Robert Hannah (L):
Jag kan ärligt säga att jag var överens med Socialdemokraterna fram till september 2014. Jag tyckte att det var modigt av Urban Ahlin att som utrikestalesperson gå ut och säga att Socialdemokraterna tänkte göra detta när man kom till makten. Jag tyckte att det var modigt av Stefan Löfven att stå framför 2 000 svensk-assyrier och säga: Väljer ni mig till statsminister kommer jag att erkänna detta folkmord.
Utrikesministern vet mycket väl att denna fråga är otroligt viktig för en av Sveriges största minoriteter. Vi är i dag minst 120 000 svenskar som har denna bakgrund och som har familjeerfarenheter från detta folkmord.
I varenda debatt som jag deltog i som gällde dessa frågor stod socialdemokratiska politiker och miljöpartistiska politiker och sa: Väljer ni oss och vi får regeringsmakten kommer vi att erkänna detta. Det som jag däremot tycker är fegt är att man, när man väl har fått makten, helt plötsligt vänder och inte genomför det som man har lovat under ett stort antal år.
Man kan säga vad man vill om Alliansen, men Alliansen hade inte kommit överens om att erkänna detta folkmord om man kom till makten. Tvärtom hade man varit tydlig med att man inte skulle göra det. När jag företrädde Liberalerna under valrörelsen 2014 kunde jag inte ge detta löfte. Jag gav aldrig det löftet. Jag kunde inte stå framför 2 000 personer och säga att detta kommer att hända. Men det gjorde ni i den rödgröna oppositionen.
Då tycker jag att man måste ta ansvar för det som man har sagt och lovat svenska folket, och särskilt lovat den svensk-syrianska gruppen, nämligen att om man kommer till makten kommer man att erkänna detta. Jag tycker att det blir mycket konstigt när man säger att en regering inte ska syssla med detta. Det borde ni ha vetat tidigare också. Ni har ju suttit vid regeringsmakten tidigare. Det blir otroligt konstigt, och jag tycker att det är mycket fegt att säga en sak när man är i opposition och en helt annan när man är i regeringsställning.
Man kan säga vad man vill om Moderaternas åsikt i frågan - jag håller inte med om den - men de är åtminstone konsekventa. När det gäller vad stater får och inte får göra kan jag säga följande. Bara förra året erkände Tyskland folkmordet. Frankrike har erkänt det, USA har erkänt det och de flesta västerländska stormakter har i dag erkänt det. Jag köper därför inte resonemanget om att en regering är restriktiv i denna fråga.
Tvärtom har de blivit mycket mer tydliga i denna fråga, och många vågar nu säga detta. Jag tror att man måste förstå att denna fråga inte är frikopplad från frågan om andra folkmord. Detta folkmord är faktiskt själva grunden till folkmordskonventionen. Det var efter att detta folkmord skedde som en forskare tog fram begreppet "genocide" och baserade hela sin forskning på det.
Det är detta folkmord som egentligen är grunden till att det finns forskning i frågan. Jag blir faktiskt mycket förvånad över att man helt plötsligt säger att detta är någonting annat än Srebrenicaförintelsen och det som hände i Rwanda. Säg det till de anhöriga till dem som blev mördade. Det är inte någonting för de andra. Den turkiska staten har gjort det till sin politiska ideologi och sitt grundsystem att förneka att detta har hänt. Systematiskt förnekar man brott som man har begått mot andra grupper.
På samma sätt som man förnekar brott som man begår mot kurderna i dag förnekar man brott som begicks då. Det har blivit en del av deras nationella identitet. Då kan inte andra stater, som är demokratiska och fria och som har en stor del människor som har flytt från förtrycket i denna stat, sitta och säga att de inte hade ett ansvar att göra någonting. Det är just för att Turkiet vägrar att ta ansvar som Sverige måste påpeka detta brott. Jag skulle därför gärna vilja höra ett resonemang om varför detta inte behövs mot Turkiet.
Det är inte så att Rwanda, Serbien och Tyskland inte erkänner sina brott. Det gör de. Men Turkiet erkänner inte sina brott. Det finns skiljelinjer där, och jag skulle gärna vilja att utrikesministern talar om dem.