KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven-Erik Österberg (S):
Jag gjorde ett antal besök under hösten på 24-timmarsdelegationen. Man hade en rad informationsträffar. Man diskuterade naturligtvis inte bara den elektroniska informationen utan myndighetsnärvaro och hur det fungerar ute i landet. Vid sådana tillfällen trycker jag alltid på service till invånarna och vad myndigheter faktiskt är till för.
Myndigheter har egentligen bara en uppgift och det är att se till att leva upp till det åtagande man har i regleringsbrev och se till att man verkställer det gentemot svenska folket. Det är därför vi har våra myndigheter. Det är en självklarhet, men jag tror att man kan upprepa det ofta för att stämpla fast det ordentligt.
Jag tycker att Margareta Andersson och jag har samma uppfattning på många områden. Jag är inte alls förvånad efter de diskussioner vi har haft i andra frågor tidigare. Jag har stor respekt för Margareta Anderssons ambitioner att jobba vidare på det här området.
Jag vill avsluta med att säga att det finns en myndighet som faktiskt jobbar för att hela Sverige ska leva och som har till uppgift att i olika remissomgångar påpeka vad som är viktigt för att hela Sverige ska leva, nämligen Glesbygdsverket. Jag konstaterar att den borgerliga allians som Margareta Andersson jobbar i föreslår att den myndigheten ska läggas ned. Det tycker jag är väldigt märkligt utifrån det här resonemanget.
Jag vill uppmana Margareta Andersson att ta en ordentlig kamp i alliansen. Jag tror att Margareta Andersson och jag är betydligt mer överens om hur vi ser myndigheterna i framtiden än vad Margareta Andersson är med sina alliansbröder och -systrar.
Sven-Erik Österberg (S):
Låt mig inledningsvis säga att jag inte är någon vän av att det blir kommunal konkurrens på sådana områden där det är naturligt för privat verksamhet att vara. Det är huvudprincipen, och jag tror inte att jag har någon annan inställning än Per Bill i den frågan.
Syftet är att vi ska få en klarare bild av var gränserna går. Av det skälet är det för tidigt att i dag uttala sig om hur det exakt ser ut. Jag har också stött på exempel som dem Per Bill tar upp. Det finns en gråzon där. Ibland har man från företagens sida varit väl grinig.
Man måste se vad det är för kommunal verksamhet - det har varit solarier, kaféer eller annat. Oftast är de som jobbar på de ställena sådana personer som står ganska långt från den ordinarie arbetsmarknaden. Man genomför olika sysselsättningsprojekt och bedriver på det här sättet en vettig verksamhet.
Jag har stött på detta bland annat i en kommun i mitt hemlän, Surahammar. Handen på hjärtat - det lilla företaget som skulle vilja göra jobbet är inte intresserat av att anställa dem som kommunen har anställt för att bedriva den här verksamheten. Man befinner sig i en gråzon mellan vad som är en riktad åtgärd för att göra en insats för människor som står långt från arbetsmarknaden och vad som är näringsverksamhet i konkurrens.
Ser man till detta blir kritiken kanske något mindre vass. Man måste se till hela bilden. Jag hoppas att utredningarna - åtminstone den ena av dem, som ska se speciellt på detta - drar upp skiljelinjerna på ett tydligt sätt. Vi bör ha i åtanke att arbetslivet har blivit tuffare på den öppna arbetsmarknaden.
Med det förhållningssätt vad gäller vilken typ av arbetskraft man accepterade som man hade i näringslivet för 15 år sedan skulle det finnas ungefär 60 000 fler än i dag på den ordinarie arbetsmarknaden. Det har stramats åt. Jag vill dock understryka att detta oftast inte beror på illvilja från företagens sida, utan det är ett tuffare konkurrensklimat.
I den globala värld vi lever i ställs det hårda krav. En annan stark kritik från småföretagen handlar om att de pressas hårt av de större företagen. Man ska vara underleverantör, och man ska också vara lagerhållare, och dessutom får man inte betalt i tid och så vidare. Det finns en särskild utredning som tittar på den delen.
Det finns alltså sådana faktorer som har gjort så att möjligheten att anställas har begränsats. Den som inte är hundraprocentig i alla avseenden har också svårare att få jobb. Då faller ansvaret ganska tungt på den kommunala delen. Där vill man naturligtvis se att ens kommuninvånare också har något vettigt att göra. Då kan man stöta på solarier och andra typer av kaféverksamhet som jag har sett.
Det gäller kanske också att man har reparerat lite cyklar, sålt begagnat och sådant. I det fallet tycker jag att det är ganska okej att den verksamheten förekommer.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag skulle vilja att Per Bill när han på fredag träffar de företagare som känner sig misshanterade i verksamheten ber dem att söka upp verksamheten. Det kan vara ett kafé eller ett solarium som drivs. Då kan man diskutera på vilka villkor de skulle kunna ta över verksamheten. Men då ingår naturligtvis också de som jobbar där. Man kan gå igenom vilka olika stödformer som finns.
Jag tror att det i de allra flesta fall finns goda stödformer om det är så att man vill anställa när personalen tar över verksamheten. Jag tycker att det är ett effektivt och framsynt sätt att försöka möta problemet. Dessvärre vill man ju ofta ta över verksamheten men inte ha med alla anställda. Det förekommer rapporter där man säger att alla inte platsar. Men just helheten, som jag förstod att Per Bill var inne på i sin diskussion, kan vara intressant.
Jag tycker att det är en koppling som man kan göra framåt, för jag tror att det är en stor del av problematiken. De rena, solklara fallen som jag pekade på tror jag att vi är ganska överens om. Så ska det inte vara när man har en fungerande marknad för övrigt. Där ska inte kommunen vara. Det tycker jag är viktigt i det här läget. Till sist gäller det upphandlingsreglerna. De hör ju egentligen inte riktigt till den här interpellationen. Men de hör ändå dit för småföretagen.
Det är viktigt att man gör volymer så att man kan lämna anbuden direkt. Tyvärr ser det ofta ut på ett annat sätt om det gäller vägunderhåll och så vidare. Då är det ett stort bolag som får den första upphandlingen. I andra led, i bästa fall, eller i tredje eller fjärde led får någon småföretagare i form av åkeriägare sanda eller ploga. Det är ett antal som ska leva på anbudet i olika led. Den som sedan gör jobbet sist är den som får sämst betalt.
Det har jag sett vid olika tillfällen, och jag tycker inte att det är någon bra ordning. Anbuden borde delas upp så att småföretagen kunde tas i anspråk i första led. Då skulle han eller hon få en bättre ersättning för sitt jobb än i dag. Då skulle man också stärka hela företagsverksamheten i Sverige.
Sven-Erik Österberg (S):
Henrik von Sydow har frågat mig dels hur jag avser att höja regeringens medvetenhet om riskerna för korruption i den statliga verksamheten, dels hur jag avser att skärpa och tydliggöra ansvaret för statens bolagschefer och myndighetschefer att bekämpa korruption samt dels vilka åtgärder jag avser att vidta för att institutionellt stärka skyddet mot korruption i de statliga verksamheterna.
Jag har tidigare i ett interpellationssvar till Gunnar Axén i januari i kammaren ingående redogjort för den ägarpolicy som gäller för de statliga bolagen, och begränsar mig därför denna gång till de statliga myndigheterna, som jag i enlighet med arbetsfördelningen inom regeringen har det direkta ansvaret för. Låt mig inledningsvis än en gång understryka att mutor och korruption alltid med kraft måste bekämpas.
Alla vi som är verksamma inom offentlig förvaltning måste hela tiden ha denna fråga i åtanke och begrundande. Henrik von Sydow citerar David Nussbaum: "Självbelåtenhet är korruptionens bästa vän." Uttalandet pekar på de faror som när som helst kan lura runt hörnet. I det vardagliga "renhållningsarbetet" mot korruption kan vi därför aldrig slå oss till ro.
I dagarna har till flertalet statsanställda spritts skriften Om mutor och jäv - en vägledning för offentligt anställda . Den är resultatet av ett samarbete mellan Finansdepartementets avdelning för offentlig förvaltning och Sveriges Kommuner och Landsting beträffande dessa frågor.
Ett syfte med skriften är att visa på de risker som kan finnas samt hur den som är verksam inom offentlig förvaltning kan resonera när han eller hon ställs inför dessa frågor. Ett annat syfte är att stimulera till arbetsplatsdiskussioner. Jag förväntar mig att ett fortsatt arbete med den här typen av frågor med fördel kommer att hanteras av Verket för förvaltningsutveckling, som påbörjade sin verksamhet vid årsskiftet. I egenskap av ansvarigt statsråd för den statliga förvaltningen träffar jag återkommande samtliga myndighetschefer.
Så sent som i onsdags i förra veckan bjöd jag in till ett seminarium där ca 160 myndighetschefer deltog. I mitt anförande, som för övrigt finns tillgängligt på regeringens hemsida, underströk jag kraftfullt betydelsen av att frågan om korruptionsbekämpning hålls levande i det vardagliga arbetet.
Myndighetscheferna har naturligtvis ett stort och betydelsefullt ansvar i denna fråga, men jag vill också vara tydlig med att varje enskild medarbetare, likväl som de fackliga organisationerna, har att på ett konstruktivt sätt arbeta med denna för medborgarnas förtroende viktiga fråga. Frågan har även nyligen tagits upp i en artikel i Finansdepartementets nyhetsbrev, som riktar sig till samtliga myndighetschefer och personalchefer inom staten. Även nyhetsbrevet finns att läsa på regeringens hemsida.
Jag vill slutligen tillägga att det inom Regeringskansliet för närvarande pågår ett arbete med att ta fram förslag till en ny förordning i syfte att förtydliga ansvaret för intern styrning och kontroll inom myndigheterna. En del i detta arbete understryker betydelsen av att myndigheterna har väl fungerande rutiner för att förhindra och upptäcka mutbrott, förskingring eller liknande.
Sven-Erik Österberg (S):
När det gäller den sista frågan kan jag inte säga exakt när det kommer, för den lagstiftningen hanteras av Justitiedepartementet och handläggs där. Jag kan därför inte svara på den frågan just nu och ger mig inte in i några spekulationer kring den. Men det är klart att den kommer att beaktas från svensk synpunkt också. Utan att veta någonting direkt djupare om den här konventionen och hur den är applicerad på svensk lagstiftning vet vi att det bara när det gäller att införliva finns en rad teknikaliteter.
Men den handläggs av Justitiedepartementet, och jag får väl återkomma med den saken när den kan komma fram. Jag kan inte säga mer om detta just nu. Annars konstaterar jag att Henrik von Sydow och jag är överens om att det politiska ledarskapet har en väldigt stor betydelse. Det handlar om hur man statuerar exempel, hur man tar tag i de problem som finns, hur man också trycker på vikten av det här. Vi har inga som helst skilda åsikter i just den delen.
Det är naturligtvis viktigt att korruption bekämpas var den än förekommer. Det har skett en del uppseendeväckande saker i det privata näringslivet, kanske inte minst i försäkringsbranschen, i ett visst bolag, och så vidare. Det har just varit domstolsförhandlingar om det. Det är klart att sådant här också skadar förtroendet, som spiller över. Kan de? Var går gränserna för oss? Hur tänker människor i andra verksamheter?
Det är väldigt viktigt att se till att hela rättssystemet fungerar här och att det också statueras exempel på var samhället tycker att gränserna går, när man går över det som lagstiftningen föreskriver. Det är väldigt viktigt. Och det stärker, så att säga, helheten i det här.
Jag tycker att rapporten från Riksrevisionen kom väldigt lägligt därför att den har ett väldigt bra syfte. Man kan naturligtvis titta på den och ta fasta på vad som kan göras bättre. Det är ju därför vi har Riksrevisionen. Men den läses också med intresse av myndighetschefer och anställda ute i myndigheterna. Det är en väckarklocka. Jag tror att man på många sätt, genom rapporten, också ser över sina hus.
Jag tror nämligen inte att någon myndighetsledning vill att det ska upptäckas att man har korruption i sin myndighet. Det är naturligtvis väldigt negativt. Jag tror att rapporten har varit väldigt positiv och bra på så sätt.
Sven-Erik Österberg (S):
Tobias Krantz har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta i syfte att göra kravprofilerna offentliga, från vilken tidpunkt dessa förändringar i så fall ska gälla och slutligen vilka åtgärder jag vidtagit alternativt avser att vidta i syfte att i övrigt öka öppenheten och insynen i utnämningspolitiken.
Låt mig inledningsvis, än en gång, bestämt ta avstånd från påståendet att det sätt på vilket regeringen bedriver utnämningspolitiken skulle stå i strid med bestämmelserna i regeringsformens 11 kap. 9 §. De krav på förtjänst och skicklighet som där stadgas är självklart de helt avgörande för på vilka meriter myndighetscheferna anställs. De riktlinjer som regeringen arbetar efter när det handlar om rekrytering av myndighetschefer är tillgängliga för var och en i regeringens chefspolicy.
En utförlig redovisning av policyn finns i propositionen Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst , som en enig riksdag ställde sig bakom. Frågan om utnämningspolitiken är komplex med ett antal bottnar.
Regeringen beslutade i juli 2004 om direktiven till en parlamentarisk utredning med representanter från samtliga riksdagspartier med uppdrag att se över den svenska regeringsformen. Grundlagsutredningen har att redovisa sina ställningstaganden senast den 31 december 2008. Min bestämda uppfattning är att det saknas skäl till att regeringen skulle föregripa det arbete som bedrivs där.
Finns det då anledning att i övrigt ändra på något avgörande i den nuvarande beredningsordningen avseende tillsättningar av myndighetschefer? Jag vill för min del inte utesluta att det finns möjligheter att utveckla och ytterligare förfina det sätt på vilket arbetet bedrivs i dag. Jag är helt på det klara med vikten av att noga pröva det befintliga sättet att arbeta och att alltid ha vilja och beredskap för att ifrågasätta och ibland göra saker på ett nytt sätt.
Kravprofiler är handlingar som vi tar fram för att bereda utnämningsärenden inom Regeringskansliet. Oftast sammanfattar dessa handlingar bara uppgifter som finns i andra handlingar och som är offentliga och allmänt kända. De utgör då sådana beredningspapper som enligt gällande bestämmelser i tryckfrihetsförordningen, förvaltningslagen och arkivlagen inte sparas sedan de har spelat ut sin roll som hjälpmedel vid beredningen. Någon gång händer det att en kravprofil tillför ärendet sakuppgifter.
Handlingen blir då en allmän handling som sparas och hålls tillgänglig för press och allmänhet, också det i enlighet med gällande bestämmelser. Mot den bakgrund som jag här har redovisat finner jag det märkligt att Tobias Krantz fokuserar så hårt på dessa handlingar. För att lugna honom och kanske också andra som har överdrivna föreställningar om vad handlingarna innehåller kan jag berätta att det sedan en tid pågår ett arbete i Regeringskansliet i syfte att ytterligare utveckla rutinerna vid chefsrekryteringar.
Det arbetet avslutas i början av hösten, och jag vill inte hålla för uteslutet att arbetet bland annat kommer att resultera i att rutinerna utvecklas så att kravprofiler regelmässigt sparas i akten.
Sven-Erik Österberg (S):
På den senare frågan svarar jag att jag inte tänker göra någonting åt det just nu. Jag har sagt ungefär hur långt vi är beredda att gå nu. Vi tittar på kravprofilerna och om de också ska ligga med i handlingarna, och vi kommer att redovisa under tidig höst vilket ställningstagande vi har gjort - precis i enlighet med vad Göran Persson sade när det gäller KU-förhören och den diskussion som var där. I övrigt tycker jag att man ska avvakta Grundlagskommittén. Varför rusar alliansen iväg före Grundlagskommittén när diskussion i Grundlagskommittén var så viktig?
Det är precis som jag säger här: Det här är ytterst grannlaga frågor, det vill säga hur man hanterar det här och hur man upprätthåller trovärdigheten. Det går inte att mer eller mindre från höften skjuta fram en rad olika förslag och säga hur det ska gå till fastän man sedan inte har en aning om hur det fungerar i praktiken och hur det kommer att gå. När det gäller ett förfaringssätt där riksdagen är inblandad vill jag peka på att det konstitutionellt sett blir väldigt konstigt.
En regering kommer att vara ganska bunden av vad man kommer fram till i utskottsförhör när det gäller vad man kommer att förorda. Sedan är det, handen på hjärtat, så här.
Oavsett vilken process man har, vilken öppenhet man har och hur många som är inblandade och om man ska sätta fokus på det här och man i efterhand ska granska om det var den eller den som borde ha fått jobbet, är det alltid så, precis som jag nämnde tidigare - men jag kan säga det mer preciserat här: Man kommer alltid att kunna säga att någon annan säkert hade varit bättre eller hade fungerat bättre. Det är ju en subjektiv bedömning utifrån den kravprofil som finns.
Ska man dessutom i efterhand säga någonting, när en chef kanske har kommit i gång, vet man ju mer om den ena personen än vad man vet om hur den andra personen skulle fungera. En sådan debatt skulle kunna bli hur lång och yvig som helst. Det skulle inte leda speciellt mycket framåt. Jag tycker att verkligheten talar för sig själv på det här området. Chefsutnämningarna har fungerat väldigt väl. När det gäller de olika myndigheterna vill jag säga detta. Jag har ett antal tunga myndigheter under mig. Finansinspektionen kan man inte kalla lätt. Där har vi en person som inte har någon politisk bakgrund.
Hon har säkert politiska åsikter privat men har inte offentliggjort dem på något sätt. Vi har Riksgäldskontoret med Bo Lundgren, som verkligen har partistämpel. Det fungerar alldeles utmärkt med de här båda cheferna. Att det systematiskt skulle vara socialdemokrater på de tunga posterna vill jag alltså bestämt också dementera.
Sven-Erik Österberg (S):
För att lite grann återvända till utbildningen kan jag väl säga att vi redan i dag enligt undersökningar har ledande utbildningar när det gäller just det här området. Vi har både KTH och handelshögskolan på området, så det finns väldigt bra förutsättningar som det naturligtvis går att bygga vidare på. Jag vet också att det ganska nyligen, för någon månad sedan, startades ett intressekluster uppe i Sundsvall kring Mittuniversitetet.
Där har vi mycket av finansmarknad på bank-, försäkrings- och pensionsområdena, och där är man också intresserad av att starta utbildningar i nämnd riktning - utbildningar som kan vara ett gott komplement till de utbildningar som finns i Stockholm. Klimatet kan inte Finansmarknadsrådet göra någonting åt - det tror jag att vi är överens om. Det är som det är. Men jag tror inte att det i sig är så avskräckande. Isa, som tittar mycket på investeringsviljan och på hur man ser på Sverige, hävdar egentligen motsatsen.
Stockholm är en attraktiv plats att finnas på, och Stockholm är en ganska liten stad jämfört med många andra. Här finns möjligheter att i ett internationellt perspektiv bo bra. Det finns goda utbildningsmöjligheter, barnomsorg och en rad sådana saker som är viktiga i den internationella konkurrensen. Stockholm är attraktivt från den aspekten.
Men det innebär inte att man för den skull kan slå sig till ro och bara konstatera det, utan vi ska naturligtvis jobba vidare med de här sakerna. Vi har också varit väldigt framgångsrika när det gäller IT och utbildad arbetskraft som är viktig på området. Jag tror att det har bidragit till att vi har en så pass stark finansmarknad i Stockholm och till att den över tid har utvecklats positivt jämfört med hur det är i våra grannländer. Den här delen har väckt intresse utomlands.
Finnarna är väldigt intresserade, och jag har informerat dem om våra tankar kring de här sakerna. När det gäller straffskatten vid fondbyten tycker jag att jag fick ett ganska taffligt svar från Fondbolagsföreningen. När de kritiseras för höga avgifter säger de att det är straffskattens fel att man inte kan byta fonder och så. Det är väl en sådan diskussion jag vill komma ifrån.
Därför vill jag av Finansmarknadsrådet ha en ordentlig analys av vad som är viktigast att göra. Då kan man göra rätt saker i rätt riktning, så att vi därmed stärker branschen i dess helhet.
Sven-Erik Österberg (S):
Martin Andreasson har frågat statsrådet Pär Nuder på vilket sätt han avser att ge invånarna i hela Stockholmsregionen samma möjlighet att göra sin röst hörd och därmed respektera det sammanlagda resultatet i de likalydande folkomröstningarna i Stockholmsregionen. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på denna interpellation. Jag har tidigare i år besvarat en liknande interpellation.
Den interpellationen ställdes mot bakgrund av att frågan om trängselskatt kommer att prövas i en kommunal folkomröstning i Stockholms kommun och också bli en fråga i de nationella valen. Jag vill här återigen betona att förtroendevalda i kommunfullmäktige är valda av medlemmarna i sin kommun och står till svars inför dem. En kommunal folkomröstning, som för övrigt endast är rådgivande, kan därmed endast fungera som medel för ansvarsutkrävande i den egna kommunen.
Kommunmedlemmarna kan alltså aldrig ges någon direkt beslutanderätt över frågan om trängselskatt ska införas. Även om regeringen har uttalat att folkomröstningen i Stockholms kommun kommer att få betydelse för den fortsatta hanteringen av trängselskatter, så är det riksdagen som fattar de avgörande besluten. Detta gäller naturligtvis även folkomröstningar i andra kommuner oavsett vad utfallet av omröstningarna blir.
Mot bakgrund av detta avser jag inte att vidta några åtgärder med anledning av de ställda frågorna.
Sven-Erik Österberg (S):
Det går nog inte att tillfredsställa Martin Andreasson på den punkten. Det svar han förväntar sig är att jag håller med honom rakt upp och ned och säger att han har rätt rakt över. Det tänker jag inte göra. Därför blir nog Martin Andreasson besviken. Man kan vrida och vränga på det här och säga att en privat fastighetsägare bestämmer parkeringstaxor och så vidare. Men principen är att en kommun fattar beslut i olika frågor.
Det kan vara parkeringsavgifter och det kan vara andra delar som berör människor som är beroende av dem. Det är den parallellen jag gör. Jag tror Martin Andreasson förstår hur jag menar på den punkten. Man kan ha många åsikter om den nationella politiken. Det är politikens villkor.
När det inte finns en majoritet och man ska försöka sy ihop en majoritet har partier i alla tider försökt att få med sina hjärtefrågor. Vi vet precis hur historien var här. Ett sådant problem kommer inte att underlättas av att sådana avgifter skulle avgöras på en annan nivå. Det kan likaväl i praktiken bli exakt samma utfall ändå i kontakter mellan partier på den lokala nivån och den nationella nivån. Resultatet kan bli detsamma.
Det löser inte det problem som Martin Andreasson pekar på här. Vi får finna oss i att vi har en konstitution. Sedan kan vi ha olika åsikter. Mycket grundar sig i hur vi vill vidga demokratibegreppet utifrån vad vi förväntar oss att resultatet ska bli och hur frågan kan lösas i slutändan. Jag tolkar hela debatten så, och jag gjorde det i den förra interpellationsdelen också.
Konstitutionellt kan en rådgivande folkomröstning bara vara rådgivande utifrån den befolkning och den fullmäktigedel som finns. Sedan kan andra ta med det. Det är väl upp till riksdagen så småningom att besluta om vilket underlag som ska tas med. Det står naturligtvis öppet att lägga in fler aspekter än synpunkterna från folkomröstningen i Stockholms stad.
Det står riksdagen fritt att välja vilket underlag man vill när beslut ska fattas i frågan så småningom. Vi vet inte hur den frågan löses så småningom. Det kommer att avgöras inom sinom tid.