Tina Acketoft (L):
Tack så mycket för svaret, justitieministern. Barnets bästa kan innefatta så mycket. Jag tror inte att det är någon som är för barnets sämsta, vare sig i denna sal eller någonstans annars. Som jag var inne på tidigare är lagstiftningen inte problemet. Det är förmodligen precis om justitieministern analyserar i sitt svar tidigare. Domstolar och socialnämnder tillämpar lagen så att barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna anses viktigare än risken att barnet far illa.
Där har vi helt plötsligt förbrukat allt det tidigare talet om barnets bästa i den enkla meningen. I praktiken i verkligheten tillämpar man hellre tesen att föräldrars umgängesrätt med barnet står över barnets bästa. Vi kommer tillbaka till de principiella målen som justitieministern talade om. Det är definitivt inte så att majoriteten av fallen inte får den bedömning som de borde ha.
Men för de andra är det desto värre. Barnets bästa låter väldigt bra, men i praktiken betyder det ingenting för de barn som inte har ett vårdnadsförhållande som är acceptabelt. Vi vet att nästan alla barn som lever i misshandelsfamiljer, incestfamiljer eller dysfunktionella familjer, som det så vackert heter, vet vad som pågår i familjen. De är nästan alltid delaktiga på något sätt. De är inte bara vittnen utan i allra högsta grad brottsoffer.
Därför driver Folkpartiet också linjen att dessa barn måste ses som brottsoffer. De måste få det skydd som lagen ger brottsoffer i vanliga fall. Av Socialstyrelsens rapport från 2003 vet vi vad gäller länsstyrelsens tillsyn av individ- och familjeomsorgens verksamhet som rör barn, ungdomar och familjer att det finns grava problem. Det är dessutom som Maria Eriksson ständigt kommer tillbaka till i sin avhandling.
De största klagomålen man har gäller inte lagen utan socialtjänsten och tillämpning. Vi vet att anmälningar av barn och ungdomar inte utreds. Bedömningar av vilka barn som ska utredas är oklara. Barn i samhällsvård som är placerade bland annat i familjehemsvård följs inte upp. Barn som är i behov av psykiatriska insatser har problem att få stöd och behandling, och så vidare. Det är en lång litania när man börjar titta på detta. Jag vill återigen komma tillbaka till barnets bästa.
Vad får det för praktisk betydelse? Jag återkommer till min fråga till justitieministern, även om jag vet att han inte kan säga någonting drastiskt och egentligen inte kan svara någonting. Låt oss i varje fall få en fingervisning om vad han menar med hur det ska åstadkommas i praktiken att vi ska kunna leva upp till barnets bästa, som jag tror att vi är överens om. Jag är övertygad om att bristerna ligger på flera plan. Lagstiftning och de som utreder och beslutar om vårdnad, boende och umgänge måste gå hand i hand.
De måste ha säkerheten och tryggheten för barnen i sitt första rum. Kunskapen om våldsutsatta familjer måste finnas. Vi vet att det också där finns brister. Han är ju så trevlig. Det är aldrig ens fel att två träter. Det är saker som jag själv har hört upprepas. Man tror inte sina öron, men så är det faktiskt. Han är ju så trevlig. Ja, just nu, men vad händer på fredag kväll?
Vi vet att gemensamt föräldraskap utgör en mycket särskild problematik i våldsutsatta familjer. Vårdnads- och umgängesrätten utgör i många fall en direkt fortsatt fara för barnen och kvinnan. Det är något som det inte finns tillräcklig kunskap om, och därmed finns inte heller acceptans och förståelse. Jag kommer tillbaka till frågan. Vad avser justitieministern att göra konkret?