KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ylva Johansson (S):
Christian Holm Barenfeld har frågat mig om det föranleder någon åtgärd eller något initiativ från ministerns sida att regeringens satsning på beredskapsjobb främst resulterat i att det är den myndighet som ska förmedla tjänsterna som har anställt. Arbetsförmedlingen har, i likhet med övriga myndigheter, fått i uppdrag i sitt regleringsbrev att bidra till regeringens satsning på moderna beredskapsjobb genom att eftersträva anställningar av personer som står långt ifrån arbetsmarknaden.
Det är därför positivt att Arbetsförmedlingen tar sitt ansvar som arbetsgivare och har anställt långtidsarbetslösa och nyanlända på moderna beredskapsjobb. Regeringen har en bred jobbagenda för att nå målet om lägst arbetslöshet i EU 2020. En viktig del i detta är en aktiv arbetsmarknadspolitik. Det är även viktigt att de statliga myndigheterna tar sitt ansvar för att fler ska få arbete.
Arbetsförmedlingen skriver i sin återrapportering från den 31 mars 2017 att deras bedömning vad gäller moderna beredskapsjobb är att många fler anställningar kommer att kunna ske. Vidare beskriver de att många myndigheter organiserar sig internt för att förbereda sig för att anställa och att detta kan leda till att det tar något längre tid för myndigheterna att anställa, men att uppdraget kan bli mer lyckat tack vare att myndigheterna förberett sig.
Med tanke på att de statliga myndigheterna fick sina uppdrag först i årets regleringsbrev är det positivt att fler personer redan fått en anställning och att Arbetsförmedlingen är en av de myndigheter som anställt flera personer.
Ylva Johansson (S):
Regeringens jobbagenda är bred och har resulterat i att 200 000 fler människor har ett arbete i dag än när regeringen tillträdde. Det är ett bra resultat. Vi behöver dock fortsätta ännu mycket mer i samma riktning för att vi ska lyckas nå vårt arbetslöshetsmål. Men de viktigaste delarna för att skapa arbete sitter inte Arbetsförmedlingen på, utan de finns i andra delar av politiken, och de fungerar väl.
Vi har en stark tillväxt av nya jobb i Sverige. Arbetsmarknadspolitiken är också viktig. Christian Holm Barenfeld tar återigen upp traineejobben, vilket han har gjort många gånger förut. De traineejobb som vi såg som nödvändiga för att klara den mycket höga ungdomsarbetslöshet som rådde under den förra regeringen har inte behövts, eftersom ungdomar har fått jobb ändå. Det tycker jag är jättebra.
Det är naturligtvis inget egenvärde att ha en arbetsmarknadspolitisk åtgärd om man kan lösa problemen på annat sätt, så att människor får arbete utan subvention. Det är vad som har hänt med ungdomarna. Vi är på väg att klara ungdomsarbetslösheten. Vi har den lägsta ungdomsarbetslösheten på 13 år, och vårt löfte om att ingen ung människa ska gå arbetslös mer än 90 dagar kommer vi att kunna klara. Extratjänsterna växer däremot till i stark takt.
De behövs verkligen i dag, med så många som står långt från arbetsmarknaden - många nyanlända men också andra långtidsarbetslösa. RUT-avdraget, som Christian Holm Barenfeld tar upp, ökar. Vi lägger mer pengar på RUT-avdrag i dag än vi gjorde under den borgerliga regeringen. Det är alltså något som ökar och en insats som fungerar.
När det gäller personer som står långt från arbetsmarknaden handlar det om att arbetsgivare också tar på sig ett visst ansvar att anställa personer som annars har svårt att få jobb. Vi vet av erfarenhet att det privata näringslivet är bättre på det än det offentliga. Framför allt tar mindre företag ett stort ansvar för personer som står långt från arbetsmarknaden. Jag är glad för det, men jag tycker verkligen att den offentliga sektorn behöver skärpa sig och på motsvarande sätt ta ett ansvar.
Kommuner och landsting gör det ganska bra, men staten har inte visat framfötterna alls. Det är detta som är bakgrunden till de moderna beredskapsjobben. Det kommer naturligtvis inte att vara den viktigaste lösningen, men det är viktigt att staten också tar sitt ansvar. Enligt den senaste återrapporteringen fanns det 425 personer anställda på moderna beredskapsjobb i staten.
Om vi ska räkna dem som kom efter den 1 januari - en del var ju anställda redan tidigare - är det 250. Det växer till ganska bra. Precis som jag redovisat i svaret har Arbetsförmedlingen nära kontakt med andra myndigheter, som håller på att förbereda för att anställa fler personer som står mycket långt från arbetsmarknaden. Jag räknar med att man kommer att kunna klara sitt beting.
Ylva Johansson (S):
Christian Holm Barenfeld säger att politiken kan skapa goda förutsättningar för jobb. Det är helt korrekt. Jag delar den uppfattningen. Det är också precis detta vi gör. Det är därför vi nu ser stora investeringar i det privata näringslivet.
Det är nämligen helt rätt i detta läge att göra investeringar i bostadsbyggande, infrastruktur, utbildning och välfärd, att underlätta för export och nyindustrialisering och att säkerställa att hela Sverige ska leva. Det är precis detta som gör att näringslivet vill investera, och det är därför majoriteten av de nya jobben kommer i det privata näringslivet. Det är jag glad för.
Min uppfattning är att vi inte har investerat tillräckligt i välfärd. Vi kommer att behöva göra mer. Vi ser stora behov i välfärden som i dag inte är tillgodosedda, inte minst i sjukvården men även i skolan, där vi behöver förstärka. Det finns många saker som håller mig vaken om nätterna och som är mycket svåra och utmanande för mig som arbetsmarknadsminister.
Att man inte har tillräckligt många personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder är dock inte en av dem. Det som verkligen håller mig vaken på nätterna är de stora utmaningar som finns med så många nyanlända på en gång som ska ut på arbetsmarknaden. Det är en väldigt stor utmaning, samtidigt som vi under många år har saknat fungerande system för att hjälpa nyanlända in på arbetsmarknaden. Det är en mycket stor utmaning.
Den andra stora utmaningen är att vi har en så stark efterfrågan på arbetskraft att en majoritet av arbetsgivarna har svårt att hitta den personal de behöver. Jobb står tomma. Den vanligaste fråga som arbetsgivare tar upp med mig är vad regeringen kan göra för att utbilda folk till de lediga jobben. Där behöver vi också åstadkomma väldigt mycket mer.
Jag förväntar mig att antalet statliga moderna beredskapsjobb ska öka. Jag står i nära kontakt med Arbetsförmedlingen. Svaret på frågan är naturligtvis att jag självklart är beredd att vidta åtgärder om det skulle behövas. Jag följer frågan nära. Hittills har signalerna varit att det bedöms vara på gång i bra takt. Vi har redan ganska många anställda.
Ylva Johansson (S):
Jag konstaterar att Christian Holm Barenfeld och jag är överens om några saker. Vi är överens om att utmaningarna på arbetsmarknaden, där många nyanlända ska in, verkligen är stora och kommer att kräva fler insatser än vad vi hittills har sett. Det kommer att vara en stor och svår uppgift. Jag är också glad över att vi är överens om att staten ska ta sitt ansvar när det gäller att anställa personer som står långt från arbetsmarknaden. Sedan gäller det vilken politik som är jobbskapande.
Ska man fortsätta med nya stora skattesänkningar, som Moderaterna har föreslagit, eller ska man satsa på investeringar i utbildning? Där skiljer vi oss åt. Men det är väl så det ska vara i politiken. Olika alternativ ställs mot varandra.
Ylva Johansson (S):
Sofia Fölster har frågat mig vilka konkreta initiativ jag och den samlade regeringen avser att ta för att öka incitamenten att gå från bidrag till arbete och egen försörjning, och hur jag och den samlade regeringen ska bryta bidragsberoendet bland nyanlända. Regeringens jobbagenda består av insatser för ökad kompetens och en aktiv arbetsmarknadspolitik, investeringar i bostäder och infrastruktur samt en aktiv näringspolitik. Regeringen arbetar aktivt för att stärka vägarna till arbete för nyanlända, likväl som för andra som befinner sig i arbetslöshet.
Regeringen har vidtagit åtgärder och avser att vidta ytterligare åtgärder i syfte att öka möjligheterna för nyanlända att etablera sig på arbetsmarknaden. Alla som kan jobba ska jobba. Resultaten för Arbetsförmedlingens etableringsuppdrag behöver förbättras. I dag är andelen som har ett arbete eller deltar i reguljär utbildning efter avslutad etableringsplan endast en tredjedel, vilket är alltför lågt. Resultaten är särskilt låga bland kvinnor, och skillnaden i förhållande till männen är markant.
Mot den bakgrunden har regeringen lämnat ett förslag till riksdagen om ett nytt regelverk för etableringsuppdraget. Syftet är att göra regleringen av nyanländas etablering mer lik det arbetsmarknadspolitiska regelverket i övrigt. Detta förväntas leda till att antalet personer som lämnar etableringsuppdraget för arbete eller studier ökar. Ett liknande åtgärdssystem som gäller för övriga arbetslösa bör införas för nyanlända inom etableringsuppdraget.
Den som inte deltar i de insatser som bedöms vara nödvändiga för att få ett arbete bör inte ha rätt till hela eller delar av sin ersättning. På så sätt stärks incitamenten att söka jobb, utbilda sig och delta i andra insatser som syftar till att individen ska etablera sig på arbetsmarknaden.
Ylva Johansson (S):
Jag noterar att jag inte fick svar på frågan om hur Moderaterna ser på incitamenten. Har man ändrat uppfattning från budgetmotionen i höstas, då man ville ha helt olika incitament för nyanlända och för andra arbetslösa? Det ska löna sig att anstränga sig. Det ska löna sig att arbeta - detta är oerhört viktigt. Om det är så att det finns exempel på att det inte lönar sig får man ändra på det. Men generellt sett lönar det sig att arbeta i dag i Sverige, och det är bra.
Det kanske finns saker som behöver justeras, och då får vi göra det - det är riktigt. Men jag vill också säga att om man vill att det ska löna sig att arbeta är detta ett viktigt skäl till att inte välja att sänka löner. Då kommer man nämligen att få problem med att det ska löna sig att arbeta. Människor som arbetar ska också kunna leva på sin lön. Jag tycker faktiskt inte att det räcker - om någon skulle säga att den hellre lever på bidrag och sitter i soffan än att ta ett arbete accepterar jag inte det.
Det är inte tillåtet. Vi ska ställa krav på människor. Om man ska ha rätt att få stöd från till exempel Arbetsförmedlingen ska man ta anvisat arbete, stå till arbetsmarknadens förfogande och själv medverka till att göra sig anställbar - annars kan man bli av med sin ersättning. Detta menar jag är riktigt. Det är inte tal om lock och pock, utan det är faktiskt ett tvång att göra det. Dessa krav finns i dag för arbetslösa, och nu kommer vi att införa dem också för nyanlända. Detta är en välkommen reform.
Jag hoppas att riksdagen ställer sig bakom denna reform här om några veckor, så att vi kan ställa tydliga krav på alla som är inskrivna på Arbetsförmedlingen. Det är inte fritt valt arbete som gäller om man är inskriven på Arbetsförmedlingen. Det är ingen rättighet att få ersättning om man inte deltar i de insatser som bedöms krävas för att man ska göra sig själv anställbar eller, för den delen, om man inte tar ett anvisat arbete. Det är inte tal om lock och pock.
Det handlar om krav som vi ska ställa - skarpt - på alla människor som är inskrivna på Arbetsförmedlingen och får stöd från samhället.
Ylva Johansson (S):
Alla som kan arbeta ska arbeta. Där är Erik Andersson och jag överens. Det stämmer inte att vi har ett minskat antal arbetade timmar i ekonomin - tvärtom. Antalet arbetade timmar i ekonomin ökar, och så ska det vara. Vi behöver fler arbetade timmar och också fler människor i arbete. För att åstadkomma detta behövs det en aktiv arbetsmarknadspolitik, men framför allt en ekonomisk politik som ser till att företag kan och vill investera och anställa.
En sådan politik har vi på plats, och vi ser att jobben växer till. Men vi måste också förlänga arbetslivet. Alltför många människor lämnar arbetslivet i förtid, och alltför många människor är i dag sjukskrivna. Det är ett oerhört slöseri med kompetens att människor är borta från arbetslivet eller att människor ratas. Det händer faktiskt ibland att människor också av åldersskäl blir bortratade från arbetsmarknaden.
Erik Andersson vet tydligen redan hur ett alterneringsår skulle se ut, vad det skulle kosta och vilka effekter det skulle få. Det vet inte jag. Det är därför jag har tillsatt en utredning som ska titta på detta och komma med förslag. Efter att utredningen är klar och förslag finns ska jag och regeringen ta ställning till om det är bra förslag och om vi ska gå vidare med dem.
Låt mig ändå säga, herr talman, att en av de viktigaste utmaningarna vi står inför i Sverige just nu - och som vi delar med många andra länder - är att öka omställningsförmågan. Sverige har i en internationell jämförelse en mycket stor omställningsförmåga. Vi ser det på att vi har mycket omställning och att en stor andel av de jobb som ställs om eller förändras innehåller ny kompetens eller ny teknik i sin användning.
Det delar vi med de övriga nordiska länderna, och det är förmodligen en effekt av den svenska eller nordiska arbetsmarknadsmodellen. Det är dock helt klart att många är oroliga över att inte kunna hänga med i den utveckling som sker.
Självklart har arbetsgivarna ett jättestort ansvar, och självklart har regering och riksdag ett stort ansvar - till exempel genom de stora satsningar vi gör på arbetsmiljöarbetet på Arbetsmiljöverket och en ny arbetsmiljöstrategi. Regeringen vill dock även se om det finns möjligheter att utöka individens ansvar för den egna omställningen. Typexemplet är ju att man har ett jobb och faktiskt själv inser att det inte är hållbart i längden.
Man kanske inser att man inte kommer att orka ända fram till pensionen i just det arbetet, trots arbetsmiljöinsatser, eller att man inte kommer att trivas så bra att man kan göra ett bra jobb. Man skulle vilja ta ett annat steg i livet - kanske prova att starta ett företag, kompetensutveckla sig eller ta en annan väg i arbetslivet.
Det är det som är perspektivet med alterneringsår: att titta på komplementet att också individen kan ta ansvar för sin möjlighet att vara kvar i arbetslivet fram till pensionsålder - och gärna också efter pensionsålder, för vi behöver att människor stannar mycket längre på arbetsmarknaden än de generellt sett gör i dag.
Ylva Johansson (S):
Redan i dag är människor lediga för kompetensutveckling, med lön. Det är arbetsgivaren som betalar, och det är arbetsgivaren som beslutar när man har möjlighet och rätt till kompetensutveckling när man har ett jobb. Det är rimligt att det är så, och så bör det fortsätta att vara.
Om man är arbetslös och behöver en utbildning för att komma tillbaka till arbetsmarknaden tar skattebetalarna i ganska stor utsträckning den kostnaden inom arbetsmarknadspolitiken eller inom insatser i den generella utbildningspolitiken.
Åtskilliga utredningar och arbetsmarknadens parter har gång på gång kommit fram till att vi har ett glapp när det gäller den typ av kompetensutveckling som inte är direkt motiverad utifrån det arbete man just nu har, det vill säga det som är arbetsgivarens ansvar, utan vänder sig till människor som har jobb - och som naturligtvis inte har någon längtan efter att bli arbetslösa.
Vem ska finansiera detta, och hur ska den typen av kompetensutveckling bli praktiskt möjlig? Det är en av de absolut största och viktigaste frågorna att lösa. Jag vet inte svaret på den frågan, men det är absolut värt att vända på ett antal stenar och utreda olika alternativ för att komma närmare svaret. Det kanske inte finns bara en lösning; det är möjligt att det finns flera. En viktig fråga som Erik Andersson pekar på är vem som ska betala.
Ska det vara skattebetalarna, arbetsgivarna, den enskilde eller en kombination? Ska kombinationen se olika ut beroende på olika situationer i arbetslivet? Jag vet inte detta, men det är absolut värt att utreda frågan och titta på vilka förslag man kan få fram.
Sedan får man naturligtvis remissbehandla, debattera och se vilka lösningar som är realistiska, har stöd och kan bidra till att fler stannar längre i arbetslivet och kan bidra längre. Ett av de absolut största problemen vi har i dag är att så många människor, inte minst inom välfärdssektorn - kompetenta, kvalificerade människor - är sjukskrivna på långtid.
Många blir också sjukskrivna tidigt i sitt arbetsliv. Detta är helt orimligt. Vi har nu äntligen börjat vända utvecklingen, men mycket mer behöver göras. Det är naturligtvis så att arbetsgivaren har hela ansvaret för arbetsmiljön på arbetsplatsen, men det är också rimligt att titta på andra sätt att komplettera. Avslutningsvis vill jag säga att jag har stort förtroende för Anders Wallner som utredare, herr talman.
Jag är helt säker på att han kommer att följa direktiven och lägga fram förslag som är väl grundade och som vi sedan får diskutera och ta ställning till.
Ylva Johansson (S):
Arbetsgivare i offentligt finansierad verksamhet har problem med arbetsmiljön i större utsträckning. Det vi har sett från Arbetsmiljöverket är inte att det är någon skillnad på om det hela är offentligt eller privat utfört, utan det är snarare den offentligt finansierade verksamheten, framför allt vård och omsorg, som har stora problem vad gäller arbetsmiljön. Det har kommit en förtjänstfull rapport från Arbetsmiljöverket under våren.
Denna rapport är en bra grund för det nödvändiga arbete som arbetsgivarna måste göra. Min kollega Annika Strandhäll har dragit igång och fått med sig parterna på ett mycket ambitiöst arbete för att få ned sjukskrivningarna. Detta behöver göras, och det finns ingen inbördes motsättning här. Herr talman!
Jag har redan svarat på hur jag ser på vikten av att vi utreder och att vi vänder på alla stenar och tittar på olika förslag som kan bidra till att kompensera för frånvaron av fungerande system för omställning och kompetensutveckling i arbetslivet utöver det som är arbetsgivarens ansvar.
Avslutningsvis vill jag säga detta: Jag tror att det är viktigt - och det är något som regeringen och jag själv gärna står upp för - att vi gör skillnad på när en person företräder sitt parti och när personen arbetar i statens tjänst. Vi har många goda exempel på företrädare för olika politiska partier - företrädare för alla politiska partier, inte minst för Moderaterna - som har haft en roll som partiföreträdare och senare har haft en roll som landshövding eller utredare eller på annat sätt arbetat i statens tjänst.
Dessa företrädare har utfört sitt arbete förtjänstfullt och har vetat att skilja på rollerna som partiföreträdare och som tjänstgörande för staten. Jag vet att Anders Wallner kan skilja på dessa roller.
Ylva Johansson (S):
De utmaningar som vi står inför och som vi är mitt uppe i är enormt stora och ska på inget sätt underskattas. Men för att kunna klara av dem och angripa dem på rätt sätt gäller det att se vari problemet består.
Vi ser att vi har en minskning eller en stabil utveckling när det gäller alla grupper som är inskrivna på Arbetsförmedlingen utom dem som är inskrivna i etableringsuppdraget. Det är alltså inte så att vi har någon generell ökning av arbetslösheten bland till exempel utrikes födda, utan vi har ett ökat antal inskrivna i etableringsuppdraget. Varför är då detta viktigt att säga?
Jo, det betyder att det inte har blivit svårare för utrikes födda att få jobb på den svenska arbetsmarknaden. Det som har hänt är i stället att vi har fått ett stort tillskott av personer som just har anlänt till Sverige och som är inskrivna i det normalt tvååriga etableringsuppdraget.
Många har ännu bara kommit en liten bit på vägen inom detta etableringsuppdrag, men de finns i statistiken som inskrivna på Arbetsförmedlingen i kategorin arbetslösa, som alla är på Arbetsförmedlingen. Jag och regeringen tror att det är viktigt att vi sätter in insatser för just denna grupp, eftersom vi ser att det är där vi har problemen och de stora utmaningarna. Det handlar om att effektivisera etableringsuppdraget väsentligt.
Vi behöver utnyttja den tiden väsentligt bättre. Glädjande nog fattade riksdagen i förra veckan beslut om en stor reformering av etableringsuppdraget. Detta skedde i stor och bred enighet mellan de fyra borgerliga partierna och regeringen. Den tidigare regeringens etableringsuppdrag hade många bra delar, till exempel fokus på jobb och rättigheter för individen.
Det fanns även sådant som var mindre bra, såsom etableringslotsar, som vi har tagit bort. Det vi gör med den nya lagen är att vi tillför möjligheten att ställa krav på individen, för rättigheter och krav måste balanseras, och det har de inte riktigt gjort i etableringsuppdraget. Den 1 januari kommer den nya lagen och många nya förordningar att gälla som gör att vi kan ställa tydligare krav på den som deltar i etableringsuppdraget.
Jag ställer också krav på Arbetsförmedlingen att effektivisera insatserna och arbetet under tiden i etableringsuppdraget. När vi ser till statistiken ska vi ha fokus på hur vi ökar utflödet till arbete från etableringsuppdraget, men, herr talman, jag vill lägga till hur vi också ökar utflödet till utbildning. En betydande andel av de nyanlända är både unga och har kort utbildning.
Samtidigt har vi en bristsituation i många yrken som kräver yrkesutbildning men inte högskoleutbildning. Det borde gå att åstadkomma en bättre matchning genom att rusta personer med de yrkeskunskaper som efterfrågas på arbetsmarknaden.
Ylva Johansson (S):
Det här är en diskussion som vi har haft många gånger, också när jag har varit företrädare för tidigare socialdemokratiska regeringar. Har socialdemokratiskt ledda regeringar tur och borgerliga regeringar otur? Det kan ju vara så. Varje gång vi har en borgerlig regering vänds överskott till underskott i statens finanser och arbetslösheten ökar.
Med en socialdemokratisk finansminister vänder vi underskott till överskott i statens finanser och sänker arbetslösheten. Är det tur eller skicklighet, eller är det politikens innehåll som spelar roll? Nu är det så att det inte är vi politiker som sätter betyg på oss själva, och det är väl tur det. Erik Andersson gav mig underkänt. Det är ju väljarna som sätter våra betyg.
Det är det som är speciellt med att vara politiker och företräda ett politiskt parti. Väjarna har nämligen alltid rätt när de sätter sina betyg och röstar i val, och vi har att förhålla oss till detta. Och sett till hur väljarna, i alla fall i opinionsundersökningar, bedömer regeringens politik verkar det som att Erik Anderssons parti har större problem än vad regeringen har. Herr talman!
Det ska vara lätt att göra rätt, och jag delar uppfattningen att det definitivt behövs en ordentlig förändring och förenkling av de arbetsmarknadspolitiska stöden och anställningsstöden. Om vi ska ärliga, Erik Andersson, har inte denna flora av subventionerade anställningar skapats under en socialdemokratisk regering; de fanns också tidigare.
Det är ett gammalt problem att man försöker detaljstyra alltför mycket i sin iver att få till det mest perfekta anställningsstödet, men det resulterar i en flora som blir oöverskådlig, både för arbetsförmedlare och arbetsgivare, och i alltför mycket byråkrati. Tyvärr lyckas man heller inte alltid komma åt dem som missbrukar systemet.
Jag har sagt tidigare och säger gärna igen att det var svårare att reformera anställningsstöden än vad jag förutsåg. Jag var tvungen att tillsätta en större utredning för att göra det, och utredningens arbete har gått väldigt bra.
Jag räknar med att i höstens budgetproposition kunna presentera förslag om rejäla förenklingar av anställningsstöden, som är mycket efterlängtade av arbetsgivarna men också av arbetsförmedlarna.