Johan Pehrson (L):
Man får väl konstatera att det är korrekt beskrivet av tidigare talare att det är mycket som påverkar kriminaliteten i vårt samhälle. Det är därför viktigt att lyfta fram den svenska politiken när det gäller social inkludering och att ge människor goda livschanser. Det börjar på MVC.
Det går vidare till BVC och vidare till förskolor. Vi kan väl konstatera att det är ganska många människor i världen som gärna skulle vilja ha de förutsättningar som vi har i Sverige för att ge inte minst unga människor en god start.
Detta är sedan kopplat till förutsättningar för utbildning, egenmakt i livet, restriktiv syn på droger och att se till att man har en arbetsmarknad som förhoppningsvis utvecklas och där man kan säga att mycket är gjort men mer naturligtvis är att göra.
Men jag tänkte, herr talman, ändå släppa detta och inte heller gå in så mycket på den breda reformagenda som alliansregeringen har för polis, brottsofferskydd, kriminalvård, åklagare, domstolar eller för den delen särskilda brottstyper och utsatta människor i övrigt, utan jag tänkte fokusera på de straffrättsliga frågor som betänkandet handlar om.
När vi smalnar av det så kan man väl konstatera att det är fyra partier som står bakom alliansregeringen och har gått till val tillsammans två gånger för att markera att det är vissa straff som trots allt behöver skärpas i Sverige. Det motsäger inte att vi, som jag sade tidigare, ser detta bara som en del av rättspolitiken och att det aldrig går att bortse från att det förebyggande arbetet på rättsområdet också är viktigt. Hur jobbar polisen?
Inte minst kan det kopplas ihop med skola och socialtjänst. Här måste man lyfta in något annat. Jag gör en reflexion och noterar det vi har gjort till exempel vad gäller tidigare och tydliga insatser. Det har inte handlat om skärpta straff utan om att se till att föräldrar får ökat ansvar för de skador som deras barn orsakar.
Vi har sett till att skapa sociala insatsgrupper för att mycket snabbt kunna gripa in i unga människors liv när det håller på att gå åt pipan. Vi har brutit ned sekretesshinder för att göra det möjligare att agera snabbt för att hjälpa unga. Vi har skärpt möjligheterna för att till exempel polisen ska kunna ta hand om barn i allvarliga sociala miljöer som definitivt är skadliga.
Vi har förbättrat och fokuserat förutsättningarna för kommunerna att ta ansvar för utslussningen, för det fall att ungdomar har varit inlåsta på statlig institution. Det sker en bättre utslussning. Vi har sett till att polisen ska utreda alla allvarliga brott av ungdomar, även under 15 år, för att ingen ska kunna hamna emellan och glömmas bort, utan tanken är att det första brottet ska vara det sista brottet.
Dessa tidiga och tydliga insatser har lett till att vi i dag kanske ser en fallande ungdomskriminalitet, åtminstone enligt Brå. Det välkomnar vi, och jag tar det som en intäkt för att tidiga och tydliga insatser är viktigt. Det handlar inte bara om skärpta straff. Men tillbaka till vilka utmaningar vi ser. Alliansregering ville skärpa straffen för inte minst grova våldsbrott.
Vi ville trycka upp straffskalorna något. Vi ville markera vilka tydliga försvårande och förmildrande omständigheter vi ser. Vi ville också markera att organiserad brottslighet ska ses som mycket mer allvarlig än människor som begår brott av rent sociala skäl, det vill säga att man själv är sjuk eller missbrukare eller har hamnat i en miljö där man har svårt att hitta någon annan väg ut än brott.
Däremot kan vi beträffande just organiserad brottslighet ta av oss silkesvantarna och snarare använda stålhandskarna. Vi kan nu konstatera att den förändring som vi gjorde inte riktigt har lett till den skärpta syn som vi hade önskat. Därför har vi från alliansregeringen aviserat att vi avser att återkomma till detta. Vi ger oss inte in i några diskussioner med Högsta domstolen om vems felet är, om det var dålig produkt och vad detta beror på.
Vi konstaterar att vi kommer tillbaka med tydligare direktiv, så att domstolen lättare kan se till att markera mot det vi tycker är allvarligt - upprepad brottslighet, många brott, organiserad brottslighet och så vidare - och verkligen skärper synen på vissa grova våldsbrott som ändå är de ultimata integritetskränkningarna.
Där har vi en bred puck som passar in på de flesta av de punkter som tidigare har lyfts fram av oppositionen. Jag säger inte att oppositionen skulle vara emot detta. Men vid en genomläsning kan jag redan nu konstatera att man för att vara snäll kan beskriva oppositionens synpunkter på detta som lite spretiga.
Det finns förslag om både sänkta straff och skärpta straff - kanske inte i det här betänkandet, men vi vet vart de fyra oppositionspartierna vill gå, och det är definitivt åt olika håll. Men, herr talman, det handlar inte bara om grova våldsbrott och organiserad brottslighet, där vi tror att straffen behöver skärpas. Vi har också tillsatt en utredning för att titta på hela straffrättspolitiken.
Vi är övertygade om att en ansvarsfull kriminalpolitik i dagens rättssamhälle kräver att människors rätt till integritet i privatlivet får ett tydligt genomslag. Vi vill inte sticka under stol med att behovet av att skydda medborgarna med straffrätt alltid måste vägas mot människors intresse av skydd för den personliga integriteten och att straffrätt endast ska användas i sista hand.
Därför har vi en särskild utredare som tittar på hela komplexet av straffrätt och har sin utgångspunkt i vad som har hänt inom straffrätten sedan vi tillskapade själva brottsbalken. Det är kanske strukturer och omfattningar som behöver ändras så att det blir optimalt. Den utredningen ska redovisas senare under året. Det är den breda synen, för det är klart att mycket har hänt. Jag ska kommentera några saker speciellt.
Vi har olaga hot uppe i betänkandet. Det gäller om man ska skärpa synen på detta, inte minst redan på förberedelsestadiet. Det är väl verkligen aktuellt.
De hot som framförs i den digitala världen är lika obehagliga som dem som framförs i den verkliga världen, så här finns det väl all anledning att försöka ta ett bredare grepp för att titta på såväl rekvisit som straffvärde. Jag hoppas att regeringen snart kan återkomma till det. Flera talare innan har nämnt de hedersrelaterade brotten.
Jag vill understryka att det inte finns något som hindrar att man ser allvarligare på det faktum att människor är utsatta, är ensamma och befinner sig i ett underläge gentemot en starkare part som begår dessa brott. Detta används redan i dag. Jag vill understryka en sak beträffande den typ av brottslighet där det finns livstid i straffskalan.
När till exempel tingsrätten i Örebro ska tidsbestämma ett straff ser de inte milt på den här typen av brott, utan snarare går de tillbaka och ser att brottet har varit allvarligt. Det handlar oftast om en del gubbar som är dömda, och de är inlåsta.
Det nämndes också att vi har tillsatt den tidigare länspolismästaren för att gå igenom allt detta och kunna återkomma med förslag på frågan om hur man ska kunna komma till rätta med den så kallade hedersvåldskulturen. Det är minst 70 000 unga människor i Sverige i dag som får sina liv kraftigt begränsade beroende på detta. Rattfylleribrotten har också varit uppe. Vi tittar på eftersupningen. Det ska bli en redovisning den 30 april.
Jag hoppas att det är snabbt nog. Det efterfrågas också skärpta straff. Vi har skärpt straffen, och jag kan tänka mig att göra det igen. Jag vill också understryka att det är viktigt med det förebyggande arbetet, som görs ute i många landsting och många regioner. Där försöker man hela tiden ta hand om de personer som har kört rattfulla, så att de snabbt kommer i kontakt med både polis och sjukvård för att få hjälp med sitt ofta underliggande alkoholproblem.
Det är en minst lika viktig väg att gå framåt som att bara ropa på skärpta straff. Det gäller att vara tydlig i lagstiftningen - där har vi genomfört skärpningar - men också se till att jobba med att komma åt problemet, vilket är människors ohållbara förhållande till alkohol, framför allt på våra vägar. Vi bereder också den fråga som nyss togs upp om förverkande av fordon.
Där delar jag Kerstin Haglös tankar om att det naturligtvis är stötande att vissa bilar kan tas om hand. När det gäller att komma till rätta med narkotikabrotten ser vi att det sannolikt finns en del utvecklingsmöjligheter. Men för tids vinnande återger jag inte alla reflexioner som man kan göra om detta.
Men jag tror att vi snart behöver komma tillbaka till detta eftersom det inte finns någon riktig förklaring till Högsta domstolens åtgärd att så att säga trycka ned straffskalorna, kanske inte ned i källaren men ganska långt ned. Det finns också andra frågor som gäller straffmätningen generellt, som har nämnts här, och preskriptionstider.
Men min talartid är slut, och jag nöjer mig med att konstatera att regeringen har en agenda för att få straffvärden i paritet med integritetskränkningen av drabbade människor. Men vi är också tydliga med att det inte bara handlar om att peka ut vilka straff som kan påverka på ett sådant sätt att samhället blir mer lagligt och friare. Det finns även andra åtgärder. Jag kan konstatera att oppositionens förslag spretar.
Det är dessa alternativ som står mot varandra. Som sades är intresset stort från oppositionen för dessa frågor, vilket gläder mig. Jag kan också konstatera att intresset bland medborgarna är stort för dessa frågor. Herr talman! Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer.