KBLab/rixvox huggingface dataset:
Birgitta Ohlsson (L):
Anders Österberg sa att ord spelar roll. Det är därför vi liberaler vill att man ska kalla den pågående etniska rensningen av kristna och andra minoriteter i Irak och Syrien för just ett folkmord. Jag vill också betona i denna diskussion att vi definitivt inte är politiskt ensamma om detta, inte i denna kammare och inte globalt. Europaparlamentet och den amerikanska kongressen har röstat för att kalla Daishs övergrepp på Mellanösterns kristna för folkmord.
Även det irländska parlamentet, det litauiska parlamentet, amerikanska UD, påven och FN:s kontor för mänskliga rättigheter har gjort denna bedömning. Det är alltså ingen apart åsikt utan en bred åsikt både bland demokratiska parlament och människorättsorganisationer och människorättsaktivister. Vi kommer inte att kunna mötas i denna fråga i dag, men jag vill verkligen förtydliga denna ståndpunkt.
Anders Österberg sa att ord spelar roll men att det man gör är det viktigaste. Sverige är inte ett av de demokratiska länder som är allra starkast och tydligast i kampen mot Daishs pågående folkmord när det gäller militära insatser på plats. Vårt grannland Danmark gör betydligt mer, och Tyskland, Frankrike, Storbritannien, USA och andra har ett mycket mer utvecklat engagemang vid fronten på fältet.
Om du inte vill kalla detta för ett folkmord, Anders Österberg, vad är du beredd att göra för att militärt skala upp och stötta dem som finns på plats och står i frontlinjen, kurder och andra, för att stoppa den helvetiska terrorism som islamisterna står för?
Birgitta Ohlsson (L):
Jag byter ämne och går över till Israel och Palestina. Vi är alla i denna kammare är för fred i denna klassiska konflikt i Mellanöstern. För mig som liberal är det viktigt att slå fast att jag vill ha tvåstatslösning med en palestinsk demokratisk stat sida vid sida med det demokratiska Israel, men inte på ruinen av staten Israel. Därför är det otroligt viktigt att ha ett starkt säkerhetsperspektiv så att båda stater kan leva i fred sida vid sida.
Som det har betonats i debatten är det viktigt att vi ska ha en konstruktiv dialog, att vi ska ha påtryckningar och att vi ska jobba med olika former av samarbeten för att se till att båda parter sätter sig vid förhandlingsbordet igen.
Hur konstruktivt var det då att den rödgröna regeringen för bara några veckor sedan röstade för och stödde den Unesco-resolution som både ifrågasatte kristendomens historiska koppling till Tempelberget och suddade ut judendomens existens på denna mest heliga plats för många judar världen över?
Detta ärende bereddes av utbildningsminister Gustav Fridolin för att det låg på Utbildningsdepartementet, men regeringen stod såklart bakom beslutet. Var det konstruktivt att ägna sig åt historierevisionism av grov art? Var det konstruktivt att se till att fredsprocessen fick sig ännu ett rejält hack?
Unescos chef Irina Bokova sa ju till och med att hon tog starkt avstånd från detta beslut och var mycket kritisk. Var detta konstruktivt för fredsprocessen mellan israeler och palestinier?
Birgitta Ohlsson (L):
Efter att i 13 år ha varit tämligen ensam i denna riksdag och kammare om att uppmärksamma Somalilands öde tycker jag att det är bra att det nu finns fler politiker och partier som gör det. Nyligen arrangerades ett seminarium här i Sveriges riksdag av den moderata riksdagsledamoten Amir Adan, och där tog vi bland annat upp att vi kanske borde ordna en tvärpolitisk studieresa med flera olika partier för att se till att fler upptäcker denna oas av demokrati.
Som jag nämnde tidigare besökte jag landet första gången 2003, då jag var valobservatör i det första presidentvalet, som internationellt bedömdes ha en mycket hög nivå. Jag återvände också till landet 2006. Under tiden därefter har Liberalerna som enda svenskt parti varit med och försökt stötta demokratin väldigt konkret och praktiskt. De första kvinnorna som blev invalda i det somaliländska parlamentet var faktiskt de som bland annat jag varit med och tränat.
Även om Somaliland inte är en erkänd nation tog jag också som EU-minister alltid emot somaliländska ministrar och representanter när de besökte Sverige. Jag tror att man ska vara medveten om en sak. Jag är själv väldigt för att Somaliland ska få sin hett efterlängtade frihet, men det är inte en resa som kommer att gå över en natt utan ett politiskt perspektiv som måste byggas upp.
Jag vill också betona att det finns många andra politiska frågor som har varit uppe i denna debatt och som vi liberaler kan hålla med om. Ibland finns det inte ens motioner på de fälten; ibland täcker man inte allting. Det vi har gjort är dock att lägga in ett tydligt särskilt yttrande: Om Somaliland ska kunna bli en erkänd nation, vilket jag tror kommer att ske i framtiden, måste man ha en politisk strategi och en väg framåt. Det handlar inte bara om att utropa en nation över en natt.
Häromåret gick den rödgröna regeringen ut med att Palestina skulle erkännas och bli självständigt. Man trodde att många länder i Europa skulle följa efter, men inte ens socialdemokratiska regeringar i Europa har gjort det. Det är den tanken jag tror att man måste få med sig.
Birgitta Ohlsson (L):
Det finns alltid en politisk verklighet vi måste ta hänsyn till i vår dagliga gärning; det kan jag koppla tillbaka till inte minst utifrån mina fem år som minister. Många av oss är ju passionerade vänner av att också det västsahariska folket ska få sin frihet och självständighet i framtiden. Det kommer inte att hända genom att enskilda länder utropar deras självständighet, utan det kommer att hända genom att man får ett FN-spår på gång igen - och framför allt genom att man ser till att det västsahariska folket får folkomrösta om sin framtid.
Det måste vi stärka väldigt snabbt. Om man nu önskar att Somaliland ska bli erkänt och självständigt, vilket jag tror att vi gör båda två, bör vi som första steg se till att den rödgröna regeringen häver reserekommendationerna. Städer som Hargeisa och Berbera är mycket trygga; amerikanska UD utsåg huvudstaden Hargeisa till Afrikas tryggaste huvudstad för några år sedan.
Det är fullständigt horribelt och orättvist att dessa städer ändå drabbas av samma hårda krav som resten av Somalia när UD utfärdar reserekommendationer. Jag är djupt besviken på Margot Wallström och UD över att man, när jag har tryckt på, inte har velat lätta på dessa reserekommendationer. Det gör att svenska och europeiska företag inte vill komma dit och investera. Vi liberaler har också tydligt drivit att Sverige bör upprätta ett statligt biståndskontor på plats i Hargeisa.
Det finns flera länder som har detta uppe, och det skulle vara en tydlig markering på vägen mot ett erkännande. En fråga jag lämnade in till biståndsministern nyligen handlade om att Sverige, som är en av de största biståndsgivarna till Somalia, i sitt bistånd faktiskt borde trycka på för att Somalia ska ta hänsyn till den goda demokratiska processen i Somaliland - och inte sabotera den, som man väldigt ofta gör. Vi borde alltså villkora och trycka på mycket tydligare.
Det är konkret politik som går i rätt riktning, det vill säga mot ett erkännande i framtiden.
Birgitta Ohlsson (L):
Som Hans Linde mycket väl vet var Liberalerna betydligt snabbare än hans eget parti, Vänsterpartiet, med att kräva ett demokratikriterium. Om det är några partier som ska hyllas och hedras i den frågan är det Miljöpartiet och Liberalerna som var väldigt skarpa när den debatten pågick. Då var ni inte på vår sida, Hans Linde. Det är fullkomligt självklart för oss liberaler att vi inte ska sälja vapen till krigförande diktaturer. Vi har aldrig påstått något annat.
Men vi tycker att vår svenska nation bör höja vår röst tydligt, liksom andra västerländska moderna demokratier gör. Exempel på det är Frankrike, Tyskland, Storbritannien och andra som är mycket mer militärt aktiva när det gäller att bekämpa de islamistiska terroristerna på plats. Hans Linde och jag är liksom våra respektive partier, Liberalerna och Vänsterpartiet, väldigt engagerade i Kurdistans framtid.
Vi tycker att det är viktigt att kurderna ska kunna få ett större erkännande i framtiden och också självständighet. Vilka är det då som står vid fronten i dag? Vilka är det som befriar de yazidiska nioåriga småflickorna som säljs som sexslavar i detta nu? Vilka är det som står vid fronten och tar det modigaste, starkaste ansvaret? Jo, det är våra kurdiska vänner. De tar den kampen mot de islamistiska förtryckarna. Strategisk export-kontroll 2015 - krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden Att Sverige då skulle vända dessa grupper ryggen tycker jag är totalt fel.
Jag håller med om att det ofta kan vara en målkonflikt; det ska man absolut vara tydlig med. I krig finns det inga enkla situationer över huvud taget. Man ska ta diskussionerna om detta på absolut största allvar. Men jag håller inte med om den svenska politiska hållningen, att vi alltid ska sitta på läktaren och försvara utsatta människor med bistånd och vara aktiva i det humanitära stödet men aldrig finnas på plats.
Om Hans Lindes parti skulle få bestämma ännu mer i denna riksdag och denna kammare skulle Sverige sitta totalt passivt hela tiden och inte finnas med i de situationer där kriget finns och människor slaktas dagligen. Vi säger absolut tydligt nej till att sälja vapen till diktaturer.
Birgitta Ohlsson (L):
Jag tycker att det som Vänsterpartiet har gjort är behjärtansvärt och viktigt. Vi stöder också självklart att det svenska biståndet bör öka när det gäller exempelvis minröjning och ett mycket starkare civilt stöd. Men för oss räcker inte det. Självklart tycker vi inte att man ska stödja grupper som är terrorstämplade - där skiljer vi oss från Vänsterpartiet. Men vi tycker att det finns en väldigt bra grund om man exempelvis går via KRG och också att man ska titta på det system som vi redan har byggt upp.
Sverige har ju skickat officerare till Irak för att utbilda militära styrkor. Som många andra personer som utgör delar av den stora koalitionen mot Daish eller IS tror vi att det också går att militärt ge stöd genom den, att det skulle vara den rätta och riktiga strukturen. Jag vill återkomma till det som jag tänkte säga i min första replik. Liksom Hans Linde lovar jag att fortsätta att vara med och jaga den nuvarande rödgröna regeringen i fråga om situationen i Saudiarabien.
Vi har väntat väldigt länge för att över huvud taget få ett demokratikriterium. Ibland brukar jag säga att det är för mycket S&M i svensk politik, och det har det verkligen varit i den här frågan. De två stora partierna har blockerat en skarp politik som innehåller ett demokratikriterium. Strategisk export-kontroll 2015 - krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden Vi röstar också självklart för den resolution som Hans Linde hänvisade till i Europaparlamentet. Den striden måste vi absolut fortsätta att föra.
Det är fullkomligt ohållbart med ett demokratikriterium - hur lång tid den än tar innan det kommer på plats - där det blir en dubbelmoral.
Birgitta Ohlsson (L):
Jag vill liksom föregående talare verkligen betona vikten av att vi får denna lagstiftning på plats. Det känns lite som att det dröjer. Det är klart att lagstiftningar måste gås igenom och tas fram på ett mycket seriöst sätt. Men vi kan konstatera att vi redan för två år sedan var väldigt eniga på den här fronten.
Frågan har masserats i 10, 15 och nästan 20 år där parti efter parti successivt har blivit för ett demokratikriterium som Liberalerna och Miljöpartiet tog ställning för mycket tidigt. Strategisk export-kontroll 2015 - krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden Nu sa Krister Örnfjäder här att vi ska få en lagstiftning under första halvan av 2017. Jag vill följa upp det som Hans Linde, Sofia Damm och andra lyfte fram tidigare.
Det är frågan om ett vapenembargo mot väldigt tydliga diktaturer som Saudiarabien. Kan du redan nu försäkra oss att det kommer att finnas tydligt så att vi inte ska få dessa så kallade luckor som fanns i det förslag som lades fram? Det är min första fråga. Min andra fråga gäller en problematik som finns i det förslag som har lagts fram.
Det handlar om att skärpningen av krigsmateriellagen kan påverka exempelvis det stora globala ansvar som demokratier som USA tar i dag. Det är ett land som är involverat i konflikter på väldigt många olika sätt därför att det tar ett ansvar när resten av världen sviker i kampen mot diktaturer, folkmord och annat. Där undrar jag hur du ser på konfliktsituationen. Man hänvisar till att man inte ska kunna sälja vapen i situationer där vi har konflikter eller konfliktrisker.
Jag anser att det riskerar att undergräva demokratikriteriet i sig.
Birgitta Ohlsson (L):
Det är väldigt bra att Sverige är på plats och militärt utbildar peshmerga. Det är jag glad över att vi har funnit en stor enighet om i denna kammare. Men vi liberaler vill mer. Vi tycker att Sverige borde kunna göra mer insatser som exempelvis Tyskland, Storbritannien, Frankrike, USA och andra gjort. Vi kan inte bara sitta på sidlinjen utan vi måste också vara lite mer aktiva.
När det avslutningsvis gäller demokratikriteriet kommer vi att vara många i denna kommare från olika partier på såväl högerkanten som vänsterkanten och mitten som kommer att följa frågan oerhört nära. Det är väldigt viktigt när vi har fått en enighet om att införa ett demokratikriterium vad gäller vapenexporten efter en så lång kamp, i så många år och med så många aktörer inte minst från civilsamhället, Svenska Freds, Amnesty och andra som har kämpat oerhört hårt.
Då är det viktigt att demokratikriteriet inte blir ohållbart, otydligt eller oskarpt. Det måste vara ett riktigt demokratikriterium som betyder någonting.
Birgitta Ohlsson (L):
Jag vill bara först konstatera att Liberalerna ligger 100 miljoner kronor per år över regeringens budget, till skillnad från exempelvis regeringens stödparti Vänsterpartiet. Där har vi i alla fall valt att prioritera att ha en större generositet. Olof Palme sa någon gång att politik är att vilja. Men politik är ju också att välja. Där har vi valt något annorlunda.
Vi har - i den svåraste av svåra tider som världen upplever just nu, i en värld med 60 miljoner människor på flykt, i en värld där 85 procent av flyktingarna befinner sig i de allra fattigaste länderna - valt att lägga mer pengar än till exempel Vänsterpartiet och den rödgröna regeringen på UNHCR, det viktiga flyktingarbetet, som jag och Hans Linde såg på plats bland annat i flyktinglägret i jordanska Azraq förra veckan.
När det gäller situationen för flyktingar - inte minst det arbete som Jordanien, Libanon och Turkiet gör - tror vi också att vi i kommande budget kommer att behöva prioritera detta ännu mer. Jag tror också att vi kommer att behöva ge inte minst Libanon och Jordanien ett liknande stöd som Turkiet har fått för att backa upp ännu mer. I denna svåra situation har vi valt att prioritera inte bara att öka stödet till UNHCR i vår budget.
Vi har också valt att satsa på demokrati och mänskliga rättigheter. Det är det jag talade om i mitt anförande: hbtq-personers rättigheter, kvinnors rättigheter. Vi har valt att sätta det framför, att inte lägga lika mycket pengar på Gröna klimatfonden och miljön. Som sagt: Politik är att vilja, men det är också att välja. Vi har valt lite annorlunda än regeringen.
Birgitta Ohlsson (L):
Om Hans Linde motsatte sig en biståndsbudget där det var avräkningar av stor karaktär skulle väl Vänsterpartiet inte över huvud taget vara med och stötta regeringens budget. Det hade också varit ett val, om man till hundra procent vill stå upp för en annan linje. Men det valet har ni inte gjort, kan jag bara krasst konstatera. Jag är glad över att Hans Linde inledde sitt anförande med att prata om Burkina Faso. Det är glädjande att demokratin når också länder som har levt under stort förtryck under många års tid.
Men då är det också ganska intressant att Vänsterpartiet inte har varit med om att återställa det höga demokratistöd som faktiskt fanns i Alliansens budgetar tidigare. Den miljard som vi öronmärkte och som regeringen har minskat är inte med på det sättet. Det beklagar jag. När det gäller stödet för demokrati, mänskliga rättigheter, rättsstatsbyggande och annat tror jag också att det måste vara lika långsiktigt som miljösatsningar.
Vi har i denna budget gjort ett val att sätta flyktingarna i fokus och att sätta demokrati, fria val med mera i centrum. Det var vårt val denna gång. Det tvingades vi göra på grund av den utsatta situation som är just nu.
Birgitta Ohlsson (L):
Med all respekt tillhör jag ett parti som var det första partiet i Västeuropa som krävde en tvåstatslösning mellan Israel och Palestina, inte minst genom den dåvarande partiledaren Per Ahlmark. Jag tror att han är en av Sveriges mest kända politiker när det gäller att stå upp för Israels rätt till demokrati. Vi tycker att det är självklart med en tvåstatslösning - en israelisk stat och en palestinsk stat sida vid sida. Men det ska inte vara en palestinsk stat på ruinerna av staten Israel.
Det finns inte något parti här - allra minst Liberalerna - som du, Julia Kronlid, kan anklaga för att inte stå upp för Israels rätt att existera. Vi har också under de år sedan 2002 då jag har suttit i riksdagen, men även under flera decennier tidigare, påpekat de avarter som finns i fråga om stödet till den palestinska myndigheten och den antisemitism som detta ofta genomsyras av. Där måste man vara glasklar och tydlig. Det kan du följa, inte minst om du har följt de interpellationsdebatter som vi har haft i kammaren på sistone. Där har vi en mycket tydlig politik.
Men detta innebär inte att man ska vända det palestinska folket ryggen. Skulle Sverige dra tillbaka sitt stöd exempelvis till länder som Jordanien, Libanon och andra länder, som sedan decennier tillbaka har tagit ett stort ansvar för att ta emot palestinska flyktingar, tror jag att vi skulle få bevittna en enormt stor mänsklig katastrof. Tvärtom måste man jobba vidare.
Jag skulle också önska, med adressering även till den rödgröna regeringen, att de människorättsaktivister som finns exempelvis i Gaza och som vågar stå emot Hamas islamistiska terrorvälde skulle få ett mycket större öronmärkt stöd. Där måste vi hitta tydligare politiska lösningar. Men jag delar inte den bild som Julia Kronlid försöker att måla upp här.
Vårt stöd till staten Israel, som en liberal och öppen demokrati, är mycket viktigt. Men det behöver inte ställas mot en tvåstatslösning eller mot att stötta de goda krafter som ändå finns på den andra sidan.
Birgitta Ohlsson (L):
Liberalerna för en konkret politik - det gjorde vi även när vi satt i alliansregeringen under flera års tid - som tydliga försvarare av staten Israels rätt att existera som en skarp demokrati. Jag vill också påminna om att den rödgröna regeringen för ungefär ett år sedan erkände staten Palestina. Det var vi också av flera skäl mycket skeptiska till. Ett var att vi tyckte att det var ett förhastat beslut.
Ett av de tyngsta kraven där handlade förstås om att det den 26 januari 2016 är tio år sedan som det palestinska folket fick rösta i val. Vi tycker gott att man hade behövt kräva nya demokratiska och rättvisa val, enligt internationella observatörer, innan man skulle gå vidare med denna process. Det var en skarp och tydlig markering där vi, skulle jag vilja säga, var det parti i Sveriges riksdag som var mest vokalt och mest tydligt på den fronten.
Också under de år som vi satt i alliansregeringen och därefter har vi varit tydliga med att man ska ställa krav när det gäller biståndet till Palestina, på samma sätt som man gör mot någon annan regering eller organisation. Det måste vara ett mycket tydligt budskap på den fronten. Avslutningsvis skulle jag kortfattat vilja nämna en annan sak. Jag noterade att Julia Kronlid i sitt anförande talade om en nollvision när det gäller flyktingar.
Det tror jag att vi alla skulle vilja skriva under på. Men vad jag förstår menade du, Julia Kronlid, en nollvision vad gäller flyktingar i vår del av världen. Det är ungefär som att säga att vi i morgon ska avveckla alla krig, tro att Asads oljefatsbomber upphör och att alla människor kan hjälpas i närregionen. Så är ju inte fallet. Det som samlar övriga sju partier i denna riksdag är att vi inte tror att det handlar om att det ena utesluter det andra.
Vi tror att man kan hjälpa på plats på ett tydligt sätt och att man kan stötta länder som Turkiet, Jordanien och Libanon och FN-organisationer. Men vi tycker också att det är viktigt att man tar ett stort ansvar också på hemmaplan. Det är det som skiljer de övriga sju partierna från Sverigedemokraterna. Vi andra tror att en anständig flyktingpolitik också handlar om att faktiskt ta ansvar på hemmaplan.
Birgitta Ohlsson (L):
Jag vill ställa en fråga till Kenneth G Forslund i hans egenskap av ledamot för det största regeringsbärande partiet. Jag kommer senare att ställa samma fråga till biståndsminister Isabella Lövin. Det har kommit till min kännedom att regeringen ska presentera sin Syrienstrategi nu på torsdag, och det gläder mig.
Det här är en av vår tids absolut största utmaningar, och vi behöver en långsiktig politik på denna front. Kriget har pågått i snart fem års tid. Av Syriens 22 miljoner invånare är hälften flyktingar antingen i sitt eget land eller utanför. Vi vet att 85 procent av flyktingarna befinner sig i närområdet. Antalet döda är över 200 000.
Det har kommit till min kännedom att regeringen i denna satsning aviserar att pengar kommer att gå direkt till Asadadministrationen utan ett tydligt FN-filter eller ett filter via exempelvis civilsamhällesorganisationer eller humanitära organisationer. Måhända är detta bara ett rykte, men det har presenterats så för mig av UD-personal på plats i regionen och av olika FN-organ som verkar där.
För mig som liberal låter det mycket märkligt och politiskt skrämmande att denna aktör, som är en av de största massmördarna i denna region, ska få ta del av pengar långsiktigt. Dessa pengar skulle också kunna användas på ett mycket cyniskt sätt genom att de delar av landet som inte står på militärdiktaturen Asads sida inte får ta del av pengarna.
Vad är din reflektion, Kenneth G Forslund? Har du hört något om det, och vad tycker du i så fall?
Birgitta Ohlsson (L):
Jag tror att vi alla drömmer om den dag då militärdiktatorn Asad ställs inför den internationella brottmålsdomstolen i Haag för att sona de brott som begåtts av honom själv och tidigare också hans far, som torterade stora delar av den syriska befolkningen under många år. Asad är synnerligen delaktig i ett vidrigt krig med angrepp på civilbefolkningen.
Jag vill ställa en fråga, som måhända är en hypotetisk principfråga: Tycker Kenneth G Forslund att svenska biståndspengar, om så skulle vara fallet, kan gå direkt till Asadadministrationen utan ett filter som FN, humanitära organisationer eller civilsamhällets organisationer?