KBLab/rixvox huggingface dataset:
Linus Sköld (S):
Jag noterar att jag återigen inte har fått svar på någon av mina frågor. Jag tycker att det är värt att upprepa frågan: Är Lotta Edholm beredd att ändra i sin egen portalparagraf för att skydda skolbolagens vinster? Jag tänkte ta upp en annan viktig fråga som berörs i interpellationen, nämligen frågan om allmänhetens och mediernas insyn.
Vi pratar om skattefinansierad skolverksamhet, och insynen ska självklart säkras oberoende av vem som är huvudman för skolan. Jag citerar igen: "Skolan ägs av svenska folket. Dessutom utövas det myndighetsutövning inom den. Det gör att uppgifterna självklart ska vara offentliga. Att så inte längre är fallet, för att vi har släppt in privat kapital och affärstänkande i skolväsendet, är vansinnigt."
Detta sa Håkan Wiclander, ordförande i Idéburna skolors riksförbund, till tidningen Skolvärlden år 2020. Idéburna skolors riksförbund bedömer det alltså som självklart att skattefinansierade skolor ska omfattas av offentlighetsprincipen. Argumentet att det skulle belasta små skolenheter faller därmed, för deras medlemmar är väldigt ofta små skolenheter.
Den verkliga anledningen till att högern inte vill ha offentlighet i friskolor är förmodligen att aktiebolagsskolorna inte vill ha den utan ser den som ett angrepp på den fria företagsamheten. Har ni hört något så knäppt? Den fria företagsamheten går inte före medborgarnas berättigade krav på insyn i verksamhet som helt finansieras av skattepengar. Varenda spänn som finns i de fristående skolorna är skattepengar.
De utövar myndighet i myndigheters ställe, och de får redan betalt för den administration som diarieföring skulle innebära. Varför vill skolministern inte att de ska omfattas av offentlighetsprincipen? Skolministern har ju själv haft djup insyn i en skolkoncern och faktiskt både ägt och styrt den så sent som för några veckor sedan. Vilka hemligheter har skolkoncernerna som skolministern vill fortsätta att dölja?
Linus Sköld (S):
Jag noterar att jag än en gång inte får svar på min fråga: Vad är det som har fått Lotta Edholm att ändra sig?
Lotta Edholm hänvisar i sitt interpellationssvar och här och nu till att all verksamhet ska stå i överensstämmelse med skollagen och tillskriver mig en misstro till denna. Detta är hopplöst visionslöst av en skolminister.
Skollagen fungerar uppenbarligen inte i alla avseenden, och då ska den ändras. Därför är det också naivt av Lotta Edholm att tro att hon ska kunna inspektera sig ur problemen med religiösa friskolor. En uppdelning av barn baserat på trosuppfattning kan inte gagna det svenska samhället.
Den skapar inte bättre sammanhållning, mindre segregation eller mer likvärdighet hur mycket mer befogenheter skolministern än tillför Skolinspektionen. Härutöver finns det tydliga tecken på att inspektion är otillräcklig i sammanhanget. Trots att Skolinspektionen har stängt tolv religiösa friskolor de senaste två åren avslöjas fortfarande missförhållande efter missförhållande.
I min interpellation skrev jag att det senaste exemplet på avslöjade missförhållanden är från i somras, när Uppdrag granskning avslöjade omfattande missförhållanden i kristna friskolor, såsom andliga och fysiska övergrepp, hbtq-motstånd, handpåläggning och exorcism.
Men sedan jag skickade in min interpellation för knappt två veckor sedan har det kommit ett nytt avslöjande: Plymouthbrödernas kristna friskola, som Aylin Fazelian nyss tog upp i talarstolen. Enligt ett avslöjande i SVT instruerar de sina lärare att inte ifrågasätta att Gud skapade människan.
De har kritiserats av Skolinspektionen tio gånger, senast i våras, för att de inte erbjuder eleverna sexualundervisning. Att döma av avslöjandet verkar det som att missförhållandena ändå kvarstår.
Skolinspektionens enhetschef säger i inslaget i SVT att problemet är att denna typ av samfund kan driva skola och att det är en politisk fråga. Den som har mandat att ändra på något har också en etisk skyldighet att agera när något behöver ändras. Skolministern har mandat att agera för att komma till rätta med dessa missförhållanden.
Därför menar jag att hon också har en etisk skyldighet att agera och inte bara hemfalla till att inspektera och hävda att skollagen ska följas. Mer inspektion är uppenbarligen en otillräcklig åtgärd. Så vad ska ministern då göra?
Linus Sköld (S):
Jag inleder detta inlägg på samma sätt som det förra: Jag noterar att jag inte fick svar på min fråga. Vad är det som har fått Lotta Edholm att ändra sig? Jag har en gissning. I Altinget i dag säger den nya utbildningspolitiska talespersonen för Lotta Edholms koalitionspartner Kristdemokraterna, Mathias Bengtsson, stolt att Tidöavtalet säkrat upp de religiösa friskolorna och att de ska få bättre förutsättningar.
En annan av Lotta Edholms koalitionspartner, Sverigedemokraterna, gick till val på att förbjuda muslimska friskolor. Fast det är uppenbart för alla som följer medierna att kristna friskolor inte är någon frizon från segregation, övergrepp och missförhållanden vill SD inte göra något åt det. Lotta Edholm har vikit ned sig för aningslösa frikyrkovänner och mörka islamofober.
Trots att de senaste och kanske mest flagranta missförhållandena avslöjats i kristna miljöer har hon gått i fällan och skrivit under ett avtal som pekar ut muslimska friskolor som det enda problemet. Problemet är större än så. Problemet är skolor som i stället för att basera sin undervisning på vetenskap baserar den på tro. Problemet är den segregation som religiöst homogena verksamheter leder till.
Problemet, fru talman, är att barn och unga utsätts för religiös indoktrinering i skolor som betalas med skattepengar. Det är dags att stoppa det här nu. Ett enkelt första steg vore för den liberala skolministern att lägga fram förslaget om ett etableringsstopp. Det är dessutom lagtekniskt så konstruerat att det enkelt skulle kunna omvandlas till det totalförbud som Liberalerna gick till val på. Fru talman!
Jag vill uppmana skolministern att komma igen med ett förslag som hon själv tror på i stället för de avgränsade angrepp på muslimska friskolor som Sverigedemokraterna tvingat henne till.
Linus Sköld (S):
Låt mig till att börja kommentera budgetering. Parisa Liljestrand deklarerar stolt att hon har skyddat kulturen i svåra tider. Jag skulle vilja säga att den här regeringen lägger mer än dubbelt så mycket på att sänka skatten för höginkomsttagare som de skjuter till i generella tillskott till välfärden. Samtidigt halverar de bidraget till kulturskolan.
Att beskriva en halvering som en satsning är en härlig semantik. Kulturskolans kompetensförsörjning är en fråga för en helt annan interpellationsdebatt. Det är komplicerad materia, och jag vill inte använda min sista minut här för att diskutera den. Jag ska i stället sammanfatta. Alla kommuner erbjuder inte kulturskola. Avgifterna varierar och kan vara en hög tröskel för ekonomiskt utsatta familjer.
Deltagandet är ojämlikt, och kulturministern halverar eller fasar ut statsbidraget till kulturskolorna. Så mycket har vi lagt fast i dag. De problem Kristoffer Lindberg har pekat på i dag är att omkring två tredjedelar av kulturskolorna bedriver undervisning inom ramen för den obligatoriska skolans undervisningstid, företrädesvis i kommuner där eleverna har lång resväg till skolan.
I Gislaved, som var första fallet att få ett tillrättavisande av inspektionen, har deltagandet sjunkit och kompetensförsörjningen försvårats. Om ministern tänker fortsätta att låtsas som att problemet inte existerar eller inte är hennes riskerar kulturskolan att helt nedmonteras i samtliga glesbygdskommuner. Tillgången till kulturskolans verksamhet kommer att bli sämre också för de elever som har svag uppbackning hemifrån.
Deltagandet riskerar alltså att bli ännu mer ojämlikt än vad det redan är. Om ministern menar allvar med sina upprepade påståenden om att kulturskolan är viktig tänker jag att hon behöver åka tillbaka till departementet och fundera över vad hon ska göra för att stärka den i stället för att montera ned den.
Linus Sköld (S):
Den som vill ha ett rättvist skolvalssystem kan inte använda kötid som urvalsgrund. Lottning förespråkas inte av Lotta Edholm, och hon menar att det skulle orsaka legitimitetsproblem om man har ansökt i olika rangordning och kommer in genom lottning. Jag tänker att det är en sak som skulle lösa sig av att vi gör valet samordnat.
Om vi anordnar gemensamt skolval skulle man inte behöva gå till tio olika huvudmän och ange någon som första prioritet i antagningsordningen. Då får vi i stället ordna det som vi gjort för högskolan: Om man kommer in på en skola som man har prioriterat högre än en annan stryks man som sökande på de understående. Det skulle inte vara svårt. Det där skulle faktiskt inte skapa några legitimitetsproblem.
Det Lotta Edholm egentligen säger är att hon inte tycker att alla barn som har ansökt om plats på en skola ska ha samma chans att komma in på den. Det är det som blir konsekvenserna av konsertbiljettsmodellen med kötid. Konsekvenserna är att de som har stora resurser och som vet hur systemet fungerar kommer att ha en bättre chans att komma in på populära skolor. Det är konsekvensen av kötid som urvalsgrund.
Då återstår frågan om Lotta Edholm tycker att det ska vara så att barn till resursstarka ska gå på vissa skolor och barn till resurssvaga ska gå på andra skolor. Det är värt att fråga. Jag tycker att frågan om offentligt administrerat skolval förtjänar att upprepas.
Förslaget om ett gemensamt skolval är utrett och remitterat. Det ligger färdigt på ministerns bord. Vad väntar hon på?
Linus Sköld (S):
Jag tackar för möjligheten att diskutera en otroligt viktig fråga för hela vårt avlånga land. Jag representerar, min skånska till trots, den valkrets som ligger allra längst norrut i landet - samma valkrets som Kiruna och Gällivare är belägna i. I norra Sverige har vi för tillfället superlåg arbetslöshet, i synnerhet i dessa två kommuner, eftersom vi har en expansiv industri.
Det gör att välfärden har otroligt svårt att kompetensförsörja sina verksamheter. Även industrin säger att tillgången till utbildad arbetskraft är ett av de största hindren för tillväxt. Den gröna omställningen gör att det är här den stora tillväxtpotentialen i vårt land för tillfället finns.
Tillgången till utbildningsplatser, som jag vet kommer att behandlas i en senare interpellationsdebatt, är alltså en grundläggande faktor för att vi ska kunna fortsätta den gröna omställningen och kompetensförsörja både industri och välfärd. Samtidigt pågår det en samhällsomvandling i dessa två kommuner.
Om man till äventyrs skulle lyckas rekrytera en lärare utifrån är det otroligt svårt att hitta en bostad till den, för de bostäder som byggs i Kiruna och Gällivare byggs för att ersätta delar av städerna som sjunker ned i marken på grund av gruvhålen.
Regeringen förnekar sig inte här heller utan drar in möjligheten till investeringsstöd, vilket kommer att sänka byggtakten och försvåra bostadsförsörjningen. Därutöver kan vi redan se att lärarbristen i Kiruna har fått den yttersta konsekvensen: skyddsstoppet som Niklas Sigvardsson pratade om alldeles nyss. Det skedde i september när skyddsombudet stoppade verksamheten.
Det togs fram en handlingsplan, och man har arbetat med den fram till för ett par veckor sedan, då Lärarförbundets ordförande var på besök för att informera sig om hur det går. Det visade sig då att man har haft stor omsättning på personal även fortsättningsvis. Rektorn som tog fram handlingsprogrammet har slutat.
Johanna Jaara Åstrand krävde då ett Norrlandspaket för lärarförsörjning för att komma till rätta med bristen där den är som allra mest akut. Till detta kan läggas att lärarfackens båda ordförande vid skyddsstoppet sa att uppemot 200 skolor riskerar att gå samma öde till mötes.
Om man tittar på var Kiruna är beläget på kartan ser man att det är 35 mil till närmaste lärarutbildning, som ligger i Luleå. Oron när det i Tidöavtalet stipulerades att lärarutbildningen ska centraliseras blev enorm. Till nästa lärarutbildning är det nämligen ytterligare 25 mil; den ligger i Umeå.
När utbildningsministern hotar med att lägga ned ämneslärarutbildningar - jag tänker att det är så både sektorn och branschen betraktar formuleringen i Tidöavtalet - blir oron alltså jättestor. Lärarbristen i Malmfälten är akut.
Så min fråga är ungefär densamma som Niklas Sigvardssons fast mer specifik: Kan ministern garantera att han inte tänker vidta några aktiva åtgärder för att lägga ned lärarutbildningen i Luleå?
Linus Sköld (S):
Ministern säger att regeringen de senaste åren har misslyckats. Man kan titta på det uppskattade antalet lärare som saknas och se att det nationellt sett är ett betydligt mindre antal än det var för några år sedan. Det är alltså en sanning med modifikation. Niklas Sigvardsson redogjorde förtjänstfullt för vad den socialdemokratiskt ledda regeringen har gjort.
Det har varit sådant som att expandera platserna på kompletterande pedagogisk utbildning och att inleda försök med kortare KPU. Det har också varit satsningar på lärares anställningsvillkor - löner, avlastande kompetens och så vidare. Det har man för övrigt gjort tillsammans med utbildningsministerns eget parti. Det har handlat om att förbättra villkoren, så att vi får fler sökande till lärarutbildningen.
Att regeringen de senaste åtta åren skulle ha varit passiv är en felaktig beskrivning, helt enkelt. Nu är det Mats Persson som har ansvaret, och det är Mats Perssons regering som lägger förslag om att centralisera lärarutbildningen, vilket leder till en oro huruvida lärarutbildningen kommer att få finnas kvar ute i landet eller om det bara blir vid de gamla anrika universiteten.
Det är ju denna bild som sprider sig. Mats Perssons regering drar ned antalet utbildningsplatser. Det är Mats Perssons regering som drar in investeringsstödet och försämrar bostadsförsörjningen i Malmfälten. Nu är det Mats Persson som har ansvaret, och det är de förslag som Mats Perssons regering har lagt fram eller uttalat som vi debatterar här i dag.
Jag tyckte att min fråga var mycket konkret och enkel: Kan Mats Persson garantera att han inte tänker vidta några aktiva åtgärder för att lägga ned lärarutbildningen i Luleå?
Linus Sköld (S):
Tidöavtalets konstruktion har redan vid flera tillfällen visat sig innebära att den regering Mats Perssons ingår i bara sitter kvar så länge den lyder Sverigedemokraternas kommando. Sverigedemokraternas omedelbara inställning till folkbildning kan sammanfattas i två korta fraser: Mycket mindre pengar.
Politiskt styrt innehåll så att det passar deras nationalism. Därför tycker jag att Mats Persson är skyldig mig och alla andra folkbildningsentusiaster i landet att svara på dessa frågor: Kommer han att agera för att lägga ned Folkbildningsrådet? Om han gör det, hur ska han då säkerställa att folkbildningen innehållsmässigt inte kommer att styras av Sverigedemokraternas nationalism eller andra politiska dogmer?
I Tidöavtalet framgår det att folkbildningen ska effektiviseras. Med det får man anta att det blir mindre pengar framöver - det är det effektivisering brukar betyda. Mats Persson får såklart rätta mig om jag skulle ha antagit fel. Fru talman! Samtidigt har han ju redan påbörjat nedskärningarna.
Den 2 november i år, ungefär en vecka innan budgeten presenterades, sa Mats Persson i nättidningen Altinget följande: "Jag kan redan nu säga att det inte blir några sänkta anslag för folkbildningen i den här budgeten." Innevarande år, alltså 2022, var anslaget 14:1, i utgiftsområde 17, B idrag till folkbildningen 4 829 783 000 kronor.
När regeringens budgetproposition sedan presenterades visade det sig att samma anslag låg på 4 337 783 000, det vill säga 492 miljoner kronor mindre än 2022. Mats Persson följer alltså samma linje som han gjorde i en interpellation om utbildningsplatser i kammaren för en dryg vecka sedan: att kalla anslagsminskningar för satsningar.
Då gällde det anslagen generellt för vuxna, som regeringen sänker med belopp som motsvarar omkring 30 000 utbildningsplatser. Veckan dessförinnan följde Mats Perssons kollega Parisa Liljestrand följde samma linje när hon menade att en halvering av utvecklingsbidraget till kulturskolan var en satsning hon var stolt över. I dag gäller det mer specifikt anslagsminskningar på folkbildningen. Låt mig ta ett exempel till.
Studieförbunden har sedan flyktingkrisen 2015 också ett särskilt uppdrag och en särskild finansiering för att arbeta med asylsökandes språkinlärning och orientering i det svenska samhället. Det är en viktig insats som ger den som kommit till Sverige bättre förutsättningar att få en springande start på sin integration och etablering trots att de ännu inte fått rätt till undervisning i sfi. Satsningen kallas Svenska från dag ett.
Det finansieras på anslaget 14:3 Särskilda insatser inom folkbildning en . År 2022 var det 60 miljoner, och Mats Persson lovade inga sänkta anslag i Altinget. I budgeten för nästa år är samma anslag anvisat 30 miljoner. Såhär i efterhand, kan Mats Persson erkänna att 30 miljoner är mindre än 60 miljoner? Kan Mats Persson säga att 4,3 miljarder är mindre än 4,8 miljarder?
Linus Sköld (S):
Ministern vägrar fortfarande att svara på två mycket enkla frågor som jag har ställt i denna kammare i dag: Kommer han att lägga ned Folkbildningsrådet? Betraktar han 4,3 miljarder som mindre än 4,8 miljarder? Dessa frågor står fortfarande utan svar, fru talman. När jag frågade hur Mats Persson skulle gå till väga för att effektivisera folkbildningen svarade han att det kanske blir mer kontroll och bättre statistik.
Det är självfallet viktigt, som ministern påpekar, att bidragen till folkbildningen går till det de är avsedda för. Men det är mycket osäkert om mer byråkrati är det bästa sättet att effektivisera en verksamhet. Hur som helst borde han, för att vara ärlig, också ha svarat "stora anslagsminskningar". Det är uppenbart. På Liberalernas hemsida går det att hitta beslut från deras senaste landsmöte.
År 2021 antog de ett förslag från en rapport med titeln Förortslyftet . Folkbildningen berörs i rapporten, men av de vackra ord Mats Persson använder i interpellationssvaret om folkbildningens kraft och betydelse syns inte ett spår. I stället handlar hela beslutet om samma ingång som Tidöavtalet och Sverigedemokraterna har, nämligen misstänkliggörande av folkbildningens aktörer och extern styrning och kontroll som överordnas de värden som folkbildningen bär upp.
Jag undrar om Studieförbundet Vuxenskolan, som Liberalerna är med i, uppskattar detta misstänkliggörande. Jag tror att de, precis som jag och alla andra folkbildningsbesjälade, gärna hade hört mer om hur ministern ser på folkbildningens framtid och vilket samhälle ministern vill se. Jag tror på folkrörelserna. Jag vet att de bidrar till en bildad befolkning och en starkare demokrati.
Om ministern vill att våra barn ska växa upp i ett samhälle där människor har möjlighet att förkovra sig och bilda sig genom hela livet utifrån eget intresse borde han överväga om effektiviseringar och kontroll verkligen är rätt väg att gå. Om han däremot vill ha ett samhälle där staten bestämmer vad folk får lära sig har Tidöavtalet helt rätt inriktning.
Linus Sköld (S):
Tack, Johan Pehrson, för möjligheten att debattera en viktig fråga, och tack till interpellanten för en viktig interpellation! I svaret sa Johan Pehrson att regeringen gör en fortsatt satsning om 270 miljoner kronor på ett regionalt yrkesvux. Begreppet satsning är uppenbarligen ett töjbart begrepp i Johan Pehrsons värld. Låt mig tydliggöra hur det egentligen förhåller sig.
Regeringen har lagt fram en budget som minskar anslagen till utbildningsplatser för vuxna med motsvarande 30 000 platser. Det blir 86 miljoner mindre till akademin och 104 miljoner mindre till yrkeshögskolan.
Den näst största neddragningen, 492 miljoner, görs på folkbildningen, och den största neddragningen, 1,23 miljarder, görs på yrkesvux, faktiskt just regionalt yrkesvux, som Johan Pehrson säger sig satsa på. Kalla inte en sänkning av anslaget för en satsning! Det blir ett konstigt nyspråk. Jag skulle säga att det är en lögn.
Johan Pehrson avslutade den förra interpellationsdebatten med att säga att 500 000 arbetssökande är en resurs. Det är de absolut, men det krävs möjligheter att utbilda sig. Arbetsmarknadsministern är säkert bekant med att den tydligaste gemensamma nämnaren för den grupp som står till arbetsmarknadens förfogande är att de saknar en fullföljd gymnasieutbildning.
Att de största neddragningarna görs på just de utbildningsformer som leder till en fullföljd gymnasieutbildning för dem som inte har lyckats med detta i ungdomsgymnasieskolan är därför förskräckligt. På det viset gör man inte 500 000 arbetssökande till en resurs, utan man hindrar dem om man minskar anslagen för just dessa utbildningar.
Sedan hörde jag att regeringen tänker avskaffa extratjänster. Som Sofia Amloh tydligt pekade på är det en åtgärd som med precision missgynnar utrikes födda kvinnor. Med samma precision vidtar regeringen en annan åtgärd, nämligen att halvera insatsen Svenska från dag ett.
De som kommer som nyanlända till Sverige har möjlighet att träffa marken springande om de får börja lära sig Svenska från dag ett. Studieförbunden och folkhögskolorna har jobbat mycket framgångsrikt med detta. I budgeten för 2023 halveras anslaget, och i den plan som ligger i samma budget för 2024 är anslaget 0.
Med kirurgisk precision vidtar denna regering åtgärder för att göra det svårare för nyanlända och utrikes födda kvinnor att etablera sig på arbetsmarknaden. Det handlar om avskaffade extratjänster, 1,23 miljarder minus till vuxenutbildning och att man tar bort Svenska från dag ett. Kom inte och kalla det för en satsning!
Linus Sköld (S):
Jag har svårt att ha samma ansats som Patrik Björck och tolka det som positivt. Det jag hör är att statsrådet slingrar sig och hänvisar det jag sa i mitt inlägg till en annan minister. Vi har här framför oss arbetsmarknads- och integrationsministern.
Integrationsministern försöker att hänvisa frågan om utrikes födda kvinnors tillgång till utbildning i svenska och samhällskunskap till en annan minister. Det är att inte ta ansvar för sin portfölj. En av de viktigaste faktorerna för en lyckad integration och en lyckad etablering för utrikes födda kvinnor måste vara att de kan lära sig svenska.
En minskning på komvux, där sfi ingår, med 1,23 miljarder från 2022 till 2023, där sfi ingår, måste angå integrationsministern. En halvering av Svenska från dag ett måste angå integrationsministern. Det kan inte vara frågor som hänvisas till någon annan. Det tycker inte jag är att ta ansvar.
Jag vill säga till statsrådet: Stå här och ta ansvar för din portfölj! Svara i så fall på den här frågan: Hur kommer sänkta anslag till komvux och halverat anslag till Svenska från dag ett att bidra till nyanlända kvinnors etablering på arbetsmarknaden?