Margot Wallström (S):
Jag ska svara på frågorna. Varför är detta viktigt för säkerhetsrådet? Varför ska vi ha de här kontakterna med Iran? Jag ska säga någonting om vår feministiska utrikespolitik. Framför allt kommer jag att bevisa att Fredrik Malm har fel i sina påståenden om att vi inte också skulle kritisera öppet. Och jag ska säga hur vi gör det. Men principen handlar faktiskt i grunden om kontakt eller isolering. Vilken väg vill vi välja?
Hur ska vi balansera dessa intressen, som handlar om att man faktiskt har fått det här kärnavtalet med Iran och om att man samtidigt ska kunna ha en dialog och också kunna kritisera. Först och främst är mänskliga rättigheter en central del av vår utrikespolitik. Det är någonting som vi tar upp i alla relevanta sammanhang.
Under våren kommer vi, som utlovat, att sammanställa offentliga rapporter om situationen för mänskliga rättigheter i länder från världens alla regioner. Inte minst genom våra ambassader följer vi utvecklingen mycket noga. Vi uppvaktar också värdländernas regeringar när så behövs - det gör vi regelbundet. Vi anordnar via ambassaderna dialoger och kontakter med civilsamhället, alla dem som annars kanske inte har en röst.
Det är ett arbete som är särskilt viktigt för länder som Iran, där situationen för mänskliga rättigheter är mycket oroande och därför viktig att beakta. Vi tar förstås upp våra åsikter också i EU-samarbetet. Det är ju den viktigaste plattformen vi har - också för vårt arbete för mänskliga rättigheter i Iran.
EU har under den senaste tiden fördjupat och breddat relationerna med Iran, och vi arbetar aktivt för att mänskliga rättigheter ska utgöra en central del av EU:s relationer med Iran. I november genomfördes för första gången samtal mellan EU och Iran specifikt om mänskliga rättigheter. Det kommer att följas upp i en särskild MR-dialog framöver.
I november antog vi också rådsslutsatser från EU - det är klart att vi blir starkare när vi är 28 medlemsländer - i linje med de svenska positionerna, som tydligt markerade oro över situationen för MR, inklusive användningen av dödsstraff och bristande respekt för yttrandefrihet och andra grundläggande rättigheter. Iran uppmanades också att säkerställa lika rättigheter för kvinnor och personer som tillhör etniska och religiösa minoriteter.
På plats i Iran uppvaktar EU, inklusive Sverige förstås, de iranska myndigheterna när det gäller enskilda fall eller planerade avrättningar. Vi deltar ständigt i planeringen och genomförandet av sådana uppvaktningar. Varför behövs detta inom FN?
Jo, sedan många år ingår Sverige, tillsammans med USA, Makedonien och Moldavien, i den kärngrupp som lägger fram en årlig resolution i FN:s MR-råd, alltså rådet för mänskliga rättigheter, om att förlänga mandatet för specialrapportören för mänskliga rättigheter i Iran. Sedan i somras är det den pakistanska kvinnan Asma Jahangir som är specialrapportör.
Hon gör ett otroligt viktigt arbete för att dokumentera och uppmärksamma kränkningar av mänskliga rättigheter. Vi fortsätter att verka för att stödja henne i hennes arbete. Vi deltar också i den återkommande granskningen som görs av situationen för MR i Iran, alltså Universal Periodic Review. Vi uppmanar förstås Iran att samarbeta med oss kring detta.
Självklart arbetar vi med feminismen och en feministisk utrikespolitik för att se till att i alla sammanhang särskilt uppmärksamma kvinnornas situation. Jag kan återkomma om bahaiernas och andra MR-aktivisters situation i dag.