Hans Wallmark (M):
På Nordiska museet på Djurgården i Stockholm finns en monumentalstaty av Gustav Vasa. Få är ju som han symbol för nationalstaten Sverige. Han är en av de betydande personer som lagt grunden till och format det land vi i dag känner. Genom århundraden kan naturligtvis andra namn läggas till listan. Att tala om en enhetsstat utan att exempelvis nämna 1600-talets Axel Oxenstierna, som flera redan har gjort här i kammaren, är i praktiken omöjligt.
Om man lyssnar noga kan möjligtvis ett lätt gnissel höras från Nordiska museet och Gustav Vasa, fru talman, då åtminstone ett av ögonbrynen i sten nu höjs inför det beslut som riksdagen ska fatta. Vad som sker är att vissa regionförsök nu avskaffas efter drygt tio år och i stället permanentas. Även om mycket spännande skett på riktigt under åren blir det nu definitivt.
Skåne, som jag representerar i Sveriges riksdag, är ett av dessa områden. Och med dagens beslut kan Skåne sägas bli lite mer Skåne. Men Gustav Vasa, Axel Oxenstierna och alla deras vapendragare av i dag kan vara lugna, då regionalismen nu kommer till Sverige inom ramen för en fortfarande mycket tydlig och uttalad nationalstat. De steg som tas är ju i en europeisk omgivning föga dramatiska eller konstiga.
Tvärtom finns på många håll en insikt om värdet av mångfald och att olika lösningar kan användas på olika håll. Sverige ser inte likadant ut och möter inte samma typ av utmaningar, och då är det också viktigt att olika lösningar och svar finns att tillgå. Det som är rätt för dem som bor i Malmö, Helsingborg, Ängelholm och Kristianstad kan vara fel för dem i Umeå, Luleå, Kiruna och Haparanda. Och tvärtom!
Men med större regionalt ansvar går det att forma lösningar som är mer anpassade efter respektive område. Och det är viktigt att understryka betydelsen av samverkan, att det ska komma underifrån. Det handlar inte bara om politik och politiska beslut utan om medborgarperspektiv men också samverkan med näringsliv, det civila samhället, universitet och högskolor samt rent av andra länder. Fru talman!
Skåne som en del av en fungerande och livaktig Öresundsregion går aldrig att tänka utan Själland. Att ta tåg eller bil till och från Köpenhamnsområdet är för oss som bor där nere att röra sig "hemma", medan det betraktat utifrån ett Stockholmsperspektiv är något som tilldrar sig "utomlands".
Med fler och större möjligheter att fatta beslut i Skåne behöver ingen se Öresundsintegrationen som en utrikespolitisk fråga, utan det är i allra högsta grad något som har en regional dimension. Fru talman! Jag vet att regionalism och rent av ordet region kan ha olika betydelser i olika delar av landet. Och jag har respekt för att det finns olika tolkningar - rent av i det parti som jag representerar.
Jag utger mig inte för att tala för tveksamma i Skaraborg eller i Norrbotten, utan de kan vältaligt berätta om vad de tycker. Men jag kan härifrån talarstolen ge tips om hur jag tror att en god regionkänsla kan växa fram med just Skåne som ett bra exempel. Det får aldrig handla om abstrakta teorier eller att man i en utredning eller via en förhandlingsman kommit fram till en slutsats. Det måste växa fram underifrån.
Det måste finnas intresse från lokala företrädare, från näringsliv och från andra aktörer. Skåne som region hade aldrig kunnat bli ett faktum utan att exempelvis Sydsvenska Industri- och Handelskammaren varit tydlig, utan att lokala medieföreträdare som Kvällsposten och på sin tid Nordvästra Skånes Tidningar varit tydliga och absolut inte utan att alla partier av betydelse med de två stora i spetsen, Moderaterna och Socialdemokraterna, varit tydliga.
Även om jag ser dagens beslut som att ännu ett vallöfte kan bockas av vet jag att det finns en hel del andra skånska riksdagsmän från både Alliansen och utanför som faktiskt tycker samma sak. Fru talman! Låt mig nämna några viktiga händelser. År 1997 slogs Malmöhus läns landsting och Kristianstads län samman till Skåne län.
År 1999 för Regionförbundet Skåne över sitt uppdrag som regionens företrädare till ett direktvalt regionfullmäktige. Valet skedde i september 1998. Därmed fick Region Skåne ansvar för regional utveckling, hälso- och sjukvård, tandvård, kollektivtrafik, näringsliv, kultur och planeringsfrågor. Det är detta som permanentas i och med dagens beslut.
För egen del tror jag att regionalismen kommit för att stanna och tycker därför inte att det för framtiden kan uteslutas en breddning och fördjupning av mandaten när de regioner som så önskar och visat sig ha förmåga kan peka på fördelarna med detta att vilja gå vidare. Samtidigt ska det understrykas att detta inte är något krav på att andra delar av landet måste ta steg i samma riktning eller i samma tempo.
Tvärtom borde vi inom ramen för ett Sverige tillsammans charmas av och uppskatta mångfaldens rikedom. Med den nuvarande ordningen med landstingen som ansvariga för sjuk- och hälsovården är det också viktigt att slå fast att regiondiskussioner aldrig får bli en ursäkt för att rymma från det som i dag till stor del är huvuduppdraget.
Perspektivet måste vara att utveckla hälso- och sjukvården så att köer tas bort och patienter därmed erbjuds den vård och behandling de behöver, om inte i det egna området så någon annanstans i Sverige eller utomlands. I Skåne är det ju rätt självklart att se samverkansmöjligheterna även inom detta område med Danmark och i förlängningen Tyskland och Polen. Fru talman!
Det krävs en regional aktör för att kunna hjälpa till att hantera de utmaningar som finns för både näringsliv och arbetsmarknad. I dag bor närmare 1 234 000 personer i Skåne. I grunden är det bättre att fler beslut fattas på lokal och regional nivå i stället för på central statlig nivå. Men framgångsrika regioner skapas möjligheter till mångfald. Olika åtgärder och insatser kan jämföras.
Utveckling måste hela tiden stå i centrum genom genuin vilja att lära sig av andra för att ständigt bli bättre och effektivare. Under de tolv år som regionförsöket pågått har mandatet utvecklats, speciellt under de senaste regeringsåren. Infrastrukturplaneringen, kulturportföljen och kompetensportföljen är bara några exempel på steg som tagits.
Två saker tycker jag särskilt bör nämnas just när det gäller Skåne: Försöken att nå regional samsyn när det gäller vilka infrastruktursatsningar som behövs och att Region Skåne valt att satsa på just kulturen som ett av uttryckssätten för att vara region. Ytterst handlar det om förutsättningar för skapande och kreativa näringar. Fru talman! Just kulturen, traditionen och det gemensamma tror jag också är något som har betydelse för en framgångsrik region.
Det finns en identitet. I Skånes fall handlar det om att freden 1660 bekräftade den från 1658 som kom att göra Skåneland till en del av Sverige. Det var ungefär 100 år efter Gustav Vasa. Den kung som ruvar i Nordiska museet här på Djurgården i Stockholm var aldrig monark över Skåne men väl för den i dag fria republiken Finland.
Sådana historiska perspektiv gör en person ödmjuk men sporrar också till modet att kunna fatta nya beslut därför att omvärlden ständigt förändrats sedan 1500-talet. Att permanentas som region innebär att ansvar och uppdrag flyttas från Stockholm till bland annat Skåne. Ambitionen måste vara att leva upp till detta både i kärnuppdragen om sjuk- och hälsovård som när det gäller att medverka till förutsättningar för jobb, skapande och utbildning.
Med riksdagens beslut blir Skåne lite mer Skåne! Jag yrkar bifall till utskottets förslag till beslut och avslag på den rödgröna reservationen.