Christina Höj Larsen (V):
Det här är en bra dag under en vinter som annars på många sätt varit ett politiskt mörker. Det är en bra dag, eftersom vi i dag äntligen ser till att svenskt flyktingmottagande blir ett ansvar för alla landets kommuner. Det har varit ett krav som Vänsterpartiet drivit länge.
Vi är glada att vi nu äntligen är framme vid att det kan bli verklighet. I ett land där vi länge har tagit oss an samhällsuppgifter tillsammans, som barnomsorg, skola, äldreomsorg och hälso- och sjukvård, är det märkligt och faktiskt orimligt att just flyktingmottagande inte varit en lika självklar del av det gemensamma arbetet och ansvaret.
Precis lika lite som en kommun ska kunna välja bort äldreomsorgen, barnomsorgen och skolan, precis lika lite ska den kunna välja bort att vara med och hjälpas åt i flyktingmottagandet. Vi kan dra en parallell till flyktingmottagandet i EU. De allra flesta inser att det är orimligt att bara några få av medlemsländerna tar emot.
Det finns väldigt mycket att säga om det race mot botten som regeringen har valt att delta i denna vinter. Jag ska inte säga så mycket mer om det nu. Klart är dock att regeringen genom att införa gränskontroller och id-krav valt att sätta press på flyktingarna i stället för att sätta press på EU eller samarbeta i större sammanhang. Det är bedrövligt.
De nordiska vänsterpartierna har gått före och gjort det som regeringarna i Norden borde ha gjort, nämligen visat hur asylrätten kan värnas utan att man stänger gränserna. Men på samma sätt som flyktingmottagandet varit ojämnt och osolidariskt i EU har det även varit det - och är det - inom Sverige.
Det är till och med så att det kaos i mottagandet som vi sett under hösten delvis är ett resultat av att man har dröjt så oerhört länge med att skapa förutsättningar för ett gemensamt mottagande. När bara några kommuner tar emot och det dessutom är fritt fram för Frasse fixare att öppna flyktingboenden här och var blir det ganska svårt att skapa stabila och bra system.
Några kommuner tar ett jätteansvar, medan andra, framför allt rika kommuner, inte alls gör lika mycket. I dag tar vi ett första steg för att göra något åt detta. Vänsterpartiet stöder till fullo regeringens proposition, men med det sagt hade vi önskat att det funnits ett sanktionssystem för att se till att kommunerna verkligen följer sina skyldigheter.
Vi har haft samma sorts skyldighet för kommuner att ta emot ensamkommande barn, men vi ser tyvärr att den inte fungerar alldeles så som vi önskat. Alltför många smiter fortfarande undan. Av det skälet yrkar jag bifall till reservation 2. Men, herr talman, det här kommer självklart inte att lösa alla utmaningar vi står inför. Och visst har vi stora utmaningar framför oss när vi blir fler så otroligt fort.
Vi kommer att klara dem, eftersom Sverige är ett välorganiserat och rikt land, men vi har just nu en mycket längre startsträcka framför oss än vi hade behövt ha. Sänker man skatterna med 140 miljarder och låter välfärden stå och blöda vinster får det självklart konsekvenser. Det är det ansvaret som borgerligheten lämnar efter sig och som de nu försöker skylla på flyktingmottagandet.
Här går skiljelinjen mellan dem som vill låta marknaden lösa allt, lämna alla ensamma och låta dem klara sig bäst de kan och oss som vet att det krävs ett gemensamt samhällsbygge för att åstadkomma det. Det behövs en lång rad politiska reformer för att bygga vårt samhälle större så att det rymmer fler.
För att nämna ett litet axplock vill Vänsterpartiet för att tackla bostadsbristen att staten hjälper fastighetsägare, såväl privata som allmännyttiga, att finansiera byggandet av hyresrätter till mer förmånliga villkor än i dag. Det ska ske genom att staten utnyttjar sina möjligheter att låna till rekordlåg ränta. Pengarna ska sedan lånas ut till fastighetsägare och kunna täcka 25 procent av investeringskostnaden.
På det sättet kan vi bygga 50 000 fler hyresrätter per år. Samtidigt behöver vi satsa på prefabricerade bostäder och låta staten ansvara för upphandling och kostnader för bostäderna medan kommunerna tar fram mark för placering. Migrationsverket är sedan kunden som hyr bostäderna på långa kontrakt. Ett exempel på det är Västerviksmodellen.
Men det kan även göras som i Härnösand där kommunen nu öppnar 400 platser för flyktingmottagande som den hyr ur till Migrationsverket. Många fler kommuner behöver göra detta. Det blir billigare och ger bättre kvalitet, och det tar bort vinstmomentet för Frasse fixare och skapar bättre möjligheter för kommunen att planera etablering. Det går att göra detta på ett vettigt sätt.
På utbildningsområdet behöver vi göra mycket mer för att nyttja de lärare och akademiker som nu kommer tillsammans med barnen och använda dem i skolan som studiehandledare och modersmålslärare. Vi behöver dessutom ge folkhögskolorna möjlighet att erbjuda språkintroduktion. Det är klokt, eftersom folkhögskolor i många fall även kan och väldigt gärna vill erbjuda boendeplatser.
På arbetsmarknadsområdet behöver vi fortsätta att satsa på sfi i olika tappningar parallellt med praktik, att kartlägga kunskap och fylla på med utbildning. Vi behöver framför allt låta Arbetsförmedlingen göra det den ska, förmedla kontakt med arbetsgivare och skräddarsy insatser för den nyanlända. För att det ska fungera krävs ett ökat lokalt och regionalt handlingsutrymme. Herr talman!
Vänsterpartiet har som en del av arbetarrörelsen kämpat för ett samhälle där ingen ska kunna falla fritt mot avgrunden. Därför har vi säkerhetsnät och säkerhetslinor som förankras och hålls uppe av alla oss andra som just nu är på fast mark. Vi tycker att den tryggheten är viktig.
Många av oss tycker till och med att den borde vara ännu starkare både för den som just nu klättrar men även för alla oss andra. Vi vet att det när som helst kan vara vi som faller. Även människor som just blivit en del av vårt samhälle kan falla. De behöver samma säkerhetslina, samma nät och samma trygghet.
Men nu, herr talman, använder borgerligheten flyktingar som murbräcka mot tryggheten. De säger att vi ska låta några av oss falla, att nytillkomna först måste bevisa sitt värde innan de kan få tillgång till säkerhetslinan, innan vi håller nätet när de klättrar.
Det är i praktiken vad de säger när de nu ropar på att välfärden inte ska omfatta alla och att de med tillfälliga uppehållstillstånd till exempel inte ska ha tillgång till hälso- och sjukvård eller annat. Det är också helt konkret vad det innebär när regeringen går borgerlighetens rop på otrygghet till mötes och inför tillfälliga uppehållstillstånd som gör människor beroende av en arbetsgivare för att få stanna i Sverige.
Det är farligt inte bara för dem av oss som nekas den tryggheten utan också för alla oss andra som vet att nätet när som helst kan dras undan om vi inte längre har tillräckligt värde i deras ögon.
Borgerligheten vill som vanligt lämna var och en ensam att klara sig bäst den kan. Den vill sänka löner och höja hyror för vanligt folk. Det är inget nytt. Så har det alltid varit. Vi vet också vilka andra det är som står på tur. Det är unga, arbetslösa, sjuka och människor som redan är lågavlönade som ska tjäna lite mindre.
Ser vi till de senaste dagarnas gnäll över att människor som tjänar mer än 50 000 kronor i månaden nu ska betala lite mer i skatt är det tydligt att borgerligheten inte tycker att mindre i plånboken är bra för alla. De som redan har så att det blir över ska skyddas till varje pris. För Vänsterpartiet kan aldrig några av oss vara andra klassens medborgare.
Vi vägrar att använda flyktingar som slägga mot gemensam trygghet i välfärd, arbetsliv eller rättigheter. I vårt Sverige ska ingen lämnas ensam med arbetslöshet, sjukdom, bostadslöshet eller en välfärd som inte räcker till. Vi vill bygga ett starkt samhälle där framtiden känns trygg och vi löser utmaningar tillsammans.
Det är där, herr talman, skiljelinjen i svensk politik går just nu.