KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Rothenberg (M):
Det här kan verka som ett litet covidproblem, men det är väl så viktigt. Det här är en verksamhet som är väldigt avancerad. Den väcker inte de stora rubrikerna förrän den dagen forskningsrönen når excellens och världsrenommé.
Det pågår otroligt mycket forskning i dag, och framför allt den medicinska forskningen är kopplad just till den patientnära verksamheten. Nu skickar specialister på alla universitet hem personal eftersom man inte vill ha folk på laboratorier eller sjukhus. Det här motsvarar ofta permitteringar.
Hittills har vi dock inte sett att detta har passat in i de stöd som funnits under coronapandemin. I ministerns svar talas det om 500 miljoner kronor i nya forskningsbidrag, men jag hör ändå inte att de är specialdestinerade för att säkert stödja de grupper som råkat mest illa ut.
Vi har även den nya utlysningsproceduren, som kommer att göra att pengarna inte kommer forskningen till handa förrän om två tre år. Men det är ju just nu som många forskare sitter i belägenheten att man har höga kostnader och personal som kanske rent av har försvunnit.
Det är medel som med all sannolikhet kommer att utlysas för ny sökning, vilket i sig innebär att de som drabbas hårdast av corona, det vill säga de som tagit störst ansvar och ställt upp mest i sjukvården, kan komma att vara de som gjort minst forskningsframsteg under 2021 och därmed också får minst utdelning.
Jag skulle önska att ministern kunde precisera ytterligare att pengarna landar just på dem som i dag sitter på kostnader men inte kan driva sina projekt och därmed riskerar att forskningsprojekten faller åt sidan och inte går att genomföra. Det finns många som har gått in i vården. Forskningssköterskor och biomedicinska analytiker har försvunnit till iva.
Därmed har forskningsprojekten påverkats. Det ena goda har lett till det andra onda. Vad jag önskar med debatten är att få klarhet i hur regeringen kommer att vara tydlig med att ersätta uteblivna framsteg inom exempelvis neurologisk forskning eller äldreforskning utifrån dessa premisser. Hur ska detta gå till?
Hans Rothenberg (M):
Det här blev en frihetsdebatt, och den känner jag mig mycket hemma i. Frihet är något som fungerar när man är både fri från tvång och kan skapa möjligheter, göra något kreativt. Frihet bygger också på att man tar ansvar och att andra ger ansvar.
Frihet och ansvar i det här sammanhanget handlar också om att regeringen som det högsta organet i Sverige fördelar oerhört stora pengar till den svenska forskningen. Regeringen ska ta ett ansvar och se till att pengarna landar där de hör hemma.
Ja, man ska ha förtroende för universiteten och högskolorna, men det ser olika ut på framför allt medicinska fakulteter, som jag har landat på i den här debatten. Till exempel har Uppsala universitet och Karolinska institutet varit excessiva och inte reducerat sin verksamhet. Det kan tyda på ett riskbeteende. Andra har agerat på annat sätt, det vill säga att alla universitet och högskolor agerar inte på samma sätt.
Men en minister och en regering har ett ansvar för att den svenska forskningen ska fungera också under den här typen av dramatiska tider. Vi kunde inte för ett år sedan veta att i vi i dag skulle stå i riksdagens kammare med munskydd och handsprit. Det var en utveckling som var fullkomligt oförutsägbar.
Och det var inte heller möjligt för alla universitet och högskolor att i den stunden fatta exakt rätt beslut som skulle passa för den 9 mars 2021. Jag tar mig friheten att tolka ministerns svar som att forskarna inte behöver vara oroliga för att deras forskning ska stupa på grund av bristande finansiering. Säg emot mig om jag har fel.
Hans Rothenberg (M):
Ja, herr minister, insatser för att begränsa antalet konkurser ska vara träffsäkra. De ska göra nytta, och de ska avhjälpa ett problem som existerar. Att göra insatser som inte avhjälper ett problem utan som snarare begränsar näringsidkares möjligheter att tjäna sina egna pengar och undvika konkurs är inte vad en regering har till uppgift att fatta beslut om.
Ministern talar om begränsningar och smittspridning. Jag tror inte att det finns någon som ifrågasätter att coronaviruset har ställt till det rejält. Men då gäller det att göra rätt insatser.
Vad finns det för underlag av vetenskaplig, empirisk eller av någon som helst karaktär som säger att smittspridningen hanteras bäst genom att stänga restauranger klockan 20 i stället för klockan 22 eller någon annan tidpunkt?
Vi får rapporter från störningsjourer och fastighetsägare om att det är mer störningar i bostäder i dag. Varför blir det så? Det krävs ingen Einstein för att förstå det. Festen flyttar hem. Och det skulle ju inte bli någon hemmafest om folk på ett kontrollerat sätt kunde sitta kvar på restaurangerna, max fyra vid varje bord, med avstånd mellan borden och med utbildad personal som kan hantera personer som kommer för nära varandra.
I stället för att göra det ska folk gå hem för tidigt. Då uppstår festen, och den uppstår i miljöer som inte går att kontrollera. Det finns många rapporter från restaurangägare om ett överdrivet fokus på fusk.
Vi moderater har sagt: Betala ut stöden först, och kontrollera efteråt! Det är viktigt att göra på det viset och att inte misstänka innan de har fått stöden. Av ungefär 100 000 sökande har 30 fall lett till polisanmälan - 30 fall av 100 000 sökande. Därför borde man ändra förhållningssättet fullkomligt.
Utbetalningar släpar i fem månader, Tillväxtverket tar inte hänsyn till efterskottslön, och 60 000 medarbetare är korttidspermitterade. Först den 5 maj kan fastighetsägaren söka hyresstöd från januari, för en hyra som skulle betalats i december. Det är inte lätt att få hyresvärden att gå med på att man ska betala hyran ett halvår senare. Det finns andra exempel på fasta kostnader som inte ingår i omställningsstödet. En restaurang som har gasspis får inte räkna med energikostnaden.
Men de som har elspis får göra det. Näringsdepartementet menar att det är Skatteverket som gör en för fyrkantig tolkning, men Skatteverket menar att de följer reglerna. I slutänden är det restaurangägaren som får stå med konsekvenserna av de helt absurda besluten. Omställningsstöden räcker inte på långa vägar, utan man fyller på med privata pengar.
Och det största problemet nu för restaurangnäringen är att man klockan 20 inte längre får servera utan ska jaga ut sina gäster. De beslut som regeringen har fattat blir problem även för myndigheter. För det är regeringen, inte oppositionen, som har fattat beslutet om vad som gäller från klockan 20. Kom inte och lek att oppositionen är med på det här!
Det är regeringen som äger den frågan, och regeringen måste tala om vilken grund man har för detta. Om man inte gör det måste man tala om hur man ska hantera de konkurser som vi kommer att se på grund av att näringsidkare inte kan bedriva sin verksamhet.
Hans Rothenberg (M):
En hel restaurangnäring hörde nu ministern tala om att de är en del av en organiserad brottslighet. Det har gjorts 30 polisanmälningar på 100 000 utbetalade stöd. Det här är att misstänkliggöra en hel näring. Det är en näring som gör vad den kan med skärpningar av kvittolag och allt möjligt. Det är en näring som tidigare har haft problem med garderober som inte fungerar. De vill inte något annat än bedriva sin verksamhet på ett korrekt sätt.
De är inte skurkar, och de ska inte betraktas som skurkar förrän de har begått ett brott. Men det är inte ett brott att de just nu håller på att tappa sin likviditet, att de har akuta problem med att få sin verksamhet att gå runt. Återrekryteringen kommer att bli väldigt svår. Många har lämnat branschen för gott. Men det är ett kommande problem. Den generation som ska ha sitt första jobb kommer inte att få några sommarjobb i sommar.
Det är ett mer akut problem. Det är ett överdrivet fokus på fusk. I Tyskland klarar man av att lita på sina näringsidkare och sätta dit dem som faktiskt gör fel. Det är ett fåtal restauranger i Sverige som har överfulla dansgolv. Det är ett fåtal restauranger i Sverige som har dansgolv över huvud taget. Det är inte ett problem på en pizzeria eller kinarestaurang.
Om det inte finns någon näring att komma tillbaka till kan rekylen av coronaviruset bli massarbetslöshet. Näringsministern borde satsa på en Marshallplan för restaurang- och besöksnäringen. Hur bygger man upp den igen? Hur undviker man ett skuldberg där uppskov på skatten blir en börda värre än coronaviruset? Regeringen lyssnar när Folkhälsomyndigheten varnar, men man lyssnar inte när Folkhälsomyndigheten inte varnar.
Folkhälsomyndigheten har inte rekommenderat nedstängning. Tack för debatten!
Hans Rothenberg (M):
Det som händer i Ryssland upprör en hel värld. Det upprör framför allt det ryska folket. När Aleksej Navalnyj blev dömd till 3 1⁄2 års fängelse - lagom för att han inte ska kunna ställa upp i nästa presidentval - gick människor ut på gator och torg.
Litauens utrikesminister har sagt att den här katastrofen som vi ser kommer att behöva undersökas noggrant av många längder gemensamt men framför allt genom de internationella organen, såsom OSSE. Många gånger är balterna väldigt snabba på att agera - snabbare än de nordiska länderna.
Jag skulle vilja fråga utrikesminister Ann Linde: Vad har Utrikesdepartementet gjort, och vilka resurser avsätter man för att koordinera aktiviteter med de baltiska länderna och likasinnade? Och vilka OSSE-mekanismer avser utrikesministern i sin roll som ordförande att aktivera?
Hans Rothenberg (M):
När man lyssnar på Kenneth G Forslund när han berättar om hur han lyssnar på andra partiers förslag hör man tydligt krokodiltårar från Rosenbad. Hållningen från Socialdemokraterna är uppenbarligen att deras budget alltid ska stå orörd genom kammaren. Det är en självbild som heter duga. Om alternativet nu är så svagt innebär det att regeringens budget är långt svagare, för den vann ju inte gehör.
Så långt det gedigna arbetet som präglas av vem som inte får förankra sin budget med vem. Fru talman! Våra belopp är lika i den här budgeten. Då blir innehållet i densamma, alltså vad man gör med pengarna, desto viktigare. Det händer saker i bortre Asien.
Vi ser ett Kina som växer fram och visar muskler på ett sätt som vi inte är vana vid i världssamhället. Vi ser ett Kina som är aggressivt mot sina grannar och även mot andra länder som inte är grannar. I Kinas närmiljö finns Taiwan, Republiken Kina som den officiellt heter.
Taiwan är ett viktigt nav för demokrati och tolerans i Asien. Därför vill vi från Moderaterna att Sverige ska skapa möjligheter för ökade kontakter inom forskning, civilsamhälle och näringsliv med Taiwan och uppgradera vår närvaro med ett House of Sweden. Min fråga är: Är detta någonting som regeringen, Socialdemokraterna, kan ställa upp på?
Vi vill vidare initiera ett frihandelsavtal mellan EU och Taiwan. Är detta någonting som regeringen, Socialdemokraterna, kan stödja oss i?
Hans Rothenberg (M):
Då får vi en vända till när jag kan få svar på mina konkreta frågor. Kenneth G Forslund säger att det är ett misslyckande från dem som fick igenom sin budget i Sveriges riksdag. Men misslyckandet måste ju vara mycket större hos dem som inte fick igenom sin budget. Där borde det vara läge för självinsikt.
Sveriges nya statsminister säger att denna budget går att regera på, och därför tycker jag att krokodiltårarna kanske skulle omsättas i att berätta lite mer om vad man själv vill göra med sin utrikespolitik, speciellt som beloppen inte skiljer sig åt.
Det jag uttrycker är den moderata hållningen, och jag ser fram emot att få svar från Kenneth G Forslund angående House of Sweden i Taiwan och frihandelsavtal mellan EU och Taiwan.
Hans Rothenberg (M):
Ett sista replikskifte får vi allt ha, Håkan Svenneling! Jag tänkte ta upp en annan av Vänsterpartiets reservationer. Den handlar om Kuba. Håkan Svenneling och Vänsterpartiet lägger ut texten gällande att USA:s imperialistiska ambitioner och USA:s blockad av Kuba drabbar den kubanska befolkningen och dess folkhälsa hårt.
Man säger också att blockaden är en hämmande faktor för demokratiutvecklingen i Kuba och att Sverige tydligt bör fördöma USA:s ekonomiska blockad mot Kuba. Nu är jag lite nyfiken.
Varför har inte Håkan Svenneling och Vänsterpartiet skrivit att det är Kubas regim som har drabbat den kubanska befolkningen hårdast och att det är Kubas regim som är den mest hämmande faktorn för demokratiutvecklingen i Kuba? Vänsterpartiet menar att Sverige tydligt ska fördöma USA:s ekonomiska blockad men inte Kubas totalitära kommunistregim.
Jag undrar: Har Vänsterpartiet verkligen gjort upp med sitt förflutna? Medan Håkan Svenneling funderar på detta vill jag kasta med en ytterligare utmaning. Svaret kan komma i nästa replik eller den därefter. Nämn tre saker som är bra med Europeiska unionen!
Hans Rothenberg (M):
Det blev väldigt slarviga anteckningar här, men jag ska nog spara dem och sätta upp på kylskåpet hemma i köket som ett minne av Håkan Svennelings vurm för Europeiska unionen. Men tillbaka till Kuba.
USA:s, som Håkan Svenneling säger, imperialistiska blockad har pågått sedan 60-talet. Ja - och den kubanska kommunistiska regimen har också funnits sedan 60-talet.
Det är inget som hindrar att den kubanska kommunistregimen faktiskt tar sitt förnuft till fånga och genomför demokratiska förändringar av detta totalitära och numera efterblivna land. Det är efterblivet ekonomiskt, kulturellt, socialt och demokratiskt - ja, när det gäller allt, tyvärr. Det är inget som hindrar dem från detta.
Men det kan ju omöjligen vara USA:s fel att den kommunistiska regimen i Kuba består. När vi förordar att vi ska ge en chans till dialog med Kuba med förhoppning om att viss förändring ska kunna komma till stånd är det ändå detta som är det viktiga, som vi i alla andra sammanhang talar om: att ha en dialog, även om det är med Ryssland eller andra totalitära regimer. Det är viktigt.
Men det ska också finnas en gräns när den dialogen upphör; det har vi varit väldigt tydliga med i det sammanhanget. Världen har fortfarande alldeles för mycket av kommunism. Jag hoppas att den här reservationen inte är en fortsatt kvarleva av Vänsterpartiets kommunistiska arv. Che Guevara oss väl om så vore fallet! Tack för god kamp och alla goa debatter, herr Svenneling!
Hans Rothenberg (M):
När det gäller Hans Dahlgren är det ibland lite svårt att ta replik. Ofta har vi en ganska god samsyn inom de frågor som vi har gemensamma. Sedan kommer det en del utläggningar om vinster i välfärden och så vidare - de där socialdemokratiska hygienfrågorna som måste tas upp under varje debatt.
Men jag tänkte lämna dem vid sidan av och fokusera på det som det här handlar om: EU och Europas framtid. Ministern nämnde i slutet av sitt anförande hur viktigt det är att vara konkurrenskraftig. Detta är någonting som är essentiellt för EU:s framtid. Konkurrensen där ute är stenhård.
De asiatiska länderna är vida överlägsna i dag när det gäller kunskapsbildning, utbildning, forskning och innovation. Även USA ligger väldigt långt framme. Europa har mycket att hämta in. EU:s framtida utveckling är beroende av konkurrenskraft och tillväxt.
Det är det som skapar möjligheterna att klara klimatutmaningarna och miljömålen. Allt annat är beroende av att vi står oss i den internationella konkurrensen. Annars är det någon annan som springer före. Då får vi inte de produkter och tjänster sålda som är så viktiga för att bygga våra EU-länders styrka och den samlade unionens kraft.
Här skulle jag vilja höra: Var i värdekedjan sätter Socialdemokraterna och regeringen detta? Vad är viktigast att driva på för? Om ni blir kvar i regeringsställning, hur kommer ni att driva de här frågorna under ordförandeskapet 2023?
Hans Rothenberg (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Låt oss ändå prata lite framtidskonferens. Här har vi nästan gått i armkrok efter att från insidan ha sett hur denna konferens inte blev som vi hade hoppats.
Det är också kopplat till Sveriges kommande ordförandeskap, för det finns en hel del förslag om förändringar från bland annat medborgarpanelerna och diskussionerna under framtidskonferensen, där framför allt Frankrike är pådrivande. En del av förslagen är relativt harmlösa medan andra är sådana vi inte ska sätta i verket.
Det vore intressant att höra statsrådet nämna vilka de bra förslagen är och vilka som går över den röda linje man inte ska passera. Vilka är de mindre bra förslagen som inte ska plockas upp?
Och hur ska detta hanteras med tanke på det tryck som kommer att vara från de länder som har applåderat denna framtidskonferens? Jag vill tacka statsrådet för de debatter vi har haft, som inte varit så hårda. Svenneling har varit mycket skarpare, men där har det funnits en helt annan konfliktyta. Men det har alltid varit trevligt, givande och konstruktivt.
Måhända ses vi i EU-nämnden innan det är dags för valdag. Tack för gott samarbete!
Hans Rothenberg (M):
Den bästa utgången av den här debatten skulle väl vara att backa ett steg och tänka efter om det var något som missades under förarbetena till lagen.
Är det något som dykt upp som en snabb konsekvens av lagens genomförande som man med raska steg skulle kunna göra om, se över och utvärdera tidigare än vad som var tänkt från början? Det här handlar uppenbarligen om en yrkeskategori som består av legitimerade som kan utföra avancerade behandlingar i ansiktet och tänderna.
Det är legitimerade tandhygienister som gör detta i samarbete med tandläkare. De har inte kommit till tals i processen. I Skönhetsutredningen från 2016 fanns tandhygienisterna med, och de rekommenderades som en av de fyra grupperna. Sedan fick de inte komma till tals under det övriga arbetet, och därmed åkte de ut ur utredningen.
Jag tror att det är viktigt för ministern, regeringen och branschen att se om en yrkesgrupp har missats som skulle kunna vara med och bidra till något positivt på området. De är inte oseriösa, farliga eller klantar, utan de är en väl utbildad yrkesgrupp.
Går det att göra något så att de kan komma in i verksamheten igen? Regeringen har den möjligheten. Varför inte börja med att träffa Sveriges Tandhygienistförening och diskutera frågorna? Jag hoppas att detta blir utgången av debatten och att den inte behöver föras en gång till.
Hans Rothenberg (M):
Jag tackar statsrådet för svaret på min interpellation. Efter 16 år har jag hunnit ägna mig åt ganska många olika politiska frågor, men den som kanske har legat mig allra närmast är sjöfarten. Det beror bland annat på allmänt intresse; kommer man från Göteborg är det ingen nackdel att vara intresserad av sjöfart.
Min storebror var dessutom sjökapten, vilket också är en anledning till att jag någonstans känner extra starkt för detta. När jag nu skulle stå här och för sista gången ha en interpellationsdebatt med en minister tänkte jag: Vad ska den handla om? Och det var klart att det måste bli sjöfart. Jag tänkte också: Vilken minister ska jag ta min sista debatt med? Det blev Tomas Eneroth.
Vi har arbetat ihop i näringsutskottet och haft härliga debatter och en väldigt bra tid när vi har gjort saker tillsammans. Jag har följt sjöfarten under många år.
Jag var med under den tid då Catharina Elmsäter-Svärd var infrastrukturminister och lade fram en handlingsplan för sjöfarten och den maritima strategin - och när vi till slut lyckades baxa igenom en skatt, nämligen tonnageskatten.
Som moderat sitter det i ryggmärgen att vi inte ska införa skatter utan avskaffa dem, och jag hade faktiskt lite problem med att övertyga mina partifränder om att tonnageskatten skulle införas. Efter att ha haft samarbeten med branschens organisationer och parter lyckades vi dock hitta en modell där det faktiskt gick att övertyga till och med Moderaterna om att införa en tonnageskatt.
Det har varit bra, men det räcker inte. Det som då kallades Blå skatt och som nu har blivit till samarbetsorganisationen Blå tillväxt är en start på någonting som kan bli så mycket bättre. Svensk sjöfartsnäring behöver nämligen få till rimligare förutsättningar för svenskflaggade fartyg - det tror jag att vi alla är överens om - men det gäller också att hitta metoderna för att det ska bli verklighet.
Sjöfartsbranschen har genom sitt samarbete parterna emellan inom Blå tillväxt presenterat en handfull punkter genom vilka man skulle kunna bidra till en vändning av den nedåtgående trenden och öka inflaggningen. Detta har varit ett problem under flera decennier, och det har varit det oavsett vilken regering som har suttit. Det gäller att göra saker och ting och att göra dem på rätt sätt.
När tonnageskattesystemet infördes i Sverige 2017 var Sverige ett av de sista länderna i Europa att införa ett sådant system. Antalet svenskflaggade fartyg hade i avsaknad av en tonnageskatt minskat från över 200 ned till 83. Detta påverkar också kompetensförsörjningen inom hela den maritima sektorn. Det är bra att det görs en översyn, men det behöver tas ordentliga grepp här.
Det måste göras en samlad översyn som säkerställer långsiktigt stabila och konkurrenskraftiga villkor. Det är viktigt för Sverige, och denna strategiskt viktiga näring kan även bidra till en förstärkning av det svenska totalförsvaret. Det kommer jag att återkomma till i mitt andra inlägg.
Jag har hört ministerns svar att det minsann har gjorts grejer, men det finns mer att göra. Vilka ytterligare punkter som Blå tillväxt efterfrågar vill Tomas Eneroth åstadkomma under sin tid som infrastrukturminister?
Hans Rothenberg (M):
Farledsavgifter är en av de frågor som branschen poängterar måste hanteras. Stämpelskatten, som ministern nämnde, är en annan. Det är inte alla som känner till 183-dagarsregeln. Den handlar om att en sjöman som är borta mer än ett halvår får en annan beskattning och drabbas av detta.
Hur detta är uppbyggt är ett alltför komplicerat snårverk för att vi ska debattera det här inför en publik som inte är insatt, men det här är någonting som berör enskilda besättningsmän, framför allt dem som står på bryggan. Det är någonting som bara måste hanteras. Jag har tidigare haft debatter med den dåvarande finansministern Magdalena Andersson.
Jag gick då ordentligt på pumpen; jag fick ingen som helst respons. Nu tror jag dock att Tomas Eneroth är så varm i kläderna som minister att han under sommaren kommer att ta det snacket med sin statsminister och säga: "Det du sa som finansminister var väl din uppvärmning; nu kan du väl ta den här frågan och göra någonting bra." Jag tror till och med att Socialdemokraterna skulle få några fler röster i valet om de gjorde det.
Jag ska gå över till en annan fråga, nämligen vad som är viktigt med svenskkontrollerat och svenskflaggat. En svenskkontrollerad flotta är viktig för att vi ska ha en svensk maritim näring med stark export i form av maritim tillverkningsindustri men också för att vi ska kunna göra vår röst hörd med trovärdighet internationellt.
I dag finns det 300-350 svenskkontrollerade fartyg som seglar, men vi har under 100 svenskflaggade fartyg. Det är inte bra. Varför är detta inte bra? Det är inte viktigt för transportköparen i fredstid, men det kan vara helt avgörande när det är, som man säger, ofred.
Sverige kan behöva kalla in sina flaggade fartyg och använda dem till för landet skyddande ändamål. Därför är det viktigt att få upp antalet svenskflaggade fartyg. Det är av nationellt intresse - inte bara för sjöfartsnäringen. När vi nu ser över hotbilden mot Sverige och Sveriges grannländer är det otroligt viktigt att ha kontroll över infrastrukturen även på vatten.
Det är också viktigt med besättningen. Det kan vara oviktigt i fred men avgörande vid konflikttillfällen. Vi kan ju ha svensk flagg på fartyget men, precis som Tomas Eneroth sa, i allt väsentligt kanske en rysk besättning. Det här börjar lukta lite protektionism, men det är viktiga frågor.
För att säkra försörjningen även i kris och i krig måste man höja blicken. Vi måste se till att vi har ett utbildningssystem som gör att vi kan utbilda tillräckligt många unga flickor och pojkar för yrken ombord och på land. För att vi ska kunna utbilda många måste vi också ha tillgång till en svenskflaggad flotta där de kan göra sin praktik och genomgå sin utbildning.
Ju färre svenskflaggade fartyg, desto mindre möjlighet att utbilda svensk besättning. Detta tror jag är en av de absolut viktigaste frågorna att ta med. Det är därför jag nu tar upp Blå tillväxts program och vill att det här i Sveriges riksdag ska stadfästas att detta är viktigt för Sverige.