Thomas Östros (S):
Låt mig börja med att yrka bifall till reservationerna 1 och 3. Efter några tuffa år återhämtar sig nu Sverige ekonomiskt. Svensk bnp är tillbaka på den nivå som gällde år 2007. Vi kan lägga tre förlorade år bakom oss. Nu är det hög tid att se framåt. Utmaningarna är sannerligen stora. Jag vill peka på några centrala områden där Sverige behöver en starkare politik.
Det handlar om att möta de möjligheter men också de svårigheter som globaliseringen innebär. Det handlar om kampen mot det utanförskap som nu biter sig fast och om växande klyftor i Sverige. Det handlar om att trygga välfärden men också om att möta de nya utmaningarna kring energi och klimat. Vi socialdemokrater står för frihandel, öppenhet och stärkt konkurrenskraft. Globaliseringen ses av många svenskar som en positiv kraft - en ganska unik inställning i världen.
Det har att göra med den trygghet som svenskar generellt sett har känt när tiderna förändras och strukturomvandlingen slår till. Aldrig har väl globaliseringens effekter varit så tydliga som i den tid vi nu lever i med finanskris och statsfinansiell oro. Vi ser också en global ekonomisk maktordning som är under snabb förändring. Krisen visar hur oerhört integrerade de finansiella marknaderna är men också hur fragmenterad den politiska makten är.
USA bygger upp stora skuldberg som finansieras inte minst av stora överskott i Kina. Flera europeiska länder har fått se sin ekonomisk-politiska situation allvarligt undergrävd. Det är bara någon vecka sedan Irland tvingades be om ekonomisk assistans från omvärlden. Där hade vi ett bra samarbete mellan regeringen och oppositionen, vilket jag uppskattar. Idén om att marknaden kan sköta sig själv är en tanke som allt färre försvarar.
Globaliseringen innebär stora möjligheter, men svenska företag möter en allt tuffare global konkurrens inom allt fler branscher. Det handlar inte längre bara om låglönekonkurrens utan också om kunskapsbaserad konkurrens från starkt växande medelinkomstländer. Samtidigt pressas löneinkomsterna ned av konkurrens från länder som kan erbjuda varor och tjänsteproduktion till allt lägre löner.
Sverige behöver ett nytt kunskapslyft om vi ska möta den här globala konkurrensen. I vår rödgröna budget presenterar vi förslag om att stärka den svenska arbetskraftens kompetens med kvalitetssatsningar i skolan och på högskolan. Vi satsar på ökade inslag av praktik i utbildningssystemet. Vi satsar brett på vuxenutbildning och arbetsmarknadsutbildning.
Vi lägger också fram förslag om ökade insatser för forskning samt om att stärka tillgången till riskkapital och åstadkomma större möjligheter för små företag att exportera på de internationella marknaderna, inte minst Kina och Indien. Vi investerar i modern infrastruktur som bygger samman vårt land och som skapar förutsättningar för långsiktig tillväxt och ökad produktivitet. I ett europeiskt perspektiv har Sverige en mycket stor andel av befolkningen i sysselsättning.
Men andelen i jobb är nu mindre än för fyra år sedan. Det betyder att färre ska försörja fler. Sverige har nu en av Europas högsta nivåer beträffande ungdomsarbetslösheten. Det är sannerligen ingen synvilla, som hävdades i valrörelsen, utan det är en realitet för många av våra unga. En väldigt central parameter när man ska titta på hur vår arbetsmarknad utvecklas är det som ekonomerna brukar kalla för jämviktsarbetslösheten, den strukturella arbetslösheten.
Konjunkturinstitutet rapporterar att denna har stigit under de senaste åren - detta efter att ha fallit ett helt decennium dessförinnan. Det är allvarligt eftersom det permanent ökar antalet människor utan jobb. I valet 2006 lovade Moderaterna att minska utanförskapet, men utanförskapet ökade. Allvarligast nu är kanske långtidsarbetslösheten som är mycket hög. En av tre arbetslösa har varit arbetslös i mer än sex månader.
Sverige har inte råd med en politik som slår ut tusentals människor från arbetsmarknaden. Nu ser vi en kraftig ekonomisk uppgång. Det innebär också att det kommer nya jobb - självklart; så har ekonomin i alla tider fungerat. Efter dåliga tider kommer goda tider. Men redan nu varnar vice riksbankschefen Svante Öberg och säger: Bristen på arbetskraft stiger nu snabbare än vad arbetslösheten faller.
Vidare säger han: Det tyder på att matchningsproblemen på arbetsmarknaden kan bli påtagliga långt innan arbetslösheten har kommit ned på en normal nivå. I klartext betyder det höjda räntor trots hög arbetslöshet. Hög långtidsarbetslöshet och en växande arbetskraftsbrist är inte en slump utan det är konsekvensen av flera år av nedskärningar i den aktiva arbetsmarknadspolitiken.
I en lågkonjunktur måste man vårda arbetskraften. Det är inte bara det formella arbetsutbudet som är viktigt. Viktigt är också att vårda arbetskraften så att man verkligen kan efterfråga de jobb som skapas när högkonjunkturen kommer. För några dagar sedan kom en rapport från Långtidsutredningen som återigen visar att arbetsmarknadsutbildning är effektivt, alltså just det som de borgerliga partierna och Anders Borg ägnat så stor energi åt att skära ned på.
En avvecklad arbetsmarknadspolitik är ett experiment med en svensk arbetsmarknadsmodell som riskerar att leda till att villa- och bostadsrättsägare till slut står där med höjda räntor samtidigt som vi har en hög arbetslöshet. Jag menar att arbetslinjen måste förstärkas. I en klassisk socialdemokratisk arbetslinje ingår att det ska löna sig att arbeta. Det handlar om rimliga marginalskatter för låg- och medelinkomsttagare. Men arbetslinjen är och måste vara bredare än så.
Det handlar om att begränsa marginaleffekterna i välfärden samt om låga taxor till förskolan. Det handlar om att arbete kvalificerar till våra trygghetsförsäkringar - en viktig drivkraft för arbete traditionellt sett. Får man ett arbete får man också tillgång till arbetslöshetsförsäkring och sjukförsäkring. Det handlar om att med framgångsrikt fackligt arbete skapa god reallöneökning, vilket också ökar drivkraften att arbeta. I vår rödgröna budget lägger vi fram förslag om att sänka maxtaxan i förskolan.
Vi förstärker inkomstbortfallsprincipen, som rapport efter rapport visar är krackelerad i Sverige. Jämför man oss med andra länder visar det sig att vi, som är inkomstbortfallsprincipens hemland, nu inte kan mäta oss med andra länder när det gäller försäkringar som tryggar medelinkomsttagarnas inkomst om man blir sjuk eller arbetslös.
Vi säger nej till förslaget om obligatorisk a-kassa för att det försämrar drivkrafterna för arbete. Vi behöver i stället breda satsningar på att skapa fler jobb. Vi föreslår i vår rödgröna budgetmotion sänkta arbetsgivaravgifter för småföretag och ett ungdomsavdrag för arbetsgivare som anställer ungdomar. Hela arbetsgivaravgiften slopas om man tar sig an en ung arbetslös.
Vi gör utbildningsinsatser på bredden som gör människor anställningsbara, inte minst en effektiv yrkesinriktad arbetsmarknadsutbildning. Det tredje området som är centralt är de ökade klyftorna i Sverige. Om Sverige ska vara framgångsrikt behöver vi hålla samman vårt land. Sverige ska vara i reell mening ett möjligheternas land, och då är det inte ökade klyftor som kommer att leda till ökad tillväxt och ökad dynamik.
Den skattepolitik som hittills har bedrivits har med väldigt stark precision riktats mot dem som har allra högst inkomster. Det är ingen bra balans i skattepolitiken. I vår rödgröna budget behåller vi jobbskatteavdraget, men vi trappar av det för dem med högst inkomster. Tjänar man en miljonlön får man med vårt förslag inget jobbskatteavdrag. Det är en rimlig avvägning. Vi förbättrar villkoren för ensamstående med barn, och vi förbättrar villkoren för pensionärer.
Den kanske mest utmanande långsiktiga frågan är att klara att finansiera välfärden med en åldrande befolkning utan att pengarna tas ifrån barn och ungdomar. Det kommer inte att fungera om vi måste minska resurserna i skola och förskola för att klara äldreomsorg och sjukvård. Vi måste prioritera välfärden.
Det är klart att den allt överskuggande frågan är att fler måste komma i arbete; fler måste bli skattebetalare. Det är dock också viktigt att se till att värna den offentliga sektorns inkomster. Vi har sett en minskning av antalet anställa i kommuner och landsting - 3 000 färre lärare är ett exempel. I vår rödgröna budget tillförs kommunsektorn över 6 miljarder kronor under nästa år.
Det betyder mindre barngrupper i förskolan, fler anställda i skolan och bättre kvalitet i sjukvård och äldreomsorg. Klimat- och energifrågorna är ödesfrågor för oss i riksdagen. Världen står inför en klimatkris. Det är belagt att det är mänsklig aktivitet som värmer upp jorden och hotar hela länders existens. Sverige har varit ett föredöme i klimatarbetet - nu halkar vi efter. Jag vill att Sverige ska ligga i framkant.
Då behöver vi en väl balanserad, långsiktig energipolitik. Vi behöver också initiativ för omställning av Sverige. I vår rödgröna budget föreslår vi stora investeringar i byggandet av snabbspår vid järnvägen. Vi bygger ut ROT-stödet med en extra klimatbonus, och vi vågar säga att det också behövs ekonomiska incitament för att ställa om Sverige. Herr talman! I går kom två intressanta rapporter.
I en ny PISA-undersökning presenterades att svenska elevers kunskaper i matematik och naturvetenskap kraftigt har försämrats. I läsförståelse, den svenska paradgrenen där vi för tre år sedan låg klart över genomsnittet, har vi nu sjunkit till genomsnittet. Den socioekonomiska bakgrunden spelar också en allt större roll för elevernas resultat i skolan. Vart är vi på väg?
När klassklyftorna börjar synas allt tydligare i skolans resultat bygger vi in mycket stora klyftor i framtiden för Sverige. Den andra rapporten var från Arbetsförmedlingen, som rapporterar att stora grupper inte kommer in på arbetsmarknaden. Trots att vi har snabb och ökande tillväxt och nya jobb som kommer till kommer vi inte ned på de nivåer i arbetslöshet som Anders Borg för fyra år sedan kallade massarbetslöshet.
Vi står nu inför möjligheterna till ett betydande reformutrymme under denna mandatperiod. Då kommer den strategiska och viktiga frågan att ställas: Är det mer av nya, stora skattesänkningar som är det klokaste vi kan göra för framtiden? Förra mandatperioden sänktes skatterna med 100 miljarder. Det hade mycket liten effekt på sysselsättning och arbetslöshet och var till förfång för välfärden.
För någon vecka sedan presenterade Anders Borg på ett seminarium tänkbara skattesänkningar på 60 miljarder kronor. Är det verkligen klokt att använda hela det reformutrymme som nu växer fram till nya, stora skattesänkningar? Jag tror att det finns mycket viktigare områden. Först och främst ska Sverige konkurrera med kunskap och inte med låga löner.
Vi behöver ett lyft inom utbildning och kunskap med stora kvalitetssatsningar inom hela utbildningskedjan från grundskola till forskarutbildning, en utbyggd skola som gör att alla unga kan få en gymnasieutbildning och fler kan skaffa sig eftergymnasial utbildning, såväl teoretisk som praktisk. Stärk forskningen! Det är om vi ligger i forskningsfronten som vi skapar de kunskaper som gör att vi kan ha hög produktivitet och konkurrera med kunskap.
Ett annat område är rörligheten på arbetsmarknaden. Vidga möjligheterna till arbetspendling så att fler får jobb med bra lön! Den som har åkt tåg den senaste tiden - jag tillhör dem - ser vilket pris vi får betala för eftersatta investeringar i vår infrastruktur. Vi behöver kraftigt öka investeringarna i infrastrukturen, skapa större arbetsmarknadsregioner och större flexibilitet och rörlighet på arbetsmarknaden. Det är klokare och smartare än stora generella skattesänkningar.
Det tredje området handlar om långsiktig finansiering av välfärden. Det är inte allvar och seriositet som ligger bakom att tro att det är stora skattesänkningar som kommer att klara äldreomsorgen, skolan och sjukvården. Vi behöver också använda resurserna klokare i offentlig sektor. Tillsätt en produktivitetsdelegation som får till uppdrag att driva på utvecklingen och användningen av ny teknik, kunskap och forskning i att utveckla den gemensamma sektorn!
Var också tydlig med att vi alla måste vara med och betala om vi ska ha en trygghet för våra äldre, barn och unga! Där - tre områden som är mycket mer centrala än att använda reformutrymmet till stora skattesänkningar.