Eva Olofsson (V):
Jag vill tacka för svaret. För Vänsterpartiet är mäns våld mot kvinnor ett stort samhällsproblem. Det värsta är att det verkar öka. Anmälningsbenägenheten ökar, men också våldet verkar öka i dag. Det hänger ihop med den maktordning vi har med män med mer makt och kvinnor med mindre makt.
Det underlättar direkt och indirekt för individuella män att dominera, kontrollera och bruka våld mot kvinnor. Jag utgick från FN:s kommitté för avskaffande av diskriminering av kvinnor och den rapport den utgav 2008. Där uttrycker man oro just för att socialtjänstens stöd är ojämnt och att det inte finns skyddat boende för kvinnor i alla kommuner. Speciellt kan kvinnor med särskilda behov vara utsatta.
Men det finns också andra rapporter att titta på. När det gäller socialtjänsten i Stockholm har länsstyrelsen varit inne och tittat i Stockholms län för att se vilket stöd som finns för våldsutsatta kvinnor och barn. Det visar sig att ungefär hälften av länets kommuner och stadsdelar saknar någon som håller ihop arbetet - en kvinnofridssamordnare. Hälften av kommunerna och stadsdelarna saknar aktuella handlingsplaner.
De behöver faktiskt uppdateras och förnyas; det räcker inte att göra dem en gång. Hälften av dem man begärde uppgifter ifrån ansåg att det inte fanns tillräckligt med insatser för de utsatta kvinnorna i deras kommun eller stadsdel. Ökad kompetens var en fråga som man lyfte fram.
Från Vänsterpartiet har vi i vår skuggbudget lagt 55 miljoner just för att all personal i socialtjänst - de som jobbar med människor med funktionsnedsättningar och inom missbrukarvården - ska få kunskaper om mäns våld mot kvinnor för att kunna ge det stöd som behövs. Ett annat problem som man lyfter fram är bristen på ekonomiska resurser för långsiktiga lösningar.
Länsstyrelsen säger i rapporten att detta gör att det i många kommuner i praktiken är kvinnojourerna som står för insatserna. Men de har inte ett säkert finansiellt långsiktigt stöd. Det finns dessutom behov av att bygga ut fler skyddade boenden, men de ekonomiska resurserna för detta finns inte hos jourerna.
Frågan om möjligheterna för kvinnor och deras barn som blir utsatta för våld och behöver lämna sin bostad togs också upp på socialutskottets hearing om hemlöshet. Den problematik man berättade om då från kvinnojourerna handlade också om vad som händer när man behöver fly från sitt hem.
Det kanske inte är en realitet att man kan återvända dit på grund av hotbilden, och då har man svårt att få en annan bostad. Det byggs få hyresrätter med rimliga hyror. Bostadsbristen är stor. Det leder också till att kvinnor fastnar på kvinnojourerna när de egentligen inte behöver vara kvar. Vi behöver alltså också en annan bostadspolitik, som gör att vi kan få rimliga hyror och nya hyresrätter så att kvinnor inte fastnar i jourerna. Jag skulle vilja ställa en fråga till ministern.
Det är en fråga som har kommit upp och som har anknytning till både Cedawkommitténs och länsstyrelsens rapport. Det handlar om bristen på långsiktig ekonomisk satsning på kvinnojourerna. Vi måste kunna skapa de resurser som behövs så att de kan planera för framtiden. Det ska inte bara komma pengar för ett år i taget.
Jag skulle vilja veta om ministern liksom Vänsterpartiet skulle vilja hitta en satsning och ta ett statligt ansvar för ett långsiktigt stöd till kvinnojourerna som ger dem möjligheten att ge det stöd som våldsutsatta kvinnor och barn behöver.