Jörgen Andersson (M):
Börje Vestlund har på ett förtjänstfullt sätt och ingående redogjort för vad Solvens II-direktivet innebär och vad det består av. Jag ber om överseende med att jag kommer att upprepa mig i delar när jag ger min syn på propositionen.
Betänkande FiU7 gäller alltså regeringens proposition om genomförande av Solvens II-direktivet på försäkringsområdet. Vi ställer oss positiva till propositionen och tycker att det är bra att detta nu genomförs, med tanke på de brister som finns på området med det gällande regelverket.
I huvudsak handlar det om brister när det gäller möjligheterna att bedöma risker i försäkringsföretag och att det saknas tydliga regler kring styrning och riskhantering. Regelverket tar i dag inte hänsyn till riskerna på tillgångssidan vid beräkning av kravet på buffertkapital. Det finns inte heller krav på att marknadsvärdera tillgångar och skulder.
Således innebär detta att bilden av ett försäkringsbolags solvens inte nödvändigtvis är rättvis. Detta är naturligtvis till nackdel både för den enskilde försäkringstagaren och för de enskilda företagen.
I ett större perspektiv innebär det också att riskbilden på försäkringsmarknaden kan vara missvisande, och eventuella obalanser kan vara svårare att identifiera med nuvarande regelverk. Därför är det bra att Solvens II nu genomförs, även om det kan innebära vissa negativa effekter.
Börje inledde med att diskutera just paradoxen i att vi pratar om krångligare regler samtidigt som vi på andra områden vill ha mindre regelverk. Det är en av de nackdelar som kan tänkas finnas. Det i sin tur leder till att det blir kostnadsdrivande, och det drabbar försäkringstagaren i förlängningen. Kostnadsdrivande är det också med högre kapitalkrav.
Men vi tycker väl att det motverkas av att man får mer robusta bolag. Det finns risk för att försäkringstagaren får mindre försäkringsinnehåll och risk för sämre likviditet på finansmarknader i stort. Å andra sidan skapas ju incitament för diversifiering så att det kommer kapital till andra finansieringsmöjligheter.
Det här är några exempel på att det nya regelverket inte nödvändigtvis bara innebär positiva effekter. Men totalt sett är ändå bedömningen att det nya regelverket är till gagn, och jag kan väl tillägga att även försäkringsbranschen själv tycker att Solvens II-regelverket är bra och välkomnar att det implementeras.
Som Börje Vestlund var inne på innebär det nya regelverket kvantitativa regler gällande hur tillgångar och skulder värderas, hur kapitalkravet ska beräknas och hur det får placeras. En ny typ av balansräkning, kallad solvensbalansräkning, införs med syftet att ge en mer rättvis bild av försäkringsbolagens ställning.
Alla tillgångar, skulder och åtaganden måste tas upp till aktuellt marknadsvärde. Regelverket innebär också kvalitativa regler om styrning och riskhantering. Försäkringsbolagen åläggs att göra en dokumenterad bedömning av den egna risken och solvensen. De ska också ha fungerande och ändamålsenliga företagsstyrningssystem.
Det ska finnas system och funktioner för riskhantering, regelefterlevnad och internrevision. Till detta kommer också regler för rapportering och offentliggörande. Syftet med detta är att det ska bidra till en ökad disciplin hos försäkringsföretagen, och detta ska i sin tur skapa en sundare rörelsedrift.
Allt det här är naturligtvis bra, särskilt med tanke på de erfarenheter vi har av finansmarknadens tillkortakommanden när det gäller att värdera och balansera förhållandet mellan avkastning och risk. Finanskrisen som vi ännu inte helt har återhämtat oss ifrån var en smärtsam påminnelse om just detta, men det finns även erfarenheter från mer begränsade och isolerade kriser som vi kan dra lärdom av.
Låt mig därför påminna om livbolagskrisen från början av 2000-talet. Det finns ingenting som har åtgärdats för att vi helt ska kunna utesluta att detta återupprepas. Tvärtom finns flera parametrar på plats för att så skulle kunna ske igen.
Med detta sagt är det särskilt bra att regelverket kommer på plats, inte minst för att försäkringsbolagen själva ska få en bättre kontroll och styrning på den egna verksamheten. Även tillsynen förbättras. Vi tror därför att detta regelverk kommer att skapa incitament för att mäta och hantera risker, vilket främjar skyddet för försäkringstagaren.
Syftet är också att främja mer robusta försäkringsbolag och i förlängningen främja finansiell stabilitet. För att uppnå detta förutsätts dock att alla omfattas av samma regelverk.
Det hämmar Finansinspektionens verksamhet och möjligheter dels för bedömningar av enskilda företags risksituation, dels möjligheterna att göra en riskvärdering för hela försäkringsmarknaden, vilket i förlängningen hämmar tillsyn för finansiell stabilitet om inte alla omfattas av samma regelverk. Hela marknaden måste omfattas av insyn och tillsyn.
Det är därför med stor oro vi konstaterar att undantag görs genom övergångsreglerna i en omfattning som är betydande. Storleksordningen 80 procent av livförsäkringssektorn eller motsvarande uppemot 1 500 miljarder undantas.
Detta riskerar således att urholka syftet med Solvens II-regelverket. Låt mig påminna om internationella exempel där stater tvingats ingripa just på grund av för lågt ställda kapitalkrav.
Erfarenheterna från Nederländerna, där vissa pensionsinstitut jämfört med andra haft lägre ställda krav, visar att dessa institut senare blivit föremål för finansiell rekonstruktion i en omfattning motsvarande två av tre bolag.
Finansinspektionen påpekar också att riskerna i livförsäkringsföretagens tjänstepensionsverksamhet inte skiljer sig nämnvärt från riskerna i övrig verksamhet.
Med tanke på den ökade betydelsen av tjänstepensionen för framtida pensionärer och för samhällsekonomin är det därför med oro vi konstaterar att övergångsreglerna riskerar att motverka just det som Solvens II-regelverket ville komma till rätta med.
Utöver den godtycklighet som infinner sig för den enskilde försäkringstagaren och dennes framtida pension finns också uppenbara risker för sämre övervakning och sämre tillsyn. Till följd av detta hämmas möjligheterna till makrotillsyn, vilket i sin tur, med andra ord, innebär risker för den finansiella stabiliteten. Utöver detta infinner sig också en svårbegriplig och osund konkurrenssituation.
Fungerande konkurrens med lika spelregler är i sig nödvändigt för en diversifierad och fungerande marknad. Även detta är till gagn för försäkringstagaren och till gagn för en sund och stabil försäkringsmarknad som också gynnar finansiell stabilitet. Herr talman!
Låt mig sammanfattningsvis yrka bifall till förslaget i betänkandet, även om vi råkar ha ett särskilt yttrande till grund för det som nyss har anförts. Låt mig också i det sammanhanget sända med en signal om en genuin oro för dessa undantag.
Min förhoppning är att regeringen, Finansinspektionen och försäkringsbranschen själv tar detta till sig och har det med i sitt medvetande och att utvecklingen framöver följs nogsamt så att det finns en beredskap att agera om så krävs.
Framför allt förutsätter jag att övergångsreglerna är just övergångsregler och att implementeringen av Solvens II-regelverket utan onödig fördröjning till slut genomförs på hela försäkringsområdet, detta naturligtvis först och främst till gagn för den enskilda försäkringstagaren och för att säkra robusta försäkringsföretag men också till gagn för finansiell stabilitet.