenhet. Fru talman!
Låt oss tänka oss att vi skulle sänka kraven på utbildning hos läkarna eftersom det är brist på just läkare. Den som ska operera ditt barn är visserligen inte legitimerad kirurg men är en bra allmänläkare, har varit med länge inom vården, har sett hur andra gjort och är trevlig. Skulle fru talmannen acceptera det? Skulle du låta personen, hur kompetent denne än är inom sitt eget område, sätta skalpellen i det absolut käraste du har? Jag tror inte det.
Resonemanget låter helt galet. Självklart ska kirurger ha rätt kompetens. Men av någon anledning är det helt normalt att tänka så inom andra yrken. Lärarna, förskollärarna och fritidspedagogerna har redan fått uppleva att deras yrken har reducerats till något som i princip vem som helst klarar av. Nu är det dags för den sociala barn- och ungdomsvården. Det fattas tusentals beslut inom socialtjänsten varje dag som rör de allra mest utsatta.
Det handlar om deras liv och framtid. När så många beslut fattas kommer självklart misstag att ske. Vår uppgift måste vara att ge förutsättningar att minimera misstagen. På många ställen saknas förutsättningarna. Det handlar om för hög arbetsbelastning. Det är hög personalomsättning. I en undersökning från januari 2015 framkom att 73 procent, om jag inte missminner mig, av dem som jobbar vill söka sig någon annanstans.
Det kommer nya arbetsuppgifter utan förstärkning av personal. Det är ineffektiva it-system. Det känner vi å andra sidan igen från flera håll. Det är administrativa krav som tar tid från klientarbetet. Så lite tid som 15 procent läggs på mötet med klient. Det råder en avsaknad av specialistutbildning, det ges för lite resurser till handledning och så vidare. Det finns också en tidigare undersökning som visar att var tredje handläggare är nyanställd, och sju av tio arbetsledare har varit anställda kortare tid än tre år.
Det är inte ovanligt att nyutexaminerade socionomer helt utan arbetslivserfarenhet får ta ansvar för mycket komplicerade barnavårdsärenden. I dag om du börjar läsa till socionom direkt efter gymnasiet sitter du efter tre och ett halvt års studier vid 22 års ålder utan arbetslivserfarenhet och fattar livsavgörande beslut för barn, unga och deras familjer. Dessutom har utbildningen förändrats till mindre praktik. Tidigare var det praktik termin tre. Då gick man mest bredvid.
Sedan hade man praktik termin sex. Då fick man ta mer ansvar. I dag är det mindre än en termins praktik. Det har gått från ungefär en tredjedel praktik till ungefär 10 procent. Det är oroligt bland socionomerna just nu. SKL:s med fleras rekommendation att slopa behörighetskraven skapar självklart oro bland dem som jobbar, dem som utbildar sig och dem som är berörda. De hörs dock inte på samma sätt eftersom de varken har utrymmet eller rösten.
Behörighetskravet tillkom för att säkra kvalitet och rättssäkerhet i myndighetsutövningen. Det är absolut rätt tänkt att avlasta socialsekreterarna olika typer av uppgifter som inte kräver högskoleutbildning. Jag kan tänka mig någon form av assistenter. Vad vi kallar dem är mindre viktigt. Problemet med temporära åtgärder och tillfälliga åtgärder är att de har en tendens att bli permanenta, varför jag oroar mig för förslaget.
Det är en sak att avvakta underlag, men jag undrar ändå hur statsrådet ställer sig till SKL:s rekommendationer och om statsrådet kommer att värna behörighetsregleringen.