Ingemar Nilsson (S):
I den här debatten, som alltså handlar om finansutskottets utlåtande om EU:s långtidsbudget, vill jag också göra ett förhoppningsvis kort inlägg. Även i näringsutskottet har vi haft anledning att diskutera kommissionens förslag, framför allt med avseende på sammanhållningspolitiken för den kommande budgetperioden 2014-2020. I den diskussion som vi i näringsutskottet har haft har vi socialdemokrater väldigt tydligt markerat vår principiella inställning just när det gäller sammanhållningspolitiken.
Vi delar uppfattningen att en övergripande målsättning i förhandlingarna om nästa fleråriga budgetram är en oförändrad EU-avgift, men vi är kritiska till att regeringen med det som utgångspunkt efterlyst ytterligare besparingar inom just sammanhållningspolitiken. Vi menar att det finns andra utgiftsområden inom EU-budgeten som det finns större skäl att genomföra besparingar inom.
En svensk inställning under hela vårt medlemskap har ju varit att jordbrukspolitiken måste i grunden reformeras. Däremot vill vi, med större eftertryck än regeringen, peka på behovet när det gäller stödsystemen inom sammanhållningspolitiken. De får inte bli mer komplicerade och skapa en ökad administrativ börda, ett problem som många har vittnat om genom åren när det gäller sammanhållningspolitiken.
Vi anser att det är angeläget - också av legitimitetsskäl - att alla regioner inom EU även i fortsättningen omfattas av sammanhållningspolitiken. Den ska gälla alla medlemsländer med utgångspunkt från deras respektive förutsättningar. Uppgiften för det här området är nämligen att minska skillnaderna mellan Europas regioner, men också att utjämna skillnaderna inom länderna.
Det övergripande målet för sammanhållningspolitiken, som enligt kommissionens förslag är att bidra till att nå EU:s 2020-mål, handlar för Sveriges del bland annat om satsningar på energieffektivisering, förnybara energikällor, innovation och förbättrad konkurrenskraft hos små och medelstora företag. När det gäller Socialfonden handlar det om att möta de utmaningar som finns inom sysselsättningsområdet, utbildningsområdet och fattigdomsbekämpningen. Fru talman!
I Sverige i dag är det så att den svenska regionalpolitiken är lika med EU:s sammanhållningspolitik. Alldenstund regeringen inte är beredd att satsa nya och egna nationella resurser på den regionala utvecklingen inom Sverige, för att hålla ihop och utveckla hela landet, behöver vi en sammanhållningspolitik på den nivå som den nu är, minst.
Ett oroande tecken i tiden, som det är svårt att tro inte ingår i regeringens signalsystem inför de kommande förhandlingarna om EU:s långtidsbudget och sammanhållningspolitik, är hanteringen av den sista ansökningsomgången till Socialfonden inför 2012.
Att ingen ansökning ska ske och att Sverige därmed i praktiken ska returnera i runda slängar 1 miljard kronor av beviljade medel är uppseendeväckande, inte minst mot bakgrund av hur situationen på svensk arbetsmarknad ser ut. Det här beslutet minskar eller undandrar möjligheterna till kompetensutveckling och insatser för en mängd människor som står väldigt långt från svensk arbetsmarknad. För att klara de utmaningar som både Sverige och Europa står inför tror jag att det behövs en fungerande sammanhållningspolitik.
Det är en del av det solidariska kittet inom EU. Både Sverige och EU behöver en sammanhållningspolitik värd namnet om vi ska kunna klara såväl EU:s 2020-mål som att utveckla hela Sverige.