KBLab/rixvox huggingface dataset:
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar utrikesministern, och jag tackar andra systrar här som lyfter fram dessa frågor. Utöver att vi är riksdagsledamöter är vi också engagerade i olika ideella eller politiska kvinnoorganisationer som har skrivit om detta.
Sverige är den enda rösten i FN med en feministisk utrikespolitik, och vi ger kommandot i säkerhetsrådet. Vi har möjlighet att granska de länder som är medlemmar i FN och som i sin lagstiftning bryter mot internationella konventioner och mot allt det som vi här i talarstolen diskuterar.
Vi har möjlighet att granska de länder som bryter mot alla de mänskliga rättigheter som vi har tagit upp: Iran, Saudiarabien, Qatar och Turkiet. Vart är dessa länder och USA och länder i Latinamerika på väg? Jag säger inte att vi är det bästa landet. Vi kan inte slå oss för bröstet, och jag tänker då också på invandrarkvinnors situation och hedersförtryck. Ingen säger att vi är perfekta.
Men jag talar om de länder som i sin lagstiftning bryter mot mänskliga rättigheter. Varför ska de vara med på samma villkor som de länder som faktiskt aktivt jobbar för mänskliga rättigheter, inte bara i sina egna lagstiftningar utan även ute i världen?
Det borde finnas någon form av varning och något sätt att mäta hur man implementerar mänskliga rättigheter. Varför ska alla länder vara med i FN:s säkerhetsråd och själva FN på samma villkor när det gäller mänskliga rättigheter, kvinnors rättigheter och så vidare?
Det vi menar är att Sverige skulle kunna ta ett sådant samtal med den nye generalsekreteraren - att vi är ett feministiskt land med en feministisk utrikespolitik och att det är oacceptabelt att sitta där med sådana länder.
Dessa länder får dessutom faktiskt aktivt uppdrag i FN; de blir en röst för MR-frågorna, till exempel Saudiarabien. Det är ett slag mot alla människor som kämpar för fred och mot alla kvinnor som vill ha rätt till sina egna liv och kroppar.
Det är ett slag mot alla människor som sitter i fängelse och mot de barn som snattat och fått delar av kroppen avskurna, och så vidare. Dessa länder borde inte få så mycket uppmärksamhet och en röst på samma villkor som andra. Att ge en varning vore åtminstone ett steg där vi säger: Konkret har vi detta.
Vi vill att en kommitté ska granska de länder där det är lagligt att förtrycka kvinnor, där det är lagligt att barn gifts bort och där det är lagligt att människor stenas till döds för kärleksrelationer. Det finns inget mer konkret än dessa frågor.
Enligt FN:s egen granskning - Kofi Annan sa detta 2005 - mördas över 5 000 barn i hederns namn i många stater som är medlemmar i FN. Därför menar jag att detta är konkret och viktigt och att det krävs att en feministisk utrikespolitik tar upp detta. Nu har vi det unika tillfället att göra det.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar utrikesministern, Hillevi Larsson och Carina Ohlsson för denna viktiga debatt. Vi kommer att återkomma till den och sysselsätta alla i den här kammaren. Det är nödvändigt. Det handlar om kvinnor, mer än hälften av världens befolkning, och det är därför särskilt angeläget att återkomma till frågan, vilket jag tror att även utrikesministern tycker.
Det är väldigt viktigt att ha uppsatta mål. Vad gäller krig och konflikter är kvinnors deltagande i fredsprocesser viktigt och bra. Det finns dock många länder där det inte råder krig men där man krigar mot sin egen befolkning, eller i alla fall hälften av den, nämligen mot kvinnorna.
Man stiftar lagar mot kvinnor. I de flesta länder där sharia gäller är kvinnor hälften så mycket värda som män när det gäller till exempel arvsrätt, rätten till vårdnad eller vittnesrätt - för att inte tala om kyskhetskulturen, avrättningar och steningar.
Jag menar att det finns all anledning för den nye generalsekreteraren att tillsätta en kommitté med uppgift att inventera förekomsten av nationella lagar som strider mot de mänskliga rättigheterna. En allvarlig varning bör därefter riktas till de stater som tillåter grova brott. Om reformer uteblir ska berörda stater utsättas för sanktioner, som att fråntas sin rösträtt i generalförsamlingen.
Jag tycker att det är absurt och oacceptabelt att de medlemsstater som i sin lagstiftning tillåter grova brott mot de mänskliga rättigheterna, som står på agendan i vårt land, får delta i världssamfundets arbete och styrning på samma villkor som de stater som efterlever principerna. Det är därför viktigt att vi tar detta initiativ.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesministern, för svaret! Interpellationen som jag skrivit handlar såklart om de fackliga aktivisterna, till exempel Reza Shahabi som efter fem års tid i fängelse helt plötsligt dömts till ytterligare ett års fängelse.
Han och många andra har flyttats från Evin-fängelset till Rajai Shahr-fängelset utan medicin och rent vatten och utan att veta varför. I går bröt han efter 50 dagar sin hungerstrejk på grund av den internationella pressen på att han ska friges.
Jag hoppas att Sverige och utrikesministern i multilaterala avtal med Iran och andra länder trycker på vikten av arbetares fackliga rättigheter. De har rätt att få lön och att organisera sig, men det är ett problem i Iran.
Svaret är bra skrivet, men jag tror inte att utrikesministern ens själv tror på det man säger här i kammaren. Den kritiska dialogen har förts i över 30 år nu, men den har varit verkningslös. Iran lyssnar i rummet där man sitter och gör sedan precis som de vill.
De gör inte det som Sverige säger. De har helt enkelt andra ambitioner i en islamisk kapitalistisk diktatur där könsapartheid, förtryck av kurder, minoriteter och arbetare gäller. Alla demokratiskt sinnade som höjer sin röst fängslas och avrättas i lyftkranar. Särskilt många kurder har avrättats.
Ahmed Shaheed, som vi bjöd in till Sveriges riksdag, har skrivit en tusen sidor lång rapport om kränkningar av mänskliga rättigheter. Men det har inte skett någonting. Utrikesministern har nämnt Rohani, men Rohani och hela Irans system är i händerna på väktarrådet. Det är Ali Khamenei som fattar beslut och inte några andra.
De är bara ett alibi för systemet. Det är bra med dialog. Det är bra också med handel så länge det gynnar mänskliga rättigheter och påverkar. Det är bra med avtal när det gäller kvinnor, men det är inte entreprenörskap eller företagsamhet som är problemet.
Problemet i Iran är att lagarna diskriminerar halva befolkningen. Lagarna tillåter inte kvinnor, även om de har pengar, att omfattas av samma rättigheter som män. De enda verktygen är inte affärer och pengar.
Verktygen borde helt enkelt vara den politiska pressen för kvinnors, arbetares och allas rätt till frihet. Utrikesministern nämner inte forskaren Ahmadreza Djalali, som har svenskt uppehålls- och arbetstillstånd i Sverige. Han och hans fru Vida med två barn kämpar för hans frigivning.
De vädjar till oss ledamöter och hela svenska folket om stöd. Jag hoppas att utrikesministern nämner hur det går med det arbetet.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesministern! Jag instämmer i att isolering av ett land inte gynnar landets befolkning. Detta vet vi, och det styrks i många avseenden av att den iranska regimen inrikes skyller på utlandet när det egna folket hamnar i fattigdom och misär.
Det iranska folket, särskilt i de kurdiska delarna, lever redan i fattigdom. För en vecka sedan besköts till exempel många arbetare, som kallas "kolber" på persiska och kurdiska. De har inte något annat jobb än att på sina egna axlar bära mat och kläder som de säljer vid gränsen mellan Iran och Irak.
Dem sköt man på. Vi menar att handel inte gynnar de allra fattigaste och utsatta områdena. Man säger hela tiden att handel ger ökat välstånd och demokrati. Ja, delvis i många länder, men inte i dessa diktaturländer där det inte alltid är brist på resurser utan brist på demokrati.
Det iranska och kurdiska folket i fem städer gick ut för en och en halv vecka sedan och protesterade mot avrättningarna. Iranska kvinnor kämpar mot tvångsslöja och apartheid. Arbetarna kämpar för sina rättigheter trots 6 eller 14 års fängelse.
Jag hoppas att Sverige och utrikesministern driver att det borde finnas en strikt uppförandekod som gäller för företag, avtal eller samarbete med Iran och andra diktaturer. Vi måste se till att detta finns.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack för svaret, utrikesministern, och tack för ditt engagemang för mänskliga rättigheter och kvinnors rättigheter i Iran! Som utrikesministern sa i sitt svar begås det just nu i Iran omfattande brott mot mänskliga rättigheter - brott mot kvinnors rättigheter, mot fackliga aktivister, mot kurder och mot andra minoriteter.
Det begås brott mot alla oppositionella och inte minst mot kvinnorna, som under 40 år har levt under könsapartheid. Men de kämpar för sina rättigheter, och de kämpar mot slöjtvånget - även under bevakning av moralpoliser och poliser.
Vi vet att Amnesty har uppgivit att Iran avrättade 507 personer under 2017, varav flera var barn - minderåriga.
Vi vet också att oskyldiga människor varje dag döms till döden utan att få en rättssäker rättegång och utan att något i rättssystemet är på de fängslades sida. En av dem, som jag tog upp i min interpellation, är KI-forskaren Ahmadreza Djalali. Han är dödsdömd och numera svensk medborgare.
Han är en forskare som har åkt tillbaka till sitt hemland för att bidra med kunskaper, och nu är han dödsdömd. Jag menar att han, om vi inte kräver hans frigivning, säkerligen inte ens kommer att hinna bli avrättad; han kommer att dö i fängelse, som många andra. Många andra arbetaraktivister har inte avrättats utan dött i fängelse, under psykisk och fysisk tortyr.
Därför är min fråga om utrikesministern och regeringen kommer att kräva hans frigivning, till exempel när Irans delegation nu - har jag hört - kommer hit under juni månad.
När vi har handelsavtal och utbyte med Iran ska vi också ställa motkrav för att det hela ska vara tydligt. Han är ju svensk medborgare, och jag vet att utrikesministern har gjort allt för att Ahmadreza inte ska bli avrättad. Men det räcker inte; vi vill inte att han ska dö i fängelse utan avrättning.
I vilket fall som helst måste vi ge Iran ett ultimatum: Om man ska ha ett handelsavtal måste man också se till att han blir frigiven utan några krav. Jag har också lyft fram en annan person som är dödsdömd. Han heter Ramin Hossein Panahi.
Detta är en ung kille som har fängslats och dömts till döden utan några grunder. Han väntar på att bli avrättad efter ramadan. Hans syster har redan begått självmord i protest, och mamman har sagt att hon kommer att sätta eld på sig själv utanför fängelset om de avrättar Ramin.
Därför menar jag att det är viktigt att Sveriges röst hörs här och att vi är tydliga. Det är bra att vi säger att vi är emot dödsstraff och att vi gör allt inom EU och FN - det är väldigt viktigt - men också i enskilda fall ska vi kunna höja vår röst.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesministern! Det är väldigt glädjande och stärkande att utrikesministern uttryckligen säger att man vill stoppa avrättningarna och att man lyfter upp frågorna ett steg i FN och EU. Naturligtvis kan inte ett land åstadkomma detta på egen hand; det är därför bra att agera tillsammans med andra EU-länder och FN-länder.
Problemet vad gäller FN är, precis som utrikesministern påpekade, USA och att USA i dag inte har något intresse för mänskliga rättigheter i andra länder, inte heller i Iran. Därför är vår röst väldigt viktig i till exempel EU.
Vår röst är viktig också när iranska myndigheter eller handelsdelegationer kommer eller när utrikesministern träffar iranska representanter. Det är viktigt att vara tydlig när det gäller mänskliga rättigheter och även när det gäller enskilda fall som Ramin och Ahmadreza. Dessa två fall har blivit väldigt kända internationellt, men det finns många andra som har blivit dödsdömda och avrättats utan grunder.
Barn avrättas. Kvinnor fängslas och avrättas. Många afghaner och araber i de södra delarna avrättas utan att någon ens vet om detta. Araber och afghaner i Iran är andra eller tredje klassens medborgare.
Många gånger genomför man detta med motiveringen att de skulle sälja narkotika eller vara narkomaner. Det görs dock för att kväva politiska röster genom att man avrättar dem och säger att de är brottslingar. Det får inte ske, särskilt inte nu när vi har kontakter med Iran.
Vi vet också att Iran är ett land som ägnar sig åt regional diktatur och imperialism. Man är med och bidrar till kriget i Syrien och i Jemen samt i kriget mot Hizbullah och Hamas. Iran spelar en stor roll i regionen, bland annat tillsammans med sin allierade Ryssland.
Därför räcker det inte med bara oro. Vi måste helt enkelt ta detta på allvar, både när det gäller att stoppa krig och när det gäller flyktingarna. Varför kommer flyktingar från Afghanistan som har bott i Iran till Sverige och andra EU-länder? Det beror på att dessa människor inte har några rättigheter.
Vi har sagt att vi ska stoppa flyktingar från att komma till Europa, men vad ska de göra om de inte har några mänskliga friheter och rättigheter? På många punkter måste vi vara väldigt alerta. Mänskliga rättigheter är också flyktingarnas rättigheter och minoriteternas - till exempel kurdernas - rättigheter.
De säger att Ramin är en politisk aktivist, men han är en av dem som har protesterat mot regimen tillsammans med många andra unga. För att kontrollera kurderna och få dem att hålla tyst avrättar man dem eller kommer med hot om avrättning. På så sätt kvävs alla röster.
Om Iran vill öppna upp mot västvärlden, mot Sverige och mot EU måste vi därför ställa motkrav på mänskliga rättigheter, kvinnors rättigheter och kurdernas rättigheter.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesministern! Det är väldigt bra att vi i Sverige lyfter fram fackliga rättigheter i Iran, där vi faktiskt har svenska företag och anställer löntagare och arbetare. Men de facto finns inga fackliga rättigheter i Iran, precis som utrikesministern sa.
Dessvärre har iranska arbetare i våra företag inte samma fackliga rättigheter som svenska arbetare. Därför är det angeläget att se till att fackliga rättigheter och rätten att organisera sig finns. Den rätten ska finnas också i och med att svenska företag verkar i Iran.
Dessvärre ser jag inte så positivt på utvecklingen som utrikesministern gör. I Iran används också den utrikespolitiska situationen, till exempel Trump, för förtrycket mot det egna folket. Iran är i djup ekonomisk kris.
Men det vill man inte tala om, utan det är lättare att tala om EU och Amerika och att allt som händer i Iran är deras fel. Det brukar vara så när diktaturer helt enkelt vill befästa sin makt.
Därför hoppas jag att utrikesministern svarar på min sista fråga om utrikesministern vill kräva att KI-forskaren Ahmadreza Djalali friges och stoppa avrättningen av Ramin och alla andra politiska fångar. Det är viktigt att vår röst aldrig dör, utan Sverige måste vara en röst för kvinnors rättigheter och fackliga rättigheter.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar utrikesministern för svaret. Det är glädjande att vi är överens om vad som pågår i Turkiet och i grannländerna. Turkiet och Iran är i dag de regionala stormakterna och spelar en stor roll i exempelvis kriget i Syrien.
Erdogan har drivit bort kurderna och ockuperat ett annat lands territorium, vilket är oacceptabelt och ett folkrättsbrott.
Turkiet vill driva bort kurderna, och Erdogan vill skapa en så kallad säkerhetszon för att flytta arabiska sunniflyktingar från Turkiet till kurdernas område, där de och andra minoriteter har levt i flera hundra år.
Erdogan har också påskyndat valet som skulle ha hållits i november, men nu blir det den 24 juni i stället. Han vill stärka sin maktposition ännu mer. Han har fängslat hundratusentals akademiker, jurister och politiskt aktiva, och 5 000 av dessa är politiker och ledare för HDP.
Selahattin Demirtas sitter i fängelse fast han är en av presidentkandidaterna mot Erdogan.
Hur är det möjligt att en presidentkandidat sitter fängslad medan Erdogan bedriver sin valkampanj på bekostnad av kurderna och hundratusentals fängslade? Dessutom pågår ett undantagstillstånd.
I dag är Turkiet tyvärr ett stort fängelse, inte bara för landets kurder utan för alla oppositionella i landet. Dagens förtryck av kurderna är ett av de värsta genom tiderna. Först var det Diyarbakir och belägringen av de kurdiska delarna. Det har vi lyft upp i kammaren många gånger.
Sedan var det Afrin och Rojava. Nu kallas alla som protesterar och höjer sin röst mot Turkiet både i och utanför landet för terrorister. Därför är det viktigt att lyfta terroriststämpeln från PKK.
Det är ju samma organisation som Turkiet fram till 2015 satt vid förhandlingsbordet med. Om det var en terroristorganisation, hur kunde man då förhandla med den? Detta kan man använda mot Turkiet.
Ska vi lösa kurdernas problem i Turkiet och få bort terrorstämpeln på oppositionella är ett steg att lyfta terrorstämpeln från PKK. I dag har över 20 miljoner kurdiska barn i kommunala skolor inte rätt att läsa sitt eget språk.
Kommer eller kommer inte utrikesministern att kräva Selahattin Demirtas och de andra politiska fångarnas frigivning?
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar utrikesministern för detta. Erdogan vill inte närma sig på eget bevåg och frivilligt om man inte ställer krav på Turkiet. Det är bra med solidaritet. Eftersom Turkiet inte är vilket land som helst måste man också ställa krav. Turkiet är faktiskt kandidat till EU.
Sverige och EU har tyvärr nästan köpt sin egen röst genom detta flyktingavtal. Erdogan kan hysa agg mot Europa, Sverige och andra länder. Men vi är helt tysta, särskilt nu när det är valrörelse och när det är undantagstillstånd. Under tiden sitter politiska oppositionella i fängelse.
Han själv bedriver en turkisk nationalistisk kampanj med islamistiska inslag mot alla röster. Vi har också lyft fram frågan om flyktingspionage. I Sverige och EU bedrivs det ett omfattande spionage.
Flyktingar som har flytt från Turkiet för att kunna använda sin yttranderätt i Sverige och i Europa kan i dag inte göra det av rädsla för repressalier mot släktingar. Jag möter många människor. Det är bra att utrikesministern är mycket tydlig med att vårt rättssystem har koll på detta.
Sveriges feministiska regering höjer rösten för kvinnors rättigheter. Vi vill att kvinnor ska ha samma möjligheter och rättigheter. Men det är långt ifrån så i många länder.
Men när det gäller kurderna vet vi att både i Rojava, i Turkiet och i irakiska Kurdistan är det kurder och kurdiska kvinnor som har bekämpat IS/Daish.
Även om militären är besegrad har kurder och andra minoriteter en annan rädsla, nämligen för staten Turkiet, Syrien och Iran och de som är involverade i folkrättsbrott mot mänskliga rättigheter i de olika delarna där kurder och andra minoriteter finns. Därför menar jag att man helt enkelt inte kan se detta som isolerade händelser, utan allt hänger ihop.
Jag har även lyft fram en fråga om vapenexport, eftersom inga regimer någonstans i världen kan föra krig utan sofistikerade vapen från väst. Vi vet att Sverige är ett av de länder som har exporterat krigsmateriel för 11,3 miljarder förra året.
Turkiet är ett av de länder som köper vapen både från EU och från andra delar av världen. Jag undrar om Sverige och regeringen kommer att stoppa vapenexporten till Turkiet, eftersom Turkiet bedriver krig mot andra länder och mot den egna befolkningen.
Därför är detta mycket relevant med tanke på att det drabbar så många kvinnor, barn och minoriteter. Krig drabbar kvinnor och barn och de mest utsatta.
Därför är det mycket angeläget att Sveriges feministiska regering helt enkelt stoppar vapenexport till diktaturer som Turkiet som är en mer auktoritär islamistisk diktatur i dag.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar utrikesministern för detta. Det är klart att allting hänger ihop, och mina frågor hänger ihop. Vapen och vapenexport leder till krig, och i krig drabbas kvinnor, minoriteter och andra utsatta. Utsatta minoriteter är kurder, både i Rojava och i Turkiet. De fängslas och stämplas som terrorister för att de försöker hävda sig och försöker få sina politiska, kulturella och mänskliga rättigheter.
Därför vill jag att Sverige och EU ska göra allt för att ta bort denna terrorstämpel om man vill ha fred i Mellanöstern och för kurderna. Turkiet är ett Natoland. Under Natos flagga och med sina soldater våldtar Turkiet och ockuperar ett annat land och sitt eget folk.
Under valet 2015 använde han Daish mot kurderna. Så fort HDP fick mindre röster försvann Daish. Vem var Daish? Det var ju Turkiet självt! Vi har bevis på att han har fängslat journalister som avslöjat detta.
Med tanke på den feministiska utrikespolitiken borde du, Margot, själv vara en av dem som höjer rösten och säger: Nej, vi ska aldrig exportera vapen till länder som för krig mot andra länder och där kvinnor och minoriteter drabbas! Ändå exporterar vi vapen till Turkiet. Därför är det så viktigt att alla de här frågorna hänger ihop och ska besvaras.
Jag vet att man inte hinner gå igenom allt på 20 minuter, men det är klart att detta hänger ihop. Det går inte att sätta människor i fängelse för att själv bedriva valkampanj. Vi måste göra allt för att Selahattin och alla andra politiska fångar ska bli frisläppta.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesministern, för svaret! Jag vill också tacka för din solidaritet och för att du lyfter upp de här frågorna när det gäller såväl oppositionella politiker som HDP:s ledare och folkvalda. I söndags var det lokalval i Turkiet.
Trots att AKP förlorade makten i de tre stora städerna styrs landet fortfarande av den despotiske presidenten Erdogan. Han har samlat all makt, såväl den lagstiftande som dömande och verkställande makten, i sina egna händer. Mest angriper Erdogan kurderna, de intellektuella och inte minst kvinnorna.
Han deklarerade under valrörelsen och före lokalvalen att han inte kommer att respektera om kurderna väljer borgmästare som tillhör det prokurdiska partiet HDP. Erdogan har till och med krävt att kurder som röstar på HDP ska lämna Turkiet. Han har redan avskedat 94 folkvalda borgmästare med stöd av ett dekret som kom i september 2016.
Han hotar dessutom att avskeda borgmästare som i lokalvalen valts från HDP:s listor och att ersätta dem med AKP:are, från hans eget parti. På Erdogans order sitter 50 av de avsatta borgmästarna än i dag i fängelse.
Bland dem finns Gültan Kisanak som är känd från staden Diyarbakir. 21 av dem har dömts till långa fängelsestraff. Inte bara borgmästare drabbas av Erdogans diktatoriska fasoner, hat och vrede.
Under 2018 greps också 2 000 medlemmar i HDP. Enligt rapporter från HDP är 500 av dem fortfarande arresterade. Och 28 parlamentariska ledamöter för HDP sitter i fängelse. Det är fruktansvärt och diktatoriskt, om man tänker utifrån om Turkiet är en rättsstat eller inte.
Hundratusentals människor har blivit av med sina jobb. De har låsts in bakom galler. De är akademiker, statstjänstemän, journalister, lärare, oppositionella och så vidare. Sedan två och ett halvt år sitter också de tidigare språkrören för HDP, Selahattin Demirtas och Figen Yüksekdag, som utrikesministern också nämnde, i fängelse för att ha kritiserat Erdogan i olika politiska tal.
Min fråga till utrikesministern var och är fortfarande: Kommer utrikesministern att kräva frigivning av borgmästarna, som Gültan, och de före detta ledarna för HDP? Det är viktigt att lyfta upp dessa frågor i olika samtal men också att offentligt kräva frigivning av dessa politiskt valda personer. De har inte begått brott.
De har precis som vi blivit valda och ska ha rätt att tala i talarstolen. För närvarande hungerstrejkar 5 000 politiska fångar i Turkiet för sina grundläggande mänskliga rättigheter. Tre har nyligen avlidit. Jag ställde därför också en fråga om isoleringen av fångar och särskilt Abdullah Öcalans situation i fängelset.
Även här utanför riksdagen hungerstrejkar kurder. Det är viktigt att Turkiet respekterar internationella konventioner om hur man behandlar fångar.