KBLab/rixvox huggingface dataset:
Birgitta Eriksson (S):
Nödvändiga resurser, sade Gustav Nilsson. Det är det vi pratar om i dag. Man kan inte år ut och år in slimma sin organisation och tro att man ändå ska kunna effektivisera. Skatteverket får en eloge i Riksrevisionens rapport för att de verkligen har försökt utveckla och effektivisera sin organisation.
Jag undrar om regeringen och den borgerliga riksdagsmajoriteten inte ser att regeringen har ett ansvar att se till att myndigheterna har nödvändiga resurser för det uppdrag som man ger i regleringsbrevet. Inte bara jag ifrågasätter det när vi debatterar i kammaren.
På en fråga som Hans Olsson ställde till finansministern med anledning av Riksrevisionens kritik svarar finansministern så här: "Det ankommer inte på regeringen att fastställa hur Skatteverket organiserar sin verksamhet. Regeringens förvaltningspolitik bygger på att myndigheterna i största möjliga utsträckning själva ska avgöra var deras resurser gör mest nytta för att uppfylla de mål för verksamheten som riksdagen och regeringen fastställer.
Mot bakgrund av vad jag nyss har sagt förutsätter jag dock att Skatteverket noga överväger vilka åtgärder som kan och bör vidtas med anledning av Riksrevisionens rekommendationer." Det kallar jag att vifta bort problemet och inte se konsekvenserna. Den nye generaldirektören, som dessutom tidigare var statssekreterare på Finansdepartementet, hann ju knappt tillträda förrän han insåg att det här kommer inte att funka.
När han var i skatteutskottet och berättade för oss - jag vet inte om Gustav Nilsson var med då - visade han på vilka stora svårigheter man står inför.
Birgitta Eriksson (S):
Jag vet att regeringen och den borgerliga riksdagsmajoriteten anser att ROT- och RUT-avdragen, alltså HUS-avdragen, gör att svarta jobb blir vita. Jag är inte så säker på det. Ni har inte presenterat några tydliga bevis på det ännu heller. Det kanske kommer. Tvärtom var det så att Skatteverket för bara några månader sedan gjorde en egen granskning av städbranschen.
Det var en liten granskning. Jag tror att det var en fjärdedel av företagen. Ändå hämtade man hem 8 miljoner därför att det förekommer alldeles för mycket fusk i branschen. Ekomyndigheten säger att de ser att HUS-avdragen alltmer används för att tvätta svarta pengar vita. Då får det ju helt motsatt verkan.
Vi tycker inte att man ska skattesubventionera bort skattefusket. Vi ska kontrollera bort fusket. Det är oerhört viktigt för den legitimitet som vi ska ha för att upprätthålla vårt skattesystem. Jag måste ändå ställa en fråga när det gäller Skatteverkets resurser.
Är det så att ni inte litar på förre generaldirektören? Att ni inte litar på den rödgröna oppositionen kan jag ha förståelse för. Ni litar inte på den nye generaldirektören. Och ni litar inte på Riksrevisionens kritik. Vad mer ska krävas för att ni ska förstå att man inte kan, som den borgerliga regeringen har gjort, lägga på Skatteverket den ena arbetsuppgiften efter den andra utan att skicka med pengar.
Ni har inte skickat med ett öre för ID-kortsutfärdandet. Ni har inte skickat med ett öre för att betala ut skattebidrag på HUS-avdragen. Någonstans finns det en gräns. Jag måste fråga Agneta Berliner: Var går er gräns?
Birgitta Eriksson (S):
Jag börjar med det sista som Lennart Sacrédeus sade, nämligen att skattemyndigheterna själva måste vara tydliga. Jag tycker att de har varit övertydliga i flera år. Som en bekräftelse på detta kom alldeles nyss Riksrevisionens skarpa kritik.
Jag hörde också Lennart Sacrédeus säga att det finns förhoppningar om att Kristdemokraterna kommer att driva den här frågan så att Skatteverket kommer att få mera pengar. Det är glädjande. Kristdemokraterna är de enda i den borgerliga alliansen som har tillstått att det finns ett problem.
Peter Hultqvist (S):
Det är inte så, Odell, att jag egentligen är ute efter att förändra lagstiftningen. Det är ditt ägande som jag ifrågasätter. Om man tittar på konsekvensen, etiken och moralen i din egen situation kanske du borde ta initiativ till någon sorts förändring. Om du tar initiativ till en förändring i den typ av fråga som jag ställer i min interpellation kommer vi att ha en helt orimlig situation.
Jag tycker egentligen att du ska lösa upp den här problematiken genom att sälja dina aktier. Det skulle vara det bästa för dig också. Jag tycker att du skakar av dig det här och försöker glida ur problemet. Om man ska bli ytterligare konkret i sammanhanget: Om exempelvis generaldirektören för Vägverket var storägare i asfaltbranschen, hur skulle du se på det? Och hur skulle du då reagera?
Eller om generaldirektören för Banverket var storägare i ett företag i sliperbranschen, hur skulle du då reagera? Förmodligen skulle du som minister och ansvarig för statsförvaltningen ta initiativ till någon form av kontakt med berörd verkschef och upplysa om det orimliga i arrangemanget.
Förmodligen skulle det omgärdas av lite skandalsituation, och hot om avgång skulle hänga i luften om frågan inte skulle hitta sin lösning, det vill säga att ägarintressen avvecklades. Om man inte skulle ta det initiativet från regeringens sida skulle det naturligtvis uppstå en situation där någons ämbete skulle ifrågasättas.
Om man ska leda en verksamhet och vara ytterst ansvarig för en verksamhet är det viktigt att ha rent omkring sig. Då är det viktigt att inte ha olika typer av intressen och vara höjd över den typen av möjlighet till anklagelser. Det är egentligen det jag vill åstadkomma och möjligen skapa en insikt hos dig.
At the same time public officials should dispose of, or restrict the operation of, private financial interests, personal relationships or affiliations that could compromise official decisions in which they are involved. Även där är man noga med att peka ut säkerhetsavståndet. Principer som dessa är internationellt vedertagna.
Det finns till och med i andra länder mycket nogsamma lagstiftningar och regelverk där man frigör ministrar från den här typen av ägande innan de över huvud taget får tillträda posten. Men Odell skakar av sig och försöker glida ur. Signalverket blir här helt fel när ministern agerar företagsägare samtidigt som han inom offentlig verksamhet i övrigt har en hård inställning när det gäller bisyssla och oväld.
Det blir alltså dubbla signaler. Så min uppmaning till dig är: Sälj aktierna! Befria dig från att bli ifrågasatt på den här punkten! Du kan inte agera med full trovärdighet så länge du har ekonomiska intressen i vårdbranschen. Ser du inte problemet?
Peter Hultqvist (S):
När det gäller säkerhetsavståndet var det väl så att utrikesministern förklarade att han säljer sitt innehav av ryska gasaktier mot bakgrund av att det inte gick att upprätthålla det med hänsyn till uppdraget, med hänsyn till ovälden. Oavsett hur det är med historien här finns det en ekonomisk koppling i sammanhanget.
Ekonomiska kopplingar är oftast djupare än andra typer av intressen. Det är det som gör att den typen av engagemang i statsrådsrollen är någonting utöver det vanliga. Jag har inte sagt att man ska ändra vare sig lagstiftning eller regeringsform.
Men utifrån det som sagts i en lång rad olika sammanhang där etiken berörts och där man har berört hur ledarskapet i offentlig förvaltning och offentlig sektor måste vara för att signalverket ska bli tydligt har jag bedömt att det bör vara någon form av personlig konsekvens, i det här fallet i ditt fall, för att oväld och säkerhetsavstånd ska kunna upprätthållas.
Kan du i din position kallt se på hur man bör hantera privata vårdföretag i olika sammanhang, eller är intressekopplingarna för dig som person för djupa i sammanhanget? Det är någonstans där som detta ställs på sin spets. Du är kanske den som ska ta dig en funderare med anledning av detta.
Oavsett vilken historia man har och oavsett hur man levt med ett företag eller en verksamhet påverkar den ekonomiska kopplingen mycket starkt. Det är kanske så att man, när man inträder i en ministerroll, hamnar i en annan position där man också bör ta konsekvenserna av det. Inom näringslivet görs många saker som inte är olagliga men som moraliskt uppfattas som tveksamma.
Peter Hultqvist (S):
Jag vill först tacka statsrådet Åsa Torstensson för svaret. Jag vill också gratulera till utnämningen till infrastrukturminister. Den viktigaste frågan är att långsiktigt säkra kompetensförsörjningen för kommunikationsinspektionerna. Förutsättningarna för detta är goda på de nuvarande lokaliseringsorterna. Visserligen berör inte utredarens uppdrag lokaliseringen, men det är ändå viktigt att nu notera sambandet.
Kopplingen till Banverket och Vägverket i Borlänge och Luftfartsverket och Sjöfartsverket i Norrköping är avgörande för personal- och kompetensförsörjningen i framtiden. Oavsett hur utvecklingen blir är det viktigt att slå fast att nuvarande och bibehållen lokalisering är mycket viktig, inte bara för orterna utan också för verksamhetens kvalitet. För Borlänges del vill jag också peka på att Högskolan Dalarna bedriver forsknings- och utbildningsverksamhet inom kommunikationsområdet.
Vägtransportforskningsinstitutet har verksamhet i Borlänge. Även detta är viktigt för kompetensförsörjningen. Jag vill betona vikten av att inte skapa regionalpolitisk oro i dessa frågor. För stora förändringar kan också leda till kompetensflykt, vilket vore mycket allvarligt.
Det som däremot är av stor vikt är att utredaren, och även regeringen, på allvar tar ställning till att både ekonomiskt och organisatoriskt skilja Vägverket och Vägtrafikinspektionen åt. Samma sak gäller för Sjöfartsverket och Sjöfartsinspektionen. Det skulle vara att flytta fram positionerna och utveckla verksamheten. Jag skulle gärna vilja höra ministerns principiella syn på en sådan process.
Samtidigt vore det intressant att höra ministerns syn på fastheten i de lokaliseringar som riktats till såväl Norrköping som Borlänge.
Peter Hultqvist (S):
Det parti jag företräder var i en minoritetssituation i den här frågan och fick uppdraget av riksdagen att genomföra den här utredningen, och det är den som nu pågår. När det gäller frågan om fastheten i lokaliseringarna till Norrköping och Borlänge hade jag förväntat mig att du skulle kunna vara tydligare och säga att de ligger fast även om man skulle välja att ha en annan organisationsform. Det är ett mycket viktigt besked att få.
Det har du en chans till att kommentera. Sedan tycker jag att man ska fundera lite grann på ett annat intressant inslag. Det är att Vägtrafikinspektionen har en särställning i det här sammanhanget. Det gäller framför allt på säkerhetsområdet. Under 2005 avled 440 personer i vägtrafikolyckor. Det är en oacceptabel siffra som ligger långt ifrån den nollvision som presenterats.
Jag vill understryka vikten av att säkerhetsfrågorna ordentligt belyses i utredningen. Det visar också vikten av att ha en stark, självständig och väl fungerande vägtrafikinspektion. Det vittnar om vikten av att utveckla Vägtrafikinspektionens speciella kompetens. Det är en mycket stor och viktig utmaning som jag gärna vill att man belyser väldigt starkt i utredningen. Det ska bli spännande att ta del av utredarens förslag.
Han ska väga för- och nackdelar när det gäller bland annat sammanslagningsfrågan. Men för min del vill jag redan nu peka på möjligheten att utveckla ett samarbete mellan myndigheterna. Det har myndigheterna själva tagit initiativ till. Det har formaliserats via ett särskilt regeringsuppdrag.
Det gäller sådant som kvalitetsledning, tillsynsmetoder, trafikmedicinska frågor, människa-trafik-organisation, certifiering och skydd mot kriminella handlingar. Det här är ett samarbete som man konstaterar gagnar samtliga myndigheter och kompetens.
Jag vill framhålla att exempelvis Vägtrafikinspektionen nu utökar sitt engagemang och vidgar samarbetet i kretsen utanför kommunikationsmyndigheterna. Man inleder ett formellt samarbete med Kärnkraftsinspektionen, Elsäkerhetsverket och Arbetsmiljöverket.
Även om jag har respekt för att Åsa Torstensson här i dag inte vill uttala en bestämd mening innan utredaren har lagt fram sitt förslag vill jag peka på att möjligheten att utveckla det här samarbetet är att föredra framför en sammanslagning. Då växer nyttoeffekterna fram på ett naturligt sätt, och detta med en sammanslagning blir inte ett självändamål. Jag tycker att det är viktigt att stödja den process som nu pågår inom myndigheterna.
Det måste finnas en respekt för myndigheternas särart, att de ansvarar för skilda områden, att de har olika kompetenser och att regelverken skiljer sig åt. Jag skulle vilja höra ministerns principiella syn på det samarbete som nu pågår och om det är möjligt att utveckla det inom ramen för det regeringsbeslut som redan gäller.
Mot bakgrund av Vägtrafikinspektionens speciella situation skulle det också vara intressant att höra ministerns syn på Vägtrafikinspektionens möjlighet att spela en än mer aktiv roll i trafiksäkerhetsarbetet. Och utgå då ifrån att vi har en fri och självständig vägtrafikinspektion som kan koncentrera sig på den uppgiften!
Peter Hultqvist (S):
Det är intressant att lyssna på Andreas Carlgren. Problemen är i högsta grad gemensamma. Ingen kan tänka bort dem. De existerar oavsett vilken ideologi eller samhällssyn man företräder. Något som oroade mig var en intervju i en tidning.
Man sade att man var beredd att flytta medel från biologisk mångfald till havs- och klimatfrågor. Det var en signal som jag tycker är negativ. Det visar på en minskad ambition i sammanhanget. Den ram som gäller nu kan förvisso vara snäv, men det här blir ju ändå snävare. Det är inte bra.
Oavsett hur det är med olika regeringskonstellationer kan man nog konstatera att det är svårt att nå det här målet till 2010. Frågan är hur man ska göra med det målet. Jag blir liksom lite bekymrad när jag hör resonemanget om hav och klimat och penningförflyttning och sedan blir det enskilda engagemanget och ägandet någon sorts huvudstrategi i sammanhanget.
Jag redovisade i mitt förra anförande vilka jag tycker att svagheterna är på den punkten. Jag vill passa på att föra in ett annat perspektiv. Botswana, Namibia, Angola, Zambia och Zimbabwe skapar i dag ett stort naturreservat som motsvarar två tredjedelar av Sveriges yta. Det blir världens största naturreservat. Afrika är en fattig kontinent. Sverige tillhör den extrema i-världen.
Om de har möjlighet att göra sådana saker och har den typen av visioner som inte bara handlar om biologisk mångfald utan också om en satsning på turism kan vi bättre, och vi kan ta ut steglängden mer än vad vi gör i de här frågorna. Jag tycker att det blir lite för mycket markägarperspektiv i det som Carlgren förespråkar.
En mycket viktig del i hans svar är att han i första hand avser att verka för att markägare i större utsträckning behåller den skyddsvärda marken. I andra hand vill han utveckla ett system där markägarens kunskap, engagemang och kompetens tas till vara på ett respektfullt sätt för att åstadkomma ett generationsöverskridande skydd av den biologiska mångfalden. Det är ju en allmän formulering, och man kan fråga sig vad den innebär i praktiken. Vilka ersättningssystem har du i bakfickan?
Om det ska fungera krävs det ersättningar som täcker hela kostnaden. Det krävs nog mer pengar. Jag vill påminna om en sak. I USA ägs en stor del av skogsmarken federalt. Staten avsätter stora summor för att köpa in skogsmark för just skydd. Det sker till och med under George Bushs ledning - en rätt så nyliberal person.
Jag vill bara påminna om att det går att också ha staten som aktiv part i detta. Jag säger inte att markägarinsatserna och de privata och frivilliga initiativen är fel. Men jag säger att man inte ska ha för stor övertro när det gäller de här frågorna. Jag tror inte att det leder till de här resultaten. Det kommer i praktiken bara att vara komplement.
Jag vill uppmana dig att utveckla och bli konkretare. Då kan vi också se hur du tänker att vi till år 2010 ska klara det här målet. Jag menar att det är rätt så långt borta som det ser ut i dag. Allmänna ord tillfredsställer ingen opinion som är väldigt intresserad av de här frågorna. Låt dig inspireras av det afrikanska exemplet.
För mig är det en väldigt stor inspirationskälla att vi kan bättre.
Peter Hultqvist (S):
Både-och och inte antingen-eller, det är det som är huvudlinjen. Nu låter det som om jag skulle vilja ha Sverige som ett enda stort naturreservat. Men det vi pratar om är alltså att nå ambitionen att 2 1⁄2 % av marken nedanför gränsen för fjällnära urskog ska skyddas. Det är det vi pratar om.
Är det ingen som tar ut steglängden när det gäller den frågan och pekar på vad vi har beslutat blandas korten naturligtvis bort i sådana här resonemang om kvalitet och inte kvantitet. Det är klart att det ska vara kvalitet i skogsbruket. Det har jag aldrig sagt ett enda ont ord om. Jättebra, utveckla metoderna!
Jag gick häromveckan i en skog och såg resterna efter det här skogsbruket, med rätt så djupa spår från traktorer och rätt mycket rester och annat efter avverkningen. Jag blev inte helt glad och är väl inte heller fullständigt övertygad om att allting jämt sköts enligt regelboken. Det har också skett ett och annat i de statliga skogarna. Men naturreservaten är något annat.
Det ingår i helheten, och jag anser att det ska finnas med så att man driver det lite offensivt. Det är inte en stor del av landets yta vi talar om. Är det så att man minskar pengarna till det här är det klart som sjutton att steglängden minskar. Det är klart att någonting händer då. Det är klart att det blir en mindre aktivitet.
Om det sedan kompletteras med att det är frivilliga avsättningar som är huvudlinjen tror inte jag riktigt på att det här blir det man försöker säga med fina ord och med fina pamfletter. Andreas! Ta den här debatten på allvar nu och se inte mig bara som en representant för något snävt naturintresse. Ta ut steglängden, titta på Afrika! Kan de så kan vi, och du kan också bättre.
Peter Hultqvist (S):
Tack för svaret. Jag noterar att Mats Odell hänvisar till Regeringskansliet där de eftersökta handlingarna om utnämningsmakten finns att hämta. Det är självklart helt korrekt. Odell säger också att han efter avslutad beredning återkommer till riksdagen med förslag om vilka förändringar som ska genomföras i utnämningspolitiken. Det är också korrekt.
Men, Mats Odell, det är inte alltid så att den formella verkligheten svarar mot alla de krav som kan ställas på ett statsråd. Det krävs ofta lite mer och ibland mycket mer. Det handlar om förhållningssätt till sin omgivning, bland annat till riksdagen och dess olika utskott. Kanske är det rimligt att lägga lite mer glöd, diplomatisk förmåga och intresse i frågan när en ordförande i riksdagens konstitutionsutskott undrar över regeringens utnämningspolitik.
Det är nämligen det utskottsförslag som rör hur utnämningspolitiken och dess inriktning ska hanteras. Om jag som riksdagsledamot skriver en motion som rör utnämningspolitikens inriktning behandlas den i konstitutionsutskottet. Det blir lite märkligt när Odell i sitt svar till mig hänvisar till att inget utskott i riksdagen hanterar utnämningsmakten.
Den formella utnämningsmakten sköts av regeringen, men förändringar i utnämningspolitikens inriktning behandlas av konstitutionsutskottet. Odell formulerar sig så här: I den mån förändringarna kräver lagstiftning kommer självfallet förslag om detta att underställas riksdagen för behandling. Då sker utskottsbehandlingen i konstitutionsutskottet. Det tror jag att Odell känner till. Förmodligen gör han det, annars skulle min förvåning bli avgrundsdjup.
Jag utgår från att Odell är helt införstådd med detta. Om det är så att han är införstådd med detta blir hans agerande märkligt. Det bär drag av nonchalans. Det duger inte att bara hänvisa ansvarigt utskotts ordförande till diariet. Ofta är det så att förslag och förändringar av detta slag kan det vara bra att informera om informellt.
Ett telefonsamtal eller ett personligt möte kan vara rimligt i ett läge som detta, särskilt om frågan är väldigt omdiskuterad och det är en pm eller ett förslag på gång. Är det för mycket begärt? Jag har tidigare varit inblandad i debatter i kammaren där det har pekats på bristande respekt. Jag ska inte fördjupa mig i dem. Men kanske skulle någon grad av större respekt i den här hanteringen vara att föredra.
Kanske skulle Odell tjäna på det. Det är inget problem eller någon prestigeförlust att informellt ta kontakt med en utskottsordförande eller en representant för ett annat parti. Det vore dessutom anmärkningsvärt om det skulle ligga en genomtänkt politisk strategi bakom den här typen av agerande. Jag vill inte tro att det är så. Kanske Odell skulle tänka efter lite hur hans personliga framfart uppfattas. Fartblindhet och arrogans kan ligga nära varandra.
Kommer statsrådet Odell att i framtiden sköta den här typen av hantering på ett smidigare sätt?
Peter Hultqvist (S):
Jag har genom min tidigare bakgrund haft möjlighet att samarbeta med framför allt tre verkschefer, som jag har uppskattat väldigt mycket. Det är Jan Brandborn, Ingemar Skogö och Bo Bylund. Jag har upplevt de tre som oerhört kompetenta och väldigt engagerade i sitt arbete. Jag har också upplevt att de är utsedda på relevanta och bra grunder.
Jag vill bara nämna det och göra den markeringen, för ibland tycker jag att personer som inte egentligen ska vara inblandade har blivit utsatta för en politisk debatt som de inte skulle behöva vara berörda av. Jag har i alla fall den personliga upplevelsen av tre mycket duktiga människor. Jag skulle kunna räkna upp flera. Jag tycker att den här debatten faktiskt har haft sitt värde.
Jag tycker också att det är bra att Mats Odell har tagit till sig det här med att det kanske skulle ha gått till på ett lite smidigare, annorlunda, sätt och skickar över det här till KU och tar kontakt med utskottsordföranden. Om det kan bidra till någon marginell reformering här i riksdagen är jag bara tacksam och glad för det. Det tyder väl på att det i vissa sammanhang även kan gå ganska snabbt, att trögrörligheten inte behöver vara oöverstiglig.
Tack för debatten! Jag vill önska statsrådet god jul och gott nytt år, och jag vill också framföra samma hälsning från Sven-Erik.
Peter Hultqvist (S):
Det är ett bekvämt sätt att föra debatt på, Jan Björklund, när man talar om vad den andra har för åsikt och sätter på den stämpeln. Jag har aldrig sagt att alla ska bli akademiker. Aldrig har jag sagt det. Det är inte ens en gång önskvärt. Det har aldrig varit syftet. Däremot har det handlat om att jämställa gymnasielinjer. Det har handlat om att öppna upp utbildningsval inför framtiden. Det har handlat om att underlätta för den som vill gå vidare till bland annat högskoleutbildning.
Men sätt inte stämpeln på oss att vi har uppfattningen att alla ska bli akademiker! De saker jag räknade upp om energiprogram, industriprogram och byggprogram i Borlänge är realiteter och fakta. Du kan ringa upp skolan och kolla direkt efter debatten.
Det är bra resultat som visar att om man jobbar på det här sättet och utvecklar pedagogiken, blandar bra praktik med arbetsplatsförlagd utbildning och teori, kan man nå väldigt långt. Men du vill ju inte se det här. Du har ju bestämt dig. Du målar ut det som om hela gymnasieskolan bara är en öken, att vi är sämst i världen. Sämst i världen - att du kan använda sådana uttryck!
Jag skulle kunna räkna upp många länder - jag ska inte räkna upp ett enda - men tänk själv på vad du säger. Det finns ju länder som över huvud taget inte är i närheten av vår förskola eller grundskola. Överdrifter löser inte det här.
Kan vi nå någonstans med den här debatten - jag är medveten om att en riksdagsmajoritet har beslutat att det här ska förändras - är det att du möjligen skulle kunna ta med dig och seriöst sätta dig in i de konstruktiva och positiva erfarenheter som de fått som har försökt att jobba och nå bra resultat i den reforms anda som ni nu ska avskaffa. Det kan bidra till att skapa bättre resultat än det som ni nu tycker att ni ska skapa.
Det är dit jag vill komma. Den ödmjukheten hoppas jag att du möjligen skulle kunna visa i stället för generella yttranden om att allting är dåligt. Så är det inte.