Bengt-Anders Johansson (M):
Jag vill först yrka bifall till reservation nr 16. Herr talman och vänner här i kammaren! Det har talats om den här halvtidsöversynen under ganska lång tid nu.
Vi hade en reform som började gälla 2000, som också hette Agenda 2000 och som skulle vara till och med 2006. Det var alltså en överenskommelse med Europas bönder, men halvtidsöversynen skulle alltså genomföras.
En halvtidsöversyn behöver ju nödvändigtvis inte innebära några dramatiska förändringar, men i det här fallet blev det en mycket omfattande förändring. Det blev en fullständig reform, som nu är på väg att sättas i sjön.
Översynen är mycket omfattande, men den är också omvälvande av det skälet att för den enskilde lantbrukarens resultaträkning och budgeterande kommer det att vara stor skillnad jämfört med hur man har gjort tidigare. Jag är inte säker på att alla har riktigt greppat detta ännu.
Det har myntats ett uttryck som lyder "the devils are in the details", och man kan nog bara skriva under på det. Jag tror att många kommer att få en och annan överraskning när man ska sätta det här i sjön för sitt eget företag.
Vi hade från moderat håll hellre sett en annan lösning på det här förändringsarbetet, nämligen att det inte skulle genomföras under pågående avtalsperiod, att man hade avvaktat den här periodens utgång, alltså fram till och med 2006, och därefter gjort förändringar.
Vi förespråkade, när de här reglerna var långtifrån färdigförhandlade och regeringen satt i diskussion med kommissionen och övriga länders representanter, att man i stället borde ha behållit de nuvarande reglerna och kanske gjort en neddragning med ungefär 5 % per år. Då hade vi inte alls skapat en sådan oreda och en sådan förändring som det nu kommer att bli.
Det blir dessutom en väldigt dyr lösning rent administrativt, ska vi ha klart för oss. Det kommer att kosta betydligt mycket mer att administrera det här nya förslaget. Då hade vi också fått en neddragning av stöden. Långsiktigt är det ju inte rimligt att nästan hälften av EU:s budget upptar just stöd till jordbruket.
Men regeringen valde att inte lyssna, eller åtminstone inte framföra de här synpunkterna där nere - vad jag vet. Det är möjligt att ministern kan ge oss en annan bild av det.
Nu står vi inför den förutsättning som kommissionen har föreslagit och som rådet har beslutat, och det innebär att vi har befäst en bidragsnivå som är ganska hög som vi nu kommer att få leva med framöver. Jag tror inte att de svenska bönderna egentligen är intresserade av de här bitarna.
Jag har inte fått någon reaktion om att man vill ha mer bidrag. Tvärtom möter jag allt oftare uppfattningen att vi måste avreglera den här marknaden. Man vill vara företagare fullt ut och också få betalt för sina produkter. Sedan är jag naturligtvis fullständigt medveten om att vi inte ensidigt kan göra detta.
Vi måste naturligtvis göra det gemensamt i Europa, men vi måste också göra det tillsammans med övriga världen för att vi inte ska få obalanser. Herr talman! Långsiktigheten är nu borta när det gäller jordbrukspolitiken. Det har varit ganska lugnt och stillsamt från 1995 och fram tills nu, vilket jag vet att jordbrukarkåren uppskattat.
Man har kunnat veta att reglerna stämmer någorlunda år efter år. Nu får vi den här förändringen. Sedan ska vi ha en översyn av landsbygdsutvecklingsprogrammen. Det kommer en ny finansiell period som förmodligen kommer att påverka nivåerna, och sedan, 2009 om jag inte missminner mig, ska vi ha nästa avstämning, vilket gör att man nu allt snabbare kommer att få översyner etcetera.
Jag vågar påstå att det är en onödig omväg att som företagare behöva vara beroende av politiska beslut för sin dagliga gärning för att man ska få stöd. Det är ingen som egentligen önskar detta.
Jag vill dock ge regeringen och ministern en eloge för tillskapandet av den referensgrupp som riksdagen hade möjlighet att delta i med representanter från de olika partierna. Jag tyckte att det var ett klokt beslut. Det gav oss också möjlighet att fortlöpande under diskussionen om hur implementeringsreglerna skulle utformas för Sverige ha ett tankeutbyte.
Jag vill också nämna att statssekreterare Ingrid Petersson gjorde ett bra arbete i detta sammanhang, naturligtvis med sina medarbetare. Herr talman! Jag ska också säga något om sakinnehållet i detta. Vi tycker att det är märkligt att regeringen inte kan tillmötesgå de svenska lantbrukarna vad gäller att kunna få en utbetalning i euro.
Vi tycker att det är ogint, när vi dessutom föreslår att i den mån det skulle innebära en merkostnad får man ta det själv. Jag förstår inte varför man inte kan ha den möjligheten. Vi är kritiska till regeringens sätt att använda lantbrukarnas pengar som regleringspost när statsfinanserna inte hänger ihop över jul och nyår.
Det är inte rimligt att Sveriges bönder ska vara en utjämningsfaktor åt en regering som inte kan hålla finanserna i styr. Därför kräver vi att man ska ha utbetalning samma år som stöden gäller. När det gäller konkurrensvillkoren ville jag i ett tidigt skede i referensgruppen ta upp de här frågorna och att vi skulle ta dem samtidigt, därför att det tror jag skulle gagna frågan väldigt mycket.
Nu gick det fram till februari, och då förstod jag att ministern tog till sig LRF Konsults rapport och medgav att vi har konkurrensproblem, och sedan började det talas om sänkt dieselskatt. Och det var väl gott så, men det har varit mycket prat genom åren och väldigt lite verkstad. Jag har inte sett någonting än, och jag hoppas att det kommer.
Men det gäller inte bara dieselskatten utan andra skatter också, och det handlar också om andra miljövillkor etcetera där vi pinar de svenska bönderna. Nationell reserv anser vi att man ska ha på minst 3 %. Från moderat håll menar vi att man som företagare ska kunna vara försäkrad om att man inte får en sänkning på mer än max 20 % av stöden.
Man skulle då använda den nationella reserven till att kunna gå in och täcka detta så att man har en förutsägbarhet.
Beträffande nationellt kuvert är det återigen den avbetalning som Socialdemokraternas hämningslösa trånad efter regeringsmakten lägger på Sveriges medborgare att betala som en avbetalningskostnad för samarbetet med Vänstern och Miljöpartiet. Det är ett otal felaktiga lösningar som det här samarbetet kostar.
Man säger så här: Nu är det bara 0,5 %. Men vi vet också att samarbetspartierna ville ha 10 %. Det var de som sade, en gång i tiden när momsen infördes: Det är ju bara 3 %. Ja, sade någon, men den kan till och med bli 10 %! Sedan behöver jag inte säga mer. Inför man verktyget så finns det där, och då kommer man också att använda det.
Avslutningsvis, herr talman, tycker vi att det är osmakligt att produktionsjordbrukets pengar, som man betalat in i form av olika avgifter för sina produktionsmedel, ska användas till landsbygdsutveckling. Det innebär alltså att man lägger en extra börda på produktionsjordbruket i Sverige, något som andra inte behöver bära.
Det är okej med de modulerade medlen - dem har vi ingenting emot - men att ta pengar från produktionsjordbruket för landsbygdsutveckling är direkt stötande.