Stina Bergström (MP):
Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner. Jag vill också utrycka min glädje över att vi har ett enat utskott som ställer sig bakom regeringens förslag att skärpa miljöbalkens straffbestämmelse om miljöbrott i samband med avfallshantering.
Det är bra att det blir tydligt att straffbestämmelserna i lagen gäller all hantering av avfall som kan medföra en förorening som är skadlig för människor, djur och växter. Jag vill i den frågan instämma i vad Maria Strömkvist sa i sitt anförande för att sedan övergå till att prata om en form av föroreningar som alltför sällan debatteras, även om den har debatterats en del i den här debatten, nämligen ljudföroreningar.
Herr ålderspresident! Tystnaden har blivit en bristvara i dagens samhälle. Luften fylls ofta av motorljud från bilar, tåg, flyg, skotrar, gräsklippare, motorsågar och så vidare.
När vi någon gång får uppleva att bara lyssna till vinden, fågelsången, skidans gång mot snön eller skridskons skär mot isen viskar vi hänförda till varandra: Hör du vad tyst det är? Som biologiska varelser mår vi dåligt av mycket buller i vår omgivning, både när vi är vakna och när vi ska sova.
Enligt Folkhälsomyndigheten kan buller ge sömnsvårigheter och hörselskador, försämra inlärningen och öka risken för hjärt- och kärlsjukdomar. Herr ålderspresident! Om man läser det här betänkandet skulle man kunna tro att det är ljudet från vindkraftverken som är den stora bullerkällan i dagens samhälle.
Det är det förstås inte, även om bullerfrågan självklart är något som måste vägas in - och som också vägs in - när tillstånd för nya vindkraftverk ges. Men det är inte vindkraftverken som är det stora folkhälsoproblemet i dagens Sverige. Det är bullret från trafiken. Trafikbullret i världen är ett miljöproblem med omfattande hälsoeffekter i form av hjärt-kärlsjukdomar och stroke.
Jag vill därför särskilt tacka Liberalerna, Barbro Westerholm med flera, för att de i sin motion lyfter fram den här mycket viktiga frågan och det faktum att Världshälsoorganisationen, WHO, anger omgivningsbullret som det allvarligaste miljöproblemet efter luftföroreningar. Herr ålderspresident! I dagens Sverige finns det alltför ofta en aningslöshet kring det här.
Byggbolag och kommunpolitiker protesterar vilt när de inte får bygga bostäder vid trafikerade motorleder. Det klagas på stelbenta regelverk och sägs att problemet lätt löses med ljudisolerade fasader, treglasfönster och ett bullerplank vid uteplatsen. Självklart måste vi i stället arbeta förebyggande.
I en stad där cykel, gång- och kollektivtrafik prioriteras blir det lättare att bygga bostäder utan ljudföroreningar. Med mindre trafik och tystare fordon på våra vägar minskar vi bullermattan i våra landskap. Det här är något som vi i Miljöpartiet länge drivit. Det är viktigt att vi minskar alla föroreningar i vår livsmiljö, även dem från motorljud. Herr ålderspresident!
Ett växande ljudproblem är det ökande snöskoteråkandet. Många människor som vill vara ute i naturen för att njuta av tystnaden, andas frisk luft och ladda inför kommande arbetsdagar får sina skid- och skridskoturer förstörda av buller och avgaser från snöskotrar. De senaste åren har antalet skotrar i Sverige ökat kraftigt.
Skotrarna blir också större och starkare, och områden som förut inte var tillgängliga för skoteråkare kommer man nu lätt åt. Även olyckorna ökar - liksom lavinfaran, då det har blivit en sport att köra så högt som möjligt uppför höga fjäll. Det säljs i dag snöskotrar som inte kan köras på skoterleder utan är byggda för nöjesåkning i lössnö.
Snöskotrarna orsakar också allt fler skador på känslig natur då de allt högre skoterkammarna kör ned i snön och river upp den känsliga vegetationen under snön som behöver lång tid att reproducera sig. Herr ålderspresident! Nuvarande terrängfordonslag är från 1975. Det är mycket som har hänt på 40 år.
Lagen förbjuder i princip all terrängkörning på barmark men är otydlig när det gäller körning på snötäckt mark. Lagen skrevs under en tid då terrängfordon var arbetsfordon. I dag har vi tio gånger så många snöskotrar, och många används bara för nöjesåkning. De svenska reglerna när det gäller skoterkörning är de mest tillåtande i världen.
Är det bara tillräckligt med snötäcke och inte ungskog kan man köra snöskoter var som helst utom där det är förbjudet, det vill säga på de vägar och områden som kommuner och länsstyrelser utfärdat förbud för. I vårt grannland Norge har man en omvänd lagstiftning. Nöjesåkning med snöskoter är i princip förbjuden utom på utpekade leder och områden.
Att åka på skidtur i de norska fjällen är därför en helt annan naturupplevelse än i de svenska, till gagn för den norska fjällturismen. Herr ålderspresident! Även i Sverige måste vi hitta en balans mellan dem som tycker att det är roligt att köra snöskoter och dem som vill uppleva tystnaden i skidspåren.
Detta är även en viktig fråga för markägarna och för de företag som arbetar med naturturism. LRF och Ekoturismföreningen är i den här frågan överens om att det måste bli bättre ordning på skoteråkandet.
Naturvårdsverket redovisade i juni 2014 ett regeringsuppdrag om att ta fram förslag till en strategi med etappmål, styrmedel och åtgärder som ska bidra till att miljökvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö nås.
I den redovisningen föreslår Naturvårdsverket bland annat att regeringen ska besluta om ett etappmål om hållbar terrängkörning och att en statlig utredning tillsätts för att se över behovet av förändringar i terrängkörningslagstiftningen. Naturvårdsverkets förslag bereds nu på Regeringskansliet. Det är också det svar utskottet har gett med anledning av min motion om att miljöanpassa skoterlagstiftningen.
Avslutningsvis, herr ålderspresident, vill jag uttrycka min förhoppning att beredningen får som slutresultat att det blir bättre regler för snöskoterkörningen. Jag anser att vi bör följa Norges exempel och bara tillåta nöjesåkning på skoterleder och i speciellt utpekade friåkningsområden. På det viset slipper någon dra nitlotten en av vinterns underbaraste dagar.