Åsa Romson (MP):
Jag måste säga att jag fortfarande inte är lugnad, eftersom det vi i praktiken ser i skogen i dag, herr minister, är att stora värdekärnor avverkas. Jag har hört även din kollega miljöminister Carlgren stå här och slå sig för bröstet med anledning av den Sveaskogssatsning som man fick loss genom att man skulle kunna byta skogarna. Det är naturligtvis jättebra. Du måste bara vara ärlig och säga att vi ännu inte har sett hur det bytet har skett.
Vi har ännu inte sett hur man har lyckats skydda värdefull skog, just de värdekärnor vi behöver, generellt över hela Sverige genom det här bytet. Möjligen har ni tagit ut segern i förskott. Men vi är väldigt positiva till att man gör den ansträngningen. Problemet som jag pekade på i min interpellation ligger snarare i regeltillämpningen hos era myndigheter, som ni inte ger en tillräckligt tydlig inriktning på att det behövs ett stopp för avverkning av värdekärnor i den svenska skogen.
Vad är det för fel i svensk skogslagstiftning när flerhundraårig fjällnära skog får kalavverkas? Jag vet inte i vilken skogspolitisk debatt landsbygdsministern rör sig, men i den debatt som jag rör mig i blir jag orolig för ryktet hos det svenska skogsbruket och den svenska skogsvården.
Vi vet att även våra skogsvårdsföretag har haft problem vid försäljning av sina produkter utomlands därför att vi har avverkat fjällnära skog i Sverige. Fru talman! Det ärende som jag tog som exempel i min interpellation gäller Änokdeltat nära Laponia, som är ett världsarvsområde i Sverige. Turistsektorn är naturligtvis oerhört viktig däruppe, men vi ser också hur utländska engagerade miljöorganisationer och andra trycker på här.
De har uppmärksammat detta. De känner sig inte alls lugna och trygga med att den svenska skogspolitiken ger skydd, går framåt med högre miljövärden och ligger före med moderna och bättre brukningsmetoder och en bättre dialog som säkerställer att värdekärnor inte avverkas. Här avverkas det! Då är det någonting som inte fungerar, och jag blir inte trygg när den ansvarige ministern i den borgerliga regeringen står här i talarstolen och slår sig för bröstet över alla möjligheter och alla pengar som man har spenderat i sektorn.
När det gäller pengarna ska vi säga att den ökning av det totala anslaget för biologisk mångfald i Sverige som har varit stadig sedan 70-talet och framåt har avtagit med den borgerliga regeringen. Det märker vi när dessutom länsstyrelsen, trots denna vädjan från väldigt många människor, i det här fallet avstår från att använda sitt instrument att göra ett naturreservat av de här markerna. Det är en partikollega till landsbygdsministern som är högste ansvarige för de besluten.
Det gör man alltså i ett område där vi har helt unika miljövärden. Då frågar man sig: Vad händer med områden som inte är fjällnära och inte ligger inom miljömålet Storslagen fjällmiljö, men väl ska uppfylla krav på biologisk mångfald? Sådana områden har vi på många ställen i Sverige. En tredjedel av kalavverkningarna uppnår inte miniminormerna för avverkning.
Där pågår en översyn hos Skogsstyrelsen, men det finns inga instrument eller anvisningar från regeringen avsedda att tydligt skärpa de bedömningar som görs och som - fru talman, jag måste återigen peka på det - ingen i Sverige har rätt att klaga på. Det blir lite problematiskt. Vi har en myndighet som har att hantera ett regelverk som innebär ett förbud, som vi tycker när vi läser det.
Man kan enligt 18 § inte ge tillstånd till att kalavverka fjällnära skog med höga skyddsvärden. Men samma myndighet tillämpar det och säger: Jo, i det här fallet ser vi inga problem. Och ingen kan klaga på detta! Inte undra på att vi får en dålig regelefterlevnad hos myndigheterna när regeringen inte tar tag i eller ser problemen!