Anders Forsberg (SD):
Det är ganska intressant när man skriver interpellationer. Jag fick sätta mig in lite kring bombmurklan. Man kan konstatera att bombmurklan verkligen är en överbeskyddad art. Det är en av de fem svampar som är nationellt fridlysta i Sverige enligt artskyddsförordningen. Det innebär att det är förbjudet att plocka, gräva upp eller på annat sätt ta bort eller skada exemplar av svampen. Bombmurklan hör hemma i relativt torra områden av granskogsmark med mosstäcke där de får näring genom att bryta ned granbarr.
Just i Ölme, det område som är aktuellt i interpellationen, är förekomsten inte klarlagd, eftersom den varierar mycket mellan olika år. Status för bombmurklan är "sårbar" inom ramen för artdatabanken. Den kallas hotad, men av lägsta klassen. När den nu kommer i blickfånget kan man fundera på om den används som ett verktyg för att stoppa avverkningar. Ja, man kan nästan fundera på det. Dör den verkligen ut efter en avverkning?
Mycket tyder på att så inte är fallet. Det kan diskuteras huruvida det kanske vore bättre att söka metoder för att skapa miljöer i stället för att förbjuda skogsbruk. Det är också värt att notera att den här svampen i Finland räknas som missgynnad, alltså inte rödlistad, medan man i Sverige har valt att klassa den som "sårbar", alltså på rödlistan, trots att vi har goda förekomster och redan har vidtagit stora åtgärder för att den ska finnas kvar i landet.
Det kan också konstateras att minskningen av platserna för växterna och fragmenteringen har upphört och att svampen har spridit sig till närliggande skogsbestånd. Det kan mycket väl vara så att bombmurklan är den minst hotade så kallade hotade arten i Sverige. Fru ålderspresident! Med EU-inträdet 1995 fick vi ett art- och habitatdirektiv samt fågeldirektivet. När direktivet fastställdes var vi inte medlemmar, utan vi fick snällt godta innehållet.
När Naturvårdsverkets handbok gällande direktivet presenterades 2009 tog det hela fart. I direktivet upptas över 1 000 arter, varav ca 150 namngivna arter som finns i Sverige, till exempel björn, djärv och lo, några sällsynta insektsarter, musslor, samtliga fladdermusarter, flertalet svampar med mera. Dessutom innefattar direktivet alla vilda fåglar i Sverige. Artskyddsförordningen innebär att skogsbruk i praktiken skulle vara förbjudet, om man följde den strikt.
Det innehåller nämligen förbud mot att störa fåglar eller skada deras häckningsplatser oavsett var de befinner sig. Implementeringen av direktivet i svensk lagstiftning främst genom artskyddsförordningen går - särskilt vad gäller fåglarna - betydligt längre än vad direktivet säger. Sedan kan man fråga sig hur ett art- och habitatsdirektiv har implementerats i Sverige. Vi har i Sverige integrerat ungefär 90 procent av direktiven, samtidigt som andra länder, med betydligt längre medlemskap, kanske har uppnått 30-40 procent.
Landsbygdsministern nämner att det är en komplex fråga. Jag förstår det. Det är många parametrar som man måste ta hänsyn till. Men han nämner också i sitt svar att han avser att ge en särskild utredare i uppdrag att se över artskyddslagstiftningen. Det är givetvis glädjande. Men hur ser planen ut för arbetet, ministern, och när beräknas regeringen komma med ett förslag kring översynen av artskyddsförordningen?