Jan Lindholm (MP):
Självklart står även jag bakom samtliga de reservationer som Miljöpartiet tillfört det här betänkandet om konsumentfrågor, men för tids vinnande nöjer jag mig med att yrka bifall till reservation 8, som tar upp frågan om lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam. Betänkandet behandlar 44 motionsyrkanden om ett stort antal olika konsumentpolitiska frågor, som säkert är intressanta om man djupdyker i dem.
Bland annat vill vi från Miljöpartiet att konsumentfrågorna ska samlas i en konsumentbalk för att det ska bli enklare för konsumenter att skaffa sig överblick över sina rättigheter och möjligheter som konsumenter. Förslaget har emellertid avstyrkts under många års tid och kommer även denna gång att läggas på hyllan.
Vi i Miljöpartiet menar i alla fall att en samlad konsumentlagstiftning är en önskvärd förändring, eftersom det är ett bra sätt att skapa överblick och förståelse för de rättigheter och möjligheter man har som konsument. Vi kommer att fortsätta att driva den frågan och utgår från att vi kommer att vara droppen som urholkar stenen och med tiden få gehör för vår bedömning av frågan.
Den klimatutmaning som vi numera alla känner till innebär att vi kommer att behöva anpassa många av våra slösaktiga vanor till ett mer hållbart förhållningssätt. Men all sådan anpassning behöver ju inte upplevas negativt. Ett exempel är all oadresserad reklam som översvämmar våra postlådor. I stället för att vi konsumenter ska behöva avsäga oss sådant genom en aktiv handling borde naturligtvis rutinen vara den omvända.
Endast de konsumenter som genom ett aktivt val har sagt att de önskar direktreklamen borde utsättas för den. Tänk så enkelt, och så mycket koldioxid och energi vi skulle kunna spara på en sådan sak!
I dag betalar varje medborgare i vårt land, från vaggan till graven, 5 000 kronor per år i onödig marknadsföringsskatt till de producerande företagen, till dem som producerar varorna, till detaljisterna och till handelsmännen för att de ska kunna hålla på och producera all den marknadsföring som får oss konsumenter att köpa en mängd onödiga varor och tjänster.
Troligen finns det egentligen inga konsumenter som vill betala det här onödiga pristillägget vid sina inköp, men de reklamfria alternativen är inte lätta att hitta. De är inte precis näringslivets favoriter. Man skulle kunna likna reklampåslaget vid en sorts osynlig smygbeskattning av alla oss konsumenter för att livnära konsumismen, reklamindustrin och mammon.
Det handlar inte om några pengar som går till statskassan, utan det är en konsumtionsskatt som hamnar hos de företag som driver näringarna. Det finns väldigt mycket resurser att spara och väldigt mycket miljö att värna genom att minska reklamens helt fria rätt att förpesta allt i vår omgivning.
Ett första litet strategiskt steg skulle kunna vara att ändra marknadsföringslagen så att reklamen inte har rätt att tränga sig in våra hem, utan att det först krävs ett aktivt val från konsumenten att säga ja till direktreklamen innan den får spridas. När det gäller marknadsföring till barn är det skrämmande med vilken fart reklamutbudet utvecklas och förändras.
Det är ett allt aggressivare reklamutbud som vänder sig till barn i de lägre åldrarna, de mest försvarslösa. Det är väldigt svårt för ett barn att freda sig mot reklambudskapet. Tyvärr får det en hel del tråkiga konsekvenser. Barns matvanor blir exempelvis alltmer osunda ju mer reklamen breder ut sig. Fysisk och psykisk ohälsa är priset för den fria reklamen.
Hur kan det komma sig att vi har lagar som tillåter kommersialismen att förpesta våra liv nästan överallt? Hela den byggda miljön, vart man än vänder sig, översvämmas av reklambudskap. Det är bara genom att ta sig ut i de obebyggda markerna som man kan slippa reklambudskapet, och knappt ens där.
När jag i somras satt vid en avsides belägen sjö med ett metspö i handen för att vila från stadens stress, buller och slammer, vad händer då? Jo, helt plötsligt flyger en helikopter över sjön med en lång reklambanderoll för husvagnar och husbilar. Jag tror inte att avsikten var att göra reklam för de få personer som var där, utan det var en transportsträcka mellan några samhällen.
Jag tror faktiskt inte att de släppte ned några reklampaket till den barnfamilj som fanns på andra sidan sjön, men man kan ju inte veta vad de hittar på nästa gång. Det behövs verkligen en uppstramning av villkoren för reklam och särskilt för den som riktar sig till de mest mottagliga, till barnen. Köpfrid borde vara ett begrepp som vi politiker skulle kunna ta strid för.
I reservationen om reklam riktad till barn tar vi upp ett antal olika förslag till åtgärder som regeringen skulle kunna vidta. Exempelvis skulle den genom internationellt samarbete verka för att hälsoaspekter mer vägs in i reklam på nätet där barn är flitiga användare.
Den skulle också kunna verka för att vår svenska lagstiftning ändras så att företag får motivation och det blir viktigt för dem att tänka mer på barnens bästa när de till exempel funderar på om de ska göra reklam, var de ska göra reklam och hur reklamen ska utformas och användas för att deras produkter och tjänster ska bli mer attraktiva för kunderna.
Ett annat förslag handlar om en myndighet som ska granska och följa hur reklam mot barn utvecklas och förändras och få möjligheter att även stävja sådan reklam. Det finns många fler förslag i reservationerna, och naturligtvis finns det ännu fler i de motioner som avstyrks. Jag hoppas att regeringen ändå tar till sig av de goda idéerna. Det är så arbetet i riksdagen fungerar. Tjänstemännen i Regeringskansliet läser våra förslag även om de avslås.
Sakta men säkert tar de till sig budskapet, och regeringen återkommer förhoppningsvis med propositionen till riksdagen med goda förslag. Det är nämligen mycket nödvändigt att vi fredar barnen från den alltmer aggressiva reklam som utformas av industrin. Men det är inte bara barn som drabbas av reklam. Det gör vi alla, även om vi försöker att undvika det.
En grupp som drabbas hårt av reklamen är ungdomar och då kanske särskilt flickor. Jag tänker på den könsdiskriminerande reklamen. Naturligtvis drabbar det alla kvinnor att kvinnokroppen exploateras oerhört intensivt av reklambranschen på alla möjliga sätt. Men jag tror ändå att det framför allt är de unga kvinnorna som far mest illa.
Ingen av oss människor har egentligen några som helst möjligheter att leva upp till alla reklamvärldens idealbilder. Det spelar ingen roll om vi är män eller kvinnor, gamla eller unga. Det är en värld som inte är möjlig för någon av oss. På något sätt är det som att lycka i reklamens värld tycks vara en ständigt ökande konsumtion.
Reklambilderna understöder den sortens lyckoideal och mål, cementerar samtidigt väldigt ofta könsrollerna och motverkar direkt de ambitioner som vi i politiken har att på olika sätt öka jämställdheten mellan könen. Det är främst unga tjejer som utnyttjas i reklamen. Därför är det i första hand de unga tjejernas ideal som påverkas väldigt kraftigt.
Som jag har förstått det jag läst av forskning finns det ganska tydliga kopplingar till sjukdomar som anorexi, bulimi och även depressioner. De är ofta relaterade till den form av aggressiva exponering av kvinnokroppen som används i reklamen. Tyvärr är det som det står i vår reservation på den här punkten.
Regeringen har valt att lägga ned det arbete som pågick tidigare när det gäller att begränsa diskriminerande reklam. Enligt Miljöpartiets uppfattning borde regeringen återuppta det arbetet och även försöka utveckla det. Exempelvis borde Konsumentombudsmannen få ett annat uppdrag att jobba aktivare med detta.
Vi menar att man även skulle försöka att skapa någon form av kvalitetsmärkning för reklam med syftet att försöka motverka könsdiskriminering i reklamen. Jag är dålig på att ställa frågor när jag står i talarstolen.
En fråga till majoritetens företrädare skulle kunna vara om det kommer något initiativ på området könsdiskriminerande reklam och om regeringen har några ambitioner att där försöka att förändra och påverka situationen.