KBLab/rixvox huggingface dataset:
Runar Filper (SD):
Fakta och forskning är såklart jättebra. Det ska man grunda saker och ting på. Men det finns många forskarrapporter som visar att det är vetenskapligt fastställt att det måste vara minst 150 vargar för att vargstammen ska vara livskraftig. Den siffran är också Svenska Jägareförbundets utgångspunkt. Till detta har EU sagt att nationerna bör ha en högre ambitionsnivå. Men allt vargantal som överstiger 150 blir, utifrån de rapporterna, egentligen enbart politiska beslut.
I Kanada och Alaska har dödsfall inträffat så sent som 2005 och 2010. Det är likadant i forna Sovjetrepubliker. Där läser man titt som tätt om vargattacker med dödlig utgång. Är stammen av Canis lupus i Sverige - det är samma genetiska art som finns i Kanada, Alaska och Ryssland - mindre farlig än de som finns i Nordamerika och Ryssland?
Är de inte en fara för människor här i Sverige? Grundas kanske er vurm för att stoppa jakt och er vilja att ha en betydligt större vargpopulation på tron att vargen inte är farlig över huvud taget? Frågan är om samma art som dödar och attackerar i andra länder inte skulle kunna göra det i Sverige också. Det gäller att hålla ett hårt jakttryck.
Undersökningar visar nämligen att av 80 kända vargattacker i USA och Kanada har alla 80 skett i områden där det inte finns något jakttryck på vargen. När det gäller ditt angrepp här förut vill vi såklart att miljöorganisationer ska ha förankring i det område där de överklagar beslut.
Jaktbeslut ska tas lokalt och regionalt och inte av organisationer som knappt finns, som bara finns som Facebookgrupper eller knappt har någon verksamhet. Det är det vi vänder oss mot. Själva organisationskravet för att kunna överklaga beslut måste ses över.
Runar Filper (SD):
Tack för svaret, statsrådet Lövin! Jag tackar för svaret, men det sa väl egentligen inte så mycket mer än att statsrådet tycker att det är en viktig fråga, att fisket kan påverkas negativt, att naturen förändras kring häckningsplatserna, att det är Naturvårdsverket som har det övergripande ansvaret och att det är länsstyrelsen som beviljar skyddsjakt.
Det vet vi ju sedan tidigare. Det är faktiskt så att Sverige har flest skarvar och flest skarvkolonier i Europa.
Sveriges Ornitologiska Förening gjorde en inventering 2006 som gav vid handen att det fanns 45 000 häckande par - det var bara Danmark som var i närheten med 40 000 häckande par - och 200 000 individer. Detta var för över tio år sedan. Det har inte gjorts så många heltäckande inventeringar sedan dess, mer än i olika län, men jag har sett siffror på att det i dag finns runt 250 000 individer.
I slutet av 1800-talet var skarven mer eller mindre utrotad, och 1975 fanns det 340 par i Sverige. Det var innan vi gick med i EU. Det fanns en typ av allmän jakt tidigare, men den stoppades i och med att vi gick med i EU 1995. Därefter är det fågeldirektivet som styr detta, och därför får vi nu bara skyddsjaga.
Flera grupper och organisationer i samhället och även partier här i riksdagen anser att allmän jakt måste till. Det finns alltför många skarvar, och skarven är i sin nuvarande utsträckning ett skadedjur. Allmän jakt skulle också skydda fågeldirektivets trovärdighet. Fågeldirektivet bör inte stå som skydd för en så allmän art som skarven. Skarven konsumerar avsevärda mängder fisk - torsk och annan matfisk.
Den skadar torsken, biter den och hackar i den, så att den blir obrukbar för marknaden. Det är ett problem för fisket i allmänhet och det kustnära fisket i synnerhet. Skarven ökar kraftigt. Enligt länsstyrelsen fanns det år 2016 över 30 000 skarvar bara i Stockholms skärgård. Den skadar skog - den har frätande avföring som tar död på all växtlighet i flera år framåt. Den har ett störande läte och är illaluktande.
Det känns som att komma in i ett hönshus när man kommer i närheten av en så kallad koloni. Skarven är ett skadedjur när den får växa till så obegränsat som den gör nu, när man inte får ha riktig jakt på den. Den är då ett hot, framför allt mot levande skärgårdar.
En doktorsavhandling i Åbo från 2016 visar att de förändringar i Östersjöns miljö som skarven förorsakar påminner om de skador som människan själv förorsakar, som övergödning från jordbruket och minskning av rovfisk. Här hjälper det föga med stöd till investeringar i utrustning för att skydda redskap och fångster, vilket var det svar jag fick när jag ställde en skriftlig fråga för någon månad sedan.
Tycker då inte statsrådet att det, med tanke på både fiskenäring och miljö, är hög tid att titta på frågan om att få till stånd en uppdatering av eller ett undantag från fågeldirektivet? Det är ett direktiv med anor från 1979. Vi behöver en skyddsklassning som överensstämmer med verkligheten i dag. Det är ändå 40 år sedan direktivet kom till, och det rimmar inte med den verklighet vi lever i här uppe i Norden.
Runar Filper (SD):
Tack för svaret, statsrådet! Jag är väl medveten om att det är tillåtet med skyddsjakt, och det är jättebra. Men tyvärr utgör det antal som skjuts bara en droppe i havet. Den 24 juni 2017 - det är två år på dagen i dag - kunde man läsa i ÖstgötaCorrespondenten att länsstyrelsen polisanmälts för miljöbrott av Roxens Fiskevårdsförening. Roxen är Östergötlands största sjö efter Vättern.
"Skarven håller på att förstöra Roxen" var rubriken för artikeln. Den förstör öarna, vattnet däromkring och hela sjöns ekosystem genom utfiskning. Det är därför polisanmälan riktats mot länsstyrelsen, som beslutar om skyddsjakt.
Statsrådet förstår säkert att skyddsjakt på 300 skarvar inte är tillräckligt när det finns 6 000-7 000 bara i Roxen, som det upplystes om i reportaget. En skarv äter ett halvt kilo per dag sommartid. Det blir tre ton per dag i Roxen. Då förstår man att antalet fiskare har minskat från åtta till en, eller vad det stod.
Fisket har i alla fall minskat med över 70 procent, och en sjös ekosystem kan helt förstöras på grund av detta. Enligt reportaget kommer massor av kväve och fosfor ut från kolonierna. Det är som en ryamatta av alger på botten runt öarna. I alla andra sammanhang ses sådan påverkan som en miljöbov - det vet säkert även statsrådet. Skarven har som sagt spridit sig inåt landet.
Inte bara kustbandet utan även insjöar drabbas numera. Den 2 augusti 2016 rapporterades i P4 Gävleborg om att campingägare var oroliga för att mista sina campinggäster.
Stanken och skränet skrämmer iväg folk från platserna, och även boende drabbas när skarven totalt tar över öarna och kustbandet med den fräna doften och slår ut all växtlighet. Det blir liksom spöklika öar, där ingen annan än skarven vill vistas. Jag har sett bilder på sådana öar.
Det ser ut som bilder av snö, men det är det inte utan bilder av spillning från skarven. I Sörmland kunde man den 5 april 2019 läsa i nyheterna att skarvarna börjat flyga in i samhällen och varit helt orädda när man försökt skrämma iväg dem. Jämförelser gjordes med Alfred Hitchcocks klassiska thriller Fåglarna , med tanke på den invasion av skarv som det har blivit.
Tror inte statsrådet ändå att en hel del av den beskrivna problematik som folk faktiskt upplever, både inom näringen och bland boende, skulle kunna lösas om skarven flyttades från den fredade listan så att allmän jakt möjliggjordes?
Runar Filper (SD):
I Sydöstran den 23 november 2017 presenterades ny forskning som påvisade att skarven tar minst lika mycket ål som människan fångar. Det är hård konkurrens om fisken mellan människa, skarv och säl. Det vet vi ju. Detta var en studie från Stockholms universitet och SLU som presenterades i november 2017. I debatten om att ålen är utrotningshotad målas annars fisket och vattenkraften upp som bovar, vilket statsrådet säkert vet.
"Vi måste utgå från att skarv äter väldigt mycket ål," sa vid det här tillfället professor Sture Hansson vid Institutionen för ekologi, miljö och botanik vid Stockholms universitet. Det är ingen tillfällighet att skarven genom århundradena har kallats för ålakråka, säger jag. Den tar väldigt mycket ål.
Om statsrådet nu omöjligen kan tänka sig att försöka påverka EU-kommissionen för att få till stånd en uppdatering av fågeldirektivet eller verka för att ge Sverige ett undantag för att kunna idka allmän jakt, som är ett måste i mina ögon, vilka åtgärder planerar regeringen då att vidta mot problematiken avseende fiskenäring, miljöhot och fiskevatten? Skyddsjakt är inte tillräckligt.
Att man inte skjuter fler när man enligt besluten får göra det beror också på att det finns ett regelverk kring det hela. Det är inte bara att gå ut och skjuta, utan det handlar om när, var, hur och hur nära en plats man får vara och så vidare. Det är alltså inte så himla enkelt att idka skyddsjakt heller. På Åland har man en helt annan typ av jakt. Där har man en mer allmän jakt på skarv.
Jag skulle vilja ha svar på den sista frågan.
Runar Filper (SD):
Tack för frågorna, Selin! Det var många frågor, och jag ska se om jag hann reflektera över alla. När det gäller skydd av värdefull natur har vi inte satsat några pengar på inventering av skyddsvärd skog. Vi gör inte det förrän vi ser ett system som fungerar.
Vi är positiva till att satsa på fortsatta försök med strukturkalkning, vilket kan minska näringsläckage från vissa typer av jordar. Det har vi i våra förslag. Strukturkalkningen bör lyftas fram som en åtgärd som underlättar upptag av näringsämnen och för att minska läckage från jordbruk. Vi är också positiva till dränering i samband med strukturkalkning.
När det gäller åtgärder för havs- och vattenmiljön har vi samma satsning som regeringen, och vi satsar 38 miljoner mer än regeringen över en treårsperiod på miljöförbättrande åtgärder i jordbruket. Vi satsar också 30 miljoner mer till SLU, också det över en treårsperiod.
I flera år har vi satsat mest av alla partier på insatser i Östersjön, så kom inte och säg att vi inte har några satsningar för miljön!
Runar Filper (SD):
Vi har skurit ned en del på grund av vad jag sa om skyddsvärd skog och så vidare. Vi har lagt alla pengar på utgiftsområde 23, där vi satsar mer på alla områden än regeringen, eller lika. Vi har inte en enda post som är mindre än regeringens.
Det kan man väl i så fall kalla en slakt på utgiftsområde 23 från regeringen. När det gäller trålningen var Socialdemokraterna i kongressen väldigt oense. Det blev mig veterligen 174-161 för ett trålfiskeförbud generellt. Jan-Olof Larsson, som var er förre representant här, var väldigt upprörd och tyckte att då kan vi lika gärna sluta med traktorer i jordbruket.
Hur ser Markus Selin på splittringen inom Socialdemokraterna vad gäller trålningen?
Runar Filper (SD):
Jag förstod av Svensk Jakts belysning av hur skyddsjakten på varg fungerar att ledamoten Nina Lundström tycker att den fungerar tillfredsställande: "Prövningen sker vad vi kan bedöma utifrån de kriterier som gäller. Vi har inte haft anledning att ompröva kriterierna, eller hur skyddsjakten i sig, fungerar."
Stockholms län har haft sju ansökningar, fyra gånger har skyddsjakts beviljats, och två vargar har fällts. Där förstår jag att ni tycker att det fungerar väldigt bra. Men om ni lyfter blicken ut över hela landet, kan du fortfarande vidhålla att skyddsjaktsärendena hörsammas och fungerar bra med tanke på alla avslag som sker ute i landet?
Runar Filper (SD):
Det specifika fallet som togs upp i Svensk Jakt handlar om att endast 6 av 42 skyddsjaktsansökningar beviljats och där en varg hade avlivats. Anser du att de som har ansökt om de skyddsjakterna och är ganska förbittrade har överdrivit eller rent av kommit med osanning, eftersom så få av ansökningarna har gått igenom?
Jag har inte sett en enda motion om jakt eller något annat jaktinitiativ från Liberalerna sedan förra mandatperioden då man hade någon gemensam kommittémotion med Alliansen. Jag undrar lite vad Liberalerna har för sorts jaktpolitik över huvud taget vad gäller till exempel frågan om rovdjurspolitik. Eftersom ni inte har presenterat någon egen slutsats eller kommittémotion är jag lite nyfiken.
Runar Filper (SD):
Tack för svaret, Jennie! Naturvårdsverkets tjänstemän beslutade som bekant först att höja gränsen för vargstammens referensvärde till minst 300 vargar, i strid med vad riksdagen beslutade. Sedan körde Naturvårdsverket över demokratiska beslut från viltförvaltningsdelegationen och slog fast att det skulle finnas vargföryngringar i Jämtland.
Detta skedde trots att länets viltförvaltningsdelegation med majoritet beslutade att Jämtland inte ska ha några vargar. Den demokratiska processen sätts ur spel när ett statligt verk fattar beslut som går tvärtemot vad - i detta fall - en demokratiskt tillsatt grupp under länsstyrelsen slagit fast.
Landshövdingarna i norra Sverige har dessutom i samråd kommit överens om att länen inte ska ha några vargföryngringar, vare sig i Västernorrland, Jämtland, Norrbotten eller Västerbotten. Ett vargrevir är också ett slag mot rennäringen, den samiska kulturen och renskötselns möjligheter att överleva. Det finns ett riksdagsbeslut om max 10 procents förluster för rennäringen på grund av rovdjur.
Vargar där skulle förvärra läget avsevärt. Detta visar att Naturvårdsverket är ganska ointresserade av detta faktum och mer eller mindre kör sitt eget race. Det tycker jag är väldigt allvarligt. Tycker inte ministern ändå att demokratiskt fattade beslut inte åtföljs här?
Kommer instruktioner och regleringsbrev till Naturvårdsverket att ses över och kunna ändras framdeles för att följa demokratiskt fattade beslut, eller kommer det att fortsätta så här år efter år? Det kan ju inte vara meningen att riksdagsbeslut inte ska åtföljas. Jag vill ha svar på dessa frågor.
Runar Filper (SD):
Det riksdagsbeslut som togs 2013 hade ett annat vetenskapligt material att stödja sig på, precis som Marléne Lund Kopparklint sa. Det var det gedigna vetenskapliga underlag som Skandulv tog fram.
Där satte man minsta livskraftiga population för Skandinavien till 100 individer. Nu har vi 300 vargar i Sverige och 100 i Norge, vilket långt överstiger de 100 individer som krävdes enligt denna vetenskapliga rapport. Nu finns det som sagt ett nytt vetenskapligt underlag, som menar att 300 vargar är minimum för gynnsam bevarandestatus. Vad blir nästa steg i nästa och nästnästa rapport?
350 vargar? 400 vargar? 500 vargar? När myndigheter tar beslut och inte följer politiska beslut eller lyssnar på ortsbor tvingas ett slags tystnadskultur och Robin Hood-mentalitet fram hos personer som bor i skogsområden med många vargar. Enligt naturbevakare och vilthandläggare på Länsstyrelsen Värmland har tidigare etablerade revir försvunnit spårlöst.
Revirmarkerande par och vargvalpar försvinner och ersätts av nya invandrade vargar i ett tempo man inte sett tidigare. Revir och flockar försvinner och nya vargar vandrar in. Förr var det samma vargar år efter år i många år. Så är det inte längre. Det verkar vara hög omsättning i stammen. Det är någonting som sker som inte är naturligt. Det kan handla om illegal jakt, för det är en stor omsättning av vargar i området.
På länsstyrelsen kliar man sig i huvudet. Låt mig här bestämt inflika att jag och mitt parti tar kraftigt avstånd från illegal jakt. Min övertygelse är dock att med regelbundna licensjakter skulle dessa problem reduceras, även om de säkert inte skulle försvinna helt.
Att få ett önskat vetenskapligt underlag i sin hand är inte vidare svårt. Ger man bara uppdraget till rätt personer får man den rapport man vill. I jaktdebatter hemma i Värmland representeras Miljöpartiet ofta av samma person. Han har åt Naturvårdsverket gjort de sårbarhetsanalyser som låg till grund för referensvärdena för lodjur, björn och järv.
Han har tidigare också gjort sårbarhetsanalyser för varg, vilka har utgjort grund för svensk vargpolitik. Han har också varit ordförande i Svenska Rovdjursföreningen. Liknande krafter har stort inflytande över det vetenskapliga underlaget för svensk rovdjursförvaltning. För ett år sedan, i februari 2019, stod det att läsa i tankesmedjan Timbros ledare: "Av 700 tillfrågade kommunala tjänstemän är mer än var tionde miljöaktivist, enligt forskare vid Örebro universitet.
Ännu ett tecken på att 68-vänsterns marsch genom institutionerna har lyckats - och på att det offentliga har för mycket makt." Hur ser statsrådet på detta?
Runar Filper (SD):
Att bara få till stånd 6 skyddsjakter på 42 ansökningar, som i Gävleborg, påverkar människors vardag i allra högsta grad. Begreppet skyddsjakt måste vidgas och i högre grad användas i förebyggande syfte. Här måste länsstyrelserna få nya, skarpare direktiv. Sverigedemokraterna har föreslagit att det ska inrättas lokala remissinstanser i varje kommun som kan lämna snabba yttranden till länsstyrelserna innan beslut om skyddsjakt beviljas eller avslås.
Lokal kunskap om rovdjuren, incidenter och stämningar måste kunna vägas in när så avgörande beslut ska tas långt bort, bakom ett skrivbord. Detta skulle vara regionalisering av rovdjurspolitiken på riktigt. Stärkt landsbygdsförankring måste till liksom bättre dialog mellan regionala myndigheter, jägarorganisationer och landsbygdsbor i övrigt, tycker vi.
Här finns ett tillkännagivande och riksdagsbeslut från 2015 om en ny viltmyndighet som bör överta de funktioner inom Naturvårdsverket som är kopplade till viltvård och jakt, men det har regeringen lagt i utredningshögen. Den norska vargzonen sträcker sig längs Värmlandsgränsen. Det är det enda område som norska myndigheter har avsatt där flockar med vargvalpar är tillåtna. Förutom jakt i ett revir får vargar som vandrat ut ur vargzonen skjutas under licensjakten, totalt upp till 26 djur.
Miljöaktivister på länsstyrelser och Naturvårdsverket har visat sig ha stor påverkan. Skulle inte en ny viltmyndighet kunna bli början på en betydligt mer pragmatisk och verklighetsnära instans för jakt- och viltvård i Sverige? Kan vi lära något av Norges licensjakt? Vi vet att de lyder under Bernkonventionen likaväl som att vi har att förhålla oss till art- och habitatdirektivet. Det kanske finns saker att lära av den norska organiserade jakten. Jag vill ha svar på dessa frågor.
Runar Filper (SD):
Tack för frågorna, Isak From! Den nya viltvårdsmyndigheten ska såklart följa svensk lagstiftning och art- och habitatdirektivet på samma vis som lagen föreskriver. Men den kommer också att få en mycket större landsbygdsförankring och en mer specialiserad enhet än vad som är fallet när detta nu ligger på Naturvårdsverket. Naturvårdsverket har väldigt mycket på sin agenda, väldigt många områden där jakt och vilt bara är en del.
Vi tror att en viltvårdsmyndighet skulle få en oerhört mycket bättre förankring med dialog mellan landsbygdsbor, organisationer och myndigheter. Det skulle bli mycket bättre, och vi tror också att det skulle skapa mindre missämja ute i bygderna där man många gånger känner sig ganska överkörd. Ja, myndighetsbeslut får överklagas, precis som du säger.
Vi är dock motståndare till att en Facebookgrupp eller en organisation som säger att den har 100 medlemmar fast den inte har det, kanske saknar verksamhetsberättelse och så vidare, ska få överklaga myndighetsbeslut. Det är helt fel, tycker vi. Det är också uppåt väggarna att man kan sitta långt borta i Sverige och överklaga någonting som händer i Värmland, till exempel, utan att vara berörd av just den händelsen eller det skeendet, med rovdjur och så.
När det gäller direktiven efter Girjasdomen nämns ju inte ens lokalbefolkningen där. Nu kommer ju bredare direktiv att röstas igenom, vilket är mycket bra, som kommer att mer ta hänsyn till andra folk och minoriteter i området. Detta är bara en skrivning mellan Girjas och staten, så en bredare dialog här tycker vi absolut är välkommen.
Det har också röstats igenom av en majoritet här i kammaren.
Runar Filper (SD):
Tack för frågorna, Isak! Ja, bidrag ur fonden ska gå till demokratiska organisationer och sådant. Det är jättebra att det bara blev två stycken av alla dessa många gånger märkliga organisationer som hade sökt. Att Jägarnas Riksförbund har fått sina 8 miljoner är jättebra. Att en internationell fågelhundklubb har fått bidrag kan också tyckas bra. Men det här är ju bara början. Det har bara gått några månader. Hur ser framtiden ut? Vad kommer att ske?
Det är en bra början, och fortsätter det på det viset finns det ingenting att anmärka på. Men det vet vi inte om det gör, för det här är bara i sin linda. Det är väldigt svårt att veta i nuläget vad man sedan får för sig. Men det är bra intentioner, som Isak säger, och det har ju i alla fall börjat bra, för det kan ju inte vara meningen att jägarna ska tvingas finansiera organisationer som motarbetar deras intressen.
Också Isak From borde hålla med om att det vore väldigt olyckligt om så blev fallet. Nu minns jag inte frågorna i övrigt. Jag tackar för ordet.
Runar Filper (SD):
Nej, jag anser inte att det är rätt att bryta mot lagstiftningen. Absolut inte! Vi har lagar och regler, direktiv och konventioner att förhålla oss till. Men kanske har det gjorts en övertolkning av art- och habitatdirektivet. Där står inte att vi ska ha ett visst antal vargar i Sverige. Däremot ser det direktivet till att vi i Sverige kan ta egna beslut.
Det måste vi kunna göra. Sverigedemokraterna vill absolut inte att vi ska styras av EU:s regler och konventioner utan anser att vi måste ha en egen, självständig möjlighet att ta beslut här i Sverige. Vi tycker inte att EU har med jakten i Sverige att göra. Jaktlagen ska regleras i Sverige av svenska politiker och inte från EU och Bryssel.
År 2013 var det sagt 170-270 vargar. Det dröjde dock inte många år förrän Naturvårdsverket beställde ny forskning, och beställer man forskning av rätt forskare får man de resultat man vill. Därför har vi nu en problematik i Sverige där vi inte alls följer det riksdagsbeslut som togs. Vi har också redan 2014 lagt oss på 170 vargar som gynnsam bevarandestatus.
Vi vet att Jägarförbundet säger 150 vargar. Vi vet att Skandulvs forskning för länge sedan sa 100 vargar för minsta livskraftiga population. Jägarförbundet lade på 50 så att det blev 150, vilket de tycker är en gynnsam bevarandestatus.
Vi är beredda att se till att den gränsen blir ett beslut i riksdagen, vilket också var mycket nära. Det blev dock ingen majoritet för det, eftersom Centerpartiet drog sig ur.
Runar Filper (SD):
Tack, ledamoten, för frågorna! Från 2007 till i dag är det 241 hundar som har dödats av varg. Bara i Värmland har 69 hundar blivit dödade. I min hemkommun Sunne är det 13 hundar. I KD-ledamoten Ottossons hemkommun är det 6 stycken, tror jag. Det är alltså inget litet antal.
Hade det satts in snabb skyddsjakt varenda gång hade vi till stor del sparat hundars liv - absolut. Det är stora siffror, men det är ju ingenting mot hur många som har blivit skadade.
När det gäller forskningen här i Sverige svarade Jens Frank på Viltskadecenter direkt på min fråga om det kunde vara nödvändigt att utreda det här med att skjuta ur hela revir i stället för att ta individer en och en att det tyckte han absolut skulle vara bra.
Han är alltså med på det som Diane Boyd sa, nämligen att det inte finns någon forskning i dag som pekar på och som kan bevisa att enstaka individer är problemindivider. Han menade att det är mycket troligt som hon säger, fast det finns ingen forskning på det heller i Sverige. Maria Gardfjell säger att det inte har skett så många skador i Värmland nu. Det har det såklart gjort.
Men antalet hundar som har dödats har kanske inte på samma vis skjutit i höjden som det gjorde ett tag. Åren 2007 och 2008 var det 49 hundar i Sverige som dog, varav 18 i Värmland. Så höga siffror är det inte nu, men det är ändå två tre hundar som dör varje år. Det är två tre hundar för mycket. Vi tror att om vi jagar ur ett helt revir i stället och snabbt skjuter problemindividerna så är vi av med problemet.