Lena Hallengren (S):
Det är rätt och riktigt att staten ska ge stöd till regionerna och också har ett ansvar för likvärdigheten i vården, genom utökade statsbidrag och en bättre kostnadsutjämning. Där välkomnar jag att bland andra Vänsterpartiet röstade för det förslag som regeringen lade fram och som vann gehör här i riksdagen. Det innebär att kommuner och regioner som har det bättre förspänt får bidra med lite mer.
Detta är en viktig princip, och för en del kommuner och regioner kommer det att göra avtryck. Det blir en lite - man ska välja sina ord rätt i riksdagens kammare, för de tas till protokollet - anmärkningsvärd situation om det varje gång vi diskuterar sägs att det per definition är statens fel att en kommun eller region har underskott. Vi har inte en statlig sjukvård eller äldreomsorg.
Däremot är det klart att vi ska hjälpas åt. Detta gör vi genom ökade generella statsbidrag, genom olika överenskommelser och genom att förbättra utbildningsförutsättningarna. Vi ska vara ärliga och säga att på en del håll i landet hotas välfärden inte bara av resursbrist. Tvärtom är det så att man till och med om man har resurser kan få söka bra länge efter personal med rätt kompetens, och sedan kanske man ändå inte hittar någon.
Jag ska sväva ut lite grann och gå in på det som Karin Rågsjö pratade om i sitt anförande, nämligen äldreomsorgen. När allt fler i en kommun blir äldre och behöver äldreomsorg och det är allt färre som inte bara ska finansiera den utan också utföra den är det ett stort problem. Jag säger inte utmaning, för det låter för positivt i sammanhanget. Jag är bekymrad över hur detta kommer att ske.
Det är inte så enkelt att man bara kan skjuta till resurser, utan det är verkligen mycket svårare än så. När det gäller de olika delar av landet där man säger upp personal hoppade Karin Rågsjö över Stockholmsregionen, konstaterade jag. Det är den region där vi har den friskaste befolkningen och den högsta tillväxten. Ändå har man stora varsel. Det gör att det inte är lika enkelt att läsa den utveckling som pågår.
Jag har kommenterat det tidigare, men jag kan säga det igen: Vården behöver mer personal. Framför allt behöver man värna, vårda, uppskatta och uppmuntra den personal man har så att de arbetar kvar och ger fantastiska vitsord när det gäller att få andra att välja det fantastiska yrke som vård är. Regionerna måste ta ansvar för sin ekonomi. I Stockholm blir det en diskussion som på något sätt blir exempellös.
Där har man en miljardrullning i ena änden, och så säger man att man måste ta konsekvensen av detta i den andra. Det är lätt att halka in i olika interpellationsdebatter när de är lite snarlika och kommer efter varandra, men utan tvekan är det ett faktum att kommuner, regioner och staten går in i tuffare tider. Det är klart att vi måste göra rätt prioritering, och vi måste prioritera välfärd. Vi gjorde detta under den förra mandatperioden, och vi gör det under denna. Vi kommer att prioritera både välfärd och tillskott till välfärden.
Det är en viktig del, men vi måste också samarbeta kring kompetensförsörjning på ett mycket bättre sätt för att se till att de specialistkunskaper som behövs kommer alla till del. Vårdkompetensråd är en viktig del i att utveckla kunskapsstöd och mycket annat. Vi tillsätter en utredning för att se över sjukhusinvesteringar.
Det är intressant att man i tider med knapp ekonomi och stundande underskott gör stora sjukhusinvesteringar. Vad får detta för konsekvenser på sikt, med ökade driftskostnader? Det finns många olika perspektiv på detta, och det är inte så enkelt att komma med lösningar. Vi får nog alla fundera på och bidra till detta över tid.