Ludvig Aspling (SD):
När statsrådet Ygeman intervjuades i tidningen Expressen angående regeringens arbete mot det så kallade skuggsamhället var han för en gångs skull ärlig nog att kalla det hela ett misslyckande. Det är ju ingen nyhet, utan regeringen har fått ett antal larmrapporter som bekräftar den bilden. Jag tänkte ge statsrådet chansen att förklara lite grann hur man tänker kring denna fråga.
Orsakerna till att problemet blivit så stort är framför allt en ultraliberal migrationslagstiftning, obefintliga utlänningskontroller och en fullständigt tandlös lagstiftning mot arbetsgivare som väljer att utnyttja illegal arbetskraft.
I en granskning från Riksrevisionen från år 2020 som heter Statens insatser mot exploatering av arbetskraft står det så här i avsnitt 3.4: "Sedan 2004 har två fall resulterat i fällande domar för brottet människohandel på grund av tvångsarbete. . Sedan det nya brottet människoexploatering infördes 2018 har det endast varit ett fall där en arbetsgivare dömts för brottet."
Brottet människoexploatering är ju det som statsrådet väljer att lyfta fram som en framgång i interpellationssvaret. Riksrevisionen fortsätter: "Det är olagligt för arbetsgivare att ha anställda som saknar arbetstillstånd och det kan straffas med böter, särskild avgift eller fängelse." Riksrevisionen konstaterar att det är närmast obefintlig risk att straffas för den arbetsgivare som exploaterar arbetstagare.
Detta är kanske inte så jättekonstigt med tanke på att det händer att statsråd själva väljer att anställa illegal arbetskraft för att till exempel städa deras lyxvillor. Riksrevisionen fortsätter: En av de viktigaste riskfaktorerna för att grov arbetskraftsexploatering ska breda ut sig i ett land är att det föreligger låg risk att bli fälld för människohandel, för tvångsarbete eller liknande brott.
Sverige har fått återkommande kritik för sitt arbete med att utreda och åtala i fall av människohandel. Europarådets expertkommitté lyfter i rapporten från 2018 särskilt fram att rättsväsendet behöver stärka sin förmåga att utreda och åtala fall av människohandel för arbetskraftsexploatering.
Om man då ser till vilka faktiska konsekvenser som drabbar den som anställer illegal arbetskraft ser man att även om dessa personer mot all förmodan skulle avslöjas blir konsekvenserna inte särskilt kännbara. I 20 kap.
5 § utlänningslagen står det: "Till böter eller, när omständigheterna är försvårande, fängelse i högst ett år döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet har en utlänning anställd, om utlänningen 1. Inte har rätt att vistas i Sverige, - - -."
Trots att ett par hundra personer ertappas med att arbeta illegalt i Sverige varje år är det till dags dato noll arbetsgivare som faktiskt har dömts till ett frihetsberövande straff.
Den särskilda avgift som utdöms och som statsrådet också hänvisar till i interpellationssvaret är dessutom så låg att detta i de allra flesta fall är en ren vinstaffär för arbetsgivarna, särskilt om man tänker på att lönerna är låga och att man slipper betala in skatt, sociala avgifter och så vidare.
I en dom ansåg rätten till exempel att brottet att en arbetsgivare hade 21 illegala personer anställda på en byggarbetsplats fortfarande inte var så allvarligt att det nådde upp till kravet som ska ställas för att någon ska dömas till ett frihetsberövande straff. Jag vill därför fråga Anders Ygeman följande: Anser han inte, helt ärligt, att man om man har 21 illegala anställda borde dömas till ett frihetsberövande straff?