Anders W Jonsson (C):
De lagar vi ska besluta om i dag handlar om att skydda en av de absolut mest utsatta grupperna barn och ungdomar, nämligen de barn och ungdomar som har haft det så tufft i sina hem att socialtjänsten går in och beslutar att de ska omhändertas. Precis som Emma Henriksson tidigare beskrev är det en lång resa som gjorts de senaste tio åren.
Ett antal förslag har lagts fram och ett antal beslut har fattats för att skapa större säkerhet kring dessa barn och ungdomar. Just dessa lagförslag kommer från Håkan Ceders utredning, som alliansregeringen tillsatte. Jag tycker att det är väldigt bra att vi i dag i bred enighet kan ställa oss bakom dessa lagförslag. Det finns ett antal viktiga detaljer i förslagen.
Det jag vill lyfta är att denna grupp barn, som blir omhändertagna av socialtjänsten, förutom att de har haft en oerhört tuff period innan beslutet fattas dessutom har en sämre situation när det gäller hälsa. De är sjukare än andra barn och har sämre tandvårdsstatus. De har helt enkelt fallit igenom det fantastiska välfärds, sjukvårds- och hälsokontrollsnät vi har.
Det gjordes en undersökning där man plockade ut 120 barn som blivit omhändertagna och gick igenom dem väldigt noggrant. Vartannat av de barnen fick en remiss till en specialist för vidare utredning av en sjukdom. En sjättedel av barnen hade omfattande problem med tandvård, som ingen hade upptäckt. Nu går vi in med lagstiftning och säger att detta inte är acceptabelt.
I ett läge där samhället går in och omhändertar ett barn ska man se till att man åtminstone garanterar det barnet att få vara friskt och få den hälso- och sjukvård som alla andra barn har rätt till. Men det är bara en viktig del i detta lagstiftningspaket. Det finns en stor skillnad i svensk politik i hur vi ser på välfärd.
Vi är alla helt överens om att vi måste skärpa kraven på de privata aktörerna. Där finns det mycket att göra, och detta är väldigt viktiga steg. Men det vi är oeniga om är huruvida man ska ställa samma krav på de enheter som drivs av kommuner och i vissa fall landsting. Från Alliansens sida tycker vi att det är rimligt att man ställer exakt samma krav på kommunala och privata utförare.
Det ska, fru talman, vara väldigt tuffa och hårda krav. Men från vänstersidan är man inte beredd att ställa samma krav på de kommunala aktörerna, och det är för mig obegripligt. Vi har haft ett antal fall där det har varit en tuff tillsyn av den privata aktören, vilket tvingat denne att lägga ned. Det är helt rätt; man ska lägga ned i ett läge där man inte har en verksamhet som uppfyller kraven vad gäller lokaler, personalens utbildning och så vidare.
Men barnen flyttas sedan över till en kommunal verksamhet, som i vissa fall till och med bedrivs i samma lokal men med mindre och sämre utbildad personal. Men då är det kommunen som driver det, och då behöver man inte ställa några krav - då är allt frid och fröjd. Där finns den stora skillnaden.
Man blir, fru talman, förvånad när man lyssnar på Vänsterpartiet och Maj Karlsson, som står här uppe och använder fyra av sina sex minuter till att beskriva hur fruktansvärt illa det fungerar på den privata sidan, där vi alltså alla är överens om att kraven ska skärpas. Men hon nämner inte med ett ord de problem som många gånger finns hos de kommunala utförarna.
Där, fru talman, går gränsen i svensk politik mellan Alliansen, som är beredd att ställa mycket tuffa kvalitetskrav på alla, oavsett om det är en kommunal eller en privat utförare, och vänstersidan, som allra helst skulle vilja stänga ned de privata verksamheterna och framför allt inte är beredd att ställa några kvalitetskrav eller se till att det blir skärpt tillsyn. Där finns skillnaden.
Det är därför, fru talman, som jag tycker att det är så bra att socialutskottets majoritet faktiskt har lagt fram ett förslag om ett tillkännagivande till regeringen med en uppmaning att återkomma med ett nytt förslag som innebär att vi ställer samma tuffa krav på privata och offentliga utförare. Därmed, fru talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag.