Staffan Danielsson (C):
Peter Hultqvist menar att regeringen sprider oro över landet eftersom man vill hålla den fastlagda försvarsbudgeten. Min fråga är: Vad gör då Socialdemokraterna när de vill minska försvarets budget med 7 miljarder de kommande två åren? Om det skulle visa sig bli verklighet skulle det väl bli panik, skulle jag kunna tänka mig. Det stora hotet ligger nog inte hos regeringen. Vi har en balanserad budget som vi vill följa.
Det är klart att det är lätt att säga att vi kan sluta med eller kraftigt dra ned på vårt arbete för fred och säkerhet i världen där fred och demokrati är hotat. Men det arbetet tror jag är väldigt viktigt. Hemvärnet är viktigt som komplement till vårt försvar, men vi behöver ett starkt försvar som kan både finnas här hemma och ta ansvar utrikes.
Som försvarspolitiker är det mitt ansvar att fundera djupare över både insatsstyrkor och skyddsstyrkor. Det är alltid värdefullt, tycker jag, med en öppen debatt om försvaret. En tanke som jag lyfter fram i min interpellation är kopplad till den beställning som försvarsutskottet återkommande har gjort till regeringen, att göra försvarsbudgeten mer transparent och tydlig genom uppdelning på fler anslag.
Vi har två mycket stora anslag till försvarsmateriel och till förband, ett mindre till forskning och ytterligare några ännu mindre. Jag väcker bara tanken att kanske kunde hälften av försvarets soldater - de nationella skyddsstyrkorna - vara värt ett eget anslag. Hemvärnet är en rätt avgränsad del av försvaret, och ett eget anslag skulle markera de nationella skyddsstyrkornas betydelse och öka regeringens och riksdagens direkta inflytande över verksamhetens omfattning.
Min och Centerpartiets grundläggande uppfattning är att hemvärnet är en stor tillgång och bör finnas över hela landet för att bevara, skydda, stödja och ge en trygghet till bygden vid uppkommande kriser eller katastrofer av militärt eller civilt ursprung. När nu insatsförsvaret och värnplikten minskar i antalet soldater och förbanden är allt färre är risken överhängande att även hemvärnet koncentreras till ett begränsat antal områden i Sverige.
Detta ser jag som en olycklig utveckling. Det är därför som jag har fört fram några förslag här som skulle kunna möjliggöra skyddsstyrkor i varje län och helst i varje kommun. Med den ambitionen torde det vara helt nödvändigt att låta hemvärnets dimensionering bero även av dess stora betydelse vid civila kriser och katastrofer.
Kopplingen mellan de frivilliga resursgrupperna och hemvärnet tycker jag bör analyseras djupare, och kanske bör hemvärnet öppnas för en avdelning som inte har vapenträning. Det här är idéer. Jag tar inte ställning till dem, men jag för fram dem.
Det är också rätt uppenbart att rekryteringen och utbildningen av skyddssoldater och skyddsfrivilliga behöver ske på fler platser än där det i dag finns förband och garnisoner, om det övergripande målet om ett hemvärn i hela landet ska kunna upprätthållas. Genom denna interpellation och denna debatt lyfter alltså vi och jag fram några tankar om hemvärnet. Försvarsministern ger sina inspel.
Självfallet för jag även fram dessa funderingar i de utskott och beredningar jag deltar i. Jag vet att försvarsministern och hans departement och överbefälhavaren och Försvarsmakten är oerhört engagerade i försvarets framtida inriktning inför både de dagliga budgetbekymren och den långsiktiga inriktningen.
Jag är övertygad om att en bredare försvarsdebatt under denna process ökar djupet och bredden i den samlade dialog som för dessa frågor framåt. Jag ser fram emot en bra proposition från regeringen i slutet av året och bra och ansvarsfulla förslag från oppositionen. Vi får hoppas att riksdagen landar i ett så brett förankrat beslut som möjligt.