KBLab/rixvox huggingface dataset:
Leif Pagrotsky (S):
Gunnar Axén har frågat mig på vilket sätt jag agerar för att Sveriges Radio i alla delar ska leva upp till kraven i sändningstillståndet och om jag är beredd att dra in sändningstillståndet om företaget bryter mot något av dessa krav. Sveriges Radio är ett av tre oberoende svenska radio- och TV-företag med uppdrag i allmänhetens tjänst.
Företagets utsändningar till hela landet sker med stöd av ett sändningstillstånd som innehåller de grundläggande riktlinjerna för innehållet i programverksamheten. Utöver sändningstillståndets villkor finns också vissa krav i de anslagsvillkor som är kopplade till det årliga beslutet om medelstilldelning till företaget.
Ett grundläggande villkor i SR:s sändningstillstånd är att sändningsrätten ska utövas opartiskt och sakligt samt med beaktande av att en vidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihet ska råda i ljudradion.
Det är inte regeringen utan Granskningsnämnden för radio och TV som har i uppdrag att löpande övervaka hur företaget lever upp till kraven i sändningstillståndet genom efterhandsgranskning av de program som sänts. Sveriges Radio ska varje år följa upp och rapportera till regeringen hur uppdraget uppfyllts.
Företaget ska redovisa uppföljningsbara resultatmått baserade på de villkor som gäller för verksamheten. Rapporten ska ge god information och förmedla viktiga erfarenheter av verksamheten. Inför varje ny tillståndsperiod sker en översyn av företagets verksamhet.
Just nu arbetar en parlamentarisk kommitté för att ta fram ett underlag om de villkor som ska gälla för radio och TV i allmänhetens tjänst under nästa tillståndsperiod. Regering och riksdag beslutar sedan hur uppdraget ska formuleras och hur verksamheten ska organiseras och finansieras. Det är slutligen regeringen som beslutar och utformar sändningstillstånd och anslagsvillkor i enlighet med riksdagens beslut.
Regeringen kan utöver de krav och villkor som formulerats inte påverka programverksamheten i Sveriges Radio - kan inte och ska inte. Ett sändningstillstånd som beslutats av regeringen enligt radio- och TV-lagen kan återkallas om ett tillståndsvillkor har åsidosatts på ett väsentligt sätt.
Ett beslut om återkallelse får meddelas endast om det i betraktande av skälen för åtgärden inte framstår som alltför ingripande. Prövning görs, beroende på vilket tillståndsvillkor som åsidosatts, i allmän domstol eller av Radio- och TV-verket efter en anmälan av regeringen.
Leif Pagrotsky (S):
En programledare vid Sveriges Radio har i ett inslag sagt något som Moderaterna ogillar, som många andra ogillar och som hon själv ogillar och har tagit tillbaka och beklagat. Hon har blivit avstängd i två veckor.
Tycker ni moderater, och är det partiets ståndpunkt, att återkalla sändningstillståndet för alla Sveriges Radios kanaler är en rimlig och proportionell reaktion på detta uttalande som gäller presidentvalskampanjen i USA?
Som vägledning för svaret kan jag läsa hur lagen ser ut när det gäller detta: Ett beslut om återkallelse får meddelas endast om det i betraktande av skälen för åtgärden inte framstår som alltför ingripande.
Jag frågar då: Vill Moderaterna på grund av uttalandet av Cecilia Uddén dra in sändningstillståndet för alla radiokanaler som Sveriges Radio har?
Leif Pagrotsky (S):
Gunnar Axén har interpellerat mig på temat att Cecilia Uddén har sagt saker som är så förgripliga att sändningstillståndet ska dras in. Jag frågar om det är hans uppfattning att sändningstillståndet ska dras in på grund av vad Cecilia Uddén har sagt. Då är svaret nej. I stället har det sagts så många andra saker att sändningstillståndet bör dras in. Jag tycker att det här är lite virrigt.
Jag föreslår Gunnar Axén: Lista alla de saker som har gått emot Moderaternas partikamrat George Bush. Det är ju det som saken gäller. Anmäl det till Granskningsnämnden, som Sveriges riksdag har beslutat inrätta just för att ta hand om den här typen av värderingar och granskningar!
Det svar som jag vill ge på Gunnar Axéns fråga, hur många gånger det ska krävas den här typen av saker som Gunnar Axén åberopar för att sändningstillståndet ska dras in, är ganska enkelt: Många fler och mycket allvarligare än det som Cecilia Uddén har gjort sig skyldig till. Hon har beskrivit presidentvalskampanjen i USA på ett, i alla fall vad gäller de reportage som jag har sett, mycket allsidigt sätt.
Hon har skildrat det som inte så många andra har gjort, det Amerika som finns mellan kusterna, som inte är så europeiskt som Nordost-USA och västkusten är, som är svårare för oss att förstå med de starka religiösa, konservativa och nationella elementen.
Sådant har hon skildrat på ett sätt som jag som tittare begriper och som gör att jag lättare förstår hur George Bush som är så annorlunda än vad som gäller i europeiska mediers normala beskrivning kan ha så starkt stöd. Det tycker jag hon ska ha respekt för även om hon i uttalandet sade en del saker som fick en och annan av oss att lyfta på ögonbrynen.
Svaret är: Det krävs mycket mer, mycket grövre och många fler saker för att någonting så grovt som att dra in sändningstillståndet för hela Sveriges Radio-koncernens alla kanaler ska komma i fråga. Jag tvivlar på att det ens är Moderaternas uppfattning, även om jag vet att Moderaterna vill krympa, begränsa och vingklippa public service i Sverige till förmån för privata, vinstdrivande, börsnoterade och ofta utlandsägda alternativ.
Leif Pagrotsky (S):
Vi satsar kraftfullt på mer pengar till forskningen. Vi satsar mer än vad Folkpartiet klarar av med sina traditionella ofinansierade överbud. Vi gör det med riktiga pengar. Jag vill inte politisera detta. Därför är det upp till lärosätena att erbjuda konkurrenskraftiga och tidsenliga anställningsvillkor.
Jag tycker inte att det är rimligt, när vi ska rekrytera forskare för framtiden, att erbjuda tjänster som inte ger social trygghet. Det ska lärosätena som arbetsgivare ta hand om. Med vår politik som skapar utrymme för detta får de kraftigt ökade resurser de kommande åren.
Enprocentsmålet, den kraftiga uppräkning som vi redan har preciserat för de kommande tre åren i forskningspropositionen, skapar det här utrymmet. Folkpartiet får det att låta som att man bara satsar lite annorlunda än regeringen på den vanliga högskoleutbildningen och sätter kvalitet framför kvantitet.
Verkligheten är att Ulf Nilsson försöker dölja att Folkpartiet faktiskt satsar mindre i syfte att få loss pengar för att sänka skatterna. Jag har i handen Allians för Sveriges dokument antaget i Bankeryd: Nej till regeringens satsningar. Besparingar och övrig finansiering. Först och överst står det: Långsammare utbyggnadstakt i universitet med mera 1,6 miljarder.
Det är inte pengar som omfördelas till annan högskoleverksamhet. Det är pengar som ska finansiera avskaffad förmögenhetsskatt, sänkt skatt för alla möjliga människor som redan har det hyggligt ställt. Försök inte inbilla väljarna i Skåne, Lund och Sverige att detta är pengar som ska ta vägen till högskolan. Det står svart på vitt att detta är finansiering av skattesänkningar.
Leif Pagrotsky (S):
Det står svart på vitt. De pengar som ni sparar på att säga nej till utbyggnaden, pengarna som ni sparar på att dagens gymnasister inte ska erbjudas samma utvecklingsmöjligheter som dagens 20-åringar, ska inte gå till högskolan. De ska finansiera 50 miljarder i sänkta skatter. Att Folkpartiet sedan vill använda samma pengar en gång till är inte någon nyhet för någon i denna kammare som har varit med om folkpartistiska budgetmotioner förut.
Svart på vitt är att i Skåne - i Lund och Malmö - blir det 2 700 färre platser redan nästa år med den politik som Ulf Nilsson kommer att rösta för om en timme. Det blir 210 färre lärare på högskolan. Ulf Nilsson försöker få det att låta som om det satsas oerhörda belopp på forskningen.
Det får han genom att ackumulera femårsperioder år för år i stället för att, som vi andra, prata i årliga nivåer. Det låter så mycket med 1 miljard eller 900 miljoner, men det är över fem år. Under tiden säger ni nej till 200 miljoner per år i branschforskningsprogrammen. Under tiden har ni inte den uppräkning mot enprocentsmålet som vi har tagit efter det att forskningspropositionen kom.
Ni har, såvitt jag vet, inte heller med 100 miljoner till de mindre företagen som vill satsa genom Vinnova. Vinnova, den industrinära forskningen, vill ni, såvitt jag förstår, skrota. De står ju för det hemska, nämligen konkurrens om forskningsmedlen - i stället för att ge det till lugna, trygga, stabila universitet där man slipper konkurrera om pengarna. Universitet kan fördela på livstidsanslag så att man har lugn och trygghet.
Jag tror på konkurrens och fasta resurser i balans. Den balansen innebär för mig att vi ökar med 1⁄2 miljard i basanslagen och med 1 miljard till Vetenskapsrådet och med några hundra miljoner till Vinnova. Jag tycker att vi ska ha både konkurrens och den stabilitet som det ger med fakultetsanslagen. Att enbart prata om att det ena gör nytta och det andra gör skada tycker jag inte om.
Leif Pagrotsky (S):
Svensk forskning befinner sig i världsklass. Det var roligt att höra från en borgerlig företrädare, ytterligare en här i dag, vill jag säga. Jag har varit minister för det här området i ett år, och två sådana erkännanden på en och samma dag har jag aldrig varit med om förut. Jag tar det som ett erkännande och en komplimang. I övrigt vill jag säga om de här siffrorna över de borgerligas forskningssatsningar att jag mycket noga har läst budgetdokumenten. Jag får inte det här att gå ihop.
Det blir mindre pengar, och det blir särskilt tydligt när ni kör det här tricket att förlänga perioden och sedan ackumulera beloppen för helheten. Det är så ni har valt att presentera det, och det var det som gjorde mig misstänksam. Det är det som har fått mig att granska det mycket noggrannare.
När jag utöver att se vad ni gör med de belopp som vi diskuterar i dag, som är på utbildningsutskottets område, ser vad ni gör med den forskning som vetter mot näringslivet, mot industrin, mot det som Michael Treschow månar om, och när ni säger nej till de 200 miljonerna per år, eller 1 miljard på fem år för att tala ert språk, blir summan mycket sämre.
Låt mig kommentera en sak som Peter Danielsson sade om högskolan i sitt inlägg förut, att det blir så mycket fler studenter och så mycket färre lärare. Jag har hört de siffrorna några gånger. Jag har också hört dem från borgerliga ledamöter i utbildningsutskottet i interpellationsdebatter. Därför ska jag berätta om samma siffror för Peter Danielsson som jag häromdagen gjorde för en annan ledamot. Antalet studenter har på tio år ökar med 35 %.
Antalet lärare har ökat med 47 %. Det gäller de yrkeskategorier på högskolan, lektorer, adjunkter och professorer, som SCB och Högskoleverket för register över. Antalet professorer har ökat med 93 %, antalet adjunkter med 46 % och antalet lektorer med 30 %. Sammanlagt är det 47 %. Antalet studenter har ökat med 35 %.
Leif Pagrotsky (S):
Det är roligt att Peter Danielsson så här sent omsider och i efterhand för sitt partis räkning säger att det är bra att högskolan byggs ut. Det är det brott mot den raka linje av motstånd mot alla högskoleetableringar, all ny expansion, som har rått under mycket lång tid. Det har varit ett avståndstagande med nedsättande ordalag som "bygdeuniversitet" och annat som har kommit från moderata partiledare i denna kammare. Jag tackar än en gång för detta.
Politisering: Vi har styrelser vid våra högskolor som ska säkerställa att högskolorna och universiteten inte blir isolerade öar i samhället, att omvärlden förstår varför de betalar skatt och att det blir täta kontaktnät med det omgivande näringslivet. Detta retar gallfeber på Moderaterna. På vad sätt är det politisering att Hans Dalborg är styrelseordförande och ett stöd för rektor vid Uppsala universitet eller att Beatrice Ask är det i Linköpings universitet?
Jag vill inte ha isolerade akademiska babelstorn som slukar jättelika resurser men inte vill ha kontakt med det omgivande samhället och söka respekt och legitimitet för vad man håller på med. Att det skulle innebära att jag som utbildningsminister styr forskningens innehåll i politiska riktningar i de enskilda projekten är ju direkt löjeväckande.
Återigen hörde jag ingen kommentar från Peter Danielsson om mina siffror om lärartätheten. Jag hade hoppats, eftersom Peter Danielsson ju är informationskonsult, att han skulle inse hur det stärker trovärdigheten när man medger att man har haft fel, att man kommit med siffror som är felaktiga. Jag redovisar hur antalet utbildade lärare på högskolan har vuxit med 47 % och antalet studenter med 35 %.
Med tanke på de extrema överord som Peter Danielsson använde om kvalitetssänkningarna och de ökade klasstorlekarna på universiteten, och att det visade sig vara så lätt att snabbt få dem dementerade, hade Peter Danielsson nu kunnat säga: Vilken tur att jag hade fel!
Leif Pagrotsky (S):
Jag har väldigt stor respekt för Centerns syn på högskolefrågorna. Vi har erfarenheter av ett väldigt konstruktivt samarbete till fromma för hela Sverige och framför allt de delar av Sverige som historiskt inte har varit välförsörjda med högre utbildning och livschanser för de unga människor som växer upp där. Därför är jag bestört nu när Centern, i strid med vad som sägs här, vill skära ned antalet platser.
Inte minst vill de skära ned antalet platser på de ställen där vi faktiskt tillsammans har anledning att vara så stolta. Vi har i hård motvind, under hårt motstånd från övrigt borgerligt håll, tillsammans byggt upp Mittuniversitet. Vi har fusionerat tre små högskoleorter och gjort en slagkraftig mitthögskola under Thorbjörn Fälldins stronga ordförandeskap. Och nu har vi äntligen lyckats få det till att bli ett mittenuniversitet.
Ert förslag nu innebär 750 platser mindre på Mittuniversitet och kanske 60 färre lärare som kan vara anställda på Mittuniversitet. Jag är väldigt ledsen att Håkan Larsson har bytt kurs. Jag är full av respekt för Centerns utbildningspolitiska syn, och jag tvivlar inte ett ögonblick på vad ni önskar och vad ni tycker.
Håkan Larsson frågade om jag aldrig har hört oron för kvaliteten på forskning och högre utbildning på lärosätena. Jo, jag har hört det. Och jag har som nybörjare försökt att på ett ödmjukt sätt sätta mig in i vad som ligger bakom det. Och jag gör det med den lilla skepsis som man får efter lång tid i regeringen när man vet att varje teater, varje företag, varje näringslivsorganisation och varje kommun är missnöjd med de pengar som de får av staten eller de skatter som de betalar.
Vi är bland de länder i världen som ger mest till forskningen och per högskoleplats. Hur kan detta leda till en så förödande dålig kvalitet och en sådan misskötsel av våra lärosätens penningpåsar? Jag är inte så oroad, men jag vill göra väldigt mycket mer och väldigt mycket bättre. Och jag brinner av iver att få sätta den politik som jag hoppas att riksdagen kommer att besluta om senare i dag på plats.
Leif Pagrotsky (S):
Men snälla Håkan Larsson, det står ju i papperen som jag håller i handen - Håkan Larsson kan titta på det - att pengarna inte ska användas för att man ska sätta stopp och göra en paus för att omvandla detta till kvalitet.
Det är ett minus för att man ska finansiera fåmansskatteregler, jobbavdrag för näringsinkomster, riskkapitalavdrag, uppskjuten vinstbeskattning, sänkta arbetsgivaravgifter för småföretagen, avskaffad förmögenhetsbeskattning, nystartsjobb, Rutavdrag, förmånsrätten, avskaffande av medfinansiering av sjukförsäkringen, fribelopp och periodiseringsfonder. Det är ingen omfördelning, och ingen paus, utan det är en nedskärning för att få loss pengar till skattesänkningslöften.
Varsågod och titta i papperen. Det är det gemensamma dokumentet från Bankeryd. Om detta inte stämde, varför skulle då Moderaterna i sin motion ensamma kompensera detta med 600 miljoner för att förhindra att detta leder till ett minskat antal platser på lärosätena? Om det var fel tänkt och uppfattat från början, har Moderaterna och jag, som har läst det på samma sätt, förstått allting fel?
Jag kan inte tänka mig det. Jag tror att det är Moderaterna och vi som har räknat rätt men att någon inte vill berätta i klarspråk vad det innebär att ta 1 600 miljoner från ett område för att använda dem till skattesänkningar. Någonstans blir det mindre arbete utfört. Man åker land och rike runt på lärosätena och säger: Vi vill ge mer pengar. Ni ska få mer av oss. Rösta på oss, så blir ni rikare allihop, och dessutom får ni sänkt förmögenhetsskatt.
När man gör det tycker jag att man gör sig skyldig till en överbudspolitik som jag trodde att vi, med den samsyn som vi har om utbildningspolitikens stora betydelse, skulle slippa få se här.
Leif Pagrotsky (S):
Jag tycker att Sören Wibe på ett tydligt sätt gick igenom statistiken över citeringsindex och hur det används och kombineras med volymindex av olika slag för att ge en bild av hur mycket det forskas, hur mycket som produceras, men också hur mycket det citeras och hur mycket av det som får internationellt kvalitetsgodkännande. Där ligger vi i topp i förhållande till vår storlek. Vi slår länder som USA, Tyskland och andra.
Jag tycker att Sören Wibe ägnade mycket tid åt det på ett förtjänstfullt sätt, och jag tänker inte upprepa det. Det är klart att jag tycker att det är fantastiskt att Sveriges forskare har en sådan klass och att det är på så många områden trots vårt lands storlek. Och jag skulle gärna se, vilket jag har sagt många gånger, att företrädare för humaniora och samhällsvetenskap också utvecklar metoder att för det omgivande samhället och för skattebetalarna berätta vilket bra jobb som de gör. De ligger lite efter där.
Jag tycker att det är oerhört viktigt att vi ger forskarna och universiteten en positiv klang och arbetsglädje. Jag tror att jag förstår varför Kristdemokraterna får det när de är ute. Jag tror att jag vet hemligheten. Kristdemokraterna säger vad folk vill höra. Jag försöker få det som Kristdemokraterna säger i det utskottsbetänkande som vi nu diskuterar att gå ihop.
På s. 122 står det: "Det råder i dag brist på psykiatrer, barnläkare, onkologsjuksköterskor, reumatologer, neurologer, geriatriker, allmänläkare, intensivvårdssköterskor, röntgensköterskor m.fl." Dessa vill Kristdemokraterna satsa på. På s. 123 står det: "Alltför mycket politisk styrning av vilka områden som skall få utbildningsplatser leder till att efterfrågan på mer populära utbildningar inte kan mötas."
Högskolan ska alltså själv bestämma inriktningen - det ska inte vi politiker göra - i fråga om den ökade efterfrågan. Men några sidor längre fram står det: Vi säger nej till utbyggnad. Först var det denna långa uppräkning av alla yrken som man skulle satsa på. Sedan skulle man inte satsa från staten utan från högskolorna och studenterna själva. Sedan visar det sig att det var bara luft. Det skulle inte satsas allt. Nej till utbyggnad.
Leif Pagrotsky (S):
Först och främst läser jag innantill det som står i kd:s yttrande i betänkandet: "Kristdemokraterna säger därför nej till Socialdemokraternas utbyggnad." Det var hela meningen på s. 136. Därmed har den frågan fått sitt svar.
Jag ställde frågan hur det kan komma sig att man kan tycka att vi ska bygga ut vad gäller psykiatrer, barnläkare, onkologsköterskor, reumatologer, neurologer, allmänläkare, intensivsköterskor, röntgensköterskor med flera och samtidigt säga att vi inte ska ha någon politisk styrning av vilka områden som ska byggas ut. Det är lätt att bli populär om man på samma sida, till och med på samma uppslag, föreslår allt det här.
Svensk medicinsk forskning är i absoluta forskningsfronten i världen. Det finns tecken som tyder på att den inte har vuxit i kvalitet de senaste åren på det sätt som till exempel naturvetenskap och teknik har gjort. Vi har i forskningspropositionen fördubblat tilldelningen till den medicinska delen av Vetenskapsrådets arbete. Jag vet inte om det hör till det som kd vill skära ned på från Vetenskapsrådet för att ge mer till basanslagen på högskolorna.
Men det är ett uttryck för att vi vill satsa ytterligare på medicinen. Men detta är ett prestigeområde för Sverige där vi åtnjuter fantastisk respekt i världen. Jag kan intyga det efter mina besök i Washington hos världens största forskningsfinansiärer och på de mottagningar som äger rum i Vita huset kring de amerikanska nobelpristagarna. I år är det första gången på länge som det inte var några medicinare. Där ligger vi i den absoluta fronten, men vi måste bli bättre.
Där ska vi ha internationella experter för att hjälpa oss att värdera. Här är de borgerliga emot att vi ska ha konkurrensutsatta ansökningar där internationell expertis, som inte är insyltad i kamratgäng, kan yttra sig om forskningskvaliteten.
Leif Pagrotsky (S):
Jag kan instämma i mycket av det som Axel Darvik säger om behovet av utbildning, behovet av satsning på kunskap och behovet av satsning på forskning. I själva verket är det vad jag ägnar i stort sett hela min arbetsdag åt. Det är mycket som sammanfaller i grundsynen.
Jag beklagar att vi inte kan komma sams om att behovet av kunskap i Sverige växer på ett sätt som gör att vi åtminstone ska medge dagens 15-åringar samma chans till högskoleutbildning, när de når den åldern, som dagens 20-åringar har.
Jag beklagar att Folkpartiet så aggressivt och med så högt tonläge säger nej till den modesta utbyggnad av högskolans förmåga att ta emot ungdomar som vi föreslår. Folkpartiet väljer att spara på detta och skära ned anslagen i förhållande till vår budget. Man säger i stället att man satsar så mycket på kvalitet. Det är en konstlad motsättning.
Det innebär dessutom att Folkpartiet i sin budgetmotion, jämfört med regeringen, frigör pengar från högskolesektorn för att använda till inkomstskattesänkningar. Jag tycker att det är fel prioritering. Inget gynnar Sveriges framtid mer än satsning på mer utbildning. Jag håller med om det som sägs om att vi ska satsa mer på kvalitet.
Men jag håller inte med om den beskrivning av utvecklingen som Axel Darvik ger. Han säger att antalet lärare har ökat bara marginellt. Det är en myt. Jag har framför mig siffrorna på hur den undervisande personalen har utvecklats sedan 1995. Antalet adjunkter har ökat med 46 %.
Antalet lektorer har ökat med 30 %. Antalet professorer har ökat med 93 %. Detta är alltså de yrkeskategorier på högskolan som sysslar med undervisning. Tillsammans har antalet personer i de kategorierna ökat med 56 %. Det kallar Axel Darvik marginellt.
Om 56 % är marginellt, hur många hundra procents ökning vill då Folkpartiet ta från sin budget för att öka på ett sätt som inte är marginellt? Den frågan vill jag ställa.
Jag hoppas att Folkpartiet har ändrat uppfattning. Även om jag nu anser att detta är viktigt är jag skeptisk till att vi ska öka detta genom ett ökat inslag av centralstyrning. Jag tycker att lärosätena och studenterna på lärosätena ska driva på den utvecklingen.
Jag värjer mig mot att det ska tvingas fram åtgärder som gör att regeringen och vi politiker ska centralstyra och kommendera fram detta.