Sven-Erik Österberg (S):
Jag ska inledningsvis ta tillfället i akt och konstatera att det är glädjande att arbetsmarknadsministern ger beröm till Mikael Sjöberg. Jag märkte i början av interpellationsdebatterna att det fanns en viss irritation hos arbetsmarknadsministern över att frågor kommer tillbaka. Det var precis vad det gjorde under den tiden när jag var statsråd och interpellationerna kom om inte minst Mikael Sjöberg, därför att det ansågs att han var utnämnd på grund av att han var kusin med förre statsministern.
Vi hävdade att det var förtjänst och skicklighet som låg till grund. Det har nu verifierats av arbetsmarknadsministern, vilket jag förmodar att hela regeringen står bakom. Det är en glädjande tillnyktring på det här området, just vad gäller Mikael Sjöberg - kanske också andra så småningom när det har gått ett tag.
Det som oroar mig med den obligatoriska arbetslöshetsförsäkringen och det som har sagts är det som arbetsmarknadsministern sade inledningsvis när han tillträdde, att hans syfte var att åstadkomma en sådan. Jag har fått det verifierat igen. Arbetsmarknadsministern säger att han tycker att löntagare ska vara med i a-kassan - kanske företagare också enligt de regler som finns där.
Jag har noterat att arbetsmarknadsministern står bakom den svenska modellen och tycker att löntagare ska vara med i facket - det har han sagt. Han tycker att vi ska slå vakt om den svenska modellen och att det är kollektivavtalen som ska styra reglerna på arbetsmarknaden, inte att vi ska lagstifta mer än vad som är nödvändigt. Jag har noterat i debatt efter debatt att arbetsmarknadsministern säger detta.
För mig är det ganska starkt kopplat att en hög anslutningsgrad till den fackliga organisationen är grunden till att kollektivavtalen får den dignitet och den styrka som de har, att det finns en tilltro till systemet. Vi vet detta av erfarenhet. A-kassorna bildades av den fackliga organisationen en gång tiden, utan statsbidrag.
Medlemmar samlade själva ihop resurser för att kunna hjälpa den kamrat som förlorade jobbet på ett eller annat sätt. Utvecklingen har sedan lett till att skattebetalarna har gått in och hjälpt till så att man har fått en bättre försäkring. Vi vet att kopplingen mellan arbetslöshetskassa och den fackliga organisationen har varit en viktig ingrediens i att se till att man har en hög anslutningsgrad. Det har uppfattats av medlemmarna som en avgift till a-kassa och till fackförbund.
Det har varit ett ganska enkelt och rakt system. Vi har sett att länder som har brutit upp och tagit bort det här sambandet får en mycket lägre anslutningsgrad. Det blir resultatet av det här.
Vi ser just nu att många fack tvingas skilja på avgifterna för att kunna definiera dem, inte minst genom den pålaga som regeringen lade på i inledningen av denna mandatperiod, de 10 miljarder som skulle inkasseras av finansministern för skattesänkningar - till exempel en direkt pålaga på arbetslöshetskassans medlemmar. Samtidigt har de regelförändringar som försämrat försäkringen gjort att vi har fått en ganska stark flykt från a-kassan.
Bedömningen kanske är lite svår, som har sagts tidigare, men a-kassans samorganisation säger att kanske så många som upp till 330 000-340 000 kommer att lämna a-kassan under året på grund av högre avgift och sämre försäkring. Det får också till följd en lägre organisationsgrad.
Det är det jag menar: Om arbetsmarknadsministern är så vältalig och står bakom den modellen är det han gör i handling och i praktiskt politiskt arbete att ta bort de ingredienser som har varit så viktiga i den svenska modellen, för att man ska kunna ha precis det som arbetsmarknadsministern står bakom.
Inser inte Littorin att det här är en viktig del i att utsätta den svenska modellen för en fara?