KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Johansson (S):
Jag vill upplysa om att jag inte heller talar om de nyfödda. Jag talar faktiskt om den nya statistiken som vi ska räkna med inom EU och som ni slog oss i huvudet med före valet och sade var ett rätt sätt att räkna. Vi hade inte med studenterna i den arbetsmarknadsstatistik som fanns tidigare, men det är de numera. Bortsett från det är det fakta jag redovisar. Det går att läsa innantill i SCB:s siffror.
Det är faktiskt så att ni inte har kunnat åtgärda någonting av det så kallade utanförskapet under det första borgerliga året. Frågan är om borttagandet av förmögenhetsskatten, förändringen av fastighetsskatten och hushållsnära tjänster nu ska resultera i att utanförskapet kommer att åtgärdas. Så blir det knappast. De åtgärderna har ett helt annat syfte, nämligen att se till att de välbeställda får mer i plånboken efter skatt.
Det kommer inte att öka sysselsättningen. Det kommer dessutom att öka krångligheten i skattesystemet. Framför allt är frågan om hushållsnära tjänster ett moras ur skattesynpunkt. Det kommer att innebära enorma svårigheter för Skatteverket att kontrollera om folk betalar rätt skatt i framtiden.
Om man har fritidshus i Spanien och höga inkomster kommer de inte att kunna kontrollera om man gör rätt avdrag i fortsättningen. Det är ett jätteproblem som ni har skapat för Skatteverket utan att tillföra några nämnvärda nya resurser. Man kan prata i procent, som Jörgen Johansson gjorde, men om man talar i kronor ger jobbskatteavdraget mest till de välbetalda och minst till de lågavlönade.
Lars Johansson (S):
Gunnar Andrén är väldigt optimistisk i sin framställning. Han talar om att det är glädjande att skatterna har sänkts med 65 miljarder. Det finns inte ett uns av analys av vad dessa 65 miljarder går till. Det finns uppenbarligen ingen reflexion hos Folkpartiet när det gäller detta. 70 procent av skattesänkningen går till en tredjedel av befolkningen.
40 procent får skattehöjningar. Det finns ingen reflexion över den effekten av skattepolitiken. Jag tycker att det är beklagligt att ni tar så lätt på orättvisan i de skatteförslag som ni har lagt fram. Det här har inte bara Socialdemokraterna räknat fram utan det har riksdagens utredningstjänst räknat fram. Så slår effekterna av den politik ni för. Gunnar Andrén har tagit upp många frågor.
Jag ska inte ta upp alla dem, det skulle dra ut för mycket på tiden. Men jag tycker att det finns en fråga som Folkpartiet i synnerhet borde tänka mera på med tanke på sin historia. Det är faktiskt kampen mot svartarbete. Det var inte en tillfällighet att den socialdemokratiska regeringen gjorde en kraftansträngning under 2005.
Den hade i och för sig börjat med det redan tidigare. Det här har också att göra med den ökade internationaliseringen, att väldigt många transaktioner går över gränserna. Det är en ny utveckling i samhället som vi måste ta del av. Det är det som är skälet till att vi måste göra särskilda satsningar för att komma till rätta med de skattetransaktioner som framför allt stora företag sysslar med.
Då handlar det om miljarder kronor. Det säger ni också nej till, trots att Socialdemokraterna har lagt fram konkreta förslag för att ge Skatteverket möjligheter att jobba vidare med det.
Lars Johansson (S):
Det är alltid så, Gunnar Andrén, att stödja svartarbete innebär att någon annan ska betala den skatten. Det är bra om vi kan vara överens om att det förhåller sig på det viset. Det är lite grann en myt som du ger sken av här, att vi skulle ha fler människor i Sverige som undandrar sig skatt än i andra länder. Så är det inte. Det är ungefär 10 procent i Sverige, 133 miljarder. Det är alldeles för mycket bara det naturligtvis.
Men det jag frågade var: Har du inte reflekterat över huvud taget över att det handlar om en internationell ekonomi som ökar transaktionerna mellan olika länder och att Skatteverket därför måste ha ökade resurser för att bearbeta den typen av skatteflykt? Det var det jag frågade, men jag fick inget svar på det. Däremot vet jag att den regering du stöder har ökat möjligheterna för ytterligare avdrag.
Du åberopade skatteöverenskommelsen 1990-1991. Den handlade faktiskt om att ta bort avdragsmöjligheter och införa mer rättvisa skatter. Det var det som den handlade om. Vi tog bort avdragsmöjligheterna. Nu återinför ni en massa avdragsmöjligheter för de mest välbeställda i samhället. Det är det ni gör, samtidigt som ni tar bort förmögenhetsskatten och samtidigt som ni sänker skatten för villaägare i Lidingö, där du själv bor. Det är den politiken ni för just nu.
Ni gör både-och. Det blir väldigt förmånligt för den som har höga inkomster och lite kapital att köpa hushållsnära tjänster och på det viset få ned sina egna skatter och utgifter. Det är den politiken ni för. Det blir ännu större orättvisor.
Lars Johansson (S):
Det dröjde tills du kom in i debatten innan någon borgerlig företrädare ville försvara fastighetsskatten. Det är klart att detta är ett jättestort område för Kristdemokraterna och har varit det under en lång tid, vilket alla har kunnat ta del av.
Det är också intressant att notera att statsministern i regeringsförklaringen som presenterades här i höstas sade att man ska avskaffa denna fastighetsskatt. Den är inte legitim utan ska ersättas av en kommunal avgift som ger förutsägbarhet samt lägre löpande boendekostnader.
Jag fick häromdagen ett brev från familjen Annika och Bengt Westerlund boende här i Stockholm. De skriver till mig angående flyttskatten som är en del i den nya fastighetsskatten: Vi ägde vårt hus i 37 år och betalade fastighetsskatt varje år. Huset har varken blivit större eller mer värdefullt, men inflationen gav upphov till en skenbar reavinst på 3 miljoner.
Enligt det förslag som nu ligger på riksdagens bord kommer reavinstskatten att bli 660 000 kronor. Uppskovet med att betala reavinstskatten kommer enligt förslaget att kosta 15 000 kronor per år. Det är en ny skatt som den borgerliga regeringen har infört. Var det förutsägbart för väljarna inför valet för ett år sedan att man skulle få en flyttskatt på 15 000 kronor om året?
Lars Johansson (S):
Det är ändå märkligt att den som bor kvar i fastigheten betalar 6 000 kronor medan den som flyttar från den får betala 15 000 kronor. Det är klart att folk reagerar i stor omfattning. Det är en omfattande kritikstorm mot regeringens förslag, dels mot själva hanteringen av fastighetsskatten, dels mot vad den får för effekt.
Vi har låtit riksdagens utredningstjänst titta på hur den fastighetsskatt som blir kvar och som drar in ungefär 9 1⁄2 miljard fördelar sig över landet. Det visar sig att det är i stort sett bara Stockholmsområdet som får en lägre andel.
Alla andra regioner, inklusive Kopparberg eller Dalarna, får en större andel att betala i fastighetsskatt i fortsättningen med det förslag som ni nu har lagt fram. Glesbygden kommer att få betala mer i fastighetsskatt än tätorten, framför allt om man talar om Stockholmsregionen som får en kraftig reducering.
Är det en del i politiken att glesbygden där fastigheterna har lägre värden ska betala en större andel av fastighetsskatten än de områden där fastigheterna har ett högt värde och där människorna rimligen också har varit beredda att betala mer för sin bostad än vad man har gjort i glesbygden?
Är det också en del i det nya och orättvisa förslaget till fastighetsskatt som ni hade tänkt igenom innan ni lade fram det förslaget i valrörelsen 2006?
Lars Johansson (S):
Jag vill tacka näringsministern för interpellationssvaret. Till att börja med vill jag säga att fordonsprogrammet, som var ett av sex olika branschprogram, arbetades fram under den socialdemokratiska regeringen, och riksdagen godkände det i december 2005 i strid med de borgerliga partierna.
Det var oerhört viktigt för oss att arbeta fram den här typen av program eftersom dessa näringsgrenar sysselsätter ungefär 600 000 människor i Sverige och ger exportinkomster på över 560 miljarder kronor om året. Det är alltså oerhört viktiga näringsgrenar. Faktum är nu att regeringen strök den långsiktiga finansieringen av branschprogrammen i sin första budget för ett år sedan. Inte heller i årets budget ges några långsiktiga besked om framtiden.
På industridagen här i Stockholm den 14 november vägrade statsminister Fredrik Reinfeldt att ge industriföreträdarena besked om vad som ska ske med branschprogrammen efter 2008. Näringsminister Maud Olofsson ger fortfarande inga besked om framtiden för fordonsindustrin. Detta understryks av flera tidningsartiklar i Västsverige under oktober-november.
Den 5 november kräver Volvochefen besked om vad regeringen vill med den framtida satsningen på fordonsindustrin. Något svar har ännu inte lämnats av näringsministern i någon västsvensk tidning. IF Metalls ordförande i Trollhättan Monika Theodorsson skrev brev till näringsministern den 16 oktober och krävde besked om Trollhättepaketet och den fortsatta satsningen på fordonsindustrin.
Inget besked har lämnats av näringsministern. IF Metall i Västsverige kräver i ett öppet brev den 12 november besked - ännu inget besked av näringsministern. Jag ställde denna interpellation för att här i kammaren få en diskussion om fordonsindustrin och dess framtida utveckling.
I dagens interpellationssvar ger näringsministern besked om att fordonsforskningsprogrammet går från 450 miljoner kronor 2008 till 170 miljoner kronor 2009. Det är knappast en satsning. Det är ju en reducering, en kraftig nedbantning.
Jag läser vidare i interpellationssvaret och vill säga att man ska komma ihåg att det inte bara är fråga om att samtala med fordonsindustrin om hur man ska jobba vidare. Man måste ju också se vad som sker. Volvobolagen och Saab ligger i täten när det gäller miljöanpassning av sina fordon. 90 procent av personbilarna kan återvinnas efter skrotning.
Tillverkning av fordon som kan köras på förnybara drivmedel - biogas, biodiesel och etanol - finns redan. Hybridfordon som kan köras på el och andra drivmedel är på gång. Det pågår alltså redan en omfattande forskning. Det gäller samtliga fordonsföretag i Sverige. Det är en satsning som redan görs.
Jag tycker därför inte att man i ett interpellationssvar behöver ha den här typen av pekpinnar om att industrin måste ställa upp på miljökrav. I en global ekonomi ser man att de här kraven är allt tydligare. Nu handlar det om vad regeringen vill göra långsiktigt. Vad vill regeringen kraftsamla kring?
Vad vill regeringen göra för att se till att fordonsindustrin även i framtiden är i framkant och fortsätter att vara en positiv industri för Sverige som skapar hög sysselsättning och tillväxt?
Lars Johansson (S):
Ja, vi kan säkert vara överens om att det är viktigt att den svenska fordonsindustrin är världsledande, men diskussionen nu handlar om hur den ska kunna fortsätta att vara det i framtiden. Det är lite trist att ministern börjar prata om att vi arbetar med program som man gjorde i det tidigare Sovjetunionen. Det handlar inte alls om det. Jag har med mig i kammaren ett av programmen, nämligen fordonsprogrammet.
Industrin, de fackliga företrädarna och Näringsdepartementet diskuterade tillsammans med Vinnova och de andra statliga myndigheter som var med på vilket sätt man skulle kunna utforma en gemensam strategi och ett program för fordonsindustrin, på samma sätt som inom de andra fem branschområdena. Det är helt rätt att vi behöver samverkan mellan olika branscher. Jag håller med om det. Miljö och teknik hänger ihop.
Fordonsindustrin är oerhört viktig när det gäller att påverka och på sikt få ned koldioxidutsläppen. Därför ska man naturligtvis också satsa på det i de kommande forskningsprogrammen. Det är oerhört väsentligt. Från Socialdemokraternas sida gör vi satsningar på forskning och utveckling, på industripolitik; där har vi en lång historia. Därför behöver jag heller inte upprepa det som sagts av tidigare talare. När det sedan gäller vad regeringen gör kan man trots allt bli lite förvånad.
Här finns tydligen stora resurser, men de används på andra områden. Ni har gått fram med ett förslag om att ge olika företag inom servicenäringen 8 miljarder i avgiftssänkningar. Det har nu EU sagt att man får se över av konkurrensskäl. Därför har nu regeringen fått dra tillbaka sin proposition. Det är en markering.
Servicenäringen är tydligen mycket viktigare än fordonsindustrin. Det beklagar jag. Det vore mycket bättre om näringsministern gav ett tydligt besked till Volvochefen: Vi är beredda att ställa upp med lika mycket pengar som Volvo gör för att Volvo tillsammans med de övriga fordonsföretagen i Sverige ska kunna satsa offensivt på den svenska fordonstillverkningen i framtiden.
Lars Johansson (S):
Jag begärde ordet med anledning av att det i Maud Olofssons interpellationssvar på s. 2 sägs att Näringsdepartementet har bjudit in fordonsindustrin till samtal om hur den gemensamma forskningssatsningen kan vidareutvecklas. Jag hade en interpellationsdebatt för knappt två veckor sedan med Maud Olofsson där hon också sade att de haft samtal med fordonsindustrin.
Vi fick vid det tillfället inte veta vad det hade blivit för resultat av dessa samtal. Det är angeläget att just nu få en ytterligare klarhet i den frågan. När kommer resultaten av dessa samtal? Vilka deltar i samtalen?
Deltar IF Metall och PTK också i samtalen som det var upplagt med den tidigare framtagningen av branschprogram? Då deltog såväl näringslivet och de fackliga organisationerna som olika forskningsorgan som staten har gemensamt för att skapa gemensamma program för framtiden.
Detta är oerhört viktigt med tanke på att fordonsindustrin just nu går väldigt bra. Den har goda utvecklingsmöjligheter och god tillväxt med hög sysselsättning i Sverige. Det är mot den bakgrunden som fordonsindustrin mycket tydligt har markerat att det är just nu när vi har den goda situationen vi ska ta chansen att ta nya språng framåt för att kunna vara med och utveckla de svenska fordonen.
Det gäller att se till att de kommer i framkant utifrån säkerhetsaspekter, miljöskäl med mera. Det är då väldigt centralt att man från regeringens sida visar att det här är en oerhört viktig industri och att vi från svensk sida är beredda att samla oss för att se till att denna industri också i framtiden kommer att vara i framkanten.
Det är mot den bakgrunden som man kan se vad exempelvis Volvochefen i en dagstidning den 5 november sagt: Vi är beredda att satsa lika mycket som regeringen på forskningsprogram för fordonsindustrin. Än så länge har det inte kommit några besked om detta. Å andra sidan har det från fordonsindustrin sagts att de i dagarna kommer att presentera ett eget innovationsprogram för framtiden.
Jag kan inte se annat än att man gör det just därför att man inte får några besked från regeringen. Under den socialdemokratiska regeringstiden arbetades sådant fram gemensamt, men nu tar industrin egna initiativ och gör det själv. Då är regeringen faktiskt lite akterseglad.
Lars Johansson (S):
Jag är visserligen lite lomhörd. Men jag uppfattade faktiskt inte att jag fick några svar på frågorna i mitt förra inlägg. Jag undrar alltså om de här samtalen fortgår och vilka som deltar, om IF Metall och PTK är inbjudna och om övriga organ - typ Nutek och Vinnova - deltar i samtalen. Är det den typen av samtal som regeringen för med fordonsindustrin?
Jag skulle gärna vilja ha ett svar på den frågan och i så fall också om när resultaten kommer.
Eftersom jag inte heller fick något svar på min fråga om hur regeringen ser på att fordonsindustrin själv genomför egna forsknings- och innovationsstrategier för perioden 2009-2012 upprepar jag även den frågan: Hur ser regeringen på detta med att regeringen för närvarande inte deltar i de samtalen?
Lars Johansson (S):
Jag vill tacka finansministern för svaret på min interpellation. Dock är jag icke nöjd med det svaret, vilket jag kommer att återkomma till i mitt inlägg. Vad det hela handlar om är att vi måste skapa bra förutsättningar i vårt samhälle för de människor som utför frivilligt socialt arbete.
Vi ska komma ihåg att i vårt välfärdssamhälle, såsom det ser ut, har vi ett starkt engagemang för människor i svåra situationer ute i samhället, framför allt ifrån kommunerna, som har det huvudsakliga ansvaret när det gäller verksamheten inom socialtjänsten etcetera. Samtidigt är det, för att det ska fungera på ett bra sätt, oerhört betydelsefullt att det också finns människor som gör frivilliga insatser på olika sätt.
Det handlar om människor som är gode män, förvaltare för unga människor som behöver någon som kan hjälpa till eller äldre människor som också har behov av detta, kontaktpersoner, kontaktfamiljer, stödpersoner, personliga ombud och så vidare. Det gäller hela samhället. Det är oerhört många människor som har det här stödet.
Enligt de beräkningar som är gjorda rör det sig om ca 200 000 människor i Sverige i dag som på olika sätt medverkar med frivilligt socialt arbete. De här personerna har gått in i det utifrån att de har varit klara över att detta ska innebära att de också får täckning för sina kostnader. Det är då avdraget kommer in.
Nu är situationen den att man inte längre kommer att kunna yrka avdrag för den kostnadsersättning man har haft. Det är det som är läget just nu. Väldigt många av dem som har jobbat frivilligt kommer att sitta med sin deklaration under den närmaste tiden och kunna konstatera att 200 000 människor inte längre får möjligheten att göra detta avdrag.
Det har kommit ganska många rapporter, bland annat från Sveriges Kommuner och Landsting, som har påtalat att det här kommer att leda till att kommunerna får svårt att rekrytera människor som vill jobba frivilligt. Det finns en särskild organisation som heter Riksförbundet Frivilliga Samhällsarbetare, som också har slagit larm till finansministern och påtalat detta under en längre tid. Men finansministern har inte reagerat.
Jag ställde några frågor som jag inte har fått svar på och som jag tänker upprepa nu. 1. Hur avser statsrådet att uppmärksamma det civila samhället på frivilligarbetarnas samhällsekonomiska betydelse? 2. Avser statsrådet att i vårpropositionen eller genom någon annan särproposition beakta frivilligarbetarnas försämrade ersättningssituation och i så fall hur? 3.
Vilka andra initiativ avser statsrådet att ta i frågan om frivilligarbete i Sverige? De här tre frågorna skulle jag väldigt gärna vilja ha svar på av finansministern.
Lars Johansson (S):
Jag tycker alltså att det är oerhört centralt att man diskuterar konstruktiva förslag. Jag har nämnt ett konkret förslag. Det är att man ger en skattefri kostnadsersättning på samma sätt som till de kommunala dagbarnvårdarna. Det kan man göra omedelbart. Det är det som jag tycker är utgångspunkten. Sedan får man diskutera om man kan hitta någon form av annan konstruktion för den här gruppen.
Men det centrala är, finansminister Anders Borg, att ni tyvärr först genomför en regeländring och sedan börjar diskutera att den inte fick de konsekvenser som ni kanske hade trott. I efterhand ska vi från oppositionen tala om för regeringen vad den ska göra i stället. Det är klart att vi kan ha den ordningen att vi ska lägga fram förslag för regeringen.
Men jag tycker fortfarande att regeringen har ett ansvar när man genomför en förändring utan att ta fram ett alternativ. Det är där problemet uppstår. Det är då som de här människorna som nu sitter och deklarerar kan konstatera: Regeringen bryr sig inte om oss. De har talat om väldigt tydligt att den här kostnadsersättningen ska i fortsättningen inte vara avdragsgill.
Däremot är det avdragsgillt om de har dagbarnvårdare eller om de köper hushållsnära tjänster, som inte har ett dugg med frivilligt socialt arbete att göra. Det prioriterar ni.
Men den här gruppen, som gör ett tydligt frivilligt, socialt arbete i alla landets kommuner som ett komplement till socialtjänsten, omsorgsverksamheten, överförmyndarnämndsverksamheten etcetera, sätter ni ut i det kalla vattnet. Det tycker jag är en kylig politik från regeringens sida.
Det är beklagansvärt att ni inte kan lära er av detta och komma med ett förslag till förändring redan i vårpropositionen.
Lars Johansson (S):
Väldigt många har vittnat om att man har ställt frågor till finansministern om vad som nu händer med tullen, med tanke på den omorganisation man nu förbereder. Ministern följer frågan, har svaret varit. Detsamma har hänt om man har ställt frågor till andra ministrar i regeringen.
Då har man fått svaret att det är Anders Borg som är ansvarig, och hans svar är att han följer frågan. Skatteutskottets ordförande Lennart Hedquist tyckte att det var unikt att den socialdemokratiska gruppen i utskottet ville ta ett utskottsinitiativ. Den här riksdagen är faktiskt inkallad hela året.
Tidigare fanns det något som hette urtima riksdag, då riksdagen kunde kallas in om det fanns en särskilt viktig fråga att behandla. Nu har vi möjligheten att med ett utskottsinitiativ påtala för regeringen att man håller på att fullständigt missa en fråga. Det är precis detta som sker här. Skatteutskottets borgerliga majoritet har känt till de här frågorna sedan i höstas.
Generaldirektören har varit i skatteutskottet och redovisat att man ska genomföra nedskärningar fram till 2012. Vi socialdemokrater har presenterat ett budgetalternativ för Tullverket. Ni har röstat ned det förslaget. Ni är allihop medskyldiga till att Tullverket är i den situation man är just nu. Ni måste också besinna ert ansvar.
Ni hade i dag möjlighet att tala om för regeringen att man har missbedömt situationen. Ni avstod från det, avstyrkte och började prata om formaliteter. Det är faktiskt riksdagen som ytterst har ansvaret. Regeringen lägger bara fram förslag till riksdagen. Det är riksdagen som beslutar.
Riksdagen och den borgerliga majoriteten har tagit det beslut som gäller för Tullverket, nämligen att man inte har pengar att bedriva den verksamhet man ska. Vårt utskottsinitiativ handlar om att Tullverket ska kunna fullfölja sitt uppdrag att kontrollera varuflödet, säkerställa konkurrensneutral handel och bidra till ett säkert samhälle.
För det fordras mer resurser. Denna rapport, som kom den 29 januari från Tullverket, är inte någon liten intern utredning. Den är beställd av generaldirektören, och den som har lett arbetet är biträdande generaldirektören. Båda är utsedda av regeringen.
Utredningen har haft 17 sammanträden, och jag förmodar att finansministern inte bara nu har följt frågan utan också tidigare har följt den. Annars måste jag säga att finansministern totalt har missbedömt situationen.
Man måste väl ändå känna en skyldighet av att de myndigheter man som finansminister är ansvarig för också återrapporterar vilka organisatoriska konsekvenser det får med de budgetbesked som finansministern har givit? Nej, han följer frågan.
Det är oerhört passivt och på gränsen till nonchalans! De som är anställda har också uppvaktat regeringen och finansministern och begärt överläggningar för att diskutera den uppkomna situationen, men det har inte blivit några sådana överläggningar.
I dag har också Tull och kust, alltså den fackliga organisationen, sagt att de inte längre har förtroende för Tullverkets ledning.