Jessika Roswall (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Först vill jag säga att jag för Konsumentverkets del är glad över att regeringen nu har lämnat de här uppdragen. Som statsrådet säger i sitt svar presenterades den här strategin i höstas, för åtta månader sedan, men först nu har innehållet kommit. Det har nu gått fyra månader av det här året. Konsumentverket har inte vetat vad det ska göra med pengarna och har inte heller kunnat planera. Detta är alltså verkligen på tiden.
Det här talar kanske emot min interpellation, så jag ska förklara lite varför jag har ställt interpellationen. Jag vill som sagt tacka för svaret, men det är egentligen bara de tre och en halv sista raderna som svarar på min fråga. Jag vill framhålla att jag inte är emot nudging. Jag tror tvärtom att det är ett väldigt bra sätt att påverka. Min interpellation handlar inte om det, utan om myndigheternas roll och uppgifter. Vad är det myndigheten ska göra?
I vilka fall ska en myndighet använda nudging? I vilka fall är det lämpligare att andra subjekt - privaträttsliga subjekt - använder den här metoden? Vad är då nudging? Jag måste erkänna för statsrådet att jag var tvungen att slå upp ordet när det kom i höstas i budgetpropositionen, och jag kan skvallra om att det även gällde flera andra i civilutskottet. Men jag har nu lärt mig. Det har också gått ett radioprogram på P1 gällande forskning om detta. Ordet "beteendeinsatser" kanske beskriver det bättre.
Det handlar om hur både stat och företag vill valla oss mot sina mål. Jag tycker att staten ska kunna använda nudging. Men jag vill lyfta fram att jag inte tycker att det är helt oproblematiskt när myndigheter gör det. Låt mig kort säga någonting om myndigheternas roll och vad de ska göra och inte får göra. Det stadgas i grundlag, regeringsformen, att våra myndigheter ska följa lag. Sedan ska myndigheterna också iaktta saklighet och opartiskhet när de fattar beslut. Det är viktigt för den här diskussionen.
Sedan finns det en mängd andra lagar och regleringsbrev, som statsrådet känner till, om hur myndigheter får jobba. En av myndigheternas viktigaste uppgifter är tillsyn. Det är särskilt viktigt på konsumentområdet. Som statsrådet och jag är överens om ganska ofta finns det många problemområden på det området där tillsyn verkligen behövs. En annan uppgift är att ge ledning och fakta. Då är det viktigt att myndigheten är opartisk och saklig.
Det är en tradition som vi har i Sverige som jag verkligen vill värna. När man gör på det vis som regeringen nu gör när den skriver att myndigheten ska tillämpa metoder och annat måste man ändå vara lite varsam och iaktta det. Statsrådet och jag har haft olika diskussioner om vad målet med konsumentpolitiken ska vara. Det må vara. Jag delar dock uppfattningen att vi ska verka för en hållbar konsumtion. Jag har inga synpunkter på inrättande av ett forum.
Det tycker jag är bra. Men det andra uppdraget att stimulera till miljösmarta konsumtionsmönster har jag ett litet problem med. Jag ska snabbt säga någonting om skolan. Jag tycker inte att det är Konsumentverkets uppgift utan Skolverkets uppgift. Jag är inte säker på att Konsumentverket är bäst på det. Vad gäller de andra uppdragen som det står om med beteendeinsatser finns det många andra organisationen.
Naturskyddsföreningen och Sveriges Konsumenter är väldigt starka och jobbar väldigt bra på det här området. De är dessutom inte en myndighet utan har friare tyglar. Jag tycker inte att det är Konsumentverkets uppgift. Jag har antytt flera gånger att regeringen måste vara försiktig när den gör detta. Man kan riskera att skada den opartiskhet och saklighet som våra myndigheter har. Jag skulle vilja fråga statsrådet lite mer om de tre och en halv meningarna om vad som ingår i uppdraget.
Det handlar om identifiera, värdera och sprida goda exempel. Vad betyder "lämpliga metoder"?