Nyamko Sabuni (L):
Det blev ett långt svar på Lena Olssons fråga. Det blev ett långt svar därför att det sker väldigt mycket på det här området, och inte minst blev det ett långt svar därför att det är en fråga som engagerar mig väldigt mycket. Jag har sagt det förut och säger det igen: Mäns våld mot kvinnor är den mest akuta jämställdhetsfrågan vi har att hantera.
Jag hoppas verkligen att vi ska kunna samarbeta över blockgränserna för att bli ännu bättre på detta. Jag håller också med om att vi måste jobba långsiktigt. Jag kan inte säga annat än att långsiktigheten säkras genom de beslut som Lena Olsson och hennes kolleger i riksdagen fattar. Jag tycker att det är jättebra att man också har fattat beslut om ett anslag till särskilda jämställdhetsåtgärder under denna mandatperiod.
Det är bara de pengarna som kan göra att vi har frihet att kunna prioritera de områden vi vill prioritera och de åtgärder som vi anser nödvändiga för att fortsätta denna kamp mot mäns våld mot kvinnor. Det innebär att vi också under denna mandatperiod har möjligheter att fortsätta kraftsamla på området. Sedan får vi hoppas att riksdagen återigen för nästa mandatperiod, oavsett hur det ser ut i regeringen, ser till att det fortsatt också finns pengar för att förebygga och motverka våld mot kvinnor.
Det är jätteviktigt att vi börjar tala om de här frågorna tidigt. Där är förskolan och skolan en viktig arena. Det är ju där barnen vistas en stor del av sin vakna tid. Det var också därför som vi satsade medel till fortbildning av lärare. Jag har ännu inte fått utvärderingen av detta, men den är på gång.
Jag hoppas verkligen att många kommuner och många lärare inser hur viktiga de här frågorna är och diskuterar samlevnadsfrågor, respekt mellan barnen och mellan barn i skolan och vuxna, våldsfrågor, prostitution och annat som kan vara viktigt att reflektera över. Jag återkommer gärna till Lena Olsson med mer information om denna utvärdering så småningom.
Då får vi också fatta beslut om hur det ska fortsätta. Med en ny lärarutbildning har vi goda chanser att i samtal med lärosätena få dem att ta sitt ansvar så att de här frågorna blir viktiga i den utbildningen. Vi får en ny rektorsutbildning. Det är inte minst viktigt att de som är ledare i våra skolor kan de här frågorna, är närvarande rektorer och finns i klassrummen för att stötta och stödja lärare och elever.
Det är också viktigt att man kan prata om de här frågorna inte bara i ett enskilt ämne utan hela tiden i korridorer, på raster och i alla sammanhang där man kommer i kontakt med barnen. Jag håller också med om det Lena Olsson säger om att vi behöver bli bättre på att hantera situationen där barn bevittnat våld. Vi är fortfarande dåliga på detta. Jag är beredd att titta närmare på det tillsammans med Socialdepartementet för att se vad vi kan åstadkomma ytterligare.
Stort fokus har lagts på kvinnan som våldsoffer. Det har kanske varit rätt att börja där och bli bättre på att uppmärksamma och se de här kvinnorna och bättre på att bygga upp stöd och skydd till våldsoffren, men vi behöver också bli bättre på att uppmärksamma barnen. Och framför allt behöver vi bli ännu bättre på insatser, rehabilitering, vård och behandlingsprogram för de män som utöver våldet. Det är jättebra med straff, men straffen måste kombineras med vård.
Våldet kommer aldrig att upphöra om den som slår inte slutar att slå. Låt mig sedan gå över till frågan om könsmaktsordningen som vi alltid diskuterar. Det finns ingenting i denna handlingsplan som säger att vi inte tar hänsyn till könsmaktsordningen, men jag har vägrat att ha det som utgångspunkt för hela planen.
Det skulle innebära att samhället bara ska agera och förebygga när kvinnor i heterosexuella relationer är våldsoffer, men att de här åtgärderna inte skulle vidtas när en kvinna blir misshandlad av sin kvinnliga partner, en man blir misshandlad av sin manliga partner eller, för den delen, en ung flicka i en familj med hederstraditioner förföljs och kanske misshandlas av flera individer i familjen.
Jag menar att det handlar om maktfrågan mellan individer, och där är könsmaktsordningen en av maktordningarna som ska motverkas. Därför nämns inte det som enskild maktfråga i handlingsplanen.