Hans Ekström (S):
Grunden till det förslag som debatteras i dag ligger i ett tillkännagivande från konstitutionsutskottet. Och grunden för det tillkännagivandet kan jag väl våga avslöja för kammaren var en diskussion mellan Björn von Sydow, Andreas Norlén, Tobias Billström och mig.
Vi diskuterade behovet av ett sammanhållet modernt belöningssystem, flaggdagarna, insyn i hovet och begränsning av antalet tjänstgörande kungligheter.
Det här samtalet resulterade i ett tillkännagivande i konstitutionsutskottet om ett modernt och sammanhållet belöningssystem. Precis som flera har varit inne på här finns nog ändå ett behov av att belöna förtjänstfulla insatser.
Som Karin Enström påpekade har vi när vi har tittat på det här sett att det vuxit fram en hel - vad ska man kalla det - ogräsmatta av belöningssystem inom olika statliga organ i avsaknad av ett centralt belöningssystem.
I andra länder råder ingen sådan avsaknad, och i de flesta av våra grannländer finns det ett centralt ordenssystem. Var det då fel att ta bort ordenssystemet 1974-1975? Nej, jag menar att det nog var alldeles nödvändigt, för det hade kommit att stelna.
Det hade kommit till en nivå där det var så att nådde man en viss tjänstegrad fick man en vasatrissa, och kom man lite högre upp fick man bli kommendör. Det gick alltså efter tjänstegrad: En överste skulle ha det, och en general skulle ha det. Det var en del av det gamla klassamhället. Vad vi är ute efter är att uppmärksamma mer exceptionella insatser.
En person som till exempel har gjort en stor insats i en räddningsinsats, en person som har gjort någonting utöver det vanliga, ska kunna belönas på ett tydligt sätt. Jag skulle faktiskt vilja säga att ordensväsendets vila från 1975 till i dag har varit alldeles nödvändig.
Jag ger Jessica Wetterling rätt i hennes kritik av det som var bakgrunden till den vilan.
Vi tror att det här, om det nu sköts med nomineringsförfarande där man tar fram beslut och att man inte gödslar med ordnar utan försöker ha en ganska sparsam utdelning, ska kunna fylla en viktig funktion i samhället.
Vad gäller flaggdagarna är den förändring som föreslås att man efter nästa tronskifte begränsar antalet kungliga flaggdagar på det sättet att statschefens och den kommande efterträdarens, tronföljarens, födelsedagar framgent är flaggdagar.
Namnsdagarna däremot och gemålens födelsedag och namnsdag tas bort som flaggdagar. I klartext betyder det att det alltså inte kommer att bli någon flaggdag för Daniel, om man ska prata klartext. Det är den stora förändringen. En flaggdag som vi diskuterade i utredningen, kan vi väl avslöja, var Gustav Adolfsdagen.
Man kan ju fundera över varför vi ska ha en flaggdag för en krigisk kung som dog i gyttjan i 1600-talets Tyskland. Det kan man diskutera.
Vi konstaterade att Gustav Adolfsdagen har en väldigt stark förankring i till exempel landets andra stad, Göteborg, och firas som en egen födelsedag eller någonting sådant för staden - man äter till exempel Gustav Adolfsbakelser - och då kan man verkligen säga att flaggdagen har folklig förankring.
Dessutom är Gustav Adolfsdagen svenska dagen i Finland och därigenom, kan man säga, en påminnelse om det historiska sambandet mellan Sverige och Finland. Då fastnade vi för att Gustav Adolfsdagen skulle vara kvar som flaggdag.
Jag ska också kort nämna den del av de här tillkännagivandena som handlar om insyn i Kungliga Hovstaterna, ekonomin och begränsning av antalet tjänstgörande kungligheter. Man kan säga att det här tillkännagivandet resulterade i att kungen själv och hans organisation tog tag i det.
Det visade sig att det också inom hovet hade diskuterats om man behövde göra någonting åt de här sakerna. Det ledde till en begränsning av antalet tjänstgörande kungligheter och en ökad insyn i den kungliga ekonomin. Det välkomnar vi. Jag yrkar bifall till KU:s förslag.