Tina Ehn (MP):
Jag tackar miljöministern för svaret. Jag tänkte gå rakt på sak. Jag tänkte ta GMO-majsen MON 863. I svaret på den första frågan förs ett resonemang, vilket jag tolkar som att ministern har fullt förtroende för de resultat som kommer från Efsa. Man kan läsa om det här ärendet på många bloggar och hemsidor i dag. Det är ibland en underlig diskussion med ord mot ord.
Jag ska inte försöka påstå att jag är någon som vet mer än forskare och företrädare för vetenskapen. Men frågan ska diskuteras. Den ska också tåla att diskuteras utan att organisationer naglas fast och beskylls som oseriösa. Det är uppenbart att det finns människor som är övertygade på olika håll och att man lutar sitt förtroende mot olika resultat och ståndpunkter.
Jag ser att det är många som talar om att det inte finns något som tyder på något underligt i de vetenskapliga bedömningar som Efsa gjort i ärendet med Monsantomajsen MON 863. Men om det nu finns upptäckter som visar att förändringar som skett i bland annat råttförsöken faktiskt kan ifrågasättas ska detta kunna ske.
Jag finner det mycket märkligt att den av regeringen tillsatta svenska myndigheten Gentekniknämndens yttrande i frågan inte omnämns vidare i diskussionen och i sammanhanget. Där finns två yttranden som kommer från sakkunniga på området som båda säger att det finns frågetecken runt tolkningen av vissa resultat. Bland annat ifrågasätter man det ringa antalet försöksdjur. Det här borde miljöministern lyssna till.
Vad jag har förstått sågar Efsa:s expertpanel den uppmärksammade franska kritiken. Hur man sågar den kan det vara intressant att ta del av. Livsmedelsverkets toxikolog som är representant i Efsa uttalar att majsen är lika säker som traditionella majssorter. Då undrar jag hur man kan lova det. Och har ingen lyssnat på den svenska gentekniknämnden?
I resonemanget runt svaret på min andra fråga i interpellationen - nu talar jag alltså inte om majsen MON 863 utan om de två andra GMO-sorterna - säger miljöministern att den gemensamma lagstiftningen var avgörande i omröstningen i både Ungerns och Österrikes fall. Men dessa båda länder hade en annan önskan.
Österrike ville behålla förbudet mot de här två sorterna GMO-majs, men då röstade Sverige som ett av fem länder emot Österrikes vilja. Som tur var fanns det 20 andra länder som försvarade Österrikes ståndpunkt. Till Österrikes fördel fick man behålla sitt förbud i dessa ärenden. Att Sverige inte kunde stå upp för Österrike i detta ifrågasätts av många.
Österrike ansåg att det fanns allvarliga brister i de hälso- och säkerhetsbedömningar som gjorts när det gäller de här två majssorterna och att de gjorda utfodringsförsöken med majsen endast hade omfattat två veckors försöksperiod, vilket man ansåg vara för kort tid. Likadant var det i Ungerns fall där Sverige gick emot Ungerns önskan att slippa den genmodifierade majsen. Sveriges sade nej, men andra länder stöttade Ungern. Jag undrar om Sverige ska vara ett land som driver på i GMO-frågan på det här sättet.
Har Sveriges regering mandat för det från det svenska folket? Enligt vad jag har förstått växer det svenska GMO-motståndet på växtodlingssidan. Enligt lantbrukstidningen ATL:s årliga telefonundersökning kan 77 procent av de svenska bönderna inte tänka sig att odla GMO-grödor. Även GMO-motståndet mot foder har ökat. 73 procent av Sveriges bönder svarar att de inte kunde tänka sig att använda GMO-foder.
Även bland konsumenter fortsätter motståndet att vara starkt. Men när det smyger in GMO i olika led utan att konsumenter eller producenter kan komma till tals urholkas förtroendet för samhällets skyddande funktioner. Att äta djur som föds upp med importerad GMO-soja är det många som ifrågasätter. Om man läser Riksrevisionens rapport ser man brister i hur GMO-frågan hanteras i Sverige. Det fattas kommunikation med konsumenter.