Torsten Lindström (KD):
Det är ju fint att Morgan Johansson och jag är överens om familjehemsföräldrarnas betydelse och om hur viktigt det är att ge dem goda villkor. Men det räcker faktiskt inte att prata om goda villkor när vi får de här signalerna från hela landet om problemet med att rekrytera familjehemsföräldrar, att hitta goda miljöer till de barn som behöver särskilt stöd och att hitta en trygg tillvaro.
Då krävs också att man tar det här nationella problemet på lite större allvar än vad jag tycker att ministern gör. Jag förstår uppriktigt sagt inte riktigt ministerns lite avvisande och skeptiska hållning. Visst går det att prata om remisstider. Det är ju ett hedervärt formalistiskt argument. Problemet är, herr talman, att vi kan se på historien. Detta har socialdemokratiska ministrar pratat om i åratal utan att någonting har hänt.
Redan 2001 skrev Riksdagens revisorer en rapport om familjehemsvården. De konstaterade att familjehemmen spelar en viktig roll i vården av barn och ungdomar samt att ersättningen till familjehemsföräldrar har stor betydelse för familjers intresse att verka som familjehem. Den 2 maj 2001 svarade den dåvarande socialdemokratiska socialministern på en interpellation om familjehemmens ställning här i riksdagen.
Den ministern, Johanssons kollega, hänvisade då till ett uppdrag som Arbetslivsinstitutet skulle ha fått av regeringen. Bekymret är bara, herr talman, att på Arbetslivsinstitutet verkar man inte känna till något uppdrag. Ingenting finns i arkiven därom, och någon rapport från institutet till regeringen tycks inte ha kommit.
Sedan initierade Näringsdepartementet 2002 en undersökning för att "kartlägga omfattningen och utvecklingen av formerna för företagande och anställningsformer i gränssnittet mellan egenföretagande och anställning". I den projektbeskrivningen angavs att projektet skulle beakta problematiken gällande ersättningsrätten för familjehemsföräldrar. Inte heller det verkar ha lett någonstans för regeringens arbete.
De här olika utredningarna gjorde att riksdagen 2002 hänvisade till att man inte ville föregripa det uppenbarligen pågående analysarbetet i Regeringskansliet och därför inte ville gå in i den här frågan på allvar.
Och så kom då den 14 oktober, i höstas, Sociala barn- och ungdomsvårdskommitténs betänkande, som lämnades till Morgan Johansson, som han i dag hänvisar till och också har hänvisat till i tidigare skriftliga frågesvar till mig i riksdagen.
Det är intressant att kommittén, tack och lov, återigen konstaterade att för att flickor och pojkar som behöver det ska kunna placeras i familjehem måste rekryteringen stimuleras och villkoren utredas särskilt. I telefon svaras det från Socialdepartementet att ingen utredning om detta egentligen pågår. Såvitt man känner till utreder inte heller någon annan myndighet denna fråga.
Morgan Johansson får förstå att frågan måste ställas: Vad är det som egentligen gäller? Efter alla dessa år av ältande och socialdemokratisk långbänk, när kommer något äntligen att hända? Morgan Johanssons regering verkar ha väldigt svårt att få något ur händerna också på detta område.
Utifrån det borde han kunna förstå den oerhörda frustration som vi känner som tycker att familjehemmen ska ha vettiga förutsättningar, också ekonomiskt, för att fullfölja sitt arbete för barnen och samhället. Hur ska vi kunna hitta långsiktiga lösningar på behovet av familjehem om inte regeringen någon gång till slut lyssnar och ändrar regelverket? Kan vi få ett besked om det, Morgan Johansson?