KBLab/rixvox huggingface dataset:
Teres Lindberg (S):
Hanif Bali frågade vilket Sverige vi vill ha. Sverige är i dag näst Israel ledande på fattigdomstillväxt. Det Sverige vill jag inte ha.
Hanif Bali och hans parti och majoriteten i riksdagen tror alltså att sysselsättningen ökar om man tar från de fattiga och ger till de rika. Det Sverige vill jag inte ha.
Jag vill inte ha ett Sverige eller en regering som tror att sänkt skatt ger fler jobb och att det är drivkraften för att människor ska arbeta.
Jag vill inte ha en regering eller ett Sverige som tror att sänkta ersättningar i trygghetssystemen, såsom a-kassa och sjukförsäkringar, ger fler jobb. Jag vill inte ha ett Sverige eller en regering som tror att sänkt skatt för vissa grupper ger fler jobb. Det är naturligtvis inte så.
Jag vet att de som kan arbeta vill arbeta. Samhällets ansvar är att ge förutsättningar för att människor ska kunna arbeta. Vi ska göra dem som jobbar trygga i att de varje dag de går till jobbet också ska få en bra ersättning för det arbete de utför.
Men också den dag man blir sjuk, den dag man skadar sig på jobbet, ska man känna sig trygg i att man ändå kommer att klara sig. Jag ska inte behöva sälja hus och hem och flytta just därför att jag blev skadad på jobbet. Det Sverige vill jag inte ha. Jag vill ha ett annat Sverige, där människor som jobbar kan vara trygga.
De ska klara sig även om företaget de jobbar på går i konkurs, i alla fall under en övergångsperiod till den dag de hittar ett annat jobb. Jag ska inte tvingas från hus och hem för att arbetslöshetsersättningen är så låg. Trygga människor vågar.
Det är så vi kan utveckla Sverige - med bra trygghetssystem som gör människor på arbetsmarknaden trygga. De ska våga byta jobb, ta utbildningen som gör att de kan utveckla sitt företag eller ta ett annat jobb, gå vidare och komma framåt. Det Sverige vi har just nu, som jag inte vill ha, låser in människor.
Det gör människor fattiga, och Sverige är i dag ledande i fattigdomstillväxt. Sverige är ledande i fattigdomstillväxt! Det Sverige vill jag inte ha. Jag vill ha ett annat Sverige, med trygga människor som vågar och ett samhälle som tar ansvar för ett trygghetssystem som fungerar.
Teres Lindberg (S):
Jag ber att få tacka finansmarknadsministern för svaret på mina interpellationer, även om det såklart hade varit önskvärt att de ministrar som jag ställde mina frågor till också hade svarat på dem. Båda mina interpellationer, och för den delen också Peter Perssons, handlar sammanfattningsvis om den splittring vi ser i regeringen just nu.
I mina interpellationer till Annie Lööf och Göran Hägglund frågar jag huruvida näringsministern och socialministern, utifrån sina respektive verksamhetsansvar, är beredda att verka för att riskkapitalbolag inte ska driva välfärdsföretag.
Det får jag inget svar på i det interpellationssvar som finansmarknadsministern lämnat, vilket gör mig lite beklämd. Vänligen, Peter Norman, ber jag att få svar på frågan hur den samlade regeringen ser på riskkapitalbolag i välfärdssektorn.
En viktig bakgrund till mina interpellationer är de uttalanden som olika regeringsföreträdare gjort i dessa frågor. Bland annat säger näringsministern mycket tydligt att det är helt okej med riskkapitalbolag i välfärden. Dessutom påpekar hon att det är populistiskt att svaja i de här frågorna.
Å andra sidan har vi finansministern och utbildningsministern, som på senare tid visat en ganska kritisk hållning. Vad är egentligen regeringens ståndpunkt? Vad tycker regeringen? Beträffande socialministern kan man säga att han inte riktigt vågar öppna ögonen och se baksmällan av de senaste årens privatiseringsfester.
Herr talman! Varken jag eller Peter Persson får svar på våra frågor om regeringens ställningstagande. I stället hänvisar ministern till tilläggsdirektivet i Ägarprövningsutredningen.
Jag har försökt sätta mig in i vad tillägget egentligen innebär och kan av kommittédirektivet utläsa att man något snävar in ett tidigare ganska brett uppdrag, att se över kraven som kan och bör ställas på företag inom välfärdssektorn, till att pröva den rättsliga möjligheten att införa krav över huvud taget. Det är inte särskilt tydligt.
Regeringen är dock i tilläggsdirektivet extra tydlig med att det inte får utesluta vissa ägarformer. Vad menas med det? Menas med det att riskkapitalbolag inte kan uteslutas? Är det i den formuleringen i tilläggsdirektivet som vi hittar svaret på våra interpellationer?
Den kanske allra viktigaste skillnaden är att regeringen skjuter på datumet för när uppdraget ska redovisas, från februari till november, och hoppas därmed slippa en debatt man inte vill ha. Herr talman! Jag tycker inte att det är okej att regeringen agerar på det sättet.
Jag respekterar såklart att regeringen fritt kan välja och bestämma vilken minister som ska svara på en interpellation, men jag förväntar mig att regeringen svarar på de frågor som jag eller någon annan interpellant lyfter fram i interpellationerna. Peter Norman! Hur blir det nu? Vilken inställning kommer högerregeringen att ha? Regeringen talar med kluven tunga.
Vi i Sveriges riksdag och den svenska väljarkåren förtjänar ett svar, och vi förtjänar ett svar före valdagen.
Teres Lindberg (S):
Eftersom det uppkom frågor får jag väl upprepa det jag sade. Det är ganska tydligt var vi socialdemokrater står. Vi vill ha långsiktiga regler, vi vill ha tydliga kvalitetskrav och vi vill införa vinstbegränsningar. Om detta råder ingen tvekan. Jag vill kommentera några saker som har tagits upp.
Fredrik Schulte var tydlig med att JB-koncernen inte var ett riskkapitalbolag. Nej, men ägare till JB-koncernen är det danska riskkapitalbolaget Axcel. Jag vill att det ska stå klart här och att vi talar sanning när vi står i talarstolen. Staffan Anger var också uppe och jämförde företagsamhet rakt av.
Det är klart att det är en väldig skillnad på industriell företagsamhet, om man driver en butik eller om man driver ett välfärdsföretag. Det är till och med en gigantisk skillnad, skulle jag vilja säga. Det är ganska enkelt att i ett industriellt företag byta ut personella resurser mot till exempel en robot. Men hur skulle det se ut om vi bytte ut franskläraren mot en mp3-spelare och matematikläraren mot en kalkylator?
Det är klart att det kanske skulle gå, men det skulle inte vara många elever som klarade målen i skolan. Det är en utveckling som jag tror att vare sig du eller jag vill se. Redan i dag byter man ut till exempel idrotten mot en skidresa. Då slipper man lokalkostnader, och man slipper kostnaden för idrottsläraren.
Men konsekvensen är att eleverna inte får lära sig det som skolplanen tydligt säger, nämligen hur viktigt det är med motion och hälsa genom livet och över tid. Det missar man, och kostnaden för det får samhället sedan ytterst stå för eftersom medborgarna får ett mycket mindre hälsosamt liv.
Teres Lindberg (S):
Jag skulle vilja säga att det viktigaste motstånd som jag har mot både Bromma flygplats och den uppgradering som just nu sker handlar om tillväxt, landets utveckling och behovet av bostäder. Uppenbarligen lyssnade inte infrastrukturministern på vad jag sade. Jag ifrågasatte om man skulle uppnå målen i och med Stockholmsförhandlingen. Man kan inte bo på ett tunnelbanespår.
Ska man klara de höga ambitionerna, och jag välkomnar dem, absolut, måste man kunna bygga på höjden. Vad som händer med uppgraderingen av Bromma flygplats är att det läggs en våt vilt över möjligheterna att bygga högt. Man kommer inte att klara av de mål som man har satt upp därför att marken trots allt är begränsad. Det är detta det handlar om; det är det som är det allra viktigaste. Det finns även andra frågor som är viktiga här.
Forskningen går hela tiden framåt. Vi vet mycket mer i dag än vad vi visste för fem eller tio år sedan och 1936 när flygplatsen öppnades. Vi vet att flygdiesel är cancerframkallande. I vilken mån kan diskuteras. Vi vet att buller är farligt och skadligt, och inte minst vet vi hur det påverkar barns lärande. I dag hade utbildningsutskottet en utfrågning med anledning av PISA-undersökningen.
Jag tror förvisso inte att man diskuterade just flygbuller, men under inflygningsvägen till Bromma finns det ungefär 45 förskolor, ett tio- femtontal grundskolor och ett par gymnasieskolor. På alla dessa befinner sig barn under lärande. Varje gång det skakar i taket och det hörs störs de i sitt lärande, varje gång.
Det oroar mig jättemycket, och det borde oroa också regeringen, att flyget påverkar både barns och vuxnas hälsa. Men det allra viktigaste handlar om Sveriges och Stockholms utveckling.
Teres Lindberg (S):
Jag tackar bostadsministern för svaret. Det byggs för lite bostäder i Sverige och i Stockholm. Varje dag växer Stockholmsregionen med ca 100 personer, men det byggs i snitt bara 20 bostäder per dag.
Man behöver inte direkt vara någon Einstein för att räkna ut att de som flyttar hit inte i första hand är familjer med tre eller fler barn utan i allra högsta grad lever i singelhushåll. Stockholms Handelskammare presenterade för ganska precis en månad sedan rapporten Ha kul och leva livet . Den handlar om unga i Stockholmsregionen.
Den visar hur positivt de unga ser på Stockholm, och det är jätteroligt. De gillar Stockholm kulturellt, kulinariskt och kommersiellt och hyllar sin stad. Man tycker att det är ett bra ställe att bilda familj och skaffa barn på. Men orosmolnen är stora, och allra störst är bostadsproblemen.
För att citera Stockholms Handelskammare: "Stockholms dysfunktionella bostadsmarknad utgör regionens verkliga akilleshäl." Bostadsmarknaden i Stockholm är så pass dysfunktionell att mer än var tredje ung person överväger att flytta härifrån.
Den är så pass dysfunktionell att företag uppger att bostadsmarknaden är det största hindret för rekrytering av rätt arbetskraft. Den är så pass dysfunktionell att unga bor kvar hos sina föräldrar mycket längre än vad som är bra för dem själva och deras föräldrar.
Mindre än en tredjedel av dem mellan 18 och 35 år tror att de över huvud taget kan få ett bra boende i regionen, och ju yngre man är, desto mer pessimistisk är inställningen. Det är naturligtvis bra att bostadsministern inser huvudstadens roll som tillväxtmotor i landet. I stora delar instämmer bostadsministern i problembeskrivningen. Men sedan kommer vi till det som är problemet: Det görs inte tillräckligt.
Stockholms unga är en blandad kompott av människor från hela landet med olika bakgrund och olika ursprung. Hit dras de unga kreativa människor som Sverige så väl behöver för att kunna konkurrera med omvärlden. Mångfalden av människor är något som Stockholms unga uppskattar. Stadens mångfald är dock under stark förändring.
Mer än hälften med bostadsrätt har fått ekonomisk hjälp från sina föräldrar för att täcka bostadskostnader. Föräldrarna kan stå för kontantinsatsen, vara borgenärer till banklån eller helt enkelt hjälpa till att klara räntor och avgifter för lånen. Det är inte svårt att se hur Stockholm glider isär och blir en stad enbart för dem med resurser eller resursstarka föräldrar. Andra göre sig icke besvär i regeringens Stockholm.
De unga stockholmarna överväger på grund av bostadsproblematiken att lämna Stockholm. Men då är det inte Umeå, Göteborg eller Blekinge som lockar, utan det är mot New York, London, Berlin och Barcelona flyttlassen går. Det behöver göras betydligt mer för att komma till rätta med bostadsproblematiken än det som bostadsministern här redovisar.
Jag upprepar min fråga: Vilka åtgärder kommer ministern att vidta för att komma till rätta med problemen?
Teres Lindberg (S):
Snälla herr minister - sluta fokusera på problemen och börja leverera! Jag har under fyra år varit vice ordförande i Stockholms stadsbyggnadsnämnd. Jag var borgarråd i Stockholms stadshus under perioden 2002-2006, då vi levererade 20 000 bostäder under en mandatperiod. Det går att bygga om man vill. Men det behövs politiskt ledarskap och vilja.
Tyvärr är det detta som tycks saknas både hos regeringen och hos era kompisar i Stadshuset. Se till att det finns infrastruktur och kollektivtrafik! Jag är den första att gratulera - jag är jätteglad för det - till att moderaterna i alliansregeringen efter sju års idogt motstånd mot utbyggd t-bana har satt sig över sina partikolleger i Stockholms stadshus och i landstinget.
Man har kommit överens om att kovända i frågan om utbyggd tunnelbana. Grattis - verkligen grattis! Ingen är gladare än jag och stockholmarna. Anmärkningsvärt är dock att det skulle ta sju år att komma fram till att man skulle riva upp stoppet för den planerade tunnelbaneutbyggnaden till Hagastaden.
Stoppet har skapat stor osäkerhet bland bostadsmarknadens aktörer och därmed hämmat takten i bostadsbyggandet. Detta är helt makalöst. Se till att snabba på handläggningstiderna i planprocessen! Det går inte att skylla allt på plan- och bygglagen. Den har reviderats åtskilliga gånger, och det är inte säkert att den blir så mycket bättre för att den revideras igen.
Se i stället till att processerna blir snabbare och att saker inte hamnar mellan stolarna när de överklagas. Se till att processen blir så kort som möjligt. Se till att samtliga kommuner tar ansvar för bostadsbyggandet! I dag bygger inte de högerstyrda glesbefolkade kommunerna i Stockholmsregionen. Det är oansvarigt. Jag talar inte bara om att det ska byggas utan också om för vem det byggs.
Tillväxtmotorn Stockholm behöver mångfald för att utvecklas och fortsätta blomma. Det behövs olika former av bostäder som passar olika människor både när det gäller pris och storlek. Vanligt folk har i dag inte råd att bo i Stockholm. Sluta upp med att göra möjliga framtida stadsnära områden till naturreservat!
Länsstyrelsen fattade för några veckor sedan beslut om att göra Bogesundslandet, som ägs av Statens fastighetsverk, i Vaxholms kommun till naturreservat. Området är stort som Stockholms innerstad. Med en bro via Lidingö talar vi om tio kilometer till city. Här skulle en helt ny livsmiljö kunna förverkligas för både befintliga och framtida stockholmare. Men inte då - regeringen fixar svampskog i stället. Lägg ned Bromma flygplats!
Det skulle ge minst 30 000 nya bostäder. På köpet kan Arlanda uppgraderas till en flygplats värdig Sveriges huvudstad med fler långflygslinjer. På regeringens hemsida kan man konstatera att nästan 70 utredningar pågår på bostadsområdet.
Samtidigt kommer Stockholms Handelskammare i dag med Stockholmsbarometern som visar att byggindustrin fortsätter att minska kraftigt och är den bransch som dämpar konjunkturen - detta samtidigt som bostadsbristen ökar. Herr minister! Man kan inte bo i en utredning. Jag frågar igen: Vilka åtgärder kommer statsrådet och regeringen att vidta för att komma till rätta med bostadsproblematiken i Stockholm?
Teres Lindberg (S):
Jag vill börja med att vara tydlig. Jag tycker att vi ska bygga på Bromma flygplats och på Bogesundslandet. Tyvärr är detta inte möjligt, särskilt inte med tanke på den borgerliga politiken. Jag skulle vilja säga att jag faktiskt svarade på frågan. Det är bristen på vilja och politiskt ledarskap som gör att det inte byggs tillräckligt.
Jag vet att det går, jag har gjort det själv. Jag har själv suttit med och sett till att leverera det omöjliga. Det är fortfarande effekter av det, inte av de 20 000, utan kringeffekter av att vi skyndade på och plockade fram byggplan på byggplan. Det är de som sätter spaden i jorden i dag, fortfarande. Fila gärna på PBL. Jag har verkligen ingenting emot om man gör den bättre och lättare att hantera.
Men det kan ju inte sätta stopp för att det kommer fram fler bostäder. Dagens Stockholmsbarometer är glasklar - byggindustrin minskar kraftigt. Byggindustrin minskar kraftigt i Stockholm, och folk har ingenstans att bo. Sedan hänvisar ministern i sitt svar till att uthyrning av privatbostäder skulle ge fler bostäder.
Snälla bostadsministern, ett plus ett är två, inte tre, inte fyra, utan det är två. Vad som behövs är politisk vilja och politiskt ledarskap. Det är dags att visa det.
Teres Lindberg (S):
Den här interpellationen handlar om någonting väldigt viktigt. Skatteverket uppskattade 2007 att skattefelet i Sverige uppgick till 133 miljarder. Det är ju ett tag sedan, så troligtvis uppgår skattefelet till betydligt högre belopp nu. Den senaste uppskattningen gjordes av Skatteverket 2007.
Totalt 66 miljarder kunde man då härleda till svartarbete. Mörkertalet är stort, så troligtvis pratar vi om betydligt mer pengar. I veckan anordnade jag ett seminarium tillsammans med Sveriges Byggindustrier, Byggnadsarbetareförbundet och Skatteverket om just dessa frågor. De är helt eniga om vilka åtgärder som behöver vidtas för att man ska komma till rätta med problemet.
Det handlar om månadsredovisning, personalliggare, enkla månadsrapporter och oannonserade skattekontroller. Skatteverkets direktör Ingemar Hansson har besökt skatteutskottet. Han var också tydlig med att detta var ett bra verktyg för att komma till rätta med problemen. Men bollen ligger här hos oss i riksdagen som lagstiftare, inte hos Skatteverket.
För mig är det helt obegripligt att regeringen inte vill göra någonting åt problemen. I Danmark har man månadsredovisning och personalligare för att motverka dessa problem, och det fungerar alldeles utmärkt.
Det behövs inte en massa byråkratiskt krångel som det kanske hade krävts för 30 år sedan. I dag sköts ju nästan allting med datorer. Det handlar bara om att skicka en fil en gång i månaden, en fil som ändå framställs om man är seriös. Och det är det som det handlar om, att regeringen inte vill ta tag i dessa problem för att se till att företagen blir seriösa. I grunden är det så himla enkelt.
Kan man komma till rätta med dessa problem kan man få sjystare villkor i branschen. De företag som arbetar i till exempel byggbranschen utsätts i dag för osund konkurrens. De kan missa upphandlingar på grund av att oseriösa aktörer tar hem dem. De tar inte ansvar för arbetsmiljö.
När man granskar dem som jobbar på byggena är de nere i tredje eller fjärde ledet efter den som har huvudentreprenörsavtalet. De får kanske 30-40 kronor i timmen svart. De får inga pensioner, de har ingen grundtrygghet och ingen sjukförsäkring om det skulle hända en olycka. Jag bor i Mariehäll. Just nu byggs det hur många bostäder som helst där.
Varje morgon passerar jag ett antal byggen när jag ska lämna min dotter på dagis. Många gånger verkar det hela inte sjyst. På helgerna ser man hur byggnadsställningar byggs av personer helt utan skyddsutrustning, och det beror ju på att ingen tar ansvar. I grunden är det detta som det handlar om: Sjyst konkurrens och sjysta villkor för företagen ger också förutsättning för sjysta jobb.
Parterna klarar inte av att själva lösa detta. Det vore jättebra om de kom fram till en överenskommelse som passar för de företag som är seriösa. Men vi måste också se till att de oseriösa aktörerna är med på banan. Annars kommer inte det här att fungera. Man kommer även i fortsättningen att ha en osund bransch som snor pengar ifrån folket.
Teres Lindberg (S):
Jag måste hålla med finansministern om Skatteverkets arbete de senaste åren. Skatteverket har gjort ett jättejobb med att förändra synsättet när det gäller hur man jobbar gentemot aktörer. Man går in för att vilja hjälpa företag att göra rätt och inte göra fel. Man har gått från att ha en misstänksamhetsprofil till att ha en hjälpsamhetsprofil.
Det är jättebra att hjälpa företag att göra rätt. Men därmed kan man inte blunda för fusket. Vi måste se till att de som gör rätt har sjysta villkor och sjysta konkurrensvillkor. Så är det inte i dag, tyvärr.
Internationellt sett har man sett på oss som att vi har en god moral, vi har avsaknad av korruption och vi har sjysta spelregler på den svenska arbetsmarknaden som alla följer. Men där är vi inte i dag. Finansministern lyfter fram ROT som det som har gjort att det har blivit mycket mer seriöst. Det är inte riktigt sant, eller hur?
Både Kaliber och Uppdrag granskning visade i våras att det är fusk i miljardklassen. Även här ger branschen rekommendationer på hur vi som lagstiftare skulle kunna komma åt problemen. Problemen handlar om bristande intäkter. Det berör oss alla. Tänk 60 miljarder - vad skulle vi kunna göra för dem när det gäller välfärden, bostäder, infrastruktur?
Vi skulle kunna både skapa massor av nya spännande bostadsprojekt och lösa massor av problem. Det här handlar snarare om en ovilja från regeringen. Det är självklart att sjysta konkurrensvillkor är en förutsättning för sjysta jobb. Det är just vad det handlar om: Sjysta konkurrensvillkor är en förutsättning för sjysta jobb.
Teres Lindberg (S):
Det viktigaste valet man kan göra i sitt liv är ett val som inte kan göras. Det är valet av sina föräldrar. Om vi hade kunnat välja hade det kanske varit mycket enklare att leva i det borgerliga samhälle som vi just nu ser och som växer. För mig som socialdemokrat är det egentligen väldigt enkelt.
Eftersom vi inte kan välja vilka föräldrar vi får och inte kan välja vilka resurser våra föräldrar har måste samhällets och politikens viktigaste roll vara att jämna ut de skillnader som finns.
När det gäller barn är det allra viktigaste att se till att varje unge har rätt och möjlighet att ha drömmar - och vågar ha det - och sedan möjligheten att förverkliga dem. Det var inte så länge sedan vi hade moderatstämma här i landet. Den kunde vi som inte var där följa på tv. En av de viktigaste parollerna var just Alla behövs.
Läx-RUT står i direkt motsättning till detta uttalande, att alla behövs. Om vi ska kunna ta vara på alla barn och unga som växer upp i vårt land måste vi tillsammans för Sveriges skull ta ansvar för att se till att varenda unge har möjlighet att bli ingenjör, läkare eller vad det nu kan vara.
För att kunna konkurrera med den kunskap vi behöver i vårt land måste vi ta till vara den. Men i det borgerliga Sverige är det bara de som lyckades i det omöjliga valet - valet av föräldrar - som ska ha den möjligheten.
Om man som barn växer upp i ett hem utan studievana och akademisk bakgrund eller med en ensamstående förälder har man naturligt inte samma förutsättningar. Med läx-RUT ökas denna skillnad jämfört med de föräldrar som har resurser och satsar lite extra på sina barn.
Dessa barn kan bli ännu bättre och hade kanske redan från början en bättre förutsättning. Jag blir lite beklämd när jag hör finansministerns svar och när han pratar om ideella föreningar. Själv kommer jag från och är riksdagsledamot för Stockholm. Här fick Mattecentrum avslag på sin ansökan med motiveringen att de som ideell förening konkurrerar ut läxhjälpsföretagen.
Och det var dina borgerliga kompisar i stadshuset som avslog det. Resultaten försämras just nu i skolan. Skolverket visar det i sina rapporter. Klasserna blir större, och lärartätheten sjunker. Allt det är resultatet av regeringens politik.
Det kompenserar man genom att låta välbeställda ungar få bättre möjligheter, i stället för att se till att satsa på skolorna. Se till att skolan själv kan fixa läxhjälp åt ungarna så att alla barn har möjlighet att få den hjälp de behöver. Jag har en uppmaning till regeringen. För barnens skull: Tänk om!
Teres Lindberg (S):
Ledamöter! Finansministern! För att det inte ska råda några som helst tvivel vill jag säga att vi kommer att avskaffa läx-RUT. Vi presenterade det på Aftonbladets debattsida för ungefär en månad sedan. Om detta råder inga tvivel, så det behöver vi inte diskutera mer. Jag blir ganska glad när finansministern talar om vikten av kunskap och vad skolan faktiskt gör för barnen.
Själv tycker jag att historia är ett särskilt viktigt ämne. Vi kan fortsätta att fundera på de kunskaper som jag tror det är viktigt att skolan lär ut, särskilt hur politikens utveckling har varit, inte minst vilka som var emot rösträtten, folkskolan och de fria skolmåltiderna. Det är glasklart vad regeringen här tycker.
De som har råd att betala ska få bättre förutsättningar. Vi socialdemokrater vill verkligen inte försämra för någon såsom majoriteten får det att låta. Vi vill att alla barn ska ha bättre förutsättningar. Därför har vi i vårt budgetförslag avsatt 4 1⁄2 miljarder till skolan och vi öronmärker pengar för just läxhjälp.
Vi tycker att det är viktigt att alla barn får den rätten. Majoriteten lägger å sin sida 0,8 miljarder - och de lägger 20 gånger mer på skattesänkningar. Ja, det är glasklart. De som har råd att betala ska få det bättre och ha bättre förutsättningar. Jag tycker att det är fel politik.