KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ylva Johansson (S):
Lyssna på arbetsmarknadsministern - det låter som att situationen är väldigt god i landet. Arbetsmarknadsministern är uppenbarligen nöjd och tycker att det går bra med utanförskapet och att det går bra på arbetsmarknaden. Men det finns, säger hon, också behov av att rusta och matcha människor.
Det är precis där som utvecklingen går åt helt fel håll. Allt fler bedömare kommer till slutsatsen att den svenska arbetsmarknaden fungerar allt sämre. Det gäller just matchningen. Det betyder att både människor med låg utbildning och människor med hög utbildning har svårt att komma på rätt plats på arbetsmarknaden.
Det finns förskräckande bedömningar av hur stor andel av människor på arbetsmarknaden som är på fel jobb i förhållande till sin kompetensnivå. Det beror på att arbetsmarknaden fungerar allt sämre och att Arbetsförmedlingen inte lyckas med sitt uppdrag. Jag menar att det huvudsakligen beror på regeringens politik.
Arbetsmarknadsministern betonar att det gäller att motivera människor att själva ta tag i sin situation. Det är svårt att säga emot, men det är inte det som är det stora problemet. Det stora problemet på svensk arbetsmarknad är väl inte att människor inte är motiverade att tag i sin situation. Det stora problemet på svensk arbetsmarknad är att regeringen inte är motiverad att ta itu med problemen.
Ylva Johansson (S):
När man lyssnar på arbetsmarknadsministern låter det som att hon önskade att hon var i opposition. Som hon beskriver arbetsmarknadspolitiken vore det kanske väldigt skönt om den inte behövde prövas mot verkligheten. Det som Elisabeth Svantesson beskriver överensstämmer inte med hur det fungerar. Det kanske står så i budgetpropositioner och annat, men så ser det inte ut i praktiken.
Arbetslösa ungdomar får inte stöd från första dagen, tvärtom. Riksrevisionen har nyligen visat att man i genomsnitt får vänta i tre månader innan man får något stöd. Riksrevisionen har kritiserat regeringen för detta. Ungdomarna får inte några individanpassade åtgärder utifrån sina behov. Också här har Riksrevisionen visat att det inte fungerar. Man får standardiserade åtgärder.
Bristerna är allvarliga när det gäller individanpassningen. Man kan besöka - vilket jag hoppas att arbetsmarknadsministern gör - Arbetsförmedlingen och de olika kontoren för att träffa arbetsförmedlarna. Det som de samstämmigt efterlyser är att få möjlighet att använda sin profession, göra egna bedömningar och inte vara så hårt detaljstyrda.
De vill kunna göra insatserna tidigt. I min tidigare interpellation tog jag upp problemen med det låga förtroendet för Arbetsförmedlingen. Det är i mina ögon självklart att det här finns ett samband.
De som arbetar på Arbetsförmedlingen, är professionella och har förmåga att göra bedömningar tycker inte själva att de får använda sin professionella förmåga för att göra individuella bedömningar som leder till arbete för de arbetslösa. De arbetslösa upplever att de inte får något stöd från första dagen, utan de förväntas att vänta väldigt länge innan de får några insatser. Då brister det förstås i förtroendet.
Och då ska vi inte tala om de många arbetsgivare som redan har gett upp när det gäller att få Arbetsförmedlingens hjälp med sin rekrytering. Den stelbenta styrningen av Arbetsförmedlingens insatser skapar direkta problem när det gäller att bekämpa arbetslösheten, men den påverkar också förtroendet för Arbetsförmedlingen.
När regeringens vackra ord - som jag kan dela - om hur bra det borde fungera i arbetsmarknadspolitiken prövas mot verkligheten har ju resultatet blivit att långtidsarbetslösheten bland unga har tredubblats under regeringens tid.
Drygt tre gånger så många unga är långtidsarbetslösa i dag jämfört med innan regeringen började tillämpa sin politik. Det kanske vore skönt att vara i opposition, Elisabeth Svantesson. Då slipper man nämligen att politiken prövas mot verkligheten. Mitt intryck är att verkligheten är regeringens värsta fiende.
Ylva Johansson (S):
Jag blir nästan full i skratt när jag lyssnar till arbetsmarknadsministern. I vår tidigare interpellationsdebatt kritiserade jag regeringen för att man styr Arbetsförmedlingen på ett sådant sätt att man tvingas dra i nödbromsen gång på gång därför att pengarna är slut för viktig utbildning för dem som är långtidsarbetslösa. Det tolkar arbetsmarknadsministern som att jag skulle vilja ha hårdare styrning av Arbetsförmedlingen. Nej, det är tvärtom!
Jag vill ha större utrymme för professionella bedömningar och att man använder resurserna till det som leder till arbete i stället för stelbent styrning. Nu diskuterar vi arbetslösa ungdomar. Det är precis samma typ av problem när det gäller myndighetens möjligheter att agera. Arbetsmarknadsministern lever kvar i sin egen värld. Problemet för hela regeringen och för arbetsmarknadsministern är att verkligheten inte stämmer med det du säger.
Du står här och säger: Nu ska det satsas på tidiga insatser. Men verkligheten är att man inte får några tidiga insatser. Arbetslösa ungdomar ska få stöd från första dagen, säger du. Men de får ju inte stöd från första dagen. Problemet är att det inte blir så. Det handlar om resultatet av politiken. Det kanske vore skönt att slippa få sin politik prövad mot verkligheten, för då kan man ju fortsätta att utmåla den så som man skulle önska att den vore.
Regeringens politik för arbetslöshet har nu prövats i sju och ett halvt år. Resultatet är att det är över 30 000 unga som är långtidsarbetslösa, unga människor som inget hellre vill än att ta klivet ut i vuxenvärlden. Vad det gör med unga människor att tvingas hejdas i steget och stå hejdade där i över ett halvår vet varken du eller jag.
Men vi kan gissa vad som händer med unga människor när de hejdas att ta klivet ut i vuxenvärlden. Det är faktiskt resultatet av regeringens politik.
Ylva Johansson (S):
Jag har först några kommentarer till Fredrik Schulte. Det är nu, under er regering, sjukskrivningstalen ökar - eller? Det är precis det som sker; sjukskrivningarna ökar, och ohälsan ökar. Fredrik Schulte sade att regeringen Reinfeldt har gjort den största satsningen någonsin på utbildning. Det är inte bara att vara flexibel med sanningen, utan det är komplett felaktigt.
Den största satsningen något land någonsin har gjort på utbildning gjordes under min tid, med Kunskapslyftet. Inget land har gjort en större utbildningssatsning än den vi gjorde under de åren. Var alltså lite försiktig med orden! Vi fick höra att regeringens mål är att föra människor närmare jobb. Det är bra. Det är som den nu sparkade generaldirektören för Arbetsförmedlingen sade: Hon ville ge människor en nära-jobbet-upplevelse.
Jag tror inte att det är det människor vill ha. Jag tror att de vill ha riktiga jobb och riktig utbildning, och det är det vi socialdemokrater satsar på. Herr talman! Jag uppskattar att arbetsmarknadsministern tar upp ungdomarna, för det är otroligt viktigt att vi kan kraftsamla för att få ungdomar i arbete och för att rusta våra unga. Ungdomarna behöver vårt stöd, men vi kommer också att behöva deras arbete för att klara samhället. Yrkesintroduktionsanställningarna är en bra modell.
Den föddes av Stefan Löfven, då ordförande för IF Metall som slöt det första avtalet. Det är ett sätt att bli färdigutbildad ute i arbetslivet, och det är mycket bra att regeringen väljer att gå den vägen. Vi stöder det. Arbetsmarknadsministern säger dock att hon vill motivera ungdomar till utbildning. Ja, det vill vi också.
Problemet är att de många ungdomar som är motiverade till och behöriga för samt har sökt högre studier - de som vill komma in på utbildningar där det råder brist på arbetsmarknaden - får nej, för regeringen skär ned på högskolan.
Ylva Johansson (S):
Bakgrunden till min interpellation är uppgifterna om att man manipulerat statistiken vid ett enskilt kontor i Arlöv. Jag noterar att arbetsmarknadsministern inte svarar på någon av de två frågor som jag ställer i min interpellation. Den första frågan var: Hur länge har regeringen känt till siffertricksandet på Arbetsförmedlingen?
När jag ställde frågan trodde och hoppades jag att det handlade om ett enskilt kontor och en enskild händelse. Det är allvarligt för förtroendet men påverkar inte den nationella statistiken. Efter det har det visat sig att det varit systematiskt vid Arbetsförmedlingen att man, som den tillförordnade generaldirektören beskrev det i medierna, varit selektiv med statistiken.
Arbetsförmedlingen ska ha valt ut statistik till regeringen för att ge bilden av att myndigheten gör ett bra jobb.
Enligt uppgifter i Aftonbladet har styrelsen för Arbetsförmedlingen reagerat på alltför positiva rapporter till Arbetsmarknadsdepartementet och lämnat nya riktlinjer till myndigheten om att inte vara selektiv i sitt användande av statistiken.
Den då tillförordnade generaldirektören Clas Olsson medgav att "styrelsen har sagt att vi på ett tydligare sätt ska lyfta fram både bra och dåliga resultat". Styrelsesignalen var att "vi ska vara mer nyanserade i vår beskrivning".
Clas Olsson säger också, enligt uppgifter i Aftonbladet, att "Arbetsförmedlingens uppgift ska inte vara att redovisa siffror som passar något politiskt partis jobbpolitik". Fru talman! Jag tycker att det här är ganska allvarligt.
Om uppgifterna stämmer, och man får väl anta att den tillförordnade generaldirektören inte uttalar sig om det inte finns grund för det, har Arbetsförmedlingen på ett systematiskt sätt om inte tricksat så i alla fall använt statistiken selektivt på ett sådant sätt att Arbetsförmedlingens styrelse har reagerat. Min fråga till ministern kvarstår, fru talman.
Hur länge har regeringen känt till denna manipulation av statistiken? Om frågan varit uppe i Arbetsförmedlingens styrelse, och den tillförordnade generaldirektören uttalat sig om den, är det rimligen något som även regeringen känt till. Hur länge har regeringen varit medveten om att Arbetsförmedlingen har hanterat statistik på ett sätt som det, åtminstone enligt Arbetsförmedlingens styrelse, finns anledning att kritisera och ändra på?
Min andra fråga svarar ministern inte heller på. Jag frågade: Vilka åtgärder avser regeringen att vidta för att Arbetsförmedlingens statistik ska vara tillförlitlig? Ministern hänvisar bara till de förordningar som redan gäller. Det är väl inte så att vi tror att det behövs en annan förordning. Det tror inte jag, och det tror jag inte ministern heller tror.
Men de uppdagade inte helt korrekta sätten att hantera statistik och siffror på är ingenting som underlättar för myndigheten att återskapa det nödvändiga förtroendet för myndigheten, som ju är kört i botten.
Ylva Johansson (S):
Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaret - det glömde jag i mitt tidigare inlägg. Det är bra att arbetsmarknadsministern är tydlig med att statistiken ska vara korrekt. Jag har aldrig trott att ministerns haft någon annan avsikt. Det vill jag säga. Men uppenbarligen finns ändå problem. Låt mig säga något om varför det är så viktigt att statistiken är korrekt. Jag tror inte att någon vet vilken arbetsmarknadspolitik som är den optimala.
I så fall skulle vi inte ha de problem med arbetslöshet som Sverige och många andra länder har. Min uppfattning är att man bör akta sig för ideologiska låsningar i arbetsmarknadspolitiken och att man bör vara pragmatisk. Därför är det oerhört viktigt att veta vilka åtgärder som fungerar och vilka som inte gör det.
Det är i detta avseende statistiken är viktig - att man får en korrekt bild av vad som i ett givet arbetsmarknadsläge ger ett positivt utfall eller tillräckligt bra resultat eller vad som inte gör det, så att man kan korrigera politiken. Enligt uppgifterna i medierna har den tillförordnade generaldirektören själv sagt att selektiv statistik som inte gett en rättvisande bild har använts.
Det är det som får så allvarliga konsekvenser, för då får vi som har att fatta beslut om arbetsmarknadspolitikens inriktning inte ett korrekt underlag för att dra slutsatser om vilka åtgärder som fungerar och vilka som inte gör det. Nu fick jag beskedet av arbetsmarknadsministern att hon också tog del av uppgifterna via medierna och inte hade fått dem innan.
Jag tackar för det svaret, men då vill jag fråga: Stämmer medieuppgifterna om att Arbetsförmedlingens styrelse har uppmanat myndighetens ledning att sluta putsa siffrorna? Enligt Aftonbladet sade den tillförordnade generaldirektören Clas Olsson att "styrelsen har sagt att vi på ett tydligare sätt ska lyfta fram både bra och dåliga resultat" och att "signalen var att vi ska vara mer nyanserade i vår beskrivning".
Stämmer det att Arbetsförmedlingens styrelse har uppmanat myndighetens ledning att ändra sitt förhållningssätt till hur man redovisar statistiken? Har arbetsmarknadsministern varit informerad om att styrelsen har reagerat på detta? Man kan anta, om det nu stämmer, att det var på styrelsens eget initiativ och inte på den tillförordnade generaldirektörens.
Att detta indikerar att det finns ett större problem inom Arbetsförmedlingen är att tidningens journalist frågade den tillförordnade generaldirektören vad det säger om kulturen på Arbetsförmedlingen att man behöver sådana riktlinjer om att använda statistiken korrekt. Han svarade: "Jag uppfattar det som att det varit en felaktig kultur."
Det är klart att om den tillförordnade generaldirektören uppfattar det som att man under en längre tid - får man anta - haft en felaktig kultur inom myndigheten när det gäller förhållningssätt till statistik är det såklart en väldigt allvarlig varningsklocka. Jag undrar vad arbetsmarknadsministern har för kommentar till frågan om kulturen på Arbetsförmedlingen.
Ylva Johansson (S):
I det senaste inlägget såg vi Elisabeth Svantesson förvandlas från den arbetsmarknadsminister hon faktiskt uppträdde som i de tidigare inläggen till en simpel moderat valarbetare. Nu får vi höra att det är Socialdemokraternas fel att det tricksas med siffrorna på Arbetsförmedlingen. Det är väl ändå ganska magstarkt att komma med den jämförelsen? Det är en myndighet som uppenbarligen har stora problem.
Det förekommer uppgifter i medierna, som inte blir motsagda av arbetsmarknadsministern, om att man med en systematik har använt selektiv statistik och att man har blivit åtsagd av sin egen styrelse att sluta med det och om att den tillförordnade generaldirektören har upplevt att det har funnits en dålig kultur när det gäller hanteringen av statistik på myndigheten. Jag tror att vi är överens om att detta är allvarliga uppgifter.
Och jag tycker att det är lite lågt av arbetsmarknadsministern att i detta läge skylla Socialdemokraterna för att tricksa med statistiken i stället för att ta itu med ett seriöst problem som uppenbarligen finns i den mest centrala myndigheten för att lösa den mest centrala uppgiften i det svenska samhället i dag, nämligen arbetslösheten.
Ylva Johansson (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. Under alliansregeringens tid har antalet som har varit arbetslösa i mer än två år ökat från 24 000 till 70 000. Det är en stor grupp.
Bakom dessa siffror döljer sig förstås människor, individer, som har olika behov och olika förutsättningar. De har dock alla en sak gemensamt, och det är att de inget hellre vill än att få ett eget arbete och kunna försörja sig. Regeringens flaggskepp för att kunna hantera långtidsarbetslösheten är fas 3. Det infördes redan för sex år sedan som en viktig del i regeringens jobbpolitik.
I fas 3 skulle den långtidsarbetslöse inte få tillgång till några aktiva åtgärder utan enbart vara så kallat sysselsatt hos en anordnare som skulle få ganska bra betalt för detta. Åtgärden har varit kantad av skandaler och misslyckanden. Regeringen har vid upprepade tillfällen fått gå in och säga: Så här ska det inte vara. Man har fått ändra i regelverket, tillföra resurser och göra andra korrigeringar.
Efter ett tillkännagivande från riksdagen för två år sedan öppnades också en möjlighet för deltagarna i fas 3 att få viss tillgång till utbildning. Efter många år i arbetslöshet riskerar människors kompetens att bli föråldrad. Inom det yrke man en gång hade har det införts nya programvaror, nya behandlingsmetoder och nya maskiner.
Utbildning är ofta en väg för att skaffa sig den uppdaterade kompetens som krävs för att kunna återinträda på arbetsmarknaden. För en månad sedan meddelade Arbetsförmedlingen att den avsåg att stoppa alla utbildningar och begära extrapengar från regeringen när det gäller utbildningar för dem som befinner sig i fas 3. Detta var bakgrunden till min interpellation.
Uppenbarligen har man i mötet mellan arbetsförmedlare och individ gjort bedömningen - i fler fall än regeringen trodde - att utbildning skulle vara en lämplig åtgärd för att göra det möjligt att komma tillbaka i arbete. Fru talman! Jag tycker att det är bra att regeringen har åtgärdat det akuta hotet att påbörjade utbildningar riskerade att behöva avbrytas i förtid. Det var helt nödvändigt.
Men såvitt jag förstår innebär detta ändå att det möjligen är ett nålsöga kvar för att bevilja nya utbildningar under innevarande år. Min fråga handlar om det jag läste i regeringens pressmeddelande med anledning av de extra pengar som sköts till under innevarande år för utbildningar i fas 3.
I pressmeddelandet säger Elisabeth Svantesson: "Regeringen ser allvarligt på när en fastställd budgetram inte kan hållas. Därför vill vi veta vad myndigheten har gjort och tänker göra för att det här inte ska upprepas."
Min fråga till statsrådet är: Betyder detta att det blir ännu färre långtidsarbetslösa i fas 3 som får tillgång till utbildning nästa år?
Ylva Johansson (S):
Låt mig börja med några ord om krisen. Det var ett dramatiskt fall i bnp under hösten 2008 och början av 2009. Det var ett exceptionellt stort tapp i bnp, och det var ett dramatiskt fall på arbetsmarknaden. Sedan hade vi något motsvarande, en dramatisk uppgång på arbetsmarknaden under framför allt 2010, då under kort tid väldigt många arbetsgivare efterfrågade arbetskraft.
I ett sådant läge på arbetsmarknaden och i en sådan konjunktur är det ett väldigt bra läge att hjälpa långtidsarbetslösa ut i jobb. Det är betydligt svårare när konjunkturen är vikande. Det lättaste läget är när många arbetsgivare efterfrågar mer arbetskraft under kort tid, och det var det läge vi hade 2010. Under 2010 var de långtidsarbetslösa inlåsta i fas 3. Då hade man ännu inte luckrat upp reglerna.
Då var man inte tillåten att träffa en arbetsförmedlare eller få del av programinsatser eller utbildning. Man blev alltså kvar i fas 3. Krisen är inte en och densamma, utan det har varit både uppgång och nedgång under dessa år. De har varit svaga totalt sett, men de har inte bara varit dåliga år på svensk arbetsmarknad. Därför är det viktigt att man har en arbetsmarknadspolitik som är anpassad till verkligheten och inte till ideologiska låsningar.
Fru talman! Statsrådet säger om de långtidsarbetslösa att "vi ser dem". Jag hoppas det verkligen. Det är nämligen inte så de själva upplever det. Människor i fas 3 upplever sig extremt osedda av regeringen, och det gäller inte bara i fas 3, utan det börjar även i fas 1 och fas 2, där dagarna bara tickar i väg, och vips är man i fas 3. Fas 3 växer ju varje dag.
Nu säger statsrådet att man höjer ramen. Det är bra. Men fas 3 växer varje dag, och snart är var tionde arbetslös i fas 3. Var det så här ni ville ha det? Var tionde arbetslös är sysselsatt utan att ha möjlighet till ett riktigt arbete och med mycket begränsade möjligheter till utbildning. Jag vill ändå komma tillbaka till detta.
Arbetsmarknadsministern säger i samma pressmeddelande som jag tidigare citerade ur: "Det är däremot viktigt att komma ihåg att grunden är att programinsatser ska ges tidigare än i sysselsättningsfasen." Ja, det tycker jag också. Jag tycker att man ska få hjälp från första dagen när man kommer till Arbetsförmedlingen, men de facto är det inte så det har sett ut.
När man tittar på historien bakom varje individ i fas 3 ser man en lång rad av år utan insatser och utan aktiva kontakter med Arbetsförmedlingen. Det som Elisabeth Svantesson talar om är inte med verkligheten överensstämmande.
Det stämmer inte att man får dessa programinsatser tidigare, utan man hamnar i fas 3, och då står man väldigt långt från arbetsmarknaden och är i stort behov av kompetensutveckling och utbildning. Min fråga kvarstår: Hur ser regeringen på utbildningsinsatser i fas 3? Får de växa under nästa år?
Ylva Johansson (S):
Visa lite respekt för den här sortens människor, säger Katarina Brännström. Det är här vi skiljer oss åt. Vi anser inte att människor i fas 3 är en särskild sorts människor. De är som du och jag, Katarina. De är olika, men det är inte en särskild sorts människor. Det är människor som är drabbade av långtidsarbetslöshet och av regeringens misslyckade arbetsmarknadspolitik. Jag är inte upprörd över att någon är nöjd med sin placering i fas 3.
Det är bra med varje människa som tycker att man har något meningsfullt att göra. Jag är däremot mycket upprörd över att regeringen nöjer sig med att sysselsätta människor i fas 3 i stället för att ge människor riktiga jobb. Vi socialdemokrater har lagt fram finansierade förslag i vår budget om att alla människor i fas 3 ska ges ett riktigt arbete med riktig lön eller en riktig utbildning. Vi satsar stora resurser på detta. Vi vet att det finns stora behov som i dag inte tillgodoses.
Gå in på vilket äldreboende som helst! Det finns massor med arbetsuppgifter som inte blir gjorda. Det handlar inte om att den som är outbildad kan gå in och göra ett arbete som undersköterska, för det kan man inte. Men det finns mycket annat som inte görs. Det handlar om att fylla på i förrådet, att duka fram till frukosten, att plocka undan efter frukosten, att ta fram nya saker, att ta fram rullstolarna och att ta undan dem igen. Det är många arbetsuppgifter som i dag stressar personalen för att den inte räcker till. Titta på många andra delar av välfärden!
Det finns arbetsuppgifter som inte utförs därför att kommunerna och landstingen inte har pengar för att anställa människor. Då säger vi: Använd alla de resurser som i dag går till långtidsarbetslösa till att anställa i extratjänster i välfärden eller i föreningsjobb i föreningslivet! Och vi skjuter till de extra resurser som krävs för att detta ska ske till anständiga löner, avtalsenliga löner.
Och ge alla personer i fas 3 möjlighet att studera om det är det man tror är den riktigaste vägen framåt till arbete!
Ylva Johansson (S):
Det är en viktig interpellation som Kerstin Nilsson har ställt, och arbetsmarknadsministerns svar innehåller många vackra ord. Problemet är verkligheten. Sysselsättningsgraden för personer med funktionshinder fortsätter att sjunka. Jag ska ärligt säga att den sjönk och var låg också under socialdemokratisk regering. Det är ett mycket allvarligt problem.
När det gäller personer med funktionsnedsättning som söker sig till Arbetsförmedlingen därför att de vill ha arbete, och tar upp diskussionen om de här problemen, är det lite grann som att man nästan dränks i välvilja, men lämnas i sticket när det gäller konkreta åtgärder.
Det är oerhört många människor som vittnar om att de aldrig kommer först i kön på Arbetsförmedlingen och att det alltid är fokus på funktionshindret och koden, inte på kompetensen och människan. Det är oerhört många som vittnar om att det aldrig finns resurser när det verkligen kommer till kritan i fråga om det som behöver göras. Vi vet att resurserna finns, men det verkar alltid så svårt att använda dem till det som faktiskt kan lösa problemen.
Vi vet också att de insatser som görs för personer med funktionsnedsättning på arbetsmarknaden är könsuppdelade. Kvinnor får tillgång till billigare insatser än vad män får. Det finns ingen rimlig förklaring till denna könsdiskriminering inom myndigheten Arbetsförmedlingen. Jag vill bara vädja till statsrådet att göra allvar av de vackra orden.
Jag vill också ställa en fråga som har stark koppling till möjligheterna på arbetsmarknaden: När kommer regeringen med en proposition som gör bristande tillgänglighet till en diskrimineringsgrund?