KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Persson (S):
Jag konstaterar att vi i den här debatten med finansministern, som i många andra debatter med honom om området fusk och undanhållande av skatt, dess värre får i svar: Vi bereder, vi avvaktar, eventuellt, kanske, så småningom.
Anders Borg har två verkningsfulla instrument, färdigutredda, klara att sätta i gång med. Månadsvisa kontrolluppgifter säger bransch efter bransch skulle vara någonting utomordentligt gynnsamt.
Skattemyndigheten får rätt att gå in, se hur många som finns på arbetsplatsen, se om de är med i ett system för en sjyst utbetalning. Detta tillsammans med en personal- och närvaroliggare skulle medverka till att få bort oerhört mycket av fusk.
Men det händer ingenting. Snabbt kan ni slå till, jag upprepar det, med försämringar mot arbetslösa, sjuka och med kontroller när det gäller barn i förskola. Men när det undanhålls inkomstmöjligheter på långt över 100 miljarder är ni inte beredda att agera.
Jag frågar dig, Anders Borg, och hoppas få ett svar: Är det inte rimligt att de seriösa flyttarna av möbler får svar på det brev som de tillställde det departement som du är chef över redan 2009? Jag påminner än en gång om att det är fyra år som det legat i diariet.
Peter Persson (S):
Jag tackar finansmarknadsministern för svaret. Det jag nu visar här i kammaren är en vridaxel. Den är ett resultat av arbete. Råvaror i förening med arbete har skapat ett värde.
Vridaxeln är tillverkad på Hedbergs i Habo och är en nyttighet för den truck den en gång ska tjäna. I små och medelstora företag i vårt land och i stor utsträckning i det län jag kommer ifrån utförs ett viktigt arbete.
De har kanske inte så flotta kontor, blanka skor och kostymer eller gigantiska bonusar, men de är besjälade av arbete som skapar nyttigheter som skapar arbetstillfällen som skapar levande bygder.
Det är industriella värden i stället för finansiella värden, långt bort från bankpalatsen där pengar ska bli pengar. När finansdirektörer i storföretag talar om förbättrad kapitaleffektivitet handlar det om att driva igenom långa betalningstider. Små och medelstora företag får agera bank.
När storbanker talar om omprissatt lån till små och medelstora företag är det en försköning för att de har höjt vinstmarginalerna. Små och medelstora företag har svårt att få lån. Räntan har höjts på lån och checkkrediter. Bankers krav på säkerhet vid lån har ökat påtagligt.
I mitt län har ett antal företagare startat vad de benämner ett bankuppror. Första gången de vände sig till statsrådet sade han att de skulle vända sig till sina lokala riksdagsledamöter i stället. Det var det ansvar finansmarknadsministern tog. Vänd er till era lokala riksdagsledamöter!
Jag har agerat och väckt frågor och interpellationer ett antal gånger här i kammaren, men Norman reste till Jönköping. Det som finansmarknadsministern, ministern med ansvar för statligt ägande, då sade - hans bestående och kvarlämnande ord i Jönköping - var att företagarna måste bli starkare som kunder.
Det hade en telefonsvarare kunnat säga. Ni måste bli starkare som kunder, säger ministern. Känner inte du, Peter Norman, som statsråd och finansmarknadsminister, att du har något politiskt ansvar för den situation som många företagare i Småland och på andra platser i vårt land har påtalat?
Är du inte beredd att ta något som helst politiskt initiativ? Du säger inte någonting mer än: Kunder, sluten er samman! Det är verkligen inget modigt fältrop av en finansmarknadsminister.
Peter Persson (S):
Vid de många besök jag gjort ute i näringslivet i mitt eget län och andra har jag mötts av just finansieringsfrågan som ett av de tyngsta hindren för expansion och utveckling. Det är inte bolagsskatten som har varit ett problem, utan finansieringen. Jag har studerat vad Peter Norman sagt under en tid då vinsterna vuxit i banksystemet.
De fyra stora plockade ut 86 miljarder förra året. Aktieutdelningarna slår rekord. Norman har uttalat att det är övervinster i banksektorn och rekordhöga marginaler. Han har också sagt att banksektorn är underbeskattad och hytt med fingret åt finanskapitalet. Men vad gör han?
Använder han de eventuella muskler som är möjliga att använda? Nordea, där staten varit en betydande minoritetsägare, säljer man ut. I dag är Nordea ledande i vinstmaximering, ledande i kvartalskapitalism, ledande i att ensidigt tillgodose aktieägarintressen.
Jag tror inte att små och medelstora företag jublar över denna utveckling. Jag tror inte heller att man jublar åt att de sänkta bolagsskatterna gick till bankerna i betydande utsträckning. Storbankerna har tagit emot tre nya miljarder för utdelning.
Förra veckan diskuterade man en revisionsrapport om SBAB här i kammaren i ett ärende från finansutskottet. Det tydliggörs att regeringen, dess allierade partier, tycker att det är oviktigt med ett samhällsintresse inom finanssektorn.
Trots att SBAB har varit en tydlig prispressare vill inte ni i regeringen säga att denna bank har något samhällsuppdrag över huvud taget - sälj ut bara! Ni är oförmögna att se samhälleliga intressen. Instrument ni har kunnat och fortfarande kan använda vill ni inte använda.
Ni skäller på storbankerna när det passar, för de vet att ni aldrig kommer att bita. Det enda man kan säga till en upprörd opinion när det gäller vinstnivåerna och omvandlingarna av lån är: Byt bank!
Har statsrådet någon gång tagit upp de små och medelstora företagens finansieringsproblem i sina återkommande samtal med storbankerna? Vad har de i så fall sagt då? Är de intresserade av att förändra sin relation?
Är de intresserade av att ändra strategi när det gäller omprissättning, försvårad kreditgivning och skärpta krav på säkerheter? En företagare jag träffade i Jönköpings län sade att han inte fått låna några hundra tusen till verkstaden men att han fått veta att han fick låna på huset eller låna för att köpa en motorcykel.
Den syn som finns inom delar av banksystemet motverkar alla samhälleliga intressen att skapa och utveckla detta land. Jag är mycket nyfiken på vad storbankerna säger när statsrådet tar upp småföretagens intressen.
Peter Persson (S):
Jag har vid ett antal tillfällen här i kammaren tagit upp frågor om de små och medelstora företagens finansieringsproblem. Regeringens företrädare och de många moderater som samsas om bänkutrymmet är inte intresserade av att diskutera sakfrågan utan försöker lägga dimridåer. Att socialdemokratin skulle vara företagarfientlig - vad är det för struntprat?
Socialdemokratin vill bygga samhälle och föra en fördelningspolitik som skapar efterfrågan och kunder. Det är det viktigaste för de små och medelstora företagen. Jag gör en checklista på frågor som man tar upp med mig: Minska sjuklöneansvaret. Det har Socialdemokraterna gjort; Moderaterna var emot. 30 dagars betalningstid. Det har vi drivit igenom här i kammaren.
Moderaterna var emot. Utveckla näringspolitiken. Moderaterna är emot. Utbildningspolitik som skapar förutsättningar för att expandera och ha folk som kan jobben på plats. Moderaterna har dragit ned alla ambitioner i arbetsmarknadspolitik och utbildningspolitik. På område efter område är det ni som är företagarfientliga.
Ni har valt sida. Det industriella kapitalet och produktionen lämnar ni därhän. Det finansiella kapitalet omhuldar ni. Ni har valt sida, Norman, och ni har verkligen valt fel sida. Därför ska du få i gåva en vridvinkel.
Studera den under sommaren och tänk på vilka möjligheter du har att vrida politiken åt ett annat håll.
Peter Persson (S):
Jag tackar finansministern för svaret. Som nämndes var interpellationen ställd till statsministern. Det var det tredje försöket. Första gången handlade den om ifall statsministern hade förtroende för Billström, eftersom Billström uttryckte att han knappt hade förtroende för sig själv. Den överlämnades till Billström. Jag tyckte då att det var tveksamt att ta debatten. Den andra handlade om den misslyckade jobbpolitiken.
Den överlämnades till arbetsmarknadsminister Engström, och det har jag respekt för. Hon är ju en del i det stora misslyckandet. Nu handlar det om regeringens förhållande till Sverigedemokraterna och om man är beredd att göra samma deklaration som Mona Sahlin gjorde, att aldrig göra sig beroende av Sverigedemokraterna - aldrig någonsin. Det handlar nu om det femte jobbskatteavdraget.
Jag tycker att finansministern i statsministerns frånvaro ger ett minst sagt svävande svar eller inget svar alls. Jag tolkar det faktiskt som att ni vill bedriva en ekonomisk politik i samverkan med Sverigedemokraterna.
Niten att driva skattesänkningspolitik går utanpå allting annat, för ni vet att den strategin leder till två långsiktiga systemskiften. Den minskar inkomsterna till det gemensamma. Det sparas och sparas på förskolor, skolor och äldreboenden i vårt land i dag.
Det är ett skifte från det gemensamma till det privata under trycket av 120 miljarder i skattesänkningar. Er politik medverkar också till att löneandelen minskar i svensk ekonomi. Ni flyr när ni möter den debatten, men det är vederlagt att argumentet är: Ni får ju skattesänkningar.
Reallönen säkras genom skattesänkningar. Det gör att relationen vinst-lön ändras i ekonomin. Här är det också en långsiktighet eftersom ni vill ha en annan arbetsmarknad. Ni vet att skattesänkningspolitik är en del i det momentet.
Den andra är att kraftigt försvåra tillträde till arbetslöshetsförsäkringen. Försämringar i sjukförsäkringen är ytterligare ett instrument.
Det är alltså två systemskiften som Moderaterna förr öppet talade om men som nu döljs i ett moln av retorik som är närmast socialdemokratisk. Det faller på plats genom en annan argumentation, nämligen att sänkta skatter leder till fler jobb.
Men det är ju precis tvärtom, Anders Borg. Regeringens stora misslyckande är att antalet arbetslösa har ökat från 260 000 till 440 000.
På köpet har vi fått ökade klyftor i det svenska samhället, en förändrad relation på arbetsmarknaden och nedskärningar i det som står oss närmast, nämligen verksamheter för barnen och de gamla. Erkänn att detta var er avsikt, Anders Borg!
Peter Persson (S):
Anders Borg älskar den statistik som tjänar honom, och han retuscherar också i den efter behag. Men den statistik som inte tjänar honom vill han inte ha. Förmögenhetsstatistiken klippte han genast bort när han blev finansminister 2006.
När Riksbankens direktion ville återinföra den för att få en bild av hushållens lån och skuldsättning sade Moderaterna nej, för det skulle kränka den personliga integriteten. Men sjuka och arbetslösa kan man gå in och granska i detalj.
Det visar att Anders Borg inte vill ha den fulla debatten om effekterna av moderatpolitiken. Den har inte bara gett ökad arbetslöshet eftersom skattesänkningspolitiken har misslyckats. Den har inte bara gett mindre resurser till det gemensamma, till spåren, dagisen och skolorna.
Den har också påverkat människor direkt - människor, inte ekvivalenter, Anders Borg. Låt mig berätta om två av dem. Den ene har jobbat hela sitt liv på bruket och knappast varit sjuk en dag. Plötsligt försvinner jobbet.
Arbetsmarknadspolitiken är i princip borttagen. Nu kallas denne man som har slitit på bruket sedan lärlingstiden för bidragsberoende. Bidrag, bidrag, bidrag - fult! Dessutom slår ni sönder den ekonomiska förutsättningen för honom.
Eller ta den kvinna som mitt i livet, mellan 40 och 50, drabbas av mörkret i och med beskedet att hon fått cancer. Förutom att kämpa mot sjukdomens hårda krafter ska hon kämpa för rätten att få behålla sin sjukförsäkring.
Också henne har ni döpt om till bidragstagare. Bidrag, bidrag, bidrag! Jag säger detta, finansministern, eftersom jag vet att du förr eller senare kommer att ta upp detta i debatten, omvänt. När vi socialdemokrater säger att vi vill stärka de sociala rättigheterna och den sociala rättvisan kommer ni att döpa alla dessa människor till bidragstagare.
Men den som står för den verkliga bidragspolitiken i svensk politik är ni själva. Till bidrag, lönesubventioner och enskilt anställda går 18 miljarder. 1 1⁄2 miljard går till dem som anordnar fas 3. 16 miljarder går till sänkt arbetsgivaravgift för unga. 13,2 miljarder går till ROT och 2,2 miljarder i bidrag till RUT.
5,4 miljarder går i bidrag till sänkt restaurangmoms. Bidrag, bidrag, bidrag, Anders Borg!
Det är lika ineffektivt som jobbskatteavdraget där du och Andrén nu vacklar när det gäller om det ska genomföras med Sverigedemokraterna, som verkar vara er bundsförvant i den ekonomiska politiken av argumentationen att döma.
Ett misslyckande till och ni kommer att kalla alla dem som drabbas av era sociala orättvisor för bidragstagare.
Peter Persson (S):
Vi har i debatten fått veta att det viktigaste för den vikarierande statsministern i dag är att driva fram nya skattesänkningar, och det med stöd av Sverigedemokraterna. Det är skattesänkningar för vanligt folk, som man säger. Alltså är arbetslösa inte vanligt folk. Tyvärr börjar det bli en alltmer vanlig företeelse.
Alltså är pensionärer inte vanligt folk. Sjuka är inte vanligt folk. Vi har en finansminister i en regering som håller på att dela upp människor i det här landet. Jag tycker att det är förfärande.
Andelen i utanförskap har ökat, Anders Borg. Dessutom har den grupp ni benämner varande i utanförskap fått hårdare levnadsvillkor och sämre ekonomiska förutsättningar. Sverige har dansat ned från en tätplats till plats 14 i OECD:s jämförelse av klyftorna och av jämlikheten.
Det sker samtidigt som du har tagit bort statistiken gällande förmögenhet. Jag vill säga till dig, Anders Borg: Ta på dig verklighetsglasögonen. Jag ger dig härmed en present från Majblomman, som berättar hur fattiga barn har det i Sverige. Jag lägger den i din talarstol och hälsar dig välkommen till Majblommans seminarium.
Peter Persson (S):
Jag kunde inte undvika att anmäla mig till denna intressanta debatt där interpellanten interpelleras av regeringspartierna. Det är statskonst på högre nivå.
Låt mig först säga till Jan Ericson: Jag blir rörd när han säger att oppositionen inte ska svartmåla. Det tynger ungdomen svårt.
Jag minns, Jan Ericson, att 2003-2006 stod din partiordförande ute på gator och torg tillsammans med Anders Borg dag efter dag, timma efter timma, minut efter minut och talade om massarbetslöshet och utanförskap. Då var arbetslösheten 6 procent, 260 000 personer. Nu är den 9 procent, 430 000 personer.
Nu får vi inte tala om det. Tala om historierevisionism och historieförändring. Det som då var stort, farligt och fult och i dag är mycket större ska vi inte tala om. Det är klart att vi ska tala om samhällsproblem och beskriva dem sådana de är och om sveket från den moderatledda regeringen gentemot ungdomar.
Det gäller både i den här politiska debatten och i den förra debatten om bristen på bostäder och bristen på jobb. Lösningen på jobbkrisen för framför allt Moderaterna handlar om att åstadkomma en helt annan arbetsmarknadspolitik än den som Socialdemokraterna står för.
Er arbetsmarknadspolitik är ensidigt inriktad två saker. Det är utbudspolitik - människor ska söka, söka, söka och söka - och lönesänkning. Det handlar om att växla ned kostnaderna för arbetskraften.
Den socialdemokratiska politiken handlar om att utbilda, ge människor förutsättningar och öka efterfrågan i ekonomin. Där är den avgörande skillnaden. När man säger att er politik syftar till att sänka lönerna springer ni och värjer er.
Jag har flera gånger här i talarstolen vid sidan av det skriftliga anförandet bland annat hört Peter Norman tala om balanspunkten och att lönerna är för höga för ungdomar. Det är därför ni sänker kostnaderna genom arbetsgivaravgifter. Det är därför ni gör det.
Det är därför ni för andra grupper på arbetsmarknaden använder er av det som ni kallar jobbskatteavdrag för att sänka ambitionsnivåerna i löneförhandlingarna genom att säga: Ni har ändå fått genom skattesänkningar. Det är huvudingrediensen i er misslyckade sysselsättningspolitik.
Sverige har aldrig blivit starkt genom att konkurrera med andra genom att sänka löner. Det handlar om att öka effektivitet, jobba bättre och smartare, utveckla arbetsinnehåll och produkter. Det har varit den socialdemokratiska vägen. Vi kommer att fortsätta att beskriva samhället precis sådant det är.
Men det vill ni moderater inte höra när ni bär ansvaret för det.
Peter Persson (S):
Det finns två mycket intressanta saker med den här debatten och andra debatter vi haft om det totala misslyckandet när det gäller jobben, som var det stora, överskuggande löftet 2006, upprepat 2010.
Jag repeterar: 260 000 har blivit 430 000 arbetslösa i dag i vårt land. Ungefär 160 000 är ungdomar.
Det försöker Moderaterna dölja genom att säga att vi socialdemokrater svartmålar när vi beskriver verkligheten så som den är. Alternativt drar de i gång en kaskad av diagram och jämförelser.
Räcker det inte att jämföra 260 000 med 430 000? Vilket är mest? Även om Finansdepartementet inte är representerat i kammaren i dag borde någon annan kunna klara av den frågan. Det räcker väl med det. Erkänn att ni har misslyckats totalt!
En politik som bara handlar om att piska de arbetslösa och sänka lönerna kommer inte att leda till fler jobb. För detta krävs en mer avancerad politik där utbildningspolitik, näringspolitik och arbetsmarknadspolitik möts. Framför allt krävs en politik som stimulerar efterfrågan genom investeringar och inte minst satsningar på det gemensamma.
Det är ni moderater oförmögna till. Men lönesänkningar och skattesänkningar är ni bra på.
Peter Persson (S):
Tack, bostadsministern, för svaret! En gång var både jag och bostadsministern unga. Det var en tid då vi ville förverkliga våra drömmar. Min och många andra ungdomars drömmar då var desamma som ungdomar i dag har: att få ett jobb och att få en egen bostad.
Jag minns juni 1974 - första natten i egen bostad och första dagen på cykel till jobbet. Vilken oerhörd glädje och lycka det var! I dag har vi den moderatledda regeringens dubbla svek.
Först är det jobbfiaskot med en rekordhög ungdomsarbetslöshet, sedan är det närmast omöjligt för unga att få en bostad. I veckan har vi hört nyhetsinslag om högskolestuderandes bostadssituation.
I Lund är det ett års kötid för rum i korridor, i Stockholm är det minst två års kötid för studentrum på 17 kvadratmeter i korridor, och i Uppsala är det tre års kötid för rum i korridor, och för lägenheter är kötiden fyra till sju år. Förra året byggdes 541 studentlägenheter.
För tio år sedan, under socialdemokratisk regering, byggdes 5 700 studentlägenheter. Bostadsbyggandet har kollapsat sedan regeringen tillträdde hösten 2006. Det har minskat med nästan 75 procent. Sedan hösten 2010, då Stefan Attefall blev bostadsminister, har minskningen varit nära 45 procent.
65 procent av vårt lands befolkning bor i dag i kommuner med bostadsbrist. Det är ett stort problem för tillväxten när inte grundläggande infrastruktur fungerar. Det hämmar möjligheten att flytta och få jobb i massarbetslöshetens Sverige.
Det hämmar nödvändig rörlighet på arbetsmarknaden, och det stäcker inte bara ungdomars utan också andra människors drömmar. Jag vill hävda att bostadspolitiken är en omistlig del i välfärdspolitiken.
Det Stefan Attefall som bostadsminister administrerar är en avpolitisering, sönderdelning och nedläggning av bostadspolitiken. Jag har nu berättat om ungdomars situation och om bostadsbristen i en majoritet av landets kommuner. Vi står fortfarande och stampar på samma fläck.
Stefan Attefall gav inte något svar på mina frågor i interpellationen, så jag upprepar de mest centrala frågeställningarna. För det första: Anser statsrådet att bostadsbristen är ett samhälleligt problem?
För det andra: Vilket råd ger statsrådet ett ungt par som fått jobb i Stockholm och är på väg att flytta hit?
Peter Persson (S):
Jag noterar att bostadsministern inte vill diskutera om bostadsbristen är ett samhälleligt problem. Det försvinner han ifrån. Bostadspolitiken är enligt honom och den moderatledda regeringen ingen del av en välfärdspolitik, utan den är utmönstrad. Den är utsorterad. Han vill inte heller kommentera den enkla frågan, som väl bostadsministern borde kunna svara på.
Vilket råd ger han ett ungt par som har fått jobb och som flyttar till Stockholm? Vilket råd ger han det paret? Det vill jag gärna få ett svar på innan den här debatten är färdig. Bostadsministern pratar. Han tillsätter många utredningar. Det är rekordartat. Men han har samtidigt avvecklat alla bostadspolitiska instrument. Han gör det till något centralt i politiken.
Det ska inte finnas något stöd till nyproduktion av bostäder. Det är marknadsstörande, och det ökar kostnader. Det brukar vara den vanliga argumentationen. Men nya bostäder är ju bara en liten del av utbudet. Det kanske i stället är priserna i det byggda beståndet som är avgörande.
Mycket talar för att det förhåller sig tvärtom i förhållande till det bostadsministern säger, att det i stället är marknadspriser som driver produktionskostnader. Det är en vägran från regeringens och bostadsministerns sida att inse att det när vi har haft en social bostadspolitik i vårt land har krävts gemensamma resurser för att åstadkomma nyproduktion.
Att det inte krävs ett socialt synsätt när det gäller bostadspolitik är inte bara dumt utan också ologiskt i förhållande till annat som händer på det departement som bostadsministern tillhör, Socialdepartementet. Äldreminister Maria Larsson brukar hävda att 1 miljard i samhällsstöd för byggande av äldreboende är oerhört viktigt. Har hon fel i den ståndpunkten?
Utredaren av boende för dem med social problematik i vårt samhälle, Michael Anefur, partibroder, brukar säga att det behövs ett samhällsstöd och engagemang för att lösa boendefrågan för människor med social problematik. Har han fel? Herr talman!
Jag tror egentligen att bostadsministern har en annan dagordning än den han talar öppet om. Det är någonting som ligger vid sidan av det batteri av utredningsfyrverkerier som han avfyrar.
Det är en fråga som inte är så rolig att plocka fram på bordet, utan som ska svettas fram vid sidan av retoriken och politiken. I trycket av bristen på bostäder kommer det att brisera. Vi måste ha fri hyressättning. Vi måste ha marknadshyror.
Det åstadkommer en balans på marknaden, utifrån att några få kan erhålla det de önskar medan många får avstå. Så kan man också åstadkomma en balans. Jag undrar: Är det bostadsministerns avsikt att lösa bostadskrisen med marknadshyror? Det är min fråga utöver de andra två, som det också går att besvara.
Peter Persson (S):
Jag vill först säga att under Lars-Erik Lövdéns kraftfulla ledning som ansvarig för bostadspolitiken byggde vi på de nivåer som erfordrades för befolkningstillväxt och balans. Det kan var och en studera i sina tabeller och skrifter. Herr talman! Bostadsministern är kategorisk. Inget samhällsstöd för byggnation av bostäder.
Bostaden ska vara en handelsvara, ingen social rättighet. Bostadspolitiken avpolitiseras och rangeras ut från välfärdspolitiken. Men det är ok med RUT, att någon kommer hem och hjälper till med serveringen. 2 miljarder är kostnaden.
Det är ok med ROT, reparation och ombyggnad i sommarstugan eller bostadsrätten - 13,2 miljarder. Det är ok med sänkt restaurangmoms - 5,4 miljarder. Hamburgare och korv kan subventioneras, medan bostadsköerna växer.
Det är sorgligt, i sanning mycket sorgligt att bostadsministern har den uppfattningen om vikten av politisk prioritering.
Jag vill upprepa för tredje gången: Kan bostadsministern här i kammaren tala om vad han säger till det unga par som har flyttat till Stockholm från arbetslösheten på någon annan plats i landet men inte har någon bostad? Vad säger bostadsministern till det paret?