KBLab/rixvox huggingface dataset:
Morgan Johansson (S):
Låt mig börja med att återgälda Gabriel Romanus värmande ord. Under de här åren har jag känt att det har funnits ett väldigt starkt stöd i riksdagen för den ansvarstagande alkoholpolitik som vi vill föra.
Det är klart att det att vi båda två är av skånskt ursprung kanske också innebär att vi, förutom att vi har sett problemen på nära håll när det kommer in så mycket alkohol som det gör, också i väldigt stor utsträckning ser de effekter som det får, inte minst vad gäller tillgången på alkohol för ungdomar.
Det kanske är de erfarenheterna som vi båda två haft med oss när det gäller alkoholarbetet som gör att vi faktiskt har en ganska stram hållning och även ser helhetsbilden på ett ganska tydligt sätt. När det gäller de frågor vi nu diskuterar var det ett långt interpellationssvar.
Vi hade en interpellationsdebatt för nästan ett år sedan där Gabriel Romanus efterfrågade mer av konkreta insatser, en konkret beskrivning av vad vi egentligen gör. Vi har skjutit till mer pengar till tullen och mer pengar till polisen. Vi har höjt straffen. Har det fått någon betydelse i verkligheten? Därför tänkte jag denna gång gå igenom hur det egentligen ser ut på beslagssidan och hur arbetet som har gjorts ser ut.
Min bild är att tull och polis tar på mycket stort allvar den gemensamma handlingsplanen och ger den tung prioritet. Det markeras ännu tydligare för polisen. Bara häromåret höjdes straffsatserna för illegal alkoholhantering.
Polisen fungerar ibland så att de ser straffsatserna som en tydlig markering om hur allvarligt statsmakterna ser på ett brott. Skärps straffen blir det en tyngre prioritet. Sedan var det frågan om tullen. Jag hade många siffror i mitt interpellationssvar. Jag vill där peka på hur mycket som har beslagtagits.
Jag kanske också ska säga något om utvecklingstakten. Om vi jämför det senaste halvåret med samma period förra året, har tullen beslagtagit mer än dubbelt så mycket sprit.
Beslagen av vin har ökat med 260 %, och beslagen av öl har ökat med 50 % mer än samma period förra året. Det är en mycket kraftig ökning. Det hänger delvis ihop med att det kommer in mer. Fler tar över mer. Men det är också en effekt av att man faktiskt jobbar mer med dessa frågor än tidigare.
När man frågar tullen hur många timmar de sätter av för punktskattekontroller av den karaktären totalt sett, både på terminaler och på vägar, polisen finns med där också, har antalet utförda kontroller ökat med 44 % de senaste sex månaderna i förhållande till samma period förra året. Det är en effekt av att det förs in förhållandevis mycket och de stora beslagen.
Men det är också en effekt av att både tullen och polisen jobbar mer med detta nu än för bara ett år sedan. Det är precis dit vi ville. Jag tror att människor efterfrågar att vi får stopp på den typen av yrkesverksamhet, det vill säga att människor åker över gränsen nästan varenda dag, handlar alkohol och sedan öppnar sina egna små spritbutiker hemma och säljer vidare till ungdomar i grannskapet. Det är precis det vi vill komma åt.
Morgan Johansson (S):
Det är klart att det är en prioriterad fråga att få, som Gabriel säger, vettiga införselregler. Det är helt ovettigt, knepigt, att ha en situation där det går att ta över en kvarts ton flytande vara varenda gång man åker över gränsen. Det är ett system uppbyggt för att knäcka högskatteländerna.
Det är för att sätta i gång en spiral nedåt, en skattekonkurrens nedåt, för att komma åt länder med höga skatter. Vi är inte dummare än att vi förstår att det är så det hela riggades när införselreglerna sattes upp 1993. Att driva frågan i Europa har varit, och är, viktigt för oss.
Vi har lyckats få EU-kommissionen dithän att vi återstartade processen igen med att ta fram en strategi mot alkoholrelaterade skador i Europa. Kommissionen släppte så sent som i förra veckan - äntligen - en rapport som visar hur många som dör i EU totalt sett i alkoholrelaterad dödsorsaker. Jag tror att det var över 100 000 per år.
Vi ser att alkoholen är ett av de viktigaste grundproblemen när det gäller den europeiska folkhälsan - mycket viktigare än på de flesta andra kontinenter. Europa tar tag i frågan. Parallellt med att vi driver denna strategi ska vi driva frågorna om införselreglerna och minimiskatterna på alkohol. Det är prioriterat från vår sida. Det tar vi upp nästan varenda gång.
Så sent som för bara ett par veckor sedan när jag träffade den finske socialministern inför det finska ordförandeskapet tog vi upp alkoholfrågorna. Finland har lovat att driva alkoholfrågorna under sitt ordförandeskap. Vi stöttar dem till hundra procent i detta. Jag är utlovad att EU-strategin mot alkoholrelaterade skador ska vara färdig till september i år.
Vi har väntat länge på den. Det är skönt att den äntligen kommer loss. Sedan var det frågan om organisationen. Som Gabriel Romanus säger tänker vi på vilken organisationsform det ska vara. Första steget var när vi samlokaliserade Mobilisering mot narkotika och Alkoholkommittén. Fortfarande är det två kommittéer.
Men kommittéstrukturen är inte till för att bedriva den typen av långsiktigt kampanjarbete. Vi har inte någon riktigt bra sådan organisationsform, utan vi får hitta på en. Det är det som har tagit lite tid. Därför förlänger vi nu uppdraget, i alla fall året ut, och hoppas få en ny organisationsform på plats.
Höjd åldersgräns på restauranger ville Gabriel Romanus helst inte att jag skulle tala om. Men jag kan gärna säga, som jag redan har sagt, att jag är väldigt tvekande inför det och inte vill ha det. Har vi inte tidigare haft problem med illegal vidareförsäljning till de unga tror jag att vi kommer att få det om vi höjer åldersgränsen.
Då kommer vi att få stora bekymmer med att man öppnar sina egna små spritbutiker ute i grannskapet och säljer vidare till 17-, 18- och 19-åringar. Frågan om alkoläsk och skatten: Det visade sig att det inte var riktigt så enkelt som man trodde, att sammanfoga det och få in det i vår skattelagstiftning.
Det är inte omöjligt att gå vidare med det, men vi har inte kunnat klara det under den här våren. Jag är helt övertygad om att vi kommer att klara det under hösten. Slutligen var det frågan om skola, föräldrar och barn, och den kan jag återkomma till i nästa inlägg.
Morgan Johansson (S):
Allra sist ska jag fånga upp den sista bollen som Gabriel Romanus kastade när det gäller föräldrar och barn samt Myndigheten för skolutveckling och dess arbete. Det är klart att vi driver det vidare med väldigt stor prioritet.
Är det något vi vet är det att skolan är en väldigt viktig väg att komma in tidigt, riktat mot barn och unga, och inte minst mot föräldrarna till de tonåringar som står inför de här valen. Det fortsätter vi naturligtvis med. Det kan väl inte vara Gabriel Romanus sista inlägg? Det är i alla fall en av de sista interpellationsdebatterna, och jag får än en gång understryka hur stimulerande det här samarbetet har varit. Jag har aldrig känt att det har funnits någon konflikt.
Det har snarare varit så att Gabriel, trots den långa erfarenhet han har, har varit den som legat på hela tiden och försökt driva och med mycket stor framgång drivit de här frågorna. Jag har alltid känt ett väldigt starkt stöd både av Gabriel personligen och av riksdagens mycket stora majoritet när det gäller alkoholfrågorna.
Det har varit mycket viktigt. När nu Gabriel går vidare i karriären, liksom vi andra, kan jag inte annat än önska ett mycket varmt lycka till framöver. Jag är säker på att vi kommer att ses väldigt ofta också efter den 17 september.
Tack ska du ha för det arbete du har gjort hittills!
Morgan Johansson (S):
Det är klart att det är en fråga som är oerhört viktig. Samtidigt är det viktigt att vi gör rätt saker. Jag tror att man ska börja, när det handlar om vilka åtgärder man ska vidta, med att försöka nå kvinnorna tidigt, via barnavårdscentralerna och mödravårdscentralerna.
Det gäller att se till att det finns resurser och en kompetens på barnavårdscentraler och mödravårdscentraler, att man klarar av att möta kvinnorna, att man klarar av att fråga på ett sådant sätt att man får riktiga svar, att man också klarar av att ta hand om de svaren sedan.
Vi genomför därför - det är faktiskt ett konkret besked i interpellationssvaret - det stora projektet ihop med Familjemedicinska institutet. Vi gör särskilda utbildningsinsatser just mot BVC-personalen. Det är sjuksköterskorna och barnmorskorna framför allt som får den utbildningen.
Det är helt avgörande att det finns. Det andra är att det också måste finnas en möjlighet till omedelbar vård i de situationerna. Vi talar om missbrukarvården. Det är klart att det ska vara noll väntetid för en gravid kvinna som har ett behov av vård och som vill komma in i vården. Hon måste komma in omedelbart utan väntetid.
Den signalen har jag hittills när det gäller socialtjänsten. För runtom i landet har den här gruppen en oerhört hög prioritet. Det finns egentligen ingen väntetid, utan man kommer rakt in och får vård. Om det inte är så måste det bli så. För här kan man inte vänta en vecka eller två eller en månad eller två. Här måste man komma rakt in. Det finns faktiskt redan i dag tvångsåtgärdsmöjligheter enligt LVM. Det skriver vi också i interpellationssvaret.
Det är tvångsmöjligheter som ibland tillgrips, men rättspraxis är lite olika över landet, vilket jag också snuddar vid i interpellationssvaret. Det finns en anledning att göra en bredare översyn av det. Jag kan bara nämna ett exempel. Jag hörde häromdagen, i måndags, hur man hade gjort. Man ville tvångsomhänderta en kvinna, men man tyckte inte att den lagstiftning som i dag fanns var tillräcklig för att göra det med hänvisning till barnets hälsa.
I stället skrev man till länsrätten att man gör det, för om kvinnan föder ett barn som har skador kommer de psykiska problemen för kvinnan att vara stora, och då kan man med stöd av LVM för hennes skull, så att säga, göra ett tvångsingripande. Det var nästan ett sätt att gå över ån efter vatten. Det känns inte riktigt bra.
Jag tycker inte att det känns bra att man måste göra den typen av skrivningar för att göra ett omhändertagande om det verkligen behövs. Det är lite synd att vi får upp interpellationsdebatten i dag. Faktum är att vi skriver på direktiv till ett uppdrag till Socialstyrelsen att göra en bredare översyn av tillämpningen av LVM.
Det är en del av det, men vi hänger framför allt upp det på den bredare frågan hur man bemöter gravida kvinnor i missbrukarvården och i barnavården och hur man får stöd och hjälp. LVM:s tolkning är en del av utredningsuppdraget.
Morgan Johansson (S):
Sedan den här frågan började diskuteras har jag haft kontakt med många människor som jobbat med gravida kvinnor i missbrukssituationer, inte minst med Ambulatoriet i Malmö. Jag har också pratat med socialtjänsten på många håll. Så sent som i måndags talade jag med socialtjänsten i Malmö om situationen där och ställde den hårda frågan: Om en kvinna som är gravid och som samtidigt har ett missbruk kommer till er och vill ha vård för sitt missbruk, kan hon då beredas vård direkt?
Vart jag än vänder mig får jag samma svar: För den här gruppen finns det inga väntetider. Det klarar vi. Skulle det vara någonstans där man inte klarar det, där det inte är så, måste den kommunen rätta till det därför att här måste det, som jag tidigare sagt, finnas en gräddfil i missbrukarvården.
Det är inte säkert att det i första hand är ideella krafter som i det fallet ska anlitas, utan det är nog professionell missbrukarvård som man så att säga hamnar i. Kanske är det till och med någon av statens institutioner som tar det ansvaret. Men några väntetider ska det alltså inte behöva finnas.
Jag instämmer absolut i Kenneth Lantz resonemang om att det behövs mer pengar också till förebyggande insatser i hälso- och sjukvården. Det är delvis en annan fråga - en fråga om hur vi klarar av att förebygga i de här avseendena innan det blir ett akut läge.
Kenneth Lantz vill att vi ska vara en partner där. Jag är gärna en partner i fråga om att driva fram mer resurser till förebyggande insatser i hälso- och sjukvården.
Jag hoppas då bara att Kenneth Lantz och oppositionen är partner till oss när det gäller att ordna finansieringen till den typen av förebyggande verksamhet. Det är inte alltid som man ställs inför den situationen.
Morgan Johansson (S):
En sådan analys görs just nu. Socialstyrelsen följer upp de lagändringar som vi gjorde 2003. Vi utvidgade den till att gälla rättspsykiatrin, och vi skrev in i hälso- och sjukvårdslagen, i skollagen och i alla lagstiftningar som berör den skyldighet som man har.
När Socialstyrelsen lämnar sitt resultat i oktober får vi se vad de har sett, om det är så att det har blivit bättre under de här åren eller om det behövs ytterligare någonting. Problemet är att det inte är alldeles enkelt att komma åt det.
Den linje som Solveig Hellquist föreslår i sin interpellation, där hon talar om en smalare anmälningsplikt som bara ska fokusera på brott, förstår jag inte riktigt. När ni sedan skriver vilka brott det är som man ska fokusera på blir den väldigt bred. Det blir nästan precis på samma sätt som vi har i dag.
Då är det egentligen ingen stor skillnad, utan det ni vill göra är att få ett straffansvar, det vill säga att personal som inte anmäler trots att den borde anmäla ska straffas på olika sätt. Jag vet inte vilka sanktioner ni föreslår. Då får man ytterligare ett bekymmer. Vi har inte i dag riktigt ordentliga utredningar i efterhand av vad som hände och ordentliga uppföljningar.
Jag tycker kanske att det är bättre att vi börjar med att rätta till det så att vi får en ordentlig uppföljning av de fall där det har gått riktigt snett. Det är därför vi också har talat om det som vi kallar för lex Bobby, alltså dödsorsaksutredningar som vi nu ska se till att få en lagstiftning kring.
Det kommer ett förslag om lex Bobby. Redan om 14 dagar hoppas vi kunna ha ett färdigt lagförslag, en promemoria från departementet. Där ser vi till att upprätta en ordning där vi går igenom de fall där samhället misslyckats.
Vi går igenom dem systematiskt för att se vad vi inte klarade och vad vi borde ha gjort bättre.
Det i sig, bara det att vi får struktur på sådana utredningar, tror jag kommer att driva fram mer av anmälningar därför att fler kommer att säga: Vänta nu, det här kommer att innebära att om jag inte anmäler kommer jag möjligen, om allting går snett, så småningom bli föremål för en utredning.
I slutändan kan det leda fram till tjänstefelsmål. Det är den vägen jag tycker att vi ska gå. Där är vi framme med lagförslag redan under våren. Jag tror att det är mycket bättre än att försöka dela upp plikten i sådant som ska vara brott och sådant som inte ska vara brott.
Enligt era skrivningar ska man ha straffansvaret när barn far riktigt illa. Men det är väldigt svårt för en personal att veta det i den akuta situationen. Hellre följa upp och lära sig mer löpande än gå den väg som Solveig Hellquist och Folkpartiet anvisar.
Jag tror inte att ni har låst er vid det, utan jag tror att det helt enkelt handlar om att ni vill se till att det händer någonting. Anslut er gärna till vårt förslag om lex Bobby. Det tror jag vore bättre.
Morgan Johansson (S):
Jag diskuterar gärna vidare med Folkpartiet kring de förslagen. Vi ska väldigt snart ha en diskussion om föräldrastödet och de förslag som finns i betänkandet Den sociala barn- och ungdomsvården - källan till en chans . Jag återkommer till det, därför att jag tror också att vi måste göra betydligt mer när det gäller detta tidiga föräldrastöd. Vad jag sökte efter var bara lite mer konkretisering när det gäller vad ni egentligen menar med att ni vill ha smalare anmälningsplikt.
Men jag vet inte riktigt om jag fick några tydliga svar på det. Jag tror att det viktiga är att man fortsätter att försöka lära sig mer av de situationer där det har visat sig att det inte funkar.
När det gäller de fall där barn dött till följd av våld är vi i vårt land väldigt bra på att reda ut vad det var som egentligen hände, det vill säga att få fatt i gärningsmannen och döma honom eller henne, oftast honom. Där har vi en mycket högre uppklaringsprocent. Vi klarar upp nästan alla.
Men vi är sämre på att gå tillbaka och reda ut vad det var som vi kunde ha gjort tidigare, vilken information som fanns, vad samhället kunde ha gjort tidigare för att förebygga detta. Jag tror att det är på den vägen som vi ska gå framåt för att också se till att höja anmälningsbenägenheten totalt sett. Det är en ganska bra metod att göra det. Det handlar egentligen inte om att leta efter några syndabockar, utan det handlar bara om att lära sig mer för framtiden.
Återigen: Lagförslaget kring det som vi kallar för lex Bobby hoppas jag att vi ska ha framme på departementet om 14 dagar. Jag tror att det är rätt väg att gå.
Morgan Johansson (S):
Marita Aronson har frågat mig om jag har för avsikt att föreslå åtgärder enligt intentionerna i utredningen Stöd i föräldraskapet och rapporten Nya verktyg för föräldrar - förslag till nya former av föräldrastöd . Under de senaste tio åren har kunskaperna om hur föräldrar effektivt kan stödjas i sin föräldraroll ökat påtagligt. Dessa metoder och program för att göra föräldrarna säkrare och tryggare i föräldrarollen har också visat sig ha en mycket gynnsam effekt på bland annat barns och ungdomars psykiska hälsa.
I rapporten Nya verktyg för föräldrar - förslag till nya former av föräldrastöd redovisar Statens folkhälsoinstitut , på regeringens uppdrag, förslag kring barnets utveckling och behov. I rapporten föreslår Folkhälsoinstitutet en bred spridning av metoder för föräldrastöd. Föräldrastödet bör nå alla föräldrar med barn upp till 17 år, och kommunerna bör ha det samlande ansvaret för all föräldrautbildning riktad till föräldrar inom kommunen. Vidare föreslås att regionala centrum utvecklas för stöd till kommuner och landsting.
FHI föreslår också att video- och dvd-filmer tas fram. I likhet med Folkhälsoinstitutet anser regeringen att frågor som gäller föräldrautbildning och föräldrastöd i första hand är ett ansvar för de kommunala och landstingskommunala huvudmännen. Det är emellertid angeläget att man på den nationella nivån bistår och stöder arbetet genom att följa utvecklingen, samla och sprida erfarenheter och metodkunskap till berörda huvudmän och ta vara på nya initiativ.
Det är också angeläget att de metoder som Folkhälsoinstitutet har funnit användbara kan komma många till del på ett enkelt och inspirerande sätt. I regleringsbrevet för 2006 har Folkhälsoinstitutet därför fått i uppdrag att redovisa vilka åtgärder som vidtagits för att sprida den metodkunskap som sammanställts i den redovisade rapporten samt att göra en bedömning av i vilken utsträckning denna kunskapsspridning har bidragit till utvecklingen av föräldrautbildning och föräldrastöd.
Regeringen gav också i mars 2006 FHI i uppdrag att ta fram ett video- och dvd-baserat material för föräldrastödsgrupper som kan användas av kommuner och landsting samt andra intressenter. Till detta kommer förslagen från den Sociala barn- och ungdomsvårdkommittén som ju Marita Aronson är väl förtrogen med.
Det handlar bland annat om kartläggning och utvärdering av familjecentralsliknande verksamhet, bidrag till kommuner eller kommuner och landsting som startar verksamheter eller etablerar fast samverkan kring förebyggande arbete och tidigt stöd som riktar sig till barn och unga som lämnat förskoleåldern. Vidare att behovet av samverkan mellan socialtjänsten, företrädare för polisen, skolan och hälso- och sjukvården ska inventeras och utvärderas årligen. Dessa förslag har nu varit ute på remiss och bereds för närvarande i Regeringskansliet.
Min avsikt är att överlämna en nationell handlingsplan för den sociala barn- och ungdomsvården till riksdagen.
Morgan Johansson (S):
Om inte Sverige lever upp till barnkonventionen när det gäller det här avseendet, det vill säga föräldrastöd och föräldrautbildning, undrar jag om det finns något land som gör det. Den här typen av breda satsningar och erbjudanden till föräldrar att få stöd och utbildning är väl inte unikt för Sverige, men det är inte många länder som har den typen av erbjudanden.
Det ska man komma ihåg när man talar om barnkonventionen. Jag är också en varm vän av föräldrastöd och stöd i föräldraskapet och föräldrautbildningar över huvud taget. Jag ser hur staten har tagit fram stöd och hjälp åt kommuner att jobba med det.
Det gäller inte minst det som jag berättade om i interpellationssvaret som Folkhälsoinstitutet har gjort och gör. Det är det video- och dvd-baserade materialet, metodkunskap och den skrift som Marita Aronson hänvisade till. Hur mycket ska staten göra och hur mycket ska kommunerna göra - eller rättare sagt hur mycket ska staten ålägga kommunerna att göra?
Folkpartiet kanske vill att man ska ha något slags nytt kommunalt åtagande som staten ska ställa krav på. Det vet jag inte. Det låter inte så i svaret. Det Marita Aronson vill markera är att hon tycker att det är viktigt med föräldrautbildning. Det tycker jag också. Men det är nog ändå i huvudsak på det kommunala planet som man bör ha ansvaret för detta. Det får avspegla vilka majoriteter man har i kommunerna.
Jag ser att det händer ganska mycket inom kommunerna på det området. Jag har ett par gånger i kväll refererat till Malmö. Jag ska göra det en gång till. I måndags besökte jag Kirsebergs stadsdelsförvaltning. De hade årliga erbjudanden till hela stadsdelen - alla som bor där - att delta i föräldrautbildning i cirkelform. Man gick ut med detta till alla som bor där. Det är ett mycket bra initiativ.
Om man gör det så generellt pekar man inte ut vissa utan minskar risken för stigmatisering. Det tror jag är ganska viktigt. Det är på det sättet vi ska hantera relationen kommun-stat. Staten redovisar att metoderna finns och tar fram uppgifter om vilka effekter det har och hur man ska göra. Sedan ser vi hur kommunerna fångar upp det och ser till att vidareutveckla det.
Under de här åren har jag sett att man har tagit detta på stort allvar. Vi går åt rätt håll. Med det kan man vara nöjd i dagsläget, tycker jag. Vi får sedan utvärdera detta och se om man ska göra något mer. I dagsläget tycker jag att utvecklingen ser ganska bra ut.
Morgan Johansson (S):
Det är klart att jag kan göra det. När jag ser att en kommun agerar på det sättet och ser att det är bra och fungerar, så är det klart att jag kan stötta det. Men Marita Aronson gör egentligen ett stort misstag i denna debatt. Detta är nämligen en debatt som egentligen ska föras i hennes kommun eller i hennes landsting, men framför allt i kommunen. Det är ju där som dessa initiativ ska tas, och det är också där som frågan finns.
Om Folkpartiet vill att staten ska lägga detta på kommunerna med något slags tvingande åtagande, då blir det en riksdagsfråga. Jag for efter detta tidigare i min fråga till Marita Aronson.
Men som det är nu är det faktiskt en kommunal fråga. Det är inte första gången som man ser denna sammanblandning av roller i riksdagsdebatter, det vill säga riksdagsledamöter som vill nagla fast mig vid saker som kommunerna egentligen har hand om. Återigen: Staten kan gärna försöka stimulera detta på olika sätt.
Man kan utvärdera, ta fram stöd, försöka se till att kommunerna kan lära sig av varandra och så vidare. Men så länge som vi inte vill gå in och styra upp kommunerna mer än vi vill i detta avseende är detta i huvudsak faktiskt kommunala frågor. Då kan man gärna jobba på det sättet, nämligen hänvisa till kommuner som gör ett bra jobb. Sundsvall gör kanske det. Jag hänvisade till Malmö. Och det finns kanske många fler socialdemokratiskt styrda kommuner som gör ett bra jobb när det gäller detta.
Det finns kanske till och med en och annan borgerlig kommun som gör det. Då får man hänvisa till de kommuner som gör ett bra jobb. Men gör inte en kommunal debatt av en riksdagsdebatt. Det är faktiskt detta forum som vi talar om, och det är egentligen statens ansvar. Jag vill ställa en rak motfråga till Marita Aronson.
Tycker Marita Aronson att staten ska lägga ökade åligganden på kommunerna i detta avseende, det vill säga skriva in i socialtjänstlagen, i skollagen eller någon annanstans att kommunerna ska genomföra detta? Har hon i så fall Folkpartiet bakom sig i fråga om den linjen?