KBLab/rixvox huggingface dataset:
Daniel Riazat (V):
I betänkandet om obligatoriska bedömningsstöd i årskurs 1 föreslås införande av just obligatoriska bedömningsstöd, i syfte att förbättra förutsättningarna för skolorna att tidigt upptäcka vilka elever som riskerar att inte nå vissa av kunskapskraven och därmed kan vara i behov av särskilt stöd. Den svenska skolan måste helt klart bli bättre än i dag på att sätta in särskilt stöd tidigt.
Denna fråga har fått stor uppmärksamhet de senaste åren, och Vänsterpartiet välkomnar att regeringen och utskottet på olika sätt vill förbättra förutsättningarna för det. Exempelvis är vi överens med regeringen om de pågående satsningarna på fler anställda i lågstadiet och förskoleklasserna, utökad specialpedagogisk kompetens och fler utbildningsplatser på specialpedagog- och speciallärarutbildningarna.
I likhet med Lärarförbundet anser vi dock att utgångspunkten måste vara att lärarna väljer ett bedömningsstöd eller använder sin egen kunskap och sina egna verktyg på ett sätt som passar den situation, grupp eller elev som är aktuell för tillfället.
När de nya bedömningsstöden har tagits fram finns det en risk att många lärare upplever detta som ännu en börda som läggs på dem uppifrån och att politiken återigen visar misstroende mot och inte litar på lärarkårens kompetens och förmåga. Förutom Lärarförbundet är Sveriges Skolledarförbund kritiska mot förslaget. Man anser att det är att börja i fel ände, som man bokstavligen har uttryckt det.
Även Skolverket är i sitt remissvar oroligt för hur ett obligatorium kommer att tas emot, mot bakgrund av de senaste årens diskussioner om lärarnas arbetsbörda och uppföljningssystemets omfattning.
Vi menar att fortsatta satsningar på lärarnas kompetens och förutsättningar att använda sina kunskaper i praktiken är det bästa sättet för skolan att tidigt fånga upp och ge stöd till de elever som är i behov av särskilt stöd och som har halkat efter i skolan. Även Skolverkets utvecklande av bedömningsstöd och bedömningsunderlag är ett viktigt arbete som bör fortsätta.
Dock kan vi inte ställa oss bakom förslaget att obligatoriska bedömningsstöd ska tas fram, och därmed yrkar vi avslag på förslaget i betänkandet och bifall till Vänsterpartiets reservation.
Daniel Riazat (V):
Jag vill inte förlänga debatten alldeles för mycket, men jag vill ställa en fråga till Gunilla Svantorp.
På vilket sätt anser man att man litar på lärarkåren, lärarnas kompetens och den utbildning de ändå har gått igenom när man inför obligatoriska bedömningsstöd på det här sättet? Som vi ser det är problemet i dag inte att lärarna inte har de verktyg som behövs för att kunna fånga upp elever tidigt.
Problemet är inte heller att lärarna inte har den kompetensen. Problemet i dag är i stället att lärarna och skolans personal över huvud taget tvingas vara mer och mer administrativa och ekonomiska tjänstemän snarare än pedagogiska ledare och lärare.
I stället för att få förtroendet att arbeta med den kunskap de besitter får de alltså arbeta med uppgifter som inte har med deras uppdrag att göra. På vilket sätt skulle detta underlättas av det obligatoriska bedömningsstödet? Vi vet att det under de senaste åren har varit stora diskussioner om den administrativa bördan för lärarna. Vi har också haft mycket diskussioner kring att vi just måste lita på lärarkårens kompetens.
Jag kan inte se att man gör det genom att införa obligatoriska bedömningsstöd, och jag vill att Gunilla Svantorp redogör för hur regeringen och Socialdemokraterna tänker i frågan.
Daniel Riazat (V):
Jag tackar Gunilla Svantorp för svaret. Jag vill dock återgå till detta med vilket förtroende man har för lärarkårens kompetens. Någonstans förstår jag absolut vad regeringen och övriga utskottet menar när det gäller att underlätta, att det ska vara likvärdigt etcetera. Det tror jag att vi alla kan ställa oss bakom.
Frågan är dock om detta är att bemöta problemet från grunden eller om det är att lägga ett plåster på någonting som måste tas tag i från grunden. Lärare i dag vet nämligen vilka insatser som behöver sättas in, men de får inte göra det på grund av ekonomiska skäl.
Alla som har varit ute på besök i en skola - det räcker med en av alla skolor - vet att det är så det ligger till, att kompetensen finns. Det finns dessutom stödverktyg för lärarna för att kunna fånga upp tidiga problem hos elever etcetera. Men lärarna är fastlåsta i de väldigt snäva och fyrkantiga ekonomiska ettårsramar som kommunerna har. Därmed kan de inte sätta in de insatser som behövs.
Jag menar att det här ger en bild utåt av att nu ska det här underlätta. Men i själva verket kommer det inte att spela någon roll, för det som styr är inte det obligatoriska bedömningsstödet, utan det som kommer att styra också i fortsättningen är ekonomin, vilket i slutändan leder till att man inte visar förtroende för lärarnas yrkeskompetens.
Det här menar jag inte att regeringen är ansvarig för, för det har pågått under en väldigt lång period. Men när ni är med och driver igenom detta är ni ansvariga för att det fortsätter att vara på det här sättet och att problemet inte angrips från grunden.
Daniel Riazat (V):
Ibland kan man fatta beslut i livet som påverkar ens familj, som att söka jobb utomlands och då ha familjen med sig.
Av den anledningen är det bra att vi har ett system med internationella skolor där barn till personer som ska arbeta utomlands bland annat har möjlighet att få sin utbildning och inte förlora flera år av den kunskap som de har rätt till.
I betänkandet och i regeringens proposition bedöms att en skärpning av rätten för internationella skolor att ta ut elevavgifter för elever vilkas skolkostnad täcks av offentliga bidrag ska göras.
Utskottet och regeringen anser också att avgifterna bör vara skäliga med hänsyn till de kostnader som är avsedda att täcka de bidrag skolorna får och omständigheterna i övrigt. Så står det uttryckligen i betänkandet. Att regeringen väljer att skärpa reglerna är välkommet, men jag anser inte att det är tillräckligt.
För att alla ska ha samma rätt till kunskap och utbildning råder avgiftsfrihet inom det svenska skolväsendet. Det kravet bör ställas på all utbildning som anordnas på grundskole- och gymnasienivå i Sverige, även i de fall där det finns behov av att placera barn i en internationell skola. Dessa skolor ska inte vara förbehållna en välbärgad elit, vilket de tyvärr alltför ofta har varit.
Vi välkomnar såklart att alla partier varit överens om att vi ska se till att förtydliga och underlätta reglerna så att eleverna inte ska hamna i kläm. Men frågan kvarstår. Om vi i Sverige ska ha en skola där avgiftsfrihet råder, varför ska då de privata internationella skolorna enligt förslaget kunna fortsätta att ta ut avgifter?
Även om lagen som sagt skärps menar vi att det är orimligt, med tanke på den historia som funnits där vissa skolor tagit ut avgifter på 100 000 kronor, att fortsätta att ha ett system där man inte sätter någon gräns för avgifterna utan enbart säger att det ska vara rimliga och skäliga kostnader. Vad är då skäliga kostnader?
Ska vi fortsätta att säga att vi i Sverige står för en skola där avgiftsfrihet råder, eller ska vi ändra i skrivningarna och säga att avgifter får förekomma om de är skäliga? Vänsterpartiets ställningstagande där är mycket tydligt. Med anledning av det jag anfört vill jag yrka bifall till Vänsterpartiets reservation.
Daniel Riazat (V):
Tack, Lena Hallengren, för redogörelsen! Vi håller med om i princip allt som står i propositionen och betänkandet, utom just den del som handlar om avgifterna. Lena Hallengren säger att kommunerna inte tar ut några avgifter.
Samtidigt ska kommunerna nu tillåtas att följa internationella läroplaner eller ett annat lands läroplan; för det mesta lär det nog bli internationella läroplaner. Då är frågan om det inte uppstår en merkostnad också för de kommunala skolorna. Och hur kommer det sig i så fall att vi vill att den ena skolan ska kunna ta ut avgifter men inte den andra skolan?
Frågan blir egentligen i slutändan varför någon skola över huvud taget ska kunna ta ut avgifter, oavsett vad det är för barn som går där. Lena Hallengren nämnde bland annat att det finns elever som inte kan vare sig hemlandets språk eller det svenska språket.
Då är frågan: Har inte alla skolor i Sverige i dag elever som inte kan vare sig svenska eller sitt modersmål, alltså barn som är analfabeter etcetera? Ska då de kommunala skolorna också börja ta ut avgifter?
Det vet jag att Lena Hallengren inte tycker, men för att få till en skola som håller fast vid de principer om avgiftsfrihet som vi har slagit fast tror jag att det är viktigt att se till att även barn i internationella skolor får gå i en skola utan avgifter.
Annars kommer vi att dela upp internationella skolor i ett B-lag och ett A-lag, och det är precis vad som kommer att hända nu med det nya beslutet.
Daniel Riazat (V):
Alternativet är inte att säga att kommunala skolor också ska kunna ta ut avgifter. Det finns ett tydligt alternativ, och det är att slå fast att det råder avgiftsfrihet i Sverige och att det är den principen vi ska följa.
Visst kan det finnas vissa merkostnader - det kan vara andra läromedel man använder, och det kan finnas ett annat slags kostnad för de elever som går på internationella skolor - men är då avgifter lösningen? Är inte lösningen snarare att vi förändrar hur resurserna fördelas ute i skolorna, så att det blir ett mer behovsanpassat ekonomiskt system än det vi har i dag?
Detta är en viktig fråga. Vi är överens om att de internationella skolorna är viktiga. Vi är överens om att de regeländringar och förändringar som görs också är viktiga. Däremot är vi inte överens om huruvida detta kommer att skapa ett A- och ett B-lag. Jag menar att detta kommer att skapa ett A- och ett B-lag.
Det har det gjort sedan tidigare också på grund av att detta med avgifter i princip har varit oreglerat. Att enbart säga att det ska vara "skäliga kostnader" sätter ingen egentlig gräns för avgiften. Det finns i dag regelverk om andra områden i skolan, där man också talar om skäliga kostnader, vilket inte har blivit lyckat.
Med tanke på att man tidigare har tagit ut hundratusentals kronor i avgifter kommer detta att bli ett problem. Vad anser Lena Hallengren, utbildningsutskottets ordförande, om detta?
Daniel Riazat (V):
Jag vill tacka Gustav Fridolin för svaret. Ända sedan 1990-talet har vi varit med om reformer i skolan som har lett till vissa bra och vissa dåliga saker. Jag tänkte fokusera på det marknadsinslag som sakta men säkert har tagit sig in i den svenska skolan.
Det har nu gått många år sedan friskolereformen, reformen med skolpeng och de reformer som kallas för det fria skolvalet. Vad har vi kunnat se under dessa år? Jo, det vi har sett är att likvärdigheten har sjunkit.
Det har kommit in giriga aktörer som har gjort enorma vinster på våra skattepengar och de resurser som var avsedda att gå till att ge elever den kunskapsnivå de har rätt till, till rimliga villkor för skolans personal etcetera. Vad har då hänt på senare tid?
Jo, det vi har kunnat se efter att Alliansen styrt det här landet i åtta år var att detta intensifierades. Vinsterna blev större, och skolan blev en marknad, precis som de ville. Självklart finns det också aktörer som har skött sig bra. Det finns exempel på kooperativ och andra stiftelser som bedriver en riktigt bra undervisning.
Men vad har vi sett den senaste tiden i närtid? Jo, vi har sett friskolor som har lagts ned. Friskolekoncerner som John Bauer har lagts ned och gått i konkurs. Academedia, som är den största friskolekoncernen i Sverige, har deklarerat att man planerar att sälja verksamheten.
Vi har också bara de senaste veckorna hört om Energigymnasiet i Täby, som av Skolinspektionen tvingats lägga ned sin verksamhet tillfälligt för att man inte uppfyller kriterierna.
Vi har nu ett läge där kommunerna redan har kompenserat friskolorna för att bedriva undervisning, och det man har sett är att de, tvärtemot det, har tagit ut vinster och på ett ansvarslöst sätt bedrivit en verksamhet där eleverna inte har fått den utbildning de har förtjänat. Att i det läget komma med domar där man säger att kommunerna återigen ska bestraffas menar vi i Vänsterpartiet är orimligt.
Kommunerna tar i dag ett större ansvar än de fristående skolorna. Vad händer när en friskola läggs ned? Jo, när det handlar om grundskolan ska man ta in eleverna i de kommunala skolorna så fort som möjligt, och det gör man. När det handlar om gymnasiet blir det många gånger till nästa läsår, men redan under innevarande läsår om det går.
Det innebär att kommunerna tar ett större ansvar för utbildningen och för eleverna än de fristående aktörerna gör. Till skillnad från de fristående aktörerna bestämmer inte kommunen exakt hur många elever som kan gå i skolan, utan de har skyldighet att se till att alla elever i kommunen får den utbildning de har rätt till.
Därför menar vi att det är orimligt att kommuner som går back på grund av bland annat den kompensation och skolpeng som ges till friskolor återigen ska bestraffas för att de inte kan hålla den budgetram som finns. Vad leder då detta till i slutändan?
Jo, det innebär att man kommer att ha ännu svårare att ta sig ur det underskott man kanske har haft under innevarande år, för det blir ju större när man tvingas överkompensera friskolorna ytterligare.
Daniel Riazat (V):
Jag vill bara kort börja med att kommentera det som Erik Bengtzboe från Moderaterna har nämnt i talarstolen. Moderaterna har återigen hamnat i ett läge där historien ska skrivas om. Alla som har varit involverade i den politiska debatten i Sverige under en lång period vet vad en hel del av dessa reformer har handlat om från början.
Vi ser resultatet av dem i dag. Det går inte att upprepa en osanning flera gånger för att den ska bli sann. Alla vi som främst har varit involverade i skolpolitiken men också i välfärdspolitiken generellt vet vad dessa marknadsreformer har lett till. Men nu ska jag gå över till det som interpellationen handlade om från början.
Jag vill återigen tacka Gustav Fridolin för hans förtydligande. Jag skulle också vilja säga att det absolut finns fantastiska friskolor. Det finns, som du säger, friskolor där eldsjälar kämpar dag in och dag ut för att ge eleverna den bästa undervisning de kan få. Men samtidigt vet vi att det är någonting som inte stämmer rent systematiskt kring detta när Sverige är världens enda land i dag som har en så pass extrem friskolereform.
Sverige är världens enda land där friskoleaktörer, som Academedia, med riskkapitalbolag i bakgrunden kan ta ut enorma vinster. Därför är jag glad över att vi har en regering som har gått med på att utreda frågan tillsammans med Vänsterpartiet för att se till att sätta stopp för de övervinster som görs inom friskolebranschen.
Jag skulle vilja prata om likabehandlingsprincipen, som Gustav Fridolin nämner i svaret. Vad är det för likabehandlingsprincip som gäller när kommuner går back på grund av att de inte kan planera sin verksamhet, eftersom friskolorna har tagit ett antal elever till sina skolor?
Var finns likabehandlingsprincipen när kommuner nu kommer att gå back ytterligare i sin budget på grund av att de återigen måste överkompensera friskolorna? Var är likabehandlingsprincipen när kommunerna alltid är skyldiga att ta hand om alla elever som behöver en utbildning men friskolorna inte är det? Jag förstår att utbildningsministern inte vill föregå en utredning.
Men det skulle vara intressant att åtminstone få ett svar på vad regeringen och Gustav Fridolin, som regeringsföreträdare och utbildningsminister, har för syn på att många kommuner i dag inte kan hantera sina ekonomiska ramar på grund av detta och att de känner en oro över vad som väntas komma den närmaste tiden.
Jag kan ta ett exempel utifrån min kommun, Falun, där det finns en stor överetablering av friskolor. Majoriteten är vinstdrivande aktörer. Detta har lett till att kommunen har haft svårare att planera för sin verksamhet och därmed, av förklarliga skäl, inte kunnat hålla de ekonomiska ramar som har funnits.
I det läget har de fått betala ut ytterligare miljoner kronor till dessa friskolor och gått back ytterligare i sin verksamhet. Det kommer att synas för lärarna när deras kollegor behöver gå. Det kommer att synas för eleverna när de inte längre har tillräckligt mycket personal. På vilket sätt anser utbildningsministern att detta är en likabehandlingsprincip? Och, återigen, vad avser utbildningsministern och den rödgröna regeringen att göra i fråga om detta?
Daniel Riazat (V):
Jag börjar återigen med att säga att jag håller med om mycket av det Erik Bengtzboe från Moderaterna säger. Självklart måste vi fokusera på hur vi kan förbättra det som inte är bra i dag och på att alla elever ska få den utbildning som de faktiskt har rätt till men kanske inte får i alla lägen i dag.
Jag håller också med om att man inte kan riva upp allting och bara starta om allt från början eller måla upp ett scenario av att nu är allt hemskt och att allting måste förändras, självklart inte. Samtidigt vet vi att vi som företrädare för olika partier har olika intressen i dessa ideologiska frågor.
Erik Bengtzboe från Moderaterna företräder tydligt den marknadsliberala sidan, vilket han får stöttning för från Svenskt Näringsliv och andra aktörer inom detta. Låt oss vara tydliga med att detta handlar om ideologiska frågor, och skolpolitiken har alltid varit och kommer att vara ideologisk. Men det viktiga här blir att ta in vad forskningen säger och vad utredare på området säger.
Man kan ju börja med att kolla på OECD:s senaste rapport, som tydligt tar ställning till frågan om det fria skolvalet och kritiserar det - för att inte tala om Skolverkets generaldirektör. Fru talman! Jag vill också kommentera det som Gustav Fridolin sa.
Jag tycker att det är viktigt att vi har en utbildningsminister som ser att kommunerna kan få överkostnader på grund av att de har ett större ansvarstagande enligt lag än vad fristående skolor har.
Men då kommer vi återigen till frågan som kopplas till likabehandlingsprincipen: Om vi nu har en regering och en utbildningsminister som anser att kommunerna i dag tar ett större ansvar, vilket leder till att de får ökade kostnader, på vilket sätt är det då en likabehandlingsprincip att man får överkompensera friskolorna, trots att kommunerna redan nu är i ett svårt läge?
Daniel Riazat (V):
Tack återigen till utbildningsministern för svaret! Det är glädjande att se att utbildningsministern delar vår uppfattning och vår syn på detta. De senaste månaderna och speciellt de senaste veckorna målas det upp ett slags katastrofbild av vad som håller på att hända i Sverige.
En kris som människor på flykt från krig befinner sig i omvandlas på något sätt till en kris för oss som har tak över huvudet och i många fall har ett arbete att gå till eller åtminstone lever i ett land som i de allra flesta fall tryggar vår vardag.
Därför menar jag att det är extra viktigt att visa: Visst kommer det många elever samtidigt. Det innebär självklart att man måste ha en helt annan organisering av detta. Men samtidigt finns det många lösningar. Om man ser till att sätta detta i system kommer det att leda till att vi inom ett par år återigen hamnar i ett läge där man inte ens ska kunna måla upp ett slags katastrofbild.
Sedan hänger det självklart också ihop med att alla kommuner bör ta sitt ansvar för detta. Som jag uppfattar det menar utbildningsminister Gustav Fridolin att man ändå är positiv till tanken att också kartlägga just de människor som redan befinner sig här sedan tidigare och som har kompetens inom olika språk. Det tycker jag är mycket positivt.
Jag tänker att just snabbspåret för nyanlända självfallet kommer att ge resultat, och det är någonting som jag ställer mig bakom, kanske lite mer på sikt. Men det som man kanske bör satsa på först och främst nu och som bör skyndas på är just denna satsning på de individer som i dag kanske går arbetslösa men som skulle kunna vara studiehandledare på sitt modersmål.
Daniel Riazat (V):
Tack till statsrådet Aida Hadzialic för svaret! Som statsrådet har berättat pågår just nu en utredning om denna fråga. Det är också lite grann anledningen till att jag ställer frågan.
Jag sitter själv i den politiska referensgrupp som får information om Gymnasieutredningens arbete. Jag vet från tidigare att vi har varit överens, och att vi fortfarande är överens, mellan Vänsterpartiet och socialdemokratin om att högskolebehörigheten ska finnas på alla program på gymnasieskolan.
Tidigare gick ungefär hälften av eleverna i gymnasieskolan på ett yrkesförberedande program. Sedan den nya gymnasiereformen infördes 2011 ser vi att det är ungefär drygt 30 procent, en tredjedel, av eleverna som går ett yrkesprogram.
När man talar med elever som gå i nionde klass och ska välja hör man att det handlar mycket om det faktum att de är rädda för att de ska behöva lägga flera år extra på att behöva plugga upp sina betyg för att därefter, om de vill, söka vidare till högskola eller universitet.
Vi vet att utbildningsbakgrund är tätt kopplad till den socioekonomiska bakgrunden - vilken socioekonomisk bakgrund och utbildningsnivå ens föräldrar har. Det kommer att påverka en för resten av livet. Vänsterpartiet vill att alla elever ska mötas av höga förväntningar när de börjar i gymnasieskolan. Historien visar just att höga förväntningar är en viktig faktor för goda resultat.
Det är inte den enda faktorn, men en viktig faktor. Den ålderdomliga föreställning som har motiverat skillnader mellan teoretiska och praktiska yrken gäller inte i dagens och framtidens samhälle. Att ha en god språkförmåga och språkförståelse är viktigt för alla medborgare som samhällsmedborgare och i arbetslivet.
Det finns ännu en anledning, förutom att Gymnasieutredningen pågår, till att jag ställer frågan. Jag förstår att statsrådet vill invänta utredningens resultat innan man tar ställning fullt ut, men jag skulle ändå vilja försäkra mig om att regeringen i det läge där det kanske finns en majoritet för en annan linje i frågan trots det står på sig och inte gör kompromisser.
För vad skulle en kompromiss i en sådan här fråga bli? Den skulle innebära att vi ändå inte når det mål som vi än så länge är överens om mellan Socialdemokraterna och Vänsterpartiet. Jag skulle därför vilja höra hur gymnasieministern ser på ett läge där det finns en majoritet för en annan linje i riksdagen.
Vi vet i slutändan att oavsett vad utredaren lägger fram för förslag blir det majoriteten som kommer att fatta beslut i frågan. Jag vill helt enkelt ha ett svar på detta.