KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Hultqvist (S):
Som bekant är det så att de flesta deltidstjänster besätts av kvinnor. De flesta deltidsstämplare är kvinnor. Könsuppdelningen är oerhört tydlig. Män har heltider - kvinnor har deltider. Så ser det ut. När regeringen nu ska begränsa möjligheterna att deltidsstämpla inom ramen för a-kassan är det i första hand kvinnor som drabbas, många av dem ensamförsörjare.
Inom detaljhandeln finns det oerhört mycket deltidstjänster, men i de delar inom detaljhandeln där det arbetar många män är andelen heltider betydligt högre. Så här ser en del av de fakta som gäller ut. Inom radio- och tv-handeln är 35 procent kvinnor, och 29 procent arbetar deltid. Inom bygghandeln är 39 procent kvinnor, och 25 procent arbetar deltid.
Det här är manligt dominerade delar av detaljhandeln. Företagskulturen är inriktad på heltid. Det innebär också att andelen kvinnor med heltidstjänster är högre här än inom andra delar av handeln. Kvinnorna dras med i en positiv riktning i de delarna av näringslivet. Men fakta om andra delar av handeln ser ut så här: Inom klädeshandeln är det 66 procent kvinnor, och 50 procent arbetar deltid.
Inom skohandeln är det 96 procent kvinnor, och 77 procent arbetar deltid. Varför är det så att det uppenbarligen går att organisera arbetet för heltidstjänster inom branscher där männen dominerar? Om något visar detta att argumentet om att det inte går att organisera fram heltider är felaktigt. Det går om viljan finns.
Det finns positiva exempel på det runt om, både inom privat och offentligt näringsliv, men det är så oerhört mycket jobb som måste göras i övrigt. Problemet är att det har gått slentrian i det här. Av gammal hävd organiserar man deltider. Det här sker speciellt i kvinnodominerade yrken. Människor tvingas på deltider mot sin vilja.
Nu ska de som mot sin vilja tvingats på deltid straffas för detta genom att deltidsstämplingen begränsas till 75 dagar. I stället för att sätta press på arbetsgivaren och försöka lösa problemet där ska man straffa dem som har de här deltiderna. Är det här rimligt? Man slår mot dem som tvingats in i ett felaktigt system i stället för att lösa problemet.
Jag tycker att ministern borde använda sin kraft till att göra någonting åt de här ofrivilliga deltiderna i stället för att, som i sitt svar till mig, göra teoretiska beräkningar av hur länge det går att deltidsstämpla. Varför är det så omöjligt att ha en lagstiftning om heltid? Om man har det så får facket och arbetsgivarna sedan förhandla om deltiderna.
Då är det så att Handelsanställdas förbund, LO, har kongressbeslut på att man önskar en sådan här lagstiftning om det inte går att lösa förhandlingsvägen. Skulle man göra på det här sättet så skulle man markera detta på ett sådant sätt att någonting radikalt skulle hända. Då skulle man göra någonting rejält och inte bara prata.
Det är någonting som är mycket bättre än att slå med den här typen av försämringar mot stora grupper av ekonomiskt svaga deltidsstämplande kvinnor.
Peter Hultqvist (S):
Det sista året vi var i regeringsställning ökade antalet jobb med 153 000. Sedan dess har de ökat med 81 000 i vårt land. Vi har varit inne i en internationell högkonjunktur och har haft en välskött statsekonomi, låg ränta och så vidare. Ni har lyckats rida på den vågen.
Det är övermaga av ministern att stå här och påstå att man med några sorts åtgärder på så här kort tid har lyckats åstadkomma någonting som enbart skulle handla om vilka åtgärder den här regeringen säger sig ha vidtagit. Om man tittar ser man att räntan pressas upp genom att man inte har finansierat alla skattesänkningarna man gör och så vidare. Det är sådana effekter vi nu ser. Ni säger att vi misslyckades. Vi höll på med heltiderna.
Du kan flina och skratta åt det här om du vill. Men det skedde väldigt mycket av arbete under de åren. Vi försökte med frivilliga metoder sätta press på den offentliga sektorn. Det behövs ytterligare åtgärder. Därför går vi in med lagstiftningskravet. Mycket av det som sker är effekter av som man tidigare lagt grund för.
Lagstiftningskravet kvarstår för att orättvisorna och problemen är så stora i det svenska samhället. Jag har redogjort för grundläggande statistik och könsorättvisan i sammanhanget. Grundfundamentet är: Heltid en rättighet, och deltid en möjlighet.
Har man en grundtjänst med heltid och sedan kan förhandla mellan den fackliga organisationen och arbetsgivaren om att det ska vara någonting annat har man skapat en stark position för löntagaren på arbetsmarknaden. I ert system är det arbetsgivaren som bestämmer.
Peter Hultqvist (S):
I mitt tidigare värv i Borlänge kommun var jag inblandad i nollvisionsarbetet. Det gällde användande av cykelhjälmar, trafikundervisning i skolan, bra samarbete med NTF, bra samarbete med Seko och ansvariga tjänstemän på Vägverket. Det här är viktig verksamhet.
Den förebygger många skador och krockar, och det leder till bättre trafikkunnande samt bättre vett och beteende i trafiken. Det gäller framför allt cykelhjälmar. Trafiksäkerhetsfrågor är viktiga och måste hela tiden jobbas med i kampanjmässiga former med nya uppslag, idéer och nya varianter på det mesta.
En av de mer uppmärksammade trafikkampanjerna i svensk historia, som kanske inte alla kommer ihåg nu, var med Anita och Televinken. Det var NTF som låg bakom det hela. NTF hade programtid i Sveriges Television på den tiden.
NTF har funnits sedan 1934 och kom till på initiativ av dåvarande kommunikationsministern. NTF har alltid haft ett statligt grundstöd. Det är ingen stor post i regeringens budget - jag tror att det handlar om 25 miljoner kronor i dag - men den betyder mycket i NTF:s olika länsförbund och deras möjligheter att driva igenom olika typer av aktiviteter i verksamheten.
Det är en så liten summa i statens budget att den är i stort sett marginell, men den har ändå stor betydelse. Denna lilla summa, som är något slags grundfinansiering i verksamheten, blir föremål för någon sorts hantering som plötsligt får djupgående ideologiska dimensioner i sammanhanget.
Ministerns svar började högtravande om marknadens aktörers ansvar för trafiksäkerheten och så vidare. Den typen av perspektiv, dimensioner, ideologiska funderingar och eventuella djupsinnigheter blir plötsligt viktigare än det lilla grundstödet som har så pass stor betydelse. På någon sorts ideologiskt altare offras organisationen.
Det finns ingen som kan säga något om man kan lyckas få ihop finansieringen på annat sätt. Staten har ingen garanti. Jag vet inte om statsrådet kan utfästa några garantier. Det skapas nu ett nolläge, och nu ska NTF under en successiv avvecklingstid på tre år bygga upp något annat.
Frågan är sedan hur attraktivt det är att ge sig in i trafiksäkerhetsarbetet eftersom marknadens aktörer kanske har helt andra infallsvinklar, dimensioner och sätt att betrakta hur trafiksäkerhetsjobbet ska gå till. De vill gärna knyta det till sina egna produkter. NTF har en mer fristående, öppen och folkrörelsemässig roll och står i sammanhanget för det opinionsbildande arbetet.
Det var en uppdelning som en gång gjordes mellan dåvarande Trafiksäkerhetsverket och NTF. NTF skulle då stå för den pläderande informationen, och TSV skulle stå för sakinformationen. Sedan dess har naturligtvis mycket hänt och utvecklats. Det här kommer att få negativa effekter för undervisningen i skolan. Det kommer att få negativa effekter för en rad andra saker där det drivs aktiviteter.
Det kommer att komplicera förhållandena när det gäller att upprätthålla jobbet. Det är småpengar, och det är onödig klåfingrighet. Det är fråga om någon sorts ideologi som egentligen inte skulle behöva praktiseras på området. Jag hoppas ministern gör en omprövning av allt detta. 25 miljoner kan ordnas på något sätt.
Peter Hultqvist (S):
Jag förstod på ministern att lösningen på problemet var, förutom förhandlingarna och avtalen med Vägverket, att man skulle söka resurser på den regionala nivån. Sedan var det andra aktörer, som man trodde fanns. Det är klart att de finns - de finns redan: Seko, Transport, mc-klubbar och alla möjliga som har samarbete med NTF redan i dag.
Men är det inte bättre att NTF får behålla sitt grundstöd än att förvänta sig att de som man samarbetar med traditionellt sett, och förmodligen samarbetar med i framtiden om det finns någon överlevnad, ska gå in och kompensera regeringens bortdragna pengar? Det är egentligen det du säger i praktiken.
Det som du säger är en mer komplicerad väg till att försöka klara trafiksäkerhetsarbetet än den man har i dag. Hur det än är och hur man än vrider på saker och ting är pengar fundamentet för att man ska kunna genomföra saker och ting, framför allt när det handlar om kampanjer och attitydpåverkan. NTF har inga problem med självständighet.
Det skulle vara oerhört intressant att höra hur den osjälvständigheten i så fall ser ut. Jag tror inte att man upplever det så inom NTF. Det är möjligt att du har lyssnat på NTF i vissa avseenden, men de har inte bett om att få det här bidraget borttaget eller nedtrappat och avvecklat på tre år. Det är pengarna som är den viktiga frågan i dag. Där finns det inte något om att en regering har lyssnat på NTF.
Detta är inte ett dugg spännande. Det här är egentligen bara något som leder till ökat krångel och mer komplicerade turer för att få ihop pengar. Andra organisationer ska kompensera regeringens nedskärningar. Det här slår negativt mot trafiksäkerhetsarbetet. Det är bättre att tänka om och inse att det här blev fel.
Peter Hultqvist (S):
Jag får tacka ministern för svaret. Jag noterar särskilt att ministern markerar att det är motiverat med sanktionsmöjligheter, eller kan vara som det står, när lagar och förordningar inte följs och att detta bereds i arbetet med en ny skollag. Ministern poängterar också vikten av att kommunerna fullgör sitt tillsynsansvar. För att stärka kontrollen markeras behovet av en hårdare utbildningsinspektion. Så långt tycker jag att ministerns markeringar är bra och välbehövliga.
Men själva bakgrunden till den uppkomna situationen, som gör att det här är en fråga som särskilt måste debatteras, är allvarlig. Nacka kommun är en moderatstyrd kommun där det av ideologiska skäl ansetts som mycket viktigt att driva fram privata alternativ. Maestro Svindersvik AB har i bolagsform bedrivit verksamhet i kommunen i sex års tid, och i augusti 2007 startade företaget en verksamhet för ett- till treåringar.
Under några korta månader har verksamheten bedrivits på ett sådant sätt att hela personalen sagt upp sig och föräldrarna helt har tappat förtroendet för ledningen. Några exempel: Förskolan var inte färdigställd när verksamheten startade. Man skolade in barn på dagarna och färdigställde lokaler på kvällar och helger. Man hade bristande rutiner vid inskolningen. Staket kring lekgården saknades. Det fanns bara kallvatten på småbarnsavdelningen. Fast telefon saknades.
Lokaler och gård var byggarbetsplatser. Det var otillräckligt med personal. Men värst av allt tycker jag var att kommunen inte var beredd att i det här krisläget ta över verksamheten. Föräldrarna uppmanades att flytta barnen till någon annan förskola eller att starta ett föräldrakooperativ. Noterbart är att det inte finns några lediga platser i centrala Nacka. Att starta ett föräldrakooperativ kräver som bekant ett mycket omfattande arbete.
Ansvaret för att lösa situationen lades alltså på föräldrarna. Det är principiellt mycket anmärkningsvärt. Att en kommun som är knuten till barnomsorgslagens principer om att bereda plats i förskolan skjuter över ansvaret på föräldrarna visar på en attityd som skiljer sig från lagens anda. Just detta förhållande gör att statens uppföljning och sanktionsmöjligheter måste ses över rejält.
Det visar också att med ideologiskt motiverade privatiseringar där detta blir ett självändamål kan en mycket absurd verklighet uppstå. Det måste finnas skeden då kommunen, om inte andra lösningar är realistiska, måste ta över en misslyckad förskola.
Är lagstiftningen svag och mer vilar på en önskan om att företagare och kommun ska göra det rätta i en krissituation än ett tvång att reda ut en situation och se till att föräldrarnas och barnens rätt är det som respekteras måste något naturligtvis ske. Jag vill därför be ministern att förtydliga vad du menar med skarpare inspektion.
Hur ska detta ske i praktiken? Vilken typ av sanktionsmöjligheter är det ministern kan tänka sig? Vem riktar sig sanktionsmöjligheterna i så fall mot? Är det mot kommunen, det privata företaget eller båda två?
Peter Hultqvist (S):
Jag har inte begärt något ställningstagande från ministern när det gäller själva sakärendet. Jag har använt sakärendet som ett exempel på grava missförhållanden och pekat på att det krävs någon sorts generella åtgärder och att man drar någon slutsats av det inträffade. Jag kräver inte att ministern eller någon i kammaren ska sitta här och rösta om hur vi ska se på Nacka kommun. Det är precis som ministern säger: Det är en fråga för Nackas kommunfullmäktige.
Men det är ändå så att det finns ett statligt övergripande ansvar, och här har vi exempel på vad som kan inträffa när det går för långt. Då måste vi kunna ingripa, och då är det en fråga för kammaren. Ministern lägger ned mycket kraft på att diskutera barnomsorgsgarantier och lagstiftning på det området.
Jag skulle gärna ta den debatten, men jag tänker ta den i ett annat sammanhang i så fall, därför att nu handlade interpellationen om det här missförhållandet i Nacka kommun och vad man ska dra för slutsatser om det. Jag återkommer gärna i ett annat sammanhang, men vi ska inte blanda bort korten, utan vi ska hålla oss till det som är sakärendet här. När det gäller trovärdighet kan jag bara utgå från en sak, och det är att det som har skett i Nacka har inträffat. Det är en reell kommunal verklighet.
Det kan mycket väl inträffa i någon annan kommun också. Då tycker jag att det mest trovärdiga är att utgå från den reella verkligheten, ta upp det här som en principiell fråga och kräva att du, Jan Björklund, lyfter dig lite grann och tittar på det här. Jag vill vara något av en blåslampa i den här frågan och pränta in lite allvar i det här sammanhanget. Du säger att du har samma syn oavsett om det är privat eller offentligt. Ja, det kan väl jag också ha.
Men min känsla är att ni är lite mer aktsamma när det gäller privat och att ni liksom inte ser på det med samma hårdhet som ni ser på den offentliga sidan. Därför tror jag att det bara är nyttigt för er att också få lite synpunkter om att det kan gå åt skogen också på den privata sidan, och då måste man ha kraft att göra någonting.
Peter Hultqvist (S):
Saker och ting ska också hålla över tid. Det är kanske inte alltid till fördel om man får saker och ting upprivna så fort det blir regimskifte. Men det är den risk man löper om man hela tiden använder snäva majoriteter i parlamentet. Jag återkommer till skolan.
Det har gjorts enmansutredningar om reformerad gymnasieskola, fristående vuxenutbildning, införande av yrkesskola, förändrat betygssystem, skollag och så vidare. Här finns det väl anledning att pröva om det finns möjlighet att komma överens över de berömda blockgränserna? Det är en fråga om att ge sig tid, att diskutera med varandra och inte vara så dogmatisk och låst och själv ha bestämt kartan för hur allt ska se ut.
Ministern säger: Vi har vunnit valet, vi har makten och vi gör som vi vill. Om det är det synsättet som gäller förstår jag att det blir enmansutredningar, för då försöker man inte ens att komma till en punkt där man tror att det kan vara möjligt att bli överens. Då får man inga lösningar som håller över mandatperioderna. Hur ska ni ha det med exempelvis förskolan? Där ska man se över läroplanen.
Såvitt jag har förstått har man inte bestämt sig inom alliansen om vad man ska ha för syn på detta och hur det riktigt ser ut när det gäller läroplansfrågorna. Det finns lite olika varianter. Är det något som det är rimligt att tänka sig att fler partier får vara med och jobba med, eller är det en fråga där man också på något vis i något dolt rum har bestämt sig för att eftersom man har makten och vunnit valet gör man som man vill och kör med majoritetsbeslut?
Jag tycker att skolsidan är en sådan fråga där man i dag missköter sig med utredningsinstrumentet och där man ställer saker och ting för hårt på sin spets alltför snabbt. Jag är säker på att lärarförbunden bland annat skulle hälsa det med stor tillfredsställelse om man jobbade på ett annat sätt med bredare underlag i de här sammanhangen.
Peter Hultqvist (S):
I valrörelsen - det minns Odell, vi har diskuterat frågan förut - var det här ett mycket stort nummer. Det var sådant som man verkligen körde med runt om i landet, att man skulle bryta Socialdemokraternas makthegemoni. Man talade om inrättande av kravprofiler till högre tjänster. Alla tjänster i ledande befattning skulle utannonseras - alla tjänster.
Relevanta intressenter skulle inbjudas till kandidatnominering. Det står det också i den skrift som ni gav ut. Det var bruttolistor som skulle upprättas enligt kravprofil, och kortlistor skulle tas fram på tre-sex personer som skulle genomgå tester. Förmodligen hade man inspirerats av USA eller något annat land och tyckte att fackutskotten i riksdagen skulle erbjudas att ställa frågor till de personer som man tänkte utnämna.
Hela rekryteringsprocessen skulle dokumenteras för att möjliggöra granskning i efterhand. Nu har mycket av det här spruckit. Regeringen talar nu lite försiktigt om att det inte alltid går att annonsera. Det är kanske lite annorlunda än att alla lediga tjänster till ledande befattningar ska utannonseras. Det är olika budskap före valet och efter valet.
Det handlar väl om att man har insett att den här vägen inte var framkomlig alla gånger och att man inte hade riktigt fast mark under fötterna. Regeringen vill väl också ha handlingsfrihet att bestämma när det ska annonseras och när det inte ska annonseras. Jag tror inte att det kommer att bli tal om utskottsförhör. Lika lite tycks de här inbjudningarna till allmän kandidatnominering vara aktuella.
Sanningen och konfrontationen med verkligheten kröp högeralliansen inpå skinnet när man väl hade vunnit regeringsmakten. Valrörelsens propagandistiska drev höll inte, och lika lite höll argumentationen om att statsförvaltningen var genompolitiserad med socialdemokratiska chefer som inte var kompetenta. Inte en enda chef har avvecklats med det som argument. Kampanjen var inte hederlig.
Det har vi också debatterat förut, men jag tycker att det är viktigt att upprepa det. När man sedan kom till regeringsmakten rekryterade man borgerliga profilpersoner som Jonas Hafström, Olof Ehrenkrona, Per Unckel - som var en av de första stora rekryteringarna - Anna Grönlund Krantz, Johan Gernandt och så vidare till olika statliga uppdrag, antingen i styrelser eller som ledande tjänstemän.
Jag säger inte något negativt om de här personernas kompetens, men starten var, med tanke på hur det lät i valrörelsen, väl utmanande. Nu har det här kokat ned till att Odell står här med frågor om hur snabba behov ska bedömas, var någonstans det ska bestämmas om det ska annonseras eller inte, vad som inte ska annonseras och hur det blir med utannonseringen av tjänsterna inom Utrikesdepartementet.
Från att ha varit ett stort slagnummer i valrörelsen har detta kokat ned till att bara vara krångligt. Ni har alltså blivit fångade av er egen propaganda och sysslar nu med att gömma undan de av valrörelsens tal som inte höll i konfrontationen med verkligheten. Det som blev kvar försöker ni få att framstå som något mycket större än vad det egentligen är. Är inte sanningen den, Odell, att kejsaren, vem det nu är i det här fallet, börjar bli lite naken?
Peter Hultqvist (S):
Jag vill först notera att jag inte har något mer inlägg efter detta. Alla lediga tjänster skulle ha utannonserats.
Nu har vi kommit fram till att så inte är fallet, och vi har kommit fram till att en lång rad korrigeringar av tillsättningsförfarandena har skett om man jämför med hur det såg ut innan valet och det bombastiska budskap som gavs då med utskottsförhör, kortlistor på tre-sex personer, särskilda tester, kandidatnomineringar och allt vad man nu hade med i detta paket.
Nu hamnar vi mer i skiktet som rör diskussion om vad som ska annonseras, vad som är rimligt att annonseras, budskap om att det får väl varje departement ta ställning till och så vidare. Hela detta bombastiska valbudskap har skruvats ned till en någorlunda verklighetsnära hantering.
Väldigt mycket av det som tidigare sades har man lämnat bakom sig eftersom det inte var realistiskt och eftersom det inte klarade av konfrontationen med verkligheten. Det har alltså skett en lång rad anpassningar, och det som egentligen är kvar av den här oerhört enorma förnyelsen som skulle ske är de här värderingarna om när man ska annonsera ut och när man inte ska annonsera ut.
Det ska ställas i kontrast till punkten att alla lediga tjänster till ledande befattningar ska utannonseras, och det har man sagt är en orealistisk linje från regeringens sida. Det är alltså det som har skett. Sedan har man också sagt att det är okej att göra en hel del politiska tillsättningar, eftersom man har gjort det.
Då tycker jag sammanfattningsvis för min del att detta började med någon sorts vante som kanske inte ens en gång blev en tumme när detta var klart. Sedan är frågan om kejsaren är naken eller inte.
Peter Hultqvist (S):
Det verkar som att Mats Odell gärna vill ha debatten så att han väljer ut vilka frågor han tycker är lämpliga att svara på. Jag ställde ett antal frågor, inte bara den om utskottsförhören som nu tydligen bereds. Utskottsförhör är en väldigt komplicerad och svår fråga.
Förmodligen har ni kommit fram till att det är en sak som kan vara hämmande när det gäller att få människor att intressera sig för den här typen av ansökningar.
Men under punkt 6.1.1 i Allians för Sveriges dokument meddelas det inte distinkt i någon sammanfattning vad som ska göras vad gäller sekretesshistorier, utan det står att den personliga integriteten ska respekteras.
Men vad det innebär i praktiken är rätt så svårt att få fram. Det finns en glidning där ministern vill undvika att svara på en del av mina frågor. Eftersom ministern är så intresserad av statistik skulle jag vilja gå lite djupare. Hur många utnämningar har hittills skötts av rekryteringskonsult vid sidan av annonsförfarandet, och hur mycket har det kostat skattebetalarna?
Hur många ansökningar har det funnits i den officiella kön via annons, och hur många har funnits i den inofficiella kön via rekryteringskonsult och kontakter?
Nog är det så att gamla borgerliga politiker har fått ut sitt av detta. Så där har nog de bombastiska trumpetstötarna från valrörelsen tystnat och getts en annan inriktning än den bild som gavs. Jag tycker att denna kampanj var ohederlig. Jag tycker inte att den står i proportion till resultatet. Stämmer inte detta möjligen till eftertanke? Mats Odell ger delvis ett eftertänksamt intryck i denna debatt.
Han använder formuleringar som: Jag tillstår gärna att detta inte är enkla avvägningar som måste göras. I den offentliga debatten talades det inte om sekretesslagstiftning. Min åsikt är att statens chefer är kompetenta. Det är intressant att ingen chef som tillsattes av den gamla s-regeringen har avskedats på grund av inkompetens.
Därför är det tal som ni hade om att partibok har gått före kompetens inte trovärdigt. Nu sitter Odell själv i regerandets vardag, och då flyter dessa försiktiga formuleringar upp till ytan.
Jag ska ge ett annat exempel: Det kan vara så att potentiella kandidater avhåller sig från att söka anställning som myndighetschef i ett öppet ansökningsförfarande av det skälet att man inte vill visa sin nuvarande arbetsgivare att man är intresserad av andra jobb. Detta är en försiktighet som inte hördes före valrörelsen. Men läget är nu sådant att de politiska utnämningarna fortsätter. Man utannonserar vissa tjänster, men inte alla.
Man har problem med sekretessen. Frågan om utskottsförhör bereds i någon problematisk process. Kan man inte göra ett litet erkännande, Odell? Det var för bombastiskt i valrörelsen. Det blev för oseriöst, och det blev för överdrivet. Ett sådant erkännande skulle faktiskt rensa luften lite grann i debattklimatet.