KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Persson (S):
Standarden i nätet på järnvägar och för den skull också vägar borde inte vara en överraskning för Catharina Elmsäter-Svärd. Moderaterna har regelmässigt gjort en annan prioritering när det gäller järnvägsinfrastruktur.
Jag går igenom vad Moderaterna har haft för politik sedan Socialdemokraterna återkom i regeringsställning 1994 fram till det år som de själva tog över regeringsmakten. Även under den tid som de var i opposition och kanske inte fullt ut behövde ta ansvar för sin politik lade de regelmässigt mindre resurser i miljardklass på järnväg.
Det stämmer väl överens med finansministerns uttalande 2007 om att vi har överinvesterat i infrastrukturen. Poängen med denna interpellation och med mina två tidigare om utbildning och bostadspolitik är att de hänger ihop. Moderaterna ser en väg som bärande för all ekonomisk politik.
Din företrädare här i interpellationsdebatten, arbetsmarknadsminister Hillevi Engström, sade i slutet av den långa debatten att människor går med glädje och väntar på det femte jobbskatteavdraget.
Jag tror att många människor som väntade på bussen, tunnelbanan och tåget i julas med glädje skulle ha avstått några hundralappar dessa månader för att faktiskt kunna komma till jobbet.
Det finns ett direkt förhållningssätt i er politik där ett tungt element är att beta av statsskulden. Det är er avsikt att få utrymme för ännu mer skattesänkningar. Sedan riktar ni skattesänkningarna till andra prioriterade grupper.
Slutsatsen och konsekvenserna av denna politik blir i förlängningen naturligtvis att vi inte har råd att satsa på det gemensamma. För samhället blir det ett förfärande utfall. Jag vill erinra om att de satsningar som du talar om i 500-miljardersklassen under tolv år är en mycket lång period.
Den dåvarande oppositionen orkade faktiskt lägga till 100 miljarder, huvudsakligen på järnvägar men också på vägar. Jag vågar påstå att det inte skulle vara så kallt under kommande vintrar för de många pendlarna om det hade varit en regering som hade haft en annan ambition och en annan politik för infrastrukturen.
Aldrig så retoriskt väl genomförda anföranden kommer till pass utan får ta stryk när ni lägger fram budgeten. Den helt korrekta beskrivningen som du gör - 11 1⁄2 miljard i samhällsekonomiska förluster - är ett steg i jobbskatteavdraget.
Jag tror att människor gärna hade avstått från någon hundralapp för att tunnelbana, järnväg och buss skulle fungera.
Peter Persson (S):
Det är naturligtvis korrekt att de tunga infrastrukturinvesteringarna i planering och genomförande har en tidsutdräkt.
Avsikten med den politik som Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet lade fram, med nya tunga investeringar i bland annat höghastighetsjärnvägar - som förlöjligats av moderata företrädare - var att avlasta det gamla nätet för att kunna möjliggöra ytterligare lokal och regional trafikering och inte minst föra in godstransporter.
Det var det som var själva poängen. Man ville av klimatskäl avlasta de gamla systemen mer på järnväg. Jag vill påstå att det inte bara handlar om den tunga infrastrukturen och investeringar, utan det är naturligtvis lönsamhetskraven på SJ som också har drivit fram den verkan som är och bristande anslag på Banverket. Att elektrifiera en växel tar inte 15 år.
Att ha någon som åker ut och fixar fel tar inte 15 år. Att ha någon som ser till att det finns information tar inte 15 år. För att SJ ska ha råd att hyra in sig i de varmgarage som faktiskt är uppförda men där man inte klarar att betala hyran krävs bara ett anslag omedelbart.
Vi socialdemokrater säger: Det är bättre att tågen går än att SJ uppfyller sina vinstkrav. Jag upprepar att det finns ett samband mellan moderat skattepolitik och att människor får vänta i snödrivor på vintern.
Peter Persson (S):
Tack, statsrådet, för svaret! Anledningen till att jag ställt tre interpellationer till Anders Borg om flaskhalsar i ekonomin är att jag anser att vi hanterar våra resurser på ett slösaktigt sätt. Vårt land går bra, men inte för alla.
Många har jobb, men 400 000 plågas av arbetslöshet. Klyftorna ökar, barnfattigdomen växer. I den stunden skulle vi kunnat utnyttja ekonomins hela kraft för att driva en politik skapande rättvisa.
Förra veckan debatterade jag en av flaskhalsarna i ekonomin, nämligen behovet av att utbilda människor till de arbeten som finns. I dag har Borg valt att utebli, och jag respekterar att bostadsministern i stället kommer.
Då handlar det om bostäder för att kunna flytta till de regioner som växer, att kunna etablera flera arbetstillfällen, att fler ska kunna studera på populära studieorter. Och jag vill säga att statsrådet Attefalls svar gör mig lika bekymrad som Borgs svar i förra veckan.
Den här regeringen tycks se bara en väg för all politik. Det enda man kan använda resurserna till är att sänka skatterna och skapa ytterligare ojämn och orättvis fördelning av samhällets resurser.
Man är oförmögen att se samhällets brister och använda tillgångarna till att bygga Sverige starkare. Det enda som Attefall säger är att man ska se över plan- och byggregler och att han är bekymrad. Denna lättsinnighet kommer också till uttryck i hans eget sätt att agera.
Jag läste i Metro den 11 april där bostadsministern säger: Ja, jag får ju bo i min riksdagslägenhet än så länge. Jag har tittat på en tvåa i Vasastan, men den var lite för dyr.
Det är inte alla ungdomar förunnat att kunna bo i riksdagslägenheter, och det är nog åtskilliga som har mindre inkomster än Attefall, som inte är i närheten av att kunna erövra en bostadsrätt var helst den finns i landet.
Till dem som har stora ekonomiska resurser är Attefall beredd att aktivt gå in med bidrag så att de kan använda cateringverksamhet - kocken som står och grillar eller någon som ansar häcken. Men vi socialdemokrater säger: Använd resurser, investeringsbidrag, för att kunna bygga hyresrätter. Då säger Attefall: Fult, fult, fel.
Men det är rätt, rätt, rätt att den rike höginkomsttagaren får ta emot bidrag för att göra vardagen enklare. Attefall, den regering du tillhör är ensidig och styrd av att orättvisa betecknas som rättvisa.
Peter Persson (S):
Om fru talmannen beviljar mig denna generositet tar jag gärna emot den, och jag kommer att fylla den med innehåll. Jag ska först kommentera ett påstående. I nästan alla debatter på skilda politikområden som jag har deltagit i här i kammaren säger regeringens företrädare när de blir trängda: Detta är ett 20-årigt problem. Så är det inte, Stefan Attefall.
Under den senaste socialdemokratiska regeringsperioden, 2003-2006, påbörjades över 127 000 bostäder. Under era år första mandatperioden gick byggandet rätt ned och stannade på knappa 90 000. Det är sanningen. Det var vad som hände med politiken.
När det sedan gäller den socialdemokratiska vårmotionen, som presenterades i går, är den en replik på er kompletterande proposition på det ekonomiska området. Den är just en kompletterande motion. Stefan Attefall vet ju att vår politik lade vi fram i den budgetmotion som kom i höstas, och vi kommer att lägga fram en ny.
Budgetmotionen innehöll två väldigt viktiga element för bostadspolitiken. För det första: Vi vill ha neutralitet mellan upplåtelseformerna. Man ska inte gynna ett slags upplåtelseform som ni gör med ägandet. Vi gör det också för det gemensamma, de allmännyttiga upplåtelseformerna, självfallet.
För det andra: Det måste till ett investeringsbidrag för att möjliggöra byggande av hyresrätter med hyror på sådana nivåer att människor kan efterfråga dem.
För det tredje: Reparation och tillbyggnad kan inte vara en angelägenhet bara för dem som äger utan en angelägenhet för hela bostadsbeståndet. Att satsa på detta också i den allmännyttiga hyresrätten är en självklarhet. Stefan Attefall visste att detta är socialdemokratisk politik, medan han själv saknar politik och bara för in marknadstänkande.
På det här området, på utbildningsområdet, på infrastrukturområdet har vi tre stora brister. Vi har brist på samhälleliga resurser. Det balanseras av mot att ni använder alla tillgängliga resurser till en enda sak, skattesänkningar.
Jag vill påstå att de skattesänkningarna är slösaktiga, för de ger oss inte förutsättningar att bygga landet starkare.
Det är ett oerhört resursslöseri med vår ekonomi och ett plågande av de 400 000 som är arbetslösa när vi inte utnyttjar den resursen just på grund av flaskhalsar när det gäller arbetsmarknadspolitik, utbildning och bostäder för att kunna bredda våra arbetsmarknadsregioner och möjligheterna att flytta.
Och det är precis så när det gäller infrastrukturen. Er politik, den enda vägens politik med skattesänkningar, cementerar arbetslösheten och låser fast den vid 400 000. Ni saknar ambitioner; ni har bara prat och skattesänkningar på er dagordning.
Peter Persson (S):
Jag repeterar: Regeringens brist på att ta ansvar för framtiden och investera i utbildning, infrastruktur och bostadsbyggande, som är det vi diskuterar i dag, leder till att vi inte får ned arbetslösheten. Regeringens enda politiska instinkt är att använda tillgängliga resurser till skattesänkningar. Det är slösaktigt.
Förutom att människor med regeringens bostadspolitik inte kan flytta dit där arbetena finns återuppstår nöden. Jag läste i Sydsvenskan den 14 april om stadsdelen Seved i Malmö: "Finnes: ett fuktskadat rum med plywoodkök. 34 kvadratmeter.
Kallhyra: 5 000 kronor i månaden." Vidare: "På Rosenlundsgatan ligger en villa där rum hyrs ut styckevis. Fuktfläckar täcker delar av innertaket. Andra delar har rasat in. En smal och trång trappa med flagnande puts leder ner till källaren. Där, längst in i ett mörkt prång, står ytterligare en säng.
Fyra personer betalar 1 500-3 200 kronor var i månaden, säger en hyresgäst." Attefall! Under din tid som bostadsminister återkommer fukten, kackerlackorna och bostadsnöden. Det är något att ta med i arv.
Peter Persson (S):
Jag tackar finansministern för svaret på min interpellation, men om man gladde sig över påskens härliga väder är svaret en påminnelse om att frosten kommer i november. Jag tycker inte att finansministern på ett seriöst sätt har besvarat min frågeställning. 400 000 människor i vårt land är arbetslösa.
Det har gått snart fem år med Reinfeldts första och andra regering, och arbetslösheten är högre än när ni tog över efter Socialdemokraterna. Arbetslösheten är högre.
Glädjande nog har vi nu en bättre konjunktur, men en konjunktur som redan har börjat nå sina begränsningar därför att det inom flera områden har uppstått så kallade flaskhalsar. Man kan inte utnyttja den fulla kapaciteten. Det handlar om infrastruktur.
Det handlar om bostadsbyggande och, som i mina frågor nu, om brist på utbildad arbetskraft. Jag behöver bara återge det några som har haft anledning att lämna synpunkter har sagt. Carina Eriksson, Microsoft: Det råder kompetensbrist i Sverige just nu.
Det finns verkligen all anledning att satsa på utbildning i IT. Inom småföretagen säger man enligt Småföretagarbarometern att 40 procent av företagen har svårighet att växa på grund av arbetskraftsbrist. Svenskt Näringsliv säger att sju av tio företag har svårt att rekrytera.
Vart femte av dessa företag har därför tvingats tacka nej till order. 400 000 människor går arbetslösa. De behöver kompetensförstärkning. De behöver en annan utbildningsgrund att stå på för att komma vidare.
I stället svarar finansministern att enda vägen är fortsatta skattesänkningar och reformering av arbetsmarknaden. Läs: Försämra för de arbetslösa både när det gäller ersättningsvillkor och utbildningsmöjligheter.
Redan har vi kommit in i en sådan situation att begränsningar i ekonomins växt leder till en högre ränta och förtar än mer förutsättningarna att få ned arbetslösheten.
Jag vill påstå att den ensidiga inriktningen av Anders Borgs ekonomiska politik, skattesänkningar, är slösaktiga.
Har vi inte råd att i dagens läge satsa på utbildning, bostadsbyggande, att bygga vägar och järnvägar och ordentligt ta ut kraften ur konjunkturen kommer vi att stå mycket svagare när det vänder på allvar igen.
Peter Persson (S):
Det är glädjande att Finn Bengtsson är med och förstärker debatten; det är viktigt. Men jag undrar var han höll hus i går eftermiddag då åtskilliga människor på ett fyrtiotal platser i vårt land samlades för att protestera mot de reformer som du, Finn Bengtsson, påstår har lett till ett ökat inträde på arbetsmarknaden.
Vad de lett till är att människor plågas som varit sjuka och som nu efter att ha upplevt ett oerhört tufft samhälle till hälften är tillbaka igen i sjukförsäkringen.
Man undrar var Anders Borg var när den viktiga nyheten kom om att det är ett dramatiskt tapp i söktalen när det gäller yrkesorienterade program som han här säger att man vill uppgradera. Det är ett dramatiskt tapp beroende på att ni inte längre har dessa program som behörighetsgivande till högskolesystemet - en stor debatt pågår ju om detta.
Poängen med min interpellation är att påvisa det som verkligen uppvisas här i talarstolen från Moderaterna. Man har bara en politik: skattesänkningar. Man har ingen politik för att hjälpa 400 000 arbetslösa tillbaka till arbetslivet. Arbetslösheten har inte minskat.
Den har i stället ökat, Finn Bengtsson, sett till antalet arbetslösa människor runt om i vårt land. Vad ni också gett dessa är sämre ekonomiska förutsättningar och små resurser för att kunna komma vidare i utbildning, kompetensförstärkning och omskolning.
Det är det allvarliga, men inte bara därför att det plågar människor utan också därför att det kommer att plåga hela vårt lands tillväxtförutsättningar när vi inte har utbildad arbetskraft att tillgå. I stället ska vi försörja 400 000 personer - om än med de små skärvor som ni har givit.
Det är oerhört svagt att inte kunna kommentera mina många citat här av uttalanden från ett brett näringsliv som säger att kompetensproblemet, anställningsbegränsningen, är vårt stora problem, vår flaskhals.
20 procent av företagen säger att de inte kan expandera, att de inte kan ta order och inte kan anställa de nya som behövs. Vilka intäkter förlorar inte vårt land i och med detta?
Det är ett oerhört tungt ansvar som vilar på två Reinfeldtsministärer. Arbetslösheten minskar inte - den ökar - och ni gör i verkligheten ingenting åt det!
Peter Persson (S):
Anders Borg vet naturligtvis att antalet öppet arbetslösa är 70 000 fler än 2006. Han vet att sysselsättningsgraden har minskat med 1 procent. Han vet att långtidsarbetslösheten har ökat med nära 10 procent. Det är ett misslyckande.
Detta misslyckande förstärks av att man i en situation som är gagnelig för att bryta långtidsarbetslöshet och massarbetslöshet inte orkar använda tillgängliga resurser till annat än skattesänkningar. Nu skulle vi behöva investera i utbildning. Nu skulle vi behöva investera i bostadsbyggande.
Nu skulle vi behöva investera i infrastruktur. Detta vägrar regeringen göra. Vad händer då?
De som har känt att det har lättat runt omkring dem och att de har fått en annan ekonomisk situation - snart plågas deras hushållsekonomier av förändringarna i ränta när Riksbanken försöker korrigera de inflationstendenser som uppkommer i en ekonomi där man låter flaskhalsar bestå och växa.
Det är Anders Borgs ansvar att arbetslösheten kvarstår och att människors ekonomiska situation kommer att förändras. När vi gör samhället svagare blir också människor svagare.
Peter Persson (S):
Tack, Sara Karlsson och Esabelle Dingizian, för en viktig interpellation! Det handlar om ungdomars rätt att få arbeta under en sommar, något som de mer grånade, som Hans Ekström och jag, fick möjlighet till redan vid 17 års ålder.
Jag tror att vi fortfarande minns den arbetsplats vi fick stiga in på. Vi mindes hur det var att för första gången i livet få arbetskamrater, få ordning, få regelverk. Vi omvandlades plötsligt till mer vuxna från att bara vara barn. Det var det sommarjobbet gav.
Det är beklagligt att Hanif Bali uppenbarligen inte har erövrat den erfarenheten, ty då var det många arbetsgivare som lät överanställa och ge fler förutsättningar att arbeta under sommaren. Det är när det ansvaret har trätt tillbaka som det kommunala ansvaret har trätt till. Det tycker jag är utomordentligt bra.
Upplysningsvis: Detta var inget socialdemokratiskt initiativ 2006, utan den dåvarande arbetsmarknadsministern Margareta Winberg, vill jag minnas, lade fram detta 1998, och sedan löpte det och anpassades efter de konjunkturförhållanden som var.
Självklart är det önskvärt att de unga ska kunna få en sommaranställning var som helst och gärna på en breddad arbetsmarknad. I diskussionen har även andra aspekter förts in om ungdomens arbetsmarknadssituation som jag tror är viktiga. Att få provjobba, och så säger arbetsgivaren efter en vecka: Det passar nog inte så bra. Lönen då?
Jo, men du har ju bara provat. Eller också får man jobba på en tisdag, och så säger arbetsgivaren: Vi sms:ar om vi behöver dig fler gånger.
Jag skulle gärna vilja fråga arbetsmarknadsministern: Tror du att det finns ett samband med den inställning som regeringen har till arbetsrätt, till schysta villkor på arbetsmarknaden, förhållandet till fackföreningar och den situation som uppträder på arbetsmarknaden brett och på enskilda arbetsplatser? Tror du att det finns ett sådant samband?
Peter Persson (S):
Det har varit en intressant diskussion, och jag har noterat särskilt två saker.
Arbetsmarknadsministern går inte in på frågeställningen. Det gjorde däremot hennes partivän Katarina Brännström. Hon sade tydligt: Samhället ska helst inte lägga sig i. Marknaden ska sköta sig själv. Jag tror att Moderaterna har ett väldigt slitage i den här frågan när det gäller deras egentliga grundhållning.
Arbetsmarknadsutskottet voterade i dag om löntagarnas trygghet, och regeringspartierna fick dess bättre stryk i Lavalfrågan. Jag noterar också till min oerhörda förvåning att det tydligen skrivs något papper i det moderata riksdagskansliet om att full sysselsättning råder i landet.
Nu är vi nästan tillbaka till full sysselsättning, säger Katarina Brännström. När 8 procent står utan ett arbete, när tusentals på tusentals ungdomar i sommar inte får chansen att sommarjobba, då är det socialdemokratiska beskedet att vi ska ordna jobb åt alla ungdomar under sommaren extra viktigt.
Peter Persson (S):
Jag kommer från Jönköpings län, ett län med stor närvaro av mindre och medelstora företag, ofta samverkande som leverantörer till större företag. Jag minns så tydligt när jag var kommun- och regionpolitiker hur industrin bombades ut i vårt län 2007-2008.
Det var 20 procent, 30 procent, 40 procent och ibland direkta nedläggningar av företag. Tusentals och åter tusentals metallarbetare och trähusanställda fick gå hem, och där har åtskilliga stannat.
Jag vill påstå att den sittande regeringen i två avseenden fullständigt har misslyckats med konjunktur- och strukturpolitik. När det gäller konjunkturpolitiken skulle man ha satt in åtgärder för att hålla folk kvar i företagen och utbilda dem som man exempelvis gjorde i Tyskland.
I stället rasade folk rätt ut, och det som har hänt i företagen är att den gamla strukturen, det enklare montaget har slagits ut. Nu är det mer kvalificerade uppgifter - uppgifter som de nuvarande arbetslösa inte har kapacitet att utföra.
Och i det skriande behovet av utbildning för att kunna komma tillbaka erbjuder regeringen fas 3, där 2 procent kommer i jobb eller i utbildning. Resten är kvar i utslagning. Jag var också med under 90-talskrisen. Jag ser fortfarande effekterna av att många handelsanställda och kommunalanställda slogs ut.
De har blivit den grupp som vi i dag benämner som utsatt. Skillnaden mellan då och nu var att Socialdemokraterna fick ärva sönderkörda statsfinanser. Men ni fick ärva starka statsfinanser. Ni har och har haft möjligheten att faktiskt förhindra att en ny, stor, utsatt grupp inte kommer tillbaka till arbetsmarknaden.
Men jag tror inte att ni har en verklig vilja att göra detta, för ni tror på en annan teori. Ni tror nämligen att förutsättningen för att åstadkomma fler i arbete är att dra ned relativlönerna.
Därför måste ni ha ut människor på en låglönearbetsmarknad genom ekonomiska instrument som RUT-avdraget, försämrad a-kassa och övrig stimulans till en ny sektor. Vi socialdemokrater vill inte tillbaka till 20- eller 30-talet.
Vi vill fortsätta utveckla Sverige med kvalificerade arbetsuppgifter, där vi tävlar med omvärlden med kunskap och inte med att tjäna i de besuttnas hem. Det gjorde vi en gång; den tiden är förbi och ska fortsätta vara förbi.
Jag skulle gärna vilja ha statsrådets svar: Tror Hillevi Engström att det är en gynnsam strategi att sänka det relativa löneläget i samhället? Skapar det fler jobb? Är det er politik för att åstadkomma det ni benämner som full sysselsättning?
Peter Persson (S):
I mitt förra inlägg talade jag om alla de människor som drabbades av arbetslöshet i den industriella kris som var en effekt av finanskrisen. Åtskilliga av dem är fortfarande utan jobb eftersom de arbetsuppgifter de utförde är försvunna.
Av landets industriella företag säger 70 procent att man skulle kunna rekrytera om det fanns utbildad arbetskraft. Jag vill påstå att det är ett gigantiskt slöseri. Vi utnyttjar inte den möjliga produktionskapaciteten fullt ut; flaskhalsen heter utbildning.
Jag tror att regeringen accepterar detta. Man vill ha en annan arbetsmarknad vid sidan av den vi har varit vana vid i Sverige. Därför, Hillevi Engström, frågar jag om din syn på lönepolitiken.
Arbetsmarknadspolitik, utbildningspolitik, lönepolitik och näringspolitik är ett sammanhang. Jag vill påstå att den moderatledda regeringen mycket medvetet arbetar för att skapa en ny låglönearbetsmarknad som inte tidigare har funnits i Sverige. Den slogs ut från Sverige för länge sedan.
Offren på detta altare blir naturligtvis de många kvinnor och män som slogs ut från industrin och inte har möjlighet att återkomma i mer kvalificerade arbetsuppgifter eftersom de förvägras utbildning. Det tror jag är ett av de viktigaste elementen i Hans Ekströms angelägna interpellation.
Peter Persson (S):
Jag tackar finansministern för svaret på min frågeställning och konstaterar att Moderaterna är ett parti som säger vad man tror att människor önskar höra och gör det man har i sin ideologiska drivkraft.
I början av 2010 läste jag en artikel i Dagens Nyheter där Moderaterna säger: Välfärdens arbetare måste tjäna mer. Ingen kan tolka det på annat sätt - det illustrerades av Borg och Reinfeldt - än att man ska få ett rejält lönepåslag.
Sedan träffar Anders Borg ett år därefter kommunpolitikerna och säger: Ni avlönar folk för mycket. Ingångslönerna är för höga. Jag var själv i lokalen, som tidigare kommunpolitiker.
Ingångslönerna är för höga - 17 600 kronor i månaden och många som har deltid! Jag tror att Moderaterna ägnar sig åt dubbel bokföring i politiken. Det som är politikens strategiska inriktning är faktiskt att sänka lönerna.
Det är tydligt när man säger det till kommunpolitiker och har glömt artikeln man skrev. Schlingmann är väl på för långt avstånd, så att han inte kan korrigera till det rätta budskapet. Lönerna är för höga! Det är den praktiska politik som Anders Borg utövar från Finansdepartementet, som centrum för aktiviteterna.
Det är att sänka arbetslöshetskassan, förstöra sjukförsäkringen och ha en massarbetslöshet och säga att man har löst jobbfrågan. Det är de sakerna som samverkar till att hålla nere lönekraven. Sedan extrapolerar man genom att säga till kommunpolitikerna att ingångslönerna är för höga.
Jag vill fråga dig, Anders Borg, en sak. Du tycker alltså att 17 600 kronor i månaden är för hög lön för en kommunalarbetare på heltid? Du kommer naturligtvis att säga att det är en sak för arbetsmarknadens parter. Men jag frågar efter din uppfattning.
I ditt interpellationssvar återupprepar du att du har fått fler människor i arbete och att det leder till både lönebetalningsförmåga och bättre förutsättningar för välfärd. Då vill jag fråga dig: Är arbetslösheten verkligen lägre i dag än när vi hade en socialdemokratisk regering?
Om du jämför juli 2006 med juli innevarande år - är förvärvsfrekvensen högre, är arbetslösheten lägre, Anders Borg?