Ida Gabrielsson (V):
Jag vill passa på att säga att jag har gjort en operation, så jag har lite svårare att andas. Därför sitter jag med gott avstånd till er andra. Om det nu sitter någon orolig kusin där hemma och tittar på detta kan jag säga: Det är ingen farlig operation. Det är bara lite svårare med andningen, för den påverkas av detta. Fru talman! Det vi diskuterar i dag är ersättning till riskgrupper.
Detta är ett resultat av ett utskottsinitiativ som jag och Vänsterpartiet har tagit. Vi ville att ersättningen skulle förlängas under tiden som vaccination pågår för de här grupperna. Att ersättningen kommer på plats och fungerar är helt avgörande för människor. Coronapandemin har påverkat oss alla och satt spår som kommer att finnas kvar länge i samhället i stort men också hos var och en av oss.
Vi har inte kunnat träffa våra nära och kära som vanligt. Äldre personer och personer i just riskgrupper har under över ett år levt mer eller mindre isolerade. Nu är vaccinet här, och vi kan så sakteliga börja se ljuset i tunneln, livet efter pandemin. Det kommer inte att vara något paradis. Vardagsproblemen och de stora sorgerna kommer att fortsätta att kanta vår väg, och orättvisorna i samhället finns kvar.
De har vi inte lämnat bakom oss. Det nyliberala klassamhället har hamnat i blixtbelysning under coronapandemins år. Sjukdom kan drabba oss alla. Det är sant och viktigt. Därför är det som vi diskuterar i dag, en förlängning av ersättningen till riskgrupper, avgörande. Fru talman! Några av oss som jobbat hemifrån får snart glädjas åt att träffa våra arbetskamrater igen. Nu är det snart över. Då kan vi fortsätta som vanligt.
Men för dem som hållit samhället på fötter under pandemin har det inte funnits möjlighet att hålla sig undan i trygghet. Det är Bengt som kör bussen i ur och skur för att vi andra ska kunna ta oss till jobbet. Det är Ayla som tar tunnelbanan över halva stan för att plocka upp varorna i affären, så att vi andra kan fylla skafferiet. Det är Christine som sliter som undersköterska i vården, på iva, för att vi andra ska få just vård om vi blir sjuka.
Det är dem vi ska tacka. De har betalat mycket för allas vår trygghet. Fru talman! Samhället stannar om busschaufförer, butiksanställda och undersköterskor skulle jobba hemifrån. Klass avgör vem som riskerar att smittas och vem som kan klara sig undan.
Visst kan det funka att jobba hemifrån om du är reklamare i Stockholms innerstad, men en sak ska vi ha klar för oss: Det fungerar inte riktigt lika bra om du jobbar på rörverket i Sandviken. Vi alla här är beroende av att hyllorna i affären fylls på med varor och att det finns någon där som kan ta hand om oss om vi blir sjuka. Hur kan det då vara så att hemmasittande konsulter i storstädernas innerstad värderas högre än folk som på riktigt klivit i?
Pr-konsulter skulle inte överleva en sekund om inte andra människor runt om i hela landet jobbade. Det är ett som är säkert. Nyliberalismen är död, skanderade finansminister Magdalena Andersson tidigare i våras, men coronapandemin visar på motsatsen.
Arbetslösheten ska enligt ministern fortsatt ligga på en hög nivå efter pandemin, och neddragningar i välfärden är att vänta när den akuta krisfasen är över. Vanligt folk ska alltså stå för notan. Men att tillse att vinstflöden ska läcka ut ur välfärden är inget problem.
I ett desperat försök att kontrollera det vilddjur man släppt lös har en hel byråkratisk bedömningsapparat vuxit fram. I slutändan är administrationen sammanflätad med det orubbliga systemet vars grundsyfte exempelvis är att garantera de vinstdrivande friskolornas oligarker ett stadigt tillflöde av medborgarnas skattemedel eller att se till att utförsäkringar sker på löpande band i sjukförsäkringen.
Sedan påstår man att det inte finns några pengar. Nog finns det pengar alltid. Särskilt till lata välfärdsföretagare som gör vinst varje gång på medborgarnas skattepengar. Men när det kommer till ersättningsystemen, som är en del av avstått löneutrymme, är det skralt i kistan. Välfärdens gräsrotsjobbare åläggs uppgiften att säkerställa kvaliteten men får inte resurser för att det ska funka.
För att vi ska vara säkra på att få valuta för pengarna bokförs allt noga och affärsmässigt, men ägarnas rätt att hänvisa till företagshemligheter och vägra offentlighetsprincipen får inte ifrågasättas. Fyrkantiga system och statiska måttstockar ska avgöra människors arbetsförmåga, och när utgångspunkten är att hålla nere kostnaderna får färre rum inom ramarna. Fru talman!
I bästa fall ska medborgarna i sann individualistisk anda driva sina egna case om individuella rättigheter, men att gå upp i ringen mot ett system som är riggat för att man ska förlora är det få som lyckas med. Borta är samhällskontraktet om att satsa generellt för att uppnå bästa resultat. I stället ska medborgarna själva hänvisa till undantag, diagnoser och särskilda omständigheter som ger just dem rätt till bättre undervisning eller sjukpenning.
Det var inte så Sverige byggde bort det gamla klassamhället. Det är inte så man skapar tillit. Principen om jämlikhet har reducerats till att alla ska ha rätt till lika behandling eller att alla ska ha rätt att ha det lika dåligt. Genom värderingsövningar inne på Försäkringskassan kommer vi inte långt när budgeten ändå ligger fast.
Mot den bakgrunden är det inte särskilt märkligt att en allt större grupp i samhället saknar tillit till myndigheters agerande. Tillit är något man måste vinna. Det går inte att predika om eller kommendera fram. Fru talman! Det är helt uppenbart att kaoset i välfärden som privatiseringarna inneburit är för tungrott att hantera i en pandemi. Det visar inte minst smittspridningen inom äldreomsorgen.
Men vad spelar det för roll när kunderna fått den stora nåden att välja? Valfrihet är ditt vackra namn. Det viktigaste är inte hur det blir utan hur det framstår. Vi hör vad du säger. Men vi lyssnar inte. Fru talman! Under flera perioder när beslut om ersättning till just riskgrupper dröjt har människor drabbats hårt.
Tror regeringen att alla jobbar hemifrån, eller hur tänker man? Arbetsgivare som har ställt om har inte vetat hur länge det ska gälla, och personerna själva har inte kunnat känna en trygghet i att veta att man slipper oroa sig för att utsättas för smitta även nästa månad. Varför ska alltid vanligt folk behöva vänta och ta smällen? Vänsterpartiet ser det också som självklart att de som har rätt till ersättning också får det.
Vi hade gärna sett att en bredare grupp fått ta del av den ersättning som vi beslutar om i dag. Vi vill att karensavdragen ska tas bort permanent. Man ska inte behöva gå sjuk till jobbet. Det funkar inte att kräva omställning och att man ska byta jobb, oavsett vilken diagnos man har, mitt under en pandemi. Därför borde den delen ha pausats. Fru talman!
Vi har lagt fram andra förslag om stora och viktiga förändringar av sjukförsäkringen, som ska gälla alla oavsett diagnos. Vi har också vid flera tillfällen föreslagit andra viktiga krissatsningar. De största företagen har fått stora omfattande stöd trots att de delar ut bonusar, samtidigt som personalen inom sjukvården och äldreomsorgen är hårt pressad. Inget annat parti stödde Vänsterpartiet i att reglera detta.
Plåster på såren räcker inte. När pandemin är över måste vi hemmasittare betala tillbaka. Politiken måste visa handlingskraft för jobb och företagande. De människor som jobbar i vården, servicesektorn och industrin ska inte behöva mötas av passivitet, sämre välfärd och bristande investeringspolitik. De har gjort rätt för sig. Nu är det vår tur att göra rätt. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.