Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag ska börja med att svara på Agneta Gilles frågor om vem som egentligen har ansvaret. Det här är egentligen ett ansvar för hela regeringen, men det är helt riktigt att det är civilminister Stefan Attefall som har ansvaret för pensionsfrågorna. Det var också därför som frågan först landade hos honom. Vi delar inte upp det mellan olika departement. Det är inte så att socialministern har hand om det som handlar om läkarnas pensioner.
Därför hör frågan hemma där. Den här frågan har varat väldigt länge. Det har både Agneta Gille och Tina Ehn varit inne på. Och precis som Agneta påminde om - tack för det - tog jag upp frågan när jag satt i kulturutskottet i opposition och Agneta Gilles parti styrde på Kulturdepartementet. Det fanns möjlighet att lösa frågan under tio, nästan tolv, års tid.
Det gjorde inte Socialdemokraterna. Frågan fanns där, men ni löste den inte. Det var någonting som vi kritiserade och som hela Scenkonstsverige kritiserade. I början av förra mandatperioden, 2008, tillsatte vi därför en utredning, Scenkonstpensionsutredningen, som var färdig något år senare. Agneta Gille och, tror jag, Tina Ehn hänvisade till den.
Den var bra på många sätt, inte minst därför att den gav en bra bild av de problem som finns på scenkonstområdet och som har funnits länge. Jag kommer säkert att återkomma till ett antal av de bekymmer som fanns. Vi flyttade fram positionerna. Vi bestämde oss för att vi måste lösa denna fråga. Agneta Gille och Tina Ehn vet att frågan har varit uppe i riksdagen och i kulturutskottet och att det inte har varit en helt lätt fråga.
Tre departement har varit involverade. Det har naturligtvis också varit diskussioner med de olika parterna, bland annat Operan, som har hyst stor oro för vad som ska hända med exempelvis dansarna. Men inriktningen har varit helt klar: Denna fråga måste vi lösa. En viktig fråga, som inte var självklar, handlade just om de så kallade antastbara pensionerna, som redan betalats in.
Det är oerhört mycket pengar - det handlar om någon miljard kronor. Det var inte givet, ska jag säga, att de skulle finnas kvar i systemet. Man kan tycka att det skulle kunna vara självklart, men några sådana regler finns inte. Det är också därför som det heter antastbara pensioner. Vi har argumenterat och vunnit gensvar för detta.
Självklart ska dessa pengar finnas kvar och kunna omvandlas till pensioner för dansare, sångare och musiker när de går i formell pension vid 65 års ålder. Jag tycker att det är otroligt glädjande att vi har lyckats med detta.
Det besked som vi gav i budgeten i höstas var att vi inte kommer att gå vidare med de förslag som fanns i utredningen, bland annat därför att utredaren inte tog upp att parterna skulle lösa detta själva. Vi tyckte att det var en rimlig ordning att de skulle göra det, eftersom de har kunskapen, på samma sätt som man gör på resten av arbetsmarknaden. Det var oerhört välkommet, från Svensk Scenkonst, Teaterförbundet och övriga som är engagerade i frågan.
Så blir det nu också. När budgeten klubbades i december sade att vi skulle återkomma om ramarna, och det har vi nu gjort. Jag kan villigt säga att det hade varit roligt om vi kunnat göra det någon månad tidigare. Men det är väldigt komplicerade frågor, och det är också därför som det har tagit denna tid. Det var väldigt viktigt för mig att kunna lämna dessa besked.
Skälet till att det är jag som står här i dag och inte Stefan Attefall är att det är vi på Kulturdepartementet som kommer att ha de fortsatta diskussionerna med parterna när det gäller just kvalitetsarbetet.