KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Enström (M):
Försvarsmakten har genomgått en stor förändring och har genom försvarsbesluten 1996, 2000 och 2004 avvecklat över 60 övnings- och skjutfält. Det innebär att en hel del mark har frigjorts, men det innebär också att betydelsen av de återstående skjutövningsfält som finns kvar ökar, liksom den möjliga användningen av dem.
Göteborgs skärgårdsskjutfält är ett av endast tre områden i Sverige som är anpassade för övningar med amfibie-, markstrids-, hemvärns- och säkerhetsförband i kombination med flyg- och fartygsförband. Skjutfältets geografiska läge ger Försvarsmakten möjlighet att öva skydd och försvar av en av Sveriges centrala hamnar. Västkustens skärgårds- och havsmiljö ställer krav på särskild kompetens när det gäller väpnad strid i sådan miljö.
Skjutfältet är därför mycket viktigt för Försvarsmaktens verksamhet. Ett skjutfält berör samtidigt många människor. Det kan innebära störningar i form av buller och begränsningar av friluftslivet. Det är bland annat därför vi har en ordning där skjutfälten miljöprövas enligt miljöbalken.
Syftet med prövningen är att väga in störningar av olika slag som verksamheten kan orsaka och sedan avväga, i det här fallet, Försvarsmaktens intressen av att få bedriva verksamheten. I en sådan här prövning kan alla parter komma in med sin syn på störningarna och sin syn på hur mycket man skulle vilja använda fältet. Sedan är det prövningsinstansen som ska väga samman de olika intressena och fatta beslut.
Eftersom Försvarsmakten enskilt och tillsammans med andra ska kunna verka i Sverige, i närområdet och utanför närområdet är det viktigt att öva tillsammans med internationella partner. Samövning med utländska förband är en naturlig del i Försvarsmaktens verksamhet. Det kan ske både i Sverige och i andra länder. Det är också genom övningar som vi bygger försvarsförmågan.
För mig är det självklart att ska det finnas ett förtroende för det svenska försvaret måste vi ha goda förutsättningar för Försvarsmaktens förband att öva och därmed stärka sin förmåga och därmed också få ett ökat förtroende bland allmänheten. Fru talman! Det är riksdagen och regeringen som beslutar om insatsorganisationens utformning.
Med detta som grund bestämmer Försvarsmakten den närmare utformning av insatsorganisationen som är nödvändig för att uppfylla de krav på operativ militär förmåga som regering och riksdag har beställt. Det är Försvarsmakten som bestämmer var och hur insatsorganisationens förband ska utbildas och övas och vilka övningsanordningar i form av fält och annat som man anser sig behöva. Sedan prövas det utifrån den lagstiftning som vi har.
Karin Enström (M):
Som jag sade i mitt förra inlägg måste Försvarsmakten få öva sina förband för att vi ska kunna ha en god försvarsförmåga. Jag beskrev också att det här området, som kallas skärgårdsskjutfältet, är en av endast tre platser där man kan öva den typ av strid som jag beskrev.
För mig är det oerhört viktigt att Försvarsmakten ska kunna få öva. Vi vet hur det ser ut i vår omvärld. Vi vet vilka politiska beslut som ligger till grund för den gällande inriktningen för försvarspolitiken via Försvarsmakten: Det är att enskilt och tillsammans med andra försvara Sverige och främja vår säkerhet i Sverige, i närområdet och utanför närområdet.
Detta kräver att Försvarsmakten kan öva och utbilda insatsorganisationens förband i olika delar av landet och tillsammans med andra länder. Göteborgs skärgård är inte på något sätt en oviktig del. Här finns en jättestor hamn och ett område där man just kan öva det som jag sade i mitt tidigare inlägg.
När det gäller framtiden hänvisar jag till Försvarsberedningens senaste rapport från den 15 maj, Försvaret av Sverige - starkare försvar för en osäker tid . Där konstaterar Försvarsberedningen att det råder en ökad osäkerhet i Sveriges närområde med anledning av Rysslands agerande i Ukraina.
Försvarsberedningen menar att den enskilt viktigaste delen i den kommande försvarsinriktningsperioden efter 2015 är att öka den operativa förmågan i krigsförbanden. För att åstadkomma detta måste övningsverksamheten öka utifrån hur det ser ut i dag. Det är Försvarsberedningens rapport som kommer att ligga till grund för den försvarspolitiska inriktningsproposition som regeringen kommer att lämna till riksdagen nästa år.
Jag vill bara passa på, fru talman, att understryka betydelsen av att Försvarsmakten får genomföra och utöka sin övningsverksamhet. Försvarsmaktens förband består av personal och materiel i en organisation med utvecklad taktik och utvecklade doktriner. Men det är först när förbanden är samövade som de uppnår den effekt och den förmåga som är grunden för den sammanlagda försvarsförmågan.
Som jag sade i mitt tidigare inlägg är det Försvarsmakten som råder över sin insatsorganisation, och här måste man se till att myndigheten har tillgång till övningsfält och skjutfält i olika delar av landet med olika typer av terrängförhållanden och naturtyper.
När det gäller detta ärende måste jag säga, som jag sade i svaret, att jag varken kan eller får uttala mig i ett enskilt ärende. Men för mig är det helt grundläggande att Försvarsmakten ska kunna få öva och utöka sin övningsverksamhet.
Karin Enström (M):
Göteborgs skärgårdsskjutfält behövs för att Försvarsmakten ska kunna öva rörlig strid med en kombination av amfibie-, flyg- och fartygsförband. Området är det enda tillgängliga på västkusten för den här typen av övningar. Tittar man på Miljöpartiets budget, Valter Mutt, ser man att ni vill skära ned med över 11 miljarder kronor på fyra år, och då kommer det inte att bli så mycket pengar över till övningsverksamheten.
Jag är helt övertygad om att vi måste utöka den för att nå den förbättrade försvarsförmåga som vi kommer att behöva i en osäkrare värld. Jag kan se att det i Miljöpartiets värld inte behövs fullt så många övnings- och skjutfält, eftersom det inte kommer att finnas pengar till den typen av övningar. Jag vidhåller att Försvarsmakten behöver utveckla sin övningsverksamhet, och det är därför som vi tillför medel de kommande åren.
Där är övningsverksamhet en väldigt viktig del. Det är det som skapar försvarsförmåga, och det är det som skapar en bra verksamhet där vi har större möjlighet att utveckla personalen så att man stannar kvar i Försvarsmakten. Med mindre pengar blir det mindre övningar, och då kanske Miljöpartiet inte ser behovet av övnings- och skjutfält på samma sätt som vi gör.
Själva ärendet i sig är under prövning, det bereds i Regeringskansliet och det kommer att komma ett svar.
Karin Enström (M):
Valter Mutt har frågat miljöministern när miljöministern avser att efterkomma generalläkarens anhållan om att regeringen ska klargöra tillsynsmyndighetens uppdrag och befogenheter. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
I 21 § i Försvarsmaktens instruktion - förordningen med instruktion för Försvarsmakten - anges att generalläkaren inom Försvarsmakten ansvarar för tillsynen över miljöskyddet, hälso- och sjukvården med mera samt för offentlig kontroll av djurhälsovården, djursjukvården och djurskyddet. Generalläkaren får meddela interna föreskrifter för Försvarsmakten för efterlevnaden av gällande bestämmelser inom området.
I sin tillsyns- och kontrollfunktion är generalläkaren inte underställd överbefälhavaren. Regeringen välkomnar att Försvarsmakten respektive generalläkaren har inkommit med förslag till Regeringskansliet om förtydliganden vad gäller generalläkarens mandat och författningsstöd. Fru talman! Generalläkarfunktionen inrättades för ungefär 20 år sedan. Därefter har funktionen inte varit föremål för någon samlad översyn eller utvärdering.
Det finns anledning att pröva om de skäl som ledde till att generalläkarfunktionen inrättades fortfarande är bärkraftiga. Likaså bör det prövas vilken verksamhet tillsynsfunktionen bör bedriva och ansvara för och om den nuvarande organisatoriska formen inom Försvarsmakten är ändamålsenlig. Vidare finns det anledning att analysera om författningsstödet är ändamålsenligt.
Jag planerar därför att tillsätta en utredning för att genomföra en översyn av generalläkarfunktionen. Frågan bereds för närvarande i Regeringskansliet.
Karin Enström (M):
Generalläkarfunktionen inrättades som sagt för nästan exakt 20 år sedan, den 1 juli 1994, i samband med att Försvarsmakten omstrukturerades till en myndighet. När funktionen inrättades avsåg tillsynsansvaret det som jag beskrev i mitt första svar: hälso- och sjukvården, djurhälsovården, djursjukvården och djurskyddet.
När miljöbalken infördes -99 utökades och befästes ansvaret avseende tillsynen av miljö- och hälsoskyddet rörande försvarets verksamheter. I förarbetena till miljöbalken konstaterade regeringen att generalläkaren redan utövade tillsyn över Försvarsmaktens verksamheter enligt flera av de författningar som man föreslog skulle sammansmältas i miljöbalken.
Regeringen bedömde att försvarets verksamhet är av sådan karaktär och nationell betydelse att det finns skäl att tillsynen utövas på central nivå och ankommer på staten. Regeringen bedömde därmed att tillsynen över försvaret enligt miljöbalken borde ankomma på generalläkaren, som då likställs med en myndighet i tillsynsfrågor. I tillsynsfrågor är generalläkaren alltså inte underställd överbefälhavaren.
I skrivelsen En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn redovisade regeringen i december 2009 sin generella syn på tillsyn. Där beskrivs att den offentliga tillsynen är viktig för att säkerställa att de föreskrifter följs som bland annat riksdagen och regeringen har beslutat. Man slår också fast att tillsyn bör utföras av ett organ som är självständigt från den verksamhet som tillsynen riktas mot. Detta garanterar trovärdigheten i tillsynen.
I de fall det finns skäl för att statliga myndigheter eller kommuner ska ansvara för både drift och tillsyn av en verksamhet bör självständigheten garanteras genom en tydlig åtskillnad av ansvaret för drift och tillsyn inom organisationen. När generalläkaren utövar tillsyn och kontroll är funktionen inte underställd överbefälhavaren, och därmed säkerställs självständigheten för tillsynsfunktionen.
Generalläkaren har också tjänat som modell för regleringen av annan tillsynsverksamhet, ska man komma ihåg, till exempel när det gäller tillsynen av militär luftfart där flygsäkerhetsinspektören vid Försvarsmakten ska utöva tillsynen över militär luftfart. Men som jag sade inledningsvis: Generalläkarfunktionen inrättades för länge sedan, 20 år sedan, och har inte varit föremål för en samlad översyn eller utvärdering sedan dess.
Vi har också fått in underlag från Försvarsmakten och generalläkaren om att man vill ha förtydliganden. Därför finns det anledning att göra en översyn av generalläkarfunktionen och utreda frågor som rör en effektiv, rationell tillsyn när det gäller miljö- och hälsoskydd, hälso- och sjukvård med mera inom försvarets område.
Frågan bereds för närvarande i Regeringskansliet, men jag planerar att tillsätta en utredning i slutet av sommaren.
Karin Enström (M):
Jag har ju i mina tidigare inlägg beskrivit hur generalläkarfunktionen fungerar i dag och det sätt på vilket regeringen har tryggat att funktionen när generalläkaren utövar tillsyn och kontroll inte är underställd överbefälhavaren. Vi har en självständighet för tillsynsfunktionen. Det här har som sagt också använts som modell för annan typ av tillsynsverksamhet.
Det gör det inte mindre viktigt att nu se över hur funktionen fungerar utifrån att det har gått lång tid sedan man gjorde översynen. Att som Valter Mutt nu gör likställa den här diskussionen med den som vi hade om den förra interpellationen ser jag mer som ett debattknep än som verklig omsorg om att generalläkarfunktionen ska fungera som det är tänkt.
Men jag planerar som sagt ändå att tillsätta en utredning för att göra översynen. Både riksdagen och Valter Mutt kommer att få reda på när och hur det kommer att ske. Frågan bereds i Regeringskansliet.
Karin Enström (M):
Valter Mutt vet att jag inte i detalj vare sig kan eller får kommentera det pågående ärendet, som nu är hos regeringen för beredning. Det kommer att komma ett svar på det. Vi har en ordning för hur den här typen av verksamheter ska prövas och vad som händer när de överklagas.
Nu är frågan under beredning i Regeringskansliet enligt den ordning som vi har bestämt, och det kommer att komma ett besked.
Karin Enström (M):
Det verkar som om Sverigedemokraterna inte riktigt vet vilket ben de ska stå på. Ett argument mot ett eventuellt framtida svenskt Natomedlemskap är att det inte vore bra, för då skulle vi kunna reta Ryssland. Sverige ska vara väldigt tydligt i denna fråga, och regeringen, också den rödgröna regeringen, har varit mycket tydlig med att det är Sverige som bestämmer över sin utrikes- och säkerhetspolitik. Det tycker jag är bra, och så ska det självklart vara. Jeff Ahl vill ha en försvarsdebatt här.
Den ska föras när vi har försvarsdebatten. Jag tycker att det är ett hån mot dem som tjänstgör i den svenska Försvarsmakten att beteckna dem som urusla. Det skulle jag inte ha gjort om jag hade varit Jeff Ahl. Det fanns många goda argument för att göra den genomgripande reform som beslutades i den här kammaren år 2009. Det skedde efter ett gediget utredningsarbete.
Vi hade en annan säkerhetspolitisk situation jämfört med vad vi hade haft tidigare. Det var dags att reformera försvaret. Ett av syftena var självfallet att stärka försvarsförmågan. Under det senaste året har vi fått ett annat läge. Sedan i våras har vi ett helt annat säkerhetspolitiskt läge i Europa, och det måste vi givetvis dra slutsatser av. En av slutsatserna är att vi fortsatt måste stärka vår försvarsförmåga.
En annan slutsats är att vi behöver se över våra internationella och våra försvarspolitiska samarbeten. Sverigedemokraterna har en helt orimlig syn på vilka pengar som skulle kunna användas till att förstärka försvarsbudgeten. Det finns inget annat parti i riksdagen som har de pengarna. Det är Sverigedemokraternas låtsaspengar som ska tjänas in på minskad invandring, för det är det som hela er politik går ut på, Jeff Ahl.
Det andra är att ni vill isolera oss och gå tillbaka till en svunnen tid där nationalstaten var det enda som gällde.
Karin Enström (M):
Jag har inte fått något svar på Sverigedemokraternas logiska kullerbytta, att det bästa skälet för att inte samarbeta med andra länder och inte se över våra säkerhetspolitiska vägval är att vi inte ska reta Ryssland. Det tillvägagångssättet ställer varken jag eller, som jag tror, övriga partier i Sveriges riksdag upp på. Vi ska fatta våra egna beslut. Vi ska stärka vår försvarsförmåga.
Vi ska också se över våra internationella samarbeten, för det är endast i samverkan med andra som vi kan bygga säkerhet. När vi gör det ska vi ha breda överenskommelser. Vi byter inte vare sig säkerhetspolitik eller försvarspolitik över en natt, utan vi gör det genom att arbeta traditionellt i Försvarsberedningens utredningar.
Sverigedemokraternas syn på det här är någon konstig blandning mellan rysskräck och en nostalgisk syn på hur bra värnplikten var. Det vi kan konstatera är att ett av skälen - det här blir nu en värnpliktsdebatt, herr talman - var att få högre kompetens och större tillgänglighet för att kunna vara beredd att möta de hot och de konflikter som kan uppstå i vårt närområde.
Att Sverige vid något tillfälle i modern tid skulle klara sig ensamt mot en militär supermakt har det aldrig varit fråga om. Nej, Jeff Ahl får helt enkelt gå hem och läsa på och fundera över sina argument för eller emot säkerhetspolitiskt samarbete.
Karin Enström (M):
Kenneth G Forslund har rätt i sin analys. Det här är ett betänkande som handlar om utgiftsområde 5. Samtidigt handlar det just om internationellt samarbete. När regeringen var så tydlig med att berätta vad man inte skulle göra - det är inte så vanligt i budgetpropositioner, särskilt inte på det säkerhetspolitiska området - var det viktigt att ta upp frågan.
Vi inser att den kommer att komma tillbaka, inte minst i den diskussion och det arbete som vi ska ha när den försvarspolitiska inriktningspropositionen kommer och det beslut som bör fattas under detta år ska genomföras. Vi kommer att få anledning att komma tillbaka till det här. Ja, jag anser att det är rimligt - annars hade jag inte tagit upp det vare sig i betänkandet, i det särskilda yttrandet eller i debatten.
Karin Enström (M):
Det som vi har sagt, inte minst efter de slutsatser som Försvarsberedningen i samsyn kom fram till, är att det behöver göras en utredning av Sveriges försvarspolitiska samarbeten. Utredningen tittade på hur våra säkerhetspolitiska vägval ser ut i dag. Kan man utvärdera solidaritetsförklaringen? Kan man utvärdera vårt partnerskap med Nato?
Hur trovärdig är vår försvarsförmåga? Hur trovärdiga är försvarssamarbetena? Det vi då föreslår är att vi ska diskutera och utreda detta vidare.
Det här betänkandet handlar inte om ja eller nej till Nato utan om att faktiskt på allvar våga göra en bredare och djupare prövning, en intressebaserad prövning, av vad ett svenskt Natomedlemskap skulle innebära och att det skulle kunna göras tillsammans med Finland.
Vi har sällan den uppstarten inför utredningar att man bestämmer sig i förväg hur man ska ställa sig: Vad gör jag om utredningen kommer fram till x eller y? Det är just därför som man genomför ett utredningsarbete. Jag tror att det skulle vara väldigt nyttigt. Jag tror att vi skulle lära oss mycket av det. Vi kommer att få skäl att återkomma till frågan. Hur det än är lever vi i en orolig tid, och vi behöver se om vårt hus.
Det innebär att vi måste stärka vår försvarsförmåga och se över våra internationella samarbeten.
Karin Enström (M):
Jag tycker att denna första replik visar just vad det är som skiljer Sverigedemokraterna från Moderaterna, Alliansen och övriga partier, nämligen synen att allt vi gör ska vi göra endast för Sveriges väl och ve och inte se kraften i att sträva efter samarbete och att vara en del av en större gemenskap som kommer alla till gagn.
Det verkar som om Pavel Gamov har förläst sig på så kallade nollsummespel. Det som har varit så framgångsrikt och som fortfarande gör att många länder i Europa vill bli medlemmar i EU är kraften i den inre marknaden i att värna de värderingar som vi delar. Det är bra. Det öppnar för bättre demokrati.
Det öppnar upp för att respektera mänskliga fri- och rättigheter, och det är ekonomiskt fördelaktigt för alla som deltar. Detta är något som Sverigedemokraterna har missat. Jag håller inte alls med om beskrivningen att det väl inte finns någon som är emot frihandel. Ser vi oss omkring i Europa ser vi att det finns kraftiga strömningar som står för protektionism.
Det är nationalistiska strömningar som inte alls ser fördelarna med att samarbeta och att ha en inre marknad, där man kan få kapital, människor och arbete att flöda fritt.
Tänk om vi när muren föll hade sagt samma sak till de länder som då ingick i Warszawapakten: Ja, ja, vi kan väl handla med er, men ha inga andra ambitioner! Hur skulle det ha sett ut i dag? Det största hotet i dag är naturligtvis den ryska aggressionen, som inte vill att länderna själva ska få bestämma vilka de ska samarbeta med.
Vi kanske kan få svar av Sverigedemokraterna på hur det ska gå till.
Karin Enström (M):
Som jag försökte beskriva i mitt anförande ser vi naturligtvis stora utmaningar runt om oss, både österut och söderut. Där är Moderaternas budskap att det är mer samarbete som krävs, inte mindre. Att stänga ute länder eller att, som Pavel Gamov, jämföra rysk aggression med EU-aggression är något som faktiskt får tanken att svindla.
Vad det handlar om är att EU ska vara öppet för den som vill. Det bygger naturligtvis på ett nationellt självbestämmande. Det handlar inte om att tvinga in någon i något samarbete. Däremot handlar det om att om man vill och om man uppfyller kriterierna ska EU vara öppet för nya medlemmar som har den geografiska belägenheten.
EU ska också vara öppet för samarbete med grannar. Det är därför vi talar om en differentierad grannskapspolitik utifrån ländernas egna ambitioner och deras geografiska belägenhet. Nu ser vi väldigt tydligt att EU, där Sverige ingår, mår bra av att ha välmående grannar. Det är det som är grejen med samarbete.
Vi har helt olika ingångsvärden eller utgångspunkter för hur vi ser på samarbete, integration och den inre marknaden. När länder som delar samma värderingar arbetar tillsammans kan vi uppnå mycket mer, både inom unionen och i förhållande till våra grannar och partner. Detta är den stora skillnaden mellan vårt parti och ert, Pavel Gamov.
Karin Enström (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Jag hade dock hoppats på lite mer entusiasm och engagemang från statsrådets sida när det gäller detta väldigt viktiga avtal. Jag hoppas också att vi kan komma in i den här debatten på hur regeringen ser på läget i förhandlingarna, eftersom den åttonde förhandlingsrundan startar nästa vecka.
För att söka mer information om vad ni i regeringen sammantaget har sagt om TTIP gick jag in på regeringens hemsida. Där fann jag lovande rubriker som "Vad är TTIP?" respektive "Varför TTIP?". Men min besvikelse blev desto större när respektive rubrik länkade till helt tomma sidor.
Det hoppas jag inte är betecknande för hur regeringen ser på frihandelsavtalet, för "Vad är TTIP?" och "Varför TTIP?" är ju frågor som är helt avgörande när man ger sig in i en sådan här förhandling. Det som kallas TTIP - det är en engelsk förkortning - kommer, om vi når ända in i mål, att kunna skapa världens största regionala frihandelsområde.
Målet är att få bort handelshinder för den transatlantiska handeln. För Sverige är avtalet mycket viktigt. Sveriges utveckling och välstånd har under åren gynnats av frihandelns landvinningar, och det gäller fortfarande. USA är en av våra viktigaste handelspartner. Det finns många olika beräkningar.
Jag inser det svåra att göra simuleringar, men en simulering pekar på att ett ambitiöst och långtgående frihandels- och investeringsavtal skulle kunna öka Sveriges export till USA med 17 procent och import från USA med 15 procent. Görs samma simulering för övriga EU-länder skulle såväl export som import öka med 20 procent. Också bnp skulle påverkas positivt.
Därför vill vi se ett ambitiöst transatlantiskt handels- och investeringspartnerskap mellan EU och USA. Ambitionen är att komma i mål under 2015. Det är bra för hållbar tillväxt, sysselsättning och för styrka och vitalitet i den centrala transatlantiska länken. Det har som sagt betydelse för både handel och tillväxt.
Det finns även säkerhetspolitiska delar i att knyta USA och EU närmare varandra. När frihandelsförhandlingarna mellan USA och EU inleddes hörde Sverige under alliansregeringen till de varmaste förespråkarna för att ro ett sådant här avtal i hamn, av de skäl som jag har nämnt.
Det är extra viktigt i kärva, besvärliga ekonomiska tider att titta på vad vi kan göra för att stärka konkurrenskraften. Då finns också en risk att många länder tittar inåt och blir mer protektionistiska och börjar införa handelshinder för att kortsiktigt försöka skydda sina inhemska ekonomi. Vi vet dock att på lång sikt gynnas vi alla av frihandel.
Jag ställde denna fråga därför att vi står inför den åttonde rundan, och jag känner att det finns lite osäkerheter i svaret. Det är bra att näringsministern håller med om vikten av ett avtal och dess betydelse för svenska företag och sysselsättningen. Moderaterna och Socialdemokraterna har under många år haft en samsyn i detta, men nu sitter Socialdemokraterna i regering med Miljöpartiet och har stöd av Vänsterpartiet.
Är regeringen enig i synen på TTIP? Har regeringen en gemensam hållning?