Finn Bengtsson (M):
Tack, Aron Modig, för en mycket viktig interpellation, och tack, finansministern, för det svar som har avgivits med anledning av denna interpellation. Aron Modig tog upp nutida tänkare och sakkunniga som kommenterar skatteproblematiken i förhållande till inkomster för enskilda och även för staten.
Jag tänker ta oss tillbaka 700 år till när den arabiske matematikern Ibn Khaldun beskrev hur den dåvarande staten kunde optimera ett skatteuttag så att både staten och medborgarna skulle vara vinnare. I dag hänförs denna teori till den så kallade Lafferkurvan, efter nationalekonomen Arthur Laffer. Han ansåg i sina beräkningar att det fanns en brytpunkt när staten och individen båda tjänade på en rimlig beskattning.
När man överträtt denna brytpunkt förlorar såväl staten skatteinkomster som individen sin nettointäkt. Utifrån den teorin är det viktigt att veta var det svenska skattetrycket ligger i förhållande till den brytpunkt som antingen genererar mer inkomster eller det motsatta för båda parter.
Särskilt viktigt är detta när man gör analyser inför en förändring av beskattningen så att rätt prognos kan göras utifrån en någorlunda vetenskaplig nationalekonomisk teoribildning. Det är den typen av problemställning som gör att jag tycker att med det skattehöjningsförslag som den rödgröna regeringen har lagt fram finns risken att vi inte längre kommer att vara på den positiva sidan på Lafferkurvan.
Om vi skulle halka över på den negativa sidan minskar skatteintäkterna till stat, landsting och kommuner trots skattehöjningarna. Dessutom minskar nettoinkomsterna för löntagare. Det finns en osäkerhet kring detta. Men det är helt rimligt att kräva att den typen av beräkningar görs inför varje kommande statsbudget när förändringar av skattesatserna aviseras i budgeten.
Den rödgröna regeringen har aviserat att man kommer att öka skatteuttaget från såväl företag som löntagare och därtill öka nivåerna i de många bidragssystem som försörjer människor som inte arbetar eller betalar skatt på sin löneinkomst. Ett exempel som ekonomer emellanåt använder för att visa på när Lafferkurvan övergår i ett negativt saldo var när den så kallade värnskatten infördes som betalas av inkomsttagare.
Trots att skatten omhuldas av politiker som vill öka skatteuttaget, till exempel socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister, är intäkterna från den endast promille av statens skatteintäkter. Snarast är det så att risken finns att med de skattehöjningar som nu aviseras av regeringen kommer löntagare med en högre inkomst att enbart få ut ca 40 kronor på varje intjänad hundralapp.
Kommer detta att vara tillräcklig stimulans för att vilja arbeta och tjäna extra i dessa lönelägen, som regeringen kallt räknar med? Vi kan nog inte vara så säkra på det. Sammantaget finns all anledning att tro att skattehöjarpolitiken kan leda till minskade inkomster som negativt påverkar både samhällets gemensamma och individens enskilda ekonomiska resurser.
Inför detta möjliga scenario är det minsta man kan begära att regeringen i sitt kommande budgetförslag beräknar utifrån skatteintäkter som tar hänsyn också till hur en Laffereffekt kommer att kunna slå igenom för statsfinanserna på både kortare och längre sikt. Det vore väldigt viktigt om finansministern kunde kommentera det jag nu har nämnt, eftersom jag saknar detta i budgetpropositionen. Jag vill säga en sista sak om utgiftssidan.
Det påstods i den förra interpellationsdebatten att det fanns finansierade reformer i budgeten. Jag påstår att det inte finns en finansierad reform som tar höjd för hur man nu kommer att skruva tillbaka sjukförsäkringsutgifterna. Det är ytterligare ett allvarligt aber om man inte heller har täckning för utgiftssidan när man anser sig ha täckning för inkomstsidan, vilket jag med detta inlägg betvivlar.