KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sofia Amloh (S):
Tack, statsrådet, för inläggen i den här debatten! Som vi inledde med och som vi fortsätter att säga blir det ännu tydligare hur viktigt det här är. Jag ser fram emot många av de delar som ska tas fram och de ambitioner som finns. Jämställdhet omskrivs bara ett par gånger i hela slottsavtalet.
Det är tydligt här i dag att konkreta reformer saknas. Det är många svepande beskrivningar med förklaringar om att man ska komma med politik. Jag tvivlar inte på att statsrådet har höga ambitioner och tycker att det här är viktigt. Men trovärdigheten ligger i handlingar, vad man lyckas åstadkomma och hur det märks i verkligheten.
Politik är att vilja, och den nya jämställdhetsministern, fru talman, visar här i kammaren att bristen på politik är påtaglig. Jag blir väldigt orolig, eftersom vi vet att det mest motsträviga partiet när det gäller jämställhet är Sverigedemokraterna, och det är regeringens hela regeringsunderlag.
Vi behöver en progressiv jämställdhetspolitik där vi inte ska fortsätta att falla offer för skadliga könsnormer, vilket är svaret på många av de frågor som statsrådet ska analysera.
Vi socialdemokrater kommer alla dagar i veckan att sträcka ut en hand för konstruktiva samtal och samarbeten för att Sverige ska bli ett mer jämställt samhälle där de ekonomiska klyftorna sluts och där alla människor har ett jobb eller en meningsfull och trygg sysselsättning att gå till.
Jag ser fram emot att ha dessa samtal med statsrådet framöver.
Sofia Amloh (S):
Tack, statsrådet, för svaret och för att vi får debattera dessa viktiga frågor i kammaren i dag. Att börja vårterminen med detta känns extra fint. Jag ställde frågan vilka åtgärder statsrådet tänker vidta för att utrikes födda ska komma i jobb. Det gjorde jag mot bakgrund av och med ansatsen att vi behöver lyckas med att bryta den segregation som finns.
Det handlar, som också framgår av statsrådets svar, mycket om att hela samhället behöver finnas där - att det finns åtgärder och resurser för att ge socialtjänsten de befogenheter som behövs, resurser till skolan och till fritidsverksamhet och investeringar i utsatta, segregerade bostadsområden.
Det behövs lärare, fältassistenter, idrottsföreningar och andra som kan ge det stöd som behövs för att ge barn och unga den framtidstro och det mod de behöver för att drömma sina drömmar. Så långt tror jag att vi är helt överens. Men för att vi ska lyckas med detta måste först och främst fler vuxna komma i arbete. Det är helt grundläggande.
Då är det viktigt att samhället rustar människor med det som behövs för att de ska kunna vara aktiva på den svenska arbetsmarknaden - alltifrån språkkunskaper till rena branschspecifika kompetenser. Jag förstår inte riktigt varför regeringen, dessutom i de oroliga tider och den lågkonjunktur som vi befinner oss i, väljer att skära ned på utbildning och aktiva arbetsmarknadsinsatser.
Arbetsförmedlingen varnar för ökad arbetslöshet. Värst blir det i de branscher där många får sitt första jobb, vilket i sin tur ökar risken för att man fastnar utanför arbetsmarknaden - att man inte kommer in eller att det tar väldigt lång tid. I detta läge skär högerregeringen i sin budget ned på möjligheten till utbildning och omställning.
Resurserna till vuxenutbildning minskar med över 1 miljard, när vi är överens om att en av de viktigaste nycklarna till frihet är arbete. Den framtidstro som skapas hos barn och unga när de ser föräldrarna gå till jobbet tror jag inte ens går att värdera.
Vi kan inte mäta hur viktigt detta är; det är ovärderligt. Jag vet alltså inte varför regeringen väljer att skära ned på just det som vi vet behöver göras. I årets budget skär regeringen och Sverigedemokraterna ned på den aktiva arbetsmarknadspolitiken och de insatser som krävs.
Arbetsförmedlingen får mindre pengar och därmed sämre möjligheter att hjälpa människor att komma ut i jobb - eller om det är utbildning som behövs. Som om inte detta vore nog skär man också ned på platserna inom vuxenutbildningen. Det handlar om flera miljarder. Varför gör man det i dessa tider, när vi vet att arbete leder till att vi också får förutsättningar att bryta segregationen?
Sofia Amloh (S):
Jag uppskattar statsrådets resonemang och fortsatta inlägg i debatten. Statsrådet tog upp alla insatser som krävs. Vi behöver ha en aktiv, rörlig och kreativ arbetsmarknad där det finns möjligheter att göra en omställning, framför allt i dessa tider. Det är lågkonjunktur och inflation.
Det kommer att vara tufft - riktigt tufft. Jag tror att detta är början - eller fortsättningen - på de vågor som vi har haft tidigare med pandemin. Nu kommer vi in i en helt annan situation. Då behöver det finnas både ett, två och tre olika alternativ för att rusta människor. Det behöver finnas en hel färgpalett.
Då kan vi inte gå in och se till att det blir färre platser, färre möjligheter och smalare alternativ. Tvärtom - vi behöver öppna upp det här. En del av detta är att rusta människor med det svenska språket. Det finns olika sätt att lära sig och ta till sig. Vi behöver skapa alla förutsättningar som går att skapa.
Varenda människa som kan komma ut och lära sig språket eller vara med och bidra ska göra det. Detta är vår gemensamma uppgift, inte minst politiskt. Jag tycker att parterna tar en stor del av ansvaret och gör sitt jobb med omställningsstudiestödet och så vidare. Här finns det bra möjligheter.
Men politiken behöver vara minst lika aktiv - kanske aktivare än någonsin. Jag kan även ta upp ett annat exempel. Riksdagen har satt mål för integrationen i Sverige.
Ett ganska viktigt exempel, som har gjort skillnad, är bosättningslagen. Den kom på plats 2016, har jag för mig. Riksrevisionen har gjort en rapport som visar att det har blivit bättre. Det går snabbare att etablera sig. Detta har haft goda effekter. Jag skulle jättegärna vilja veta hur statsrådet tänker när det gäller denna reform.
Är det någonting som regeringen vill ändra på? Vill regeringen ha kvar den?
Sofia Amloh (S):
Tack, statsrådet, för svaret! De frågor som jag har ställt till statsrådet är vilka åtgärder statsrådet tänker vidta för att fler utrikes födda kvinnor ska komma i arbete, om ministern avser att behålla de subventionerade anställningar som riktar sig till personer med svag förankring på arbetsmarknaden och, om inte, varför.
Bakgrunden till att jag ställt dessa frågor är bland annat att ett av de sex jämställdhetsmålen är den ekonomiska jämställdheten. Det är helt grundläggande att kvinnor har ett arbete att gå till för att vi ska nå ekonomisk självständighet.
Men det är inte en garanti för att vi ska uppnå ekonomisk jämställdhet, för det är fler faktorer som spelar in. Men det finns en förutsättning om man har ett jobb och en egen försörjning att stå på. En stor andel av dem som har varit utan arbete i mer än 24 månader är utrikes födda kvinnor med kort utbildningsbakgrund.
Det handlar om människor som oftast inte vill något annat än att ha ett jobb och som också förstår hur viktigt det är med den ekonomiska självständigheten och vilka möjligheter det skulle öppna upp i livet. Men de behöver också stödet att kunna ta ett arbete och komma till jobbet. För att bryta segregationen och öka jämställdheten måste fler utrikes födda kvinnor komma i arbete och därmed ges makt och frihet över sitt eget liv.
Det kan behövas fler steg tills man har det där riktiga jobbet, och då tycker jag att de där insatserna innan är det viktiga. Extratjänsterna, som framför allt har vänt sig till utrikes födda kvinnor, har alltså varit ett viktigt verktyg för att lyfta människor ur långtidsarbetslöshet och ge dem en chans att komma in i jobb och egen försörjning.
Hälften av dem som hade en extratjänst var utrikes födda kvinnor. Dessa kvinnor fick genom extratjänsten en möjlighet att faktiskt kanske komma ur en isolering i hemmet och komma till ett sammanhang. Det är ett väldigt viktigt första steg.
Och jag tror, och jag vill nog hävda att det finns fler som dessutom vet, att detta har haft en stor betydelse för att till slut komma till en anställning som inte är subventionerad. Det är helt klart viktiga steg.
Det finns forskning som bekräftar vikten av subventionerade anställningar för personer med svag förankring på arbetsmarknaden, så varför ska man ta bort extratjänsterna, om det nu är ytterligare en färg i paletten som Arbetsförmedlingen och andra efterfrågar?
Vi behöver fler verktyg, inte färre, för att hitta rätt och ta de steg som krävs. Varför finns de inte med i er budget utan bara i vår skuggbudget?
Sofia Amloh (S):
Jag tror absolut att det finns goda ambitioner från statsrådet på detta område, kanske den bästa ambitionen från hela regeringen vid en jämförelse.
Jag har sett att det i statsrådets parti, Liberalerna, ändå finns genomarbetade politiska förslag för detta, för integration och för människor i arbete. Men dessa ambitioner behöver också synas i budgetposter och i faktisk politik.
Vårens propositionslista från regeringen med reformer som vi ska ta oss an här i riksdagen ekar ganska tomt. Jag tror att det finns en om detta. Statsrådet beskriver i sitt svar de tre stora reformområdena som man ska ta itu med. Men när kommer det att ske? Det behöver ändå ske något nu.
Det behöver synas i faktisk och praktisk politik i konkreta förslag och i faktiska reformer. Men det blir inte så trovärdigt när man ser att det faktiskt är fråga om nedskärningar. Jag förstår att man kan dra ut denna tidsaxeln när det gäller vad som händer i verkligheten och i omvärlden och när det gäller hur budgetposter har sett ut och så vidare.
Men just nu har vi gått från år 2022 till 2023 då vi ser att det blir mindre i en tid då det behöver vara mer. Det finns en rad saker jag är orolig för. Jag tänker lyfta fram en sak till här.
Flera av regeringspartierna har tidigare förespråkat och demonstrerat att de vill återinföra ett vårdnadsbidrag. Det skulle leda till att fler utrikes födda kvinnor skulle få bidrag för att stanna hemma och ta hand om barn i stället för att vara aktiva på den svenska arbetsmarknaden.
När den socialdemokratiskt ledda regeringen avskaffade vårdnadsbidraget innebar det en väsentlig skillnad för att kvinnor skulle komma in på arbetsmarknaden. Jag vill adressera denna oro till statsrådet. Behöver jag vara orolig? Hur ser statsrådet på att den regering som han ingår i nu kanske ska införa en barnomsorgspeng eller liknande bidrag?
Det skulle vara riktigt förödande. Hur ser statsrådet på det?
Sofia Amloh (S):
Tack för debatterna som vi har haft den här eftermiddagen. Det känns väldigt uppfriskande och bra för den här vårterminen. Jag ska avrunda debatten med mitt slutanförande. Jag nappar lite på det som sas om att det är tomt i lådorna på Arbetsmarknadsdepartementet.
Ni skulle fylla de lådorna när ni kom dit och var redo att styra landet. Det känns fortfarande som att det inte fylls på där. Det var vad jag menade med vad jag sa i mitt tidigare inlägg om att vi inte har så mycket att ta ställning till här i riksdagen.
Den här interpellationen handlar om den ekonomiska jämställdheten och vikten av ett arbete. Det handlar om identitet och självständighet och att vara någon som kan vara med att bidra. Den handlar om synen på sig själv och att kunna vara en del av samhället. Det är svårt att alltid beskriva i ord.
Jag tror att man måste se och uppleva, både hos sig själv och hos andra människor, att få det där lönekuvertet varje månad. Jag kommer själv ihåg när det inte bara var ett sommarjobb. Det var inte bara nu som jag fick ett lönekuvert, och inget nästa månad, utan det kom varje månad. Det är oslagbart och viktigt för att få människor att växa. Jag vidhåller fortfarande att nedskärningar är nedskärningar.
Det går inte att komma ifrån det. Det tror jag också att statsrådet förstår. Det kommer vi att påpeka och vara tydliga med från oppositionen. Det är inte okej att göra det nu. Socialdemokraterna är ett arbetarparti. Det är vårt dna när det kommer till de här frågorna. Vi kommer inte att släppa en millimeter, framför allt inte i en lågkonjunktur. Vi ska göra allt som krävs.
Det hoppas jag att även statsrådet tänker göra.
Karin Engdahl (S):
Tack för frågan, Magnus Jacobsson! Du visste ju redan innan du ställde frågan att jag efter att ha suttit i riksdagen i typ fem dagar har lite svårt att gå in på detaljerna kring just avvägningen mellan järnvägssatsningar och vägsatsningar.
Jag kan inte här i talarstolen svara och stå och lova något om det som du frågade om, men det finns andra socialdemokrater i trafikutskottet som kan svara på detta betydligt bättre. Därför vill jag inte snurra in mig i någon argumentation eller ge svar om just den specifika frågan.
Karin Engdahl (S):
Magnus Jacobsson frågar om det här med körkort. Utifrån det som står i betänkandet som vi i dag debatterar finns det oerhört många saker som man behöver fundera på. Givetvis ska jag säga till dem i trafikutskottsgruppen som är socialdemokrater att vi ska diskutera frågan.
Jag håller med dig, Magnus, om att när det handlar om trafiksäkerheten märker vi hur A-traktorer börjar bli ett problem både för förarna själva och för trafikanter runt omkring när det till exempel blir idiotomkörningar eller de själva inte sitter bältade. Det finns oerhört mycket att göra med det här.
Det är också väldigt mycket på gång när det gäller både besiktning och att kolla utsläpp och annat som rör A-traktorer. Det är nog absolut inte sista gången som A-traktorer diskuteras i den här kammaren.
Lina Axelsson Kihlblom (S):
Först och främst är det viktigt att veta att man kan välja bort de teoretiska delarna om de skulle tynga. Själva grundproblematiken är dock att jag hör att Sverigedemokraterna ständigt pratar om yrkesprogrammen för de skoltrötta, de skolsvaga och dem som inte passar in i systemet. Det vill jag vända på.
Utan yrkeskunniga stannar Sverige. Yrkesutbildningar är för dem som vill ha jobb tidigt. Det kanske snabbaste sättet att bli vd i dag är att gå ett yrkesprogram, skaffa sig bra kunskaper och sedan starta sin firma. Jag tror att den här reformen kommer att göra att vi får fler elever som går yrkesprogrammen. De kommer att stötta varandra.
Och för dem som är trötta på de teoretiska ämnena ska det vara möjligt att välja bort dessa. Jag vill ge ett exempel på hur det har varit fram till nu. Sofia läser till bagare, och hon och en till var de enda som ville ha denna möjlighet att gå till ett högskoleprogram senare. Därför blev det väldigt svårt för rektor och övriga lärare att se till att de fick det.
De valde då att avbryta utbildningen. Nu ger vi alla en möjlighet att passa in. Yrkesprogram är inte för de skolsvaga och de skoltrötta. Det handlar om alla. Det handlar om att få börja ett bra och meningsfullt arbetsliv tidigt och att faktiskt kunna få jobb.
Lina Axelsson Kihlblom (S):
Det är väl ganska tydligt att Patrick Reslow är den ende som har den här infallsvinkeln. Det säger väl någonting. Det vi vet i dag är att det finns många som skulle vilja ha gått ett yrkesprogram men som inte riktigt vågade. Man vill hålla dörrarna öppna. Man vill inte bli inboxad i att vara "den skolsvaga". Man kanske ändrar sig genom livet.
Man vill kanske kunna börja en högskoleutbildning senare i livet, när det passar. Man vill ha dörrar öppna, men man kanske också vill få ett jobb. Nu tvingar vi in dessa personer på teoretiska utbildningar där de har svaga möjligheter att komma till sin rätt. Det är väl bättre att vi har den här möjligheten: att gå ett yrkesprogram och få en högskolebehörighet. Jag förstår inte vad det här handlar om egentligen.
Ökade möjligheter till grundläggande behörighet för elever på gymnasieskolans yrkesprogram Därför blir jag lite förvånad när jag tänker på Sverigedemokraternas väljare. Korta yrkesprogram, som ingen inom branschorganisationerna vill se, vill Sverigedemokraterna ha - korta yrkesprogram som boxar in människor så att de har få möjligheter att senare i livet ta sig vidare.
När vi frågar branschorganisationerna om de vill se tvååriga yrkesprogram säger alla nej. De vill ha välutbildade människor som både kan läsa och skriva och har yrkesskicklighet.
Därför är det viktigt att vi har en utbildning som inte stänger ute många ungdomar från yrkesutbildningar utan öppnar upp dessa för fler, så att vi slipper bli beroende av arbetskraftsinvandring eller att svenska företag flyttar utomlands därför att det finns en brist i Sverige.
Lina Axelsson Kihlblom (S):
Det är väldigt svårt att tala med någon som inte har någon sorts insikt om problematiken. Det är väldigt, väldigt svårt. Jag kan till och med ge namn och datum, fru talman, på när jag har ringt till partier. Jag hör att de har svängt lite i frågan nu och också med att i framtiden vilja tala om detta.
Vi har hela tiden sedan ärendet förbereddes i Skolkommissionen, som jag själv var ledamot av, och under hela tiden haft det på remiss. Det är delvis en produkt från januariavtalet. Det har varit ute på remiss, och det har diskuterats vitt och brett i medierna. Nu säger man sig vara så besviken över att man inte har fått ett samtal från just mig. Jag tillträdde i december.
Det är uppenbart att det är ett problem. Alla ser att det är ett problem, och vi har en lösning på det. Hur många ursäkter behöver man för att acceptera det? Jag tror att det inte är fråga om att man inte ser problemet. Man tycker nog egentligen att det är en bra lösning. Problemet ligger i hur man ser på likvärdighet.
Vissa partier kanske inte ens tycker om de kommunala skolorna. Jag blir så förvånad när jag möter moderata ledare som inte ens tror på välfärden på den kommunala skolan. Självklart vill man ha ett incitament för föräldrar och barn att välja just en fristående skola. Det finns någonting där med marknadsmässigheten och samhällets viktiga uppdrag.
Här har marknadsskolan förstört Sverige lite som skolland. Det är en viktig pusselbit att ta tillbaka den.
Lina Axelsson Kihlblom (S):
Varje gång jag träffar Lars Hjälmered är det samma visa. Det handlar till sist om att man inte tror eller vill att alla ska ha samma chanser och samma möjligheter. I Lars Hjälmereds skola vill man ha sortering. Låt den starka vinna och den svaga slås ut och väckas av någonting.
Det handlar om ett marknadstänk och att kommersiella aktörer ska kunna göra pengar på svensk skola. Det är det enda jag hör varje gång vi försöker att begränsa det. Vi säger till exempel att vi vill att alla ska kunna välja alla skolor på lika villkor. Då inser man att man inte kan göra lika mycket pengar längre.
Är det så att kommunala skolor får ett ökat anslag för att de har ett större ansvar och man måste ta det från de fristående skolorna förstår man att man inte kan göra lika mycket pengar längre. Jag tycker att Lars Hjälmered ska vara öppen med vems ärenden han springer och om han verkligen vill att alla ska kunna gå i samma klass och ha samma möjligheter.
Jag läste en gång på Twitter en moderat som skrev: Nu har jag skaffat mig en bra utbildning och en bra inkomst. Har jag då inte lite rätt att sortera i umgänget och i möjligheterna för mina barns framtid? Det är då till skillnad från de barnen som kanske har föräldrar som inte har den möjligheten. Här skiljer vi oss åt. Jag tycker att svensk skola ska ge samma möjligheter. Jag kommer själv från ett litet brukssamhälle. Jag vet precis vad bruksmentaliteten innebär.
Den innebär att man tror på att alla har lika möjligheter, men vissa behöver lite mer hjälp. Att de kommunala skolorna i dag får mindre pengar för det större ansvar som de har tycker jag är djupt orättvist. Det är beklagligt att Moderaterna prioriterar vinst före elever och lärare.
Lina Axelsson Kihlblom (S):
Personangrepp - det är väl det man tar till när man inte har så mycket egen politik. Jag skulle bara vilja fråga Patrick Reslow vad hans väljare egentligen tjänar på ett marknadsskolesystem som systematiskt sorterar bort de föräldrar som inte har högskoleutbildning och deras barn.
Det är ett system som systematiskt sorterar bort de elever som hamnar på de kommunala skolorna och som kanske inte har föräldrar som kan skjutsa. Det kan vara barn till de föräldrar som inte hade möjlighet att ställa barnen i skolköerna i tid.
Framför allt undrar jag vad Patrick Reslow tänker kring att 1,3 miljarder av våra skattepengar har gått till något annat än de skulle. Vi betalar alla kommunalskatt, och 1,3 miljarder av dessa pengar gick inte till elever och lärare som de skulle. Det heter elevpeng, men det blev allt annat. Det här är saker som Patrick Reslow helt och hållet står bakom.
Det kanske är ett pris man får betala om man ska sitta med Uffe i finrummet, men det får en konsekvens. Det handlar om många av de vanliga väljare som jag tycker att jag representerar eftersom jag själv inte har akademiker till föräldrar och eftersom jag har gjort en lång resa på många olika sätt.
Jag blir lite förvånad över att man så starkt försvarar ett marknadssystem som segregerar, sorterar och faktiskt skapar en stor splittring i samhället. Det är egentligen det jag vill säga. Det är inte dålig debattretorik, utan det handlar om att man har en annan erfarenhet av skolan efter att ha jobbat i den i väldigt många år.
Lina Axelsson Kihlblom (S):
Återigen hör vi personangrepp och några andra saker. Jag undrar om Sverigedemokraternas väljare skulle ha uppskattat de här 2 200 lärarna som tappet från skattemedlen skulle motsvara. Det är faktiskt skattepengar som går till något annat. Jag undrar vad de skulle säga om det. Det är också så att forskning visar att skolkön segregerar i samhället.
Skolkön segregerar, för det är bara en viss samhällsklass som har tid att redan på BB ställa sina barn i kön. De som får barn tidigt och kanske gör en bostadsresa, de som har adopterade barn eller de som behöver byta ort har inte samma chans att välja skola som de andra. Det här vet alla. Beprövad forskning visar det.
Vi vet också att när Skolinspektionen undersökte hur man tillämpade reglerna för skolkön visade det sig att det var väldigt många friskolor som inte riktigt visste hur de skulle tillämpa reglerna. Och Skolinspektionen har inte ens insyn; det finns ingen offentlighet i hur skolköerna används.
Forskning visar också att det finns fall där man diskriminerar barn till föräldrar som har lägre utbildningsbakgrund. De som inte har akademiker till föräldrar får alltså sämre bemötande i skolkön än de som har det. Jag vill bara upplysa om detta. Men Sverigedemokraterna sätter sig ständigt emot alla reformer för att få en svensk skola där alla har lika chans.
De säger nej. De har ju också bytt ståndpunkt i frågan sedan tidigare. Sverigedemokraterna var för att ta bort vinsterna och ville se en svensk skola som är till för alla elever. Men de har bytt sida, för de prioriterar kapitalet.
Lina Axelsson Kihlblom (S):
Jag kom hit i dag för att tala om betänkandet Ökad likvärdighet mellan skolhuvudmän . Jag har också försökt hålla mig till det. Men jag träffas gärna och pratar om skolvalet, om den läroplan och det betygssystem som Liberalerna införde 2011. Redan 2012 såg man ökad psykisk ohälsa. Man såg hur segregationen och kriminaliteten ökade.
Jag kan gärna prata om resursfördelningen, och jag kan gärna prata om andra aspekter som är problem i svensk skola. Jag är glad att Fredrik Malm lyfter upp frågan om ordning och reda i skolan. Där har vi väldigt viktiga förslag som vi har lagt på bordet. Vi har också lagt fram förslag kring resursskolor och hur saker ska resurssättas.
Vi har tillfört nästan 7 miljarder till svensk skola sedan 2014, och det jobbar 38 000 fler i skolan än då. Vi har lappat och lagat ett skolsystem som Liberalerna var med och införde 2011. Men marknadsskolan har nått sin ände, och det vet det svenska folket. Det är därför en röst på Skol-Liberalerna är en förlorad röst.
Under min tid som statsråd har Liberalernas åsikter om och insatser för skolan varierat väldigt stort, alltifrån att det var okej med kjolmätning på skolgården till att man nu, senaste veckan, vill börja titta på att inte pengarna ska rinna bort från välfärden.