KBLab/rixvox huggingface dataset:
Håkan Svenneling (V):
Låt mig börja med att säga att jag tycker att det är beklagligt och väldigt tråkigt att Socialdemokraterna tonar ned hur allvarligt det är att vi har fått en budget som Sverigedemokraterna har varit med och förhandlat och som dessutom antas av Sveriges riksdag. Man kan, som Kenneth G Forslund, tala i rena ekonomiska termer och hitta att skillnaden är någon liten promille, men politiskt är ju detta jätteallvarligt för Sverige.
För att använda Kerstin Lundgrens ord är det otroligt problematiskt ur den liberala demokratins perspektiv. Här ser vi tydligt att nationalkonservativa värderingar får genomslag i en budget som Socialdemokraterna ska sitta och administrera. Jag tycker att det är bedrövligt. Jag tycker inte att man ska spela ned det på det sätt som Kenneth G Forslund, Magdalena Andersson eller den tillträdande finansministern gör. Det är ändå uppenbart att Kenneth G Forslund har lyssnat på den här debatten.
I går satt jag här inne i kammaren och lyssnade på regeringsförklaringen. En av de saker som jag då funderade på var varför den feministiska utrikespolitiken inte nämndes i regeringsförklaringen.
Håkan Svenneling (V):
Det är mycket i det här som jag och Kenneth G Forslund är eniga om. Det är ju skälet till att vi står här nu och debatterar. Många andra utskott har fått betydligt mer absurda och klumpiga servettskissaktiga utgiftsområden serverade för sig, där de nu försöker reda upp i kaoset. Jag tycker dock att det är allvarligt att den feministiska utrikespolitiken inte nämns i regeringsförklaringen.
Jag hoppas att det blir en engångsföreteelse från regeringens sida. Det var ju nu när Socialdemokraterna är ensamma som det skulle hända så mycket positivt och gott. Att man då tappar bort det som har varit signumet i socialdemokratisk och miljöpartistisk utrikespolitik sedan man tillträdde 2014 tycker jag är väldigt tråkigt. Det fanns ju så att säga andemeningar i regeringsförklaringen som ändå drog åt det hållet, och vill vi vara välvilliga kan vi ta fasta på det.
Men man borde i ett halvtimmeslångt tal av en nytillträdd statsminister ändå ha kunnat peta in att Sverige bedriver en feministisk utrikespolitik, för det är någonting att vara stolt över. Och vi är eniga i att vi är stolta över det. Det är något vi står upp och säger varje gång vi träffar internationella företrädare.
Håkan Svenneling (V):
Ledamoten Wiechel riktade i sitt inlägg en skarp pik till både mig och Hans Rothenberg när han kritiserade EU:s avtal om politisk dialog mellan EU och Kuba som vi godkände här i Sveriges riksdag.
Det var i en lite ovanlig sammansättning: Moderater och vänsterpartister gjorde tillsammans med miljöpartister och socialdemokrater upp och sa att det är viktigt med politisk dialog med Kuba för att just kritisera den kubanska regimen för dess brott mot mänskliga rättigheter. Dessa brott är verkligen grova och omfattande och har pågått under lång tid.
Det är tydligt att det är många steg kvar att gå innan demokrati de facto införs på Kuba. Men USA:s blockad kan vara det mest ineffektiva utrikespolitiska verktyg ett land någonsin har använt sig av. Den har pågått sedan 60-talet och har inte gett något som helst resultat för demokratin på Kuba.
Därför fördöms den årligen av en stor majoritet av alla världens länder i FN:s generalförsamling. Jag tycker att Sverige borde stå upp för det beslut som FN:s generalförsamling fattar om att en blockad är ett hinder för att bidra till ökad demokratisering av Kuba. Men, som Rothenberg nämner, vi får ändå inte blunda för de brott som regimen begår.
Att säga hela tre positiva saker om EU är otroligt svårt, fru talman, för mig som har jobbat både i EU och med EU-frågan under lång tid. Jag tycker att det Rothenberg sa om problemen med EU:s framtidskonferens var en fantastisk del av hans anförande. Jag är själv väldigt nöjd med att jag som enda ledamot stod upp mot framtidskonferensen och sa: Det här kommer att bli dåligt; det kommer att bli skit. Därför borde man arrangera detta på ett annat sätt.
Men det finns bra saker: Vi kommer närmare varandra, och vi står upp för demokrati, mänskliga rättigheter och en fredligare värld.
Håkan Svenneling (V):
Det finns få politiker som är så laturgenta som Hans Rothenberg. När jag var ung politiker i Vänsterpartiet fick Hans Rothenberg stort genomslag i den breda vänstern när han häcklades på vänstersajten alliansfritt.nu, som startades som ett motdrag vid Fredrik Reinfeldts maktövertagande. Vad var det då som fångade vårt intresse? Jo, det var ju Rothenbergs förmåga att blanda gindrinkar, eller free martinis, samtidigt som han pratade politik.
Han var helt enkelt en early adopter när det gällde att göra politik tillgänglig i internets tidevarv, långt innan sociala medier blev en del av allas vår vardag. Och, fru talman, jag kan intyga att Rothenbergs gindrinkar är välsmakande! För egen del är mina starkaste minnen från riksdagen mina och Rothenbergs debatter om handelspolitik i näringsutskottet under förra mandatperioden. Det var inte bara Kuba och kommunism som var favoritämnena.
Särskilt handelsavtalen TTIP och Ceta var favoritintressen för oss båda, och jag skulle tippa att vi var de mest belästa i hela Sverige när det gäller de avtalen. I annars ganska halvsömniga debatter kunde ett replikskifte mellan Rothenberg och Svenneling få åhörarna att vakna till. Jag minns den gången en kollega bildsatte det hela med eld runt oss båda. Det var verkligen en talande beskrivning. Fru talman!
En har alltid en speciell relation till sina politiska motståndare, och jag kommer verkligen att sakna den genuina Göteborgshumorn i korridorerna, på resorna och på utskottsmötena. Det är inte för inte som Moderaterna är det parti som oftast har sagt Göteborg i riksdagens talarstol. Nu är det dags att vända hem till din älskade hemstad. Pendlandet på ibland väldigt försenade tåg är till ända.
Du har gjort din samhälleliga plikt, men jag tror att du kommer att fortsätta sprida din goda blandning av liberala och konservativa politiska idéer, gärna i form av en drink. Det är att vara laturgent på riktigt, det!
Håkan Svenneling (V):
Jag tänkte inleda kvällens sista replikskifte med att prata om Turkiet. Regeringen har haft en hög svansföring i samband med att Natoansökan lämnades in. Ingenting skulle ändras i regeringens utrikespolitik avseende demokrati och mänskliga rättigheter. Nu, fyra veckor senare, kan vi konstatera att detta inte har blivit verklighet.
I fredags öppnade utrikesminister Ann Linde upp för vapenexport till Turkiet, trots att situationen för demokrati och mänskliga rättigheter knappast har förbättrats i landet. Det är en skarp förändring jämfört med att regeringen hösten 2019 var en av de starkaste förespråkarna i EU för införandet av ett vapenembargo mot Turkiet. Tyvärr blev det inte verklighet då, men regeringen gav verkligen järnet för att det skulle ske.
Nu finns en uppenbar risk för att Sveriges röst för mänskliga rättigheter och demokrati i Turkiet tystnar inom EU, både nu under ansökningsprocessen och efter det att ett eventuellt Natomedlemskap har trätt i kraft. Hur tänker EU-ministern stå upp för demokrati och mänskliga rättigheter i Turkiet inom ramen för arbetet i EU?
Och hur ser statsrådet på Turkiets ansökan om ett EU-medlemskap och det förmedlemskapsstöd som kommer som en del av att man är ett kandidatland?
Håkan Svenneling (V):
Tack så mycket för svaret, statsrådet! Det nya förmedlemskapsstödet under den här budgetperioden är intressant på det sättet att det nu är tematik i stället för landspecifika kuvert. Jag hoppas att statsrådet tar med sig vikten av att det ska vara enkelt och transparent för oss att kunna granska vilket stöd Turkiet får.
Det gäller att statsrådet i de samtal han är med i tydligt påtalar bristerna i mänskliga rättigheter och att det begränsar möjligheterna för större ekonomiskt stöd till Turkiet. Det kan, som statsrådet var inne på, finnas motiverade projekt som man kan ge stöd till. Men då måste det vara väldigt specifikt. Man får i dag politiska fördelar av att vara kandidatland. Det får Turkiet genom att få delta i en del politiska möten, högnivåmöten och sådana saker.
Turkiet är ett land som har EU-sanktioner mot sig. Det får sägas vara enda Natolandet som har lyckats tillskansa sig EU-sanktioner. Det är två personer som har sanktioner mot sig för att de har hållit på med oljeborrningar på cypriotiskt territorium.
Det är relativt små sanktioner får man säga med tanke på de omfattande brotten mot mänskliga rättigheter som sker och med tanke på att EU nu har lyckats samla sig om väldigt starka sanktionsregimer gentemot Ryssland, vilket i grunden har varit bra. Man ska komma ihåg att Turkiet i princip är indraget i många svårlösta konflikter och frågor med många EU-medlemsstater och grannländer till Turkiet.
Bara så sent som i förra veckan fick vi i utrikesutskottet ett brev från Cyperns talman där han uppmanade Sverige och utrikesutskottet att engagera sig i Cyperns problem med Turkiets brott mot folkrätten kopplat till det krig som var på 70-talet mellan den grekcypriotiska och den turkcypriotiska delen.
Jag hoppas att statsrådet fortsatt står upp för Sveriges tydliga kritik av både vad som sker i Turkiet och Turkiets agerande gentemot EU:s medlemsstater.
Håkan Svenneling (V):
Under den relativt korta tid som har gått sedan den utrikespolitiska debatten har jag varit med i en trafikolycka och har därför vissa utmaningar när det gäller att minnas allt som har sagts och gjorts. Men jag ska göra mitt bästa. Vi kan fortsätta historielektionen för skolklassen. Efter andra världskriget var det faktiskt Nato, inte Warszawapakten, som bildades först.
Warszawapakten var Sovjetunionens sätt att reagera på den militära upprustning som de såg från Natos sida. Det var en på många sätt vidrig tid just på grund av det kalla kriget, stormaktskriget, som uppstod mellan två olika parter. Det drogs gränser, och man markerade länder i olika färger.
Vi ska komma ihåg att Sverige tillsammans med Finland då sågs som neutrala stater som inte ingick i någon av de två militärallianserna. Det som hände på 90-talet var i grunden bra. Berlinmuren föll, och Sovjetunionen föll samman. Där fanns goda möjligheter för deeskalering runt om i världen. Mycket skedde också under de sista åren med Sovjetunionen och under 90-talet.
När Warszawapakten upplöstes var det en bra dag för mänskligheten. Det som jag och Vänsterpartiet menar är att det rimliga hade varit att då gå vidare med att också upplösa Nato som en militär allians. Men det är tydligt att Nato valde en annan riktning. Man tog in fler länder och valde också upprustning till viss del. På det sättet valde man också ibland att bryta mot folkrätten.
Det är de sakerna som Ryssland nu använder när de begår de här brotten. Det är det som jag menar är Natos problematik här. Jag tycker att det är helt och hållet Putin själv som är ansvarig för kriget i Ukraina. Det är han som har startat det. Det är han som bär ansvaret. Men han kan göra det genom att peka på saker som Nato har gjort i historien.
Håkan Svenneling (V):
Det är klart att man ser skillnad. Det är en hel del fullt rimliga vänner som är med i militäralliansen Nato. Till och med en vänsterpartistisk statsminister sitter och representerar Island i Natosammanhang. Vi har också goda grannländer som är med, bland annat våra norska grannar som vi träffade i går. Jag tycker dock att Moderaterna i sin iver att gå med i Nato glömmer flera viktiga saker som Nato också står för.
I mitt anförande nämnde jag kärnvapen. Det finns också många andra problem när det gäller artikel 5. Vi ser att det finns en risk när det gäller vem som blir USA:s nästa president, som de facto är den som leder Nato. Man ingår så att säga i USA:s hegemoni och intressesfär när man ansluter till Nato. Det kan bli Trump som leder den sfären 2024.
Det är i varje fall inte helt otroligt utifrån vad vi har sett under det förra presidentskapet. Det finns också en kille som heter Erdogan. Han leder Turkiet, som är Natos näst största makt. Han har startat krig och har under lång tid blandat sig i olika militära konflikter i sitt närområde.
Att han har lyckats göra sig själv till fredsmäklaren i den här situationen visar hur absurd världen är, när inte Sverige, Finland eller något annat land lyckas ta den rollen. Om USA är den största militärmakten och Turkiet den näst största har jag väldigt svårt att förstå varför man vill gå med i Nato. Jag hade nog inte haft problem om det handlat om ett samarbete med nordiska länder eller med vänner som vi har god gemenskap med, men Nato är inte en sådan sammanslutning.
Det är en militärallians byggd på kärnvapenhot med stater som jag inte vill ha ett militärt samarbete med. Jag tror att Ukraina också har dragit denna slutsats och att det är detta som gör att vi nu ser vissa positiva signaler om att det kan bli fred om Ukraina förklarar sig som neutral stat.
Håkan Svenneling (V):
Ja, var står Vänstern? Ukraina får göra sina egna säkerhetspolitiska val. Det är det som gör det här kriget så vidrigt: Putin försöker se till att de inte kan göra egna säkerhetspolitiska val. Därför fördömer vi kriget i grund och botten, och jag är väldigt glad över den skarpa respons som har kommit från omvärlden i form av sanktioner. De verkar ge resultat och ökar pressen på Ryssland att komma till förhandlingsbordet.
Jag hoppas att detta blir vägen framåt, snarare än att det mänskliga lidandet som varje dag når oss via nyhetsmedierna fortsätter. Det är bra att vi inleder säkerhetspolitiska samtal i morgon. Då kan partierna prata med varandra och hitta enighet om hur vi kan tydliggöra, förbättra och fördjupa Sveriges säkerhetspolitiska linje så att den är klar gentemot vår omvärld.
Jag tycker att vi har hamnat i en situation där det finns en viss otydlighet i vad skillnaden mellan riksdag och regering är. Den politiska debatten bidrar inte bara till att skapa en god dialog och ett samtal, som till exempel inte finns i Ryssland, utan den bidrar också till viss otydlighet om vad Sveriges ståndpunkt är. Därför är jag i grunden positiv till dessa samtal.
Vi i Vänsterpartiet har varit väldigt tydliga med hur vi ser på militära samarbeten. Tillsammans med bland annat Centerpartiet såg vi till att det kom en skrivelse från riksdagen om de militära samarbeten som regeringen har ingått under Peter Hultqvists tid. I den kritiserar vi ett antal av de bilaterala samarbeten som vi tycker att Sverige inte borde ha ingått i. Med det sagt menar vi dock att försvarssamarbeten med Finland i grunden är väldigt bra.
Jag hoppas att vi i de samtal som vi nu kommer att föra diskuterar Finland och Norden och resonerar kring hur vi på bästa sätt kan hamna i den position som jag tycker att vi borde ha, det vill säga ett militärt alliansfritt Sverige som står upp för fred och en fredligare omvärld än den vi har just nu.
Håkan Svenneling (V):
Det är bedrövligt att den svenska högern inte klarar av att ha någon form av kritik mot Nato. Man hoppas trofast på ett svenskt Natomedlemskap och ser inte de problem som finns med de beslut som Nato har fattat under de senaste 20-30 åren. Vi hade kunnat vara i en annan situation än den vi i dag är i. Med det sagt är det Putin som är ansvarig för det här kriget. Det är hans fel, och det är han som ska ha skulden för det, inte Nato.
Kerstin Lundgren ställde en fråga om Vänsterpartiets syn på vapenleveranser. Jag håller med om att det inte har varit helt tydligt. Vi valde att ha en egen reservation om pansarskotten när vi röstade om detta i riksdagen för två veckor sedan. Jag kunde tyvärr inte själv närvara eftersom jag låg på sjukhus. Partistyrelsen valde dock dagen efter att rösta för att vi kan tänka oss att stödja framtida vapenleveranser.
Vi kommer att analysera de förslag som jag hoppas kommer till riksdagens bord genom propositioner från regeringen och inte genom utskottsinitiativ och de snabba vägar som man tog senast. Det undergräver vår garanti om riksdagen inte får tillräckligt bra processer för att kunna diskutera, fatta beslut och ha en medial debatt om de förslag som regeringen lägger på riksdagens bord. Här var det ju fem ledamöter från finansutskottet som lade fram förslaget på riksdagens bord.
Jag tycker inte att det är riktigt konstitutionellt rätt. Jag hoppas att det blir en bättre ordning nästa gång.
Håkan Svenneling (V):
Det är uppenbart att Joar Forssell är sugen på att debattera snarare än att gå på lunch, vilket egentligen är det jag är sugen på. Men vi kör ett litet replikskifte också. Man kan lita på den liberala argumentationen och Natovurmen. Det finns verkligen ingenting i Joar Forssells värld som pekar på något annat än att Nato är perfekt och att allt är alla andras fel.
Att ens antyda att det finns något problem med Nato är tydligen djupt problematiskt. Jag undrar om Joar Forssell sovit under de föredragningar vi har haft i utskottet. Vi hade till exempel Sveriges ambassadör till Ukraina, som resonerade kring ukrainarnas syn på sitt Natonärmande och vilken konsekvens det har haft i förhållande till det krig som Ryssland nu har startat.
Det tyckte jag var en ganska klargörande diskussion om vad priset för ett Natonärmande kan vara. Jag undrar om Joar Forssell inte tog något intryck alls av det. Det andra man reagerar på är att Joar Forssell menar att det är en skamfläck att vi har varit ett fredligt land i över 200 år. Jag tycker att det är skamligt att man tycker det. Jag menar att det aldrig mer ska bli krig - det är det vi ska uppnå.
Vilken väg vi sedan väljer för att det inte ska bli krig kan vi ha en politisk debatt om. Jag är dock intresserad av att diskutera en annan fråga, nämligen Liberalernas andra urgamla förslag, förutom det om Nato: att bygga kärnkraft. Ni är så energiska. För bara ett litet tag sedan åkte ni med entourage och besökte de finska kärnkraftverken. Det har sedan dess hänt två saker när det gäller kärnkraft, och ändå har ni nyligen dragit en ny lans på debattsidor.
Det ena är att ett kärnkraftsprojekt i Finland har stoppats eftersom det ägs av ett ryskt bolag, Putins Rosatom. Det andra är att Ryssland använder kärnkraftverk militärstrategiskt som ett ställe att omgruppera sina trupper eftersom man vet att Ukraina inte kan anfalla vid kärnkraftverken. Har detta någon som helst påverkan på Liberalernas farliga syn på kärnkraft?
Håkan Svenneling (V):
Nej, jag sprider inte något ryskt narrativ. Nej, jag tycker inte att Ukraina ska betala något slags rättmätigt pris. Detta är Putins krig. Det är hans fel att kriget har startat. Skulden ligger bara hos honom, och jag hoppas innerligt att vi en dag får döma den jäkeln i den internationella kriminaldomstolen för brott mot mänskliga rättigheter. Det hoppas jag att Joar och jag får se innan vi en dag lämnar detta jordeliv.
Med detta sagt är det viktigt att se att man måste kunna prata om vad olika typer av bedömningar får för säkerhetspolitiska konsekvenser för Sverige. Jag tyckte att det beslut som denna riksdag fattade medan jag låg på sjukhus gick för snabbt och byggde på ett för dåligt underlag när det gällde de säkerhetspolitiska aspekterna. Jag hoppas att vi inte kommer att fatta fler beslut som har stor säkerhetspolitisk betydelse för Sverige på grund av ett utskottsinitiativ från fem ledamöter i finansutskottet.
Att resonera kring vad det innebär när vi ger vapenstöd till Ukraina, som befinner sig i krig, och vilka säkerhetspolitiska risker det medför tycker jag är mitt ansvar som ledamot av Sveriges riksdag och dess utrikesutskott. Därmed inte sagt att jag tycker att det är fel eller att jag inte tycker att vi ska ge allt stöd till Ukraina. Vi ska alltid förhålla oss tydligt kritiska till brott mot mänskliga rättigheter.
Jag menar att man absolut kan vara kritisk till brott mot mänskliga rättigheter men fortfarande anse att vi ska vara en militärt alliansfri stat. Man kan ändå kritisera alla brott mot mänskliga rättigheter, oavsett av vem de begås, var de sker och med vilka motiv. Det tänker jag göra mot president Putin varje dag som han begår sådana brott. Det är skillnad, och det är viktigt att komma ihåg.
Därför hoppas jag att vi har tydliga säkerhetspolitiska diskussioner under de säkerhetspolitiska samtal som startar i morgon och att detta leder till att tydliggöra Sveriges säkerhetspolitiska linje.
Håkan Svenneling (V):
Om man som väljare håller med om Vänsterpartiets och Miljöpartiets säkerhetspolitiska linje, Natomotstånd, våra krav gentemot en socialdemokratisk regering och att Sverige ska jobba hårdare för kärnvapennedrustning gör man gott i att rösta på något av de två partierna. Får vi då egen majoritet i riksdagen kan vi stoppa ratificeringen av avtalet med Nato, och vi kan ansluta Sverige till FN:s kärnvapenkonvention.
Vi kan verka för en lagstiftning som innebär att kärnvapen på svenskt territorium inte är möjligt. Det är en bit kvar till att vi två partier tillsammans når de siffrorna, så jag har inte riktigt det i spåkulan framför mig efter valet. Jag konstaterar att det är så som förhållandena ser ut. Socialdemokraterna kommer sannolikt att behöva söka vårt stöd för att få regeringsmakten.
Det kommer att bli intressanta förhandlingar som jag tycker att vi ska återkomma till efter att väljarna har fällt sin dom om vilka de vill se i Sveriges riksdag. Vi har ju flera partier som kämpar med att över huvud taget ta sig in i detta parlament. Jag tycker att det finns mycket i Hans Wallmarks argumentation som i grunden är goda argument. Och det är väl det som har stört mig under hela processen med Natodebatten: För- och motargument har inte lyfts fram.
Jag tycker att det är väldigt många mediehus i Sverige som har lyft argumenten för Nato men inte risker och argument mot ett Natomedlemskap. Jag ser absolut att ett väpnat hot, ytterst, från Ryssland måste mötas och att vi möter det bäst tillsammans. Därför förstår jag i grunden hur Hans Wallmark argumenterar för det. Jag tycker dock att man missar vilken politisk organisation Nato är och vilket raster detta lägger på svensk utrikespolitik.
Det minskar våra möjligheter att själva agera. Nu hann jag tyvärr inte svara på Hans Wallmarks riktiga fråga, så jag får återkomma till den i ett senare genmäle.
Håkan Svenneling (V):
Vänsterpartiet bangar aldrig för en debatt om Nato. Vi har alltid varit tydliga i våra argument, och det är också därför moderater och vänsterpartister i alla tider - eller i alla fall väldigt länge - har gillat att debattera Nato med varandra. Det finns en stor tydlighet och stringens i de båda sidornas argumentation. Det är också det som gör att om man gör som Wallmark och jag har gjort och granskar vilka som är mest högljudda om Nato i Sveriges riksdag ser man att det är Moderaterna, Liberalerna och Vänsterpartiet. Det är vi som hamnar på den topplistan.
Det är rätt otroligt att en dag som denna säga att Socialdemokraterna alltid har varit för ett Natomedlemskap. Det är lite så det känns i debatten. Men vi ska komma ihåg att det bara har gått tre dagar sedan partiet bytte uppfattning, så någon riktig tydlighet i sin argumentationslinje för ett svenskt Natomedlemskap har inte partiet riktigt hunnit forma. Jag tror att valet behöver handla om andra frågor än bara säkerhetspolitik. Jag tror att det är väldigt viktigt att det är ett val som handlar om välfärd, skola, vård, äldreomsorg och pensioner.
För min del hade det bästa varit om vi hade haft en särskild folkomröstning om ett Natomedlemskap, just för att de stringenta argumenten skulle kunna möta varandra och svenska folket skulle få göra sitt säkerhetspolitiska vägval. Jag hoppas att det fortfarande är möjligt inför att riksdagen ska ratificera avtalet med Nato.
Gällande Natos upplösande har vi från Vänsterpartiets sida fört ett resonemang om att man skulle kunna ha haft en mer deeskalerande linje i världen om man i samband med att Warszawapakten upplöstes också hade upplöst Nato som en militärallians med kärnvapeninnehav. Det har skett ett antal händelser från det att Warszawapakten upplöstes till i dag då Nato har brutit mot eller på olika sätt utmanat folkrätten. Det har också lett fram till den situation vi har i dag.
Vänsterpartiet ska skriva ett nytt partiprogram. Tanken var att det skulle ha skrivits för ett par år sedan, men då kom en pandemi emellan. Nu är planen att det ska skrivas 2024. Jag är rätt övertygad om att meningen om att Nato ska upplösas då också lämnas därhän i skrivningarna. Men det är partiet som skriver partiprogram, inte Håkan Svenneling.