KBLab/rixvox huggingface dataset:
Emma Henriksson (KD):
Jag är orolig, Lennart Axelsson. Men framför allt är de människor som kontaktar oss oroliga, de människor som under hela hösten har fått dra i nödbromsen i fråga om viktiga pågående arbeten. Jag tänker på dem i Västerbotten som mejlade och frågade: Vad kommer att hända efter årsskiftet? Det blev ett överklagande i fråga om det äldreboende, trygghetsboende, som vi var på väg att bygga. Byggstarten kommer inte att ske före årsskiftet.
Innebär det då att vi inte kommer att få möjlighet att bygga de platser som så väl behövs? Oron finns hos socialsekreterarna som ringer och pratar om allt det som de har jobbat så hårt för. De har gjort projekt som ni socialdemokrater, vad jag förstår, stod bakom.
Det handlar om att utveckla den sociala barn- och ungdomsvården och att fortsätta satsa på barnens möjlighet till inflytande, rättssäkerhet och en trygg uppväxt, även om deras egna föräldrar inte förmår leverera det. Ni undergräver nu möjligheten för att det vi ska leverera ska bli verklighet. Det är inte hittepå.
Det är inte någonting jag bara oroar mig för i största allmänhet, utan det är en verklighet ute i verksamheten. De har fått signalen: Lägg ned det ni hade börjat att förbereda! I Socialdemokraternas budget fanns nämligen inte pengarna för att fullfölja detta. Är det en viktig prioritering? Jag står för att vi inte har valt att ge gratis läkemedel till alla barn.
När vi väljer att satsa på de barn som lever i ekonomisk utsatthet gör vi det genom att försöka se till att vi lever upp till barnkonventionen på ett område där vi tidigare har misslyckats, genom att också rädda fritidspengen.
Emma Henriksson (KD):
Jag vill välkomna Gabriel Wikström till debatterna i riksdagens kammare. I statsrådets anförande lät det nästan som att mycket av vårdens viktiga verksamhet är ett nytt påfund från den nytillträdda regeringen. Så är det självklart inte.
Vi är väldigt glada att regeringen valde att fullfölja ganska mycket av det vi hade påbörjat på sjukvårdsområdet. Cancerstrategin är bara en del av det. Regeringen har också avstått från att riva upp viktiga reformer på andra områden. Men sedan finns det sådant som den nytillträdda regeringen inte kunde bärga sig innan de gick in och försökte ändra på. Vi hörde nyss diskussionen om vårdvalet.
Där tycker man att det är viktigt att ta makt från medborgarna för att ge den till landstingspolitiker. Jag tänker uppehålla mig vid fritidspengen. Alla vi som följde diskussionen om slopande av vårdvalet vet vilken ofantligt hård kritik Lagrådet hade då.
Där hade man ändå gett 32 remissinstanser 20 dagar på sig att komma med synpunkter innan man föreslog att riva upp det. När det gällde införande av fritidspengen fick 75 remissinstanser möjlighet att yttra sig.
Men inför den här förändringen gav regeringen nio remissinstanser möjlighet att från fredag till lunchtid följande torsdag inkomma med synpunkter gällande en reform som är viktig för en del av de mest utsatta barnen. Är statsrådet nöjd med det här sättet att bedriva politik?
Emma Henriksson (KD):
Som kristdemokrat är jag väldigt glad över att få besluta över en budget som underlättar för barn, inte minst barn som lever i utsatthet, och gör att vi fortsätter att värdesätta äldre personers självbestämmande i det egna livet. Bland annat fullföljer vi investeringsstödet för byggande av trygghetsboenden, för att bara nämna ett av de exempel jag tidigare tagit upp i debatten.
Jag har inga som helst problem med att säga nej till fria läkemedel till alla barn. Jag har själv varit i en situation med två små barn och extremt lite pengar. Det är en grov förolämpning mot alla föräldrar som vänder och vrider på slantarna att säga till dem att de inte har förmåga att prioritera det som är det allra viktigaste. Vi väljer att i stället ge en fritidspeng.
Vi vet att det inte är föräldrarna som gör en dålig prioritering. Barnen känner ett så stort ansvar för sina föräldrars ekonomi att de säger att de inte längre vill spela fotboll, att de inte vill vara med i laget. De bär föräldrarnas ansvar, och de får ingen fritidspeng. Det var också därför remissinstanserna var så positiva och tyckte att detta var så viktigt. Jag förstår att ni bara vågade fråga nio remissinstanser.
Det jag inte förstår är varför ni inte lyssnar på Barnombudsmannen och Rädda Barnen när de säger att det här är en felaktig prioritering. Min fråga till statsrådet kvarstår. Är du nöjd med att det är så här ni genomför nya förslag? De enda nya idéer ni har på hela det här området gäller sådant där ni väljer att helt tondövt strunta i att lyssna på dem som är de mest utsatta. Det gäller äldreområdet och barnområdet.
Det gäller alla oss som har makt att själva bestämma över vår vardag och våra liv, över vilken vård vi vill ha och vilken omsorg vi vill ha. Ni väljer att inte lyssna. Ni lyssnar inte ens på remissinstanserna.
Emma Henriksson (KD):
Även detta betänkande hanterar motioner från allmänna motionstiden. 60 motionsyrkanden behandlas i betänkandet. De handlar om många stora och viktiga frågor om äldre personer - inte ålderspresidenter utan betydligt äldre personer - i vårt samhälle.
Det här är ett område där Kristdemokraterna har gjort mycket för att stärka äldres självbestämmande, för att ge dem deras fulla värde som människor hela livet. Tyvärr finns det i samhället till och från ett inslag av åldersrasism.
Det här är ett område där vi har fått göra mycket för att säkerställa ett gott boende och gott omhändertagande, en trygghet i vardagen och ökad hälsa. Jag känner en mycket stark oro för att den nya regeringen kommer att misshandla det här området totalt.
Ett av de första initiativen som togs av den nya regeringen var att lägga ned Äldreutredningen. Man stängde ned verksamheten, och i regeringens budget som presenterades förra veckan ska man göra en storsatsning på området. 1 miljard ska sättas till.
Men när vi tittar på vad regeringen egentligen gör är det fråga om en omfördelning av pengar. Satsningar som Alliansen gjorde under vår tid som ansvariga för området inom olika delar av verksamheten stängs ned. Man väljer att inte använda pengar som har funnits avsatta för att öka personaltätheten. Det är inte så att det är något fel med att öka personaltätheten.
Tvärtom kan det behövas och vara vällovligt på många ställen. Men det vi vet är att enbart tillräckligt mycket personal inte räcker på långa vägar. Vi vet också att de satsningar som regeringen väljer att strypa är sådant som verkligen kan göra skillnad för de äldre.
Vi hörde i den tidigare debatten hur viktigt det är att ha kontroll och att följa upp. Det är en av de saker som den nya regeringen väljer att dra bort pengar från. 220 miljoner för kommuners egenkontroll av verksamheter för äldre väljer man att helt plocka bort ur sin budget. 50 miljoner för bättre samverkan mellan vård och omsorg väljer man också att plocka bort.
För den nationella demensplanen är det 50 miljoner som ska bort. För förlängt investeringsstöd till äldreboenden ska 50 miljoner bort. Det har varit pengar som har gjort att det har varit möjligt att skapa fler platser i äldreboenden. Det gäller också området stärkt kompetens inom äldreomsorgen. Det gäller inte bara att ha fler händer utan också att de som jobbar inom verksamheten har den rätta kompetensen. Det området plockas också bort.
För området Nationellt måltidslyft plockar man bort 75 miljoner. Kvar blev möjligen en liten tumme. Det är den nya regeringens satsningar inom äldreområdet.
Precis som vi har varit inne på när det gäller andra viktiga välfärdsverksamheter i kammaren i dag och när vi har debatterat tidigare ämnesområden har man inte ambitionen att låta äldre människor få ha inflytande över sin egen vardag och livssituation, utan besluten ska föras över från människor till politiker.
Herr ålderspresident! Vi har flera reservationer i betänkandet, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 6.
Emma Henriksson (KD):
Självklart ska politiker styra. Men att styra betyder inte att man ska detaljstyra varje liten enskild del. Det är politiker som sätter ramarna för den verksamhet som bedrivs. Det är otroligt viktigt att lyssna på de delar av kritiken som gäller att det ser alltför olika ut i landet. Man tar inte vara på den kunskap och kompetens som andra landsting har tagit till sig av.
En del system styr fel. Det är därför vi kontinuerligt har sett till att följa upp just detta. Det är inget nyvaknande, utan det är ett arbete som har pågått med att kontinuerligt följa upp och mäta. Den förra socialdemokratiska regeringen stöddes också den till stora delar av Vänsterpartiet. Misstaget man gjorde var att man inte ville mäta någonting. Man ville inte ha en siffra på papper.
Man ville inte veta i hur många år människor stod i kö i vården eftersom det skulle belysa var problemen fanns. Vår ambition har varit tvärtom: Upp med allt i ljuset! Låt oss mäta och se. Var är resultaten bra? Var är köerna långa? Då kan vi vidta rätt åtgärder.
I Stockholms södra förorter har en verksamhet öppnats för att bedriva kvinnohälsovård av en vänsterdebattör eller vänstervårdgivare, som jag tror att han kallar sig. Han och hans mamma såg vårdbehovet hos patienterna just i södra Stockholms förorter, som inte tillgodosågs av landstinget. De öppnade en verksamhet för de invandrarkvinnor som inte fick sina vårdbehov bemötta.
Hans möjligheter att bedriva en bra vård för patienterna vill ni stoppa bara för att det ska vara lika dåligt överallt i stället för att se till att det blir lika bra överallt.
Emma Henriksson (KD):
Att försöka debattera genom att säga att vi vill att de som inte har vårdbehov ändå ska få vård och att de med stora vårdbehov inte ska få den vård de behöver och att vi bara går stora bolagsintressen till mötes och ser till pengaintresset är en så låg debattnivå att det inte ens är värt att bemötas.
Vår ambition varje dag är att de med de största vårdbehoven ska få sina vårdbehov tillgodosedda. Vi ser att patienterna är en stor resurs i att anpassa vården så att den möter patienternas behov. Er utgångspunkt är att allting ska styras av landstingspolitiker och att vårdvalet ska begränsas.
När ni inte ger möjlighet till vårdgivarna att se till att vården finns där patienternas behov finns begränsar ni också möjligheten för patienterna att få den vård de behöver.
Det är otroligt centralt att ersättningssystemen är utformade så att man får täckning för de kostnader som finns och så att patienterna med de största behoven får tillgång till den vård de behöver. Ersättningssystemen är helt centrala. Men titta på den frågan och inte på hur ni ska begränsa - hur ni ska ge mer makt till de landstingspolitiker som har misslyckats med att ge tillgång till vård.
Vi måste se till att alla får tillgång till bättre vård. Att se till att tillgängligheten fortsätter att vara lika dålig överallt är en alldeles för låg ambitionsnivå. Vi måste ha bättre tillgänglighet och bättre vård, framför allt för de mest sjuka patienterna.
Emma Henriksson (KD):
Det är otroligt viktigt med uppföljning. Uppföljning ska göras. Det ska göras av oss nationellt, vilket görs av våra granskningsmyndigheter, av Riksrevisionen och andra fristående aktörer. Det ska självklart också göras av dem som är ansvariga för vården, av de landstingspolitiker och regionpolitiker som är ansvariga för att sätta systemen i verket, hur man utformar vårdvalssystemen.
På vissa håll har det gjorts, på en del håll har det inte gjorts ordentligt. För mig kan huvudproblemet inte vara om det öppnas nya vårdcentraler, om det ges bättre tillgänglighet till vård. Det är inte problemet. Däremot kan jag hålla med om att det kan finnas ställen där det skulle behöva öppnas nya vårdcentraler, ytterligare vårdcentraler.
Det regeringspartierna gör, ivrigt påhejade av Vänsterpartiet, är att minska möjligheten för fler aktörer att komma in. Senast i dag läser vi om regeringens nya direktiv till den utredning som ska stoppa vinstmöjligheterna. Hela syftet med det är att inte ge utrymme för fler aktörer.
Den politik regeringspartierna och Vänsterpartiet för är att verksamhetsföreträdare som vill satsa på att utveckla vårdcentraler och andra typer av välfärdsverksamheter inte ska få den möjligheten. Som landstingspolitiker och regionpolitiker har man självklart ett ansvar att se till att det öppnas en verksamhet om det saknas någonstans.
På en del håll löser det sig när man låter någon annan aktör gå in. Vi kan på många håll i landet - i Storstockholmsområdet och ute på små orter - se att landstingets företrädare, det offentliga, försökt driva verksamhet men inte fått det att fungera utan varit beredda att lägga ned. Där har andra aktörer kunnat starta verksamhet.
Emma Henriksson (KD):
Det blir väldigt tydligt vad som är skillnaden mellan oss och Vänsterpartiet. Vänsterpartiet ser som sin främsta uppgift att förhindra god tillgänglighet. Jag ser som vår främsta uppgift att vi ska främja att det inte blir bristande tillgänglighet. God tillgänglighet är inte ett problem. Det är den bristande tillgängligheten som är ett problem. Här har vi någonting som kan förbättra tillgängligheten.
Om de privata aktörerna inte går in och startar en ny verksamhet kan inte landstingets politiker eller regionpolitikerna som har ansvaret säga: Förlåt, men då kan inte vi göra någonting heller! Deras ansvar är fortfarande att se till att det finns god verksamhet överallt. Det ansvaret har inte försvunnit därför att andra aktörer hjälper till med att förbättra tillgängligheten.
Det är samma ideologiska skillnad mellan oss och Vänsterpartiet när det gäller de här frågorna som när det gäller alla andra frågor. Ingen av oss gillar fattigdom. Men ni vill bekämpa rikedom när vi vill bekämpa fattigdom. Här vill ni bekämpa god tillgänglighet. Vi vill bekämpa dålig tillgänglighet.
Emma Henriksson (KD):
Det fanns en del formuleringar att beakta i den riksrevisionsrapport som Jan Lindholm refererar till, men framför allt blev det mycket tolkningar efteråt som gjorde att det var svårt att uppfatta vad rapporten faktiskt sa.
Tar man del av hela rapporten, och dessutom av de svar som kommit från de regioner och landsting som undersökts i rapporten, ser man att det nog finns en del ytterligare fakta. En av de saker som nämns i rapporten är att man inte kan se att de mest sjuka i Skåne har fått fler besök.
Skåneregionen invänder mot den uppgiften. I och för sig är det sant att den grupp man undersökt inte fick det Riksrevisionen tittade efter, nämligen fler läkarbesök. Men man kunde konstatera att det som behövdes var fler besök och bättre tillgänglighet utifrån patienternas egna önskemål och behov att träffa en distriktssköterska eller en sjuksköterska. Och den ökade tillgängligheten fick de.
Vad man tittar på avgör vilket svar man får fram. När vi ska ta våra beslut måste vi lägga samman alla de underlag vi får. Det Riksrevisionen pekar på är att utformningen av ersättningsmodellerna påverkar vad man får.
De brister som Riksrevisionen pekar på handlar inte om rätten för patienterna att välja, utan framför allt om att man får de resultat som ersättningssystemen riktar sig mot. De är alltså beroende av om man har rätt ersättningssystem.
Emma Henriksson (KD):
Jag tror att Jan Lindholm kan behöva gå tillbaka och titta på alla de olika utredningar som har gjorts av vårdvalet och läsa de rekommendationer som ges. De är nämligen inte riktigt de som Jan Lindholm nu antyder att de skulle kunna vara. Riksrevisionen säger inte i sin rapport: Ta bort vårdvalet! Det är inte deras rekommendation. Gå tillbaka och läs rapporten i dess helhet!
Vi ska vara väldigt varsamma med skattebetalarnas pengar på alla områden. Det är pengar vi förvaltar åt medborgarna för att kunna ge dem bästa möjliga vård. Men vi ska också vara varsamma om våra medborgares rättigheter att själva ha inflytande och självbestämmande över saker som de är de bästa att bedöma. Vem kan ge mig det bästa bemötandet utifrån mina vårdbehov?
Patienter ser olika saker som viktiga. Det ska finnas möjlighet att välja den vårdcentral man vill. En förutsättning för att det ska finnas något att välja mellan är att det finns olika alternativ. På små orter kommer vi aldrig att kunna ha en uppsjö av olika vårdcentraler.
Men på många små orter har möjligheten till valfrihet och nya aktörer i verksamheten bidragit till att det i alla fall finns någon verksamhet kvar; landstingen och politikerna har inte kunnat tillhandahålla det som medborgarna efterfrågat. Att vara rädd om skattebetalarnas resurser är att se till att pengarna används för utveckling och för att man ska kunna förbättra verksamheten.
Om det bara finns en aktör och den är offentligt driven kan det ibland vara så att den misslyckas. Offentliga aktörer lyckas ibland också. Men det är inte givet att man är den bästa producenten av vård för att man är en offentlig aktör. Vi vill ha fler olika verksamheter därför att vi vet att mångfald gör att det finns förutsättningar för förbättringar.
Emma Henriksson (KD):
Vi ska vara otroligt tacksamma för alla insatser som anhöriga gör. Utan dem skulle vården inte fungera. Omsorgen skulle inte fungera. Många gånger gör anhöriga insatser för att de vill.
De vill finnas vid sin livskamrats, sitt barns, sin förälders, sin grannes eller sin väns sida när denne har det tufft. Men ibland gör de det därför att vården eller omsorgen inte riktigt levererar. Oavsett skälet ska de känna att de har samhällets fulla stöd.
Det fanns ganska omfattande eftersatta brister i det stödet när Kristdemokraterna tillsammans med övriga allianspartier fick ta över ansvaret. Under kristdemokratisk ledning gjorde vi enormt mycket för att försöka förstå hur stödet ska utformas och varför stödet inte alltid fungerar.
En viktig förändring var att ändra lagstiftningen så att kommunen inte bara bör stödja anhöriga utan ska stödja anhöriga. Det har varit en otroligt viktig förändring. I den nya patientlagstiftningen, som vi drev fram, har vi också sett till att det har blivit tydligare på vilket sätt anhöriga ska få stöd.
Sedan Riksrevisionen tittade på anhörigstödet har en hel del av de förbättringar som vi initierade blivit verklighet. Men jag tror inte att vi är klara. Kristdemokraternas uppfattning är inte att det är perfekt i dag. Det finns fortfarande stora brister i det sätt på vilket anhöriga får stöd.
Man kanske inte själv kan eller orkar ta reda på vilket stöd man kan få. Det finns alltså ett fortsatt stort ansvar för kommuner och landsting att aktivt erbjuda ett stöd till de anhöriga. Om de inte orkar kommer inte samhällets offentliga ansvar att orka med heller.
Med revisionsrapporten har vi fått bra belysning på en del områden, även om utskottet inte delar Riksrevisionens utgångspunkter för sin analys i alla delar. Huvudansvaret för anhörigstödet ligger nämligen på kommuner och landsting och inte på staten. Men jag är glad att vi gemensamt i utskottet, i de allra största delarna, är överens om att vi ska fortsätta att göra allt vi kan för att stödja de anhöriga.
Herr talman! Med det yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.
Emma Henriksson (KD):
När vi kallade in experterna för att få veta lite mer om utvecklingen av nätdroger under den absolut senaste tiden fick vi, också den här gången, höra att ökningen fortsätter. Jag tror att de använde termen explosionsartat, det vill säga att det inte är en liten, konstant ökning år för år, utan kurvan är i det närmaste exponentiell.
Nätdrogerna har alltså ökat rejält. När vi hade regeringsansvaret för de här frågorna tog vi frågan om nätdroger på oerhört stort allvar. Vi har i dag en av Europas absolut snabbaste hanteringar när det gäller att narkotikaklassa nya preparat.
Det är såklart positivt, men vår ambition är inte bara att vi ska vara snabbare än alla de andra utan att vi ska vara så snabba att inte en enda ungdom får tag i någonting som de sedan avlider av för att vi inte har ännu bättre system för narkotikaklassning.
När vi hanterade frågan i utskottet förra året var den samlade bedömningen bland experterna, de berörda myndigheterna, att en familjeklassning skulle innebära en förlängning av processen med att kriminalisera. Nu har det kommit ny kunskap.
Att anklaga den förra regeringen för att den inte tog till sig kunskap som då inte fanns på bordet är lite märkligt. Vi är beredda att gå så långt vi behöver. Varje dag vi kan tjäna in kan innebära ett räddat liv.
Emma Henriksson (KD):
Det förvånar mig något att Karin Rågsjö har ett så selektivt minne vad gäller den information som gavs vid den hearing vi hade i utskottet. De som var närvarande i år, men också förra året, kunde konstatera att myndigheterna, de ansvariga inom bland annat tullen, har ny kunskap sedan förra året. Den kunskapen måste vi ta till oss.
Det som gjort mig och mina kamrater i Alliansen lite bekymrade är den säkerhet med vilken den nu ansvariga ministern säger att vi i dag har det mest effektiva systemet. Därför är det angeläget att riksdagen skickar en uppmaning till regeringen att den skyndsamt, utan dröjsmål, måste titta på alla möjligheter som finns.
Varje dag som vi kan vinna på att narkotikaklassa preparat kan innebära räddade liv. Vi får inte tumma på någonting bara för att den kunskap vi tidigare hade sa att det inte var den bästa vägen framåt. Om det finns ny kunskap som säger att det kanske finns en ännu bättre väg framåt måste vi vara beredda att ta till oss den.
Vad gäller det förebyggande arbetet delar jag Karin Rågsjös oro över de barn som växer upp under förhållanden som innebär att de mycket väl kan riskera att trilla dit. Det är därför vårt fokus varit på det förebyggande arbetet, på stödet till familjer, både det sociala och det psykosociala.
Det handlar om det direkta stödet till den som är i missbruk och är förälder men också om det förebyggande arbetet. Vi kommer ganska snart att få en utvärdering av vad som har fungerat bra och vad som behöver göras ännu mycket bättre. Det vi fick börja med var, precis som på så många andra områden, att göra en kartläggning för att få kunskap, för utan kunskap vet vi inte hur vi ska gå vidare med åtgärder. Vi nådde inte ända fram, men vi satte igång ett rejält arbete.
Emma Henriksson (KD):
På Hanna Wigh låter det som att de största utmaningarna vi har med alkohol och narkotikaberoende beror på att vi är medlemmar i EU och att EU-medlemskapet alltså skulle innebära en ökning av alkoholkonsumtionen.
Min fråga är: På vad stöder Sverigedemokraterna sig i det antagandet? I en undersökning från CAN som kartlägger barns och ungdomars alkohol, narkotika- och tobaksanvändning kan jag inte utläsa några sådana siffror.
Min andra fråga gäller Sverigedemokraternas beredskap att värna vad Hanna Wigh kallade för, tror jag, möjligheten till turism för enskilda gårdar. Är det värt att riskera alkoholmonopolet för detta?
Är det värt att riskera vad vi vet är en av de effektivaste insatserna för att minska missbruk av alkohol?