KBLab/rixvox huggingface dataset:
Emma Henriksson (KD):
Jag försökte i mitt anförande att hålla mig till dagens ärende, men eftersom Mikael Dahlqvist i sitt anförande framför allt ägnade sig åt det som är den stora frågan, där regeringen faktiskt inte gör det som behövs, har jag några frågor till honom angående det.
Du säger att den förra regeringen inte gjorde något och att det vi ser nu redan började för mer än ett decennium sedan. Den historieskrivningen hör jag socialdemokrater föra fram i var och varannan debatt i de sammanhang där vi talar om de här frågorna. Man får det att låta som om det inte var någon skillnad mellan vad som hände efter domen 2009 och vad som har hänt de senaste tre åren.
Det finns utredningar och myndigheter som har tittat på sammansättningen bland dem som söker statlig assistans och om det har skett någon förändring där. Nej, konstaterar man då, det är ingen skillnad där. De som söker ingår i samma personkrets, möjligen till och med i något högre utsträckning nu än tidigare. Men man kan också välja att titta på hur många av dem som söker statlig assistans som får avslag.
År 2008 - du refererade ju till domen från 2009 - var det 49 procent som fick avslag på en ansökan. Året efter var det 49,9 procent. Sedan kom hösten 2015 och år 2016. Då minskade beviljandegraden till 20 procent, och enligt de senaste siffrorna är den nu nere på 11,5 procent.
Menar Socialdemokraterna verkligen att det som skedde på hösten 2015 inte innebär någon skillnad? Då gick regeringen ut och sa att man var beredd att spara. Man gav direktiv till utredningen att spara på assistansen. Man gav direktiv till Försäkringskassan att bryta utvecklingen av timmarna. Därefter kan vi i statistiken se en drastisk skillnad. Erkänner inte Socialdemokraterna att den skillnaden finns?
Emma Henriksson (KD):
Det är klart att LSS-lagstiftningen ständigt måste följas upp, och man måste säkerställa att de som har behov också får behoven tillgodosedda. Men det som ni socialdemokrater hela tiden förnekar är att den politik och den retorik ni har fört har lett till drastiska förändringar.
Man går från att det i princip är 45-50 procent av dem som söker som beviljas statlig assistans till att det är 15-20 procent. Och den förändringen sker på bara några år. Alla dessa hjälps ju inte av dagens lagförslag, där kommunen ska informera den person som har blivit av med sina assistanstimmar, för det är inte alla som kommer att få assistans från kommunen heller. Detta ser vi i den statistik vi har på det området.
Det är färre i dag som får stöd över huvud taget. Människor kommer i kläm. Ja, ni har fört in ett stopp mot tvåårsomprövningar. Men alla de som redan har fått sin assistans indragen hjälps inte av det. Alla de som är beroende av kommunal personlig assistans eller andra insatser inom LSS hjälps inte av det.
I dag får inte människor det stöd de behöver, och det är Socialdemokraternas förda politik och retorik som har lett fram till det. Det beror inte i första hand på att ni har kommit med lagförslag som har inneburit förändringar utan på att ni lät bli att komma med lagförslag när vi såg de drastiska förändringarna. Från ett år till ett annat minskade det plötsligt med tiotals procentenheter i fråga om hur många som fick assistans beviljad.
Nu är det bara 15 procent som enligt myndigheterna har mycket omfattande behov. Då räcker det inte med retoriken: Vi har stoppat tvåårsomprövningar, och vi gör lite småförändringar i detaljerna. Det behövs en politik för att ändra och återupprätta.
Emma Henriksson (KD):
Detta ärende handlar om Riksrevisionens slutrapport om statens styrning på vårdområdet. Det är den sista rapporten i en serie från Riksrevisionen, som har granskat området på olika sätt. I det underlag som skrivelsen handlar om har man samlat ihop alla slutsatser som man har kunnat dra.
Det finns verkligen skäl att titta på detta område, som gäller vilket ansvar som staten men också de regioner som är huvudmän för hälso- och sjukvård tar. För mig som kristdemokrat är det helt uppenbart att detta är ett område där vi i dag inte har den organisering som gynnar medborgarna bäst i de situationer där man behöver vård.
Chansen att överleva om man drabbas av allvarlig cancer varierar beroende på var man bor.
I ett land där vi säger att vi värnar om alla medborgare och där jag tror att vartenda ett av våra partier säger att jämlik vård är något som vi eftersträvar och som dessutom står högt upp på dagordningen har vi olika möjligheter att få tillgång till behandling och få bästa tänkbara vård när vi blir sjuka och när vi behöver vårdens resurser.
Det som Riksrevisionen pekar på i rapporten är bland annat bristerna i hur staten försöker styra för jämlikhet geografiskt. Det finns stora brister när det gäller jämlikhet utifrån andra aspekter också; vem du är och vilka förutsättningar du har påverkar vilken vård du får tillgång till.
Man struntar i att göra det som det finns kunskap om är bäst. Vilken vård du får ska handla om de individuella förutsättningarna i just ditt sjukdomsskede och om hur din sjukdom utvecklas. Det ska inte vara skillnad i om du får tillgång till de bästa och rätta metoderna - om man har lust att följa dem eller inte - beroende på platsen där du får din behandling.
Detta pekar Riksrevisionen på är ett stort bekymmer, liksom att staten inte tillräckligt följer upp varför man inte följer detta i vården ute hos de huvudmän som är ansvariga för den.
Jag som kristdemokrat ser ett extra stort bekymmer i hur regeringen har valt att gå vidare med de satsningar som görs på vårdområdet i den budget som vi kommer att debattera i riksdagen senare i höst, där man fortsätter att ge medel utan tillräcklig målstyrning. Vad ska detta leda till?
Vi arbetade under våra år på Socialdepartementet fram hur vi kan rikta medel på ett sådant sätt att det ger effekt i vården. Kömiljarden var ett tydligt exempel på detta. Vi skruvade på den för att få ned köerna, och det gav effekt. När regeringen tog bort den ökade köerna.
Det är många som står i kö till operation nu, och kön har växt så mycket att om man skulle ställa dessa människor i en lång rad skulle de stå, den ena personen efter den andra, från entrén på Nya Karolinska hela vägen bort till Akademiska i Uppsala. Så många fler människor står i kö därför att vi har en regering som inte styr vården.
Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till reservationen.
Emma Henriksson (KD):
Jag vill först säga något med anledning av det sista Anna-Lena Sörenson nämnde. Det är absolut inte min avsikt att vara raljant mot vårdens personal; jag vet att de jobbar oerhört hårt och gör stora ansträngningar för att leverera bra vård i de möten de har med varje enskild patient. Vi kan dock ändå konstatera att riktlinjerna faktiskt inte följs.
Den styrning som vi som har det högsta politiska ansvaret i vårt land använder oss av påverkar vilka förutsättningar man får ute i vården för att ha ett bra möte med patienten - och för att patienten över huvud taget ska få ett möte med vården. Min fråga till Anna-Lena Sörenson är, fru talman: Hur uppfattar ni att det fungerar med den styrning vi har nu?
För ungefär en vecka sedan kom rapporter om att det nu bara är ett landsting - ett enda - som klarar av att ge de barn som behöver få en första kontakt med barn- och ungdomspsykiatrin en sådan kontakt inom 30 dagar. Man får alltså vänta i en månad på ett akut besök.
Den låga ambitionsnivån klarar bara ett landsting. För bara tre år sedan var det 16 landsting som klarade det, eller de klarade åtminstone att ge 90 procent av alla som behövde det deras första akuta besök inom barn- och ungdomspsykiatrin inom 30 dagar. Nu får de flesta vänta betydligt längre. Jag fick ett brev från en pappa som sa att hans barn denna dag hade fått det första besöket. De hade väntat i tre år.
Hur funkar den styrningen? Ni tog bort det riktade, tydliga uppdraget - resultatet är att antalet landsting som klarar av den här ambitionen efter tre år med socialdemokratisk styrning har gått från 16 till 1.
Emma Henriksson (KD):
Detta har vi kristdemokrater tagit fasta på. I vår budget finns inte bara mer resurser för de frågor som är prioriterade för oss i ledningen av landet, utan vi har också på område efter område identifierat viktiga reformer för att ändra förutsättningarna. Vi vet nämligen av erfarenhet att det inte räcker med pengar.
Pengar är ofta en grundförutsättning, men det räcker inte med pengar - det måste också finnas en tanke om hur verksamheten ska förbättras. Därför föreslår vi att man ska samla ansvaret för hälsan bland barn och ungdomar. I dag är ansvaret splittrat mellan elevhälsan, primärvården och barn- och ungdomspsykiatrin. Vi behöver hitta ett nytt tänk. Det är därför - för att öka likvärdigheten - vi föreslår att det ska finnas ett statligt ansvar för den avancerade vården.
Det var därför vi införde kömiljarden. Det var därför vi införde en samlad strategi för hur vi ska behandla människor som drabbas av cancer. På område efter område föreslår vi inte bara mer medel utan också bättre förutsättningar för sjukvårdshuvudmännen att använda de medel som vi satsar. På flera områden kunde vi under våra åtta år i regeringen också visa att det gav effekt, bland annat vad gäller köerna.
Vi vet att en av de saker som gör att förtroendet för vården i vårt land är lågt är att människor känner att de inte får vård när de behöver den. Därför kommer jag tillbaka till frågan: Är ni nöjda? Och om ni inte är nöjda, som du sa i ditt förra svar, vad gör ni då åt det? Tar ni till er av alla de fakta som läggs fram om att köerna ökar och att förtroendet för vården sjunker?
Gör om och gör rätt - återinför det som vi vet fungerar! Vi ser att effekten av att ta bort det är att det hela fungerar sämre.
Emma Henriksson (KD):
13 miljoner - det är en bra satsning. Det är viktigt att de myndigheter som har att följa upp sådan verksamhet får ökade resurser för att göra detta. Samtidigt ska det jämföras med de 2,8 miljarder i besparingar som man räknar med under innevarande år bara inom området assistansersättning.
Det finns andra områden där det också görs stora besparingar genom att människor som är i behov av samhällets stöd inte längre får det. Min fråga till Mikael Dahlqvist är: Kan ni som socialdemokrater fortfarande stå upp för de fina ord som regeringen har lagt fram i ambitionerna för funktionshinderspolitiken när ni faktiskt inte vidtar de åtgärder som behövs?
De åtgärder som behövs är förändrad lagstiftning. Rättsläget har förändrats. Vi har fått underlagen från Försäkringskassan. Regeringen väntar och väntar på nya underlag. Vi ser hur inflödet till assistansersättning minskar kontinuerligt sedan november 2015 och att utflödet ökar. Personer som hade rätt till stöd så som lagstiftningen tolkades tidigare får inte detta längre.
Människor som borde ha fått komma in får inte längre det stöd som vi en gång här i kammaren var överens om att de skulle ha rätt till. Det är inte aktiva lagändringar som regeringen har föreslagit. Det är regeringens passivitet när det gäller att inte återupprätta lagen som gör att vi har den situation vi har nu. Det finns en dom, som kom i somras, där regeringen har sagt: Den ska vi snabbt titta på.
Men den totala nedmontering som har skett under två års tid gör regeringen ingenting åt nu, utan man tar tacksamt emot de besparingar som området innebär.
Emma Henriksson (KD):
Jag är tydlig med att säga att det är rättsläget som har förändrats. Det innebär besparingar. Det som regeringen är skyldig till är att den inte har vidtagit de åtgärder som behövs för att stoppa detta. Det finns ett verktyg som vi som lagstiftare har att använda när rättsläget har förändrats och det inte längre är det som var vår politiska avsikt när vi antog lagen som gäller, och det är att ändra lagen.
Det är regeringens ansvar att påbörja detta arbete. Vi har fått underlag från myndigheterna. Redan tidigare år har Försäkringskassan svart på vitt i en utredning beställd av regeringen visat att det finns framför allt två domar som har lett till dessa konsekvenser.
Fram till november 2015, när denna regering hade ansvar, låg antalet assistansberättigade på en ganska stabil nivå under lång tid. Domen som kom 2009 har också haft effekt, men jämförelsevis en väldigt liten effekt. Nu har vi sedan november 2015 sett antalet assistansberättigade minska med mer än två personer om dagen.
Försäkringskassan, den ansvariga myndigheten, säger i sin analys - begärd av regeringen - att skälet är de domar som kom 2012 och 2015. Men märk väl: Domen 2012 började tillämpas först 2016. Den började tillämpas först efter att regeringen hade sagt att man är beredd att göra besparingar på det område som gäller personer med funktionsnedsättningar.
Det är regeringens acceptans av läget som innebär besparingar och som gör att människor i dag inte längre kan känna sig trygga. Min fråga till Mikael Dahlqvist är: Kan ni socialdemokrater passivt titta på och låta det ske och fortfarande stå för de ord som står i detta betänkande?
Emma Henriksson (KD):
Jag skulle vilja ställa i princip samma frågor till Miljöpartiet som jag ställde till regeringspartiet Socialdemokraterna. Vi har här ett betänkande som handlar om en hög ambitionsnivå när det gäller målen för funktionshinderspolitiken. Samtidigt finns det som pågår här och nu, dag för dag. Det finns en brytpunkt.
Det finns en tidpunkt efter vilken man tydligt kan se effekterna av det ändrade rättsläget: november 2015. Sedan dess har antalet assistansberättigade minskat successivt.
I den ansvariga myndigheten Försäkringskassans egen uppföljning av det som pågår - när myndigheten försöker att förklara utvecklingen mot att allt färre är assistansberättigade - pekar man ut det ändrade rättsläget framför allt utifrån två domar. En av dem började man att tillämpa direkt när den kom 2015, och i början av 2016 började man att tillämpa en annan, tidigare dom.
Det har gjort att antalet assistansberättigade personer under denna period har minskat med fler än två om dagen. Försäkringskassan pekar också på att detta har accelererat ytterligare under de senaste månaderna i år. Detta gör er regering ingenting åt. Man agerar snabbt när det gäller en dom som kom i somras, men man gör faktiskt ingenting åt de tidigare domarna.
Man försöker att frysa läget genom att ta bort tvåårsomprövningarna, men det hjälper inte en enda person av de fler än två per dag som har blivit av med sin assistansersättning. Tycker Miljöpartiet att detta är acceptabelt? Tycker ni att det är förenligt med ambitionerna i det betänkande som vi nu ska besluta om?
Emma Henriksson (KD):
Man har ett ansvar för vad man gör, men man har sannerligen också ett ansvar för vad man inte gör. Det är detta som är den här regeringens stora problem. Man står och svär sig fri från ansvaret och säger att man minsann inte har gjort någonting. Det är ju just det som är problemet. Det hände någonting i november 2015, när den här regeringen var ansvarig. Er egen ansvariga myndighet pekar på samma tidpunkt och säger att det därefter bara har blivit värre.
Regeringen gör ingenting - det är det som är problemet. Jag kan ge ledamoten ett svar på vad jag skulle göra om jag var ansvarig minister - tänk om det vore så väl! Då skulle jag ändra lagstiftningen. Det är det som är vårt ansvar. När rättsläget ändras ändrar vi lagstiftningen. Det förslaget har vi kristdemokrater framfört. Vi har försökt att väcka ett utskottsinitiativ i frågan. Det har vi behandlat, och det finns redovisat hur vi har behandlat det i just detta betänkande.
Ändra lagen för att återställa det som en gång var vår viktigaste frihets- och trygghetsreform! Nu gråter människor när de hör av sig till oss. De är livrädda för vilka förändringar detta innebär. Regeringen hänvisar till att man ska göra det tydligare vilket stöd berörda personer ska få från kommunerna. Senast i går fick jag ett mejl från ett föräldrapar i dryga 70-årsåldern. De berättade att deras vuxne son nu har blivit av med assistansen.
De trodde att stödet från kommunen skulle hjälpa dem. Det visade sig dock att detta stöd innebär att assistenterna måste gå ned 5 000 kronor i månadslön, eftersom kommunen ersätter med lägre timkostnad. Föräldrarna har inte längre råd att ha kvar sin sons assistenter. Två föräldrar i dryga 70-årsåldern måste gå in och ta ett ännu större föräldraansvar. Detta är en nedmontering av vårt viktigaste trygghetssystem.
Det skulle vi ändra på om vi satt i regeringsställning, men vad gör den nuvarande regeringen?
Emma Henriksson (KD):
Jag har begärt ordet ännu en gång i den här debatten därför att det under debattens gång har kommit fram nya uppgifter. Regeringen har i dag på sin hemsida presenterat det förslag till förändringar som grundar sig i den dom som kom i somras, alltså 2017.
Vi har här i kammaren från ministern i förra veckan och från företrädare för regeringspartierna i dag hört: Vi väntar på underlag, och när vi har fått de underlagen ska vi se om vi kanske också ska göra någonting åt de tidigare domar som har gjort att rättsläget har ändrats. Det första underlaget som regeringen väntar på ska komma i morgon, och innan det kommer går regeringen nu ut och lägger fram förslag.
Jag har självklart inte hunnit analysera det här helt och hållet ännu, men jag vill ändå läsa upp något av det som står i regeringens förslag: "När förutsättningarna för omprövning är uppfyllda, ska Försäkringskassan göra en fullständig prövning av den försäkrades rätt till assistansersättning. Vid denna prövning ska prejudikat följas. En omprövning enligt bestämmelsen kan dock inte leda till att den försäkrade beviljas fler timmar med assistansersättning.
Ett sådant beslut förutsätter en ansökan av den försäkrade eller en anmälan av kommunen . Detta innebär att det endast är ändrade förhållanden som negativt påverkar den försäkrades rätt till assistansersättning som bör ligga till grund för omprövning." Här och nu har regeringen ett ansvar att se till att vi återställer och förbättrar assistansersättningen.
I stället, samtidigt som debatten pågår här inne, tar regeringen ytterligare initiativ som kan leda till ytterligare försämringar. Man ger sken av att vi nu sätter stopp för tvåårsomprövningar och att det här ska rädda människor. Men i praktiken ser man stillatigande på när försämringen drabbar människor här och nu. Är det något som regeringspartierna faktiskt tar ansvar för?
Emma Henriksson (KD):
Utskottet behandlar ganska många motioner som handlar om gårdsförsäljning på lite andra sätt. Många av dem återkommer från år till år, men också i detta betänkande finns de med för förenklad behandling. Det finns motioner om att man ska införa försök på olika sätt, kanske testregioner eller så. Detta bifaller inte utskottet.
Förutsättningarna är desamma som när vi behandlat detta tidigare. Skulle vi göra försök skulle det nämligen kunna riskera att erodera alkoholmonopolet - att det upphör genom att vi har överskridit det som är möjligt enligt det avtal vi har med de andra europeiska länderna.
Därför är vi inte beredda att göra något sådant och att gå den vägen, och därför bifalls inga motioner som går i den riktningen. Det vi säger är att detta bara kan tillåtas om detaljhandelsmonopolet kan upprätthållas - endast under den omständigheten. Då är vi beredda, för det är inte gårdsförsäljningen i sig vi är emot.
Det är alkoholmonopolets bevarande vi är för. Där har inget förändrats, vare sig inom mitt parti, hos dem som företrätt oss tidigare eller som företräder oss nu eller vid de omröstningar vi har haft internt när frågan har diskuterats på våra riksting. Det finns en lika stark och solidarisk hållning, just på grund av det som Hans Hoff pekar på: Vi vet vilka riskerna skulle vara. Vi är inte beredda att gå den vägen.
Men att utreda innebär i sig inget hot. Och om det nu ändå skulle finnas en väg är det väl inte det som är problemet?
Emma Henriksson (KD):
Jag delar helt ledamotens uppfattning om riskerna. Det är allvarliga risker, och just därför är det så viktigt att vi står upp för att bevara alkoholmonopolet. Jag vädjar ändå till debattörerna från övriga partierna: Försök inte att få debatten att handla om något annat än det beslut som vi faktiskt ska ta! Vi tar inte ett beslut om att riva upp alkoholmonopolet.
Vi tar inte ett beslut som innebär att alkoholmonopolet riskerar att rivas upp. Det fanns motioner med sådana förslag, men det förslag vi nu debatterar innebär inte det. Jag läser igen: "Enligt utskottet bör regeringen, under förutsättning att Systembolagets detaljhandelsmonopol kan upprätthållas, verka för en lagstiftning som möjliggör gårdsförsäljning i begränsad utsträckning."
Lyssna särskilt på de sista orden: "i begränsad utsträckning." Jag håller med om att det är en skillnad mellan att små gårdar producerar vin och säljer i liten omfattning och att det öppnas bryggerier i vart och vartannat gathörn eller att någon säljer sin kryddade snaps och så vidare.
Det är viktigt att de som ser positivt på gårdsförsäljning av viner också ser den andra delen, som kanske innebär något annat. Jag återkommer till att det inte är gårdsförsäljningen per se som är problemet. Därför kommer vi heller inte att stå upp för något som innebär att alkoholmonopolet riskeras.
Men det är inte relevant att vara helt emot gårdsförsäljning. Om en utredning skulle visa att det är förenligt med alkoholmonopolet menar vi att det kan vara välkommet.
Emma Henriksson (KD):
Jag blir lite förvånad när Karin Rågsjö frågar varför vi inte tror på forskningen om de negativa konsekvenser det skulle få om alkoholmonopolet slopas. Det är nog ingen som inte har förstått att vi inte är beredda att riskera alkoholmonopolet. Vi tror på forskningen. Vi tror på erfarenheten. Det finns evidens i vardagen som visar att alkoholmonopolet är viktigt.
Det är en helt central del i den restriktiva och solidariska alkoholpolitiken. Vi kommer inte att riskera den. Beslutet i dag innebär inte att vi riskerar den, för den är en förutsättning för det beslut som ska tas. Vad kan då en ny utredning innebära?
Jag är inte säker på att en ny utredning kan komma fram till något nytt. Det kan mycket väl vara så att en ny utredning kommer fram till samma sak - alltså att det inte går - även om man tittar på andra vägar än man har tittat på förut. Därför räds jag inte en sådan utredning.
En förutsättning för att i begränsad utsträckning införa gårdsförsäljning är ju att det ska gå att förena med detaljhandelsmonopolet. Därför är jag inte så rädd för vad en sådan utredning kommer fram till.
Emma Henriksson (KD):
Jag är inte säker på att vi driver den med särskilt stor emfas. Att det blir hetta i den här debatten beror på att det påstås en massa saker: att partierna egentligen har en annan agenda och att beslutet egentligen innebär något annat. Gårdsförsäljning i sig skulle kunna medföra något positivt. Gårdsförsäljning i sig innebär inte ett hot mot folkhälsan. Det är något som vi anser.
Det är något som flera andra företrädare i debatten har hävdat. Hans Hoff var väldigt tydlig i sitt anförande och i replikskiftet med att det inte är gårdsförsäljningen i sig som är hotet. Vi vinner ingenting i folkhälsa på att vara emot det som inte hotar folkhälsan.
Det finns ett förakt mot politiker ändå när de så att säga tar till strängare regler och hårdare ramverk än vad som är nödvändigt för att begränsa.
Om gårdsförsäljning kan införas så att det får de positiva effekter som det skulle kunna ha för en livskraftig landsbygd, för besöksnäringen och för Sverige som besöksnation utan att det riskerar folkhälsan är vi inte rädda för att öppna för den möjligheten. Men det gör inte att vi ruckar på principen. Alkoholpolitiken ska vara restriktiv.
Är det någon som tror att Kristdemokraterna går marknadskrafters ärenden? Om vi skulle göra det skulle vi säga: Sänk alkoholskatten! Ta bort Systembolaget! Gör reklam! Ta bort åldersgränser! Det är motsatsen till vad vi gör. Vi står upp för, och kommer fortsatt att stå upp för, en restriktiv och solidarisk alkoholpolitik.