KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carina Hägg (S):
Jag vill understryka vikten av interpellationen som Luciano Astudillo har ställt. Jag är mycket bekymrad över svaret från näringsministern. Jag hade förväntat mig ett annat svar. Jag hade också förväntat mig att regeringen hade tagit del av de granskningar som konstitutionsutskottet gjorde under förra mandatperioden men även längre tillbaka i tiden där uppgifterna som framskymtar i interpellationssvaret är belysta, granskade och lagda till rätta.
Jag tycker att vi borde kunna avföra det från denna diskussion när det finns så mycket fakta.
Jag får en känsla när jag läser svaret att den argumentation man har fört för en inre mobilisering inom högeroppositionen har man själv fallit offer för och att man har läst för mycket av den så kallade smutskastningsgruppens information som har tagits fram i syfte att hävda sin egen kompetens i förhållande till den dåvarande regeringssidan.
Man kan ha argumenterat så länge att man inte ens i regeringsställning förmår att ta sitt ansvar för att leda landet och se till att vi inte bygger klyftor och att vi respekterar människors olika uppfattning. Har man gått på en ungdomsdans i ett ungdomsförbund någon gång ska det inte väga tyngre än att man har en saklig kompetens på ett område.
Det är en farlig väg man är ute på när man ska rensa ut människor som har en annan politisk uppfattning och när man inte respekterar tjänstemannarollen. Det bidrar till den ryktesspridning som florerar om att regeringstjänstemän sitter och googlar. Hittar man en socialdemokrat eller någon som någon gång har varit på något annat möte än inom högeralliansen blir denne sittande vid sitt skrivbord utan arbetsuppgifter.
Det är en obehaglig stämning som börjar sprida sig, och Maud Olofsson bidrar till den genom sitt svar i dag. Respektera människors politiska uppfattningar! Respektera att man vill bygga broar, att man vill vara delaktig i hela samhället och att man har en oberoende tjänstemannaroll! Alla har rätt att ha en politisk uppfattning men också rätt att bli respekterade för det uppdrag man har.
Är det detta Maud Olofsson har menat när vi hört henne tala om "avsossifieringen"? Är detta avsossifieringen - att rensa ut människor som inte har bekänt sig till högeralliansens dokument, så här långt inkomna och kommande? Det vi har sett med Lars-Olof Pettersson har ju varit ett oroväckande fall, men jag misstänker att det är toppen på ett isberg.
Det är bekymmersamt med den här tystnaden, oron och den brist på respekt som många människor känner i dag inom offentlig förvaltning, bristen på respekt för deras arbete men också för att de på sin fritid vill bedriva ett samhällsengagerat intresse.
Men till sist, Maud Olofsson: Är detta ett exempel på vad regeringen menar när man talar om avsossifiering, och hur kommer man vidare att omsätta det uttrycket i praktisk politik? Det här är ett exempel men hur kommer man att gå vidare från regeringens sida? Detta är mycket djupt oroande.
Carina Hägg (S):
Jag blir mer och mer förvånad allteftersom den här interpellationsdebatten fortskrider. Jag är van vid att en interpellation ofta leder till ett klarläggande. Man förstår varandra bättre. Man byter argument. Missförstånd kan redas ut och man kan hitta vägar att tillsammans - även om det inte är precis hand i hand - betrakta en problematik eller frågeställning. Här är det ju precis tvärtom. Här vidgas klyftorna.
Jag menar att Sverige är ett för litet land för att man ska bygga murar och gräva vallgravar mellan opposition och regering. Vi behöver samverka i många frågor för att kunna förbättra Sverige ytterligare. Jag får bekräftat att det här handlar om en politisk utrensning. Regeringen har bestämt att man ska överpröva de granskningar som har varit tidigare.
Man överprövar konstitutionsutskottets granskningar. KU är till för att granska regeringar. Det är inte till för att regeringar ska granska konstitutionsutskottet. Om vice statsministern och näringsministern har fått den bilden är den fel. Den information som har granskats, dessutom på felaktiga grunder, behöver vi ju inte upprepa här.
Det som Lars-Olof Petterson, som jag aldrig har träffat, har blivit utsatt för genom presskonferensen, presentation på hemsidan och uttalanden som upprepas här, i stället för att man gör ett tillrättaläggande och ber om ursäkt, är ren kränkning av en person. Det är inte värdigt en regering. Det är inte värdigt statsrådet att bete sig så mot en enskild medborgare i Sverige.
Det är helt klart att den felaktiga Lars-Olof Pettersson som var fackligt aktiv aldrig skulle bli tillvaratagen med sin kompetens på områden där han själv upplever att regeringen borde inse att han har kompetens. Näringsministern har inte dragit sig för att gå med blommor och positiva uttalanden till personer som är beredda att undergräva kollektivavtal och fackliga rättigheter.
Skulle det inte vara på sin plats att Maud Olofsson gick med en blomma till Lars-Olof Pettersson och bad om ursäkt för det som har skett och som nu upprepas i uttalanden som är kränkande?
Carina Hägg (S):
Man skulle kunna diskutera hur man har tagit fram rapporten och brister i analysen under en ganska lång stund här. Jag tycker inte att det här är rätt tillfälle. Nu handlar det ju om att försöka tydliggöra den svenska linjen och den svenska regeringens synpunkter i den här så viktiga frågan. Men vi kan ta den diskussionen vid ett senare tillfälle, kanske utanför kammaren. Jag är väldigt glad att det är flera män som tar del i den här debatten. Det handlar ju också om män och vilken syn man har på män.
Det händer att mina kolleger från Tyskland och andra europeiska länder säger att det inte går att ha den lag vi har i Sverige, och man säger det här på öppna sammanträden och inte i slutna rum. Man menar att så kan man inte ha det, för då måste de svenska männen åka till Baltikum och förlusta sig. Man har alltså en syn på män som går ut på att de inte kan behärska sina lustar och att det här handlar om en sexuell relation. Det handlar om makt över kvinnor.
Den här synen på män i kombination med föreställningen om den lyckliga horan är någonting som vi måste bekämpa och motarbeta när vi hör det och när det kommer upp. Vi kan inte låta det komma in i konkreta beslut och ställningstaganden som vi skulle kunna ställa oss bakom. Det är ju alldeles omöjligt. Justitieministern talar om på vilket sätt vi ska föra ut de här frågorna, på vilket sätt vi ska debattera och hur vi ska hävda ett svenskt synsätt och vår svenska sexköpslag.
Det kan vi alltid fundera på, men det viktiga är ju att vi inte backar när vi möts av de här inställningarna, de här argumenten och de här förslagen, som regeringen gjorde i Genève och som Göran Lindblad gjorde i Europarådet, vilket har fått de här konsekvenserna.
I rapporten markerar man att det är olagligt att utnyttja minderåriga, men samtidigt vet vi ju - det är viktigt att det sägs, för det är så förfärligt att man utnyttjar barn - att man ofta börjar utnyttja ett barn. Snittåldern för att komma in i prostitution och bli utnyttjad är 14 år. Sedan blir de här kvinnorna äldre, de blir vuxna och de blir myndiga. Man måste se sambandet och synliggöra det här.
Carina Hägg (S):
Det som är positivt är att vi har fått besked om att det kommer att vara en konferens om trafficking, om människohandel, lite längre fram under mandatperioden. Då hoppas jag att vi alla har möjlighet att göra input till den konferensen. Det ska bli intressant att följa den. Det är nödvändigt att ta initiativ. Det vi har sett under den här mandatperioden är, som jag sade innan, att ratificeringen av konventionen mot trafficking har tagit över två år. Det kommer säkerligen att bli tre år. Vi finns inte med på Kreta, uppföljningsmekanismen.
Vi har också tackat nej till att samverka med de nordiska länderna, som har erbjudit oss att komma med genom deras försorg i efterhand. Vi har inte nominerat någon eller varit aktiva i EU:s grupp mot trafficking efter det att den hade omorganiserat sig. Vi har inte nominerat till andra poster. Vi för inte in de här frågorna i arbetet med Jämställdhetsmyndigheten i Vilnius. På punkt efter punkt har vi backat.
Vi har inte hävdat sexköpslagen utomlands, och det väcker frågetecken. Det krävs att vi tar initiativ.
Vi tog initiativ genom en motion därför att vi visste att det här arbetet inte fanns med trots att vi genom bland annat Socialstyrelsens rapport Kännedom om prostitution från 2007 vet att prostitution förekommer och att det inte endast är en storstadsföreteelse, utan det finns tendenser att man flyttar ut i landet i mindre orter. På så sätt hoppas man kunna vara mer osynlig för polisens arbete.
Detta finns och vi har all anledning att anstränga oss ytterligare inför ordförandeskapet. Jag misstänker att vi även kommer att få hit personer som kommer att efterfråga prostituerade. En del av dem kommer kanske dessutom att vara "traffickerade". Det måste vi vara förberedda på. Men polisen har inte fått några instruktioner. De har inte fått några resurser. Det här finns inte med i kommunernas förberedelsearbete. Därför skrev vi motionen.
På frågan om varför vi tar upp den här frågan här och i vår motion kan jag svara att det beror på att vi saknade medvetenhet om vikten av att förbereda sig inför ordförandeskapet, vikten av att vi tar initiativ. Det kan vi inte göra dagen innan eller när människor står och knackar på dörren. Det måste vi göra nu.
Carina Hägg (S):
Jag tycker självklart att det är väldigt intressant att diskutera vad vi har gjort i historisk tid från Socialdemokraternas sida, men det är inte det den här interpellationen handlar om. Jag tycker att vi kan återkomma till sådant i seminarier där vi uppmärksammar olika viktiga saker som vi har varit med om och kanske kopplar det till olika händelser. Det kan vara FN-konferenser eller uppmärksammande av kvinnofridspropositionen som ska ske under året. Då återkommer vi gärna till den diskussionen.
Det börjar bli lite märkligt att man gömmer sig bakom Socialdemokraterna. Vi hade tidigare i veckan en debatt där vi diskuterade annat än jämställdhetsområdet. Då var det partikamrater till statsrådet som gömde sig bakom före detta statsminister Göran Perssons rygg och sade att man hade hört att någon hade sagt något. Det var ingen konkret politik.
Det känns lite märkligt och nästan ironiskt att Folkpartiet liberalerna, som tidigare har tyckt att Margareta Winberg, under hennes tid som statsråd, inte var tillräckligt feministisk utan kanske till och med borde avgå, som det krävdes i några tidningsartiklar, för att hon inte var tillräckligt feministisk, nu är ett parti som företräds av en icke feministisk jämställdhetsminister men också gömmer sig bakom Göran Persson. Visst har tiderna förändrats, och visst har debatten förändrats.
Jag tycker att vi ska hålla oss till det som Monica Green har valt att lyfta fram här i dag och att fokusera på. Monica Green pekade konstruktivt på vad som fattas och som behöver göras. Jag pekade på områden där vi har fått objektiv kritik utifrån och där vi har anledning att fundera över hur vi ska kunna vässa våra instrument.
Då går det inte att svara som statssekreteraren i Genève på uppföljningskonferensen gjorde på frågan om varför vi inte har lyckats med att få en mer jämställd könsfördelning i bolagsstyrelserna, apropå att förslaget om en lagstiftning på det området har skrotats. Statssekreteraren svarade att näringslivet inte ville. Det är inte handlingskraft.
Hur kommer man att använda pengarna så att vi åtminstone i väsentliga delar uppnår det som vi har fått kritik för utifrån, från Cedaws expertkommitté?
Carina Hägg (S):
För att kunna arbeta för en mer jämställd värld och för att kunna uppfylla Pekingplattformen och andra åtaganden kommer vi att behöva ett konstruktivt arbete som behöver ekonomiska resurser och personella resurser som stöd. Vi behöver en stor mobilisering och en stor medvetenhet bland både män och kvinnor. Vi behöver analysera samhällsutveckling och beslut ur ett maktanalysperspektiv. Vi behöver ha feministiska ögon. Detta kommer att ta tid. Vi måste vara medvetna om det.
Vi har jobbat länge, och vi kommer dessvärre att få jobba länge än, och vi måste jobba så mycket som möjligt tillsammans. Jag tolkar det som att det finns öppningar från regeringens sida att man ändå vill göra mer än det som jag talade om att jag ändå ser konturerna av. Jag hoppas att det är konturer och att vi kan fylla det med mer.
I svaret står: "Spanien kommer sedan under sitt ordförandeskap, våren 2010, att lämna rapporten till FN:s kvinnokommission inför uppmärksammandet av Peking + 15." Då kommer vi att kräva mer arbete för att den här rapporten ska kunna vara samlad och att den ska kunna vara bra och inte innebära ytterligare ett bakslag. Då krävs det mer än vad som redovisas i detta dokument.
Vi kommer också att behöva plattformar för att diskutera detta. Vi behöver nationella och regionala konferenser. Jag tänker på Europarådet. Och vi behöver ha ett internationellt avstamp utifrån Peking + 15 men också för att blicka framåt. Då räcker inte detta. Då krävs det mer.
Jag skulle gärna vilja att jämställdhetsministern här och nu också sade att hon är beredd att under sitt ansvar avsätta medel och resurser och ta initiativ för att detta arbete ska bli bra. Vi har samma ambitioner, hoppas jag, till exempel att rätten till abort och reproduktiva rättigheter ska ingå tillsammans med alla de indikatorer som jag pekat på.
Men jag vet att det är ett område som är särskilt svårt.
Carina Hägg (S):
Det är verkligen intressant att vi har den här debatten. Alltför många gånger när det har skett flyktingrörelser, militär mobilisering och katastrofer i Kongoregionen och i landet självt har det varit i medieskuggan. Därmed har det inte heller funnits på den politiska dagordningen. Nu diskuterar vi det här, även om vi är väl medvetna om att det är mycket som vi inte vet. Vår information sträcker sig ännu inte in över hela detta väldiga land.
Den del av Kongo jag själv har besökt mest och haft mest erfarenhet av är den östra. Där har jag haft möjlighet att närmare studera de humanitära konsekvenserna. Det är flera år sedan jag första gången besökte vård- och omsorgsinrättningar, i den mån man kan tala om att de finns. Vi har PMU:s sjukhus, Panzisjukhuset i Bukavu, stött av Sida.
Det är i dag väldigt känt och har lyfts fram som ett gott exempel, vilket det också är. Genom det har vi också fått större kunskap om de fysiska konsekvenserna och övergreppen mot flickebarn, tonåringar och kvinnor som sker i ett samhälle som har blivit så förstört och förött, både fysiskt och när det gäller människornas värderingar, som den här delen av Kongo.
Jag delar utrikesministerns bild att konflikterna i den östra delen av Kongo naturligtvis hänger samman med situationen i resten av Storasjöregionen. Vi har bristande legitimitet i landet. Vi har en maktbalans som måste förändras. Vi har forna fiender som sitter vid makten och inte kan enas och som fortfarande i grunden är fiender. Det finns många dimensioner i konflikten. Men det är utmaningar som vi måste ta oss an.
Vi har känt förhoppningar när man haft folkomröstning, när man kunnat gå till val, när människor kunnat demonstrera sin vilja att få en fredlig förändring. Samtidigt har vi sett den negativa utvecklingen, som vi måste hantera. Det vore ett viktigt besked för oss att få klarhet i hur det utvidgade mandatet ska formuleras. Vad vill vi att det ska innehålla?
Carina Hägg (S):
Jag vill upprepa att det här inte är någon detalj. Det är oerhört viktigt att vi kan hantera den här frågan så att alla barn och ungdomar får den undervisning som de har rätt till att få enligt skollagen. Jag tror heller inte att det finns möjligheter att hitta lösningar utanför det som statsrådet har ansvar för. Folkhälsomyndigheten och folkhälsoarbetet har inte fått några nya resurser som man kan använda.
Jag tror inte att man skulle kunna föra motsvarande resonemang om andra ämnen inom skolan: Det där får väl kommunen lösa med extern kompetens. Det skulle vara omöjligt. Det är bara det här ämnet man kan behandla på det här sättet. I en riksdagsdebatt våren 2008 hänvisade högskole- och forskningsminister Lars Leijonborg till den pågående utredningen om en ny lärarutbildning.
I direktiven nämndes inte sex- och samlevnadsundervisningen. När jag läste utkastet - jag har kanske inte läst det senaste - visade det sig att det bara innehöll en generell skrivning om vad alla lärare bör kunna i ämnet. Därmed riskerar den enda meningen att försvinna i mängden. Är det den meningen som statsrådet Leijonborg återigen pekar på?
Då har vi inte kommit längre genom den här interpellationsdebatten. Jag förstår att Kristdemokraterna inte heller har kommit fram dit de skulle vilja; annars hade vi inte haft den här debatten här i dag. Den tyder på att man inte har kunnat lösa ut frågan inom regeringen. Vi borde ha kunnat ha ett konkret förslag. Det borde ha legat i någon av de propositioner som vi har fått till riksdagen eller som aviserats till längre fram under våren.
Jag vet att det har kommit brev med vädjanden till utredningen att tänka om och göra sex- och samlevnadsundervisning till ett obligatoriskt moment i lärarutbildningen. Jag tycker att det vore ett rimligt och nödvändigt krav.
Nu har statsrådet Leijonborg en unik möjlighet att se till att våra unga får möjlighet att skydda sig själva mot smittsamma sjukdomar, att känna till sin egen sexualitet, att kunna göra egna livsval och att våga säga nej till inviter som de inte själva önskar. Det finns så många dimensioner i detta. Vilket ansvar vill Leijonborg ta utöver det som har aviserats i tidigare interpellationsdebatter?
Carina Hägg (S):
Det har varit väldigt intressant att delta i och lyssna på den här debatten. Det står ganska klart att det finns anledning att följa upp en del av de frågetecken som har framkommit här. Det finns säkert också annat som kan behöva få en fördjupning. Då måste vi ha en myndighetsstruktur så att vi också klarar av att utarbeta förslag till förbättringar och till uppföljning av den nuvarande lagstiftningen, för att vi ska uppnå det som också var regeringens egen målsättning med den här förändringen, att förbättra djurskyddet.
Då måste vi också kunna konstatera att så verkligen blev fallet, trots att vi kan se tillkortakommanden på personalsidan. Det är faktiskt de som ska utföra arbetet. Jag har inte fått något svar på min fråga om hur regeringen och jordbruksministern ser på utredningarna och på de direktiv som man själv har gett.
Så här långt har vi förstått att de kommer att innebära förändringar inte bara i myndighetsstrukturen utan också i antalet jobb, framför allt baserat på Jordbruksverket i Jönköping. För att kunna utföra det arbete som vi tidigare har talat om här krävs att man har stöd från en övergripande myndighetsstruktur.
Blir det stor oro, stora personalförändringar och personalminskningar kommer naturligtvis allt det vi har diskuterat och de lagförändringar som regeringen har gjort utifrån sina ambitioner att inte få genomslag och uppnå de avsedda resultaten. Jag tycker att det är angeläget att den oro som nu finns på Jordbruksverket i Jönköping kan stillas.
Om det är så som har framkommit under hand, att 100 jobb riskerar att försvinna från Jönköping, borde åtminstone varselsamordnaren få den informationen offentligt i dag. Vi som är politiker borde få den informationen och ha möjlighet att agera innan vi står inför ett faktum. Jag tycker att det här är angeläget mot bakgrund av den arbetsmarknadssituation vi har.
Det krävs att jordbruksministern genomför en informationssatsning här och börjar med det i kammaren, och det krävs ett klarläggande gentemot Jönköpings län och Jordbruksverket om hur han ser på verkets utveckling. Jordbruksverket är viktigt för att få djurskyddet att fungera.
Carina Hägg (S):
Jag representerar Jönköpings län och är smålänning. Vi brukar vara noga med pengarna. Jag kan bara understryka förvåningen över att man inte på något sätt har budgeterat kostnaderna i förväg. Det måste ändå vara så att man kan göra bedömningar utifrån andra arrangemang och utifrån vad vi vet förväntas av ett ordförandeland. Sedan får man finjustera kostnaderna allteftersom man har mer detaljkunskaper. Men visst har man haft möjlighet att bedöma det.
Det är någonting att sätta frågetecken för att man inte har gjort en bedömning av kostnaderna. Ordförandeskapet är också en viktig möjlighet att komma ut till många människor runt om i Sverige och tala om EU och att EU står för konkreta frågor.
Det är olyckligt om det viktiga arbetet ska skymmas av en diskussion om huruvida polisen kan få sin budget att gå ihop och vilka konsekvenser det kan få för samhällsmedborgarnas möjligheter att få tillgång till polisens resurser efter det att Sveriges ordförandeskap är över.
Vi hade fått en positivare bild av Sveriges ordförandeskap och EU i Sverige ute bland befolkningen om man hade hanterat den här frågan på ett annat sätt från regeringens sida. Jag läser meningen: För den händelse att ett arrangemang medför kostnader för en enskild polismyndighet kan den berörda myndigheten kompenseras för det i efterhand.
Vi har här tidigare under interpellationsdebatten hört uttalas frågetecken om den meningen. Det är inte en slump att den är formulerad på det sättet när den dessutom kommer från Justitiedepartementet. Den är säkert väl avvägd. Om det hade varit självklart att man skulle få täckning för de kostnader man har i samband med ordförandeskapet och arrangemangen hade den formulerats på ett annat sätt.
Den här meningen skapar ytterligare frågetecken om hur man ska finansiera sig under ordförandeskapet bland polismyndigheterna men också om vilka konsekvenser det får på lång sikt.
Carina Hägg (S):
Så här långt i debatten känner jag inte att vi har fått svar på frågorna. Inte heller har jag fått svar på frågan om den dialog som kulturministern hänvisar till som fortgår mellan de aktuella kommunerna och regeringen. Vad är det i de dialogerna som kulturministern är beredd att omsätta i konkret handling?
Det skulle vara ett viktigt besked som kan komma ut ur den här interpellationsdebatten. Likaså skulle det vara intressant att få veta om ministern ser en möjlighet att konkret stödja ekonomiska insatser till den ekonomiska förening som kommunerna har aviserat att de ska sätta i sjön. Här kommer att krävas insatser.
Jag vill understryka att det nu är ett mycket speciellt läge. Det är bråttom. Därför krävs det att man agerar och lyssnar på varselsamordnarna i regionerna. Nu har regeringen tillsatt dem. Även om det inte här är fråga om enbart kulturministern agerar regeringen som en helhet. Ska man inte lyssna på dem? Varför har dessa personer tillsatts?
Varför har man efterfrågat förslag från dem om de inte kommer att tas till vara? Dessa frågor vävs samman. Det gäller näringspolitik, arbetslöshetsproblem och den finansiella krisen när det är svårt att få de bankkontakter som kan finnas i andra situationer.
Det handlar om näringslivsutveckling, turistindustrin och inte minst den primära frågan här i dag, kulturfrågan. Så sent som i söndags var jag själv på Nordiska museet och hade möjlighet att titta på de samlingar som finns där. Jag har självfallet också varit på Smålands museum ett flertal gånger och inte minst tagit del av glasutställningarna. Jag ser att dessa samlingar kompletterar varandra.
Man kan inte säga att de här två glassamlingarna ersätter det som finns i Glasriket, utan de kompletterar varandra. Konkreta svar, kulturministern!