Else-Marie Lindgren (KD):
Först och främst vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet. Jag börjar mitt anförande med att säga att jag tror att vi behöver en bredare och djupare diskussion om det som är fundamentet när det gäller demokrati, nämligen mänskliga fri- och rättigheter.
Vi kristdemokrater vill betona det personliga ansvar - ja, rentav den skyldighet - vi alla har när det gäller att förverkliga de mänskliga fri- och rättigheterna i vardagen. Det kanske är lite förmätet att säga, men när jag blev heltidspolitiker bestämde jag mig för ett valspråk. Det låter stort och fint, men det var mest för min egen skull.
Det lyder så här: Jag ska bemöta andra så som jag själv vill bli bemött. Jag har säkert misslyckats många gånger, men att fundera på detta valspråk på morgonen kan betyda en hel del för den dag jag ska uppleva.
Jag tror också att världen skulle se mycket annorlunda ut om vi hade detta lite mer framför oss, överallt. MR-frågorna måste helt enkelt sättas högre upp på dagordningen - i det dagliga livet och inom alla områden. Likgiltighet kan aldrig paras med respekten för mänskliga rättigheter.
Dessa rättigheter förutsätter ett konkret och aktivt engagemang. Insikten om MR-frågornas grundläggande betydelse måste ständigt aktiveras, erövras och verkligen hållas levande - inte främst på ett teoretiskt plan, som vi kanske ofta håller oss till, utan i högsta grad i det praktiska livet.
Demokrati och mänskliga rättigheter är ingen quick fix. Vi måste inse att det som hände under 1900-talet med kommunistiskt, fascistiskt och nazistiskt förtryck inte bara kan läggas till handlingarna. Såren och spåren från dessa MR-kränkande ideologier finns kvar även i vår tid och även i vår del av världen. Herr talman!
Det är mer än 60 år sedan Förenta nationernas generalförsamling antog den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna. Förklaringen uttrycker en gemensam värdegrund i synen på människan och förhållandet mellan stat och individ.
Människans rättigheter måste vara universella och överordnade de politiska, ekonomiska, religiösa och kulturella skillnaderna. Det är viktigt att de mänskliga rättigheterna ska genomsyra stora delar av de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna likaväl som de politiska och medborgerliga. Det anser Kristdemokraterna.
Vi får aldrig glömma FN-stadgans portalformuleringar: De mänskliga rättigheterna är rättigheter som tillkommer alla människor överallt. De är oberoende av politik, religion eller annan uppfattning, tradition, etnicitet, kultur och nationell lagstiftning.
Om vi börjar tumma på tron att alla människor har lika värde befinner vi oss på ett sluttande plan, och då är vi i dåligt sällskap. En demokrati kan självfallet inte tolerera hedersrelaterat våld eller påtryckningar för att förövarna åberopar lokal sedvänja eller kulturell särart.
Det är inte så att vissa människor i vissa länder och kulturer har behov av att bli respekterade medan andra människor i andra kulturer inte har det. Herr talman!
Det bör betonas att ett land som Sverige ödmjukt måste finna sig i att granskas också ur ett utrikesperspektiv när det gäller tillämpningen av MR inom våra egna gränser. Sverige ska vara ett föredöme när det gäller att inom landet upplysa om och försvara mänskliga rättigheter.
Sverige ska med all kraft i sin inrikes- och utrikespolitik främja mänskliga rättigheter. Sverige ska alltid med all kraft medverka i forum som diskuterar mänskliga rättigheter och kulturella skillnader. Herr talman!
När vi tänker på mänskliga rättigheter går tankarna ofta till andra länder och kulturer, och det är så vi diskuterar i utrikesutskottet. Vi behöver dock stärka de mänskliga rättigheterna också i Sverige. Det finns en uppenbar risk att svenska värderingar fjärmas från grundläggande mänskliga rättigheter. Detta kan ske i så små steg att förskjutningen knappt är märkbar.
Det är dags att uppmärksamma detta. Värdegrunden måste åter respekteras. Vilka värden ska vi då fokusera på? Jo, vi ska främst fokusera på dem som omnämns i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna, vilken antogs av generalförsamlingen den 10 december 1948. Det är alltså mer än 60 år tillbaka i tiden.
Första artikeln lyder i sin helhet: "Alla människor är födda fria och lika i värde och rättigheter. De har utrustats med förnuft och samvete och bör handla gentemot varandra i en anda av gemenskap."
Andra artikelns första mening lyder: "Var och en är berättigad till alla de rättigheter och friheter som uttalas i denna förklaring utan åtskillnad av något slag, såsom på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan uppfattning, nationellt eller socialt ursprung, egendom, börd eller ställning i övrigt."
I den tredje artikeln, som egentligen är den mest självklara fri- och rättigheten, sägs: "Envar har rätt till liv, frihet och personlig säkerhet." De tål att tänkas på, dessa ord. De är skrivna för länge sedan. Hur mycket har vi i Sverige och andra delar av världen förverkligat dem?
Jag vill också nämna religionens plats i det offentliga rummet. I den offentliga debatten betraktas religionen inte minst i Sverige med skepsis och inte sällan med förakt. Utan att vi är medvetna om det och utan direkt uppsåt kan ett sådant synsätt ofrivilligt leda till kränkningar av människors rätt till religion.
Frihet från religion har ansetts naturligt och politiskt korrekt medan frihet till religion inte har ansetts vara värt samma skydd. Därför gäller det att också värna exempelvis föräldrars rätt att välja en uppfostran och utbildning för sina barn som står i överensstämmelse med den egna livsåskådningen.
Herr talman! Tusentals barn utsätts för mobbning i Sverige varje år, och antalet tycks öka. Även ett betydande antal vuxna i arbetsliv och föreningar utsätts för detta. Det är dags att anlägga ett tydligt MR-perspektiv på mobbning i alla former.
Vi har en skyldighet att ingripa mot detta. Det finns en risk att vi genom att använda ordet "mobbning" döljer vad det handlar om: psykisk och fysisk kränkning av en människa och därmed brott mot de mänskliga rättigheterna. Genom mobbning försöker man förnedra eller rentav bryta ned en annan människa.
Man försöker beröva henne människovärdet. Herr talman! Arbetet med mänskliga rättigheter och friheter får aldrig försummas. Ytterst är den enskilda människan beroende av våra gemensamma värderingar.
Arbetet för mänskliga rättigheter är ett ansvar för dig och för mig att bemöta andra som vi själva vill bli bemötta.