KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ylva Johansson (S):
Nej, Hanif Bali, Riksrevisionen säger i sin granskning att det är problem med de skilda villkoren mellan instegsjobb och nystartsjobb. Riksrevisionen säger dock inte i sina förslag vilken av formerna som borde ändras. Man pekar på att de borde likna varandra mer. Det är faktiskt det som kommer från Riksrevisionen. Det kan man välja att tolka på vilket sätt man vill, men det pekar ändå på att de behöver likna varandra mer.
Regeringen bedömer att man bör ha tak och att man bör överväga frågan om att ställa krav på kollektivavtal eller motsvarande även för instegsjobben. Fru talman! Den här debatten väcker en fråga: Vad är en framgångsrik lönesubvention? Det måste man definiera när man ska tala om vad som är framgångsrikt och inte.
Jag uppfattar att Fredrik Schulte och Hanif Bali definierar en lönesubvention som många får som en framgångsrik lönesubvention. Det tycker jag är lite för enkelt sagt, för lönesubventioner är en rätt dyr arbetsmarknadspolitisk åtgärd i jämförelse med mycket annat, och det finns risker om de används fel. En framgångsrik lönesubvention ska träffa rätt person, någon som verkligen behöver subventionen och som inte hade fått jobbet annars.
Den ska ha så få undanträngningseffekter som möjligt. Den ska snedvrida konkurrensen så lite som möjligt, helst inte alls, vilket den inte gör om den träffar rätt personer. Och framför allt ska den leda till en varaktigt stark ställning på arbetsmarknaden, helst övergå till en icke-subventionerad anställning. Det är väl dessa krav man bör ställa på vad som är en framgångsrik lönesubvention och inte hur många de är.
Jag vänder mig därför emot att man säger att för att det är många som utnyttjar det är det väldigt framgångsrikt. Jag tycker att det ibland har varit nästan lite stötande att man kan få lönesubvention baserad på hela lönebeloppet, oavsett hur högt det är. Det är klart att det blir väldigt förmånligt. Det är helt orimligt om en arbetsgivare är beredd att betala en lön på 40 000-50 000 i månaden.
Då måste man ifrågasätta om det är en person som verkligen ska ha en kraftfull lönesubvention för arbetet. Vad som är en framgångsrik lönesubvention tror jag kräver lite mer än att bara se till antalet. Fru talman! Jag tror att jag har svarat på frågorna.
Ylva Johansson (S):
Först vill jag säga till Fredrik Schulte att det är min uppfattning att lönebidrag, nystartsjobb, instegsjobb, yrkesintroduktionsanställningar, trygghetsanställningar och väldigt många olika typer av subventionerade anställningar som i dag finns - flera av dem infördes av den förra regeringen - alla är riktiga jobb. Det är faktiskt så. Det är inte ett oriktigt jobb bara för att du har en lönesubvention.
Under förutsättning att lönesubventionen är rätt utformad menar jag att det är en bra politik och ett bra sätt att se till att personer som har en svagare ställning får inträde på arbetsmarknaden. Jag tycker att det är lite nonchalant att säga att anställningar med någon typ av subvention inte skulle vara riktiga jobb. De är också riktiga jobb, även om de är subventionerade. Till Hanif Bali vill jag säga att jag är avregleringens och kollektivavtalens minister och företrädare.
Ylva Johansson (S):
Det är lite förvånande att Hanif Bali står här och nästan verkar stolt över att så många människor i Sverige både är och räknas som arbetslösa i dag. Jag tycker att det är ett kapitalt misslyckande att så många människor är och räknas som arbetslösa. I dag har ungefär 140 000 personer en anställning med anställningsstöd i Sverige. Jag tycker inte att det ska beskrivas som program som man har kokat ihop.
Det är en viktig del av arbetsmarknadspolitiken att kunna använda även subventionerade anställningar för att fler människor ska få glädjen att ha ett riktigt arbete och en riktig lön. Anser Hanif Bali att de 140 000 personer som i dag har subventionerad anställning borde räknas som arbetslösa i stället? Det är inte regeringen som bestämmer vem som ska räknas som arbetslös eller inte i statistiken. Som jag sade i mitt svar är det Statistiska centralbyrån som gör den bedömningen.
De gör den utifrån internationella överenskommelser så att vi räknar på samma sätt som andra länder. Jag tycker inte att det finns ett egenvärde i att människor inte ska ha ett arbete och inte ska ha en egen lön för det arbete som de utför.
Ylva Johansson (S):
Hanif Bali har en egen definition av extratjänster som inte stämmer överens med den som den socialdemokratiska och miljöpartistiska regeringen har. Vår ambition är att införa extratjänster som är arbeten som behöver utföras men som inte utförs i dag. Hanif Bali har en annan definition, men den får stå för honom. Det är väl belagt genom forskning att det bästa sättet att få ett arbete är att ha ett arbete.
Det betyder att subventionerad anställning är ett av de få arbetsmarknadspolitiska instrument som har ganska god effekt och som också leder till att man går vidare till ett icke-subventionerat arbete. Jag tror att det är just därför som regeringar i alla länder - även den tidigare regeringen - har använt sig av just subventionerade anställningar. Det är naturligtvis viktigt att anställningarna går till rätt personer, så att man inte får en dödviktseffekt genom att satsa resurser på personer som hade kunnat få jobb ändå.
Men givet att subventionerade anställningar går till de personer som verkligen behöver det särskilt starka stödet för att komma in på arbetsmarknaden är det väl belagt att det är en fungerande väg in på den. I dag har ungefär 140 000 personer i Sverige en subventionerad anställning. Är det lagom många? Det vet jag inte säkert, men det är ett instrument som faktiskt fungerar.
Jag tycker att det är ganska kränkande att Hanif Bali säger att en subventionerad anställning skulle vara samma sak som att vara förtidspensionerad. Det är människor som utför ett arbete, som får lön och som har en riktig anställning.
Ylva Johansson (S):
Jag tror att Hanif Bali och jag är överens om att målet är att öka sysselsättningsgraden så att fler människor kan få ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Det som skiljer Hanif Bali och mig åt är att Hanif Bali företräder den tidigare regeringen som satsade stort på skattesänkningar som hade noll eller marginell effekt på arbetslösheten.
Den nuvarande regeringen satsar i stället på aktiva åtgärder för att få ut människor i riktiga jobb, varav subventionerade anställningar är en av de många åtgärder som faktiskt fungerar.
Ylva Johansson (S):
Jonas Sjöstedt säger att man inte har lyckats förhandlingsvägen. Låt oss titta lite grann på vad det beror på. Ett av skälen är ju att man inte kräver kollektivavtal eller motsvarande vid upphandling, och därför blir det en situation där bussföretagen ser att de som är bundna av kollektivavtal kan missgynnas vid upphandlingar. Det är klart att det blir väldigt besvärligt att komma fram den vägen.
Där kan regeringen och riksdagen underlätta genom att ändra lagstiftningen när det gäller reglerna för offentlig upphandling, och det är precis det vi är igång med att göra. En utredning tittar på detta. Jag tror att det är den mest framkomliga och bästa vägen att gå att använda sig av den regeln i offentlig upphandling och att det också ger helt andra förutsättningar för parterna att kunna komma överens.
Såvitt jag vet har ju inte parterna, varken arbetstagare eller arbetsgivare, dömt ut möjligheten att komma vidare avtalsvägen, men man ser den här luckan som det innebär när företag som inte är bundna av kollektivavtal kan lägga lägre anbud. Det blir en osund konkurrens, och den kan vi komma åt genom ny lagstiftning. Det är den huvudvägen som jag tycker är rimlig att gå.
Jag anser att personalövertagande bör vara det normala när man tar över en verksamhet, men jag är inte säker på att det bästa sättet är att reglera detta i lagen om anställningsskydd. Min bedömning i dag är att partsvägen är den bästa vägen att komma fram. När det gäller EU:s kollektivtrafikförordning har jag inte den expertkunskapen, och jag är heller inte säker på vem som har den expertkunskapen.
Jag tror att det här är ett problem som vi upplever många gånger i förhållande till EU:s lagstiftning. När man inte vet säkert utifrån till exempel praxis och domar hur det ska tolkas gör det att den upphandlande enheten hamnar i ett osäkert läge, och då är det kanske inte så konstigt om man ibland tar det säkra före det osäkra och inte går så långt som man annars skulle vilja.
Som jag sa tidigare i mitt svar, herr talman, är det en väldigt viktig uppgift för den nya myndigheten att kunna hjälpa upphandlande enheter med den här typen av tolkningar så att det blir möjligt att gå så långt det går och ställa de krav som man tycker är rimliga. Jag tror att de kraven skulle vara mer långtgående än de krav som ställs i dag.
Ylva Johansson (S):
Jonas Sjöstedt, man har ett stort ansvar när man upphandlar - ett mycket stort ansvar. Det är oerhört mycket pengar, och det berör väldigt många människors vardagsliv. Men som jag sa innan berörs även den som inte upphandlas just då, därför att det påverkar tryggheten både för individen och hur andra bedömer tryggheten, till exempel när man ska ta ett lån. Det är alltså ett stort ansvar man har, och därför är det viktigt att vi kan säkerställa att man kan ta det ansvaret på ett bra sätt ute hos enheterna.
Jag delar uppfattningen att vi ska göra allt vi kan för att få sjysta villkor på arbetsmarknaden. Vi står inte så långt från varandra i vad vi vill uppnå med sjysta och trygga villkor för dem som arbetar. Men vi skiljer oss åt en del i vägen att gå framåt. Jag baserar mig lite tyngre på överenskommelser mellan parterna och kollektivavtalen än vad jag uppfattar att Vänsterpartiet gör.
Jag anser att den lagstiftning vi ska använda, i alla fall i ett första steg, handlar om att stärka möjligheten med och tyngden i kollektivavtalen. Det är precis vad regeringen nu arbetar med. Låt oss få det på plats innan vi tar nästa diskussion.
Ylva Johansson (S):
Hanif Bali har frågat mig hur jag ska garantera att unga människor inte placeras i åtgärder eller drivs ut från arbetsmarknaden. Regeringens politik ska styras av ett tydligt sysselsättningsmål. Antalet personer som arbetar och antalet arbetade timmar i ekonomin ska öka så att Sverige når lägst arbetslöshet i EU 2020.
I dag är arbetslösheten bland ungdomar i Sverige alarmerande hög - så hög, i jämförelse med övriga EU-länder, att vi erhåller stöd från EU för att bekämpa den. Ungdomsarbetslösheten är en av regeringens högst prioriterade arbetsmarknadspolitiska utmaningar, och det är regeringens ambition att vända denna utveckling. Unga ska inte vara arbetslösa. Alla människors färdigheter och kompetenser ska tas till vara. Regeringen påbörjar därför ett ambitiöst reformprogram där vi erbjuder ungdomar riktiga jobb eller utbildningar som kommer att leda till riktiga jobb.
Insatser riktas mot yrken där det finns jobb i dag och där det råder kompetensbrist i framtiden. Med dessa insatser möter vi även den generationsväxling vi står inför i många yrken och bidrar till en tryggad kompetensförsörjning. Regeringen vill sätta en bortre gräns för hur länge en ung person ska kunna vara arbetslös innan han eller hon erbjuds ett jobb, en insats som leder till jobb eller en utbildning. Därför avser regeringen att, stegvis från 2015, införa en 90-dagarsgaranti för arbetslösa ungdomar.
Som en viktig del av garantin avser regeringen att införa utbildningskontrakt för unga arbetslösa som inte fullföljt sin gymnasieutbildning. En annan viktig del i garantin är stöd för traineejobb för arbetslösa ungdomar som införs inom vissa delar av välfärdssektorn. Regeringens insatser syftar till att ungdomarna ska inkluderas på den arbetsmarknad som de i alltför hög grad är utestängda från. Kommunernas kunskap och engagemang är en förutsättning för framgång i det reformarbete som nu påbörjas.
Regeringen avser mot denna bakgrund att inleda samtal med Sveriges kommuner för att ta ett gemensamt grepp mot ungdomsarbetslösheten. Kommunerna ska erbjudas att tillsammans med Arbetsförmedlingen ta aktiv del i genomförandet av 90-dagarsgarantin. Regeringen föreslår i budgetpropositionen för 2015 att resurser avsätts för att stödja de konkreta samverkansinitiativ som förväntas bli följden av samtalen.
Ylva Johansson (S):
Det är inte så förvånande att oppositionen anser att regeringen är inne på helt fel väg. Det är ju en helt annan väg än den tidigare regeringen valde. Så det är inte så konstigt att Hanif Bali tycker det. Huruvida det är helt fel väg eller inte får vi väl utvärdera när vi ser vilken politik som ger bäst effekt när det gäller att se till att ungdomar kommer i arbete. Det finns en viktig skillnad mellan mig och Hanif Bali. Det är att jag inte anser att ungdomar ska placeras i program.
Det var så den tidigare regeringen gjorde. Man hade sina utvecklingsgarantier som varken ledde till jobb eller utveckling. Man hade sina fas 1 och fas 2 och fas 3 där människor harvade fram från steg till steg. Jag tror inte att det är ett bra sätt att komma vidare ut på arbetsmarknaden.
Den som är arbetslös och vänder sig till Arbetsförmedlingen därför att man vill ha hjälp att få ett jobb ska få möjlighet att träffa en duktig och engagerad arbetsförmedlare som har tid att prata med just mig och ge mig de råd som jag behöver, eller som du behöver, för att komma vidare - vilka jobb man kan söka och hur man tar sig fram på arbetsmarknaden. Det är inte samma sak som att placeras i ett program. Moderaterna har en olycklig låsning.
Det enda de ser är att de egna garantierna och programmen är den väg som leder till arbete. Det har visat sig fungera ganska dåligt. Den här regeringen har ett annat sätt att arbeta. Vi vill se till att människor kommer ut i riktiga jobb och inte fastnar i just program.
Ylva Johansson (S):
Det var den tidigare regeringen som införde ett aktivitetsförbud för unga på Arbetsförmedlingen, vilket gjorde att de inte ens fick träffa en arbetsförmedlare förrän efter 90 dagars arbetslöshet. Vi tänker vända på det. Vi tror att det går bättre om man får träffa en duktig arbetsförmedlare redan från dag ett, om man vill det - och det vill de allra flesta. Då har man möjlighet att komma ut på den reguljära arbetsmarknaden. Fru talman! Jag tillhör en grupp som jag tror är ganska stor i Sverige och som anser att utbildning är en förmån.
Det är en förmån att ha chansen och möjligheten att få utbilda sig. Det är något man har stridit för i det här landet. Generationer före oss har tagit kampen för rätten till utbildning. Jag anser inte att vi har nått tillräckligt långt. Jag skulle vilja att fler människor får chansen till utbildning. Vi har en sjunkande andel ungdomar som har möjlighet att studera vidare i dag. Det är dåligt för Sverige, och det är dåligt för ungdomarna.
Jag delar inte alls uppfattningen att ungdomar som får chansen att studera vidare är inlåsta. Jag tycker att det är en förmån, och jag tycker att de är väl värda den.
Ylva Johansson (S):
Det är sant som Amineh Kakabaveh säger: Det är många kvinnor som i sitt ursprungsland aldrig har fått chansen att utbilda sig, lönearbeta eller ens lära sig läsa och skriva som kommer till Sverige. Självklart ska man ha rätt att lära sig läsa och skriva och få utbildning när man kommer till Sverige.
Men jag vill betona att det är viktigt att vi ser att även kvinnor som inte har fått chansen till utbildning eller att lönearbeta har massor av viktig kompetens och kan arbeta. Det är ju inte så att man inte har arbetat bara för att man inte har kunnat lönearbeta. Det här är människor som har gjort ett mycket viktigt arbete och tagit stort ansvar.
Det är en utmaning för det svenska samhället att ge chansen till utbildning men också ta till vara den arbetsförmåga och kompetens som dessa kvinnor har med sig. Även om man inte har papper på det och även om man inte har lönearbetat tidigare är det förmågor som man har. Det är en stor utmaning att ta till vara den kompetensen och se hur den kan användas i det svenska samhället och på den svenska arbetsmarknaden.
Jag ser att en viktig väg blir att erbjuda kombinationer av utbildning och arbete. Självklart ska vi ge chansen till utbildning, men jag ser också att många mår bra av att komma ut i arbetslivet, vara på en arbetsplats och delta i ett vuxet sammanhang där man tjänar egna pengar. Det förenklar och underlättar också utbildningen och språkutvecklingen.
Ylva Johansson (S):
Tack, Amineh Kakabaveh, för debatten! Jag kan lova Amineh Kakabaveh att den feministiska regering som vi nu har ska göra skillnad också när det gäller invandrade kvinnors möjligheter på arbetsmarknaden. I går tog regeringen beslut om att ändra instruktionen för Arbetsförmedlingen och återinföra det mål som fanns tidigare om att myndigheten ska arbeta för jämställdhet och motverka en könssegregerad arbetsmarknad.
Myndigheten har fått i uppdrag att ta fram en plan för hur man ska utveckla arbetet med jämställdhetsintegrering och hur Arbetsförmedlingen i sin verksamhet ska bidra till att nå de jämställdhetspolitiska målen, som bland annat handlar om kvinnors möjligheter till makt och inflytande över sitt eget liv och sin egen försörjning. Självklart, herr talman, kommer det att krävas ytterligare insatser.
Regeringen kommer att ta flera steg för att vi ska göra skillnad på arbetsmarknaden och att det ska synas att vi har en feministisk regering.
Ylva Johansson (S):
Hanif Bali har frågat mig hur många procent av dem som kommer att delta i 90-dagarsgarantins åtgärder för unga jag beräknar kommer i arbete. Regeringens övergripande politiska prioritering är full sysselsättning.
Det är en helt central uppgift att skapa förutsättningar för fler jobb och med kraft bekämpa arbetslösheten. Det är särskilt angeläget att komma till rätta med den höga ungdomsarbetslösheten, vilket är en av regeringens högst prioriterade arbetsmarknadspolitiska utmaningar. Det är ohållbart att unga människor inte lyckas etablera sig på arbetsmarknaden. Ungdomars kraft, kompetens och kreativitet måste tas till vara för att de ska få en bra start på vuxenlivet och komma in i samhället fullt ut. Ingen ung människa ska behöva vara långtidsarbetslös.
Därför påbörjar nu regeringen genomförandet av ett ambitiöst reformprogram som syftar till att bekämpa ungdomsarbetslösheten. För arbetslösa ungdomar avser regeringen att stegvis införa en 90-dagarsgaranti. Regeringen vill sätta en bortre gräns för hur länge en ung person ska kunna vara arbetslös. Denna bortre gräns ska steg för steg kortas till 90 dagar. Införandet av 90-dagarsgarantin föreslås ske successivt från och med 2015, och med det lägger vi grunden för att unga människor ska jobba eller studera - inte vara arbetslösa.
Kampen mot ungdomsarbetslösheten förutsätter bred mobilisering och samverkan mellan bland annat arbetsmarknadens parter, kommuner och landsting, det privata näringslivet och det civila samhällets organisationer. Regeringens mål är att Sverige ska nå lägst arbetslöshet i EU år 2020, och ett centralt led i det är att motverka långtidsarbetslösheten bland unga.
Regeringens ambition är att vid en fullt ut implementerad 90-dagarsgaranti ska samtliga arbetslösa ungdomar kunna få ta del av ett jobb, en insats som leder till jobb, en utbildning eller en kombination av dessa inom 90 dagar. Detta är givetvis en stor utmaning för regeringen, och implementeringen avses därför att ske stegvis för att säkerställa kvaliteten.
Ylva Johansson (S):
Hanif Bali är väldigt upptagen med att vara inskriven i program. Vi har inte särskilt goda erfarenheter av den tidigare regeringens arbete med att vara inskriven i program, där människor i olika faser kom längre och längre från arbetsmarknaden. Den nya regeringen avser att jobba på ett annat sätt. Det krävs en kraftsamling där många fler parter än Arbetsförmedlingen kommer att vara oerhört viktiga för att klara av att bekämpa ungdomsarbetslösheten på riktigt.
Avsikten med en 90-dagarsgaranti är att alla ungdomar inom 90 dagar ska komma i arbete, åtgärder som leder till arbete eller utbildning. Det kommer att behöva ske stegvis. Det är inget man kan genomföra från en dag till en annan. Man måste successivt korta tiden, sätta en bortre gräns för hur länge vi tillåter att ungdomar är arbetslösa.
När man har uppnått en 90-dagarsgaranti är ambitionen förstås att alla ungdomar är i arbete, i åtgärder som leder till arbete eller i utbildning. Jag hoppas att en stor andel ungdomar väljer att studera, för det är ett bra sätt att skaffa sig en god grund på arbetsmarknaden, men också att väldigt många kommer att vara i arbete.
Ylva Johansson (S):
Under den tidigare regeringens period steg ungdomsarbetslösheten i Sverige till sådana nivåer att vi i dag är berättigade till EU-stöd. Jag har hittills varit på två ministerrådsmöten i min roll som arbetsmarknadsminister. Jag träffar mina kolleger från de andra EU-länderna, de som är med och betalar för att Sverige ska kunna klara av att bekämpa ungdomsarbetslösheten. Jag tycker att det är skämmigt. Jag tycker att vi borde kunna klara av vår ungdomsarbetslöshet själva.
Det är den här regeringens ambition att med ett mycket ambitiöst program se till att vi sätter en bortre gräns för den tid som ungdomar kan lämnas i arbetslöshet. Vi vill att den bortre gränsen successivt ska kortas till 90 dagar. Som jag har sagt här flera gånger måste detta ske stegvis. Det är oerhört viktigt att varje ung människa kommer i ett riktigt arbete, i en åtgärd som leder till ett riktigt arbete eller i en utbildning som också leder till arbete.
Det får aldrig bli tal om några låtsasåtgärder eller något man gör bara för att sätta någon i något slags "pysselsättning". För att säkerställa att kvaliteten kan hållas hög är det nödvändigt att samarbeta med många andra aktörer, till exempel arbetsmarknadens parter och kommunerna. Eftersom det är flera som behöver vara inblandade i att uppnå en 90-dagarsgaranti och bekämpa ungdomsarbetslösheten är det inte möjligt för regeringen att ensam tala om exakt i vilken takt det kan ske.
Vill man ha ett samarbete med andra måste man också vara beredd att lyssna på vad de andra aktörerna har att bidra med och vilka krav de ställer för att det ska kunna fungera. Regeringen kommer inom kort att inbjuda till ett sådant samarbete med både kommunerna och arbetsmarknadens parter och har för avsikt att vara pragmatisk och lyssnande, för att säkerställa att vi tillsammans kan uppnå bästa möjliga effekt för att bekämpa ungdomsarbetslösheten.
Ylva Johansson (S):
En av effekterna av att budgeten föll var att vi blev tvungna att skriva ned prognoserna för den ekonomiska tillväxten, eftersom många av de stimulanser som fanns i regeringens förslag inte kunde genomföras. Det påverkar också sysselsättningsutvecklingen. Låt mig också kommentera detta med propositioner. Jag tycker att det är viktigt att man lägger fram propositioner, men eftersom Erik Ullenhag själv har suttit i en regering vet han kanske också att det är ett beredningsarbete och att det oftast behövs en utredning innan man kan lägga fram en proposition.
Det är därför ganska naturligt att en regering som har styrt i sex månader har kunnat lägga fram färre propositioner än en regering som har styrt under två mandatperioder och som har hunnit tillsätta utredningar och också fått ta emot resultaten av dem. Det kommer propositioner; jag lovar. Avslutningsvis, fru talman, väljer jag att ta fasta på det Erik Ullenhag avslutade med.
Jag tycker att det är en konstruktiv ansats när det gäller möjligheten att gemensamt möta de utmaningar som vi har i Sverige när så många människor nu tvingas fly från helveten. Några av dem söker sig hit, men de är många i förhållande till den kapacitet vi har i Sverige. En del av det problemet syns i etableringsuppdraget, som inte var sytt för att klara så pass många människor på en gång.
Också kommunerna har stora utmaningar i att ta emot så många personer. Därför är det nödvändigt med förändringar i uppdraget. Jag välkomnar att Erik Ullenhag tycks ha en konstruktiv syn på detta. Tack för debatten!