Caroline Nordengrip (SD):
Jag tackar statsrådet för svaret. Jag har sedan mitt riksdagsinträde årligen motionerat om att icke-medicinska ingrepp, eller så kallade skönhetsoperationer, inte ska ge rätt till sjukpenning. Det har jag gjort eftersom det, precis som statsrådet anförde, är centralt för sjukförsäkringens legitimitet att rätt ersättning ges till rätt person. Skönhetsoperationer kan ge rätt till sjukpenning oavsett om de är medicinskt betingade eller inte.
Enligt rättspraxis ska arbetsförmågan hos en person som har genomgått en operation bedömas utifrån det sjukdomstillstånd som råder före och efter ingreppet och inte utifrån anledningen till operationen. Detta skapar en stor ekonomisk belastning på både arbetsgivare och skattekollektivet.
Det är utgifter som rimligtvis borde täckas av den enskilde när denne väljer att utföra ett icke medicinskt betingat ingrepp som medför att arbetsförmågan blir nedsatt. Rätten till sjukpenning gäller bland annat anställda, egenföretagare, aktiebolagsägare och arbetssökande.
Enligt bedömningar gjorda av Svensk Förening för Estetisk Plastikkirurgi utförs omkring 25 000 plastikkirurgiska ingrepp per år, och ingreppen beräknas öka med cirka 20 procent per år. Det ska tilläggas att detta inte är färska siffror, så viss ökning har redan skett. Det utförs även många operationer i utlandet, då det är betydligt billigare för kunden.
Dessa syns inte i statistiken, men precis som vid operationer som utförs i Sverige har den opererade rätt att tillfriskna på arbetsgivarens och skattebetalarnas bekostnad. Det vanligaste ingreppet som görs är bröstförstoring, och detta ingrepp innebär sjukfrånvaro i ungefär en månad.
När det gäller anställda betalar arbetsgivaren sjuklön under de första 14 dagarna, förutom den första dagen som är karensdag. Därefter betalas sjukpenning från Försäkringskassan. Det handlar alltså inte om några småsummor som företagare och skattebetalare står för när det gäller det vi kallar skönhetsoperationer. Däremot ser jag det som självklart att komplikationer efter ingrepp ska ge rätt till sjukpenning, eftersom det inte är något planerat eller självvalt.
Att det kan vara så svårt att göra gränsdragningen ställer jag mig lite frågande till. Om man önskar utbetalning av sjukpenning utan att först ha blivit remitterad till ingreppet av en läkare bör bedömningen från Försäkringskassan inte vara särskilt komplicerad.
Jag kan även se att det exempel på en svår gränsdragningsfråga som statsrådet tar upp, nämligen sociala faktorer och klädproblem, utan problem skulle kunna motivera remittering för ingrepp om läkaren anser att det är faktorer som utgör stora svårigheter i vardagen för patienten. Det skulle då rimligen vara underlag för sjukpenning.
Som jag nämnt tidigare ökar antalet icke-medicinska ingrepp med cirka 20 procent per år, och kostnaden för arbetsgivare och skattebetalare kommer att öka i snabb takt. Statsrådet uppgav i svaret att det inte är aktuellt med några ändringar just nu.
Frågan har dock inte utretts sedan 2009, och min fråga till statsrådet blir därför: Är statsrådet och regeringen beredda att se över möjligheten att göra en ny utredning om omfattningen och kostnaden till följd av icke-medicinska ingrepp, då dessa har ökat rejält sedan 2009?