Jan Björklund (L):
Jag skulle till och med vilja ge rådet till riksdagsledamöter att avstå från att kategoriskt ta ställning i enskilda fall i fråga om exakt vem som har gjort fel och inte. Det är sådant som rader av myndigheter och rättsinstanser nu är inne och granskar. Jag tror att det är djupt olämpligt att stå här och vara kategorisk när det gäller vem som har gjort fel och inte. Jag begär naturligtvis inte att interpellanten ska titta på alla tv-program, men jag tror att jag förekom i ett antal, till exempel i ett en timma långt debattprogram kvällen efter att det här hade visats.
Jag var regeringens företrädare i de här diskussionerna. Jag begär inte att interpellanten ska följa alla medieprogram. Men när det gäller frågan om var jag var kan jag säga att jag i högsta grad deltog i den här debatten. Och jag säger samma sak här som jag sade där. Skolan ska inte vara neutral mellan rätt och fel. Skolan kan inte vara neutral mellan den som begår brott och den som är offer för brottet. Nu ska jag ge generella kommentarer.
De är menade att vara generella, för jag har ingen djupare kunskap om detta fall, som togs upp av Uppdrag granskning . Erfarenheten har också lärt mig att det ibland kommer fram saker i efterhand som inte har kommit fram i de här granskningsprogrammen. Men jag vill ge generella kommentarer. Vuxenvärlden har självklart ett oerhört stort ansvar. Med vuxenvärlden menar jag i det här sammanhanget naturligtvis inte bara dem som jobbar i skolan, utan även föräldrar och hela samhället.
Vi har ett kollektivt ansvar för att barn och ungdomar uppfostras, lär sig rätt värderingar och lär sig skillnaden mellan rätt och fel. Det handlar också om att vi reagerar och sätter gränser när saker och ting går över styr. Om uppgifterna i det här programmet är korrekta har vuxenvärlden svikit sitt ansvar. Jag tror att det händer. I det här fallet handlar det om en våldtäkt.
Men även om det inte går lika långt och inte är lika grova försyndelser som begås tror jag att det ofta är så att vi som vuxna är för dåliga på att se saker, upptäcka saker och reagera. Skolan har ett extra stort ansvar. Barnen och ungdomarna är där av plikt. Man kan inte välja att vara där eller inte.
Och det är personer som har utbildning och ansvar enligt lagar och regler som styr verksamheten. Det är extra viktigt att vi ställer krav på att skolan ska vara tydlig. Skolan ska lära ut skillnaden mellan substantiv och verb, men skolan måste också i sin vardag upprätthålla gränser mellan vad som är rätt och fel och sända tydliga signaler. Man kan sammanfatta några saker som händer på det här området.
Regeringen vidtar rätt många åtgärder för att det här vuxenansvaret ska förstärkas. Det ges ytterligare disciplinära befogenheter i våra lagar. Det är i och för sig kontroversiellt. Socialdemokraterna har varit emot det i alla år, men vi gör det ändå. Vi satsar 45 miljoner under några år på forskning om mobbningsförebyggande åtgärder. Det är centralt.
Även i det fall som skildrades i tv-programmet var mobbning ett centralt fenomen, förutom våldtäkt och annat. Det är mer pengar som satsas på detta än någonsin tidigare i Sverige. Vi lägger om lärarutbildningen så att det nu i lärarutbildningen ska ingå moment om konflikthantering och sociala relationer. Jag kan räkna upp ytterligare några saker.
Men poängen är att inga åtgärder som beslutas av regeringen eller denna riksdag räcker till om inte de vuxna, när det inträffar saker, tar sitt ansvar, står upp som vuxna och visar civilkurage. Det är ytterst vad det handlar om. Regler och satsningar är nödvändiga, men till sist räcker det inte om inte vuxenvärlden visar civilkurage.