KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Ek (C):
Låt mig först och främst slå fast att regeringens uttryckliga åsikt är att kärnkraftsindustrin ska ta ansvar för sina kostnader. Det är därför vi har mer än dubblerat avgiften till avfallsfonden, och det är därför vi också håller på med ett lagstiftningsarbete som handlar just om skadeståndsansvar och ansvar vid olyckor.
Det blir med nödvändighet lite tekniskt när man ska dra igenom en lagstiftning inom flera olika områden i Sverige och internationellt på ett par minuter, men när det gäller de belopp som jag har nämnt har det varit 3-4 miljarder, som nu, med garanterade pengar, är höjt till 11 miljarder. Det är ingen liten procentuell höjning.
Utöver det ska det finnas försäkringar som täcker upp till 15-20 miljarder, och det obegränsade skadeståndsansvaret ligger kvar även efter det att de här två stora blocken är hanterade. Det är en enorm skillnad mot hur det har varit.
Tillståndshavaren ska enligt lag ha tillräckliga finansiella resurser för att ta sitt fulla ansvar så att verksamheten hanteras effektivt också vid en olycka. Vi har, som sagt, säkerhetsregler som gör att försäkringspengar inte betalas ut till någon annan utan dit pengarna ska gå.
Beträffande de japanska kostnaderna är det fortfarande lite svårt att veta hur stora de är, men det är förstås fråga om väldiga belopp. Det måste vi naturligtvis studera när japanerna själva är mer säkra på vad det kostar. Man ska alltid lära sig av andras erfarenheter, försöka ta till sig dem för att kunna förbättra sin egen reglering. Givetvis är det så.
När det gäller olyckan i Fukushima vet vi fortfarande inte allt. Vi vet ganska mycket om varför och hur det hände. Naturligtvis nonchalerar vi inte säkerhetsfrågorna i den svenska kärnkraften. Tillståndshavarna har ansvar för att sköta säkerheten. Vi har genom särskilda uppdrag till Strålsäkerhetsmyndigheten kontrollerat att det verkligen sker.
Vi har haft en internationell inspektion av IAEA, begärd av svenska regeringen själv, för att se om det svenska regleringssystemet är bra eller om vi behöver förbättra det. Det är glädjande att kunna säga att resultatet av den internationella organisationen IAEA:s inspektion är att de anser att det är ett bra system. Det var ett fullt inspektionsteam som var i Sverige och under flera veckor gick igenom allt i styrningen av säkerhetsfrågorna.
Det finns enstaka detaljer i deras rapport som vi behöver hantera, och det ska vi naturligtvis göra. Frågan om säkerhet vad gäller kärnkraft är oerhört viktig, precis som Per Bolund säger, eftersom effekterna av en olycka vore förödande. Samtidigt ska man säga att det erfarenhetsmässigt inte enbart handlar om teknik och säkerhetssystem.
Det handlar väldigt mycket också om säkerhetskulturen vid de olika anläggningarna. Där håller Strålsäkerhetsmyndigheten på med ett gediget arbete för att se till att säkerhetskulturen vid de anläggningar som finns i Sverige har absolut högsta möjliga standard.
Lena Ek (C):
En sådan här interpellationsdebatt blir ibland svår att föra. Att vi ska ha en bra debatt om detta, Per Bolund, tycker jag är oerhört viktigt, och då är det också viktigt att inte slänga ur sig svepande påståenden. Jag försöker vara mycket saklig, särskilt när det gäller så farliga frågor som kärnkraften och så viktiga frågor som kärnkraftssäkerheten.
Regeringen har gått från ett ansvar på 3-4 miljarder till ett obligatoriskt garanterat belopp på 11 miljarder. Utöver det finns obligatoriska försäkringsåtaganden på någonstans mellan 15 och 20 miljarder. Det är väldiga belopp. Utöver dessa två ansvarigheter ligger det obegränsade skadeståndsansvaret kvar.
Det innebär att den enskilda tillståndshavaren har ansvar för kostnader utöver det som ska garanteras och det som ska försäkras. Vilken marknad och vilka försäkringsprodukter bolagen använder kan jag inte styra över - naturligtvis inte.
Om de vill använda den formen av försäkringar som Per Bolund nämner är det fullt möjligt. Kanske finns det andra som är bättre, billigare och säkrare. Det viktiga är att Strålsäkerhetsmyndigheten kontrollerar att uppgifterna följs, att det hela är korrekt, att bolagen gör det som de ska. De ska stå för den totala kostnaden; det finns det ett oändligt antal beslut om.
Jag tror inte att någon någonsin skulle ställa sig upp, varken vid de svenska anläggningarna eller på några andra ställen, och uttala sig på det viset som Per Bolund påstår att regeringen gjort. Nu blir det ungefär som i en radiosketch - innan detta, innan detta, innan detta. Här gäller det att vara lugn, tydlig och stadig. Det är viktiga frågor, och då är det bra om vi håller oss till fakta.
Lena Ek (C):
Ibrahim Baylan har frågat it- och energiministern om det förts någon dialog med den finska regeringen om de kärnkraftsplaner som nu presenteras och - om inte - om statsrådet avser att föra någon dialog med den finska regeringen inför den bygglovsansökan som gäller det aktuella kärnkraftsbygget i Pyhäjoki samt vilka övriga åtgärder statsrådet avser att vidta med anledning av de finska kärnkraftsplanerna i Pyhäjoki, 16 mil från Skellefteå i Västerbottens län.
Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågorna. Jonas Sjöstedt har frågat hur jag ser på placeringen av de nya reaktorerna och om jag avser att ta initiativ för att försöka påverka finska myndigheters beslut i fråga om placeringen av kärnkraftverket.
Projekt för ny kärnkraft omfattas av Esbokonventionen som reglerar samråd om miljökonsekvensbeskrivningar för projekt med risk för gränsöverskridande betydande miljöpåverkan. Finland liksom Sverige och de andra parterna i konventionen följer konventionens regelverk. Finland har enligt konventionen genomfört samråd med Sverige i ärendet.
Samrådet har hanterats av Naturvårdsverket, och svenska myndigheter, kommuner och organisationer har deltagit. Sverige och de övriga nordiska länderna har ett utmärkt samarbete inom ramen för det nordiska samarbetet. Valet av energimix är något som varje land självständigt beslutar om. Den beslutsrätten värnar vi i den svenska regeringen. Däremot är nationella orienteringar en stående punkt vid möten i det nordiska energisamarbetet.
Lena Ek (C):
Jag vet inte vad Ibrahim Baylan hade för arbetsmetod när han var statsråd. Jag kan försäkra att jag verkligen lägger mycket arbete på att försöka besvara de frågor som ställs. Givet detta bestämmer varje land om sin egen energimix. Det kan vi inte göra någonting åt. Frågan är om vi ens vill det.
Vill vi att andra länder ska lägga sig i vår interna svenska energimix? Jag vill inte det. Jag vill att vi svenskar själva bestämmer vilken energimix vi ska ha i det här landet. Vill vi ha det så när det gäller våra inre förhållanden måste vi också respektera att andra länder vill samma sak. Kärnkraft är en allvarlig fråga.
Det är därför som Esbokonventionen finns. Den reglerar samråd och miljökonsekvensbeskrivningar för större projekt med risk för gränsöverskridande miljöpåverkan. Det är klart att det finns en sådan risk. Därför har Sverige också använt sig av Esbokonventionen. Då är frågan: Vad kan man samråda om enligt den?
Det gäller inte placeringar men däremot till exempel valda tekniska lösningar. Det är Naturvårdsverkets uppdrag att göra det. Det arbetar enligt Esbokonventionen och får svar från den finska regeringen om detta.
När det gäller det finska beslut som vi diskuterar i dag finns här två beslut i Finland på två alternativa lokaliseringsorter. Företaget Fennovoima har valt Pyhäjoki som alternativ när man planerar att projektera en byggnation.
Jag är fullt beredd att se till att Naturvårdsverket utnyttjar de möjligheter som finns enligt Esbokonventionen att föra den dialogen när man kommer så pass långt i planeringen i Finland att det är aktuellt. Den tidpunkten närmar sig. Jag tycker att det är viktigt att vi har sådana samråd.
Jag tycker att interpellanten har helt rätt i det. Jonas Sjöstedt väckte en fråga om att kärnkraften ska bära sina egna kostnader. Så är det. Vi kämpar nu för att se till att det blir så i verkligheten också. Det finns fortfarande en del saker som vi behöver få på plats.
Men det energipolitiska beslut som alliansregeringen har fattat för den svenska energipolitiken innebär ett stort steg åt detta håll. Det tycker jag naturligtvis är bra eftersom jag tillhör ett parti som sedan länge är emot kärnkraft. Det finns ett tidigare fall, och jag antar att det är det som Jonas Sjöstedt syftar på.
Det är ett gammalt fall från 2004 när Svensk Exportkredit deltog i en finansiering. Jonas Sjöstedt nickar - bra, då vet jag att det är rätt fakta jag har med mig. Aktiebolaget Svensk Exportkredit får svara för sig självt.
Men vi vet att det 2004 gjordes en delfinansiering i ett sådant här ärende. Företaget hade då andra mål för sin verksamhet, och lånet gavs på kommersiella villkor. Det är inte möjligt att göra samma sak i dag. Dessa regler är ändrade sedan länge - långt före min tid här. Det tycker jag är bra.
Lena Ek (C):
Vi tror på fria och självständiga staters rätt att själva bestämma. Denna rätt har Finland, och denna rätt har vi. Den vill vi bevara, eller hur? Vi vill inte att någon annan ska lägga sig i en energimix. Nu handlar det om ett kärnkraftverk som byggs i Finland. Jag är emot kärnkraft, och det har jag alltid varit. Centerpartiet är emot kärnkraft, och det har det alltid varit.
Men det innebär inte att jag för den sakens skull kan överträda internationella folkrättsliga regler om vad en stat själv bestämmer över. Det är regler som vi slåss stenhårt för att bevara i EU-systemet just därför att vi själva vill ha makten över vår egen energipolitik.
Jag förstår att Jonas Sjöstedt tycker att det är intressant att driva denna diskussion med tanke på den situation som råder i hans parti och hans ambitioner. Jag respekterar det. Jag tycker att det är viktigt att diskutera säkerhet och kärnkraft. Men be mig inte bryta mot internationell rätt i en interpellationsdebatt! Det tänker jag inte göra.
Esbokonventionen är till för att man ska kunna ha en sådan här diskussion. Vi har självfallet alldeles utmärkta och täta förbindelser med den finska regeringen. Sedan jag tillträdde har jag träffat den finska miljöministern, som är från det gröna partiet i Finland, flera gånger. Han vet utmärkt väl var jag står i den här frågan.
Men det är han, den finska regeringen och Finland självt som bestämmer. Det är så. Det kan inte vi ändra på i en interpellationsdebatt. Jag tycker att det är väldigt bra att den här konventionen finns när det gäller kärnkraft och gränsöverskridande miljörisker. Det är den plattform vi har för att diskutera säkerhetsfrågor och människors oro. Det är klart att vi ska ta människors oro på allvar. Det är vårt gemensamma ansvar.
Både Sverige och Finland är bundna av Esbokonventionen. Vi har ställt de frågor vi kan ställa genom Naturvårdsverket. Vi kommer att fortsätta det arbetet. Det gäller också den nya frågan om en eventuell kärnkraftsbyggnad i Pyhäjoki. Vi kommer att använda Esbokonventionen fullt ut. Det kommer vi naturligtvis att göra eftersom människor är oroliga och eftersom kärnkraften innebär de här nackdelarna. Det vet vi allihop.
Jag kan inte se något annat än att också Finland har levt upp till Esbokonventionen fullt ut i de här ärendena och i tidigare ärenden. Den svenska regeringen har haft sådana här dialoger förut med Finland. Jag och hela regeringen kommer att fortsätta att ha en tät dialog med våra finska kolleger i olika frågor.
Med tanke på den diskussion som vi har haft om olika kärnkraftsfrågor och andra energifrågor tycker jag att det ur ett EU-perspektiv är oerhört viktigt att slå vakt om principen att varje land bestämmer sin egen energimix. Jag är beredd att slåss för att den principen ska stå fast.
Lena Ek (C):
Jag vill upprepa några saker från den tidigare debatten. Redan i februari 2008 sände Finland en underrättelse om att man diskuterade fyra lokaliseringsorter. Då påbörjades genom Naturvårdsverkets försorg den svenska dialogen med Finland.
Under perioden sedan dess har svar kommit från kommuner, frivilligorganisationer, politiska partier och så vidare till Naturvårdsverket och vidarebefordrats till Finland. Vi avser att använda Esbokonventionens möjligheter fullt ut. Jag har full respekt för att människor i området är oroade, men jag kan inte låta bli att fundera en del över det som Ibrahim Baylan sagt i den här debatten.
Vi i Centerpartiet har en klar åsikt, vi är emot kärnkraft. Vi har sagt att vi inte vill ha någon kärnkraft. Det är den centerpartistiska ståndpunkten.
Det vore anständigt att gå hem och titta på partistyrelsen i det socialdemokratiska partiet för att se om där inte finns ledamöter som aktivt arbetar för en utbyggnad av kärnkraften, till och med på nya platser, och för helt nya anläggningar på ställen där det inte redan finns kärnkraft etablerad.
Jag vill upprepa att det är oerhört viktigt att varje land får ta sina egna beslut och att man själv står för energimixen. Det har jag slagits för i Bryssel, och jag kommer som miljöminister att fortsätta att slåss för det.
Lena Ek (C):
Det här är ganska svår materia, och det är ett ämnesområde som blir extra svårt av att vi har olika i synsätt i nord och syd.
En av anledningarna till att G77-gruppen, alltså utvecklingsländerna, var angelägna om en förlängning av Kyotoprotokollet var att där finns reglerna för Clean Development Mechanism. Det baseras på den rättsliga materien i det avtalet.
Jag möter ofta miljöministrar och andra regeringsledamöter och förhandlare från utvecklingsländer som klagar över att de inte får tillräckligt många CDM-projekt. Det är ganska ironiskt med tanke på att vi i det rika landet Sverige har en debatt om huruvida vi ska ha CDM-projekt eller inte.
Den frågan är ingen debattfråga i G77-gruppen, utan snarare värnar man om möjligheten till detta och kritiserar att många fattiga länder inte har tillräckligt med CDM-projekt. Av just den anledningen känner jag mig ganska kluven i en sådan här debatt i riksdagens kammare.
Sverige har sagt att vi ska göra en del av våra klimatåtaganden internationellt genom sådana här projekt. Jag tror att det är bra och ett sätt att sprida arbetssätt som vi från många partier är stolta över med transparens och demokratiskt inflytande. Det är också en möjlighet att sprida miljöteknik.
Vid mitt senaste möte med Indiens miljöminister Natarajan tog hon upp frågan om varför de rika länderna vill hindra utvecklingslandet Indien från att ha tillväxt och växa. Hon berörde särskilt frågan om energy poverty, alltså bristen på energi för stora delar av befolkningen.
Bristen på energi omintetgör också industriella utvecklingsprojekt och företagandetillväxt.
Indien är ett land som har stora koltillgångar, och jag hoppas att vi alla är överens om att det är bekymmersamt när man bygger sin energistruktur på kol. Vi har själva byggt vattenkraft i Sverige.
Jag tar ofta upp diskussioner om hur dessa projekt genomförs, hur man tänker, hur man kompenserar lokalbefolkning och hur man hanterar sådana här frågor. Jag får alltid höra: Men ni har ju vattenkraft. Ni säger att ni har så mycket alternativ energi i Sverige, och det bygger på många stora dammar. Varför ska vi inte få det då? Vad blir svaret då?
Jo, att vi försöker få till dessa projekt. Jag tycker att vattenkraftsprojekten är bra i många fall, men det finns alltid möjlighet att utveckla standarden för hur de projekteras, planeras och genomförs. Vi lägger mycket jobb på att demokratisera och öka transparensen i dessa projekt.
Jag återkommer i nästa inlägg till hur FN försöker kontrollera dessa projekt.
Lena Ek (C):
Jag måste ställa en kontrollfråga till Jens Holm. Vi har ju den konstitutionella traditionen i Sverige att man inte reviderar sig själv. Jag är av den uppfattningen att det är bra att andra reviderar våra projekt, helst människor utanför Sverige och helst FN-ackrediterade.
Om de inte gör sitt jobb ska man slå ned på det. Det kan ju inte vara bra att den svenska regeringen ska revidera sina egna projekt. Det kan väl inte vara det du menar? Jag möter så många representanter för fattiga länder som ber om fler CDM-projekt.
De vill ha det eftersom de har varit med och byggt upp kriterierna i FN-systemet för kontroll av CDM-projekt. De upplever att de har ett inflytande över kontrollmekanismerna och kriterierna. Det tycker jag är bra.
Det ökar transparensen från deras sida. FN-systemet är uppbyggt med kriterier och kontroll av CDM-projekt. Världsbanken har också i samarbete med fattiga länder byggt upp kriterier för kontroll av sådana här projekt och har sin egen kontrollmekanism. Utöver det kontrollerar Indien självt.
Dessutom finns det ackrediterade internationella experter som ska göra det. Vi har naturligtvis jobbat mycket med att de här kontrollsystemen ska utvecklas.
När jag var på Världsbanken i Washington i samband med att vi gjorde överenskommelsen om kortlivade klimatgaser talade jag om att det är ett absolut villkor att de här kriterierna hålls och att det sker i samarbete med lokalbefolkningen och de länder som är inblandade. Jag kommer att ta den diskussionen igen när vi har den stora miljökonferensen i Stockholm nästa vecka.
Då kommer en avdelningschef från Världsbanken hit för att diskutera partnerskap för hållbar utveckling. Det finns säkert möjlighet också för riksdagsledamöter att ta kontakt och ställa frågor direkt om hur systemet fungerar. Det skulle jag tycka vore bra eftersom jag inte tycker att regeringen ska revidera sina egna projekt. Det ska ske inom FN-systemets och Världsbankens ram.
I kriterierna ingår att kompensation ska utgå till lokalbefolkningen. Vi vet att människor måste flytta när det handlar om vattenkraft; det vet vi av svensk erfarenhet. Då ska ersättning utgå. Det finns i kriterierna, i överenskommelser och i avtal. Vi ska be de reviderande parterna att kontrollera att detta verkligen sker. När det kommer sådana här signaler ska man absolut ta dem på allvar.
Men jag tycker inte att man ska ta det till intäkt för att riva ned det kontrollsystem som vi försöker bygga upp tillsammans med utvecklingsländerna utan se till att det fungerar bättre i det enskilda fallet om det finns missförhållanden.
Jag tror på Jens Holm när han säger det, men då ska vi också se till att de som betalar kontrollörerna ser till att de gör sitt jobb och att de människor som är berörda får den ersättning som ingår i kriterierna. Det tycker jag är oerhört viktigt.
Lena Ek (C):
Jag tycker att det vore väldigt bra att få ett besked: Är Vänsterpartiet för eller emot CDM-projekt? Jag måste säga att jag är för CDM-projekt, ordningsamt hanterat.
Det är jag mest av den anledningen att det är vad mina kolleger från utvecklingsländerna med ansvar för miljö och utveckling ber om, mest därför att det är oerhört kontrollerade projekt, även om det kan finnas enskilda fall att fundera över. Här byggs det upp en kontrollmekanism och en transparens tillsammans med utvecklingsländerna. Det tycker jag är oerhört viktigt. De vill ha detta, och de är med själva och sätter kriterierna.
Det är två anledningar till att jag tycker att detta är bra. Riksrevisionen har i rapporten inte kritiserat ett enda enskilt projekt. Det kanske innebär att de ska åka till norra Indien och titta. Det kanske vore bra. Jag har rest i de här områdena i UNHCR:s regi. Jag har åkt i konvoj med FN-bilar och väpnad eskort i de mest utsatta gränstrakterna i de här länderna i många olika omgångar i flera år.
Jag vet precis hur det ser ut, och jag vet precis hur det ser ut när fattiga människor inte har tillgång till energi och utvecklingsmöjligheter. Energy poverty är något förfärligt. Jag är väldigt glad att det är en svensk prioritet att vi jobbar med de här frågorna. Sedan vill jag säga: I de projekt som vi jobbar med ska det finnas transparens. Det är inskrivet i avtalen. Fungerar det inte ska vi naturligtvis titta på det - eller låta rätt myndighet titta på det.
Jag tycker fortfarande inte att regeringen ska revidera sig själv - det är en viktig princip. Den här debatten kommer säkert att fortsätta.
Jag tycker att det är viktigt att vi lyssnar på utvecklingsländerna, hur de vill ordna sin utveckling, och hjälper dem med vår erfarenhet av demokrati, transparens och ersättning till drabbade människor när det krävs samhällsprojekt som är till nytta för stora grupper av människor i utvecklingsarbetet och - vill jag hävda - också i klimatarbetet. Tack för en mycket intressant debatt!
Lena Ek (C):
Först vill jag tacka Sven-Erik Bucht för interpellationen. Det är ett viktigt område att diskutera. Det finns ingen viktigare plats att diskutera frågorna än i riksdagens kammare.
Min erfarenhet från EU-parlamentet visar att jag verkligen försöker lyssna på de olika samhällsintressen som riksdagen och regeringen har att göra avvägningar mellan. Det är ett ansvar som vilar på oss alla. Företagen är basen för den svenska ekonomin.
Det är där jobben skapas, och det är där det är viktigt att det finns goda villkor. Det är fantastiskt roligt att Sven-Erik Bucht gör sig så tydligt till talesman för den inställningen. Vi har också att ta hänsyn till människors hälsa och miljö.
Under den tid vi inte hade miljöbalken och den tillståndsprocess som finns nu skapades arbeten men samtidigt också enorma miljöproblem.
Vi sliter på många ställen i Sverige med att sanera industritomter där industriell verksamhet har lämnat kvar miljöproblem, som innebär både extremt höga cancerrisker, hormonstörande kemikalier i marken, växtlighet som förstörs och risker för grundvattnet.
Jag nämner detta därför att jag tycker att det är viktigt med en balans mellan olika intressen, till exempel människors hälsa, miljöintressen och vikten av att företagen har goda utvecklingsvillkor. Givet detta ska jag tydligt säga att jag naturligtvis ser en potential i att förenkla, förbättra och göra miljöprocessprövningen snabbare. Det är bra att vi för ett år sedan fick det nya systemet med mark- och miljödomstolar.
Det handlar om att föra ihop dem i domstolssystemet, förenkla och göra det tydligare. Det är bra att vi har besluten på plats i fråga om länsstyrelsernas prövning av verksamhet på B-nivå, miljötillstånd för enklare verksamheter. Jag har personligen infört sexmånadersgränsen, som inte fanns med i de tidigare förslagen.
För en sådan verksamhet ska länsstyrelserna vara snabbare och tydligare i hanteringen. Den organisationen är på plats om en månad, den 1 juni, och den ska utvärderas en gång om året. Egentligen kan vi bestämma att vi har en interpellationsdebatt en gång om året, ser hur det går och följer upp frågan.
Det är bra med ett effektiviseringstryck från olika politiska partier. Det finns ett nationellt råd för innovation och kvalitet i offentlig verksamhet. Det kommer i maj att lämna ett betänkande om beslutsprocessen i offentlig verksamhet. Jag räknar med att det ska komma en del bra förslag.
Det som tar allra längst tid är de delar som utgör samrådsförfarandet, det vill säga den demokratiska processen där kommunerna diskuterar med alla intressenter. Det är möjligt att det går att förkorta den tiden, men det gäller att vara försiktig med den demokratiska balansen i beslutsprocessen. Det är viktigt att från olika politiska håll vara med i hanteringen.
Jag återkommer till hur vi arbetar med miljökonsekvensbeskrivningar i mitt nästa inlägg.