Carl Bildt (M):
Om det senare kan jag bara självfallet hålla med. Samtidigt måste jag påpeka att så enkelt är det inte. När flyktingarna kommer till Europa, innanför den europeiska gränsen, är det de själva som väljer vart de ska åka. Då väljer de att åka till Sverige och Tyskland och något annat land. I huvudsak är det Sverige först, Tyskland sedan och sedan praktiskt taget inget.
Den princip vi har är att de har rätten att söka sig vart de vill. Det finns extrema omständigheter som gör att man kan upphäva denna princip, och vi argumenterar i den europeiska unionen för att det ska bli en bättre bördefördelning. Men det är lättare att säga än att åstadkomma det. Jag vill bara säga det utan att ha någon invändning vad gäller strävan. Jag har heller absolut ingen invändning när det gäller att ställa frågan om skyddszoner, tvärtom. Jag tycker att det är viktigt att varje möjlighet prövas.
Det är en desperat situation, så allting måste prövas. Men just nu är vi i den situationen att den förutsättning som har funnits är att de facto ha skyddszonerna, om vi nu använder det uttrycket, på andra sidan gränserna. Skyddszonerna finns i Jordanien, i Irak och i Turkiet. Dess värre finns de också i Libanon, med cirka en miljon människor utspridda över hela det landet.
Skulle vi gå in militärt i Syrien för att skydda vissa områden? Ja, det kräver till att börja med en resolution av säkerhetsrådet. Mot bakgrund av de svårigheter vi hade med framför allt Ryssland, för att vara mycket explicit, men för all del även med Kina, för att få till stånd resolution 2139 är jag inte påfallande optimistisk på den punkten.
Till detta kommer att det därefter handlar om att få länder att gå in i en kapitel 7-operation, det vill säga aktiva militära operationer inne i Syrien, för att freda vissa områden. Jag tror inte att de möjligheterna finns för dagen, men jag tror i alla fall att det är viktigt att vi håller diskussionen levande.
Det har i den internationella debatten förekommit en tanke om det som kallas humanitära korridorer, som är en variant av detta och som mer har handlat om att få humanitärt tillträde till olika delar av Syrien där detta har varit svårt. Även det har visat sig vara förenat med betydande komplikationer.
Det bör väl sägas att de humanitära organisationer - FN-systemets humanitära delar och de frivilliga organisationerna, Röda Korset och andra - som vi rätt mycket replierar på och som har vissa förutsättningar att nå in i Syrien, till människor som är långt borta från några zoner som vi inte ens skulle komma i närheten av att kunna etablera, är mycket skeptiska mot den typen av tankar.
De tror att det bara skulle förvärra de svårigheter som de har med tillträde till andra delar av Syrien. Vi ska inte glömma att sådana här zoner med nödvändighet skulle bli mycket gränsnära områden. Hums är ett område som vi med all säkerhet inte skulle ha någon möjlighet att nå, även om de andra svårigheter som jag har refererat skulle gå att övervinna.
Jag säger detta med både ödmjukhet inför frågeställningen och med respekt för interpellanten och andra debattörer därför att det är viktigt att i ett sådant här desperat läge pröva varje möjlighet att nå fram med hjälpen till människorna.
Vi ska vara stolta över att vi tar emot 35 000, men det är dess värre en rännil i förhållande till det enorma mänskliga lidandet i Syrien och i regionen i dess helhet.