KBLab/rixvox huggingface dataset:
Håkan Svenneling (V):
Jag skulle säga att vi absolut är för att fler marknader öppnas upp för svenska företag och för företag i allmänhet. Jag tror att det finns stora fördelar med att vi inte har en massa tullar mellan Sverige och Kanada. Problemet är att det 1 600 sidor tjocka CETA-avtalet handlar väldigt lite om att sänka tullar, och det är inte heller på den punkten som avtalet har fått kritik. Kritiken handlar i stället om de andra delarna, där man flyttar över makt från demokratiska församlingar till storföretag på ett sätt som vi inte gillar. Grejen är att vi har rätt i våra saltomortaler.
Verkligheten visar detta, som när Rumänien blev stämda av ett kanadensiskt gruvföretag för att man ville ställa miljökrav på hur gruvan skulle drivas och krav på att gruvan inte skulle förstöra en gammal by. Det kanadensiska bolaget kräver ett skadestånd som motsvarar Rumäniens hela sjukvårdsbudget.
Fallet med Moorburg, som handlar om Vattenfalls stämning av den tyska staten, eller egentligen Hamburgs kommun, visar på hur svenska statliga bolag använder sig av denna typ av tvistlösningsmekanismer för att se till att de får igenom sina miljövillkor som de vill. Annars hotar de med att stämma den tyska staten på otroligt stora belopp. Detta visar hur farligt det blir när man går vid sidan av det ordinarie rättssystemet.
Det visar också varför man i stället borde kunna hålla sig inom demokratiska länders rättssystem. Kommerskollegium har, precis som Hans Rothenberg var inne på, analyserat riskerna med CETA-avtalet. Man gjorde det under sommaren, när alla var på semester, och man gjorde det väldigt snabbt, genom att skicka ut till några få. Bland annat skickade man till Uppsala universitet, vars huvudchef har företrätt Vattenfall i tvisterna med Tyskland.
Detta visar på hur Kommerskollegium har blandat ihop korten och inte kan skilja på om det är en akademi eller ett företags intressen som ger svar. Man har sedan helt och hållet gått på detta yttrande, vilket jag tycker är skadligt för svensk demokrati.
Håkan Svenneling (V):
Som Vänsterpartiets representant i denna debatt känner jag mig inte som Anna Walléns kompis utan snarare som den blåslampa på regeringen som jag vill vara i det oppositionsparti vi är, även om vi kommer överens om gemensam budget och står bakom den tillsammans. Herr talman!
Utrikesminister Margot Wallström sa följande i den utrikespolitiska deklarationen 2015: "Nu formas en feministisk utrikespolitik vars mål är att motverka diskriminering av kvinnor, förbättra kvinnors villkor samt bidra till fred och utveckling."
Vidare sa hon: "En feministisk utrikespolitik ska genomsyra hela utrikesförvaltningens arbete och syftar till att stärka kvinnors rättigheter, öka kvinnors tillgång till resurser och öka kvinnors representation." Iran är utan tvekan en av vår tids hårdaste och mest auktoritära diktaturer. Brotten mot de mänskliga rättigheterna är många, omfattande och systematiska.
Förtrycket av kvinnor är systematiskt och genomsyrar alla delar av det iranska samhället. Bara under 2015 genomfördes minst 977 avrättningar, enligt Amnesty. Världsfacket International Trade Union Confederation rankar i sitt globala rättighetsindex för 2016 situationen i totalt 141 länder.
Latinamerika är fortfarande den kontinent där våldet mot fackligt aktiva är som grövst, och Colombia toppar återigen listan över flest mord på fackligt aktiva. Den fråga jag funderar på är de satsningar som regeringen gör i dessa länder, framför allt vapenexport till Colombia men också handel med Iran. Hur rimmar egentligen detta med den utrikespolitiska deklarationen? Är detta Sveriges handelspolitik? Är detta en feministisk handelspolitik?
Håkan Svenneling (V):
Jag tycker i grunden att det är bra att regeringen vill föra dialog med olika länder. Jag tror att det är ett viktigt sätt att jobba för en positiv utveckling i världen. Men det handlar också om på vilket sätt man för denna dialog. Där tror jag att regeringen förtjänar en del kritik. Man kan absolut ägna sig åt feministisk politik. Men väldigt mycket har handlat om symbolpolitik - att man dyker upp med en kvinnlig delegation när Iran dyker upp med en manlig delegation. Det är snyggt.
Men frågan är varför man över huvud taget ska dyka upp på iraniernas spelplan och varför man ska tacka ja till deras inbjudan och åka till en diktatur i stället för att föra en dialog på en internationell arena. Jag tror att man i grunden tänker att man genom handel ska skapa demokratiska rättigheter. Problemet är att det är mycket sällan som vi har sett sådana tydliga resultat av handel. Det tydligaste exemplet på det är Kina.
Man har hela tiden sagt att Kina ska bli mer demokratiskt och bli bättre på mänskliga rättigheter ju mer vi handlar med dem. Och vi handlar mer än någonsin med Kina. Men samtidigt ser vi att Kinas utveckling går åt fel håll. Det talas i Kina om att Kina bygger en ny kinesisk mur. Man bygger helt enkelt en mur digitalt mot omvärlden för att övervaka sina medborgare.
Jag undrar verkligen hur man tänker kring den svenska handelspolitiken, och hur den ska kunna vara feministisk och bidra till en positiv utveckling. Jag är mycket orolig för att man i stället hamnar i ett läge där man stöder Irans diktatur och andra typer av diktaturer genom att upprätthålla handeln och genom att upprätthålla den rådande ordningen och att det därigenom leder till att kvinnor inte får starkare rättigheter i dessa länder.
Då tror jag, tyvärr, att fina fotoutställningar kommer att göra ett för litet avtryck i förhållande till de pengar som vi slussar in i den iranska diktaturen.
Håkan Svenneling (V):
Jag anser att CETA-avtalet med Kanada är dåligt eftersom storföretag kommer att kunna stämma stater. Det fokuserar i väldigt hög utsträckning på regelsamarbete och inte så mycket på sänkta tullar. Det riskerar att försämra skyddet för miljö, klimat och konsumenter i framtiden, vilket borde vara en kärnfråga för Miljöpartiet. Det har också en negativ listning av tjänster, vilket om man förenklar det lite innebär att liberalisering och avreglering blir norm och inte undantag.
Det kommer att försvåra återtagandet av vinster i välfärden eller om man i framtiden inte längre vill driva tågtrafiken som om det vore en marknad. När Europaparlamentet röstade om CETA-avtalet med Kanada röstade Miljöpartiets fyra ledamöter nej till avtalet.
Europaparlamentarikern Max Andersson har sagt: När man läst avtalet är det uppenbart att CETA riskerar att begränsa vårt politiska manöverutrymme när det gäller att skydda miljö, konsumenter och fackliga rättigheter. I Sverige har tonen dock varit annorlunda. Här har Miljöpartiet varit för CETA-avtalet. Partiledaren Gustav Fridolin har bland annat försvarat CETA-avtalet i ett replikskifte här i riksdagens kammare med Jonas Sjöstedt i januari.
Även Miljöpartiets utrikespolitiska talesperson Pernilla Stålhammar har sagt: Miljöpartiet står bakom CETA-avtalet. Någon som inte har varit för CETA-avtalet är riksdagsledamoten Carl Schlyter. Han är nästa talare här på tur. Han har sagt: Omförhandla om ni vill kalla er rödgröna. Det kan inte vara lätt att vara miljöpartistisk väljare eller riksdagsledamot.
Förutom att ni har ändrat alla era åsikter före valet till det direkt motsatta efter valet verkar det inte helt solklart vad Miljöpartiet tycker i vissa frågor. Vad tycker egentligen Miljöpartiet om CETA-avtalet?
Håkan Svenneling (V):
Kommerskollegium har nyligen fått uppdraget att se över vilka risker som finns med CETA. Det som uppdraget har fått kritik för är att man inte kommer att göra någon remissomgång eller i större utsträckning fråga miljörörelsen och andra ideella rörelser vad de tycker. När man läser uppdraget ser man att det är väldigt inriktat på de statliga myndigheterna och vad staten ska göra för någonting.
Nu verkar det ändå som att man från Kommerskollegiums sida har öppnat upp en aning. Man har bland annat bjudit in miljörörelsens företrädare till ett samtal. Men det är väldigt oklart på vilket sätt miljörörelsen kan påverka den granskning som Kommerskollegium gör.
Jag skulle vilja ha svar på varför man låter Kommerskollegium få uppdraget i stället för att göra som man brukar göra i Sverige när regeringen lägger fram propositioner, vi ändrar våra lagar och så vidare, då man har en reell remissomgång där alla som vill vara för eller emot eller tycka någonting kan säga sitt. Då får regeringen ett bättre underlag inför att lägga fram en proposition i höst. Jag funderar också på den stora oro som Jonas Eriksson beskriver. Vad känner du själv, Jonas?
Hur mycket oro känner du inför CETA-avtalet? Känner du så mycket oro att det, om granskningen från Kommerskollegium kommer fram till att det är negativt för miljö, djurs hälsa eller konsumenterna, är en tillräckligt stor oro för att då säga nej till CETA-avtalet?
Håkan Svenneling (V):
Man skulle nästan vilja dela med sig av sin tid till Hans Rothenberg i dag; det är väldigt intressant att följa denna debatt. Det är också intressant, fru talman, att höra Carl Schlyter. Jag uppskattar verkligen hans djupdykning i CETA-avtalet, tillsammans med näringsutskottet. Det är intressant när vi diskuterar detaljer och också ser vilken effekt de kan få.
Jag kan också förstå Hans Rothenbergs oro över att det parti som ska lägga fram den proposition som han väldigt gärna vill säga ja till faktiskt positionsförflyttar sig i dag, från det som Pernilla Stålhammar sa i debatten i februari om utrikespolitiken: "Miljöpartiet står bakom CETA-avtalet." I dag har både Jonas Eriksson och Carl Schlyter gjort en tydlig positionsförflyttning och säger: Vi vet inte, vi har inte bestämt oss, vi ska fundera.
Vi ska läsa en konsekvensanalys som kommer den 1 maj. Det är en ganska stor positionsförflyttning, skulle jag säga, för ett parti som i denna fråga har farit och flugit lite som en vindflöjel. Man vet inte riktigt var Miljöpartiet står. Och efter i dag vet vi nog ännu mindre. Det tycker jag i och för sig är positivt - man kan faktiskt tänka sig att lyssna på den kritik mot CETA-avtalet som finns.
Jag träffade en av Sveriges experter på handelspolitik, och han sa att det sitter i detaljerna. Det är där problemen och det man behöver fundera på finns. Därför uppskattar jag Carl Schlyters nörderi när det gäller de olika detaljerna; jag tror att det är väldigt viktigt. Jag tror också att det i grunden är bra att man gör en konsekvensanalys. Jag har ingenting emot det.
Men jag har kritik mot den konsekvensanalys som Jonas Eriksson talade mycket om, och vilka som ska yttra sig - det är bara statliga myndigheter. Carl Schlyter är ju själv sprungen ur miljörörelsen. Jag undrar hur det känns när miljörörelsen inte får yttra sig och komma med sin kritik mot CETA-avtalet.
Håkan Svenneling (V):
Schlyter kan verkligen inte anklagas för att vara en papegoja här i kammaren, utan du är uppenbart en person som står för dina åsikter och det du tror på. Jag blir dock lite konfunderad när linjen är att det som Jonas Eriksson säger är det som gäller. Man undrar då vad de många miljöpartister som uttalar sig i denna debatt tycker. Du nämnde dig själv och Pernilla Stålhammar, men vi har också Max Andersson, som sitter i Europaparlamentet. Vad betyder det han säger för Miljöpartiets åsikter?
Och så har vi er egen partiledare, Gustav Fridolin, som under partiledardebatten i januari försvarade CETA nästan hårdare än någon annan har gjort i denna kammare. Är det inte Gustav Fridolin utan Jonas Eriksson jag ska lyssna på? Är det hans åsikter som gäller som Miljöpartiets åsikter? Jag blir faktiskt inte riktigt klok på vad Miljöpartiet exakt tycker trots att jag tror att jag har fått alla argument.
Så här brukar vi inte göra, och vi borde göra annorlunda. Jag tycker att det är bra att Schlyter ligger på handelsministern om att vi borde göra annorlunda. Jag tycker verkligen att vi borde göra annorlunda i Sverige just i frågan om CETA-avtalet. Vi är så fast i det som Carl Schlyter själv lyfte upp i sitt inledningsanförande: Vi är alla i grunden för frihandel. Vi vill alla se handel; det har tjänat Sverige väl.
Men det måste också ske på vissa premisser, och de premisserna håller vi på att fundamentalt ändra i Sverige just nu. Då måste man också analysera det. Problemet har varit att vi inte velat ha den typen av ganska saklig debatt i Sverige. Vår debatt ser helt annorlunda ut jämfört med debatten i Tyskland, Österrike, Storbritannien eller Nederländerna. Det tycker jag är väldigt allvarligt. Nu är vi kanske på väg att få en bättre debatt i Sverige; jag hoppas att så blir fallet.
Men vi ser fortfarande myndigheter i Sverige som producerar rena pamfletter för en enda åsikt och en enda sanning.
Håkan Svenneling (V):
Jag håller med i mycket av det som Mattias Jonsson säger i sitt anförande, och jag tänkte använda den här repliken till att trycka på regeringspartierna om vikten av att lägga fram en proposition för landsbygden. Många jag träffar säger att de tycker att Landsbygdskommitténs förslag är bra. Man är väldigt positiv till att vi har kommit överens mellan många politiska partier om förslagen, men man är orolig för att det inte ska bli något av det hela i verkligheten. Man har ju blivit besviken så många gånger förut.
Vi har sett tidigare utredningar som kommit med positiva förslag för landsbygden men som aldrig har realiserats. Man blir orolig för att vi politiker inte ska våga under ett valår och så vidare. Därför, Mattias, vill jag trycka på. Du framhåller ju själv att det är viktigt att man lägger fram propositionen. Jag skulle vilja skicka denna uppmaning till dig och regeringspartierna och säga att detta är viktigt. Det är viktigt att det inte blir några förseningar.
Sven-Erik Bucht har under sin tid som minister haft ett antal propositioner som blivit mycket försenade. Ska man klara en tidsplan till våren 2018 är det lite tajt innan riksdagen stänger inför valet. Då är det viktigt att man hinner fram. Jag tror också att det är viktigt med politisk dialog och kompromiss mellan alla partier i den här kammaren. Vi ser ju att vi har hittat många goda politiska kompromisser inom ramen för Landsbygdskommittén. Detta är alltså inte mycket till fråga utan snarare en uppmaning.
Håkan Svenneling (V):
Jag tycker att det låter mycket bra, Mattias! Jag hoppas också att vi ser tydliga resultat, inte bara på Näringsdepartementet, där Landsbygdskommitténs förslag blir verklighet. De utredningar man har gått vidare med har ju framför allt varit kopplade till de ministrar som finns i Näringsdepartementet. Jag tror att det är viktigt att man från S och MP här i riksdagen trycker på sin regering om att detta även gäller andra områden, där man också behöver tänka landsbygdspolitik.
Ett tydligt sådant område har varit utbildning, där man hela tiden ställer landsbygdens kompetensförsörjning mot forskningsexcellens och ser det som ett motsatsförhållande. Jag tror inte att det finns. Jag tror inte heller att du tror att det finns. Men bara att det finns politiker som tror att det finns en konflikt mellan landsbygd och andra ambitioner - som ett plåster på ett skadat ben som man håller på med - är allvarligt.
Där har vi båda ett stort ansvar för att trycka på och använda rätt typ av terminologi och retorik och att man faktiskt visar på den nytta som landsbygden bidrar med när det gäller till exempel Sveriges export och ekonomiska utveckling.
Håkan Svenneling (V):
Jag tänkte summera lite vad vi har fått för information från digitaliseringsministern under kvällen. Jag skulle uppfatta det som att man inte tänker göra någonting åt styrningen av Telia utan att Telia är ett affärsdrivet bolag som får fatta sina beslut självt. Det verkar vara ett tydligt nej där. Det verkar inte heller som att ministern har någon tanke på att göra någon överenskommelse mellan Telia och regeringen lik den man har i Norge, där man faktiskt får ett bättre teknikskifte på det sättet.
Det har jag tyvärr inte fått något svar på i kväll, men det kan ministern gärna svara på i sitt sista inlägg. Det verkar som att ministern tänker sig att höja SOT-nivån och att han vill ha ett förslag från PTS på hur det ska gå till att gå från 1 till 30 megabit. Jag tycker att det är väldigt bra att ministern gör det här ställningstagandet. Det är klart att man skulle vilja veta exakt hur det skulle gå till, men jag förstår att man vill utreda hur det ska gå till på bästa möjliga sätt.
Jag tror framför allt att det är väldigt viktigt att göra det så snart som möjligt så att vi kan komma till beslut redan i år. Det är viktigt inte minst för att teknikskiftet ska funka så bra som möjligt. Jag hoppas verkligen att det här kan vara ett löfte som regeringen och ministern håller och att man ser vikten av att man får till den här förändringen så snabbt som möjligt.
Det kan kännas väldigt tekniskt och krångligt för den enskilde, men jag tror att det kan bli väldigt tydliga resultat när man höjer miniminivån för dem som har sämst uppkoppling. Ministern hör ju själv till dem som har sämst uppkoppling i Sverige på sin bostadsort. Jag tror att det är viktigt att man ser till att standarden blir så hög som möjligt.
Jag hoppas också att man lyssnar på Landsbygdskommitténs övriga förslag och vidtar de åtgärder som behövs så att Telia slår av på takten i nedsläckningen av kopparnätet.
Håkan Svenneling (V):
Välkommen hit! Debatten om CETA-avtalet är inte slut, för avtalet är inte i hamn än. Jag tror att det lilla uppror som Vallonien startade och som fördröjde avtalet med fyra dagar bara är början. Än så länge har avtalet bara passerat genom rådet. Näst i tur står Europaparlamentet. Efter det kommer avtalet att kunna tillämpas provisoriskt. Men sedan ska avtalet igenom 38 nationella parlament och delstatsparlament i Europa.
I Kanada ska avtalet godkännas av dess provinser. Men man ser också att motståndet ökar. Det ser ut som att Nederländerna kommer att kunna få till stånd en folkomröstning i frågan. I Berlin demonstrerade runt 200 000 människor. Även i andra länder ser vi att motståndet ökar. Då avtalet ännu är provisoriskt har handelsminister Ann Linde fortfarande chans att backa från tvistlösningsmekanismen ICS. Både EU och Kanada är rättsstater, som vi har konstaterat.
Frågan är varför man ska skapa detta parallella rättssystem, där storföretag kan stämma stater. Till och med EU-kommissionens egen konsekvensanalys konstaterade att det finns tvivel på att ISDS eller ICS skapar några mervärden för EU och Kanada. Det är endast det nyliberala argumentet för att vilja ha det här som kvarstår för Ann Linde. Detta ger inte de effekter som man vill ha. I stället skulle vi kunna använda de rättssystem vi har i dag.
Kostnaderna blir mindre i våra egna rättssystem jämfört med de här specialdomstolarna. Sverige har ännu inte blivit stämt, med de mycket små och få avtal vi har i dag. Men CETA-avtalet riskerar att bli det avtal som gör att Sverige blir stämt. När beslut om CETA-avtalet ska fattas måste vi också kunna ta det orimliga i beräkning. Vi vet inte i dag hur investerare och multinationella företag kommer att agera i framtiden.
Men vi vet att de har agerat annorlunda ju längre tiden har gått. Min avslutande fråga till Ann Linde är om hon kommer att skicka ut CETA-avtalet på remiss innan hon lägger en proposition på riksdagens bord.
Håkan Svenneling (V):
Varför är då öppenhet så viktig? Jo, därför att det pågår en omfattande lobbning både i USA och i Bryssel. De möten som EU-kommissionens DG Trade hade inför starten av TTIP-förhandlingarna hölls till 92 procent med representanter från företagsintressen. Organisationer som har granskat lobbningen i Bryssel har hittat direkta textyrkanden från ledamöter i Europaparlamentets handelsutskott INTA som företag har tagit fram åt dem.
Genom att öka öppenhet kan lobbyorganisationernas påverkan synliggöras. Tidigare var både mandat och resultat sekretessbelagda. Men det är trycket av interna läckor, granskande undersökningar och civilsamhällets omfattande kritik som har fått EU-kommissionen att vidta vissa åtgärder i rätt riktning. Förhandlingsmandat och förslag för TTIP-förhandlingarna har offentliggjorts, men processen kring förhandlingarna är fortfarande inte tillräckligt öppen.
Detsamma gäller andra handelsavtal, särskilt tjänstehandelsavtalet TISA, som Wikileaks läckte i somras. Såväl högern som näringslivet brukar försvara sig med att den hemliga förhandlingsgången behövs, för det är så man gör med internationella handelsavtal. Deras huvudargument är att öppenhet, insyn och dialog försvårar förhandlingsprocessen. Vänsterpartiet håller inte med om det. Vi anser att bristen på transparens, öppenhet och dialog i förhandlingarna om internationella handelsavtal är ett allvarligt problem.
Den typen av förhandlingar kan ju påverka svenska medborgare. Då måste förhandlingarna vara transparenta, så att medborgare, folkrörelser, forskare och folkvalda politiker kan involveras och ges möjlighet att ge respons, framföra kritik och komma med förslag. En del är förvånade över att så många vanliga människor helt plötsligt bryr sig om handelspolitik.
Men det beror helt enkelt på att man ser att det har betydelse i ens vardag - oavsett om det handlar om vad man kommer att ha på tallriken, vilka kemikalier man kommer att utsättas för eller vilka villkor man kommer att ha på arbetet. Därför är handelspolitik viktigt.
Håkan Svenneling (V):
Min fråga går till statsrådet Damberg. Den senaste veckan har Vallonien i Belgien hamnat i politikens centrum. De har motsatt sig handels- och investeringsavtalet CETA mellan EU och Kanada. Nu verkar det dock som om parterna är överens. CETA-avtalet innebär att storföretag kan stämma stater med hjälp av tvistlösningsmekanismen ICS, tidigare kallat ISDS. Det kan innebära stora effekter för Sverige.
Den kanadensiska gruvindustrin har gjort sig känd för att vara den mest hårdföra och aktiva i att stämma stater när krav har ställts på skydd av miljö och ursprungsbefolkning. Gruv-, olje- och gasindustrin står redan i dag för en tredjedel av alla stämningar mot stater, men med CETA riskerar Sverige att få flera stämningar mot sig. Det kan handla om att vi ställer högre krav på gruvbrytningen i Norra Kärr utanför Jönköping eller om att vi höjer mineralavgiften.
Vilka åtgärder avser regeringen att vidta för att motverka att Sverige blir stämt av kanadensisk gruvindustri?
Håkan Svenneling (V):
Min fråga går till it-minister Peter Eriksson. Att ha tillgång till snabbt bredband framstår som en självklarhet i storstaden, men för Sveriges landsbygder ser det annorlunda ut. I budgetförhandlingarna med regeringen fick Vänsterpartiet igenom 850 miljoner kronor till bredbandsutbyggnad på landsbygden. I veckan nåddes vi av nyheten att regeringen hittat ytterligare 150 miljoner kronor. Detta är väldigt positivt - en bredbandsmiljard till Sveriges landsbygder. I dag är målet för bredbandsutbyggnaden 90 procent av befolkningen senast 2020.
Det fungerar väl, och målsättningen ser ut att nås. Trots fel och brister är Sverige ett land där utbyggnaden går snabbt. Men för de sista 10 procenten av befolkningen finns det ingen politisk målsättning om tillgång till bredband. Därför har Vänsterpartiet föreslagit ett mål på 100 procent bredband, det vill säga till hela befolkningen, senast 2025.
Detta har också en enig landsbygdskommitté instämt i. Varför har it-ministern inte gjort något för att sätta upp ett nytt bredbandsmål på 100 procent av befolkningen senast 2025?
Håkan Svenneling (V):
Den 11-12 februari besöker statsminister Stefan Löfven Iran på inbjudan av president Rohani. Med på resan finns också en näringslivsdelegation med representanter för ett stort antal svenska företag och myndigheter ledd av handelsminister Ann Linde. Målsättningen med resan är att främja och öka svensk närvaro på den iranska marknaden, som historiskt sett har varit en av Sveriges viktigaste exportmarknader i Mellanöstern.
I sitt pressmeddelande skriver regeringen: Iran och Sverige har nära band också genom den stora iranska diasporan i Sverige. Detta är både lite komiskt och skrämmande, eftersom en stor del av den diaspora som vi har i Sverige består av människor som har flytt från den iranska regimens terror. Därför undrar jag om och hur statsrådet Linde tänker lyfta fram mänskliga rättigheter under resan, och framför allt om handelsministern anser att Iran är en diktatur.