KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Jag håller med Egon Frid om att det är bra om kommunerna följer lagarna. Det är närmast så att jag utgår från att det är på det sättet. Det är faktiskt ett minimikrav att kommunerna följer lagarna. Sedan är väl vår samstämmighet inte lika övertygande. När Egon Frid talar om att värna social bostadspolitik målar han på något sätt upp bilden av att fastigheter bäst förvaltas av kommunala bolag.
Det är inte den uppfattning som alliansregeringen har. Jag är inte övertygad om att det är den mest lyckade av lösningar. Vi tror tvärtom att mångfald när det gäller boendeformer och när det gäller sätt att förvalta fastigheter har olika värden. Däremot är det min bestämda uppfattning att det finns skäl att se till att på olika sätt stoppa oseriösa fastighetsägare.
Tyvärr stöter vi på en och annan sådan i verkligheten, och där har vi i dag den förvärvslag som gäller. Det krävs att den som ska förvärva en fastighet visar att man kan förvalta den här fastigheten. Om man inte kan förvalta den blir det inget tillstånd.
Det är viktigt att man gör sannolikt att syftet är att man ska förvalta fastigheten och hålla den i ett sådant skick att den motsvarar vad boende har rätt att ställa krav på. Man gör en prövning av om förvärvaren kommer att följa god sed i hyresförhållanden. Man tittar också på om det här är en person eller en förvaltare som tidigare har gjort sig skyldig till brott eller som inte har fullgjort sina ålägganden enligt lag. Det görs något slags lämplighetsprövning.
Erfarenheterna visar att detta inte fungerar fullt ut. Vi är inte helt nöjda. Därför görs det en översyn av det här. Det är för mig det viktigaste. Det är möjligen för att jag inte är finansministern. Men det är viktigt att vi faktiskt har regler, så att människor inte utsätts för hyresvärdar som över huvud taget inte sköter fastigheterna. Det tycker jag är det viktiga.
Sedan finns det andra bekymmer med ekonomiska spekulationer och sådant, men det får faktiskt finansministern sköta. Det är oftast ett mindre problem för de boende. Men det är klart att syftet med att förvärva fastigheter för bostadsändamål enligt lagstiftningen ska vara just att man vill arbeta med fastigheterna som bostadsfastigheter. Det finns en del undantag, som jag nämnde inledningsvis.
Man kan tillåta ett kortare förvärv till exempel om det är ett bolag som gör en ordentlig upprustning eller något annat. Men då gör man också en lämplighetsprövning. Jag tycker ändå att det finns hyfsat goda ambitioner i de regelverk som finns. Vi är inte nöjda i alla avseenden. Vi tror på mångfalden. Därför görs det nu en utvärdering av hur det fungerar i realiteten.
Utifrån det kan vi kanske rätta till ett och annat misstag och se till att vi får en bättre fungerande bostadsmarknad. Där måste vi väl i vart fall kunna vara rätt överens.
Beatrice Ask (M):
Jag hade tänkt avstå från det här inlägget, eftersom jag tycker att jag har gett de svar som finns. Men jag kunde inte låta bli när jag fick höra att det skulle föras en bostadspolitik som missgynnar hyresgästerna därför att man ägnar sig åt ombildning och försäljningar. Det är precis tvärtom. Jag har själv varit hyresgäst under väldigt många år. Det var inte någon kommunal ombildning, men man fick så småningom möjlighet att köpa lägenheten. Jag kan säga att det är ett lyft för varenda hyresgäst i den kåken.
Jag har mött många hyresgäster som har varit tacksamma över att få ta ansvar på ett annat sätt eller som har varit glada därför att de har fått en annan hyresvärd. Det är nämligen inte så att det var det perfekta läget förut. Det finns många kommunala bolag och andra förvaltare som har misskött bostäder.
Det vi är osams om eller det vi diskuterar och kommer att behöva diskutera gäller mixen och variationen av boendeformer och var vi behöver ha regelverk för att säkra tryggheten för till exempel hyresgästerna men även för bostadsrättsinnehavarna. Vi måste nämligen ha spelregler också på den här marknaden.
I den här diskussionen har jag varit inne på att vi på olika sätt naturligtvis måste se till att vi säkrar att vi inte får helt oseriösa spelare som ägnar sig åt att spela med folks bostäder hur som helst. Jag menar att vi har sådana regler, men de kanske inte fungerar fullt ut. Det är därför som vi ser över dem. Däremot ska vi naturligtvis bejaka förändringar och ombildningar av olika slag och se hur de ser ut.
Sedan är det i sak på det sättet att justitieministern inte har något tillsynsansvar över kommunerna. Jag har stor respekt för våra kommunala politiker och utgår från att de gör sitt yttersta för att se till att de på olika sätt bidrar till en bra bostadsmarknad för de medborgare som bor i respektive kommun. Då tror jag att man kan komma fram till lite olika slutsatser. Men jag har visst förtroende för att de klarar av att hantera det här. Och det som rör den skattemässiga planeringen får, som sagt, finansministern svara för.
Beatrice Ask (M):
Bosse Ringholm har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för att minskningen av civilanställda inom Polismyndigheten i Stockholms län inte längre ska fortsätta. Han har också frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förhindra att polisens resurser för att bekämpa brott i Stockholms län minskar. Under 2007 och 2008 har polisen tillförts en sammanlagd varaktig anslagsökning om ca 1,3 miljarder kronor. Det är den största enskilda satsningen någonsin på polisen.
Denna resursförstärkning möjliggör en kraftig ökning av antalet poliser, med målet att det 2010 ska finnas 20 000 poliser. Bakgrunden till regeringens satsning är det uppenbara behovet av att öka den polisiära närvaron. Regeringen har delegerat ansvaret för att fördela anslaget mellan polismyndigheterna till Rikspolisstyrelsen. Polismyndigheterna beslutar i frågor som rör den lokala verksamheten.
Det är den ordning vi har i Sverige med myndigheter som agerar självständigt inom de ramar som regering och riksdag satt upp. Antalet civilanställda har under de senaste åren ökat mycket vid Polismyndigheten i Stockholms län. Att antalet nu har minskat något påverkar inte nämnvärt utvecklingen sett i ett längre perspektiv. Jag har därför inte för avsikt att vidta några åtgärder.
Beatrice Ask (M):
Nej, jag skyller inte på Rikspolisstyrelsen. Jag försökte förklara hur budgetarbetet går till visavi myndigheterna från Justitiedepartementet, och jag försökte förklara att det är en process där det finns olika delmoment. Det kanske var svårt att hänga med i det. Det besparingskrav som har ställts på Stockholmsmyndigheten har ställts inte från departementet direkt utan från Rikspolisstyrelsen.
Jag tycker att det är ärligt och hederligt, även av Bosse Ringholm, att erkänna att 50 miljoner kronor av 3,9 miljarder kronor inte är en våldsamt stor andel.
Samtidigt tillhör polisverksamheten den typ av verksamheter som är otroligt personalintensiva, och därför är det väldigt få anslag som man kan påverka i arbetet med sin budget utan att det påverkar personalsammansättning eller personalnivå. Det gör att det är särskilt bekymmersamt.
Det är en myt och en smutskastning av Stockholmsmyndigheten och polisverksamheten när Bosse Ringholm hela tiden pratar om minskade resurser, i en situation där regeringen under de senaste två åren faktiskt har tillfört rättsväsendet en varaktig nivåhöjning med 1,3 miljarder kronor. Vi har satsat mer på detta område än vad din förra regering lyckades med under en hel mandatperiod.
Att då prata om minskade resurser och måla upp det som om det inte fanns några pengar är naturligtvis olyckligt. Det är alltid en diskussion man måste föra om förändringar uppåt eller nedåt, ovanpå eller i form av besparingar på ett anslag. Samtidigt tycker jag att det är viktigt att tala med myndigheter om att det inte bara handlar om vad vi ska göra på marginalen utan också om hur vi använder de resurser som finns totalt sett.
Men det kanske är en lite väl komplicerad diskussion för detta forum.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att polisen ska komma i ekonomisk balans. Jag besvarade en interpellation i juni i år med i princip samma innehåll som den här interpellationen. Det som har hänt efter den debatten är att det har kommit en ny prognos som inte visar på några förändringar jämfört med den tidigare prognosen. För närvarande pågår en budgetberedning inom Regeringskansliet som jag inte vill föregripa.
Jag tänker därför inte lämna några besked i dagsläget. Under 2007 och 2008 har polisen tillförts en sammanlagd varaktig anslagsökning om ca 1,3 miljarder kronor. Det är den största enskilda satsningen någonsin på polisen. Denna resursförstärkning möjliggör en kraftig ökning av antalet poliser, med målet att det 2010 ska finnas 20 000 poliser.
Bakgrunden till regeringens satsning är det uppenbara behovet av att öka den polisiära närvaron. När det gäller fördelningen av såväl personella som ekonomiska resurstillskott har regeringen delegerat det ansvaret till Rikspolisstyrelsen och ytterst till polismyndigheterna. Polismyndigheterna beslutar i frågor rörande den lokala verksamheten.
Det är den ordning vi har i Sverige, med myndigheter som agerar självständigt inom de ramar som regering och riksdag satt upp.
Beatrice Ask (M):
Jag välkomnar varje granskning av den satsning som regeringen har gjort på polis- och rättsväsende. Jag är helt övertygad om att de underlag jag har är korrekta och att vi också kan visa att vi gör en satsning som är större än vad Socialdemokraterna presterade. Det är väldigt bra att få tips från Thomas Bodström, och i synnerhet om de är användbara.
Men sanningen är den att Socialdemokraterna inte har någon lösning på vare sig hur vi ska få fler poliser eller hur vi ska finansiera dem. Ni har inte presterat något budgetförslag under den här mandatperioden som har varit bättre än vad vi har presterat. Det är väl bra om vi så småningom får se en väldigt bra budget från oppositionen. Jag tycker inte om när man beskyller mig för lögner. Jag ljuger faktiskt inte och definitivt inte i riksdagen.
Däremot verkar det som att Thomas Bodström ibland har svårt att tolka olika rapporter och utredningsresultat. Jag har väldigt stort förtroende för riksdagens utredningstjänst, och jag har också dessa rapporter. Ibland är det som när en stor potentat läser Bibeln när man lyssnar på Thomas Bodström. Det är kanske inte särskilt bra. I går var jag i Örnsköldsvik uppe i Västernorrland och träffade all personal i det närpolisområdet.
Den bild som Thomas Bodström målar upp om kris och katastrof, svårigheter och annat stämmer över huvud taget inte. Man tycker att det är jättekul med nya poliser som kommer ut i verksamheter, och man tar sig an utmaningen att ha fler poliser i yttre tjänst. Man diskuterar sin ekonomi på ett konstruktivt och bra sätt, och man gör en del nysatsningar.
Det är en helt annan bild än den krishistoria som Thomas Bodström tyvärr försöker pådyvla polisen. Den bilden stämmer inte. Vi återkommer till den kommande budgeten när regeringen presenterar sitt förslag.
Det är vår ambition, som också har stått i regeringsförklaringen, att vi ska ha 20 000 poliser år 2010, och en verksamhet som fungerar. Det kräver naturligtvis resurser, eftersom kostnaderna ökar. Vi har också angelägna förändringar och reformer inom polisen som måste klaras av.
Det handlar om datorisering och mycket annat som har varit eftersatt under den förra socialdemokratiska regeringen och där vi nu ser att vi måste göra insatser. Sammantaget är den ekonomi som vi levererar stabilare och bättre än den som Socialdemokraterna presterat. Det är ingen kris inom polisväsendet.
Men med en omfattande verksamhet i kraftig tillväxt som är så personaltung får varje prognos och varje liten förändring ganska stora saker att hända i rena siffror. Det gäller framför allt de större myndigheterna. Jag har själv varit lokalt förtroendevald i Stockholms polismyndighet, så jag vet precis vad jag pratar om. Det är på det viset.
Det är därför man får de här rapporterna om vad man har som besparingsalternativ om man inte får mer pengar. Då kommer diskussioner om personal, lokaler och mycket annat. Det finns faktiskt inget annat som man kan spara på. Men man måste veta vad man har för budget innan man utgår från att det är vad som kommer att bli verkligheten.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström måste lära sig att skilja på budgetutfall och prognos. Det är olika begrepp när man arbetar med ekonomi. Det finns inget budgetutfall för år 2008 eftersom vi ännu inte har varit med om hela året. Vi har däremot prognoser. Innan man ser var man når på helår har man inget utfall, utan vi har prognoser.
Prognoser är ett försök att beskriva vad som händer om ingenting förändras eller om parametrarna fortsätter i exakt samma riktning som de har just för tillfället. Vi får sådana återkommande inom polisverksamhet och inom annan verksamhet just för att för att man ska kunna hantera sin budget. Det är väldigt viktigt att skilja på de sakerna. Det är helt riktigt att vi hittills har haft ett överskott i polisens prognoser när man drar ut det över flera år.
Vi lade oerhört mycket pengar i början av mandatperioden. Däremot har man inte utlovat pengar under den senare delen. När man drar ut parametrarna blir det självklart ett minus, eftersom vi ökar antalet poliser och utvidgar verksamheten.
Men innan man får ett besked om hur verkligheten ska bli kan man inte säga något om prognoserna kommer att bli utfallet. I verkligheten är antalet civilanställda år 2008 fortfarande fler än år 2007. Det har skett förändringar i flera myndigheter.
Det finns säkert myndigheter som aviserar att om pengarna inte skulle räcka till måste vi vidta åtgärder. Men det är fortfarande fler civilanställda. Under de senaste åren har antalet civilanställda ökat. Vi lägger väldigt mycket kraft på att också öka antalet poliser för att få mer polisverksamhet ute bland människor för att öka tryggheten.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig vilka åtgärder jag ska vidta för att koppleri ska bedömas för vad det egentligen är, det vill säga människohandel. Interpellationen är ställd mot bakgrund av en diskussion som Thomas Bodström och jag tidigare haft i frågan om den dåvarande Utredningen om människohandel m.m. skulle få tilläggsdirektiv att utreda också frågan om brottet koppleri borde avskaffas och ersättas av brottet människohandel.
Som jag då konstaterade fick utredningens ursprungliga direktiv anses omfatta den fråga som Thomas Bodström ville ha utredd. Utredningen har nu lämnat sitt betänkande och föreslagit lagändringar som enligt utredningen leder till att människohandelsbrottet ska kunna beivras på ett effektivare sätt än i dag. Något förslag om att koppleribrottet ska avskaffas lämnas inte.
Betänkandet remissbehandlas för närvarande, och det är inte min avsikt att nu föregripa den fortsatta beredningen. Jag kan emellertid konstatera att utredningen har lämnat förslag som syftar till att förstärka skyddet mot människohandel och förbättra förutsättningarna att kunna bedöma en gärning som människohandel i stället för koppleri eller grovt koppleri.
Beatrice Ask (M):
Det är precis så som Thomas Bodström säger: Människohandel är ett brott som är relativt nytt i lagstiftningen, och det har visat sig att det är ganska svårt att fälla någon för det, bland annat för att det är flera olika kriterier som ska uppfyllas. Då lyckas man oftast med att få någon dömd för koppleri, men man kommer inte längre.
Av den verklighetsbilden drar Thomas Bodström slutsatsen att man ska byta namn på brott - det är ju närmast detta han argumenterar för. Det tycker jag inte är någon lösning, och det tycker inte utredningen heller. Utredningen har haft ett ganska brett uppdrag att titta på hur man i högre utsträckning ska kunna få människohandlare lagförda och har lagt fram förslag utifrån det.
Det här handlar om två olika brott där också koppleri har en betydelse. Det är ju ett mindre grovt brott sådant det ser ut i dag. Jag förstår inte varför man helt plötsligt skulle göra brottet människohandel mindre grovt och döpa om det hela. Enligt förslaget kan vi förbättra och förstärka möjligheten att döma för människohandel. Det är nog bra att vi tittar på den saken. Det andra är: Behöver vi regler mot koppleri?
Där svarar utredningen så vitt jag kan bedöma ja. Koppleri är också andra saker än sådana som normalt innefattas i brottet människohandel, och det vore synd om sådant som inte kan kopplas in under begreppet människohandel inte längre var straffbart. Det finns en problematik.
Människohandelsbrottet handlar om kränkning av en enskild, medan koppleri i någon mening är en kränkning visavi staten. Därför har utredningen fört ett resonemang om hur man ska göra med de stackars flickorna som ju är målsägande. Man har konstaterat att domstolarna i verkligheten också i koppleriärenden gör offren till målsägande. Det är väl bra så.
Man för ett resonemang kring det. Jag är lite förvånad över att Socialdemokraterna helt plötsligt verkar vilja avkriminalisera handlingar som innefattas i brottet koppleri för att få upp statistiken vad gäller brottet människohandel.
Jag tycker att det är en klokare ordning att försöka skärpa, tydliggöra och nå längre när det gäller det specifika människohandelsbrottet och att samtidigt behålla de specifika brotten koppleri och grovt koppleri eftersom det ibland inte är samma sak.
Sedan finns det en närhet mellan dessa brott, och så kommer det alltid att vara, tror jag. Det viktiga är att vi har en heltäckande lagstiftning som kan användas mot denna grova kriminalitet. Nu tar vi in och bereder olika synpunkter på dessa ganska komplicerade frågor.
Det är min och regeringens absoluta ambition att vi ska bli bättre på att sätta dit dem som utnyttjar människor och handlar med dem på detta avskyvärda vis. Vi kommer också att driva de här frågorna i internationella sammanhang för att vi ska nå längre. Lagstiftningen är en viktig del, men det finns också andra insatser som måste till för att vi ska lyckas bättre än vi har gjort hittills.
Beatrice Ask (M):
Jag har ingen prestige i de här frågorna, vill jag gärna säga. Det var bra att Thomas Bodström ändå hade uppmärksammat den satsning som regeringen gör genom handlingsplanen mot människohandel och prostitution. Där satsar vi totalt, fram till 2010, över 200 miljoner kronor på insatser på olika områden. En inte obetydlig andel kommer faktiskt också polisinsatser till del.
Vi har också använt kunskapen om att man måste jobba på väldigt många olika nivåer för att förhindra det här och ingripa och för att ge stöd till människor som har blivit utsatta för den här typen av övergrepp. Sedan hade Thomas Bodström fel när han sade att målsägandebiträden ges i vissa fall.
Jag har en rapport från Rikskriminalpolisen och en annan rapport som jag inte ser var den kommer ifrån. Men Rikskriminalpolisens rapport visar i alla fall att målsägandebiträden nästan alltid förordas i kopplerimål med människohandelsliknande karaktär. Det är väl bra att det är så. Det är inte i vissa fall. Det är nästan alltid. Det är en viss skillnad på det.
Det bör nog vara så, tror jag, för skillnaden i verkligheten för den enskilde är inte alltid så tydlig. Så det är väl bra.
Vi ska ha klart för oss att den här problematiken är besvärlig, men jag tror - och det har jag försökt säga i tidigare inlägg - att det ändå finns skillnader mellan de här två brotten och att det finns goda argument för att också i lagstiftningen ha båda möjligheterna. Det viktiga är att ha brottsofferperspektivet.
Utredaren pekar på att vi redan i dag gör bra insatser och tydliggör att man även i kopplerimål ska ha en sådan ambition. Som sagt, medel har vi redan anslagit till detta. Det är bra att vi är överens om dem.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig om jag avser att öronmärka polisens resurser för bekämpning av barnpornografi. En viktig förutsättning för att rättsväsendet på det här och andra områden ska kunna fullgöra sitt uppdrag är naturligtvis tillräckliga resurser. Under 2007 och 2008 har polisen tillförts en sammanlagd varaktig anslagsökning om ca 1,3 miljarder kronor.
Den resursförstärkningen möjliggör en kraftig ökning av antalet poliser, med målet att det 2010 ska finnas 20 000 poliser. Det räcker självklart inte att bara öka antalet poliser. Polisen måste också arbeta på ett sådant sätt att den effektivt förebygger brott och utreder brott som har inträffat. För närvarande pågår ett intensivt utvecklingsarbete inom Rikspolisstyrelsen som bland annat omfattar utredningsverksamheten.
Bekämpandet av brott mot kvinnor och barn är en angelägen och högt prioriterad fråga för regeringen. Vi anser att kraftfulla åtgärder är nödvändiga. Vi har nyligen beslutat om en handlingsplan för bekämpningen av människohandel för sexuella ändamål och prostitution samt en handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer.
Rikskriminalpolisen arbetar också med barnpornografibrott på flera plan, eftersom brotten ofta är läns- och gränsöverskridande och kräver speciell kompetens. Bland annat har man genomfört en omfattande utbildningsinsats i de olika myndigheterna för att höja kompetensen när det gäller barnpornografibrott.
Därutöver har Rikskriminalpolisen tagit fram modeller och metoder för att upptäcka, analysera och granska material i barnpornografiska utredningar. En stor del av arbetet går ut på att identifiera brottsoffren. Den svenska metoden är vid en internationell jämförelse framgångsrik och har bland annat anammats av Interpol. Att hitta effektiva metoder i kampen mot barnpornografibrott är också något som jag kommer att ta upp med mina nordiska ministerkolleger senare i höst.
Beatrice Ask (M):
Jag vill påminna om att Internet och de verksamheterna dessvärre har funnits ända sedan Ines Uusmanns tid. Hon hade ju inte upptäckt Internet då heller. Det är en verksamhet som exploderar, det är helt sant, därför att kriminaliteten på Internet, precis som Internet, hela tiden utvecklas och i en mycket hög hastighet. Det är riktigt. Brotten preskriberas. Det beror väl på att tidigare regeringar har gjort för lite.
Det som nu föreslås av en utredare, och som jag tycker är intressant, är att vi måste ändra på preskriptionstiden. De här barnen kanske inte ens vågar eller vet hur de ska anmäla att de har blivit utsatta för övergrepp och kanske fotograferade. Det är inte ovanligt att det är föräldrar som begår de här brotten. Därför föreslår utredaren att reglerna ska ändras så att preskriptionen börjar gälla från det år man fyller 18 år.
Det är svårt att anmäla sin pappa om man är sju år. Det är svårt att veta vart man ska vända sig när man är tio år och känner att det här nog är fel. Man kanske inte heller har någonstans att vara om man måste lämna sin familj. Då är det fråga om att vi faktiskt måste ha helt andra preskriptionstider. Det är otroligt viktigt. Där tror jag att vi kanske kan komma överens så småningom. Det är väl ändå rimligt att man ska ha en chans att få sin sak prövad och att det ska vara rimliga tider.
När det gäller att vi inte har hanterat tillräckligt många ärenden är skälet naturligtvis att de är svåra, att de är komplicerade och att vi hela tiden måste utveckla metoder och naturligtvis också använda resurser. Men jag menar ändå att den här typen av våldsövergrepp som sker på Internet - åtminstone det vi ser, fast de skett i det verkliga livet innan - är en del av den verklighet vi lever i i dag och har gjort ganska länge.
Det måste vara en del av polisens vanliga verksamhet. Vi har utmaningar när det gäller att bekämpa kriminalitet på nätet, men dem måste polisen klara av. Då är det bra att de blir fler, då kan fler ägna sig åt detta. Det är bra också att det kommer nya poliser som kanske är modernare och kunnigare när det gäller IT.