Åsa Romson (MP):
Förra veckan kom det en dom i ett mycket uppmärksammat fall kring Sigtuna kommun som har ställt ett flertal krav, bland annat på god djurhälsa. Man har ställt krav på att antibiotikaanvändningen ska vara efter veterinärers inrådan och inte i något slags förebyggande syfte, att det ska vara max åtta timmar transport före slakt och att djuren ska få bedövning före avblodning. Alla de här tre exemplen är exempel som det finns gott stöd för både i svensk och faktiskt också i europeisk djurskyddslagstiftning numera.
Trots det valde domstolen att lyssna mer på Konkurrensverkets ganska fyrkantiga regeltolkningar än på Miljöstyrningsrådets inlagor, vilka hade stött Sigtuna kommun i det här fallet. Det är naturligtvis bara ett fall i mängden. Det finns en ganska splittrad rättspraxis i Sverige när det gäller krav, särskilt inom djurskyddsområdet. Men det finns också en spridd uppfattning om att Konkurrensverkets tolkningar tillhör de mer konservativa och de mer rigida.
Det är de som betonar svårigheter och problem. Och det ligger också till grund för att verket har varit ute och sagt att det är bättre att driva ökat djurskyddskrav i EU-harmoniseringen än att göra det via upphandlingen. Och det är lätt att säga till kommunala politiker som inte känner att de har så många ingångar i Bryssel för att driva på. Dessutom finns det ett antal länder som inte driver på lika mycket som Sverige i de frågorna. Fru talman!
Det här är ett område som jag tror att näringsministern borde ägna lite mer energi åt inom sitt eget hägn. Det är jättebra att man som partiledare utbildar partikolleger inom Centerpartiet. Så gör även Miljöpartiet. Jag tror att det är många partier som på sina kommunala riksting och annat diskuterar upphandlingsfrågor mycket och försöker lära av goda exempel som man har. Men i dag stöter man pannan blodig i rättsväsendets domstolar och får inte en tydlig rättspraxis åt det håll som ministern pekar på.
Man vill att det ska gå att ställa rimliga krav som vi anser är objektiva, som följer icke-diskriminering och som inte hänvisar direkt till svenska regler. I Sigtuna har man sagt: Vi tycker att det är skäligt att djuren, som köttet vi äter kommer ifrån, ska ha behandlats på ett sjyst sätt.
Då har vi i dag en situation där Konkurrensverket faktiskt är en aktör som påverkar den rättspraxis som sätts, och jag tycker inte mig se att man har uppfattat ett tydligt uppdrag att informera så att kommuner på ett lättare sätt kan ställa de här kraven utan snarare tvärtom. De vänder sig till Miljöstyrningsrådet, följer deras exempel och får Konkurrensverkets utlåtanden emot sig, bland annat i domstolarna.
Jag tycker att näringsministern borde titta mer på det här om man ska vara effektiv och tydlig och komma framåt när det gäller det som vi egentligen båda vill.
Det handlar alltså om att vi ska kunna ha lokalt upphandlad mat som kommer från acceptabla förhållanden, om vi tittar på djurhälsa, som är bra ur folkhälsosynpunkt och som faktiskt också uppmuntrar små och medelstora jordbruksproducenter i vårt land, precis som det naturligtvis kan göra det i andra länder.
Jag tycker inte att den situation vi nu har i den offentliga upphandlingen pekar på att det händer någonting annat än att kommuner som visar ambitioner, som säger att de vill ha god mat i sina verksamheter, faktiskt inte får det stöd från myndigheter som de borde ha eller har det regelverk som gör att de kan leverera den goda maten.
Jag tror i första hand att kockarna i förskolorna vill vara kockar och laga mat, inte att de vill stånga pannan blodig mot byråkrater och dessutom få svenska myndighetsjurister emot sig.