Anna Johansson (S):
Man hör det man vill höra. Det jag sa var naturligtvis inte att de samhällsekonomiska analyserna är ointressanta. Det jag sa var att det är ointressant om jag tycker det ena eller det andra, och det står jag fast vid. Det här är naturligtvis jättestora frågor. Jag vill bara påminna Erik Ottoson om att Sverigeförhandlingen, som från början hette Sverigebygget, inte tillsattes av den här regeringen.
Det var den dåvarande regeringen som gjorde det. Under stor pompa och ståt och med buller och bång sa man att Sverige nu skulle starta upp förberedelserna för att bygga höghastighetsbanor och att man skulle tillsätta en förhandlingsperson för detta ändamål.
Det är också så att båda de två sträckor som Erik Ottoson nämner i debatten, Ostlänken och Mölnlycke-Bollebygd, återfinns som höghastighetsbanor i gällande nationell plan, och den var det också den föregående regeringen som fattade beslut om.
Om man i dag har synpunkter på att dessa båda sträckor planeras för höghastighetstrafik är det alltså inte till det här statsrådet man får vända sig, utan då får man vända sig till det statsråd som hade ansvaret 2014 då den nationella planen antogs. Det är också så att om man i efterhand skulle bestämma sig för en annan standard innebär det att man eventuellt behöver gå in i en helt annan korridor med stora förseningar som följd.
Som Erik Ottoson alldeles riktigt framhåller har vi behov av ny kapacitet här och nu. Det behovet kommer naturligtvis till stor del att tillgodoses genom smärre åtgärder: förbigångsspår, mötesspår, förlängda perronger och så vidare. Det rör sig alltså om ganska små insatser som ändå skapar kapacitet i befintligt system.
Men på lite längre sikt behöver vi också planera för en rejäl utbyggnad av järnvägssystemet, om vi tror och tycker att järnvägen ska spela en viktig roll i transportsystemet i framtidens Sverige. Det tycker jag, för det är ett klimatsmart och effektivt sätt att transportera stora mängder människor och även gods, särskilt vissa typer av gods. Jag ser alltså att järnvägen har en framtid.
Men då måste vi också ta ett ansvar, inte bara för kommande generationers ekonomi utan faktiskt också för kommande generationers möjligheter att leva och bo och transportera sig och sina varor i hela vårt land. Jag tror inte att någon kan skaka fram finansiering för satsningar som ligger 15-20 år framåt i tiden. Det är jag ganska övertygad om att ingen regering skulle klara.
Så diskussionen om var pengarna ska hämtas är densamma som för allting som ligger framför oss. Jag tror att Erik Ottoson vet hur planeringsprocessen för infrastruktur går till. Vart fjärde år fattar riksdagen beslut om en proposition som anger inriktning och omfattning, och på det följer en åtgärdsplanering som så småningom fastställs i en nationell plan som regeringen tar ställning till.
Detta sker med fyra års intervall, och planen omfattar tolv år. Det innebär att allt som ligger bortanför den horisonten är okänd terräng. Den här regeringen är dock väldigt tydlig med att vi har ambitionen att bygga höghastighetsbana, men det ska ske på ett sätt som inte undantränger alla andra behov i transportsektorn. Vi ska se till att göra det på ett ekonomiskt ansvarsfullt sätt och på ett sätt som behoven i övriga delar av landet tillåter.
Jag tror att det är ett klokt sätt att hantera denna stora fråga. Att bara säga nej, efter att först ha sagt ja och sedan tidigare ha sagt nej, inger inte förtroende.