Lars-Axel Nordell (KD):
Ledamöter! Vi har säkert alla som deltar i den här debatten mer eller mindre rika erfarenheter av hur det ser ut för kulturskapare att kunna leva på sin konst. Min egen son till exempel målar i olja och är en mycket produktiv och driven konstnär. Men han kan inte leva på sitt konstnärliga skapande utan arbetar deltid inom hemtjänsten för att försörja sig.
Min far var däremot professionell skulptör och finns representerad i Sverige med ett sextiotal monumentalskulpturer i utomhusmiljöer från Malmö i söder till Luleå i norr. Han blev mest känd för sin barnvänliga konst där man inte bara får titta på konsten utan även känna, klättra, klänga och rutscha och på så vis uppleva konsten med hela kroppen.
Som ni förstår är det framför allt barnen som uppskattar det men också en del vuxna. Framför allt uppskattades det av blinda och synskadade elever på Tomtebodaskolan i Stockholm, som fick denna möjlighet.
Min far brann för att förmedla konstnärlig utövning till andra och var bland annat slöjdlärare för vår nuvarande kung under tidigt 50-tal. Jag fick tidigt lära känna andra konstnärer och lära mig om konstens betydelse för vår livskvalitet.
Jag fick också lära mig om realism, impressionism, expressionism och surrealism. Jag kunde inte heller undgå att väldigt tidigt lära mig vad enprocentsregeln är för något: att åtminstone 1 procent av byggkostnaden ska användas till konstnärlig utsmyckning.
Som vi ser i betänkandet har denna regel för konstnärlig gestaltning i offentliga miljöer funnits sedan 30-talet. Den har gett viktiga förutsättningar för att skapa arbetstillfällen för bildkonstnärer. Det är väldigt bra att enprocentsregeln alltjämt finns som en viktig riktlinje.
Som framgår av betänkandet har Konstnärsnämnden och Statens konstråd inlett en kartläggning av i vilken omfattning som kommuner, landsting, regioner och stat i dag ger konstnärer uppdrag som är byggnadsanknutna samt hur dessa uppdrag administreras och finansieras. Det är en mycket angelägen undersökning, vars resultat jag, och säkert många med mig, ser fram emot att ta del av.
Men samtidigt tror jag att vi kan vara överens om att konstinköpen i första hand ska grunda sig på en mer kulturpolitisk bedömning snarare än att kopplas till dagens prisnivåer på byggmaterial eller hur stora byggprojekten är vid en viss tidpunkt. Herr talman!
Om vi sedan går över till den så kallade kultursamverkansmodellen kan vi konstatera att den vilar på en viktig maktfördelningsprincip som heter subsidiaritetsprincipen. Den handlar om att vi bygger samhället nedifrån och upp och inte tvärtom, om att beslut ska ske på lägsta möjliga ändamålsenliga nivå och att nivåer ovanför har understödjande uppgifter.
Det är så det fungerar i dag när det gäller kultursamverkansmodellen. Det är också denna princip som tillämpas när det gäller frågan om medverkans- och utställningsavtalet, det så kallade MU-avtalet, ett ramavtal för konstnärers medverkan och ersättning vid utställningar.
Statens kulturråd verkar för att samtliga regioner som ingår i kultursamverkansmodellen ska skriva in i sina respektive kulturplaner att de avser att följa avtalet. Det är viktigt.
Trots att oppositionen, för att inte tala om flertalet kulturskribenter, vill utmåla regeringen som närmast kulturfientlig är det i sammanhanget viktigt att påpeka - vilket Ulf Nilsson också gjorde för en stund sedan - att man kan läsa svart på vitt att regeringen i sina budgetpropositioner alltsedan 2007 stärkt kulturområdet.
Med tidigare regeringar skedde inte samma utveckling. Det är viktigt med tillgång till konst och kultur för att en region ska utvecklas och vara attraktiv. De kulturella och kreativa näringarna är en viktig del av detta.
Alla regioner i Sverige har utarbetat egna planer eller program för de kulturella och kreativa näringarna, och inom EU-samarbetet lyfts dessa sektorer fram som väsentliga. Herr talman! Genom Skapande skola har möjligheten ökat för eleverna att få del av kulturella upplevelser, oavsett bakgrund och oavsett vilka förutsättningar de har.
Sedan årsskiftet finns nu Skapande skola även för elever i förskoleklass. När jag varit ute i landet har det här lyfts fram av kulturarbetare och människor som jobbar med kulturens utveckling, av lärare och politiker. Man ser det här som något väldigt positivt. Vi kristdemokrater tycker att detta är en stor framgång för oss.
Forskning har visat att barn som regelbundet har kontakt med kulturell verksamhet får en större förmåga att känna igen och uttrycka sina känslor. Den förmågan är avgörande för att förstå andra människors känslor och känna empati. På så sätt utvecklas barnets kognitiva kompetens.
Införandet av såväl kultursamverkansmodellen som Skapande skola har kunnat genomföras och har visat sig vara viktigt för kulturskaparna. I det långsiktiga arbetet är en ansvarsfull ekonomisk politik med en budget i balans en garant för kulturskaparnas villkor.
Sänkta inkomstskatter leder också till att konstnärernas ekonomiska situation förbättras, samtidigt som hushållens ekonomiska utrymme att ta del av viktiga kulturupplevelser ökar. Med det, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande.