Beatrice Ask (M):
Ann-Christin Ahlberg har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att fler våldtäktsanmälningar ska leda till åtal och för att öka förtroendet för rättsväsendet.
Hillevi Larsson har frågat om jag anser att det är ett problem att så få våldtäktsoffer får upprättelse, vilka åtgärder jag tänker vidta mot bakgrund av ökningen av friande domar i våldtäktsmål och hur jag ställer mig till förslaget att tillsätta en haverikommission för att granska orsakerna till den låga åtalsfrekvensen och de få fällande domarna i sexualbrottmål.
Carina Adolfsson Elgestam har frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att brottsoffer vid våldtäkt ska få en mer rättssäker behandling vid polisförhör och för att förbättra rehabiliteringen efter ett våldtäktstrauma så att den våldtagna personen kan komma tillbaka till ett vanligt liv igen. Jag har valt att besvara interpellationerna i ett sammanhang. Vi har ett väl fungerande rättsväsen som uppfyller högt ställda krav på verksamheten.
Förtroendet för rättsväsendet är också gott. Men förtroende måste ständigt vårdas och förtjänas. De som kommer i kontakt med rättsväsendets myndigheter ska bemötas med respekt och professionalism. Regeringen har gjort betydande satsningar för att utveckla polis, åklagares och domares bemötande av sexualbrottsoffer, vilket är viktigt.
Vi vet att sexuella övergrepp och våld i nära relationer är så kränkande och svårt att många inte anmäler eller orkar fullfölja en rättsprocess. Till en del kan ökningen av antalet anmälningar ses som ett positivt resultat av de ansträngningar som gjorts och görs inom rättsväsendet för att förbättra bemötandet och stödet till brottsoffer.
I sexualbrottmål finns det ofta särskilda bevissvårigheter där målsägandens uppgifter står mot den misstänktes. För att kunna väcka åtal för sexualbrott måste åklagaren på goda grunder kunna förvänta sig en fällande dom. För en fällande dom krävs det i regel att målsägandens uppgifter stöds av en annan utredning i målet. Det innebär att det måste ställas höga krav på polis och åklagare vid genomförandet av sexualbrottsutredningar.
Att kvaliteten i det brottsutredande arbetet stärks ytterligare är betydelsefullt, både för brottsoffrens rätt till rättvisa och upprättelse och för att allmänhetens tilltro till rättsväsendets förmåga att kunna klara upp allvarliga och integritetskränkande brott som våldtäkt och andra sexualbrott ska kunna bestå. Myndigheterna bedriver kontinuerligt ett arbete för att förbättra utredningarna, bland annat genom utbildning, satsningar på specialistkompetens och metodutveckling.
Så sent som den 1 juli 2013 vidgades våldtäktsbegreppet. Det är för tidigt att i dag säga i vilken utsträckning denna skärpning av lagstiftningen svarar mot riksdagens ambitioner. Likväl finns anledning att ta reda på vilka ytterligare åtgärder som kan vidtas för att säkerställa att regelverket svarar mot kraven på skydd mot övergrepp. Det finns skäl att bland annat analysera frågan om att införa ett så kallat oaktsamt våldtäktsbrott.
Det skulle ytterligare kunna stärka skyddet för våldtäktsoffer. Regeringen har för avsikt att se över våldtäktsbrottet på nytt genom att tillsätta en ny utredning. I uppdraget ska det också ingå att undersöka hur anmälningar om våldtäkt hanteras och utreds inom rättsväsendet och var det finns möjligheter till förbättringar.
För den som har blivit utsatt för våldtäkt eller andra grova brott är det viktigt att också erbjudas medicinskt och psykosocialt stöd. Hälso- och sjukvården spelar en central roll i omhändertagandet av människor som har utsatts för sexualbrott.
Nationellt centrum för kvinnofrid vid Uppsala universitet har på regeringens uppdrag tagit fram ett nationellt handlingsprogram för hälso- och sjukvårdens omhändertagande av offer för sexuella övergrepp. Handlingsprogrammet syftar till att förbättra vården och omhändertagandet av offer för sexuella övergrepp inom hälso- och sjukvården i hela landet.
Det bidrar i sin tur också till att rättsväsendet förses med bättre bevismaterial i utredningarna av sexualbrott.