Maria Gardfjell (MP):
Jag vill inledningsvis yrka bifall till reservation 3. Miljöpartiet föreslog ett utskottsinitiativ i somras. Vi menar att strömmingen och sillen i Östersjön inte får krascha på det sätt som torsken redan har gjort. Jag vill också rädda surströmmingspremiären!
I dag tjänar ett fåtal fiskare med stora båtar stora pengar på att tråla upp strömmingen. Strömmingen hotas alltmer. Den största delen av fångsten går till fiskmjöl. Torsken har som sagt försvunnit, och det känns som om strömmingen står på tur.
Det kan leda till ytterligare en effekt, nämligen att de små lokala förädlingsindustrierna och det regionala fisket också är på väg att försvinna. Det här är oacceptabelt. Vi i Miljöpartiet menar att det kommer att vara nödvändigt med en neddragning av kvoter. Detta måste helt och hållet belasta det storskaliga industriella fisket.
Vi vill också flytta ut trålgränsen till tolv nautiska mil. Och vi vill säkerställa att det blir en ekosystembaserad förvaltning i Östersjön och alla våra hav. Vi har dock lång väg till att få en hållbar förvaltning av fisket. Det system som Sverige använder i dag för att fördela kvoter behöver förändras.
Det är ett rent ekonomiskt system som styr mot det storskaliga industrifisket. Om detta inte förändras i grunden kommer det inte att finnas någon sill eller strömming kvar utefter kusterna. Det kommer heller inte att finnas något kustnära fiske eller någon förädlingsindustri. Detta är roten till vad vi behöver ta tag i. Fru talman! Havet är ingen industri.
Förvaltningen av fisket i haven handlar om att havet är ett ekosystem. Förvaltningen styr i dag åt fel håll och har gjort så sedan ITQ-systemet infördes. Det är det system som Havs- och vattenmyndigheten använder för att fördela den kvot som man årligen får fiska upp i Sverige.
Så länge fisket främst handlar om en inkomstkälla för några få och näringen inte tar hänsyn till ekosystemen blir effekten att några få tjänar stora pengar och att ekosystemen utarmas. Fiskbestånden blir mer hotade och försvinner ur haven.
Även om det inte märks i myndighetens styrning har vi politiskt kommit överens om att det finns flera olika mål om hållbart fiske och välmående hav, men det enda styrande målet i dag är maximum sustainable yield, MSY.
MSY finns för enskilda bestånd av olika arter, men om vi ska ha fisk i haven i framtiden är det hög tid att vi politiker här i riksdagen lyfter blicken och ser helheten. De olika arterna hänger ihop. Det finns ekologiska samband. Detta måste vi påminna nästa landsbygdsminister om.
Det ensidiga fokuset på MSY gynnar det storskaliga industrifisket och missgynnar kustfisket för humankonsumtion. Det har en negativ inverkan på ekosystemet. Riksrevisionen kritiserade fiskeripolitiken redan 2008 för att det finns många mål utan precisering, rangordning och vägledning om hur målkonflikter ska hanteras.
Miljömålsberedningen kom förra året fram till exakt samma resultat. Fru talman! De förluster vi ser innebär betydande försämrad lönsamhet för många i det småskaliga fisket. Det har blivit färre småskaliga och kustnära fiskebåtar.
Förädlingsindustrin i vissa kustsamhällen har enorma utmaningar. Antalet arbetstillfällen per ton uppfiskad fisk är betydligt mindre i Sverige än i många andra länder.
I södra Bottenhavet har sill varit den helt dominerande arten för industrifisket de senaste åren, vilket lett till problem för konsumtionsfisket av sill, eller strömming som det heter där uppe. De stora industritrålarna gör ofta ett mycket stort uttag lokalt och kustnära under våren när strömmingen samlas för att leka.
Även under vinterhalvåret tär industrifisket kraftigt på bestånden och kan i vissa områden slå hårt mot lekbeståendet vid kusterna. Detta har gjort att de småskaliga fiskarna har agerat mycket kraftfullt. Vi ser att också kommunpolitiker längs Norrlandskusten för närvarande agerar kraftfullt.
Den dominerande delen av den fisk som det svenska industrifisket drar upp ur haven används för att producera foder. Det är foder till fiskodlingar i utlandet och för djurfoder.
Vi behöver en utveckling som i större utsträckning som bidrar till lokala landningar av konsumtionsfisk i Sverige, det vill säga fisk som sorteras vid landning. Det skulle verkligen bidra till det som riksdagsledamoten Magnus Oscarsson tog upp i sitt anförande om Sveriges livsmedelsstrategi.
Det skulle gynna det fiske som även gynnar lokalsamhällena. Det krävs politiska beslut för att förändra situationen för både fisken i Östersjön och våra kustnära fiskare. I juni lade därför fyra partier fram ett förslag till utskottsinitiativ om just de här frågorna.
Vi var ju samstämmiga i våra förslag redan då, vilket har borgat för en mycket bred samstämmighet i riksdagen i dag i de här frågorna, med undantag för Kristdemokraterna.
Det här innebär också att den tillträdande landsbygdsministern kommer att kunna få ett mycket gott underlag som kan förändra arbetet inom fisket i grunden.
EU:s gemensamma fiskeripolitik karakteriseras av hög grad av harmonisering, och medlemsstaterna har som utgångspunkt överlämnat all kompetens att reglera marint fiske till EU. När EU:s miljökommissionär Virginijus Sinkevicius besökte miljö- och jordbruksutskottet i somras var situationen för strömmingen en av de frågor som diskuterades.
Miljömålsberedningen framhåller att Sverige inte fullt ut använder det nationella handlingsutrymmet inom den gemensamma fiskeripolitiken. Det finns alltså en möjlighet att flytta ut trålgränsen, ett förslag som nu ligger på riksdagens bord för beslut i dag.
Från Miljöpartiets sida vill vi också peka på försiktighetsprincipen, som finns inom EU:s regelverk och som ska ligga till grund för förvaltningen av EU:s gemensamma fiskeripolitik. Försiktighetsprincipen tillämpas på ett felaktigt sätt i Sverige.
Försiktighetsprincipen innebär inte att man behöver invänta forskning innan man stoppar olämpligt fiske. Trots det är det just detta som både Havs- och vattenmyndigheten och Näringsdepartementet ständigt upprepar.
Min kollega riksdagsledamoten Elisabeth Falkhaven besökte ICES för några veckor sedan. Då framkom det att Sverige inte utnyttjar sitt medlemskap och den möjlighet som finns att lägga uppdrag till ICES för att få bättre forskningsunderlag. Den möjligheten måste användas.
Det är också någonting som vi kommer att besluta om här i riksdagen i dag. På Eldrimners möte nyligen, som jag och flera andra ledamöter besökte, träffade vi fiskare och diskuterade framtidens fiskförädlare och yrkesfiskare. Eldrimners krångellista har nämnts.
Här i dag tar vi i riksdagen ett beslut som möter upp de krav vi har från det småskaliga fisket i Sverige. Fru talman! Den första fiskart jag lärde känna som barn var storspiggen. Jag låg på bryggan i Nordingrå och tittade på fiskarna som simmade där.
Det var storspiggar som vi tittade på. I dag har bestånden exploderat på grund av att större rovfiskar som abborre och gädda har minskat extremt mycket.
Här skulle jag vilja lyfta fram det otroligt viktiga arbete som görs av Sportfiskarna tillsammans med många myndigheter och andra organisationer för att återskapa de våtmarker som behövs för att till exempel gäddan ska kunna föröka sig och bli mer vanligt förekommande, vilket i sin tur leder till att spiggarna blir färre.
Med tanke på att det sker en sådan här explosionsartad utveckling för vissa arter, att det blir tusenbröder, små torskar kanske, behöver vi bygga in kunskapen om ekosystemen i vår politiska styrning.
Vi tar också ett beslut om att vattenkraftens ekologiska betydelse och fiskvandringsvägar ska bli bättre för att inte vattenkraften ska förstöra till exempel möjligheterna för ålen att utvecklas i Sverige. Det är oerhört viktiga beslut som fattas.
Från Miljöpartiets sida vill vi dock reservera oss mot de förslag som ligger i utskottsinitiativet om skarv och säl. Vi bedömer att de förslag som ligger under beredning på Regeringskansliet just nu kring Miljömålsberedningens förslag är mycket bättre för att komma till rätta med problemen med säl och skarv.
Vad gäller sälen handlar det mycket om att nå en samexistens mellan sälbestånd som når gynnsam bevarandestatus. Det handlar också bland annat om yrkesfiskare och företagande och om företag som utnyttjar sälen som inkomstkälla genom sälsafari. Det handlar om kartläggning av områdens lämplighet för olika saker.
Det handlar även om att arbeta i EU för att skapa ett undantag från förbudet mot att sälja sälprodukter för just de sälpopulationer som når gynnsam bevarandestatus. Jag vill särskilt varna för ett beslut som fattas här i dag kring just sälen. Det gäller jakt på vikaren.
Vikarna föder sina ungar på isen och är väldigt lätta att jaga. Jag tycker att det är orimligt ur ett djuretiskt perspektiv. Med det, fru talman, vill jag som sagt yrka bifall till reservation nummer 3.