Arin Karapet (M):
Jag skulle vilja ta min utgångspunkt i verkligheten. I migrationsdebatten har vi år efter år pratat om de systemfel vi har. Det finns i alla åtta partier en stor medvetenhet om de systemfel vi har. Sedan är det en fråga om huruvida man vill prata om dem, erkänna dem eller ta tag i dem. Migrationen är en konsekvens av att saker någon annanstans på vår planet inte funkar.
Det kan handla om krig, tragedier, klimatkriser, stater som attackerar sin civilbefolkning, inbördeskrig etcetera. Vi hör alltid siffran 60 miljoner flyktingar i vår värld. Det stämmer; det finns ungefär 68 miljoner flyktingar. En del av dem har korsat gränserna, och en del av dem är internflyktingar.
Som alla här inne har uppmärksammat sker fredssamtal mellan den jemenitiska staten, Jemen, och huthirebellerna. Låt mig tala om varför jag tar upp detta exempel. I denna konflikt är det över 14 miljoner internflyktingar som lider och riskerar att dö av svält och brist på vatten. De riskerar att dö till följd av enkla sjukdomar.
Men ansträngningarna i den här kammaren för dessa människoliv är inte så stora. Samtidigt har vi grupper av människor som har kommit till Sverige år efter år - och det är inte bara en specifik grupp, utan det handlar om individer och människor - där vi vet att det finns människor som inte sanningsenligt har klargjort sin identitet.
De har inte asylskäl, och de har inte de skyddsskäl som krävs enligt det regelverk vi har. Då är vi beredda att göra avkall på vårt regelverk. Då finns det tid och kraft att ta fram en tillfällig lösning. Samtidigt argumenterar man för att detta är humanism och medmänsklighet.
Men när verkligheten kommer i kapp och medborgarna ser att retoriken och verkligheten och hur vi agerar i Sveriges riksdag inte går ihop minskar också förtroendet för svensk migrationspolitik. Det gör att toleransen för dem som behöver komma till Sverige om fem, tio eller tjugo år kommer att vara betydligt mindre på grund av hur vi agerar i dag och hur vi agerade i går.
Herr talman! Jag vill skicka med detta till kammaren: Det blir alltid konsekvenser av de beslut man fattar. Förtroendet för den svenska migrationspolitiken hos den svenska allmänheten är väldigt lågt. Vi är på väg mot botten om vi inte gör någonting i den här kammaren. Vi måste vara konsekventa. Vi måste vara tydliga.
Ett ja ska vara ett ja, och ett nej ska vara ett nej. Har man ljugit och inte gjort sin identitet sannolik har man också brutit mot regelverket, och då har man inte heller skäl att stanna i Sverige. Har man fått ett nej ska vi ha ett effektivt återvändande. Vi måste ha en förutsägbar lag så att de som kommer till Sverige kan ha lugn och ro och känna sig trygga under sin asylprocess och så att väntetiden inte ska tära på dem.
Det är också en aspekt. Det är medmänsklighet på riktigt. Jag möter de här personerna när jag åker till den armeniska kyrkan. De flesta har flytt från Syrien, IS och regimens förtryck. Jag möter dem och får höra om hur de är i och har varit i ovisshet eftersom lagen inte är förutsägbar. Den långa väntetiden tär på dem.
Vi ska vara väldigt snabba med att ge ett ja, men vi ska vara lika snabba med att ge ett nej. Och vi ska samtidigt vara rättssäkra. Jag vill återigen skicka med till den här kammaren, herr talman, att om vi återgår till den migrationspolitik som vi har haft och har en retorik där vi bara talar om humanism och medmänsklighet sviker vi dem som är i störst behov av vår medmänsklighet, tro mig.
Titta bara på vilka majoriteten av de som har kommit till Sverige är. Regeringen sa att man har en feministisk utrikespolitik. Ja, men majoriteten av de som har kommit till Sverige är män. Men det är faktiskt kvinnor och barn i flyktinglägren i Syrien, Jordanien, Libanon och Jemen som blir utsatta för sexuella ofredanden och dylikt.
Man kan skaka på huvudet åt det här, men man kan inte förneka verkligheten. Herr talman! Om Sverige inte tar ett större internationellt ansvar i form av att rikta om sitt bistånd och vara med vid återuppbyggandet i de här länderna, där det pågår interna konflikter, i kombination med militära insatser kommer andra länder att kollapsa.
Många talar om Syrien, men ingen talar om Jordanien, Libanon eller Irak som på grund av de påtryckningar som kommer i form av flyktingströmmar kan gå igenom en statskollaps. Vet folk här i kammaren att det har varit stora massprotester i Jordanien? Kanske, kanske inte.
Libanon är som en krutdurk. Libanon har självt gått igenom ett inbördeskrig på 70-talet. Turkiet blir alltmer auktoritärt. Irak förlorade stora delar av sitt territorium under flera år, och Iraks näst största stad blev invaderad av IS. Vi måste göra en omvärldsbevakning. Vi kan inte bara titta på hemmaplan. Migrationspolitiken är ett ansvarstagande både på hemmaplan och internationellt.
Men för att det här ska gå ihop och för att vi ska kunna ha medborgarnas förtroende och vara ett land som är öppet för ett mottagande men också ta vårt internationella ansvar måste vi också ha en stram migrationspolitik. Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottets förslag.