KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Jag vill tacka för ministerns svar på min interpellation. Jag vill också tacka för beskrivningen av hur handelsförhandlingar förs på EU-nivå. Jag kan berätta för ministern att jag själv tidigare satt i EU-parlamentet och var ledamot av EU-parlamentets handelsutskott. Viss erfarenhet av sådana förhandlingar har kanske också jag. Jag blev därför väldigt positivt överraskad.
Jag har hört både handelskommissionär Cecilia Malmström och ministern Ann Linde tala om att TTIP-förhandlingarna, förhandlingarna om handels- och investeringsavtalet med USA, skulle vara de mest öppna någonsin och de mest demokratiska. Min erfarenhet av sådana handelsavtal är att förhandlingarna väldigt ofta förs bakom lyckta dörrar. Inte ens vi folkvalda får insyn i vad som pågår.
Jag blev därför också väldigt glad när jag fick veta att det hade inrättats ett så kallat läsrum dit vi riksdagsledamöter skulle kunna få ta oss för att läsa dokumenten om TTIP-avtalet med USA.
När jag kom till det läsrummet hittade jag ett beslut från EU:s råd där man specifikt talade om 13 dokument som skulle tillgängliggöras i medlemsländernas läsrum. Jag ville förstås läsa även de dokumenten. Det var viktiga dokument, i varje fall att döma av rubrikerna. Det skulle handla om den så kallade tvistlösningsmekanismen. Jag antar att det är där det står att bolag ska kunna stämma stater.
Det handlar om konkurrensförfaranden, offentlig upphandling, statliga bolag, små och mellanstora bolag och andra viktiga saker. Det som var riktigt intressant med de 13 dokumenten var att de var konsoliderade. De var i princip färdigförhandlade mellan EU och USA. Det tycker jag är väldigt intressant. Det är först då man kan få en bild av vad den andra parten tycker.
Det blir inte bara EU-kommissionens propagandaversioner, om jag säger så, där EU-kommissionen säger: Så här tycker vi att det ska vara. Här får man se vad EU har lyckats förhandla fram gentemot USA. Jag bad att få se även dessa 13 dokument, men jag fick nej. De dokumenten kunde jag inte få se. Jag förmodar att det är för, som Ann Linde sa, att USA ställer krav på att om dokumenten skulle läcka ut ska vi ta reda på vem som har läckt ut dem.
Enligt svensk lag får man inte efterforska källan. Jag skulle vilja veta från ministern: Har ni ens försökt att tillgängliggöra dem? Har ni tagit strid mot Washington och sagt att det är väldigt viktigt att alla dokument i förhandlingarna kan tillgängliggöras för våra lagstiftare i vårt land? Jag skulle också vilja ställa en fråga till ministern. Ministern hänvisar alla Sveriges riksdagsledamöter till att resa ned till Bryssel.
Där ska vi läsa dokumenten som rör detta otroligt omfattande handels- och investeringsavtal. Tycker ministern verkligen att det är rimligt att vi riksdagsledamöter ska vara hänvisade till ett hemligt läsrum i Bryssel för att läsa de viktiga dokumenten som rör avtalen mellan EU och USA?
Jens Holm (V):
Kommerskollegium är Sveriges myndighet som ska främja handel. Därför är det kanske inte särskilt konstigt att de när de blir tillfrågade ger svar som är positiva till handel. Det var också Kommerskollegium som på en månad gjorde den miljöutvärdering som kom i somras.
Naturvårdsverket svarade i princip med fem A4-sidor med nya frågor. De hade en mängd frågor som de ville ha svar på. Det var bara ett fåtal av dem som det fanns svar på i utvärderingen. Och Kemikalieinspektionen varnade för att CETA-avtalet kommer att försvåra och fördröja viktig kemikalielagstiftning.
Vad gäller Naftaavtalet och fler eller färre jobb kan det säkert diskuteras. Jag tittade på Demokraternas valplattform. Där konstaterade man att internationella handelsavtal hittills har lett till att miljontals jobb har försvunnit och att det har försvårat arbetet med att försvara arbetarnas rättigheter och miljölagstiftning. Det verkar i alla fall vara Demokraternas bedömning.
Håkan Svenneling sa aldrig att vi skulle tvingas äta hormonbehandlat kött. Han sa att det här kommer att få betydelse för vad man kommer att lägga på tallriken. Det är en helt annan sak. Jag vill tacka för den här debatten. Det kommer säkert att bli fler framöver.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka statsrådet för svaret på min interpellation. Jag ställde den till klimat- och biståndsminister Isabella Lövin, och det är Isabella Lövin som kommer att leda den svenska delegationen på havskonferensen i New York nästa vecka. Som jag har förstått det är havskonferensen väldigt mycket hennes idé.
Det blir dock spännande att diskutera frågan även med Sven-Erik Bucht, som också ska vara på plats i New York. Vid havskonferensen kan Sverige lyfta fram viktiga fiskefrågor, och det hoppas jag verkligen att man gör. En av de frågor som jag tycker har glömts bort i sammanhanget handlar om vårt ansvar för fisket i fattiga länder.
EU har slutit ett fjortontal fiskeriavtal med utvecklingsländer, företrädesvis i Afrika, och många av de länderna är gamla kolonier till EU.
Upplägget är så att EU betalar en summa, nästan uteslutande finansierat med våra skattemedel, till ett fattigt land - det kan vara Gabon, Kap Verde, Tanzania, Guinea-Bissau och så vidare - för att europeiska fiskeflottor ska få fiska upp fisken utanför landets kust.
Det sker nästan ingen som helst lokal förädling av den fisk som fiskas upp, utan den förädlas i Europa. Det är också i Europa som det stora värdet skapas på den fisk som fiskas upp. Det som ministern tog upp här tidigare, att man bara ska fiska på ett överskott, är också väldigt diskutabelt.
I många av länderna till exempel längs Västafrikas kust är fisken nästan helt och hållet utfiskad, och det är väldigt svårt att bedöma huruvida det finns ett överskott eller inte. Dessa länder har helt enkelt inte den kapaciteten.
Jag undrar, Sven-Erik Bucht, varför vi inte slutar upp med de här fiskeavtalen som faktiskt plundrar fattiga länder på deras fisk och i stället tar dessa EU-pengar och gör om avtalen till utvecklingsprojekt för att utveckla ett lokalt hållbart fiske där man också förädlar den fisk man landar lokalt.
Detta tycker jag att Sverige skulle kunna lyfta upp på havskonferensen. EU har ett väldigt stort ansvar i sammanhanget.
Det är dock bra att det är en FN-konferens i New York, för det finns även andra aktörer som plundrar fattiga länder på deras fisk, exempelvis Kina, och därför vore det ett sådant ypperligt tillfälle att lyfta frågan om att göra slut på de nykoloniala fiskeavtalen på havskonferensen.
Det var min enkla fråga i interpellationen, herr talman, och jag konstaterar att jag inte får ett konkret svar från Sven-Erik Bucht på min konkreta fråga, nämligen: Avser den svenska regeringen att lyfta upp frågan om de här fiskeavtalen på konferensen i New York?
Avser Sverige att verka för att dessa avtal ska ersättas med ett utvecklingsprojekt i syfte att utveckla en lokal och hållbar fiskeverksamhet?
Jens Holm (V):
Då fick jag i alla fall svar svart på vitt att den svenska regeringen inte tänker lyfta upp EU:s och andra länders avtal med fattiga länder, som gör att man plundrar dessa länder på deras fiskeresurser.
Jag tycker att det är olyckligt att man inte tar chansen när man nu åker till det som är decenniets kanske viktigaste havs- och fiskekonferens, nämligen den stora konferensen i New York. Det är verkligen en missad möjlighet, Sven-Erik Bucht.
Kanske har det lite att göra med att den svenska regeringen sedan ni kom till makten hösten 2014 vid åtta tillfällen har röstat för dessa nykoloniala avtal. Det gäller avtalen med Mauretanien, Guinea-Bissau, Kap Verde, Gabon och så vidare, avtal som bygger på att vi med våra skattepengar finansierar att stora europeiska fiskeflottor ska kunna fiska upp all deras fisk.
Det sker ingen lokal förädling, det skapas inga lokala arbetstillfällen. Låt mig ta ett konkret exempel, nämligen avtalet med Mauretanien som Sven-Erik Bucht och hans regering röstade för. Det är det största fiskeavtalet bland de afrikanska länderna: 59 miljoner euro, alltså ungefär en halv miljard svenska kronor, betalas varje år, varav den största delen till europeiska fiskeflottor.
Mindre än en tiondel av pengarna i detta avtal går till så kallat sektorsstöd, alltså till att utveckla någon form av lokalt fiske och lokal förädling. Så gott som all fisk som fiskas upp längs Mauretaniens kust inom ramen för det här avtalet, Sven-Erik Bucht, landas inte i Mauretanien. Den landas på Kanarieöarna, alltså i Spanien.
Nästan inte en enda av de fiskare som finns på de många flottorna kommer från Mauretanien, utan det är europeiska fiskare - franska, spanska och så vidare - som fiskar upp fisken. Jag vill fråga Sven-Erik Bucht vad det här avtalet har för vinster för Mauretanien. Vad vinner man på att ha ett sådant här avtal mer än att man får en del pengar från EU?
Det får man, men ärligt talat, vore det inte bättre om Sverige och EU sträckte ut handen till Mauretanien och sa: Vi tar dessa 59 miljoner euro varje år och hjälper er att utveckla ert fiske! Det är precis vad Mauretaniens regering vill. De vill utveckla ett lokalt fiske och en lokal förädling. Men det får man inte inom ramen för det här avtalet, för det fungerar inte så.
Sven-Erik Bucht ställde en konkret fråga till mig, och jag ska försöka svara på den. Vad skulle hända om man övergav de här nykoloniala fiskeavtalen? Det kan vi självklart vara herrar och bestämma över själva. Om vi bestämmer att vi vill att avtalen i stället ska övergå i samarbetsprojekt för att utveckla ett lokalt och hållbart fiske, ja, då är det precis det som jag ser framför mig.
Jag noterar också, som jag tog upp i min interpellation, att efter befrielsen av Namibia var en av de första sakerna man gjorde att överge sitt fiskeavtal med EU. Man sa i stället att man ville utveckla sitt eget fiske, och det har gått ganska bra för Namibia sedan dess. EU ville absolut inte detta, men Namibia har utvecklat sitt eget fiske.
Denna information står att läsa i Tyst hav , som är skriven just av Isabella Lövin och som är en stenhård vidräkning med EU:s nykoloniala fiskeavtal.
Jens Holm (V):
Visst är det fantastiskt med länder som tar saken i egna händer, Sven-Erik Bucht. I Namibias fall frigör man sig från decennier av förtryck, unket apartheidstyre och så vidare, och även gamla nykoloniala fiskeavtal med EU. Man tar saken i egna händer och utvecklar sitt eget fiske och en lokal förädling.
Ditt sätt att argumentera, Sven-Erik Bucht, är uppgivenhetens argument. Om inte vi gör det så gör någon annan det, så därför ska vi göra det. Hur kan du vara så säker på att det blir så? Vi vet att länderna i Afrika vill utveckla ett eget fiske. De vill inget hellre än det, Sven-Erik Bucht.
De vill att pengarna ska investeras i att utveckla ett lokalt hållbart fiske med en lokal förädling så att de kan skapa jobb på plats. Varför ska vi då inte hjälpa dem med det, Sven-Erik Bucht? Du säger att jag står vid sidan om, Sven-Erik Bucht. Det är tvärtom. Här har vi kanske den viktigaste havskonferensen på det här decenniet, och ni tänker inte väcka frågan. Varför inte?
Den här frågan har en otroligt viktig bäring på fattigdomsbekämpning, lokal hållbar utveckling och självklart på hur vi hanterar våra fiskebestånd på ett hållbart sätt. Du säger att man bara fiskar ute till havs. Det är tydligen inte något större problem. Men väldigt många av de bestånd som finns längs Västafrikas kust är överexploaterade eller åtminstone fullt utnyttjade.
De håller inte så länge till. Man har väldigt liten möjlighet att över huvud taget uppskatta bestånden. Är det inte dags för en annan linje i fiskepolitiken, Sven-Erik Bucht, som är både rättvis, solidarisk och hållbar?
Jens Holm (V):
Jag vill tacka klimatministern för svaret på min interpellation. I går inleddes klimattoppmötet COP 22 i Marrakech i Marocko. Det är det första klimattoppmötet efter det viktiga mötet i Paris då Parisavtalet antogs.
Här tycker jag att det är viktigt att det finns länder som är pådrivande under detta klimattoppmöte och de möten som kommer efter. Sverige har rykte om sig att vara ett sådant pådrivande land. Det är viktigt. Vi vet att det som länderna hittills har lovat i och med sina bidrag till klimattoppmötet i Paris inte räcker på långa vägar.
För ett par veckor sedan lade FN:s miljöprogram Unep fram en rapport, Emissions Gap Report, där Unep har gått igenom alla klimatbidrag till Paris. I rapporten konstateras att om man uppfyller allt det som står med i klimatbidragen kommer temperaturökningen att bli drygt 3 grader Celsius till år 2100.
En temperaturökning med 3 grader Celsius är långt utöver vad som är hållbart. Då får vi verkligen en klimatkatastrof i hela världen. Olika länder har olika stort ansvar. Vi vet att de industrialiserade länderna, inte minst Sverige, har ett historiskt stort ansvar för våra utsläpp.
Världsnaturfonden lade fram sin Living Planet Report för ett par veckor sedan, där man går igenom utsläppen i världen och tittar särskilt på de industrialiserade ländernas ansvar. Man konstaterar att Sverige tillhör vad man kallar värstingligan tillsammans med USA, Kanada, Australien, Kuwait och andra stora utsläppsländer. Vi är bra på att ställa om på hemmaplan, och det ska vi fortsätta att göra.
Om vi också räknar med den utsläppspåverkan som vår konsumtion har av kött, utlandsresor med flyg eller alla prylar vi köper hamnar vi i värstingligan. Vi lever på en konsumtionsnivå där det skulle behövas fyra planeter. Det är förstås helt ohållbart. Det är därför som det ofta blir en nord-syd-konflikt på klimattoppmötena.
Utvecklingsländerna säger till oss i de industrialiserade länderna att vi måste göra mer och att vi måste hjälpa dem att ställa om. Det är därför jag tycker att frågan om klimatfinansiering, som jag tar upp i min interpellation, är så viktig. Isabella Lövin berättar om en mängd saker som Sverige gör.
Jag tycker att det är bra att vi gör dem, men jag vill veta vad vi gör för att påverka EU och andra länder för att klimatfinansieringen ska bestå av nya och additionella pengar så att det inte tas pengar från biståndet. Nyligen kom EU med en siffra - man skröt om att man anslår totalt 17 miljarder euro i klimatfinansiering.
Jag skulle vilja veta om Sveriges regering kommer att verka för att det här blir nya och additionella medel, att det inte tas från biståndet. Jag skulle också vilja fråga klimatministern varför vi inte reser till COP 22 med en egen klimatposition. Ministern svarar att vi inte får göra det för EU, men jag vill veta: Har vi ens försökt?
Jag menar inte att vi ska sabotera EU:s klimatposition på något vis, men vi skulle kunna ha en egen position som går utöver det som EU föreslår. Annars blir det på det här FN-mötet som på många andra: Vi måste knacka på hos Norge och be Norge att driva en progressiv klimatpolitik. Varför kan vi inte gå utöver EU, Isabella Lövin?
Jens Holm (V):
Jag håller med om att det är helt och hållet ohållbart att 500 miljarder US-dollar går till fossilsubventioner i världen. Detta ska bort, och vi ska subventionera det som ställer om vår planet. Men jag frågade ministern om hon var beredd att som ett första steg fasa ut våra egna miljöskadliga subventioner.
Vi har ju många sådana, och enligt Naturvårdsverket uppgår de till ungefär 50 miljarder svenska kronor varje år. Det är alltså mycket pengar. Vi i Vänsterpartiet har flera gånger motionerat om att vi vill ha en utfasningsplan för dessa subventioner. Vi förstår att det inte går över en natt, men man måste ändå ta sikte på att få bort dessa subventioner. Är ministern beredd att stödja det?
Sedan, Isabella Lövin, blir jag ärligt talat lite oroad över ditt resonemang när du faktiskt inte kan ta orden "nya och additionella medel" i din mun. Det är fastslaget som en grund i klimatförhandlingarna. Såvitt jag vet står det inskrivet i klimatkonventionen att våra pengar i form av klimatfinansiering inte ska tas från biståndet utan vara nya och additionella medel.
Vem som helst förstår väl att dessa 100 miljarder inte alls räcker och att alla pengaflöden måste vara hållbara, men om inte ens klimatfinansieringen ska bestå av nya och additionella medel blir jag rätt oroad. Här vill jag ha ett klart och tydligt svar från ministern i hennes sista anförande.
Jag fick inte heller veta om ministern var beredd att driva på för en patentreform eller att välja ut ett antal viktiga miljötekniker för utvecklingsländerna så att de inte behöver betala dessa 50 miljarder US-dollar enbart i licenser och royaltyer. Avslutningsvis vill jag önska ministern lycka till på klimattoppmötet. Det behövs länder som driver på, och det hoppas jag att vi kommer att göra där.
Jens Holm (V):
Jag har en fråga till miljöministern. Beståndet av fisk minskar med en skrämmande hastighet runt om i världen. Våra svenska hav och vatten är tyvärr inga undantag. Därför behövs skonsammare fiskemetoder och också rena skydd mot fisket så att kommersiellt fiske förbjuds i vissa områden. Ett sådant område finns i södra Kattegatt, där fiske är helt förbjudet.
Men nu förhandlar Sverige och Danmark, och det finns påtryckningar från Danmarks sida om att åter öppna området för fiske. Därför skulle jag vilja veta från miljöministern: Kommer regeringen att slå vakt om fiskestoppet?
Jag vill också veta om regeringen följer rekommendationen från Havs- och vattenmyndigheten att inte fatta några beslut om fiske i området förrän deras utredning är helt redovisad, vilket jag tror är den sista oktober i år.
Jens Holm (V):
Jag blir lite förbryllad. Menar inte miljöministern att den svenska regeringen slår vakt om fiskestoppet i södra Kattegatt? Säg det i så fall klart och tydligt så att vi hör det! Följer ni rekommendationen från vår expertmyndighet Havs- och vattenmyndigheten att inte fatta några beslut om fiske i området förrän deras redovisning är helt klar, vilket jag tror är i slutet av oktober i år? Det borde du kunna svara på.
Jens Holm (V):
Jag har en fråga till miljöminister Karolina Skog. Just nu råder chockvärme på Arktis. Det är 20 grader varmare än normalt vid denna tid, och isarna smälter fortare än någonsin. På södra Madagaskar riskerar hundratusentals människor svält på grund av den långvariga torkan. Detta är bara två konkreta och rätt smärtsamma exempel på att klimatförändringen finns här och nu.
Klimatkonferensen i Marrakech avslutades nyligen, och du, Karolina Skog, var ju där och representerade Sverige. En av de viktiga frågorna var hur världens länder ska kunna skärpa sina nationella klimatbidrag, INDC, eftersom man konstaterat att de inte räcker, som det nu ser ut. Därför vill jag veta om ministern kommer att verka för en skärpning och förbättring av EU:s klimatbidrag.
Kommer ministern också att ta initiativ till att Sverige ska ha ett eget klimatbidrag till nästa klimattoppmöte?
Jens Holm (V):
Det är jätteviktigt att varje land har ett ambitiöst klimatbidrag, men på den senaste klimatkonferensen hade inte vi i Sverige något eget klimatbidrag. Vi lutade oss helt och hållet mot EU. Vi var blott ett eko från Bryssel. Det tycker inte jag räcker om man ska vara en föregångare på detta område. Så min fråga var om vi kommer att ha ett eget klimatbidrag till nästa klimattoppmöte och om ministern kommer att ta initiativ till att förbättra EU:s nuvarande klimatbidrag, för det räcker inte.
Jens Holm (V):
Jag har en fråga till miljöminister Karolina Skog. Sjön Vättern är helt unik. Det är en av Sveriges största sjöar. Det är också norra Europas största dricksvattentäkt som försörjer nästan en halv miljon människor med dricksvatten. Här vill nu Försvarsmakten kraftigt utöka sina verksamheter. Man vill kunna skjuta 69 000 skott.
Varje år ska man avfyra 150 raketer, och man vill utföra 10 000 flygningar årligen. Karolina Skog, den här frågan har landat på ditt bord. Strax före jul fattade du beslut om att Försvarsmakten inte ska behöva beskriva alternativa platser och metoder. Man behöver inte heller ha någon nollvision, det vill säga att man inte ska ha några verksamheter alls.
Varför ska Försvarsmakten inte behöva göra några alternativa beskrivningar?
Jens Holm (V):
Då måste jag få fråga miljöministern: Anser inte miljöministern att ifall Försvarsmakten femdubblar i detta viktiga område - från 2 000 till 10 000 flygningar per år - ska Försvarsmakten då inte åläggas att göra en beskrivning av ett alternativ, av alternativa platser och metoder? Man ska kanske ligga kvar på antalet flygningar som man gör i dag, eller också ska man inte göra några flygningar alls.
Borde inte försvaret ha ansvaret att kunna presentera alternativ?
Jens Holm (V):
Skogsstyrelsen har under lång tid registrerat och inventerat nyckelbiotoper i Sverige. Det har man gjort för att vi bättre ska kunna skydda vår skog. En nyckelbiotop är ett skogsområde med mycket stora naturvärden. Det kan vara gammelskog, områden med rödlistade arter och så vidare. Det är alltså helt centrala områden för att vi ska kunna uppnå våra miljömål om biologisk mångfald eller till exempel levande skogar.
Det har varit ett politiskt uppdrag till Skogsstyrelsen att man ska bedriva detta arbete med nyckelbiotoper. Därför var vi många som studsade till när vi läste generaldirektörens debattartikel där han säger att han avbryter detta arbete för ett område stort som ungefär halva Sverige.
Då vill jag veta följande: Kommer ministern verkligen inte att vidta några åtgärder för att snarast möjligt återuppta inventeringen och registreringen av nyckelbiotoper?
Jens Holm (V):
Men om det är ett beslut som helt uppenbart strider mot våra politiskt satta mål på detta område om att vi ska ha levande skogar, som är ett av våra 16 miljömål som vi i dag inte når, tycker jag att hela regeringen, och i synnerhet den ansvariga ministern, har ett ansvar att se till att vi uppnår detta mål. Menar ministern verkligen att han inte kommer att vidta några åtgärder för att säkerställa att skyddsvärd skog inte ska avverkas?
Det är nämligen den helt uppenbara risken när man inte registrerar nyckelbiotoper längre.
Jens Holm (V):
Vi har inte riktigt tid längre med fina högtidstal om klimatet. Vi behöver handling här och nu. Jag nämnde i mitt första anförande de miljontals människor som redan nu har blivit flyktingar i sitt eget land Bangladesh. Jag hade kunnat ta upp Syrienkriget som nu är inne på sitt sjätte år.
Vi vet att det kriget föregicks av några år som var de hetaste någonsin i Syriens historia och att mer än 1 miljon människor hade blivit flyktingar internt i Syrien. Att vi får en hetare värld och mer extremt väder vet vi är en direkt konsekvens av klimatförändringen. Vi får också fler flyktingar, mer oro och mer krig.
Det är därför det är så viktigt att vi här i Sverige påminns om klimatförändringens effekter så att vi kan agera här och nu. Jag talade tidigare om att det behövs politiska beslut för att ställa om Sverige. Jag hörde Désirée Pethrus nämna Hagainitiativet, och jag tycker att det är fantastiskt med det klimatmål som företagen i Hagainitiativet har antagit.
Vi ska samarbeta med företagen, självklart, men de konkreta besluten om att ställa om bostadssektorn, elektrifiera fordonsflottan och få 100 procent förnybar energi utan att gulla med kärnkraften måste vi fatta här i Sveriges riksdag. Det är den röda tråden i klimatpolitiken att vi behöver mer av politiskt agerande. Jag vill tacka Miljöpartiet för initiativet till den här debatten.
Den har varit viktig och i viss mån klargörande. Nu hoppas jag att alla vi kan göra vår hemläxa och att vi kan vässa Sveriges klimatpolitik så att vi verkligen kan se till att vi ställer om till nollutsläpp så fort som det bara går.