Per Lodenius (C):
Jag vill inleda med att yrka bifall till Centerpartiets reservation nr 3, för, herr talman, livslångt lärande och möjligheten att vidareutbilda sig också efter gymnasiet är viktigt.
Lika viktigt som det är att den som har lätt för sig har möjlighet att välja utbildning och utvecklas efter sin förmåga och sitt intresse är det att den som har en intellektuell funktionsnedsättning också får möjlighet att utvecklas efter sin förmåga och sitt intresse. Men har du gått i särskola har du inte samma möjlighet. Det är inte självklart att du ska få studera vidare på en eftergymnasial utbildning.
Det beror i stället på vad kommunen vill erbjuda dig och om de anser att du verkligen behöver vidare studier. Du har egentligen ingen egen valmöjlighet. Detta är så fel och så onödigt. Särskolan är viktig för de elever som behöver denna skolform. Samtidigt innebär en placering i särskolan begränsningar när det gäller möjligheter till vidareutbildning och arbete när man blir äldre.
Vi vet att det finns många jobb man kan utföra även om man har en intellektuell funktionsnedsättning, bara man får chansen att fortsätta att lära sig mer efter gymnasiet. Centerpartiet vill öppna fler möjligheter för den som gått i särskolan. Det handlar om möjlighet till anpassad utbildning, både inom yrkeshögskolan och högskolan, liksom lärlingsutbildning och andra arbetsmarknadsanpassade utbildningar för den som gått i särskolan.
Också bättre möjligheter att studera på folkhögskolor behövs. Den 4 maj 2017 beslutade riksdagen om ett tillkännagivande som sa att regeringen särskilt ska se över hur tillgången till eftergymnasial utbildning för elever med intellektuell funktionsnedsättning kan förbättras.
Det var ett beslut jag hade längtat efter och arbetat för sedan jag fick förmånen att komma in som ledamot i Sveriges riksdag 2006. Det var en enig riksdag som efter tio års arbete fattade beslutet den där vårdagen 2017 - ett beslut som samtliga riksdagspartier stod bakom. Så ska det vara. Detta kan inte och bör inte vara ett partiskiljande ställningstagande.
Att ta ställning för att ge möjlighet till den som gått i särskola att uppfylla sina drömmar, precis som det är möjligt för den som har lätt för sig att uppfylla sina drömmar, är en fråga om demokrati. Alla har en plats i vårt samhälle, och alla behövs i vårt samhälle. Herr talman! Från Centerpartiet ställer vi oss bakom stora delar av de förslag från regeringen som vi i dag debatterar.
Vi har från Centerpartiet under lång tid drivit frågor i syfte att förbättra matchningen på arbetsmarknaden, underlätta omställning och skapa goda förutsättningar för ett livslångt lärande. Vi instämmer även i de förslag som syftar till att stärka möjligheterna för vuxna elever med intellektuell funktionsnedsättning att uppnå högskolebehörighet. Däremot anser vi inte att tillkännagivandet från maj 2017 är uppfyllt.
Att förbättra förutsättningarna för särskoleelever att uppnå högskolebehörighet är en del. Men för att förbättra tillgången krävs också att hänsyn tas till studiefinansieringen, utbildningens utformning och möjligheten att studera på annan ort. För de personer som utbildats i särskolan saknas alternativ.
Utbildningsplatserna har blivit färre på folkhögskolorna, samtidigt som universitet och högskolor i dagsläget inte alls erbjuder några anpassade utbildningar. En del av problematiken är ersättningen till den studerande. Särskoleelever som går vidare till högskola har inte med automatik rätt till helt studiemedel eftersom studietakten ofta behöver vara långsammare än för andra studenter och de därför inte kan ta det antal poäng som krävs för helt studiestöd.
Samtidigt förlorar den som studerar på högskola rätten till sin aktivitetsersättning. Dessa elever hamnar i ett moment 22 som är helt oacceptabelt. Aktivitetsersättningen utgör den största inkomstkällan för många som har utbildats i särskolan. Förlorar man sitt stöd, sin inkomst, utan möjlighet till annan kompensation blir det givetvis svårt, för att inte säga omöjligt, att studera vidare.
Studiemedelssystemet behöver anpassas och bli mer flexibelt för att över huvud taget ge möjlighet till fortsatta studier. En annan del av problemet är att utbildningarna ofta inte är anpassade efter studenternas förutsättningar. De är självklart utformade efter studenter som utbildats inom gymnasieskolan, vilket självklart ställer den som studerat inom gymnasiesärskolan helt utanför.
Vidare är det svårt att studera på annan ort för den som behöver särskilt stöd i sin vardag. Det är hemkommunen som bestämmer om det stöd som krävs ska ges vid en flytt. För många innebär detta i princip en kommunarrest. Och det begränsar självklart utbildningsutbudet och valmöjligheten för individen. Herr talman!
De hinder vi såg våren 2017, när vi samtliga partier i riksdagen beslutade om tillkännagivandet, finns fortfarande kvar. Tillkännagivandet sa att regeringen särskilt ska se över hur tillgången till eftergymnasial utbildning för elever med intellektuell funktionsnedsättning kan förbättras, för det finns fortfarande betydande hinder kvar för elever med intellektuell funktionsnedsättning att ta del av eftergymnasial utbildning.
Från Centerpartiet är vi därför tydliga med att frågan behöver utredas ytterligare.