Jonas Eriksson (MP):
Jag står förstås bakom de reservationer som Miljöpartiet ställt sig bakom i näringsutskottets betänkande, men för att vinna tid yrkar jag bifall endast till reservation 3, 5 och 10. De senaste veckorna har vi fått flera anledningar att reflektera över och diskutera handelspolitik.
Den allmänna diskussionen har framför allt handlat om vapenexport och export av övervakningsutrustning till diktaturer, men den har också handlat om företagsetiskt ansvar för anställda, miljö och utveckling i länder man är verksam i.
De flesta partier i riksdagen verkar vara överens om att en öppen och fri handel i grunden är något positivt, men det tycks finnas en skillnad i om, och hur mycket, handel och handelsavtal aktivt ska användas som verktyg för att nå andra mål än att tillgodose behov av varor och tjänster. Fri rörlighet för varor, tjänster och kapital fungerar bra mellan jämbördiga parter.
Det finns otaliga exempel på att frivilliga åtaganden har positiva effekter men också att frivilliga åtaganden vad gäller företags sociala ansvar inte är tillräckliga för att hantera utmaningar kring mänskliga rättigheter, miljö, arbetsvillkor och korruption. All handel är inte okej bara för att vi kan tjäna pengar på den.
Jag menar att handelspolitiken och olika handelsavtal i sig måste stärka respekten för mänskliga rättigheter och verka för en handel som inte dränerar andra länder på deras ändliga resurser och ekosystemtjänster eller undergräver deras möjligheter att själva utvecklas på ett långsiktigt ekonomiskt, socialt och ekologiskt hållbart sätt.
I en gemensam reservation med Vänsterpartiet föreslår vi därför att regeringen i EU ska verka för att tydliga krav på ratificering av ILO:s åtta kärnkonventioner ska ingå som en naturlig del i EU:s förhandlingar om handelsavtal och associationsavtal med andra länder.
Denna hållning borde vara en naturlig konsekvens av riksdagens enhälliga beslut kring PGU, alltså politik för global utveckling, som slagit fast att alla politikområden, inklusive handel, ska främja mänskliga rättigheter och utgå från fattiga människors behov och perspektiv. Samma beslut borde också påverka den svenska exportfrämjande verksamheten som staten bedriver genom Exportkreditnämnden, Svensk Exportkredit och Exportrådet.
Jag menar att riksdagen bör uppmana regeringen att utarbeta en strategi för att anpassa verksamheten vid dessa organ till den politik för global utveckling som riksdagen fastställt. Herr talman! Fattiga människor och fattiga länder är också de som drabbas hårdast av klimatförändringarna och utarmningen av jordens ändliga resurser.
Handelspolitiken har en uppgift att fylla i att hjälpa dessa människor och utvecklingsländerna att på ett klimatsmart och miljövänligt sätt höja sin levnadsstandard. Ett sätt att bidra till detta är att ge miljöteknik som motverkar klimatförändringar samma undantag som livsnödvändiga mediciner fått inom det så kallade TRIPS-avtalet. I betänkandet behandlas också ett antal motioner om främjande av handel och investeringar.
Jag liksom många andra ser ett behov att förbättra svenska miljöteknikföretags möjligheter att exportera. Mer finns att göra för att öka tillgången till riskvilligt kapital inom miljötekniksektorn och för att utveckla samverkan mellan stat, universitet, högskola och näringslivets aktörer. Vad gäller snusförbudet har flera vetenskapliga rapporter påvisat snusets negativa effekter.
EG-domstolen har klargjort att snusförbudet är förenligt med EU:s grundfördrag. Jag ser därför inga godtagbara argument för att Sveriges regering ska anstränga sig för att få förbudet upphävt.