Anders Borg (M):
Vi kan alltså konstatera att sysselsättningen i restaurangbranschen har ökat med 20 000 personer. I en tuff period i svensk ekonomi, från 2008 till 2013, har sysselsättningen ökat från 80 000 till 100 000. Det är en kraftig ökning. Det är jättekomplicerat att belägga vilken del av regeringens politik som har haft störst effekter.
Förmodligen har jobbskatteavdraget särskilt stora effekter för en sådan bransch som hotell och restaurang eftersom många människor går in på arbetsmarknaden där. Många har gått från deltid till heltid, vilket vi har sett att många kvinnor har gjort tack vare jobbskatteavdraget. 40 procent i hotell- och restaurangbranschen är också unga och har följaktligen påverkats av den sänkta arbetsgivaravgiften. Det är alltså svårt att bedöma om den har haft större effekt än till exempel restaurangmomsen.
Lättnaderna som nystartsjobb och andra omläggningar av arbetsmarknadspolitiken har förmodligen också bidragit. Restaurangbranschen är en speciell bransch. 40 procent av de anställda är alltså unga, och 40 procent är utrikesfödda. Det är klart att det är viktigt att branschen har möjligheter att anställa också framgent.
Det kommer att vara en inkörsport för många människor in på arbetsmarknaden, och det är också en bransch med förutsättningar att växa i takt med att allt fler människor tycker att det är värt att lägga pengar på mat, turism och kultur i Sverige. Mot den bakgrunden framstår Socialdemokraternas politik som mycket märklig.
Att rikta skattehöjningar just mot en personalintensiv bransch där många jobb in på arbetsmarknaden skapas är en mycket märklig politik. Det finns skatter som man kan höja.
Det finns till och med socialdemokratiska partier som höjer skatter i Europa, men då höjer de skatter på fastigheter eller på områden där de inte har så stora och direkta effekter på arbetsmarknaden, eller så höjer man på miljösidan där det kan behövas styrmekanismer. De svenska Socialdemokraterna är helt unika med idén att lägga skattehöjningarna på personalintensiv verksamhet.
I takt med att vi har en allt tuffare globalisering, där vi får slåss för varje jobb i Sverige, vill Socialdemokraterna göra en stor omläggning av politiken. De vill höja skatterna på arbetskraftsintensiv verksamhet och använda pengarna till att i huvudsak bygga ut bidragssystem och gamla traditionella garantiåtgärder och förstärkta fas 3-program. Det är en mycket traditionell arbetsmarknadspolitik. Därmed ser vi riskerna.
Bygger man ut bidragen, vidtar ännu fler åtgärder som innebär rundgång och samtidigt höjer skatterna på jobb då ökar riskerna för utanförskap.
Då ökar också riskerna för större klyftor och för att vi återigen får en socialdemokratisk politik där man borrar upp gräddfiler för de allra rikaste, som man gjorde med arvs- och gåvoskatten med miljardärsundantaget och förändringarna i 3:12-reglerna, samtidigt som man låser fast, tränger ut och försämrar förutsättningarna för grupper med svagare ställning på arbetsmarknaden.
Man trycker ut, bygger trösklar och hindrar. Det är så den socialdemokratiska politiken skapade 80-90 procent av de klyftor vi nu diskuterar i Sverige. Det är den typen av åtgärder som slår undan fötterna för dem som behöver komma in på arbetsmarknaden och som leder till ökade klyftor. Det är en politik på väg bort från full sysselsättning, fru talman.