Eric Palmqvist (SD):
Tack till näringsministern för att han stannar kvar och besvarar min interpellation! Svaret är till stora delar det jag hade förväntat mig, och i sammanhanget är det positivt. Det innehöll mycket gott. Det som är bekymmersamt är att det drar ut på tiden. Vi ser inte direkt några lösningar på problematiken kring tillståndsprocessen runt hörnet.
Det är dock min uppfattning, eller ska jag säga förhoppning, att näringsministern har en ärlig och uppriktig ambition att komma till rätta med de problem som tyvärr kännetecknar de tillståndsprocesser som rör gruv- och mineralnäringen. Svensk gruv- och mineralnäring har, precis som ministern påpekar, en väldigt stor betydelse för Sverige som en exportberoende industrination.
Det handlar om arbetstillfällen, välfärd, innovation och råvaruförsörjning för att möjliggöra utveckling av ny teknik för att kunna gå mot ett framtida samhälle där större miljöhänsyn tas. Man får heller inte glömma bort den strategiskt viktiga mineralförsörjningen i en tid då andra och nya mineraler efterfrågas som en konsekvens av västvärldens strävan att elektrifiera i högre grad.
De värdekedjor som skapas när vår malm och våra mineraler förädlas till högspecialiserade slutprodukter bidrar till att skapa vårt välstånd. Sverige har en månghundraårig tradition som gruvnation, och i dag ligger vi i absolut framkant vad avser miljövänlig produktion och teknikutveckling på gruvområdet. Detta är någonting vi ska vara stolta över och rädda om.
Tyvärr har orosmoln glidit in över den svenska gruvhimlen, och i stort sett hela gruvnäringen beskriver att otydliga och långsamma tillståndsprocesser är deras största problem och har varit det under en längre tid utan att regeringen har agerat. De tillståndsprocesser som utgör en förutsättning för att kunna påbörja prospektering eller för att beviljas en bearbetningskoncession upplevs som otydliga, långdragna, rättsosäkra och bristande i transparens.
En del företag - jag är säker på att ministern känner till några av de värsta fallen - har levt i ovisshet i sex till åtta år eller längre utan att få ett slutgiltigt besked. Att detta leder till att Sverige får dåligt rykte som en nation där det är krångligt och osäkert att investera och etablera sig är oerhört illa och kan komma att skada oss på sikt.
Faktum är att Sverige sjunker i rankningen när olika gruvnationer rankas utifrån investeringsattraktivitet. Detta är någonting som borde oroa näringsministern. Jag har en mycket positiv grundsyn på gruvindustrin, och det är kanske ingen hemlighet. Jag inser dess historiska betydelse, dess framtida potential och dess betydelse för att säkra vår välfärd.
Jag vet att inte alla delar min entusiasm, men faktum är att de segdragna och oförutsägbara tillståndsprocesserna också är mycket destruktiva och demoraliserande för de sakägare som är kritiska till gruvetableringar. Många gånger handlar det om andra näringsidkare, till exempel renskötare och jordbrukare. Även golfanläggningar och liknande kan i lika hög grad vara beroende av klara besked för att kunna planera för verksamhetens framtid.
Det är således hämmande både för gruvindustrin och för de näringar som hamnat i en intressekonflikt kring markanvändningen. Fru talman! Jag tror att näringsministern till stor del delar min oro och inser vikten av att få till stånd en lösning.
Vad jag däremot inte kan låta bli att undra över är hur det inverkar på regeringens handlingskraft och vilja att ett av regeringspartierna har företrädare som för inte så länge sedan i denna kammare uttalade att det får vara slut med "curlandet av gruvindustrin".