Åsa Romson (MP):
Tack för möjligheten att debattera den här viktiga frågan som handlar om det svenska jordbruket och livsmedelsproduktionen.
Som jag förstår det är ingången i båda debattörernas medskick och diskussioner engagemanget i att vi genomför vattenåtgärder i Sverige i samklang med målet att få ett jordbruk som är mer konkurrenskraftigt och som i kraft av sitt miljöarbete kan leverera mer livsmedel, inte minst till Sverige.
Vi är ett av de länder i Europa som har sämst livsmedelstrygghet, och det är, precis som påpekades här tidigare, ett resultat av att man minskat livsmedelsproduktionen i Sverige och ökat importen. Jag skulle vilja säga att det ena kommer av det andra. Man ökar importen, och därmed minskar efterfrågan på de kvalitetsprodukter som produceras i det svenska lantbruket.
Den spiralen måste vi vända, och det är anledningen och bakgrunden till regeringens arbete kring en nationellt samlande livsmedelsstrategi där jag hoppas att man också kan få en stark uppslutning bakom hur vi på flera sätt kan säkerställa en strategi ut ur ökad import och minskat svenskt lantbruk och i stället går åt andra hållet.
Jag håller helt med dem som här i debatten har pekat på värdet av ett levande svenskt lantbruk som bygger på de rika naturresurser som vi har här i landet och som förädlar dem till goda livsmedelsprodukter. Vatten är ju en naturresurs för jordbruket.
Alla landsbygdsföretagare vet - och alla småbarn vet, höll jag på att säga - att vatten är grunden till livet på jorden och så vidare.
Av Sten Bergheden framstod det lite som att vattenvårdsarbetet i Sverige, som vi har genomfört ganska omfattande i modern tid och på flera ställen väldigt väl, är någonting som bara ska kläs i säck och aska och att det är dåligt för Sverige att vi har ett starkt vattenarbete. Det tror inte jag. Jag tror att vi har allt att vinna på att ha ett starkt vattenarbete.
Inte minst ger det förutsättningar för ett livskraftigt jordbruk, och det ger också förutsättningar för en biologisk mångfald som ger den robusthet som vi behöver ha i systemet när vi ska kunna försörja planetens allt större befolkning, och det ger också ett starkare samhälle.
Man kan naturligtvis vara orolig, och jag förstår att innan beslut har slagits fast och reformarbeten har klubbats igenom finns det många aktörer som är oroliga och gärna vill måla upp det värsta scenariot. Siffrorna och en del annat som har tagits upp i den här debatten tyder på att underlaget från vattenmyndigheterna har varit undermåligt. Den kritiken finns.
Jag ser den och har inte annat att tillföra än att konsekvensanalyserna har varit för dåliga. I den diskussion som nu förs och behöver föras har de inte kunnat leverera en säkerhet och trygghet kring att åtgärder är väl avvägda. Det måste till, och det tror jag behövs oavsett vilken modell man väljer när det gäller hanteringen av det här.
Nu blir det en regeringshantering, åtminstone en översyn, av de här delarna, och det är också vattendelegationer som har regional förankring, det vill säga det är inte några domstolar i den delen, utan det är det när det gäller andra delar. Jag skulle också vilja säga att en hel del vattenvårdsarbete går hand i hand med en bättre jordbruksnäring.
Vi har landsbygdsprogrammet där regeringen gick in med ett program i juni där man nu omfördelar 5 miljarder årligen till exempelvis gårdsstöd för bland annat åtgärder som också kommer att komma vattenvårdsarbetet till del. Det här är alltså åtgärder som går hand i hand och som redan genomförs.