KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack till statsrådet för det svaret! För att börja i slutet av statsrådets svar måste jag säga att det är välkommet att utbildningen ska uppmuntra till att starta egna företag och se till att kakan växer snarare än att man bara fördelar den. Däremot tror jag att Sveriges stora utmaning, inte den kommande mandatperioden men de kommande 50 åren, kommer att handla mycket om hur vi omskolar människor i mitten av livet. Det nya arbetslivet ser helt enkelt inte ut som det gjorde i början av 1900-talet.
Statsrådet säger också i någon sorts passus att Moderaterna vill ha det som i USA. Det kanske är en gliring i och med att USA just nu präglas lite av oreda. Jag skulle vilja säga att jag kanske på vissa områden vill ha det som i USA - fast bättre. Sedan säger statsrådet en del saker om lönsamheten i olika utbildningar.
Jag tror att statsrådet, efter att styr- och resursutredningen har kommit, behöver titta särskilt på de utbildningar som leder till att man får lägre livslön än om man hade tagit ett jobb direkt efter gymnasiet.
Det finns en del sådana utbildningar i Sverige, och jag kan tycka att det är lite av ett hån mot de människor som alltså tragglar sig igenom tre års utbildning och sedan börjar jobba, ofta i offentlig sektor, och ser sig omsprungna av sina tidigare studiekamrater som tog ett jobb direkt efter studenten. I övrigt måste jag säga att jag ser fram emot styr- och resursutredningens förslag och allra främst de förslag som rör arbetsmarknadskoppling i högre studier.
Det tror jag är det viktiga om vi ska stärka lönsamheten i den högre utbildningen, och jag är övertygad om att det här bör vara ett prioriterat område, inte bara för att människor i Sverige ska utbilda sig utan också för att vi ska kunna attrahera utländsk kompetens. Vi vet ju att öppenhet leder till tillväxt, och det vill jag gärna se mer av.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Min fråga går till klimatminister Isabella Lövin. Förra veckan röstade Europaparlamentet om det nya handelsavtalet med Kanada. Det är ett avtal som bland annat EU- och handelsminister Ann Linde har talat sig varm för. Trots detta var det ingen av Sveriges parlamentariker i regeringsunderlaget som röstade för det här handelsavtalet. Miljöpartiets parlamentariker röstade till och emot och går nu ut i medierna och säger att man är stolt över det.
Min enkla fråga till Isabella Lövin blir då: Vilken linje är det egentligen som gäller?
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Jag tackar Martin Kinnunen för detta anförande. Jag vill inleda med att säga att jag instämmer med honom när han pekar på behovet av att fasa ut kol i världen. Det är självklart en stor utmaning, och jag kan känna stor uppgivenhet när jag läser nyheter om kol just nu.
Häromdagen kom en nyhet från Newsweek där man förklarade att det första eldrivna fraktfartyget i Kina används för att skyffla kol upp och ned i floden, vilket på sätt och vis är ironiskt. Men det är mycket annat i Martin Kinnunens anförande som får mig att börja fundera; det gäller främst klimatpolitiken.
När vi förra året hade en debatt om ett aktuellt ämne, nämligen klimatförändringar, stod Martin Kinnunen här och sa att det mest handlar om väder. Men i det anförande Martin Kinnunen nu höll om utgiftsområde 20 nämner han klimatet hela fyra gånger, om jag har räknat rätt - några gånger för att säga att det kanske inte är lika prioriterat som i regeringens satsningar, men ändå fyra gånger.
Jag måste ändå fråga Martin Kinnunen om Sverigedemokraterna nu har insett att människan påverkar klimatet genom sina ökade utsläpp och om klimatpolitiken kanske blir ett prioriterat område inför nästa val.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, Martin Kinnunen, för svaret! Politik handlar ibland om att kompromissa, och jag är glad att vi har kunnat sluta en energiöverenskommelse i Sveriges riksdag.
Hade Moderaterna inte varit med i den förhandlingen hade vi kanske inte sett de offensiva skrivningar som finns gällande till exempel kärnkraft, som jag vet att Martin Kinnunen och IPCC tycker är ett bra sätt att få fram i det närmaste koldioxidneutral energi. När det gäller väder finns det skäl att titta på fler än bara två datapunkter.
Ytmedeltemperaturen på jorden just nu är den högsta på två millennier; då tittar vi på betydligt mer än bara några decennier. Medeltemperaturen har ökat med mer än en halv grad sedan 1950. Atmosfärisk koldioxid har sedan 1950 gått från under 330 ppm, parts per million, till att i dag vara någonstans runt 400 ppm.
Detta kan inte förklaras av exempelvis ökad solstrålning utan har att göra med mänsklig påverkan. Därför välkomnar jag om Sverigedemokraterna nu kommer att satsa mer på miljö- och klimatpolitiken. Jag vet att Sverigedemokraterna betecknar sig som konservativa, men jag skulle inte säga att konservativ innebär att man bara säger stopp och belägg, nu stannar vi. Att vara konservativ är att vara de beprövade idéernas försvarare.
Där ingår att utvärdera, ompröva och föreslå ny politik. Det tror jag att klimat- och miljöpolitiken i Sverige skulle må väldigt bra av.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack till Matilda Ernkrans för detta inspirerande inlägg! Jag tittar tillbaka i protokollet från debatten förra året och märker att det är nästan precis samma saker som sägs. Fru talman! Det fanns en tid när Socialdemokraterna brydde sig om finansiell stabilitet. Med Göran Persson som finansminister fullgjorde man den budgetsanering som Anne Wibble påbörjade, och med Göran Persson som statsminister kom det finanspolitiska ramverket på plats.
Det fanns en stor vilja från Socialdemokraterna under den här tiden att ha en budget i balans. Man gick så långt att man till och med sänkte pensionerna under 90-talet. Nu verkar allt detta övergivet. Överskottsmålet har justerats ned, men regeringen kan ändå inte presentera en plan för att nå det nya lägre överskottsmålet.
Vi har en brinnande högkonjunktur, men regeringen har inte gjort någonting som påverkar jämviktsarbetslösheten, det vill säga den del av arbetslösheten som påverkas av politik. Socialdemokraterna står här och slår sig för bröstet för att man ökar konfiskeringen av skog, det gröna guldet, i Norrland. Man slår sig också för bröstet för en elcykelpremie på 350 miljoner till stockholmare som vill cykla till jobbet. Är det verkligen seriöst, Matilda Ernkrans?
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Jag vet inte exakt hur stort Naturvårdsverket är. Men jag är övertygad om att det inte skulle påverka arbetslösheten i Sverige, mer än på allra minsta marginalen, ifall var fjärde person skulle gå därifrån. Jag kan upplysa Matilda Ernkrans om att den miljöbudget som vi har lagt fram inte är en kris, panik- och skräckbudget. Det är snarare en återgång till 2015 års nivå. Och jag kan inte minnas att det var kris, panik eller skräck på Naturvårdsverket då.
Vad gäller tillväxten och jobben har vi just nu tillväxt i Sverige. Det beror främst på tre saker. Det är export till andra länder, varav många länders ekonomier är ganska dopade av ökade lån. Vi har också en stor offentlig konsumtion, till följd av ett stort flyktingmottagande. Det minskar. Och vi har en stark privat konsumtion, till följd av jobbskatteavdragen, som Socialdemokraterna är emot.
Vi kan titta på tre tillväxtsektorer och ta den tillverkande industrin och skogen som exempel. När det gäller Cementa på Gotland, som är en av Europas grönaste cementfabriker, vill regeringen göra Natura 2000-område på Cementas markområde och stänga fabriken. I fråga om skogen i Norrland blir det allt fler nyckelbiotoper. Hur ska vi kunna använda det gröna guldet om vi inte kan avverka skogen?
Och det är klart att LKAB och SSAB - två stora statliga företag - påverkas av skattehöjningar på 40 miljarder kronor. Frågan till Matilda Ernkrans och Socialdemokraterna blir: Var ska tillväxten egentligen komma från i framtiden?
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Välkommen hit till kammaren, miljöministern! Det är väldigt bra att miljöministern deltar i den här debatten. Det är också kul att miljöministern lyfter fram unga människor och deras åsikter när det gäller klimat och hållbarhet. Den är en grupp man skulle kunna få lyssna mer på. Jag vet att i den specifika åldersgruppen är Moderaterna det parti som flest sympatiserar med. Det är klart att det finns mycket där att hämta.
När det gäller dieselbilarna talade miljöministern först med ledamoten Kristina Yngwe. Det kan vara på sin plats att fråga varför regeringen är så passiv när det gäller att ställa krav på tillverkarna. Vi hade här i dag tidigare en debatt om Postnord och brev som inte kommer fram. När det gäller det här ärendet verkar det som att påminnelserna kommer till regeringen, men den verkar inte göra så mycket åt det.
Min huvudsakliga fråga rör dock inte brev och post eller unga människor. Den gäller med vilken rätt miljöministern står här och talar om ordning och reda i klimat- och miljöpolitiken. Tittar man på regeringspartiernas track record när det gäller att följa praxis, regler och ingångna avtal kan man se att det är lite skakigt. Regeringspartierna bröt 2013 mot budgetreglerna.
Nu bryter de mot det finanspolitiska ramverket när de inte uppnår överskottsmålet. De senaste veckorna har de utlyst ett klimatpolitiskt råd på ett sätt som går helt stick i stäv med hur det beskrevs i Miljömålsberedningens slutbetänkande. De har inte talat med riksdagens partier utan har kört sitt eget race. Det gäller budgetreglerna, finanspolitiska ramverket och Miljömålsberedningen. Kan man över huvud taget lita på regeringen när det gäller ordning och reda?
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Jag tackar miljöministern för svaret. Det är kul att miljöministern är här. Men om hon inte har för avsikt att svara på de frågor som ställs kan man fundera på varför hon är här. Jag konstaterar att jag inte får något svar på min fråga om ordning och reda i miljö- och klimatpolitiken. Jag ska därför gå vidare med en annan fråga för att se om jag har mer tur med att få ett svar på den.
När vi tittar på miljö- och klimatpolitiken globalt sett ser vi att vi såklart behöver prioritera utsläppsminskningar, och då framför allt minska kolanvändningen i världen. IPCC, FN:s klimatpanel, pekar på kärnkraft som en viktig komponent framöver om vi på riktigt ska kunna ha en stabil elförsörjning som är oberoende av de svavelintensiva fossila bränslena.
Framöver är teknikutveckling, tekniköverföring och forskning tre viktiga led som man behöver jobba med parallellt. Men vi vet också att vissa utsläpp är mycket svåra att komma åt. De går inte riktigt att undkomma. Jag tänker på processindustrin, och jag tänker på den tunga industrin.
Moderaterna ser mycket positivt på till exempel projekt som Hybrit, som handlar om att plocka in vätgas i ståltillverkningen. Men många partier, de som står bakom Miljömålsberedningens förslag, vet också att svensk klimatpolitik inte kan förlita sig bara på en innovation. Vi måste ha en backup om det inte skulle falla väl ut.
Därför har Miljömålsberedningen ställt sig bakom att Sverige behöver ha en CCS-strategi och komma till stånd med carbon capture and storage inom kort för att över huvud taget kunna komma i närheten av målen till 2045. Min fråga till miljöministern blir därför: Hur går det egentligen med CCS-strategin, och när kommer den att läggas på riksdagens bord?
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack för anförandet, Carl Schlyter! Jag vill inleda med att säga att jag instämmer i problembeskrivningen vad gäller grupper av ämnen. Vi har sett en hel del exempel där man har förbjudit bisfenol A och där tillverkare sedan har ersatt det med bisfenol S eller F. Det är klart att grupper av ämnen verkligen spelar roll. PFAS är ett problem.
Jag minns inte var jag har läst siffran, men jag har för mig att det handlar om ungefär 3 miljoner människor som får sitt dricksvatten där det finns rester av PFAS, vilket är en häpnadsväckande hög siffra. Det är säkerligen så att inte alla dessa människor får i sig skadliga nivåer, men det är ändå alarmerande hur utbrett ett sådant ämne kan bli, så snabbt.
Huvudbudskapet i ledamoten Carl Schlyters anförande är att vi behöver titta på grupper av ämnen. Jag instämmer faktiskt i det, och det vet jag att de som sitter här i kammaren också gör. Faktum är att när vi debatterade detta i fjol ställde sig ett enigt utskott bakom ståndpunkten att det bör tittas på grupper av ämnen i EU-lagstiftningen snarare än på enskilda ämnen.
Vi vet att det blir stuprör, och så substituerar man med något som kanske är potentiellt ännu farligare. Min fråga till Carl Schlyter är: Finns det inte skäl att vara hoppfull, eller vad förväntar du dig mer av gänget i miljö- och jordbruksutskottet? Det verkar som att vi redan tycker så som du anser att vi borde tycka.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack för förtydligandet, Carl Schlyter! Jag instämmer i att det är ett intressant sätt att angripa problemet att titta på nedbrytningsprodukterna. Så agerar flera länder när det gäller droger. Till exempel finns det många nätdroger som man tittar på. När man har förbjudit en av dem tar det några månader, och så flyttas en fenylgrupp eller liknande.
Sedan är den helt plötsligt inte olaglig längre. Där kan precis samma metodik användas, mycket framgångsrikt. Jag vill avsluta debatten med att önska Carl Schlyter lycka till med att få gehör för sin motion. Möjligheten finns också att lyfta telefonen och ringa till någon, kanske på Miljö- och energidepartementet, vilket är betydligt enklare för Carl Schlyter än för oss i Alliansen.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Det är intressant att Emma Nohrén ändå använder Efsa som källa i en mening om neonikotinoider men inte när det handlar om glyfosat. Både Efsa och Echa har sagt att glyfosat inte leder till det som Emma Nohrén säger. Ändå vill hon fasa ut det. Glyfosat är det aktiva ämnet i det mest använda växtskyddsmedlet i Sverige och är avgörande för att vi ska kunna idka jordbruk på våra breddgrader, enligt LRF. Ändå vill Emma Nohrén fasa ut det.
Jag har uppfattat det så att Miljöpartiet och hela regeringen står bakom livsmedelsstrategin, och den säger att livsmedelsproduktionen ska ökas i Sverige. Ändå verkar man vilja fasa ut det mest använda växtskyddsmedlet. Låt oss titta på frågan om ett fossilfritt jordbruk. Ett plöjningsfritt jordbruk är avhängigt att det finns fungerande växtskyddsmedel.
Här som på andra områden finns en risk att om det ena förbjuds får man ett värre alternativ. Det är lite som att stänga ned kärnkraften i Tyskland, och sedan får man kolkraft i stället. Eller man förbjuder glyfosat, och sedan får man klororganiska föreningar i stället.
Varför vill Miljöpartiet så desperat vara fast i bilden av glyfosat, som egentligen bara bekräftas av en erkänd studie för några år sedan och som har överbevisats av alla europeiska expertmyndigheter? Vad är det som är så viktigt med glyfosat, förutom att det låter farligt?
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Ett tydligt exempel är väl bisfenol A, som man ersatte med bisfenol S och bisfenol F, som har ungefär samma eller värre effekter. Man kan säga att det fanns en tid när Sverige inte använde växtskyddsmedel, och då var saker mer naturliga. Ja, men då levde man också bara till den digra åldern av död i barnsäng.
Det är klart att vi behöver nya saker om vi vill utvecklas och komma framåt, och vad gäller glyfosat är det som sagt det aktiva ämnet i det mest använda växtskyddsmedlet i Sverige. Jag har debatterat det här med både Sven-Erik Bucht och Karolina Skog i den här kammaren, och de är fast i synen att det finns alternativa metoder som kommer att lösa de här problemen längre fram.
Så kanske det är, men det är ingen som kan redogöra för hur dessa alternativa metoder går till. Där är man lite svaret skyldig - om man vill fasa ut alla växtskyddsmedel, vad vill man ersätta dem med? Jag kan inte se framför mig att vi kan öka livsmedelsproduktionen - vilket är ett mål som den här regeringen har satt upp - om vi inte ger vårt jordbruk rimliga förutsättningar att konkurrera med våra nordiska grannländer. Det blir väldigt konstigt om vi ska lägga ned jordbruk i vårt land och sedan importera mat från andra länder.
Svensk mat är ansvarsfullt producerad mat - även om man använder lite glyfosat.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack till ledamoten Haider för den frågan! Det enkla svaret är att vi inte vill undanta lika mycket mark som regeringen vill. Den mångdubblade farten och de stora utlysningarna av naturskyddsområden är inte vår väg framåt. Som jag sa i talarstolen är vi övertygade om att biologisk mångfald kräver inte bara att man har formellt skydd utan också att man på många ställen har ett aktivt brukande.
För det behövs alltså inga pengar utan snarare en rimlig möjlighet för svenska jord och skogsbrukare att bedriva verksamhet. Jag ser alltså inte att vägen framåt måste vara formellt skydd. Det kan vara en lösning i vissa fall. Då ska självklart ersättning utgå, och den ska vara skälig. Men det är inte så att den ökade takten är någonting som vi ser på med blida ögon och tycker är helt oproblematisk. Det kan jag inte påstå.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Nu blir det här lite av en budgetdebatt, och den har vi vanligtvis på hösten. Jag är förvånad över att Socialdemokraterna slår sig för bröstet så mycket över hur mycket pengar de kan sprätta iväg på olika budgetområden. En gång i tiden fanns det socialdemokrater som brydde sig om finansiell stabilitet. Göran Persson var en sådan, och han kunde till och med sänka pensionerna för att säkra statskassan. Nu har vi en annan regering, som har sänkt överskottsmålet en gång och vill sänka det en gång till.
Vi har en regering som slösar i högkonjunktur och tycker att det där med finansiell stabilitet inte är så viktigt. Jag kommer från ett parti som tycker att det är desto viktigare. Därför har vi en budget där vi avsätter 10 miljarder mer till den tid som komma skall när konjunkturen vänder. Det gör den ganska snart, antagligen redan i slutet av det här året, när vi ser att unga och gamla blir fler och de som jobbar färre.
Jag tänker alltså inte stå här och försöka få det till att vi ska spela bingo om vem som kan satsa mest. Jag tror inte att det är det detta handlar om; jag tror att man behöver ha en samlad bild av den ekonomiska politiken, och då är inte leder i Norrland prioriterade över exempelvis arbetsmarknadsinsatser för unga, nyanlända, gamla, de som saknar utbildning och ensamstående.
Det kommer att behövas pengar till det, och de pengarna finns i vår budget. De pengarna finns inte i Socialdemokraternas budget, och jag kan tycka att det är okej att det finns en sådan skillnad mellan våra förslag.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, Stina Bergström, för ett roligt och intressant anförande! Ja, 80 procent vill ha mer naturskydd, men med statistik kan man ju säga lite vad som helst, till exempel att det är 4 procent av svenska folket som vill ha Miljöpartiet i riksdagen. Centerpartiet skriver artiklar om äganderätt, och det tycker Stina Bergström är märkligt. Jag tycker att det är märkligt att Stina Bergström framhåller Jan Lindholm som en person som motionerar om klyftiga ämnen.
Han är en ledamot från Miljöpartiet som har gett utredningsuppdrag till RUT om chemtrails, och han är skribent på alternativa sajter där man påstår lite allt möjligt, bland annat att man kan bota homosexualitet med god hygien. Det är mycket som är konstigt bakom kulisserna. Men min fråga handlar om Östersjötorsken, eftersom vi talar om biologisk mångfald.
Östersjötorsken beter sig på många sätt som en egen art, eftersom den har anpassat sig till salthalten och temperaturen i det östra förvaltningsområdet. Just nu är vi på väg in i en period när torsken leker och då det därför ska finnas ett torskfiskestopp, vilket alla borde respektera. Tyvärr gör inte alla det. Till exempel Danmark fiskar en enorm kvot rödspätta och får därför upp en hel del torsk.
När man frågar regeringen om det inte är dags att lyfta på luren och prata med Danmark om att respektera torskfiskestoppet säger de: Nej, det blir så jobbigt, och det blir så svårt. Därför är min fråga: När ska regeringen börja göra någonting åt den katastrofala situationen för Östersjötorsken? Det är en fisk som är viktig för den biologiska mångfalden, eftersom det är en stor rovfisk. Men det är också en oroande situation eftersom den är en indikator på hur Östersjön faktiskt mår.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Ja, men situationen är på många sätt alarmerande, kanske inte bara för att det skulle vara få fiskar, som ofta är problemet i andra bestånd. Men här är problemet verkligen att fiskarna inte mår bra. Det ser vi inte minst eftersom de inte växer. Stora torskar, gamla torskar, får vi inte ens upp när vi provfiskar. De som är mellangamla ser ut som unga torskar, och de unga torskarna ser ut som sill.
Det är klart att det finns en stor obalans i detta bestånd. Det enda som egentligen har hänt kring detta de senaste åren är att vi har reglerat tyskt fritidsfiske, vilket är en rimlig linje. Det stödde också Moderaterna i miljö- och jordbruksutskottet och i EU-nämnden. Men det kom inte heller till på ett svenskt initiativ, utan det kom från andra EUländer. Så frågan är: Vill inte regeringen göra åtminstone någonting?
Det är klart att vi kan sitta och försöka få andra medlemsländer att följa Ices rådgivning - det ska vi fortsätta att göra. Men finns det inte några andra samarbeten man kan inleda, utveckla eller fördjupa? Saken är ju den att vi inte fiskar jättemycket torsk i det östra förvaltningsområdet. Det är Polen som står för lejonparten. Det skulle vara intressant att höra om Miljöpartiet har några idéer om hur vi kan rädda denna art.
Om alla fiskar är lika stora har de också samma kost, vilket gör att det blir enorma följdverkningar i hela näringsväven. Det leder i sin tur till andra problem. Torskens problem är alltså en stor del av Östersjöns problem.