KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kerstin Lundgren (C):
Även om jag skulle önska det finns det naturligtvis inte möjlighet för kammaren att i dag fatta beslut om att permanenta. Däremot kan man ge en tydlig signal och en tydlig signal till regeringen att låta Region Skåne och Västra Götaland få möjlighet att överta de tillväxtorienterade myndighetsuppgifterna i stället för att som sist plocka bort möjligheter.
På det sättet kan man komma ur startblocken. Vi behöver fler jobb och bättre fart på ekonomin, inte färre jobb och en långsammare utveckling.
Det handlar om att inte gömma sig bakom Ansvarskommittén och vänta till 2010 innan man gör något som borde göras redan nu, nämligen stärka flernivådemokratin, stärka regionerna, ge en tydlig sådan signal och göra det möjligt att tidigare stärka just Västra Götaland och Skåne.
Kerstin Lundgren (C):
Om Mats Einarsson, som vi sade i förra veckan, är beredd att gå med på att diskutera denna typ av frågor i Grundlagsutredningen och se till att vi får möjlighet och förutsättning att göra det kommer vi att kunna bena ut begreppen. Vi talar om att man ska bygga ett Sverige utifrån federalismens principer.
Vi pratar om grundlagskonvent, fru talman, och vi vill maktdela där det inte är möjligt att från en nivå gå in och suga upp makt mot en annan nivås vilja. Detta är naturligtvis svårare och en större utmaning, fru talman, när vi har en enhetsstat av svensk modell.
Det finns dock exempel ute i världen där man vågat öppna för denna typ av diskussioner även i enhetsstatsstrukturer. Låt oss göra det också här, så ska vi kunna bena ut begreppen. Det är jag övertygad om, fru talman.
Kerstin Lundgren (C):
I dag lever vi alla i skuggan av elfte september, terroristattacken mot World Trade Center i New York. Detta, i kombination med teknikens fantastiska utveckling och möjligheter, har givit helt nya förutsättningar för den som vill kontrollera mera.
Det vi nu ser i Sverige likväl som i andra länder är en stark tilltro till att ökad teknisk kontroll ökar allas vår trygghet. Men även historiskt har det funnits perioder då det för stunden synts politiskt korrekt med utökade kontrollinsatser.
Vi har sett det här hemma likväl som i andra länder och också effekterna av dessa. Det som sker nu sker inte samlat och tydligt, utan det sker stegvis. Vi lever i och för sig i ett land där de flesta av oss, herr talman, torde se staten som god.
Men det gäller inte hela vår omvärld, inte heller hela vår EU-miljö. Vi vet inte heller något om vad framtiden för med sig i de här delarna. Regeringsformen anger i 2 kap. 6 § att varje medborgare är skyddad gentemot det allmänna, till exempel mot hemlig avlyssning, upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande.
Ändå, herr talman, har förslagen nått kammaren på de här områdena. Visst ska en rättsstat få använda tvångsmedel som inskränker enskilda personers integritet. Men med ökade möjligheter för myndigheterna måste också följa långtgående och effektiv kontroll av dem. Det är naturligtvis alltid en avvägning om det är nödvändigt att använda de lösningarna för att nå ändamålet.
Man måste alltid fundera på om det inte är tillräckligt med en mindre ingripande åtgärd, alltid ställa sig frågan om den föreslagna åtgärden står i rimlig proportion till vad man har att vinna med åtgärden. Herr talman! Om detta handlar delar av Centerpartiets motion som behandlas i detta betänkande.
Det vi sett hända, och de olika förslag som finns som inspiration i andra ledande länder på det här området, talar inte lugnande till oss. Det krävs en starkare grundlag och en generellt tillämplig integritetsskyddslagstiftning. Om detta handlar det andra yrkandet i Centerpartiets motion. Konstitutionsutskottet då?
Man nöjer sig från majoritetens sida i det här betänkandet med att redovisa Integritetsskyddskommitténs uppdrag. Motionen avslås med hänvisning till att man vill avvakta dess slutredovisning den 30 mars 2007. Vi brukar normalt också vänta på den typen av resultat av utredningar, herr talman.
Men den här gången har vi valt att inte göra det, därför att vi ser att regeringen på det här området inte följer KU:s hållning. Regeringen lägger, obehindrad av denna integritetsskyddskommitté, fram förslag till ny lagstiftning. Och vem vet om det kommer mer?
Det finns alltså skäl för kammaren att tala tydligt på det här området om att det krävs ett helhetsgrepp på integritetsfrågorna och ett stärkt grundlagsskydd. Mot den bakgrunden, herr talman, yrkar jag den här gången, trots kommitténs arbete, bifall till reservation 1 under punkt 1 i betänkandet.
Kerstin Lundgren (C):
Billy Gustafsson talar om behovet av ökad offentlighet och om den målkonflikt som skulle finnas vad gäller förstärkt integritetsskydd. Det är väl viktigt, Billy Gustafsson, att klargöra på vilka områden vi ska ha offentlighet. Det handlar ju om den offentliga sektorn, den gemensamma sektorn, den skattefinansierade verksamheten.
Medborgarna ska kunna kontrollera den i stället för att bara behöva lita på att det som kommunalrådet, riksdagsledamoten eller statsrådet sagt är korrekt. Därför är det viktigt att vi har offentlighet på de områdena.
Men lika viktigt måste det vara att den enskilda individen, du och jag som enskilda medborgare, har rätt till sitt privatliv, har rätt till integritet utan att överallt ha storebror som ser dem. Delar inte Billy Gustafsson den uppfattningen?
Billy Gustafsson talar om integritetsperspektivet som ett flytande begrepp, svårt att definiera. Men inte är det väl helt omöjligt? Det finns ett försök till definition i 2 kap.
6 § regeringsformen där det ges en tydlig signal om integritetsperspektiv. Trots denna paragraf väljer regeringen att lägga fram förslag för kammaren som ingriper i den personliga integriteten utan att redovisa nödvändiga integritetskonsekvenser och diverse annat.
Nog vore det väl möjligt att göra den paragrafen så tydlig att även regeringen måste se på den när den lägger fram sina förslag för kammaren?
Kerstin Lundgren (C):
Om Billy Gustafsson har sökt på nätet, googlat eller gjort något annat för att ta reda på vad begreppet integritet har för innebörd - varför hade han inte kunnat titta i regeringsformen? Det förslag som ligger på kammarens bord tar fasta på vad som står i regeringsformen.
Man kan fråga: Har vi flera gånger fått förslag som berör detta område utan att frågorna är tillräckligt utredda? Borde man inte dra slutsatsen att det är desto viktigare att vi är tydliga i vår definition, så att den enskilde medborgaren får klart för sig vad som gäller? Du ska kunna veta var storebror ser dig och vad som är ditt personliga rum. Det är viktigt att vi är tydliga.
Ett otal förslag visar att regeringen inte tar sig an de här frågorna med tillräckligt allvar. Det förslag som läggs på kammarens bord innebär ökade ingrepp i den personliga integriteten.
Kerstin Lundgren (C):
Namnet må vara ett problem, men det är inte det största i den här frågan. För svaren på frågorna i min interpellation ska jag be att få tacka, men jag konstaterar att statsrådet fortfarande har en del att svara upp för. Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att säkerställa att Mälartunneln eller Citybanan kan tas i drift 2011?
För en månad sedan, herr talman, den 15 februari, fick statsrådet en rapport om läget och att själva tunneln blir minst 60 % dyrare och är kraftigt underfinansierad. I praktiken finns ingen finansiering för sträckan Tomteboda-Kallhäll. Frågan är då: Vad har statsrådet gjort?
Hon har låtit ännu en månad förflyta och väntar på nästa rapport från Banverket, som på de grunderna redovisar en ny budget och en ny tidsplan. Om nu statsrådet skulle sitta kvar, vilket vi får hoppas inte blir fallet, har ännu ett år förflutit, gått förlorat.
Den andra frågan, herr talman, gällde om statsrådet var beredd att omprioritera resurser för att Citybanan skulle kunna byggas på ett optimalt sätt. Herr talman! Inte heller här blir det ett tydligt svar.
Statsrådet väntar på ytterligare tid, väntar på ytterligare underlag från Banverket, innan statsrådet är beredd att ge en signal om vad som ska gälla. Herr talman! Stockholmsregionens spår bär 100 år bakåt i tiden - till och med det. Det har varit en kraftig trafikökning under den tiden.
I dag har Banverket dragit ned på underhållet med 1 miljard, med allvarliga konsekvenser för trafiken. I dag köar tågen in till Stockholm, med förseningar och återverkningar i stora delar av landet. I dag får våra invånare i Stockholms- och Mälarregionen regelbundet be om ursäkt för sen ankomst till jobb, till möten eller till dagis.
I dag tvingas många stå långa sträckor för att kapaciteten inte räcker till med tåg.
I morgon, herr talman, de kommande 10-20 åren, blir det än fler som drabbas av de beslut som tagits eller inte tagits, de åtgärder som gjorts eller inte gjorts under de gångna 12 regeringsåren.
Dagens kollektivtrafiksituation och spårsituation är helt oacceptabel i den här regionen, en omöjlig situation för hela landet. Morgondagens blir än värre. Herr talman! Regeringen har uppgiften att styra landet. Regeringen har också ett tydligt ansvar även för det som inte görs.
Då kan man fråga sig: Vill statsrådet fortsätta att spela svartepetter kring Citybanan och Mälarbanan, eller vill statsrådet ge en tydlig signal om att nu får det vara ett slut, nu är hon beredd att säkerställa och ta ett ansvar för att det här kommer att genomföras, inte 2009, som i det hundrapunktsprogram som regeringen kom överens om med stödpartierna, utan 2011, som har varit det senaste beskedet?
Eller kommer statsrådet att se att tiden bara rinner i väg och den driftstart som är så oerhört angelägen försenas och förskjuts allt längre bort i framtiden? Ett svar vore välkommet, herr talman.
Kerstin Lundgren (C):
Nu säger statsrådet att hon har varit oerhört tydlig: Banan ska byggas så snart som möjligt. Men varför då inte ge en tydlig signal om att dra i gång byggnationen av banan? Varför vänta och fortsätta att vänta och sända ut signaler, och låta dem stå oemotsagda, att nu ligger fördröjningar, att nu ligger vi framme vid 2013, möjligen än senare?
Den typen av signaler är oerhört förödande för bilden av utvecklingen i vår region och för kollektivtrafiken och trafiksatsningarna i Mälardalen. Kan statsrådet lova att i april ge en signal att banan kommer att påbörjas, att starten kommer att kunna ske 2006?
Är det statsrådets uppfattning? Nu har snart halva året gått. Den skulle ha påbörjats 2005 - varför gjordes inte det? Var det därför att statsrådet inte ville ge besked och ge klartecken på grund av finansieringsfrågor? Kommer vi att hamna i samma situation nu under 2006, eller kommer den frågan att undanröjas?
Statsrådet säger ju att det inte är något bekymmer, att man inte behöver omprioritera, utan det kan lösas ändå. Är då signalen från statsrådet att banan kan påbörjas under 2006, att första spadtaget kan tas, vem vet, kanske redan någon vecka före valet?
Kerstin Lundgren (C):
Tack för det beskedet från statsrådet! Men det bygger naturligtvis på att det inte är en hållning från regeringens sida att skjuta kostnaderna till Stockholm och Mälardalsregionen och försöka pressa på än mer. Det här är en statlig angelägenhet. Det är ett tydligt statligt ansvar. Låt den principöverenskommelse som har träffats gå in i ett nytt avtal!
Så blir det inte något bekymmer. Problemet är om man spelar svartepetter för att försöka skjuta över ytterligare kostnader till en region som redan tar en stor del av kostnaden för ett nationellt projekt. Det värsta vore om man hamnade i ett läge där man inte drev på Banverket.
Det är också en svår signal som finns i den här regionen, att Banverket inte aktivt agerar utan att man avvaktar eller är passiv och inte ger signaler att det här är ett angeläget viktigt projekt. Då kommer naturligtvis frågan: Varför? Beror det på att man känner sig osäker om vad som är huvuduppgiften?
Är det att få i gång byggnation eller att försöka försena för att lösa statens finansieringsfrågor? Den delen är det viktigt att klara ut inför den fortsatta hanteringen. Då är jag övertygad om att man kan komma i gång. Jag ser gärna en byggstart under första halvåret och en snabb byggnation för att hinna till 2011.
Kerstin Lundgren (C):
Tack utrikesministern för ett tydligt engagemang i Mellanösternprocessen och de här frågorna! Jag tycker att det är ett bra svar som utrikesministern ger där han tydligt markerar folkrätten som grund för att nå framgång. Jag tycker också, precis som utrikesministern, att det är bra att en dialog har kommit i gång igen. Det är dialogen som ger möjligheter.
Det är också bra att Sverige nu tydligare än man under den tidigare regeringen mäktade med har klivit in i den här processen, vilket manifesteras med utrikesministerns närvaro också i Annapolis. EU har en viktig roll i arbetet för att nå framgång i fredsprocessen.
Det finns höga förväntningar på EU, och då inte bara som bidragsgivare utan också som en politisk bidragare i arbetet för att nå framgång i den process som väntar. Det förväntas att EU tar på sig en tydligare roll. Utrikesministern markerar bosättningspolitiken och att Israel nu ska leva upp till sina åtaganden.
Det är oerhört centralt att bosättningspolitiken stoppas och att utposterna, också i Jerusalem, som är en av de stora konfliktytorna, inte får växa. Att Israel inte har levt upp till sin del av vägplanen är alldeles uppenbart. Här krävs ett tydligt språk från både EU:s och Sveriges sida.
Säkerhetsbyggandet är naturligtvis centralt för att man ska hitta en lösning i processen. Då krävs det naturligtvis att de palestinska myndigheterna får faktiska möjligheter att leva upp till de förväntningar som ställs på dem.
När jag var nere och samtalade med Salam Fayyad kunde han när vi diskuterade säkerhetsfrågorna markera att just i den stund vi stod och samtalade hade israelisk militär gått in och raserat ett hus och tillfångatagit personer i den stad där den palestinska myndigheten särskilt fokuserade på att stärka den polisiära närvaron.
Sådant undergräver naturligtvis tilltron till den palestinska myndighetens förmåga och auktoritet, och det är inget som bör få ske om vi menar allvar med att ställa krav på att den palestinska myndigheten lever upp till sin del av säkerhetsprocessen. Muren är en av de frågor som är viktiga.
Den är ett tydligt bevis på att en separation pågår och att tilltron inte finns. När vi vill stärka det civila samhället - och jag delar utrikesministerns hållning där - är det uppenbart att detta arbete hindras av muren och alla checkpoints . Det hindrar också handel, ekonomisk utveckling och tilltron till framtiden.
Det är viktigt att det finns ett hopp, och då inte bara om en framtid med nya biståndslösningar, som hitintills i mycket har präglat området. Det krävs en politisk press på båda parter utifrån båda parters ansvar och möjligheter. Israel måste naturligtvis upp till bevis.
Det finns en stark vilja till fred både på Israels område och på palestinskt område. Men det finns också extremisters uppenbara ovilja och vilja att provocera och sabotera pågående samtal, och det får inte heller ske. Här krävs ett tydligt tryck på både palestinska och israeliska myndigheter, men också ett tydligt stöd.
Kerstin Lundgren (C):
Ekonomin står i fokus. Det är naturligtvis viktigt. Det är en del av förutsättningarna för att kunna bygga en självständig stat och hopp och möjligheter för människorna både i Palestina och i Israel. Det är en fredslösning som gäller för båda parter, som gäller för regionen.
Det är naturligtvis oerhört viktigt att den blir och upplevs som rättvis och hållbar för att den också ska kunna vara stabil. Det är bra att utrikesministern och också biståndsministern deltar i Parismötet den 17 december. Det är viktigt att de lösningar som söks främjar en självständig statsbyggnad med en självständig stat och inte fortsatt biståndspolitik.
Biståndspolitiken har i allt väsentligt en upprätthållande funktion men inte möjlighet att skapa självständighet. Jag gläds åt det avtal som Turkiet, Israel och Palestina slöt när det gäller att kunna etablera en verksamhet utanför Hebron.
Men jag sörjer det faktum att det verkar vara svårt att nå framgång när det gäller just säkerhetssidan. Möjligheten att bedriva verksamhet bygger på att människor kan röra sig. Vår erfarenhet är rörligheten, friheten och marknadsekonomin som en viktig grund för utveckling. De delarna raseras de facto med utposter och annat och behöver tas bort.
Det är kort tid som återstår, herr talman. Arbetsgrupperna har ungefär ett halvår för att komma framåt och ge folkrätten och freden en ny tilltro. Jag skulle gärna höra utrikesministerns syn på Sveriges nya roll i detta arbete och på EU:s nya roll för att bygga fred och tilltro i Mellanöstern.
Kerstin Lundgren (C):
Tack, statsrådet, för svaret på interpellationen! Resolution 1325 har stor betydelse när det gäller att kunna nå alla som är berörda i kris- och krigssituationer. Vi ska kunna leva upp till att möta hela befolkningen, och inte bara halva, och hitta hållbara lösningar. Fru talman!
1325 landade här i Sverige i form av en treårig handlingsplan som löper ut nu innevarande år. Det är viktigt att fortlöpande följa upp olika delar av den handlingsplanen. Statsrådet och Försvarsdepartementet är bara en del av helheten.
Många andra, departement och andra, har också sitt ansvar i sammanhanget precis som statsrådet säger. Vi har all anledning, fru talman, att vara positiva till det möte som statsrådet talar om, nämligen det som leddes av Gunilla Carlsson i går i Utrikesdepartementet. Det var ett positivt möte, och det var en positiv närvaro.
Jag var en av de riksdagsledamöter som deltog och lyssnade på många olika aktörer som gav uttryck för just detta - vikten av att gå vidare och vikten av att utvärdera men också vikten av att hitta smarta lösningar framöver. Fru talman! Det är intressant att se Försvarsdepartementet och det ansvarsområde som statsrådet jobbar med.
Här har man tagit ett stort ansvar genom det treåriga projektet Genderforce, som har haft betydelse för försvarets beredskap och försvarets förmåga på området. Det har varit ett bra samarbetsprojekt. Jag tycker att många vittnar om det. Även om jag inte har sett någon slutsummering av det har jag hört många sådana signaler.
Det är viktigt att man utifrån ett sådant projekt, som är lite grann av en banbrytare, säkrar information och kunskap genom utvärdering på ett bra sätt. Då, fru talman, är jag inte alldeles övertygad om att det räcker att se till att man följer upp det hela i form av budget, mål och fortlöpande dialoger.
Frågan är om man behöver göra någonting mer för att säkerställa att det här inte blir en enda svala som flög utan att det finns något fortlöpande. Man ska dra nytta av den erfarenhet och de insatser som man verkligen har gjort. I en konkurrensutsatt situation är det många som kämpar om resurser och utrymme.
Om Sverige ska kunna ta en ledande roll för arbetet också på den internationella arenan för fred och säkerhet är det viktigt att vi får in de perspektiv som Genderforce öppnade dörren för i det fortsatta arbetet. Därför undrar jag, fru talman, om statsrådet ser något särskilt arbete framför sig för att fånga upp kunskap från Genderforceprojektet och föra den vidare.
Kerstin Lundgren (C):
Jag tycker att det värmer när man hör statsrådet tala så engagerat om att detta verkligen handlar om att kunna utföra sitt uppdrag på ett bra sätt. Insikten verkar vara alldeles uppenbar, åtminstone i mina öron, fru talman: Det krävs mer än bara ett projekt.
Det krävs, som statsrådet sade, att detta genomsyrar hela organisationen och att det finns på plats ute i verkligheten. Jag delar helt statsrådets bedömningar när det gäller vikten av värdegrundsarbetet och vikten av att kunna lösa uppgifter.
Och då handlar det inte bara om halva befolkningen, utan ibland är det mer än halva befolkningen vi talar om, som inte annars berörs eller som känner sig ställda vid sidan om. Fru talman! En annan viktig sak är barnsoldater, som vi också möter i många delar av världen.
Det är också en del av arbetet med resolutionen som, från min utgångspunkt, inte handlar om politisk korrekthet utan om insikt i FN-systemet om att man måste fånga upp detta för att man ska kunna klara det uppdrag som vi har, nämligen att minska hot och jobba för fred, säkerhet och utveckling. Det är målet.
Mot den bakgrunden hoppas jag också att försvarsministern är lika engagerad i samtalen med sina kolleger inom EU-systemet. Det framgick inte minst i går på den träff som statsrådet Gunilla Carlsson hade att här är det, som så ofta, mest män som planerar.
Det är mest män som deltar och bygger upp strukturer. Eftersom systemet ser lite annorlunda ut i EU-sammanhang än i FN-sammanhang har det svenska inflytandet inte möjlighet att riktigt nå fram. Här är det viktigt att vi tar vara på våra erfarenheter och den kunskap som vi har och för den vidare in i EU-systemet.
Det är vårt ansvar att se till att EU också blir bättre på att fullgöra sina uppdrag ute i världen om vi verkligen tar fasta på att hela befolkningen måste kunna nås. Det är viktigt att kvinnor finns med i ledande ställning och också i de uppdrag som EU tar på sig ute världen.
Kerstin Lundgren (C):
Tack än en gång, statsrådet! Jag kan bara i stora delar instämma i det som sägs. Jag hoppas verkligen att det också finns en vilja att följa upp att det verkligen leder framåt. Ett av politikens dilemman är väl att vi har lätt för att fatta beslut men svårare att följa upp dem och se om vi verkligen är på väg åt rätt håll.
Jag vill skicka med att det är viktigt att säkerställa att vi inte bara har planer utan att vi också ser till att planer följs upp. Det gäller inte bara en gång, utan det är viktigt att följa upp de planer som finns.
Det ger också en bild till dem som jobbar med olika frågor i vardagen att detta inte bara är någonting som gäller för stunden utan att det är någonting som jobbas långsiktigt med. Det är oerhört viktigt. Fru talman!
Med anledning av min meddebattörs frågeställningar kan jag bara konstatera att redan 2004, när Miljöpartiet var med i regeringsunderlaget, tillsattes den här särskilda arbetsgruppen under ledning av Utrikesdepartementet. Den ledningen har alltså funnits rätt länge. Jag uppfattar att Gunilla Carlssons möte var en del av det arbete som redan har legat ute.
Fru talman! Jag vill tacka statsrådet för svaret och önska lycka till i arbetet. Vi kommer att granska den nationella handlingsplanen för det internationella arbetet. Jag hoppas att statsrådet tar med den här diskussionen när han möter sina kolleger inom ramen för EU:s arbete på det här området.