KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Sandberg (S):
Jag tackar finansminister Anders Borg för svaret på min interpellation. Monica Green hälsar också och tackar, men hon liksom jag är inte riktigt nöjd med svaret. SCB och Villaägarnas beräkningar visar att mer än hälften av alla småhusägare i landet kommer att få höjd skatt nästa år.
Hittills har de haft en låg fastighetsskatt men får nu skatten höjd till 6 000 kronor om året. Sedan fortsätter höjningarna allteftersom index räknas upp. För mitt hemlän Jämtlands län visar prognoserna att taxeringsvärdena stiger i samtliga av länets åtta kommuner. I sju av dem är det mellan 88 procent och 100 procent av husen som får en höjning.
I Östersund, med de högst taxerade husen, är det drygt hälften som kan räkna med en höjd skatt. Det är minst sagt ett svek mot alla som trodde på de borgerliga partiernas löften om avskaffad fastighetsskatt. Regeringen har bytt namn på skatten, men den finns likväl kvar. Dessutom är den så kallade kommunala avgiften mer än dubbelt så hög mot vad som sades i valrörelsen. Undra på att protesterna är högljudda runt om i landet.
Det som folk protesterar mot är inte bara de brutna vallöftena. Det handlar lika mycket om den stora orättvisa som gäller i dag. Husägarna i glesbygden betalar samma skatt för sina små egnahem som husägarna i Täby, Lidingö och Danderyd gör för sina hus. Där är villorna värderade till miljontals kronor. I Jämtland är värdet i bästa fall några hundratusen kronor.
Värdet på villorna i Täby, Lidingö och Danderyd växer utan att ägarna behöver göra annat än att se på. Värdet på husen i Jämtlands län minskar oavsett hur väl man sköter dem. De höjda taxeringsvärdena är i första hand resultat av indexuppräkning. Trots helt olika förutsättningar ska husen beskattas lika.
Denna orättvisa blir särskilt tydlig i det exempel som jag skrev om i min interpellation. Det handlar om en kvinna som hittade ett trevligt hus i Strömsund som hon ville köpa. Utgifterna för lån och andra boendekostnader skulle inte bli högre än hyran för den lägenhet som hon bodde i. Därför skulle det inte vara något problem för henne att klara av utgifterna för sitt nya boende. Men banken gav inte lån till husköpet utan stoppade affären.
Banken menade att husets värde inte borgade lånet eftersom man räknade med att värdet kommer att minska framöver. I motsats till husen i huvudstadens välmående grannkommuner är inte ett husköp i Strömsund en lönande investering för framtiden. Det är en förlustaffär.
Här köper man hus för att bo i, inte för att spekulera i kommande vinster, ändå kan inte alla förverkliga sin dröm om en liten röd stuga på landet. Trots detta anser alltså regeringen att boende i Strömsund och på andra mindre orter i landet ska betala samma skatt för sitt hus som villaägarna i tillväxtregioner. Det är inte rimligt utan i högsta grad orättvist.
Min fråga till finansministern kvarstår: Vad tänker finansministern göra för att husägarna i landet ska få mer rättvisa villkor för sitt boende?
Gunnar Sandberg (S):
Debattartiklar kommer vi, Gunnar Andrén, givetvis att skriva. Vi har skrivit några hittills, och vi kommer att skriva fler. Jag kan tycka att ett slott borde beskattas mer än en koja. Så långt kan man väl gå med vad man tycker om fastighetsavgiften. Göran Pettersson menade att många kommuner får mycket pengar genom fastighetsavgiften.
Ja, fastighetsavgiften för 2009 i Bräcke kommun i Jämtland landar, enligt tjänstemännen som har räknat ut det, på plus 345 000 kronor. Nu har regeringen sagt att man inte kommer att räkna upp statsbidragen.
Ett uppräknat statsbidrag för Bräcke kommun skulle ge 3,9 miljoner kronor för ett år. 345 000 för fastighetsavgifterna kan jämföras med ett statsbidrag på 3,9 miljoner. Nu vet jag inte var det landar för Roslagen, men det kanske Göran har någon siffra på. Så ser det ut.
Det kanske ser lite bättre ut för Åre och Härjedalen, där många fritidshus i attraktiva fjällområden finns. Jag har inga siffror på det. Men annars är det stor skillnad mellan expansiva storstäder och glesbygdskommuner i skogslän. Jag vill försöka få finansminister Anders Borg att förstå att han måste göra någonting åt det här.
Vi i glesbygdskommunerna är stora förlorare på er förda politik. Vem nekas lån för renovering eller tillbyggnad på sin villa eller fastighet i Täby, Lidingö, Danderyd eller Roslagen? Finns det någon enda som skulle nekas ett lån från banken för en tillbyggnad på sin fastighet i dessa områden?
Jag har personligen nekats ett lån på 100 000 för en renovering av ett fritidshus i Jämtland. Vi har tillräckligt med problem i glesbygden redan i dag. Vi behöver inte fler. Vi får sämre vägar och järnvägar, och bensinmackar och lantaffärer tvingas lägga ned. Som hjälp från regeringen säger ni att det kanske finns stora företag som kan gå in med stödfinansiering.
Men sådana finns inte i många av glesbygdskommunerna. Finansminister Anders Borg måste själv se utvecklingen, förstå problemet och göra något åt det. Om inte annat tycker jag att ni borde vara så ärliga att ni pekade ut de områden i Sverige som vi ska flytta till för att kunna räkna med lite stöd från staten. Där får ni bo, men inte där. Flytta dit, men bo inte kvar där.
Gunnar Sandberg (S):
Tycker finansminister Anders Borg att husägarna i glesbygden ska betala samma skatt för sina små egnahem som husägarna i Täby, Lidingö och Danderyd betalar för sina hus? Tycker finansministern att det är rättvist att värdet på villorna i Täby, Lidingö och Danderyd växer utan att ägarna behöver göra annat än att se på?
Värdet på husen på vissa orter i Jämtlands län minskar oavsett hur väl man sköter dem. De höjda taxeringsvärdena är i första hand ett resultat av indexuppräkningen, kan man säga. Trots helt olika förutsättningar ska husen beskattas lika. Tycker finansminister Anders Borg att det är rättvist?
Vi kan tänka oss en kvinna i Strömsund som med utgifter för lån och andra boendekostnader inte skulle ha högre kostnad i ett eget hus än vad hyran är för den lägenhet som hon bor i. Därför skulle det egentligen inte vara något problem för henne att klara av utgifterna för sitt nya boende. Men banken gav inte lån till husköpet, utan stoppade affären. Tycker du att det är rättvist, Anders Borg?
Tycker du att det är rättvist att husets värde inte borgar för lånet eftersom man räknar med att husets värde kommer att minska? Så ser det ut i glesbygdslänen på fler och fler håll - inte bara i Bräcke.
Trots detta anser regeringen att boende i glesbygden och på mindre orter i landet ska betala samma skatt för sina hus som villaägarna i tillväxtregioner. Vi socialdemokrater tycker att det är högsta grad av orättvisa. Frågan är om regeringen tycker det.
Gunnar Sandberg (S):
Sjöfartsverkets olycksstatistik visar att antalet allvarliga olyckor med fritidsbåtar ökat de senaste åren. Samtidigt rapporterar Kustbevakningen att också antalet sjöfylleriärenden ökar. Onykterhetsbrott på sjön är ett stort problem. Om vi hade suttit vid makten så hade vi haft en lagstiftning på området redan år 2006. Det är jag ganska övertygad om.
Även om det nu ökar dramatiskt eller lite är ändå signalen om man ändrar promillegränsen att man tar det på allvar. Om man inte gör det kan människor tycka att det är accepterat att ta en öl till eller ha en högre promillegräns vid sjötrafik. Signalerna utåt blir att det är helt okej. Jag kan ta ett exempel.
Det är många stockholmare som besöker mitt hemlän Jämtland. Man har skotrar, och de flesta skotrar går rätt fort. Men det finns äldre skotrar som inte går lika snabbt. De har lägre hästkrafter och går så pass långsamt att man nästan får springa vid sidan av skotern i en uppförsbacke för att man ska ta sig upp. Där gäller samma gräns som för bilar.
Många stockholmare tror att de har en högre gräns för skotrar som gäller för sjötrafik. Det ger en signal utåt om man sänker promillegränsen, och det ser bättre ut.
Gunnar Sandberg (S):
Nej, jag har inte olycksstatistiken framför mig. Detta är enligt Sjöfartsverkets olycksstatistik och rapporter från Kustbevakningen. I betänkandet står det att frågan om en nedre promillegräns för sjötrafiken av flera olika skäl är komplicerad. Du har nämnt några i ditt anförande, Anti, talat om vilka de är och varför de skulle vara komplicerade.
Du sade att de regler som gäller för rattfylleri inte utan vidare kan göras tillämpliga för sjöfarten. Du har nämnt några skäl, men jag förstår ändå inte problemet. Vi har en gräns som gäller för bilar, lastbilar, bussar, skotrar, fyrhjulingar med mera. Oavsett storlek på motorstyrkan åker du dit för rattonykterhet om du har mer än 0,2 promille i blodet, även om du som jag tidigare sade ibland är tvungen att springa bredvid skotern.
Det gäller även om du kör en liten japansk bil, en stor stadsjeep eller en lastbil med släp eller utan släp. Det är bra att det finns en gräns på 0,2 promille så att man vet vad som gäller. Det skulle vara väldigt krångligt annars. Men till sjöss talar man om fartyg som har en längd under sju meter, en maximifart som inte överstiger sju knop, segelfartyg under sju meter och båtar under rodd.
Inför en promilleregel för alla båtar som drivs av motor så behöver ni inte hålla på att tramsa om avgränsningar för vilka fartyg som borde omfattas av promilleregeln. Den lagändring som trädde i kraft i juli 2008 när det gäller sjöfylleribrott var bra. Tjänstemän vid Kustbevakningen har befogenheter att ta alkoholutandningsprov och stoppa fartyg för att ta sådana prov. Se till att ändra promillegränsen också så blir det perfekt.
Gunnar Sandberg (S):
Jag är ju från Jämtland och inte från något riktigt vargtätt område, men vi har andra rovdjur. Därför är det glädjande att miljöministern stöder tankarna om en lokal och regional förvaltning av rovdjuren. Det saknas förvisso en modell för denna förvaltning, men frågan hastar för de utsatta länen. Därför vill jag fråga miljöministern om han är beredd att skynda på tillskapandet av en sådan modell.
En annan fråga är begreppet "lärande organisation" som är allmänt accepterat bland företag och myndigheter. Man har helt enkelt insett fördelarna med incidentrapportering, åtgärd och uppföljning, allt för att eventuella misstag inte ska begås mer än en gång. I varglänen har man i dag mångårig erfarenhet av att leva med varg.
Skulle miljöministern vara beredd att ta till vara den erfarenheten i en brett upplagd undersökning för att få veta inställningen till varg? Slutligen en tredje fråga: Ca 27 föryngringar av varg är konstaterade i Sverige och Norge. Regeringens mål är att den ska spridas över hela landet.
Om detta sker blir det samlade rovdjurstrycket nådastöten för den svenska renskötseln. Redan i dag förlorar tillsammans de tio jämtländska samebyarna ca 10 000 renar till rovdjuren. Renbeteslänen måste hållas utanför vargens spridningsområde. I annat fall äventyras en hel kultur. Är miljöministern beredd att biträda den uppfattningen?
Gunnar Sandberg (S):
Jag tackar ministern för svaren, men jag hoppas att vargen fortsättningsvis hålls utanför renbetesområdena. En annan fråga som vi ofta får höra, överdriven eller inte, gäller vargens härkomst.
När Projekt Varg startade konstaterade man att en spillra av den nordiska vargstam som fanns kvar i våra djurparker var alltför svag och inavlad för att man skulle kunna bygga upp en ny vargstam i Sverige med hjälp av den. Påståenden om att dagens svenska vargstam därför skulle vara inplanterad har hörts under lång tid. Dessa påståenden kan också vara en av orsakerna till den negativa inställningen till varg som finns på många håll i landet.
Vi har under lång tid också hört påståenden om att dna-undersökningar entydigt visar att vargarna i samtliga fall skulle bära samma dna som vargar i Baltikum och Ryssland. Är det inte en gång för alla dags att gå till botten med dessa påståenden? Är dagens svenska vargstam inplanterad eller inte? Eller är frågan för känslig för att utredas?
Gunnar Sandberg (S):
I Jämtlands län kommer bara fram till jul 80-100 byggnadsarbetare att ha varslats om uppsägning. Det beror naturligtvis till stor del på den ekonomiska krisen men också på regeringens brist på bostadspolitik. Vi har bostadsbrist i landet, men det är stopp på byggandet. Detta får kännbara verkningar.
Ungdomar kan inte flytta hemifrån, byggnadsarbetare blir arbetslösa, och när vi vet att varje byggnadsarbetare genererar jobb åt fyra fem personer till fördjupas jobbkrisen. Fru talman! Nu har också den borgerliga regeringen vaknat till och kommit med ett stimulanspaket. Kritiken mot paketet är hård från alla håll. Det är helt enkelt inte tillräckligt.
När det gäller byggsektorn kopplar regeringen ROT-avdragen till hushållsnära tjänster. Men vanliga löntagare har inte råd att köpa hushållsnära tjänster. Det är knappt så att pengarna räcker till nödvändiga utgifter. De som är oroade över sina jobb kommer inte heller att satsa några pengar på att renovera.
Jag tror inte ens att bostadsministern kan tänka sig att arbetslösa människor har råd att köpa tjänster för att renovera sina hus. Slutsatsen blir att det återigen är de som redan har det bra som drar nytta av regeringens förslag. I mitt hemlän, i exempelvis Östersund och Åre, finns det hyreslägenheter som är i behov av upprustning.
Bland annat skulle mer än 2 000 badrum behöva renoveras bara i Östersundsbostäder. Det finns fönster som behöver bytas ut och många andra saker som behöver göras för att göra boendemiljön bättre och för att spara energi. Om regeringen verkligen skulle vilja upprätthålla sysselsättningen för byggnadsarbetare skulle man ha riktat ROT-avdragen till ägare av hyresfastigheter och inte till enskilda personer.
Så länge ROT-avdragen är kopplade till hushållsnära tjänster kommer de inte att ha någon större betydelse för att dämpa lågkonjunkturen och hålla sysselsättningen uppe. Fru talman! Enligt Boverkets indikator minskar antalet påbörjade bostäder fram till 2009 med 40 procent - 16 000 bostäder - jämfört med den faktiska byggstarten 2006.
Större delen av minskningen inträffar redan i år. Vi har tidigare kunnat konstatera att regeringens bostadspolitik är misslyckad. Jag måste tyvärr påstå att lika misslyckad är dess jobbpolitik.
Gunnar Sandberg (S):
Det är lite sent, men det är väl i alla fall bra att regeringen tar initiativ på en rad områden. Däremot är satsningen på byggsektorn alldeles för liten och osäker. Byggbranschen står nu inför en lågkonjunktur som kanske är den värsta sedan 90-talet. Skillnaden är att det nu finns pengar i statskassan, som den föregående talaren sade. Om några månader har vi kanske en arbetslöshet på upp emot 20 procent i byggbranschen.
Det enda regeringen föreslår är ett ROT-avdrag som är riktat till hushållen som hushållsnära tjänster. Risken är stor, minister Mats Odell, att det inte leder till några större satsningar och inte heller till några nya jobb. Det hade behövts ett paket som är riktat till fastighetsägarna så att de vågar sätta i gång byggandet igen och ett investeringsbidrag som är riktat till miljonprogrammet.
Då skulle man kunna få i gång ombyggnader för att förbättra energibesparingar och få klimatanpassade bostäder. Fru talman! Vi behöver också tryggare och säkrare bostadsområden och bättre tillgänglighet för äldre. Nu faller bostadsbyggandet kraftigt i landet. Antalet hyreslägenheter har halverats sedan 2006. Det behövs ett kraftfullt stimulanspaket för bostäder.
På så sätt kan vi vända utvecklingen och undvika en långdragen lågkonjunktur. Det är inte bara i byggbranschen. I skogs- och träindustrin och i småhusbyggandet har över 5 000 varslats. De kanske har drabbats hårdast i krisen. Till det kan nämnas att varannan kommun har bostadsbrist.
Bostadsminister Mats Odell kan se till att byggnadsarbetare med flera kan behålla jobben och trångbodda få bättre lägenheter. Upp till bevis, Mats Odell!
Gunnar Sandberg (S):
Det är bra att höra att ministern i alla fall är intresserad av frågorna. Vi har ju varit lite oroliga för att det kanske inte riktigt har varit så. Det finns uppbyggda system i dag. Frågorna har varit aktuella i flera år, men ingenting har hänt. Man har därför varit tvungen att hitta en del akuta lösningar, som kanske inte alltid är riktigt bra.
Det mest angelägna och sannolikt svåraste problemet i arbetet med att åstadkomma en långsiktigt hållbar infrastruktur för snöskotertrafiken är just finansieringen, som vi har tagit upp under debatten i dag. Det handlar då om det regionala och det nationella lednätet. Behovet har funnits länge, och det har inte saknats förslag.
Det har varit allt från obligatorisk årlig avgift för innehav av snöskoter till att det tas ut någon form av allmän avgift från skoteråkare. En form av skatt har inte bedömts vara möjlig. Vi interpellanter här i dag har föreslagit en avgift när man köper en ny skoter som går till utsedd huvudman. Jag med flera undrar om det är lämpligast att införa en allmän nationell ledavgift för skoteråkarna.
Hur fördelas de medel avgiften inbringar över landet? Vilka krav ska ställas på mottagaren? Ska medlen gå till enbart regionala, nationella eller lokala lednät? Hur samordnas betalning och fördelning av avgifter? Hur säkerställs anläggande och drift av ledsträckor genom områden som saknar underlag för kommersiellt uppbyggda betalledsområden?
Har huvudmannaskapet för ledsystem betydelse för upplåtelsefrågor och långsiktighet? Blir det någon skillnad om det är offentligt, privat, i bolagsform eller med föreningsägd huvudman? Ministern ser själv; frågorna är många. Den utredning som jag refererar till under debatten visar att det vore lämpligast med en allmän nationell avgift.
Men då behövs ändringar och tillägg i regelsystemet som måste beslutas om på nationell nivå. Vad anser ministern om en allmän nationell avgift?
Gunnar Sandberg (S):
Det är alldeles riktigt, ministern, att du inte ska lägga dig i där man inte behöver dig. Jag tror att du är medveten om på vilka områden du måste komma in. Jag tror att skoteråkningen i Jämtland och andra delar av Sverige kommer att fungera även i vinter, nästa vinter och flera vintrar framöver.
Men om vi ska få en rättvis skoterpolitik, som önskan är hos många, bör du nog kliva in snart. Ministern har hört förslagen tidigare och under debatten i dag om hur ersättningen till dem som sköter och preparerar lederna ska lösas. Många leder som har varit bra tidigare börjar bli mycket sämre. En del är inte uppkörda.
En skoteråkare kör då där man egentligen inte får köra, man vill ju framåt i stället för att vända om. Det blir då leder, precis som Leif Pettersson sade, där man startar i Sälen och åker vidare till Treriksröset. Man vill ha en smidig transport utan att drabbas av problem och bekymmer.
Regeringen har varit handlingskraftig och snabb när det har gällt andra områden, att sänka skatter, slå sönder a-kassan, sjukersättningar, försämrade arbetsmarknadsutbildningar, försvagning av fackföreningsrörelser, och det har fått förödande konsekvenser för de drabbade.
När det gäller ministerns eget ansvarsområde tror jag att ministern kan bli mer populär av att föreslå en vettig genomarbetad trafikpolitik för snöskoter än av till exempel gasledningsprojektet. Om ministern avsätter 20-25 miljoner till någon huvudman som ministern själv väljer kan han nog vända på populariteten.
Gunnar Sandberg (S):
Jag glömde fråga minister Eskil Erlandsson om han själv äter surströmming. Vi är bara tre här i kammaren i dag som debatterar, men jag vill påstå att det är betydligt fler som tycker om surströmming. Det skrevs om det här på Facebook. När frågan var uppe i medierna för några veckor sedan kom det faktiskt upp en fråga där om detta var intressant och om det togs upp i riksdagen. Det finns lite grann att läsa om det.
Som jag sade och som ministern också säger har Sverige arbetat aktivt tillsammans med övriga länder för att rena Östersjön. Det är mycket som har hänt. Som jag sade tidigare verkar man inte få ned halterna. Det är väl det man bör jobba med. Myndigheterna ska lämna en delrapport i mars 2010, vilket framgick av ministerns svar.
Har ministern någon aning om huruvida man har kommit fram till någonting i delrapporten? En slutrapport ska lämnas ett år senare. Finns det någonting som kan nämnas eller som man vet redan i dag? Man har hållit på med detta ett antal år, och man har vetat om att dispensen kommer att gå ut.
Hur ska Sverige förhålla sig när undantaget upphör, om det blir ett förbud mot att sälja surströmming? Om det inte längre går att köpa de fem sex sorter som nu finns tror jag på en mindre revolution i Norrland - kanske även i Skåne, där Ronny Olander bor. Det här var några av mina funderingar.
Gunnar Sandberg (S):
Min analys av ministerns senaste svar är att regeringen kommer att göra allt som står i dess makt för att få ett fortsatt undantag för surströmmingen så att vi kan fortsätta att äta den i minst 500 år. Jag vill tacka interpellanterna för att ni deltog i debatten för att rädda och kämpa för surströmmingen. Jag får bjuda in ministern till en surströmmingskväll framöver!
Gunnar Sandberg (S):
Jag tackar infrastrukturministern för svaret på min interpellation. Om målet för regeringens politik är att alla i samhället ska ha tillgång till grundläggande betaltjänster till rimliga priser, som är ministerns svar på min fråga, borde ministern om någon förstå att marknaden struntar i områden som är olönsamma.
Centerpartiet har varit ett landsbygdsparti, men allt fler frågar sig var de står i dag. Frågan om betaltjänster har diskuterats flitigt sedan det blev klart att Svensk Kassaservice läggs ned. Det är framför allt i landets glest bebyggda delar som man varit oroad över hur kontanthanteringen kommer att ske när lantbrevbärarna inte längre hanterar pengar.
De tidigare farhågorna har besannats, enligt den rapport som Länsstyrelsen Dalarna lämnade i december. Den pekar ut två tydliga problemområden - svårigheten för äldre och funktionshindrade att ta ut kontanter och problem för landsbygdsföretag att hantera sina kassor. Det finns många gamla och personer med funktionsnedsättning som saknar bil eller körkort eller är alltför sjuka för att kunna ta sig till närmaste ställe med kontanthantering.
Nu blir de hänvisade till släkt och vänner, eller kanske till någon utomstående, för att kunna hantera normala betalärenden. Detta är inte bara orimligt, det är ovärdigt. Vuxna människor måste själva kunna sköta sina ärenden och inte vara beroende av någons välvilja. Det finns många småföretagare som fått betydande problem med sina kassor.
Rånrisken ökar när de måste förvara pengar i dagar innan de kan lämna in dem på banken. De har inte heller nytta av ekonomihantering över nätet eftersom bredbandskapaciteten är otillräcklig. Jag har talat med några företagare i min hembygd i Krokoms kommun - i Åkersjön, Bakvattnet, Rötviken och Valsjöbyn. De säger att det var bättre förr.
När man hängde ut plastbrickan på brevlådan stannade brevbäraren och man kunde uträtta sina ärenden. När detta ändrades fick man ringa några dagar före om man ville träffa brevbäraren, men det fungerade fortfarande. I dag kan man inte ens posta brev med brevbäraren, trots att det är samma brevbärare som kommer till samma brevlåda. I stället får man uppsöka närmaste postlåda.
Resultatet av dessa ändringar är att småföretagare riskerar att slås ut på orter där varje arbetsplats är guld värd. Det leder till en negativ utveckling med utflyttning och utarmning av bygder i stora delar av Norrlands inland. Nej, ministern, marknaden är inte lösningen på alla problem. Marknadskrafterna är inte intresserade av att investera på orter där det inte går att tjäna stora pengar.
Därför måste staten garantera alla boende i landet en grundläggande infrastruktur i form av telefoni, bredband och betaltjänster. Det jag undrar över är vad infrastrukturministern tänker göra med anledning av länsstyrelsens rapport. Hur ska problemen med betaltjänster för äldre, funktionshindrade och företagare lösas?
Marknaden klarar inte av att täcka alla behov i alla delar av landet. Ett rimligt förslag är att åter ge lantbrevbärarna uppdraget att sköta betaltjänsterna i gles- och landbygd till dess att man byggt ut bredband, telefoni och betaltjänster.