Ulla Andersson (V):
Det riksdagen ska ta ställning till i dag är om förslaget om kredittillsyn som SCB föreslås ta över är förenligt med subsidiaritetsprincipen. Det anser egentligen inget parti i riksdagen, vilket jag tycker är glädjande. Men det ärendet egentligen handlar om är att Sverige ska ta ett första steg in i den föreslagna bankunionen.
Det skriver också utskottsmajoriteten själv i sitt yttrande. Jag menar att det är mycket oroväckande att majoriteten så tydligt är beredd att gå i den riktningen. Majoriteten skriver i sitt utlåtande: "Enligt riksdagens uppfattning hänger regelverk, beslutsregler och finansiering av samt ansvar för att bedriva tillsyn, krishantering och avveckling ihop."
Det går inte att säga så mycket tydligare att man är beredd att ta steget in i den föreslagna bankunionen även om man vill ändra lite för att kunna gå med.
Det vi ska besluta om i dag är helt enkelt det första steget där ansvaret för tillsyn ska föras över från många nationella parlament men också från EBA, dit Sverige redan har överlåtit en del beslutsbefogenheter men av mindre karaktär än den överföring och den makt som nu föreslås läggas på ECB.
Jag delar inte majoritetens hållning att om Sverige bara får rösträtt i den nya tillsynen i ECB är vi villiga att vara med. Visst säger de också att vi ska kunna ha högre kapitaltäckningsregler i Sverige eftersom vi själva vill ha det, men kapitaltäckningen har inget med detta ärende att göra utan beslutas i Basel III.
Jag menar helt enkelt att ni är helt fel ute och att det är oroväckande att ni så villigt bollar med vår framtid. Herr talman! Jag vill passa på att problematisera kring den resa majoriteten är beredd att göra och som i sak återkommer hit till riksdagen framöver. Det är mycket svårt att hålla sig från saken när ett sådant här centralt ärende ska avgöras även om det handlar om en subsidiaritetsprövning.
Ingen vet hur en överföring av makt och tillsyn till ECB kommer att påverka den svenska tillsynen av banker och andra finansinstitut. Dessutom kommer de kommande stegen med en gemensam insättningsgaranti och en gemensam avveckling att påverka oss både demokratiskt och ekonomiskt. Regeringen brukar påstå att om man ska vara med i en gemensam insättningsgaranti ska alla andra länder också ha avsatt pengar först.
Jag skulle vilja kalla det för en ren fantasi med tanke på hur det ser ut i Europa i dag, framför allt i EMU-länderna. Dessutom brukar regeringen påstå att man inte är villig att betala för andra länders havererade banker, utan de länderna måste i så fall ha någon form av fond. Men ska sanningen fram har inte ens Sverige en egen fond som klarar av ett bankhaveri liknande det som skedde i början av 90-talet.
Dessutom är vår banksektor ännu större i dag. Och inte heller något annat land har en sådan fond. Jag tror inte att det är många som tror att de länder som i dag befinner sig i djup kris kommer att lyckas avsätta pengar till en sådan fond eller att de banker som nu krisar skulle kunna klara av att göra det i nuvarande läge.
Jag menar att regeringen spelar med argument där man tar upp villkor för att vara med som inte har någon reell bas i verkligheten, och ändå är man beredd att ta det här steget och överlåta tillsyn och makt till ECB, det vill säga Europeiska centralbanken. Ingen kan ha undgått att euroländerna betalar ett högt pris för det politiska experiment de deltar i med en gemensam valuta, och vi hade också varit med i det om vi haft otur och Borg, Reinfeldt och övriga gänget hade fått bestämma.
Det är tur att andra var med ekonomiskt och demokratiskt ansvarsfulla. Till detta valutaexperiment ska läggas alla de konsekvenser som den nästan helt avreglerade finanssektorn fått och som EU, och även sådana partier som Moderaterna, gått i bräschen för. Nu räddas bankerna och medborgarna runt om i Europa, men folket lämnas i fattigdom och arbetslöshet.
Men för tydlighets skull vill jag också säga att det är klart att EMU-länderna måste vidta åtgärder, men de måste bygga sina egna institutioner och fatta sådana beslut som inte påverkar de länder som inte är med, vilket förslaget om en bankunion och det förslag vi i dag har på bordet faktiskt gör. Jag tror inte att någon i finansutskottets majoritet skulle kunna förklara för mig vilken påverkan detta får på vår egen tillsyn över våra egna finansinstitut.
Utifrån det perspektivet tycker jag att det är mycket oroväckande att man är beredd att ta steget in. Kort och gott anser Vänsterpartiet att den tillsyn och makt som ECB föreslås få är ett för stort ingrepp.
Vi anser att det här första steget mot en gemensam bankunion är fel väg att gå eftersom det är helt omöjligt att se vilka konsekvenser det här beslutet får för vår tillsyn över kreditinstituten. Det vet nog inte majoriteten heller, men trots det öppnar man dörren och tar steget in. Herr talman! Jag yrkar bifall till vår reservation.