KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Torstensson (C):
Jag vill ge en beskrivning av läget så att Krister Örnfjäder inser att regeringen med mycket tydliga ambitioner har satsat på järnväg och järnvägsinfrastruktur. Det gäller många banor liknande Tjustbanan, som kräver drift och underhåll.
Vi har tillfört ytterligare 35 procent av drifts- och underhållsanslaget i syfte att komma i kapp så att banorna inte slits ytterligare. Jag är mycket orolig för att det ska ske. Krister Örnfjäder har fokus på Tjustbanan, men jag ser också många andra banor runt om i landet som är i en motsvarande situation. Det beror ofta på att det är fråga om en bana som även är slutstation.
De har inte prioriterats för att man inte tänkt eller agerat utifrån insikten att banan är en del av en arbetsmarknadsregion. Jag vet vilka oerhörda summor som behövs.
Jag har gett ett mycket tydligt redskap då jag vet att man regionalt och lokalt har möjligheter att prata ihop sig och göra rätt prioriteringar just för att stärka företagandet och möjligheterna för arbetsmarknadsregionerna att bli större, allt i syfte att minska konjunkturkänsligheten. Det arbetet pågår nu.
Som svar på inbjudan vill jag säga att jag har information från framför allt Krister Örnfjäder, och jag har också träffat representanter som på ett tidigt stadium, innan infrastrukturpropositionen lades fram, informerade mig. Jag har dessutom åkt banan, även om jag inte gjort det under denna mandatperiod.
På så sätt är jag alltså mycket välinformerad om läget. Inte desto mindre fortsätter arbetet med att hitta en bra järnvägsinfrastruktur så att det ska fungera med större arbetsmarknadsregioner.
Åsa Torstensson (C):
Jag vänder mig till Fredrik Olovsson med anledning av interpellantens betoning av vikten av Uventrafiken och denna tåglinje. Jag har absolut ingen anledning att betvivla denna vikt och funktion som Uvenlinjen har.
Men det svarar inte på frågan vem som är ansvarig för notan, för att betala för tåglinjen. Den har jag beskrivit för Fredrik Olovsson i det tidigare svaret. Det finns sedan många år en uppdelning vad gäller kollektivtrafiken mellan vad som är ett ansvar för kommuner och landsting och vad som är ett statlig ansvar.
Det regionala ansvaret är för den lokala och regionala kollektivtrafiken, medan staten genom Rikstrafiken har ett ansvar för interregional kollektivtrafik. Att kommuner och landsting har ett ansvar för den inomregionala kollektivtrafiken innebär att de har just det verktyget för att skapa förutsättningar för regional utveckling utifrån sina prioriteringar.
Det tänker jag fortsätta att värna om. Det är passande att upprepa en historia här. Fram till 2002 betalade SJ för den trafikerade vägsträckan Västerås-Katrineholm som SJ själv förlängde till Norrköping.
Rikstrafiken gjorde 2002 en överenskommelse med Mälardalstrafiken om att trafiken på den tidigare av staten upphandlade sträckan ska ingå i Timtrafiken, och då förlängdes den till Uppsala. Men under den här tiden utvecklade Rikstrafiken principer och kriterier för när och på vilken nivå som myndigheten ska engagera sig.
Om jag upprepar det historiska perspektivet bedömde Rikstrafiken 2005 att det knappast är rimligt med ett långsiktigt stöd till trafiken utifrån Rikstrafikens uppdrag.
Samtidigt mötte man regionernas behov av en övergångsperiod för att på ett rimligt sätt både ta ansvar för och värdera trafiken.
Dessutom redovisade Rikstrafiken så sent som i december 2008 en ny rapport där man har uppdaterat den några år gamla utredningen om just Uventrafiken.
Myndigheten gör återigen en bedömning som motsvarar den man gjorde efter den diskussion som uppstod 2005.
Det man säger är att trafiken har en liten andel interregionalt resande och att den interregionala tillgängligheten för berörda kommuner är god och acceptabel för samtliga utifrån Rikstrafikens kriterier.
Det kan låta fyrkantigt, men Rikstrafiken har olika kriterier när de gör sina bedömningar av när de ska vara en aktiv part.
Vi har alltså regelsystem med en mycket tydlig ansvarsfördelning, och det är ett tidigare ställningstagande och ett tidigare beslut som har sitt ursprung från 2005 som Rikstrafiken nu genomför.
Åsa Torstensson (C):
Nu har jag en fråga till interpellanten med anledning av att han tog upp Citybanan. Det kanske vore på sin plats att Fredrik Olovsson kom ihåg var det ingångna ekonomiska avtalet och medfinansieringen av Citybanan kom ifrån vad gäller landstingens delaktighet. Det är just socialdemokratiska initiativ.
Under tiden har Citybanans kostnadsberäkningar flugit dramatiskt i höjden, och naturligtvis var det ganska naturligt när vi prioriterade att göra en översyn av Citybanans kostnader att också kringliggande regioner blev aktiva.
Vi var mycket tydliga med behovet av att hitta en spårlösning för Citybanan som också skapade förutsättning för den större regionala arbetsmarknaden, och därav utvecklas detta till ytterligare en medfinansiering. Detta är i sig inget nytt, utan det har ju Socialdemokraterna arbetat med mycket.
Tillbaka till Uven: Tågtrafik och kollektivtrafik är oerhört avgörande för större arbetsmarknadsregioner, och är det någon som har prioriterat detta är det jag och alliansregeringen med anledning av det arbete som nu pågår.
Dels prioriterar vi att förbättra infrastrukturen, både när det gäller vägar och järnvägar, så att underhåll och nybyggnation tar fart med ett högre tempo, dels handlar det om att den regionala nivåns delaktighet stärks och blir tydlig, för det är där man gör rätt prioriteringar. Det är där man ser rörelsemönster. Det är där man ser vilka bristerna är när det gäller varför en rundad arbetsmarknadsregion inte kan utvecklas.
Jag kommer att fortsätta arbetet med detta, och det innebär också att det finns ett stort regionalt ansvar. Men jag måste också fråga Fredrik Olovsson: Innebär din syn på kollektivtrafik att det regionala och lokala huvudmannaskapet inte längre ska vara aktuellt för kollektivtrafik, alltså den trafik som berör daglig skolpendling eller daglig arbetsmarknadspendling?
I så fall är det något nytt som Socialdemokraterna härmed tar initiativ till. Det pågår ganska mycket arbete här och nu vad gäller att göra en åtgärdsplan i syfte att både tänka i termer av större arbetsregioner och bejaka dem.
Där är man i Mälardalen i allra högsta grad aktiva och har mycket tydligt visat detta i sitt engagemang och nuvarande arbete. När det gäller den specifika Uventrafiken var det ett initiativ som påbörjades under den socialdemokratiska regeringen.
Rikstrafiken sade tydligt att det inte var rimligt att Rikstrafiken tar ansvar för den typen av trafik, därav beslutet om en övergångstid.
Parallellt med den översyn av åtgärdsplanerna som görs kan jag icke desto mindre se att vi träder in i en ännu starkare regional nivå och större arbetsmarknadsregioner. Långsiktigt tror jag alltså att vi kan se behov av att se över kollektivtrafik som bejakar större arbetsmarknadsregioner - ja.
Åsa Torstensson (C):
Vad gäller den ekonomiska kris som vi befinner oss i nu har alliansregeringen och jag mycket tydligt prioriterat infrastruktursatsningar.
Det är infrastruktursatsningar som innebär åtgärder i år och nästa år just i syfte att stärka en arbetsmarknad här och nu naturligtvis, men det får en dubbeleffekt i och med att vi har prioriterat satsningar på flaskhalsar och de järnvägsstråk där det är fullt.
Vi har prioriterat Mälardalsregionen för att skapa bättre förutsättningar för att pendlare på ett tryggt och säkert sätt ska kunna använda sig av tågtrafiken. Det är oerhört stora resurser satsade just i Stockholm och Mälardalsregionen därför det är här som det har varit stora problem.
Nu går vi vidare, och snart kommer riksdagen att hantera energi- och klimatpropositionen där det finns mycket tydliga ekonomiska styrinstrument som återigen stärker kollektivtrafiken.
Därmed får kollektivtrafiken också ett tydligt underlag för att vara ännu bättre för resenären men naturligtvis också ekonomiskt mycket mer lönsam för alla parter, både för den som är ansvarig för kollektivtrafiken och för dem som reser.
Åsa Torstensson (C):
Först och främst vill jag säga till Sylvia Lindgren, som tar emot svaret, att det är helt rätt förstått. Jag har svarat på frågan tidigare. Jag är i dagsläget inte beredd att gå vidare med några obligatoriska redovisningscentraler. Jag tror oerhört starkt på småföretagande.
Vi måste naturligtvis hitta en balans mellan ytterligare regler och ytterligare administration och se åtgärderna i förhållande till vilket utfall man får för samhällsintresset generellt sett.
Det har varit uppenbart att det är avgörande att polisens arbete - kontroll och tillsyn - ger resultat och fortsätter. Låt mig ge ett exempel. I Sveriges glesbygdskommuner är körunderlaget till 90 procent samhällsbeställda tjänster. Alltså finns det en full kontroll från samhällets sida.
Med Börje Vestlunds förslag, eller med Sylvia Lindgrens initiativ, skulle det innebära att vi tvingar småföretag och taxibranschen att årligen lägga ut ytterligare 172 miljoner kronor.
Den här regeringen har gått till val på att vi ska skapa enkelhet för våra företagare och att det ska finnas en tilltro till regelsystem för företagare. Samtidigt ska vi naturligtvis vidta effektiva åtgärder för att begränsa brottsligheten. Där har polisen med de senaste razziorna visat hur viktigt det är att de fortsätter.
Taxibranschen har tillsammans - vi för en ständig dialog - lämnat ytterligare förslag på åtgärder som man lyfter in i systemet för att minska den ekonomiska brottsligheten.
Det här är viktiga punkter som vi arbetar vidare med. Låt mig komma tillbaka till frågan om integritet, Sylvia Lindgren. Det fanns ett förslag som gick ut på remiss. Datainspektionen är naturligtvis en remissinstans.
Mycket av den informationen blir oerhört personligt känslig. Detta har Datainspektionen sagt är inte förenligt med de grundläggande dataskyddsprinciperna.
Åsa Torstensson (C):
Jag säger inte att vi inte ska vidta åtgärder för att komma åt ekonomisk brottslighet. Jag säger nej till tömningscentraler. Det är inte svaret på frågan. Jag tror att det är oerhört viktigt att förstå att tömningscentraler och redovisningscentraler inte är lösningen för att få bort fusket.
Var vi inte överens om att det lättaste var att stänga av taxametern, att över huvud taget inte använda sig av en taxameter även om man är med i en redovisningscentral? Det kanske till och med är så att det blir en ökad andel fusk. Vem vet?
Vi för, som Sylvia Lindgren vet, mycket nära diskussioner och samtal med taxibranschen. Det är naturligtvis tudelat. Taxibranschen har naturligtvis själv ett ansvar att också skapa förutsättningar för ökad trygghet och säkerhet för resenären.
Samtidigt är det min roll att lägga fram förslag och för riksdagen att besluta om ett regelsystem där det är balans mellan regler och vad vi får för effekt.
Det är taxibranschen själv som har redovisat att införandet av obligatoriska redovisningscentraler skulle medföra en merkostnad för branschen på 172 miljoner kronor per år.
Den diskussion som Sylvia Lindgren och jag för har ett mycket tydligt storstadsperspektiv.
Sylvia Lindgren! Det finns alltså ett antal åtgärder som vi nu arbetar med och ska gå vidare med tillsammans med Taxiförbundet för att ytterligare skapa förutsättningar för minskad ekonomisk brottslighet. En del av detta hoppas jag att jag återkommer till riksdagen med under detta år.
Åsa Torstensson (C):
En gång till, Sylvia Lindgren: Jag säger att det måste vara en balans mellan de åtgärder vi vidtar vad gäller regler och lagstiftning i förhållande till de samhällseffekter vi får ut av detta. Det är den balansen som jag tycker blir orimlig när taxibranschen förespråkar redovisningscentraler, precis som Sylvia Lindgren.
Det blir en generell pålaga för alla småföretagare i taxinäringen runt omkring i landet, och det är inte rimligt. Sylvia Lindgren inte har sagt något annat. Det är mycket tydliga storstadsproblem, eftersom den situationen knappt finns i andra delar av landet.
Det är oerhört viktigt att vi fortsätter med det arbete som är inriktat på att det ska bli tryggare och säkrare, att det ska vara rimliga prisnivåer och att man ska veta vad man betalar i de områden som det är problem.
Det är det som till exempel länsstyrelsen nu arbetar med, och det är det som vi och taxibranschen kommer att fortsätta att arbeta med, i syfte att få bort den ekonomiska brottsligheten och att skapa trygghet för resenären. Man ska vara trygg och säker när man åker taxi men också veta vad det är man betalar.
Åsa Torstensson (C):
Peter Hultqvist har ställt två frågor till mig. För det första: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att en eventuell sammanslagning av Vägverket, Banverket och delar av Luftfartsverket inte ska leda till att arbetstillfällen försvinner från Borlänge? För det andra undrar han vilka garantier jag kommer att försäkra mig om i den händelse att en sammanslagning blir aktuell när det gäller politisk styrbarhet över den nya organisationen, kostnadsbesparingar och bättre kvalitet.
Bakgrunden till interpellationen är Trafikverksutredningen som har till uppgift att göra en översyn av myndigheter och verksamheter inom transportområdet. Denna utredning är en del i mitt och regeringens arbete med att åstadkomma en rättssäker, effektiv och medborgarorienterad statsförvaltning.
Vi har redan tagit flera steg på vägen i år genom inrättandet av Transportstyrelsen och genom bolagiseringen av Vägverket Produktion samt bolagiseringen av Vägverket Konsult och Banverket Projektering. Trafikverksutredningen kommer snart att överlämna sitt slutbetänkande till mig. Innan dess vill jag inte spekulera i vilka förslag den kommer att lägga fram eller hur regeringen kommer att ställa sig till förslagen.
Betänkandet ska i sedvanlig ordning skickas på remiss. Det finns flera skäl till den översyn som nu görs, men det i grunden viktigaste motivet är att få till stånd en effektivare användning av tillgängliga resurser för att uppnå målen för transportpolitiken och därmed förverkliga regeringens politik för fler jobb och växande företag.
För att det ska vara möjligt behövs en effektiv organisation av resurserna på transportområdet, ett transportslagövergripande perspektiv i stället för sektorsvis tänkande och processer som medger en god förankring på lokal, regional och nationell nivå.
Jag är övertygad om att de förslag som Trafikverksutredningen inom kort kommer att lägga fram stöder en fortsatt reformering av myndigheterna på transportområdet så att vi får ut mer infrastruktur för pengarna.
Åsa Torstensson (C):
Det är där vi har en relation till arbetsmarknadsstrukturer och näringslivets utveckling.
Det här är strukturförändringar i syfte att vi ska få mer resor och transporter för pengarna. Det gör vi, och den inriktningen har jag och regeringen. Jag vet, fru talman, att Peter Hultqvist har lång erfarenhet av att politiskt leda en offentlig verksamhet.
Vi måste ständigt ha en översyn av hur vi använder de ekonomiska resurserna, skattepengarna, och på vilket sätt vi arbetar för att hitta och skapa förutsättningar så att det är rätt organisation och rätt arbetssätt för den tid vi lever i här och nu.
Det är det arbetet och den inriktningen som jag har arbetat med i två års tid.
Vi har en utredning som om två veckor kommer att lämna ett underlag för hur vi nu ser på Vägverket, Banverket och de övriga strukturer som nu finns kvar efter att vi har genomfört förändringar på produktionssidan inom framför allt Vägverket.
Jag har ambitionen att återkomma också på Banverkets sida. Allt detta har precis samma syfte som när Peter Hultqvist vill ha en bra, effektiv offentlig verksamhet till gagn för medborgarna. Av samma anledning gör jag en översyn av det som berör transportpolitiken i Sverige.
Åsa Torstensson (C):
Nej, Peter Hultqvist, jag har absolut inte sagt att Banverket och Vägverket inte har förändrat sig under årens lopp. Det vore naturligtvis underligt om de inte ständigt hade tagit sig an nya utmaningar. Däremot tror jag att Peter Hultqvist är medveten om att vi de facto står inför helt andra utmaningar i dag. I Sverige har vi en struktur där vi behöver alla transportslag.
Varje transportslag måste vara effektivt, men de måste också fungera tillsammans. Det är därför det är avgörande viktigt att vi har organisationer och strukturer som möter klimatutmaningarna och kravet på ett effektivare godsflöde, allt i syfte att minska kostnader och utsläpp.
Det är också därför Nils Gunnar Billinger har haft uppdraget med en övergripande inriktning. Det handlar om transportslagsövergripande planering och krav som vi måste möta. Det är så vi nyttjar våra resurser bäst, det är så vi skapar ett sammanhållet Sverige och det är så vi också möter klimatutmaningen. Det har inte hanterats tillsammans tidigare.
Det är nya arbetssätt som i sig naturligtvis inte är lätta att förändra när man har inarbetade strukturer.
Sedan skulle jag nog vara lite försiktig, fru talman, med att som interpellanten Peter Hultqvist påstå att regeringen gör omorganisationer som ett självändamål och vad det kan få för effekter. Jag började mitt uppdrag som minister med att besöka ett antal myndigheter.
Jag besökte Sika, som Peter Hultqvist aktivt varit med om att flytta. Inte en enda bland personalen tänkte flytta med. Vad betyder det? Nej, man ska vara lite försiktig med att använda ett sådant tonläge.
Där har Peter Hultqvist själv mer att förklara och försvara. Ett förslag som lämnas av en utredare kräver uppföljning, genomlysning och remisshantering.
Jag tänker inte gå in i en diskussion om hur en framtida organisation eller myndighetsstruktur kommer att se ut eller vad det kommer att betyda med tanke på personalstrukturerna. Vägverket och Banverket har båda strukturer i andra delar av Sverige. Jag förstår att Peter Hultqvist har starkt fokus på Borlänge.
Peter Hultqvist må ursäkta, men 600 av totalt 3 000 anställda vid Vägverket finns i Borlänge. De strukturer som är involverade i en utredares förslag finns naturligtvis också på andra ställen än Borlänge.
Det pågår en ständig översyn av myndigheter och offentlig sektor i syfte att skapa bästa möjliga organisation för att göra rätt saker på rätt sätt. Det innebär att det hela tiden ställs krav på att också personalstrukturerna förändras.
Jag tror inte att ens Peter Hultqvist som tidigare kommunstyrelseordförande någon gång lovat att en struktur alltid ska vara den som nu är given. Om en politiker fastställde ett sådant mål tror jag att det skulle anses som underligt.
Åsa Torstensson (C):
Låt mig göra en återkoppling till Borlänge och de arbetstillfällen som Peter Hultqvist fokuserar på. Jag säger att 600 av 3 000 vägverkare finns i Borlänge. Vägverket har en mycket decentraliserad struktur.
Vid en eventuell förändring är det i dag omöjligt att vare sig gå in i den diskussionen eller förutsäga hur bemanning, placeringsort eller rationaliseringar kommer att se ut eftersom jag inte har en utredning på mitt bord.
Motsvarande siffror finns beträffande Banverket eftersom det finns en mycket tydlig decentraliserad organisation.
De måste effektiviseras tillsammans. Det är tillsammans vi klarar av att bli bättre på miljöåtaganden, på att skapa effektivare förutsättningar för godsflöden samt hjälpa människor att planera sina resor hela vägen hemifrån till arbetsplatsen. Då behövs det ett sammanhållet system.
Åsa Torstensson (C):
Monica Greens verklighetsbeskrivning blir inte mer riktig bara för att hon upprepar den en gång till. Sverige är en ledande nation. De utmärkelser och rangordningar som har gjorts har gjorts under de senaste åren då jag och den här regeringen har varit ansvariga för IT-politiken.
Vi har vidtagit ett antal åtgärder som andra länder mycket intresserat studerar. Jag kan hålla med Monica Green om att det är oerhört viktigt att vi ständigt har fokus på att skapa bra förutsättningar för bra kapacitet i alla delar av landet. Det är den ena delen.
Sedan är det oerhört avgörande att vi också skapar förutsättningar för att utveckla tjänster så att människor i dag kan se nyttan av att i vardagen använda sig av datorn som ett hjälpmedel. Då krävs det ändrade regler och ändrad lagstiftning.
Då krävs det en överenskommelse om hur vi kan använda nya frekvenser efter att till exempel de analoga tv-sändningarna är nedsläckta och efter övergången till digital tv.
Det har gjort att vi nu har skapat ett utrymme för att tydligare utveckla mobila tjänster, allt egentligen i direkt anslutning till vad till exempel SKL, Sveriges Kommuner och Landsting, efterfrågar.
Jag vill understryka vikten av att möta den demografiska utvecklingen och därmed också skapa förutsättningar för ett mycket tydligare användande av tjänster över nätet som ett stöd till hälso- och sjukvård och inom äldreomsorgen. Där har vi en puckel i dag.
Vi är inte där i dag att människor har den drivkraften, viljan eller tryggheten i att använda sig av datorn som ett hjälpmedel. Nu har vi skapat de förutsättningarna, men det kräver också ett internationellt engagemang.
Det krävs också ett EU-engagemang, precis i linje med de samtal som jag för med EU-kommissionen och nu med andra länder i syfte att hitta en harmonisering av användandet av de olika frekvenserna, just för att kunna använda dem till tydligare tjänster över nätet.
Kommissionen har också visat intresse för Sveriges lösningar, och man går nu också vidare och försöker, utifrån kommissionens perspektiv, skapa förutsättningar för en tydligare harmonisering.
Det i sin tur skapar också incitament och intresse för marknaden att vara med i IT-utbyggnaden, skapa bättre kapacitet och skapa nya tjänster.
Det gör att vi kan möta behovet i alla delar av landet men också möta den demografiska utvecklingen, som kommer att ställa den offentliga välfärdssektorn inför mycket tuffa åtaganden.
Åsa Torstensson (C):
Monica Green kan fortsätta upprepa något som inte är detsamma som dagens verklighet.
Det sker en ständig utbyggnad av IT-infrastruktur, och staten och regeringen har lagt resurser in i till exempel kanalisation, allt i syfte att skapa bra förutsättningar och en effektivitet i användandet av våra gemensamma skattepengar i de delar där marknaden inte självmant ser att man kan göra det på kommersiell basis.
Syftet är att vi ska skapa bra förutsättningar för landsbygdsföretagande och även naturligtvis för enskilda hushåll, som jag också beskrev. Herr talman!
Naturligtvis är det oerhört viktigt att de övriga länderna i EU gör allt vad de kan för att skapa bättre förutsättningar för sina medborgare att skapa förutsättningar för bredbandsinfrastruktur eller för bra tjänster över nätet. Det är oerhört avgörande.
Sverige är en del av EU, och i ett gemensamt perspektiv - ett EU-perspektiv - är det oerhört viktigt att EU i sig är starkt och har en mycket tydlig uppkoppling till alla medborgare, av demokratiska skäl, av tillväxtskäl och så att många av de mer glesbefolkade delarna i andra delar av EU:s medlemsländer också ges förutsättningar att utvecklas.
Naturligtvis är det en del av den samlade Lissabonagendan att EU ska vara konkurrenskraftigt. Då måste också andra länder gå i bräschen för en bra och tillförlitlig uppkoppling via bredband eller motsvarande. Jag tror att det också är viktigt att se att det inte är alla länder som lägger in miljardbelopp.
Många av dem följer just Sverige och är också oerhört intresserade av den regelförenkling eller regelförändring som Sverige gör för att underlätta för marknaden att bygga ut IT-infrastruktur på ett motsvarande sätt, vilket hittills faktiskt har skett i Sverige.
Förringa alltså inte andra länders behov, utan applådera snarare så att EU kan bli en ledande region i ett internationellt sammanhang med mycket bra uppkopplingsmöjligheter och en bra tjänsteutveckling på datasidan.
De övriga EU-länderna sitter i ungefär samma situation som Sverige när det handlar om att hitta nya, mobila tjänster som kan träda in och ge bra service till människor framgent, även om vi har en starkt åldrande befolkning.