KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jenny Petersson (M):
Tack för svaret, Annika Strandhäll! Jag ställde interpellationen på grund av att regeringen hade gett ett uppdrag till Folkhälsomyndigheten att se över den nationella strategin mot hiv/aids och vissa andra smittsamma sjukdomar, där bland annat hepatit C ingick. Uppdraget avrapporterades, och jag tyckte att den avrapportering som gjordes var undermålig.
I dag bär ungefär 40 000 svenskar på hepatit C. Varje år diagnostiseras ytterligare 2 000 svenskar. 2014 avled, enligt den senaste siffra jag har hittat, 180 svenskar till följd av sjukdomen.
Man utvecklar över tid bland annat skrumplever, leversvikt och levercancer om man går med sjukdomen utan att få behandling i tid. I svaret lyfter Annika Strandhäll fram att människor har behandlats i Sverige.
2015 var det 2 196 personer, och 2016 var det 2 442 personer, vilket är en ökning. Jag tycker att det är glädjande att man har gjort denna satsning från staten till landstingen där man subventionerar läkemedel. Det är fantastiskt! Man behöver dock inte vara matematiker för att inse att behandlingstakten måste ökas om sjukdomen ska kunna elimineras.
De hälsoekonomiska vinster som ministern hänvisar till kommer inte att uppnås med den politik som förs i dag. Dessutom har TLV beslutat att alla patientgrupper inte ska få tillgång till den nya, effektiva behandling som finns i dag.
Jag ska inte gå in på de olika fibrosstadierna, men alla kan alltså inte få tillgång till behandlingen. Det är fel.
Det stämmer som ministern säger i sitt svar att det finns få nationella strategier för enskilda sjukdomsdiagnoser, men det finns sådana, och dessutom finns det rekommendationer som man bör följa - särskilt ett land som Sverige där man vill ha en jämlik hälso- och sjukvård.
Jag står fast vid mina frågor: Vilka är skälen till att man inte har en sådan här nationell strategi mot hepatit C som går i linje med WHO:s rekommendationer? Och varför väljer Sverige och regeringen att inte öppna upp för behandling av samtliga patienter?
Jenny Petersson (M):
Jag hoppas att mitt tidigare inlägg inte tolkades som att regeringen inte gör någonting, för jag lyfte bland annat fram att regeringen stöder minskningen av hepatit C när det gäller ersättning för läkemedelsförmånerna och att man därmed bidrar. Det tycker jag är jättebra, men jag sa att regeringen inte gör tillräckligt, och det är en jättestor skillnad.
Jag tycker att vi kan göra betydligt mer på området - därav mina skriftliga frågor tidigare och den här debatten i dag. Det gäller även sprututbytesprogrammen och att man där kan göra betydligt mer. Låt mig säga att vi inte gör tillräckligt.
Bland annat nämnde ministern själv de olika fibrosstadierna, och vi kan göra betydligt mer så att alla patientgrupper får tillgång till de här effektiva behandlingarna som ministern talar om. I dag är det många som sprider sjukdomen och som inte nås av behandlingen.
Där gör man alltså inte tillräckligt i dag. De hälsoekonomiska vinsterna som jag nämnde uppnås inte i dag på grund av att alla inte kan komma till rätt behandling. Det är skadligt för den enskilde som utvecklar till exempel skrumplever eller leversvikt.
De som går med sjukdomen väldigt länge utvecklar ofta levercancer. 180 svenskar avled till följd av sjukdomen 2014. Man kan göra betydligt mer.
I sprututbytesprogrammen tror jag definitivt att det går att göra mer när det gäller de olika patientkategorierna. Man kan förbättra screeningen, diagnosticeringen, behandlingen och så vidare.
Definitivt kan man också samverka mer mellan infektionskliniker, psykiatrin, kriminalvården, sociala myndigheter och andra aktörer. Det kan optimeras och göras betydligt bättre.
Jag besökte Island, som är betydligt mindre och har färre drabbade av hepatit C, i våras, och där har man en helt annan samverkan och uppsökandeverksamhet.
Man jobbar på ett annat sätt inom kriminalvården, psykiatrin och infektionskliniker för att behandla hepatit C vid bland annat LARO-enheter och sprututbyten. Mycket kan göras.
Det viktiga är att en infektionsläkare finns med i de här sammanhangen för att uppnå den positiva effekten. Jag tycker att regeringen gör mycket när det gäller läkemedelssubventionerna, men jag tycker också att det bör öppnas upp för fler, att mer kan effektiviseras och att man kan samverka mer för att få större hälsoekonomiska vinster än i dag.
Jenny Petersson (M):
Låt mig kort säga något om den rapport som Folkhälsomyndigheten släppte.
På flera ställen behandlar man i rapporten problematiken med hepatit C, men det föreslås nästan inga konkreta åtgärder för att bekämpa viruset, trots att hepatit C är sex gånger vanligare än hiv.
När vi nu vet att det kan orsaka så stora kostnader både för den enskilde och för samhället tycker jag att det saknades viktiga analyser och förslag.
WHO har ju kommit med rekommendationer om att man ska eliminera hepatit C, men det saknades en elimineringsplan. Jag tycker att det vore på sin plats att Sverige tog fram en nationell strategi mot hepatit C enligt de rekommendationerna. Nu lämnar jag själva rapporten och går över till de nya läkemedlen.
Jag tycker också att de nya läkemedlen är fantastiska, oavsett vilken sjukdom de gäller. De har lett till en förbättring när det gäller behandling och bieffekter, och de har betydligt bättre effekt.
På åtta till tolv veckor kan man bli fri från hepatit C. Men det jag önskar är att man ska öppna detta för fler patienter, så att de kan få tillgång till denna effektiva behandling. Alltså: Det behövs en nationell strategi, och man behöver öppna läkemedelsbehandlingen för fler.
Jenny Petersson (M):
Sverige är ett föregångsland inom många områden, inte minst när det gäller jämställdhet. Men mer finns att göra. Arbetsmarknaden är segregerad, och vi ser oskäliga löner. Vi ser att den psykiska ohälsan ökar, främst bland kvinnor. Vi ser ökade sjukskrivningar, också bland kvinnor. Vi ser mäns våld mot kvinnor. Här krävs det kraftfulla förslag, men jag tycker att sådana saknas. Det är tomt. Vad gör regeringen?
Min fråga handlar om regeringens avsteg från kompetenskrav och kvalitet. Sis, Statens institutionsstyrelse, är en statlig myndighet som bedriver tvångsvård. Det handlar om vård och behandling av ungdomar med allvarliga psykosociala problem och vuxna med missbruksproblem. Sis tar även emot ungdomar som har dömts till sluten ungdomsvård. Vänsterregeringen talar ofta om kvalitet i välfärden men agerar tvärtom.
Jo, man skickar ut en promemoria - den har gått ut på remiss - om jämn fördelning i bolagsstyrelser. I promemorian föreslås en ändring av aktiebolagslagen: 40 procent av styrelseledamöterna ska vara av vardera könet. Annars får man böter 2019.
Jag kan bara säga att man sparar 541 000 kronor på Statens institutionsstyrelse inom utgiftsområde 9, hälsovård, sjukvård och social omsorg. Man har även ställt sig bakom att man ska göra undantag när det gäller kompetenskrav och kvalitetskrav avseende medarbetare. Detta är väldigt oroande.
Varför ägnar sig regeringen åt symbolpolitik som kränker äganderätten och berör ett hundratal kvinnor?
Vad avser statsrådet att göra för att säkra kvaliteten och inte sänka den?
Jenny Petersson (M):
Det är oroande att man sänker kompetenskraven. Det handlar om människor som arbetar med barn med många behov, barn som dessutom har blivit svikna av samhället på många olika sätt. Ni ställer er alltså bakom att man sänker kraven på dem som anställs. Ett år framöver gäller att man inte behöver ha någon eftergymnasial utbildning för att jobba i Sis verksamheter. Jag tycker att detta är allvarligt och oroande.
Vilka konkreta uppföljningar kommer statsrådet att göra så att det går att mäta och följa detta?
Jenny Petersson (M):
Storbritannien hade en folkomröstning den 23 juni. Lämnasidan vann, och Brexit blev ett faktum.
Jag har vid flera tillfällen i skriftliga frågor efterfrågat regeringens strategi och arbete för omlokalisering av EU:s läkemedelsmyndighet EMA från London till Sverige, för Sverige som värdland för EU-myndigheten EMA skulle påverka life science-sektorn jättepositivt i Sverige.
Oavsett regering har vi satsat på den här sektorn med medicinsk forskning, samverkansprocesser och samordning mellan olika sektorer för att få ökad synergi. Om EMA skulle omlokaliseras hit skulle det innebära fler möjligheter för Sverige. Är det statsministerns mening att Sverige bör arbeta för att få EMA till Sverige och i så fall på vilket sätt?
Ni har ett jättestort ansvar för att få EMA hit.
Jenny Petersson (M):
Väntetiderna i hälso- och sjukvården i Sverige tillhör Europas längsta. En ny rapport från Socialstyrelsen med de öppna jämförelserna från 2016 kom i dagarna - En god vård , heter den. Den visar tydligt på en utveckling med växande vårdköer och växande skillnader mellan landsting och regioner avseende väntetider i vården.
Sjukvårdsrankningen Euro Health Consumer Index 2016 bekräftar också detta: Svensk sjukvård halkar efter övriga Europa. De långa väntetiderna bidrar till detta. Nu vill jag inte höra något snicksnack om hur det är i de socialdemokratiskt styrda landstingen, för de ligger i botten; de sex sämsta är sossestyrda.
Vad kommer regeringen konkret att göra för att bryta denna trend med stora regionala skillnader och växande vårdköer?
Jenny Petersson (M):
Jag kan inte instämma i Anna-Lena Sörensons påstående om att vi skulle missbruka riksdagens verktyg. Tvärtom är det oerhört viktigt att en nationell läkemedelslista kommer på plats. Varför gör vi detta? Jo, jag redovisade det i mitt inlägg: Det här är jätteviktigt.
Det handlar om patientsäkerheten, och därför borde det ha varit på plats. Jag är som sagt orolig för att detta kommer att snurra runt i Socialdepartementets tombola. Tyvärr verkar arbetet ha stannat upp.
Nu när Anna-Lena Sörenson hänvisar till olika remisser och annat blir jag dessutom väldigt orolig. Är vi inte överens om att det behövs en nationell läkemedelslista? Jag får bolla tillbaka frågan för jag trodde att vi var överens om att det är viktigt att den kommer på plats.
I repliken låter det som att Anna-Lena Sörenson vill vänta med att få den nationella läkemedelslistan på plats.
Jenny Petersson (M):
Vad vill vi? undrades det om. Riksdagens socialutskott vill att regeringen snarast fullföljer sitt arbete med att ta fram en nationell läkemedelslista. Regeringen bör återkomma till riksdagen med lagförslag om detta. Vi vill att det arbete som nu snurrar runt i Socialdepartementets tombola avslutas och att man levererar lagförslag om en nationell läkemedelslista. Varför?
Jo, för patientsäkerhetens skull. Vi vill ha en förbättring av patientsäkerheten. Det är därför vi i socialutskottet lägger fram detta i Sveriges riksdag, och därför kommer vi att rösta om detta i Sveriges riksdag.
Jenny Petersson (M):
Socialdepartementets tombola handlar om många olika förslag som har snurrat runt under de år då de rödgröna har suttit vid regeringsmakten. Tyvärr har som sagt ingen vinst kommit ut. Det har inte kommit ut någon nationell läkemedelslista. Detta får tyvärr patienterna betala för. Det ställdes en fråga om vad som skulle ha kommit ut.
Precis som vi skriver har det gjorts ett gediget arbete, och remisser har kommit in. Det hela har pågått länge. En kollega kommer senare i debatten att redogöra för detta i en liten antikrunda om hur det har gått till, varför den nationella läkemedelslistan är så viktigt och varför den måste komma på plats.
Varför är detta viktigt? Jo, vi i Alliansen är väldigt måna om målet om en samlad bild av patientens läkemedelsbehandling, oavsett var i landet patienten bor, ordineras eller hämtar ut sitt recept.
Därför, fru talman, lade vi fram denna motion, vilken sedan en majoritet i socialutskottet ställde sig bakom. Motionen har nu blivit ett tillkännagivande. Varför? Det är tyvärr så att kostnaderna för den enskilde och för samhället när det gäller läkemedel kan ge stora konsekvenser.
Därför tycker vi att förslaget är så viktigt. Vi vill ha det på plats.
Jenny Petersson (M):
Det kan ta lite tid, säger Karin Rågsjö. Det verkar som att Karin Rågsjö är mycket nöjd med det långsamma arbetet och tombolan på Socialdepartementet. Där är skillnaden. Vi är inte nöjda. Det är därför vi skrev motionen, och det är därför vi gör tillkännagivandet om en nationell läkemedelslista.
Jenny Petersson (M):
Jag tänkte också passa på att fråga Kristina Nilsson vilken forskning och vilka goda erfarenheter ni använder för att inte ta något initiativ till altruistiskt surrogatmoderskap. Låt mig nämna här att det finns god forskning om detta. Det finns goda erfarenheter.
Min kollega Barbro Westerholm från Liberalerna lyfte upp USA i sitt anförande och beskrev tydligt de goda exemplen därifrån, hur man har gjort där och hur reglerat det är där. Anders W Jonsson lyfte i sitt anförande upp Nya Zeeland, där det finns forskning och goda exempel ur både barnperspektiv och surrogatmoderperspektiv.
Det finns alltså forskning och goda erfarenheter om hur man kan ha ett altruistiskt surrogatmoderskap som fungerar. Ändå väljer regeringen och Socialdemokraterna att inte ta några initiativ till detta. Varför?
Jenny Petersson (M):
Jag tycker att det är beklagligt att Socialdemokraterna och regeringen inte använder den erfarenhet och den forskning som finns på området när det gäller surrogatmoderskap och altruistiskt surrogatmoderskap.
Jag tycker att det är jättebeklagligt att man låter som om man mer eller mindre tror att det kan vara på det ena eller andra sättet. Det finns ju forskning, rapporter och uppföljningar, från länder där det är lagligt och reglerat.
Som jag nämnde i mitt anförande tycker jag att det är en oerhörd brist hos regeringen och dess företrädare att man blandar ihop altruistiskt surrogatmoderskap med kommersiellt surrogatmoderskap. Jag tycker att det är jättebeklagligt.
Jag tycker också att det är beklagligt att en feministisk regering anser att kvinnor inte är kapabla att fatta beslut om sina egna kroppar - och om de kunde det skulle de antagligen fatta fel beslut, kan man läsa mellan raderna, för de skulle vara utsatta för påtryckningar.
Det tycker jag är en tråkig ståndpunkt och en ganska dålig syn på kvinnans rätt och möjlighet att fatta beslut om sin egen kropp. Står ni fast vid den ståndpunkten? kan jag fråga Kristina Nilsson eftersom jag har fått svar på de tidigare frågorna.
Står ni fast vid ståndpunkten att kvinnor inte är kapabla att fatta beslut om sina egna kroppar och att om de kan det fattar de fel beslut?
Jenny Petersson (M):
Tack, Annika Strandhäll, för svaret! Jag kan konstatera att vi i Sverige har mycket som vi ska vara stolta över när det gäller förlossningsvården, mödravården och hälso- och sjukvård i stort. Samtidigt finns det olika utmaningar och regionala skillnader.
Den svenska mödravården, som infördes i mitten av 1900-talet, har haft stor betydelse för att minska antalet barn som dör före födseln. Att förlora ett barn är en stor tragedi för föräldern eller föräldrarna. Det är tragiskt ur många synvinklar och en sorg när ett barn inte får leva sitt liv på denna jord.
När det gäller statistik inhämtar Socialstyrelsen siffror från landstingen, precis som Annika Strandhäll säger. Det sker dock ingen djupare analys av denna data. Finns det regionala skillnader? Hur ser det ut? Kanske behöver man sätta in åtgärder?
Om man analyserar data är det betydligt enklare att se var det brister och att sätta in åtgärder.
Jag kan, liksom Annika Strandhäll, konstatera att statistiken visar att vi, trots att runt 400 som föds döda, har låga siffror när det gäller dödfödda; år 2016 var det 416.
Men om vi tittar på jämförbara länder tror jag att vi kan göra lite mer för att siffrorna ska sjunka och för att förstå varför barn föds döda. Jag tackar ministern för svaret.
Det är bra att det nu finns en handbok med rekommendationer och kunskapsstöd för verksamheterna. Men frågan är hur verksamheterna använder kunskapsstödet. Om man hade gjort en djupare analys eller jämförelse av det skulle man kanske komma fram till att det används på ett väldigt bra sätt i vissa delar av Sverige eller vissa verksamheter men mindre bra i andra.
Därför frågade jag om man ska gå vidare och göra en större kartläggning eller vidta några åtgärder för att arbeta mer med de här frågorna. Men om jag tolkar ministerns svar på ett korrekt sätt kan jag konstatera att så inte är fallet.
Jenny Petersson (M):
Siffor visar att ungefär 400 barn föds döda i Sverige varje år. Och antalet barn som dör före födseln har som sagt varken minskat eller ökat de senaste 25 åren, men det finns variationer år från år. Dödsorsakerna varierar. Många föräldrar får aldrig någon förklaring till varför just deras barn dog.
Det är därför jag frågar om det behöver göras mer på området. Om ett barn dör i plötslig spädbarnsdöd görs det nämligen utredningar - därav min fråga. Jag vet fler som har belyst den frågan, till exempel riksdagsledamoten Annika Eclund från KD, som var den som lyfte upp den i sin motion.
Det är bra att Socialstyrelsen har släppt den nya rekommendationen angående fosterrörelser under graviditeten. Det finns ingen skiljelinje mellan mig och Annika Strandhäll i den frågan. Det är jättebra.
Däremot ser rutinerna olika ut runt om i landet, enligt Socialstyrelsen, just angående de regionala skillnaderna när det gäller fosterrörelser. Därav tror jag att det definitivt behöver följas upp om man arbetar på rätt sätt.
I fråga om informationen om fosterrörelser är det många föräldrar eller mammor som vittnar om att den är bristfällig.
Jag och statsrådet kommer att ses i ännu en debatt under dagen, just när det gäller helhetsgreppet om mödravården, förlossningsvården och eftervården. Det finns nämligen stuprör där.
Nu har det öppnats upp för att pengar som riktas till förlossningsvården kan användas inom mödravården. Jag tycker som sagt att vi måste kvalitetssäkra hela den här linjen. Den här frågan ligger inom mödravården.
Jag skulle gärna se att Socialstyrelsen åtminstone följer upp hur man arbetar med kunskapsstödet man har fått och med handboken, även om de inte vill göra någon kartläggning. Jag vill likaså att de ska titta på om det finns regionala skillnader.
Oavsett var man bor i Sverige och vem man är ska man även inom det här området få rätt information, rätt vård, rätt kunskaper och rätt stöttning. Det ska inte skilja sig åt beroende på var i Sverige man bor. Sveriges gravida har som sagt rätt att känna sig trygga under graviditeten, förlossningen och i eftervården. Jag tackar statsrådet för debatten.
Ministern har lämnat utförliga svar på vad som görs på området och hur frågan kommer att hanteras. Men jag skulle gärna se att uppföljningar görs på området.
Jenny Petersson (M):
Tack än en gång, Annika Strandhäll, för svaret! Jag menar att i Sverige ska gravida ha rätt att känna sig trygga under graviditeten, vid förlossningen och i eftervården.
Vi ska inte stå här och skrämma upp gravida kvinnor runt om i Sverige, men det finns kvinnor med denna kunskap som är oroliga under graviditeten och förlossningen. Tyvärr finns också kvinnor som vittnar om att de inte ens har fått kunskapen och informationen. Där är den bristfällig.
Verksamheten har nu ett kunskapsstöd. Vi kan inte ta lätt på kvinnors upplevelser. De känner sig oroliga. Men det finns de som inte ens vet att de borde vara oroliga när de känner minskade fosterrörelser. Jag hoppas att man arbetar vidare med frågan.
Jenny Petersson (M):
Låt mig börja med att nämna vad syftet med LSS och personlig assistans är. Det är att människor ska kunna leva självständiga liv, vilket vi som moderater värnar väldigt mycket om. Assistansreformen är viktig. Den är en central frihetsreform, vilket jag tror att Åsa Regnér håller med om.
Som moderat är jag stolt över att vi tillsammans med den övriga borgerliga regeringen 1991-1994 genomförde denna frihetsreform. Regeringens regleringsbrev och den ändrade rättspraxisen har skapat oro. Konsekvenserna har blivit förödande för personer med funktionshinder och för deras anhöriga.
Denna debatt handlar om hur detta har drabbat de företag och de medarbetare som jobbar med personer som berörs av denna frihetsreform. Förutsättningarna för att bedriva assistans har förändrats helt och hållet genom åren. Lars Beckman nämnde en hel del saker som har förändrats på området.
Lägg till obligatorisk tillståndsplikt, administrativa pålagor, dokumentation och de efterskottsbetalningar som dagens debatt handlar om. Som både ministern och Lars Beckman nämnde var tanken med efterskottsbetalningarna att man skulle ha kontroll på och få en rättssäker hantering av assistansersättningen.
Men vi ser ju att det har blivit precis tvärtom för företag som bedriver assistans på området. Det är mycket skrämmande att fyra av tio företag, vilket framgår av undersökningar, får vänta längre än 31 dagar på ersättning, och det blir bara sämre och sämre för de här företagen.
Det handlar om att företag går omkull eller att medarbetare inte får ut sina löner i tid. Här har vi då en myndighet som har ansvar för de sena utbetalningarna. Svenska myndigheter får inte bete sig på det här sättet. Det är oacceptabelt.
Jag följer upp med Lars Beckmans fråga om det är så att ministern och regeringen avser att göra någon lagändring så att myndigheterna helt enkelt blir skyldiga att göra utbetalningar ett visst datum. Som sagt: Det är skrämmande att svenska myndigheter betalar ut så här sent. Det är oacceptabelt.
Jenny Petersson (M):
Låt mig börja med att påminna om att jag inledde mitt första inlägg med varför LSS, den personliga assistansen, är så viktig just för den som behöver det och dennes anhöriga och att jag är stolt över att det var den borgerliga regeringen som införde den 1991-1994.
Den enskilda personen, individen, ska absolut stå i fokus. Men utan företag och utan medarbetare i dessa företag finns inte stöd för att tillfredsställa behovet hos dem som behöver den personliga assistansen.
De kan tyvärr inte leva självständiga liv utan de här företagen och deras fantastiska medarbetare. Det var den ena delen. Den andra delen är efterskottsbetalningarna. Man ska absolut göra rätt för sig och fylla i papperen korrekt.
Problemet är att pengarna inte betalas ut i tid av en svensk myndighet. Följden blir att många får ta dyra lån för att kunna betala ut löner. Ännu värre är att de kanske tvingas lägga ned sin verksamhet.
Låt mig lyfta fram det Mikael Damberg sa till Lars Beckman under frågestunden: Vi har en lagstiftning som gäller för offentlig verksamhet, och myndigheter och offentliga aktörer är skyldiga att betala ut inom 30 dagar. Gäller det även på detta område?