Håkan Svenneling (V):
Diktatorn Lukasjenko har nu haft makten i Belarus i 26 år. Sedan han tillträdde genom demokratiska val har alla val varit riggade. Efter valet den 9 augusti förra året rann tålamodet över för det belarusiska folket. Därefter har det varit stora och omfattande folkliga, fredliga protester. De som har protesterat har varit fredliga och vänliga och endast krävt sin rätt till riktig demokrati.
Ändå har de mötts av ett omfattande våld från polis och militär samtidigt som underrättelsetjänsten, som fortfarande heter KGB, systematiskt har gripit dem som organiserat protesterna. Inget har dock stoppat det hårt prövade belarusiska folket. Deras kamp fortgår alltjämt. Fru talman! Jag vill tacka utrikesministern för svaret.
I grunden råder stor enighet i svensk politik om att diktatorn Lukasjenko måste avgå och att Belarus måste bli en demokrati. Utrikesministern har själv vid flera tillfällen varit väldigt tydlig med Sveriges politik i detta avseende. Men, fru talman, samtidigt måste man konstatera att utrikesministerns agerande vittnar om en omsvängning i regeringens politik.
Så sent som i november 2019 besökte utrikesminister Ann Linde Belarus som första utrikesminister på 27 år. Hon var då också den första utrikesminister som träffade diktatorn Lukasjenko. Besöket skedde vid en mycket olämplig tid. Bara en vecka innan hade regimen hållit ett riggat parlamentsval som OSSE:s observatörer konstaterade inte gick rätt till.
Att Ann Linde valde en olämplig tidpunkt för sitt besök var också något som diktatorn Lukasjenko noterade. På presidentens hemsida skrev man: "The head of state praised the fact that the meeting is held right after the parliamentary elections in Belarus." Under våren har regeringen skakats av den så kallade EKN-affären.
I den har det blivit tydligt att regeringen inte har varit konsekvent i sin politik gentemot Belarus, men också att det för utrikesministern finns en tydlig skillnad mellan det som skedde före respektive efter det förfuskade presidentvalet den 9 augusti förra året, trots att Belarus har varit en diktatur i mer än två decennier.
Myndigheten Exportkreditnämnden, EKN, erbjöd två statliga energibolag i Belarus lånegarantier på nära 2 miljarder, samtidigt som demonstranter brutalt slogs ned av den belarusiska regimen. Regimens energibolag gjorde då också nedslag mot protesterande anställda och avskedade ett flertal av dem.
Under förhandlingarna av dessa avtal deltog Sveriges ambassad i Minsk vid minst tre tillfällen då Siemens och energibolagen skulle skriva kontrakt. Det var inte så att man deltog i själva förhandlingarna, men man närvarade som ett sätt att ge förhandlingarna viktig legitimitet.
Nu har Exportkreditnämnden beslutat att dra sig ur de här avtalen om kreditgarantier, ett beslut som borde ha kommit mycket tidigare än vad som blev fallet i en affär som aldrig borde ha inletts. Utrikesministern har länge förnekat inblandning i denna affär, trots att affären omnämns i Lukasjenkos kommunikation på hans hemsida efter mötet. Detta gör att utrikesministern varit en del av Sveriges dubbelspel i sina relationer med Belarus.
Enligt Lukasjenkos beskrivning av mötet med Ann Linde är det definitivt så att svenska företag och deras möjligheter att göra affärer varit en fråga på dagordningen. Man nämner ett flertal svenska företag, och man nämner specifikt gasturbinerna som man vill ska säljas från Sverige. Det här gör att jag, fru talman, undrar varför utrikesministern inte anser att Belarus var en diktatur före den 9 augusti förra året och varför den svenska ambassadören i Belarus hade ett handelsfrämjande uppdrag.