Ylva Johansson (S):
Verkligheten är regeringens värsta motståndare, tror jag. Nu säger arbetsmarknadsministern återigen att ungdomar ska få stöd från första dagen, men de facto får de inte det. Riksrevisionen visar att de i allmänhet får vänta tre till fyra månader. Riksrevisionen visar att en fjärdedel av de arbetslösa ungdomarna över huvud taget inte har sökt något jobb de senaste 30 dagarna som man har undersökt.
Verkligheten stämmer inte med den bild som arbetsmarknadsministern vill ge. Det kan bero på att arbetsmarknadsministern inte vet hur det ser ut eller på att hennes politik inte fungerar - eller båda delarna. Detsamma gäller Arbetsförmedlingens möjligheter till kontakter med arbetsgivare. Även här har regeringen sagt, och sagt flera gånger, att detta ska förbättras.
Vi har hört det flera gånger från talarstolen. Detta är ett av de områden som Riksrevisionen kritiserar. Det är en viktig del, just för att ungdomar behöver hjälp med arbetsgivarkontakter. Det brukar arbetsmarknadsministern hålla med om. Samtidigt undersökte man saken 2009, och när man nu undersöker saken igen ser man ingen skillnad och ingen förbättring när det gäller Arbetsförmedlingens arbete med arbetsgivarkontakter.
Någonstans måste man börja ta in hur verkligheten ser ut. Arbetsmarknadsministern har rätt i att situationen för ungdomar ser väldigt olika ut. Alla löper inte alls samma risk att bli långtidsarbetslösa - självklart inte. De allra flesta ungdomar har en ganska stark ställning på arbetsmarknaden, och många rycks till attraktiva arbeten redan innan de är klara med utbildningen. Det är alltså inget generellt problem att vara ung.
Det finns dock en grupp som har betydande svårigheter, och det är de som varken arbetar eller studerar. Arbetsförmedlingen visade för ungefär en månad sedan att ca 190 000 unga hör till gruppen som varken arbetar eller studerar. Av den gruppen, enligt Arbetsförmedlingen, var det 77 000 ungdomar som hade varit i den här situationen tre år i rad, under hela undersökningsperioden på tre år.
Det är 77 000 ungdomar som i praktiken står helt utanför. Detta är ett jätteallvarligt problem. Det är också ett av de problem som Riksrevisionen tar upp i sin granskning: att Arbetsförmedlingen inte arbetar på ett prioriterat sätt för att kunna nå dessa ungdomar. De löper en allvarlig risk att drabbas av långvarigt utanförskap och långvarig arbetslöshet.
Regeringen har fått kritik till och med från EU-kommissionen, som instämmer i delar av den kritik som jag och Socialdemokraterna har framfört. Kommissionen säger att det vore bättre med skräddarsydda åtgärder för de ungdomar som verkligen behöver det, i stället för generella subventioner för alla ungdomar, som kanske inte behöver det.
Detta handlar om de 16 miljarder som regeringen varje år lägger på generellt sänkta arbetsgivaravgifter för alla ungdomar, oavsett om de har några som helst svårigheter på arbetsmarknaden eller inte.
Vi menar, tillsammans med nästan alla experter och bedömare - tror jag att det är - att pengarna skulle göra mer nytta om de lades på att hjälpa de ungdomar som har svårigheter att ta sig in på arbetsmarknaden och på att säkerställa att de i en yrkesintroduktionsanställning får bra utbildning och handledning.
Det handlar om två helt skilda sätt att närma sig problemet: att se verkligheten så som den ser ut och försöka lösa problemen, eller att svära sig fri och säga att det är på ett sätt som faktiskt inte stämmer med verkligheten. Det är dags att regeringen och arbetsmarknadsministern ser verkligheten i vitögat och är beredda att göra något åt detta för att ungdomar ska få stöd från första dagen.