Beatrice Ask (M):
Jag blir beskylld för att gömma mig bakom olika argument. Jag kan säga att i denna fråga tänker jag över huvud taget inte gömma mig. Jag diskuterar mycket gärna den och många andra. Däremot uppfattar jag att Sara Karlsson själv försöker komma ifrån diskussionen om Reva, det som har hänt i Stockholm och har förekommit i medierna i flera dagar, genom att börja tala rent allmänt om utredningar, polisens resultat och så vidare.
Av tidsskäl tänker jag fokusera på det som rör verkställighetsarbetet. Det är viktigt, och det är oerhört känsligt. Detta handlar ofta om människor som har flytt från sina länder och kanske har lämnat dem med stora trauman bakom sig. De får saken prövad, de mår inte bra och de har kanske farit illa också här i Sverige. Detta är oerhört viktigt, så smit inte ifrån diskussionen!
Jag här helt säker på att vi måste ha ett anständigt verkställighetsarbete också när migrationsprocessen har fungerat och genomförts på ett vettigt sätt. Detta ska naturligtvis också granskas. Det är inte så att polisen nu prioriterar att ägna sig åt avvisningar och utvisningar. Om man påstår det är man ute och cyklar.
57 procent av polisens resurser - och det är en ökning - används till utredning och lagföring av just den typ av brott som Sara Karlsson nämnde. Huvuddelen av pengarna går till detta. 0,5 procent används till verkställighetsarbete enligt den bedömning som Rikspolisstyrelsen gör.
I denna lilla del har regeringen sagt: Kan ni vara snälla och samordna er med Migrationsverket och Kriminalvården för att se om ni kan korta tider och försöka göra detta arbete lite bättre? Vi har en balans på 20 000 människor varav ungefär hälften finns på olika anläggningar som Migrationsverket står för. Resten vet vi inte riktigt var de är, men de är förmodligen någonstans i Sverige.
Detta är ett växande problem i en värld där människor flyr och söker tröst och trygghet någonstans. Då är det viktigt att ett anständigt land som vårt har rimliga processer och prövar varje ärende rättssäkert och seriöst. Men när beslut är fattat måste de som inte har skäl att stanna i Sverige åka hem, hur jobbigt det än kan vara.
Annars får vi inte plats och möjlighet att ta emot alla de andra som behöver hjälp, stöd och skydd enligt alla regler. Det är här som denna lilla verksamhet på 0,5 procent av polisens arbete ligger. Det är här man har diskuterat det som har gjorts i Stockholm specifikt. Det är en mycket liten del av det arbete som bedrevs. Det jag säger är att reglerna är tydliga och uppenbara.
Man kan inte gå omkring och kontrollera folk därför att de är brunögda, har svart hår, pratar konstigt - det vill säga inte svenska - eller avviker på något annat sätt. Man ska ha särskilda skäl. Det ska finnas en misstanke om något - att personen har begått ett brott eller någonting annat som verkar knepigt. Då har man tillåtelse att pröva detta. Jag tycker inte att det är särskilt svårt. Men det finns situationer när det för polisen är besvärligt att göra en bedömning.
Jag tycker att det är viktigt att sådant granskas. Många människor som möter poliser i olika sammanhang kan tycka att det är besvärligt. Det är viktigt att de vet att man kan få frågan prövad hos Justitieombudsmannen eller hos Rikspolisstyrelsens avdelning för sådana här ärenden. Riksdagen känner till att vi också i särskild ordning nu har gett Polisorganisationskommittén ett uppdrag att utreda om vi behöver ett fristående organ för att granska polisens verksamhet.
Om det finns ett behov av det ska man också komma med ett förslag till hur ett sådant organ ska se ut. Vi fuskar inte med dessa frågor. De är viktiga, och det är inte en huvudprioritering. Men det är ur mänsklig synpunkt centralt att detta sker på ett effektivt och fokuserat vis.