Markus Wiechel (SD):
Vi debatterar utgiftsområde 7 Internationellt bistånd, vilket är ett extremt viktigt område som i många fall handlar om liv eller död. Samtidigt är det ett utgiftsområde som kan skapa framtidstro och hopp för människor som är så utsatta att många här i Sverige inte ens kan föreställa sig det.
Det långsiktiga målet med bistånd måste vara att länder utvecklas till den grad att de inte längre behöver något bistånd. Det tror jag att de flesta av oss är överens om. Genom en grundlig översyn av ineffektivt bistånd, en större koncentration av biståndet till de minst utvecklade länderna och på färre inriktningar kan vi dessutom effektivisera utvecklingsbiståndet.
Med tanke på det lidande vi ser runt om i världen med förtryck, krig, naturkatastrofer och fattigdom är det viktigt att fördela anslagen rätt, varför vi sverigedemokrater prioriterar de hårdast utsatta människorna. Och varje satsad krona ska göra så mycket nytta som möjligt.
Vi vill se ett bistånd som skapar förutsättningar för människor i fattigdom och förtryck att förbättra sina levnadsvillkor utifrån deras grundläggande behov i den omedelbara vardagen. Vi vill även ha ett tydligt fokus på fattigdomsbekämpning och att barnens bästa ska stå i centrum.
Till skillnad från regeringen och de övriga oppositionspartierna är vi djupt kritiska till de massiva avräkningar som görs i biståndsbudgeten till förmån för inhemskt flyktingmottagande i Sverige. Det är enligt oss ohederligt att slå mot hårt utsatta i behov av vår hjälp bara för att kunna syssla med en falsk plakatpolitik här i Sverige.
I går deltog jag i utgiftsområdesdebatten om migration här i kammaren. Jag belyste då den skeva fördelningen för ett år sedan av pengar och hur det påverkar miljontals människor som är i behov av vår hjälp.
Även om siffrorna jag tog upp då enbart rörde beräkningarna för 2016, som dock låg i underkant, ser fördelningen i dag ut på liknande sätt. Svensk flyktinghjälp beräknades då kosta 80 miljarder per år och skulle bidra till stöd för 78 000 människor.
Samtidigt hade FN begärt 70 miljarder för att täcka sitt behov för ca 12 miljoner flyktingar. De fick bara ihop hälften, vilket innebär att svensk flyktinghjälp, som bara kunde nå en bråkdel av världens över 65 miljoner flyktingar, kostade mer än dubbelt så mycket som FN:s globala behov.
Vem som helst förstår att detta inte är riktigt okej. Den här typen av fördelning är i mitt tycke fullständigt galen. Med Sverigedemokraternas budget möjliggör vi resurser som skulle hjälpa miljontals fler människor än vad både regeringen och den så kallade oppositionen gör, trots att det på papperet är en mindre ram än regeringens.
Vi satsar på de hårdast utsatta, och vi förfinar inte statistiken genom att räkna in ofantliga belopp som i dag dras av för flyktingmottagandet i Sverige. Tack vare att vi prioriterar bistånd till de mest fattiga och utsatta kan vi med andra ord göra ökningar på flera andra viktiga områden såsom flyktinghjälp, humanitärt bistånd, vatten, sanitet, hälsa och sjukvård samt jordbruk. Herr talman!
Utöver själva fördelningen av biståndet menar vi att det krävs ett antal andra förändringar i biståndspolitiken. Den kanske viktigaste är en mer noggrann kontroll av att biståndet används rätt och att man når önskat resultat.
Regeringen bör upprätta en vitbok över hur stor del av det svenska biståndet det är som har utställts till mottagarländer tidigare genom historien utan att Sverige utvärderat vetenskapligt om medlen alls kommit till någon nytta. På så sätt möjliggör vi en bättre transparens för våra medborgare.
Utöver detta bör stickprovskontroller av svenska biståndsprojekt utföras med hjälp av randomiserade kontrollstudier och kvantitativa effektutvärderingar. Samtliga långsiktiga biståndsprojekt som visar sig sakna dessa utvärderingar bör på sikt avvecklas. En målsättning med svenskt bistånd bör vara att förstärka länder som går i en positiv riktning.
Det får inte löna sig att missköta landets ekonomi och dess välfärdssatsningar eller bryta mot internationella konventioner om mänskliga rättigheter. Med denna princip är det viktigt att Sverige har ett flexibelt system för framför allt de minst utvecklade länderna, då kombinationen med dessa krav ofta blir svår. I dessa fall bör biståndet främst fördelas till det civila samhället och inte genom dess regeringar.
I de fall där mottagarländerna bryter mot grundläggande mänskliga rättigheter eller fungerar kontraproduktivt måste biståndet kunna fasas ut på ett effektivt sätt. Vårt stöd bör i första hand riktas till de absolut svagaste länderna. Herr talman!
Sist men inte minst vill jag tydliggöra vikten av att ha en möjlighet att använda biståndet för att mottagarländer dels ska främja mänskliga rättigheter, dels uppfylla sina åtaganden gentemot sina medborgare. Vi har bland annat sett hur Afghanistans riksdag röstat emot återtagandet av egna medborgare från Sverige. Detta är oacceptabelt, och regeringen bör vid behov kunna vidta åtgärder.
Sverigedemokraterna står givetvis bakom samtliga SD-reservationer i betänkandet, men för tids vinnande yrkar jag bifall enbart till reservationerna 2 och 5.