KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Borg (M):
Den ekonomiska utvecklingen i kommunerna präglas nu av att skatteintäkterna enligt SKL ökar med 11 miljarder respektive 33 miljarder de kommande åren. Sysselsättningen stiger med lite över 20 000, och utgifterna för kommunal verksamhet ökar med 40 miljarder. Det är ett uttryck för att vi har kunnat prioritera den kommunala verksamheten, fört en aktiv stabiliseringspolitik och har en aktiv politik som gör att sysselsättningen gradvis ökar.
Monica Green talar om omställningsförsäkringar. Det är det vi är för: omställningsförsäkringar. Det är det som bekymrar mig. A-kassa ska vi ha. Sjukförsäkring ska vi ha. Förtidspension ska vi ha. I största möjliga utsträckning ska de vara omställningsförsäkringar, ett stöd för människor för att komma tillbaka till arbetsmarknaden.
Det är därför jag tycker att det är så märkligt att Socialdemokraterna har som sin tyngsta prioritering att förvandla dem till bidragssystem, att ta bort kontrollerna, höja ersättningarna och ta bort spärrarna. Det är det som är det rödgröna alternativet, att vräka ut pengar över de olika transfereringssystemen. Det är inte kommunsektorn som är prioriteringen. KI hänvisas det till. De säger 13 1⁄2 miljard.
De rödgröna tillför 6, eftersom vi talar om ett år, 2011, då det är 6 miljarder. Det ska ställas mot de 16-17 miljarderna. Jag kan naturligtvis lägga ihop de 16-17 miljarderna år för år. Lägger vi ihop dem nästa mandatperiod talar vi om i runda slängar över 60 miljarder, om vi ska ackumulera siffrorna. Men det är det som är prioriteringen. Hur får de fattigare det bättre av höjda bensinskatter?
Hur får de som har trånga ekonomiska villkor det bättre av att priserna stiger på grund av kilometerskatten? Hur får de det bättre för att lärare och SKTF:are får höjd skatt? Det är en väldigt märklig fördelningspolitik, där fattiga människor ska få betala höjda priser. Sedan ska man säga att detta är en förbättring.
Anders Borg (M):
Monica Green har i två separata interpellationer frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att genomförda skattesänkningar ska få avsedd effekt för fler jobb. Regeringens övergripande mål är att minska utanförskapet och få fler i arbete. Ska Sverige kunna möta de långsiktiga utmaningar som väntar med en åldrande befolkning krävs det varaktigt ökad sysselsättning. En politik som gör det mer lönsamt att arbeta är avgörande för att öka den varaktiga sysselsättningsnivån.
För att stimulera arbetsutbudet har regeringen infört ett jobbskatteavdrag som innebär att nästan alla heltidsarbetande har fått minst 1 000 kronor mer i månaden efter skatt. Utan regeringens politik hade arbetslösheten i dag varit högre och sysselsättningen lägre. För regeringen och andra bedömare är det av vikt att följa upp om genomförda reformer får avsedd effekt. Men det är inte rimligt att, som Monica Green gör, dra slutsatser om jobbskatteavdraget enbart på basis av hur sysselsättningen har utvecklats under det senaste året.
En utvärdering måste kunna särskilja effekterna av jobbskatteavdraget från andra faktorer, till exempel den globala ekonomiska krisen, som också påverkar sysselsättningen. Ett annat grundläggande krav är att tillräckligt med tid ska ha förflutit så att politiken kan antas ha fått fullt genomslag. Kunskapen om hur snabbt effekterna av jobbskatteavdraget realiseras är ofullständig, men det kan röra sig om ett antal år. Huvuddelen av den sysselsättningsökning som följer av det ökade arbetsutbudet väntas komma när arbetskraftsefterfrågan åter tagit fart.
I väntan på att en fullständig utvärdering kan genomföras ligger regeringens bedömning av jobbskatteavdragets effekter fast. Bedömningen baseras på en stor och väletablerad forskningslitteratur kring reformer av liknande slag. De inkomstskattereformer som regeringen har genomfört förväntas på sikt öka sysselsättningen med ca 70 000 personer. Denna summa ligger väl i linje med vad andra bedömare, till exempel LO, Finanspolitiska rådet, Konjunkturinstitutet, SNS och IFAU, har kommit fram till.
Även internationella bedömare såsom OECD och IMF välkomnar regeringens skattereformer.
Anders Borg (M):
Monica Green har frågat mig vad finansministern avser att göra för att minska inkomstklyftorna. Regeringens huvudfokus har sedan den tillträde 2006 varit att minska utanförskapet och återupprätta full sysselsättning. När fler arbetar och färre försörjer sig på sociala ersättningar minskar inkomstskillnaderna i samhället gradvis. Den långsiktigt bästa fördelningspolitiken är därför att få fler i arbete. Under mandatperioden har flera viktiga steg tagits för att långsiktigt förbättra sysselsättningsgraden.
Drivkrafterna till arbete har blivit starkare, arbetsmarknads- och utbildningspolitiken har reformerats, och vägarna tillbaka från sjukskrivning till arbete har blivit fler och bredare. Kostnaderna för att anställa personal har sänkts, och det har blivit enklare och mer lönsamt att starta och driva företag. Den internationella lågkonjunkturen i finanskrisens spår har inneburit en kraftig ökning av arbetslösheten. Sverige har dock klarat sig bättre än många andra länder.
Aktiva insatser för jobben och välfärden tillsammans med ett ansvarstagande för de offentliga finanserna har varit viktiga ingredienser i regeringens politik för att överbrygga krisen. Fördelningspolitiken har hela tiden varit i fokus. Det är viktigt att de som drabbas hårdare än andra också ska få ta del av förbättringarna när utvecklingen vänder. I vårpropositionen har därför åtgärder riktats mot de grupper som står längst från arbetsmarknaden och för att motverka en utslagning av ungdomar och äldre arbetskraft. Andra grupper som har drabbats hårt av krisen är pensionärer och barnfamiljer.
Regeringen har därför föreslagit en höjning av flerbarnstillägget och en förstärkning av grundavdraget för pensionärer. I budgetpropositionen i höstas genomfördes dessutom en höjning av bostadstillägget för personer med sjuk- och aktivitetsersättning. Därmed hålls inkomstfördelningen samman, och de långsiktiga förutsättningarna för hög sysselsättning och stark tillväxt förbättras.
Anders Borg (M):
Jag vill särskilt tacka Monica Green för att hon nämner Grekland. Det har naturligtvis skett missgrepp även av regeringar styrda av partier till höger om mittlinjen. Det är ändå häpnadsväckande att Grekland läggs till en lista av Spanien, Portugal och Storbritannien. Det är de stora. Det var de som Mona Sahlin tog upp på scenen i London och varnade för att det är dåliga offentliga finanser i Sverige.
Hon stod där med Papandreou, Brown och Zapatero och varnade för offentliga finanser i Sverige. Världens marknader står i brand på grund av den politik som de personer som stod på scenen har fört. Hur ser det ut i de länder som styrs av mina partivänner - Danmark, Finland, Sverige, Holland, Tyskland och Frankrike? Där har arbetslösheten inte ökat så mycket som man har väntat sig.
Där har man dämpat krisen med hjälp av ordning och försiktighet, med ansvar och långsiktighet. Man har värnat offentliga finanser. Man har inte lyssnat på för-lite-och-för-sent-propaganda. Sedan var det frågan om fördelning. Det slående är att dessa länder, Spanien, Storbritannien, Grekland, i många fall är de som har sämst fördelning. Det vi kan vara helt säkra på är att de nu ska göra ett saneringsarbete.
Då kommer fördelningseffekterna att bli ännu värre. Fördelning har vi alltid i politiken. Det är därför vi ska analysera åtgärderna. Det var fråga om kilometerskatten. Låt mig i stället ta upp bensinskatten. Vi vet alla hur fördelningseffekterna av bensinskatt ser ut. Det är väl därför ni går i förstamajtågen och demonstrerar för höjd bensinskatt. Det är väl det ni gör. Det är ert viktigaste krav. Då berättar ni väl att kompensationen för reseavdragen täcker en av fyra resor?
Då berättar ni väl att vi som bor på landsbygden är mest beroende av bil? Då berättar ni väl att det är på dem med låga inkomster som tyngden väger mest? Då berättar ni väl att inflation slår mot dem som har det sämst i samhället? : Vi vågar i alla fall berätta.)
Anders Borg (M):
Lennart Axelsson har frågat mig om inriktningen på skattepolitiken och hur eventuella framtida skattesänkningar ska finansieras. Till att börja med vill jag poängtera vikten av att ha starka offentliga finanser. Sverige är ett av få länder där statskuldens andel av bnp sjunker - detta trots att vi har gått igenom den kanske värsta finansiella krisen någonsin. Samtidigt har vi kunnat sänka skatterna för vanliga låg- och medelinkomsttagare med över tusen kronor i månaden.
Regeringens politik syftar till att få fler i arbete. Fler människor i arbete är en förutsättning för fortsatta sunda offentliga finanser och en stark svensk ekonomi med en välfärd som håller hög kvalitet. Jobbskatteavdraget är det mest verkningsfulla medlet för att uppfylla det centrala målet med regeringens ekonomiska politik, nämligen att öka den varaktiga sysselsättningen och bryta utanförskapet. Den finansiella krisen har bidragit till en ökad arbetslöshet. Den trenden verkar nu vara bruten, och prognoserna pekar på att arbetslösheten framöver kommer att minska.
Det råder samsyn mellan flera externa bedömare, som Konjunkturinstitutet och Riksrevisionen, om att jobbskatteavdraget är och har varit ett effektivt medel för att öka arbetsutbudet och den varaktiga sysselsättningen men att de stora effekterna syns först på längre sikt. Under återhämtningen bidrar dock jobbskatteavdraget till en snabbare och större sysselsättningsökning. Fler människor i arbete, och att fler människor arbetar heltid, är en förutsättning för att kunna säkra den gemensamma välfärden på lång sikt.
Jag kommer därför även i framtiden att vara beredd att säkerställa att skattepolitiken på bästa möjliga sätt främjar en ökad sysselsättning. Eventuella framtida skatteförändringar ska även i fortsättningen göras i den mån ekonomin och de offentliga finanserna tillåter det.
Anders Borg (M):
Här beskrivs Sverige som misslyckat. Det gäller det Sverige som har starkast offentliga finanser, lägre arbetslöshet än EU och euroområdet, det Sverige där vi har kunnat föra en kraftfull och snabb krispolitik enligt EU-kommissionen. Vi har säkrat välfärden i kommunerna och bekämpat arbetslösheten.
Jag antar att det ska jämföras med den lyckade politiken i Spanien med 18 procents arbetslöshet, med Grekland - ett samhälle som slits sönder -, med Storbritannien med 13-14 procents underskott och med Portugal där det ena åtstramningspaketet följs av det andra. Det är väl det som är måttet på framgång. Diskussionen om skattepolitiken är intressant.
Såvitt jag kan förstå lämnade Lennart Axelsson in den här interpellationen innan det rödgröna budgetalternativet kom. Den meddelar inte den avgörande informationen att man i princip accepterar huvuddelen av jobbskatteavdraget. Den reflekterar inte över att skiljelinjen går vid den stora kostnadsökningen, det vill säga ett bensinpris på 14-15 kronor som vi kommer att ha framöver.
Den reflekterar inte över de 600 000-800 000 som ett litet företag ska betala för att ungdomsarbetsgivaravgifterna höjs eller alla de RUT-företag som i praktiken möter sitt öde vid ett regeringsskifte. Den reflekterar inte över kilometerskatten som innebär att Scanias tunga lastbilar nu inte bara ska bära bördan av timmerstockar utan också av 150 000 i kilometerskatt.
De tre miljoner människor som Thomas Östros beskrev som ingen är de som sätter sig i bilen och åker till jobbet och förlorar på De rödgrönas politik. Det är naturligtvis en riskfylld väg som skulle skada sysselsättningen och undergräva förutsättningarna för en ansvarsfull ekonomisk politik. Det är en politik som följaktligen ska avvisas.
Anders Borg (M):
Lars Johansson har frågat mig om mitt mål för skattekvoten, det vill säga förhållandet mellan de totala skatteintäkterna och bruttonationalprodukten. Låt mig börja med att kommentera en del av de påståenden som föregår frågan. Det är helt korrekt att ett överskott i finansiellt sparande på 70 miljarder kronor har vänts till ett underskott på motsvarande belopp. Orsaken är att vi under de senaste två åren har upplevt den djupaste globala konjunkturnedgången sedan 1930-talet.
För att mildra krisens effekter har den svenska regeringen, liksom de flesta andra länder, bedrivit en expansiv finanspolitik. Kommuner och landsting har fått ökade statsbidrag, hushållen har fått sänkta skatter och vi har tidigarelagt investeringar. Det är dessa stimulanser som medför det tillfälliga underskott vi nu har. Trots att Sveriges offentliga finanser har försvagats under krisen är de fortfarande de starkaste i ett internationellt perspektiv.
Enligt de sammanställningar av offentliga finanser som OECD och kommissionen redovisat är Sverige ett av de länder som klarat krisen bäst. Till exempel har Sveriges konsoliderade bruttoskuld minskat från att regeringen tillträdde 2006 till i dag. Regeringen bedömer att Sveriges skattekvot kommer att uppgå till 46,2 procent av bnp 2010. När regeringen tillträdde 2006 uppgick skattekvoten till 49,1 procent av bnp.
Orsaken till att skattekvoten har minskat med nästan tre procentenheter är i huvudsak de skattesänkningar som regeringen har genomfört för att öka sysselsättningen och som främst riktats mot låg- och medelinkomsttagare. Sverige har internationellt sett en hög skattekvot. Enligt OECD var det 2007 bara Danmark som hade en högre skattekvot än vi. Genomsnittet för EU-länderna uppgick till knappt 40 procent av bnp. Internationella jämförelser av skattekvoter är dock svåra att göra eftersom skattesystemen ser olika ut i olika länder.
Regeringen har inget kvantitativt mål för skattekvotens nivå. Skattepolitiken inriktas i stället på förändringar i skatteuttaget som på bästa sätt kan bidra till en ökad sysselsättning och en hög och varaktig tillväxt. En väl utformad skattepolitik är central för att få stabila offentliga finanser och för att uppnå regeringens mål om fler i arbete och färre utanför arbetsmarknaden. Det är också grunden för att trygga välfärden i framtidens Sverige.
Anders Borg (M):
Detta är nog den interpellationsdebatt som jag har sett mest fram emot under min tid som statsråd och att få en möjlighet att diskutera skatter med Lars Johansson från Västsverige som har en facklig bakgrund. Det handlar om SKF och Volvo - tunga socialdemokratiska fackföreningar ute på företagen.
Det handlar om bilindustrin och lastbilarna. Hemmavid har jag mer Scania får jag erkänna, men det är inget fel på Volvo. Jag måste säga att frågan om skattekvoten inte är det som roar mig mest. Vi kan ha den ena eller den andra skattekvoten. Poängen är hur vi lägger ut skatterna, och det är det som vi måste diskutera.
Jag skulle gärna vilja höra hur Lars Johansson argumenterar för bensinskatten när han sitter och talar med de fackliga på SKF och Volvo. Ännu mer skulle jag vilja höra om ungdomsarbetsgivaravgifterna. Jag vet faktiskt inte hur många anställda SKF och Volvo har som är under 26 år. Låt oss anta att det är 1 000. Det blir 35 miljoner i höjd kostnad.
Den kompenseras med 54 000 i sänkning. 35 miljoner är mycket mer än 54 000 även för ett stort företag som Volvo eller SKF. Kronjuvelen i den nya socialdemokratiska skattepolitiken är den som jag allra helst vill höra Lars Johansson presentera, och det är kilometerskatten.
Den är ett slag mot Volvo och Scania. Dessa företag har byggt på vår skogsindustri genom de tunga lastbilarna som klarar av timret och som därför har kommit ut på världsmarknaderna. Man vet att den som klarar det europeiska motlutet upp över Alperna och ned i Sydeuropa är den starka Scaniamotorn och den starka Volvon som inte tappar farten, byggda för den svenska skogsindustrin.
Nu ska man lägga på en kilometerskatt. För dessa tunga bilar som går i långa transporter vet vi att det inte handlar om någon tusenlapp, 10 000 eller ens 50 000. Det handlar om 150 000 och kanske över 200 000 kronor i det första steget. När sedan nästa kompromiss kommer och kilometerskatten kommer upp till 1:60, 1:70 eller 2 kronor. Då blir det mer.
När det gäller skattepaketet är en mycket viktig diskussionsfråga, framför allt på Volvo Personvagnar och Saab i Trollhättan tror jag, förmånsbeskattningen. Den ska nu göras om. Nu ska den ändras så att vi inte ska köpa de dyra bilarna med utsläpp som Volvo och Saab producerar.
Jag antar att det ska vara en premie för att vi ska köpa lättare bilar som inte har så stora utsläpp och som har bättre miljöeffekter. Men vad tycker de anställda på Saab, som just har tagit sig ur kraschen, om detta och att man skapar osäkerhet om förmånsbeskattningen som spelar en så avgörande roll för Volvo Personvagnar och för Saab? Vi har diskuterat fordonsindustrin i flera år.
Jag har inte sett hur man har kunnat sätta ihop ett program som med en så kirurgisk precision skickar en torped rätt in i svensk fordonsindustri. Detta är ett vägval. Ska vi ha ett industriellt Sverige? Ska vi bygga lastbilar? Ska vi bygga personbilar? Ska vi vara i de tunga industrierna? Det handlar inte bara om Volvo utan även om SKF. Kullager används i bilar. Det handlar även om Sandvik.
Anders Borg (M):
Monica Green har frågat mig om jag avser att ta några initiativ till att förändra fastighetsbeskattningen för rum i studentkorridorer och för de dyraste villorna. Jag har besvarat frågan om fastighetsbeskattning för studentkorridorer i flera olika interpellations- och frågesvar, senast den 18 februari i ett svar på en fråga från Mikael Damberg. Som jag tidigare redogjort för beräknas fastighetsavgiften för bostäder i hyreshusenheter med utgångspunkt i antalet bostadslägenheter.
Definitionen av bostadslägenheter överensstämmer med den som finns i andra lagar som knyter an till definitionen av bostadslägenhet i jordabalken. Det ligger ett värde i att ha en enhetlig definition utan olika specialundantag. För många hus med studentbostäder kommer fastighetsavgiftens fasta belopp, som för 2010 är 1 277 kronor per bostadslägenhet, att överstiga 0,4 procent av taxeringsvärdet. För dessa hus blir i stället taxeringsvärdet styrande för fastighetsavgiftens storlek.
Studentbostäderna får därigenom del av den 2007 genomförda generella sänkningen av skattesatsen på bostäder i hyreshus till 0,4 procent av taxeringsvärdet. I nuläget har jag därför inte för avsikt att se över systemet med fastighetsavgift för studentbostäder. Som framgår av propositionen om kommunal fastighetsavgift kommer dock regeringen särskilt att följa frågan om behovet av att stimulera utbudet av studentbostäder. När det gäller villor har jag för närvarande inte för avsikt att föreslå några förändringar av fastighetsbeskattningen för dessa.
Anders Borg (M):
Nu ska vi inte överdriva betydelsen av den här frågan. Det är alltså 10-15 procent av studenterna som bor i så kallade studentrum. I årsredovisningen konstaterar vd:n för Göteborgs Studentbostäder att om man tog bort fastighetsavgiften skulle man kunna sänka hyrorna med 2 procent. 10 procent av studenterna skulle alltså få en förstärkning på 2 procent av sin bostadskostnad.
Vi skulle behöva göra om hela den grundläggande definitionen av hur vi ser på bostäder, ett mycket komplicerat lagstiftningsarbete, för att uppnå en hyressänkning på 2 procent för 10 procent av studenterna. Jag inser att Socialdemokraterna är varma vänner av krångel, men även för dem måste detta framstå som en osedvanligt krånglig väg att åstadkomma det man önskar. Det stora hotet mot studenterna är naturligtvis återgången till 70-talets marginalskatter.
Sverige har den kanske lägsta utbildningspremien av alla OECD-länder. Det lönar sig alldeles för dåligt att utbilda sig i det här landet. Nu har vi gjort en del för att underlätta det. Vi har sänkt skatter, infört jobbavdrag och höjt brytpunkter, vilket har underlättat. Det är viktigt, för det är när det lönar sig att utbilda sig som människor väljer att utbilda sig till de saker som efterfrågas i samhället. Det har de positiva effekterna.
En återgång till 63 procents marginalskatt kan inte kompenseras med att man sänker hyran med 2 procent för 10 procent av studenterna. Det som är det avgörande hotet mot människor som skaffar sig en högre utbildning är att De rödgröna vill återinföra 70-talets marginalskatter. Monica Green säger att man inte vill höja skatten för vanligt folk. Det är ett mycket märkligt konstaterande från en person som företräder ett parti som vill höja skatten för tre miljoner löntagare.
Praktiskt taget alla löntagare i Sverige får höjd skatt via det rödgröna alternativet. Det som är viktigt för studenterna är att vi höjer kvaliteten på utbildningen, att vi satsar på forskning och att vi säkrar att de som går ut universitet och högskolor får bra arbeten och inte får betala alla sina inkomster i skatt. Det är därför det är så glädjande att vår politik gradvis får genomslag.
Vi ser hur sysselsättningen utvecklas starkare än vi har räknat med, hur tillväxten i Sverige kommer tillbaka starkare än i andra europeiska länder och hur de offentliga finanserna utvecklas bättre än vad vi trott. Det är naturligtvis detta som är glädjande. Det skapar förutsättningar för studenter och andra svenskar att komma i arbete och komma tillbaka till full sysselsättning.
Det är Monica Greens 63-procentiga straffskatt på utbildning som är hotet mot studenterna, tillväxten, återhämtningen, jobben och de offentliga finanserna. Om vi bara kan slippa en rödgrön regering har Sverige väldigt goda förutsättningar för att trygga både välfärd och sammanhållning och för den delen även god tillväxt.
Anders Borg (M):
Vad frågan gäller är om vi ska göra om hela lagstiftningen kring hyresfastigheter och inleda en mycket komplicerad process för att lyckas sänka hyrorna med 2 procent. Enligt Göteborgs Studentbostäder handlar det om en genomsnittlig fastighetsavgift per lägenhet på 106 kronor i månaden. Det är den divisionen vi talar om. För 10 procent av studenterna ska vi sänka hyran med 2 procent. Det är naturligtvis en mycket märklig väg att krångla till svensk skattelagstiftning.
Men som sagt är det naturligtvis ingen hemlighet att ett kärnmål för Socialdemokraterna är att krångla till skattelagstiftningen. Det är och förblir så att det skadligaste vi kan göra för högre utbildning är att återinföra 70-talets marginalskatter. En 63-procentig marginalskatt är djupt skadlig för Sverige, djupt skadlig för utbildning och djupt skadlig för utbildningspremier.
Det är klart att vi ska vara glada när det går bra för Sverige, när tillväxten är den högsta i Europa och sysselsättningen stabiliseras redan i början av året, trots att vi räknat med att den skulle sjunka. Den ligger 125 000 högre än den gjorde i april 2006. Det måste vi vara glada för. Vi är aldrig nöjda. Det är väl klart att vi ska bekämpa massarbetslösheten.
Det är väl klart att vi ska ta steg för steg tillbaka i riktning mot full sysselsättning. Det är en huvuduppgift. Det är därför det är så farligt med den politik som De rödgröna föreslår, med kraftiga skattehöjningar för ungdomar, kraftiga skattehöjningar för transportsektorn, kraftiga skattehöjningar för hushållen och kraftiga skattehöjningar på allt som gör att vi har tillväxt och utveckling i Sverige.
Det är därför, fru talman, vi behöver hålla fast vid en politik för full sysselsättning.