Ola Johansson (C):
Jag gick in i denna debatt för att fråga er socialdemokrater om ni verkligen menar allvar när ni säger att ni vill införa en absolut 30-dagarsregel. Samtidigt har vi hört att en överväldigande majoritet - 65 procent - av företagen har sagt bestämt nej till detta sedan regeringen har lyssnat på oppositionen och skickat ut förslaget på en rekordsnabb remiss. Många framhåller vikten av avtalsfrihet och betonar utifrån sin sakkunskap att ett avtal kan innehålla många dimensioner.
Om det inte gäller betalningstider är det leveranstider, tillkommande tjänster eller avdrag av tjänster. Det kan naturligtvis också röra en pressning av priset. Konkurrenskraften för svenska företag - leverantörer till de stora företagen - försvagas när omvärlden inte anpassar sig till Sverige.
Att gå före med en 30-dagarsregel och införa någonting som inget av våra grannländer har tillämpat eller ens har planer på att tillämpa skulle försvaga möjligheterna för alla konsultföretag som anställer unga ingenjörer och andra unga människor att få ut dem i arbete. Det vore ett sänke för svensk konkurrenskraft när länderna i vårt närområde vidhåller avtalsfriheten som princip.
Jag ska också tillägga att långa betalningstider kan vara ett sätt för växande och små företag som i sitt utvecklingsskede i samförstånd med sina leverantörer avtalar om längre betalningstider för att klara kapitaltäckningen medan de första fakturorna för de producerade tjänsterna löper in. Det har också nämnts att längre betalningstider kan kopplas till försäljning. Jag behöver inte dra exemplet med cykelhandlare, som Jessika Vilhelmsson har talat om.
Men det handlar om att man i takt med att man tar in varor och säljer dem vill avvakta med att betala leverantören. Detta har också LRF framfört. När man skördar kanske man vill avvakta med betalningen för insatsvarorna - utsäde, bränsle och annat - till dess att skörden är såld och man har fått in pengar. Det är LRF:s synpunkt.
Svenskt Näringsliv, Svensk Handel och Almega har framfört detta, och Almega är faktiskt en organisation som organiserar många av de företag som Hans Ekström talar om. Har ni tagit intryck av den massiva motreaktionen som har kommit från remissinstanserna? Regeringen har gått ut och föreslagit en politik som är avvägd och balanserad, men något annat har efterfrågats av en majoritet i riksdagen?
Är ni beredda att ompröva era ställningstaganden nu när ni har läst remissvaren, eller tänker ni fortsätta riskera svenska företags konkurrenskraft, stänga cykelhandlarens butik och döda småföretagen i en expansionsfas genom denna absoluta regel? Lyssnar ni fortfarande på enstaka lobbyister - Hans Ekström har läst upp namnen på några - som har starka egenintressen i detta och som åsidosätter det övriga näringslivets önskemål, tankar och behov kring dessa saker?
Så länge det råder ett ojämlikt styrkeförhållande mellan företag kommer svårigheter att klara ut avtalsförhållanden att finnas kvar.
Det gäller att inse att den starke alltid har en möjlighet att diktera villkoren och tvinga leverantörer som inte går med på längre betalningstider att i stället gå med på att sänka priset eller att i värsta fall låta beställningen gå till ett grannland eller att åtminstone låta fakturan gå till ett grannland, trots att konsulterna sitter kvar i det egna landet. Alla är överens om att detta är en komplex materia. En 30-dagarsregel skulle definitivt göra denna materia betydligt mer komplex än tidigare.
Jag hoppas att Carina Adolfsson Elgestam och Hans Ekström återigen läser remissvaren och omprövar sitt ställningstagande när det gäller denna fråga. Ärligt talat tror jag att det är den politik som föreslogs i den tidigare propositionen och som riksdagen röstade nej till som hade varit den mest balanserade. När vi nu väntar, låt oss då fatta ett klokt beslut.