Maria Arnholm (L):
Sverige är troligen ett av världens bästa länder att vara förälder och barn i. Det märks inte minst genom att vi har höga födelsetal jämfört med många andra höginkomstländer. Många andra länder - Tyskland, Japan, Storbritannien och de andra nordiska länderna - ser oss som en förebild.
Vi vet ganska väl vad det beror på. Det är det vi berättar om när vi får studiebesök från de här länderna. Vi införde tidigt en särbeskattning. Vi har sannolikt världens mest generösa och flexibla föräldraförsäkring, och vi har en väl fungerande förskola med låga avgifter. Det här är en stor investering.
Vi lägger 41 miljarder kronor varje år på föräldraförsäkringen, 26 miljarder kronor på barnbidrag och 7 miljarder på att kompensera föräldrar så att de inte tappar så mycket pension på att vara borta från jobbet under småbarnsåren. Vi satsar ungefär 82 miljarder på förskola och skolbarnomsorg. Det är totalt 157 miljarder, och det är jag väldigt stolt över.
Men det finns andra områden där Sverige inte är lika framstående. Ett sådant handlar om löneskillnader mellan kvinnor och män. Det skiljer 3,6 - ja, nu uppemot 4 - miljoner i livsarbetsinkomst mellan en genomsnittlig man och en genomsnittlig kvinna. Ställ frågan i en undersökning till svenska folket! Fråga hur många procentenheter som tycker att detta är en bra idé!
Det skiljer 3,6 miljoner fram till pensionsdagen. Sedan förstärks skillnaderna, och de fortsätter att vara väldigt stora. Hälften av de kvinnor som går i pension kommer att leva på en pension under 8 000 kronor i månaden. Det är mycket upprörande - det tycker man vid alla köksbord.
Lika stolt som jag är över vår familjepolitik, som är en förebild för många länder, lika bedrövad är jag över löneskillnaderna. Föräldraförsäkringens utformning spelar en avgörande roll för barnens rätt till sina föräldrar men också för utvecklingen av jämställdheten på svensk arbetsmarknad. Framväxten av föräldraförsäkringen är en viktig del av den svenska välfärden.
Den har varit ett fundament för kvinnors frigörelse och ett fundament för många pappors möjlighet att över huvud taget vara hemma. Samtidigt är dagens försäkring förknippad med utmaningar.
Fram till att familjerna får barn är löneutvecklingen för män och kvinnor med samma utbildningsbakgrund ganska lika. Det är inte där de 3,6 miljonerna grundläggs. Efter föräldraledigheten har kvinnor ingen chans att komma i kapp i löneutvecklingen. Hur familjer fördelar föräldraledigheten påverkar jämställdheten i relationen för resten av livet. Det påverkar livslönen.
Det påverkar tyvärr också förväntningarna på och möjligheterna för alla män och kvinnor oavsett vilka val de själva har gjort. Män är i genomsnitt borta från arbetsmarknaden knappt fyra månader per barn. Kvinnor är i genomsnitt borta från arbetsmarknaden drygt ett år och tre månader. Det får både direkt och på sikt stora effekter på kvinnors inkomster, kvinnors pensioner och kvinnors bidrag på svensk arbetsmarknad.
Det är när barnen kommer som löneskillnaderna växer, deltidsarbetet breder ut sig och kvinnors sjukfrånvaro stiger. Ibland funderar vi över vad de ökande sjuktalen beror på. Det är många som pekar finger på arbetslivet. Jag tror att kvinnors dubbla roller, som yrkesarbetande och med huvudansvar för hemarbetet, är en viktig bov i dramat.
Det är en av de stora saker som vi behöver lösa framöver. Det blir ett ännu större problem när vi samtidigt vet att kvinnor generellt är mer utbildade än män. Tror vi att utbildning ger högre produktivitet och kompetens är det illa för Sverige om de mest utbildade är de mest frånvarande från arbetsmarknaden.
Enligt min mening bör liberaler inte bidra till att skattemedel används för att upprätthålla detta. Vill man som jag och mitt parti ta ansvar för att ändra på detta måste man också vara beredd att agera därefter. Det går liksom inte att stå här och älska jämställdhet men inte vara beredd att fatta några beslut.
Det ansvaret har vi burit sedan början av 90-talet - det vill jag gärna påminna om. När Bengt Westerberg, som citerades i talarstolen tidigare, tog initiativ till den första öronmärkta månaden var vi först ut. Det är inget vi sticker under stol med.
Senast 2014 gick vi till val på att få vara med och genomföra den tredje öronmärkta månaden, så det borde inte komma som en överraskning för någon.
Den förändring som vi röstar fram i dag är också ett bidrag till att kvinnor och män, oavsett familjesituation, ska behandlas lika och rättvist på arbetsmarknaden.
De förväntningar omgivningen har på kvinnors och mäns frånvaro bidrar till att kvinnor i rätt ålder, oavsett tankar på barn eller inte, möter sämre chanser till jobb och karriär samtidigt som män som vill vara jämställda och ta ansvar hålls tillbaka av omgivningens fördomar. Att kvinnor och män möter färre fördomar ökar friheten att forma sitt eget liv.
Det finns partier inom borgerligheten som i dag trycker på en annan knapp än den Folkpartiet liberalerna kommer att välja. Jag är glad för Sveriges, för jämställdhetens, för vårt arbetslivs och våra svenska företags skull att den linjen inte vinner. Dagens industris ledarsida, Wallenbergsfärens rekryteringsbolag Novare och den största sammanslutningen av Sveriges chefer, Ledarna, har alla tagit ställning för fler öronmärkta månader. De förstår att det ger en fördel för Sverige.
Mitt bland olyckliga skattehöjningar som slår brett tas nu åtminstone ett beslut i kammaren som stärker konkurrenskraften på vår arbetsmarknad. Det bör vi vänner av svenskt näringsliv vara glada och stolta över i dag.