Patrik Björck (S):
Jag tackar finansministern för svaret och möjligheten till debatt i dag om denna viktiga fråga. I svaret tar finansministern upp några punkter för att besvara Eva-Lena Janssons interpellation. Bland annat säger finansministern att OECD har konstaterat att en politik som vilar bara på skatter och bidrag inte är tillräckligt effektiv. Det är någonting som man kan konstatera. Det är bara att titta sig omkring här i landet. Då kan man konstatera att den politik som finansministern står för inte är effektiv.
Han säger också att sysselsättningen för svaga grupper måste öka. I Sverige är det precis tvärtom. Finansministerns politik innebär att långtidsarbetslösheten ökar, inte sysselsättningen för de svaga grupperna. Det innebär att denna fråga blir ännu mer aktuell, viktig och riktig att debattera här i kammaren. Eva-Lena Janssons fråga bekräftas av finansministern.
Den politik och den situation som vi har i dag är skadlig och farlig eftersom den enligt finansministerns egen definition inte är korrekt. Om man ska bekämpa inkomstklyftor genom att sysselsättningen för svaga grupper måste öka och den inte gör det då har vi ett problem. Det måste finansministern vara bekymrad över. Eller också har finansministern hittat på något sätt att statistiskt trolla bort det faktum att långtidsarbetslösheten har ökat i Sverige.
Det är nämligen så som finansministern hanterar politiska problem, alltså genom statistiskt trolleri och genom att vimsa runt och tala om äpplen och päron. Finansministern säger att fler arbetar och färre är bidragsberoende. Det är samma situation. Det är faktiskt tvärtom. Det är fler av de arbetslösa som i dag tvingas till bidragsberoende med finansministerns politik.
I detta svar sägs också att omfördelning genom offentligt finansierad vård och skola är en viktig faktor för att motverka ökade inkomstskillnader. Där delar jag också finansministerns uppfattning. Men i verkligheten vältrar finansministerns politik över kostnader på kommunerna som är stora bärare av den medborgarnära välfärden, det vill säga äldrevård, barnomsorg och skola.
Därmed dräneras den offentligt finansierade välfärden genom finansministerns politik. Det är detta som gör att hela denna debatt och frågan blir så viktig och aktuell. Det är detta som blir lite konstigt när man läser svaret. Det är två saker som gör mig lite förvånad i detta svar.
Det ena är att finansministern på ett sätt delar Eva-Lena Janssons oro och bild genom att förklara att sysselsättningen måste öka för svaga grupper. I verkligheten är det precis tvärtom. Då är detta ett gigantiskt problem som finansministern uppenbarligen inte har några som helst förklaringar till eller svar på hur man ska ta sig ur.
Men den andra och viktigaste frågan från Eva-Lena Jansson vill jag ytterligare belysa och förstärka så att vi kanske får ett svar på den i dag. Den handlar om det som finansministern säger om att trots att inkomstskillnaderna i Sverige har ökat under de senaste 20 åren har Sverige fortfarande en av de jämnaste inkomstfördelningarna i världen. Det är säkert ett helt korrekt påstående.
Men det intressanta är om ordet trots innebär att finansministern anser att det är ett misslyckande att vi har en av de jämnaste inkomstfördelningarna i världen och om målet med finansministerns politik är att försöka förändra detta faktum så att vi inte ska leda denna liga framöver. Vad är egentligen målet med den moderatledda regeringens politik? Det skulle vara den riktigt viktiga cloun att diskutera.
Om målet är att vi ska ändra på det faktum att vi fortfarande har en av de jämnaste inkomstfördelningarna i världen, då kan jag lättare förstå finansministerns politik. Annars blir det svårt.