KBLab/rixvox huggingface dataset:
Staffan Danielsson (C):
Alliansen tränar ju på att regera och börjar bli allt bättre på det. Peter Jonsson och Socialdemokraterna tränar på att opponera och de börjar faktiskt också bli bättre. Då är det alltid fel på någonting i processen, fel teknik i förhandlingen eller fel på hur man går till väga. Det har väl även vi sagt någon gång. Det är synd att vi i en allvarlig fråga av försvarspolitisk karaktär inte kan mötas, för jag känner i debatten oss emellan att vi inte stod långt ifrån varandra. Vi var beredda.
Som jag sade i mitt huvudanförande gav vi beskedet att vi egentligen var beredda att köpa era förslag för att få en bra och bred samsyn i frågan. Ni var lite irriterade över medieuttalanden och sådant. Jag var lite irriterad över att ni gick ut och avbröt förhandlingarna och sade att vi inte var beredda att alls diskutera utredningar och domstolsprövning, vilket vi dock var. Men okej, vi glömmer det. Nu är vi där vi är.
I sak är Socialdemokraterna och alliansen överens om att Sverige behöver ett försvar. Vi behöver en försvarsunderrättelseverksamhet. Vi behöver signalspaning, och vi behöver det även i tråd. Vi behöver starka integritetsskyddsåtgärder, som vi bevisligen kraftigt förstärkt utifrån era efterlämnade papper, som vi gemensamt är med på. Det är synd att vi nu får ett förspillt år då frågan inte är reglerad. Det får vi emellertid leva med. Det är i enlighet med riksdagens förordningar, och vi respekterar dem fullt ut.
Låt oss hoppas att vi under året hittar varandra i den här svåra frågan.
Staffan Danielsson (C):
Det är mycket känslor och personkommentarer i Thomas Bodströms inlägg i den här frågan. Thomas Bodström citerar medierna som tydligen betyder väldigt mycket. Tidningsartiklar verkar avgöra Socialdemokraternas ställningstagande i viktiga lagstiftningsfrågor här i riksdagen - inte de direkta förhandlingar och kontakter som sker mellan oss ledamöter. Det beklagar jag. Den här frågan är viktig och känslig. Den har beretts i fem-tio år. Den behöver komma till skott.
Det är inte reglerat på ett bra sätt i dag. Det behöver förbättras. Vi är överens om att det behöver utvidgas till tråd. Den socialdemokratiska regeringen, där Thomas Bodström ingick, hanterade den här frågan i fem-tio år, men kom aldrig till skott. Orsaken är uppenbar. Thomas Bodström sågar och underkänner totalt sin egen regerings mångåriga beredningsarbete i frågan som undermåligt. Varför tillsatte inte vi, säger Thomas Bodström, en parlamentarisk utredning.
Nu, när jag är i opposition, kräver jag det. Varför påtalade du inte det när du satt i regeringen om det var så illa skött som du säger? Det förstår jag inte. Vi tycker att ni tillsatte utredningar och att det är bra berett och att det är dags att fatta beslut.
Du har hävdat att alliansen sade blankt nej till er begäran att utreda domstolsprövning i den här frågan dagen efter det att vi hade sagt att vi var beredda att göra det. Det är möjligt att du kommenterade tidningsuppgifter.
Om du får klara besked i dialogen mellan parlamentariker och andra som säger att vi är beredda till detta, hur kan du då dagen efter säga att vi inte var det? Det tycker jag inte är att strida med blanka vapen.
Staffan Danielsson (C):
Integriteten är en hjärtefråga för oss i Centern. Det har jag uttryckt tidigare. Nu måste vi klara ut det här, Thomas Bodström. Du säger alltså att det är rätt att 11 september-utredningen föreslog att vi skulle ha begreppet yttre väpnat hot. Efter det gjorde din regering en departementsskrivelse inom Försvarsdepartementet. Den skrivelsen kom 2005 och den föreslog att begreppet skulle vidgas till yttre hot. Den har remissbehandlats.
Det är den som ligger till grund för vårt beslut här i dag. Jag kanske är helt fel ute. Min uppfattning är att det är vad den skrivelsen sade. Det är utrett, och det är remissbehandlat. Låt oss klara ut det. Du menar alltså att den departementsskrivelse som lades fram 2005 och remissbehandlades inte föreslog att begreppet skulle vara yttre hot.
Jag hävdar att det är så. Låt oss glömma de personmotsättningar som uppenbarligen står som spön i backen. Som det har sagts tidigare stod vi väldigt nära varandra onsdagen den 24 maj. Vi sade att vi är beredda att utreda domstolsprövning i vissa fall.
Hur kunde du dagen efter gå ut och säga att alliansen hade sagt blankt nej till domstolsprövning? Jag är inte van att förhandla i riksdagen på det sättet. Man ska respektera varandra och köra med blanka vapen.
Staffan Danielsson (C):
Det var ett ärligt och tänkvärt inlägg av Krister Örnfjäder. Det är bra att diskutera om verkligheten. Det jag håller i min hand är Banverkets utredning om järnvägen mellan Linköping och Västervik, Tjustbanan, som lämnades till regeringen i augusti i höstas, tror jag det var. Ska man satsa på att rusta upp banan ska det ske rejält, säger man.
Man föreslår en halvering av restiden till 45 minuter genom en stor rejäl upprustning. Den kostar 3 600 miljoner. Som statsrådet sade är det väldigt mycket pengar. Man räknar hem ungefär hälften med traditionella samhällsnyttokalkyler.
Beaktar vi tillkommande regionala utvecklingseffekter, miljöeffekter och Västerviks starka behov av vitamininjektioner inte minst efter Electroluxfabrikens nedläggning, kan vi nog ro hem en total långsiktig nytta med satsningen. Men jag vidgår att det är väldigt mycket pengar. Vad är alternativet? Vägverket förespråkar expressbussar och vägupprustningar. Det är väl deras jobb.
De kan vägar. Banverket misströstar tyvärr lite. Det blir för dyrt, säger man. Inte ens de redan anslagna 250 miljonerna för upprustning mellan Linköping och Åtvidaberg behövs om inte regeringen ger tydliga signaler om en järnvägsutredning. Jag hoppas att regeringen återkommer med sådana signaler i den kommande propositionen. Jag begriper mig inte riktigt på Banverket.
Först utreder man en storsatsning för att få en verkligt modern snabbjärnväg och väljer konsekvent det dyraste alternativet. Sedan menar man att det blev så dyrt att det kanske är bäst att i stället avveckla. Det kan väl inte, Gud förbjude, vara en medveten taktik? Tolkar man det positivt kan man se Banverkets rapport som en begäran om att få ett uppdrag från regeringen att gå vidare.
En järnvägsutredning skulle tydligt signalera att den miljövänliga järnvägen ges en framtid på Tjustbanan och därmed även på Stångedalsbanan mellan Linköping och Kalmar. Det är redan anslaget 250 miljoner. Sedan får man bedöma hur mycket mer som ska anslås. Nog får man en mycket bättre järnväg än i dag med restider på under timmen även med till exempel 1 1⁄2 miljard eller 2 miljarder.
Jag tror att arbetspendlingen skulle ta en väldig fart även med en restidsminskning med 30-40 minuter mot i dag. Se bara på de tider som människor reser i Stockholmsområdet! Även de miljövänliga godstransporterna på järnvägen, som har ökat rätt ordentligt, skulle nog fortsätta att öka. Det är en bra utveckling.
Skulle mot all förmodan Banverket få gehör för sin defaitism vad gäller Tjustbanan med status quo eller värre är en skyndsam förbättring av väg 35 en absolut tvingande nödvändighet. Men jag hyser gott hopp om att vi i den här delen av Sverige ska kunna se både en modern järnväg och bra vägar i en växande framtidsregion.
Jag hoppas att den kommande infrastrukturpropositionen kommer att tillgodose även den här regionens skäliga behov av satsningar för att få bra kommunikationer. Det är grunden i utvecklingen av vår del av landsbygden.
Jag vill avslutningsvis hoppas och tro att regeringen ska landa i det som Banverket säger: Gör en järnvägsutredning.
Staffan Danielsson (C):
Det är utmärkt om ni står fast vid det. Jag hoppas verkligen att Sverige ska ta sitt ansvar och använda sitt flexibla och moderna insatsförsvar till att stå upp för fred och säkerhet i världen där de är hotade. Ansvar kräver också att man fattar beslut. Vi har sagt att det ska vara två bataljoner och tre mindre insatsstyrkor. De ska snabbt kunna dit och underhållas. Det finns behov av den här flygplanstypen.
Leni Björklund ville köpa två C 17-plan eftersom man var tvungen att lösa frågan. Det fanns inte att upphandla på marknaden på ett bra sätt. Nu går vi med i ett flexibelt samarbete om tre plan. Självklart är det bindningstider. Det är det i försvarsfrågorna. Skulle man välja att köpa flygtransporter på hyllan och inte ha egna plan kostar det skjortan, och man kanske inte får tag på dem. Vad är ert alternativ?
Min fråga till Peter Jonsson är: Säger ni nej till det här projektet, som är det enda som finns just nu? Vänsterpartiet gör det i samma reservation som ni står bakom. Utesluter ni också denna lösning? Gör ni det, vad har ni då för lösning i stället? Nordens länder har inga planer på att upphandla detta. Gunilla Wahlén föreslog lite överraskande EU:s länder. Det var glädjande. Men de har inga planer på detta.
Då återstår bara att köpa två egna C 17-plan i stället för att samarbeta om tre med 15 länder. Sedan säger ni att vi låser er i 30 år till en kostnad av 200 miljoner per år. Snacka om vad alternativet skulle kosta.
Staffan Danielsson (C):
Jag känner att vi börjar hitta våra nya roller. Vi tillhör regeringen och vill handla. Ni påminner ibland om oss i våra mindre lyckade stunder i oppositionsrollen när vi vill flytta allt framåt, utreda mer och så vidare. Jag är för bredare lösningar på det här området. Det är motvilligt som jag tar de här replikerna. Försvaret är viktigt. Det är trist om vi hamnar i för mycket munhuggning om det här.
Jag ska kämpa mig igenom en replik till. Vi har klarat det förr, så det går nog bra i framtiden också. Det finns ju Hercules, vi har båtar och det finns Transsibiriska järnvägen, säger Peter ungefär. Leni Björklund sade inte det. Hon sade: Det här räcker inte. Vi måste tänka framåt, och det här behövs. Den kloke Peter Rådberg från Miljöpartiet bejakar detta. Vi behöver den här flygplanstypen.
Därför är det lite förvånande att ni börjar backa tillbaka och titta på andra transportmedel. Peter Jonsson har inte svarat på frågan. Är det detta projekt, som 13 Natoländer är med i, som regeringen ska återkomma om? Eller är det nya oklara projekt med nordisk eller internationell bas som ni tänker på? Det vore intressant att få ett svar på detta.
Det finns ekonomiska bekymmer i försvaret nu, Peter Jonsson. Det handlar om 1 1⁄2 miljard. Vi arbetar med en viktig proposition om försvarets långsiktiga inriktning. Det är en analysfas nu som är viktig, och sedan ska det bli en bra och genomarbetad proposition. Jag tror nog att det här ska bli bra.
Det som bekymrar mig är att när vi tittar på försvarsbudgeten de kommande två åren ser vi att ni har 7 miljarder mindre till försvaret. Om det finns bekymmer med vår framtidsbudget - vad skulle det då innebära om ni vill spara de pengarna?
Staffan Danielsson (C):
Jag tror egentligen att Peter Rådberg, Miljöpartiet och alliansen är överens om att Sverige har en långsiktig ambition att ta ansvar för fred och säkerhet internationellt i samverkan med andra länder. Det är ingenting som gäller tre år framåt och sedan tar slut, utan det är en 30-årig avskrivningstid på det löftet. Tyvärr har vi nog en sådan värld att vi kan vara trygga, eller otrygga, när det gäller att behovet kommer att finnas.
Den ambitionen är grunden. Vi ska trygga vår nationella säkerhet genom att ha ett modernt och flexibelt insatsförsvar som ska kunna verka internationellt för att trygga fred och säkerhet, vilket även gagnar oss. Det är den grundläggande ambitionen. Detaljer - om jag får säga så - som tillfälliga ekonomiska bekymmer ska vi reda ut och lösa. Men de tornar ju inte upp sig till sådana moln att vi ändrar vår grundläggande vilja och strategi.
Jag ser fram emot att vi ska ta vårt fortsatta ansvar här. Jag kände att även Peter Jonsson gör det och att vi är överens om det. Vi är överens med Miljöpartiet. Då behöver vi ha soldater, vi behöver ha vapen och vi behöver ha en strategisk flygtransportkapacitet.
Om vi inte fattar beslutet här i dag utan skjuter det framåt, utreder detta vidare och tittar på nya alternativ som inte finns tror jag att Sverige lever farligt när det gäller våra möjligheter att leva upp till de mål som vi alla är överens om.
Staffan Danielsson (C):
Låt oss titta på Vänsterpartiets lösningar. Ni är tydliga med att ni menar att reservationen ska tolkas så att ni utesluter det här projektet som är det enda som finns på plan just nu. Det utesluter ni. Jag tror inte att det utesluts av de andra partierna, men jag har inte fått besked om detta. Du tycker i stället att man ska diskutera med de nordiska länderna eller, som du sade tidigare, med EU. Norge är med i det här projektet med 400 timmar.
Finland är med i projektet med 100 timmar. Det blir väl Danmark, Island och Sverige kvar då, men det är inte realistiskt, Gunilla. Det är en vacker tanke. Hade vi börjat från scratch och ingen hade bundit sig kunde jag gärna ha varit med på den.
Men inte minst när det gäller försvar och att ta ansvar för internationell fred och säkerhet måste man ha substans bakom, och det är min ärliga övertygelse att det här är ett bra framförhandlat avtal. Det är viktigt att riksdagen fattar beslut om det i dag. Jag vill inte använda ordet ansvarslöst, men det medför en väldigt stor risk - man ger sig ut på ett gungfly - om vi skulle bifalla reservationen.
Sedan menar du att det är ett väldigt stort problem att det är Nato som erbjuder andra länder att ansluta sig till det här projektet. Det tror jag också står för er och inte de andra partierna. Jag tycker inte att det är ett problem. Det är en möjlighet. Nato har kapacitet.
Det är alltså tolv länder från Europa och USA som tillsammans har lyckats få fram det här förmodligen rätt prisvärda alternativet som vi nu har möjlighet att ansluta oss till. Gör vi inte det blir det väl någonting annat som inte finns eller att köpa två egna C 17-plan. Och då, Gunilla, kostar det kanske 50 år i avskrivningstid och mycket mer än 200 miljoner kronor per år.
Staffan Danielsson (C):
Varför ska vi besluta nu? Mitt svar blir att hänvisa till den ofta regeringskompetenta socialdemokratin som under Leni Björklund som försvarsminister gjorde bedömningen att det här måste lösas. Vi måste ha en flygtransportkapacitet. Det finns inte på hyllan på marknaden med tillräckliga motmedel när vi behöver det. Skulle det finnas och vi måste ha det kommer det att kosta skjortan. De gjorde bedömningen att vi till och med skulle kunna köpa två egna plan.
Här delar 13 länder tillsammans på tre plan. Det är en bättre lösning. Jag är besviken och tycker att det är lite trist att Socialdemokraterna i opposition inte har orkat stå upp för den princip de tyckte var riktig för två år sedan. Den här lösningen är faktiskt billigare och mer flexibel. Men så är det.
Skulle vi inte lösa det här urholkas vår trovärdigt när det gäller våra möjligheter att leva upp till den internationella strategi för fred och säkerhet som vi ändå är brett överens om här i riksdagen. Jag noterar att Vänsterpartiet har olika andra förslag, men jag ser inte substansen i dem.
Staffan Danielsson (C):
Jag behåller mitt humör oförändrat efter Ulla Anderssons inlägg, som jag också tyckte var intressant. I motionen framförs förslag om att ha ett liknande system som det som finns Norge. Jag är inte beredd att säga så. Jag säger att det norska systemet är intressant, men det finns också andra intressanta system och lösningar. Det blir för snävt.
Jag utgår från att sådana lösningar finns med i bilden när regeringen funderar. Vad gäller Klimat- och sårbarhetsutredningens förslag instämmer jag i det som Ulla Andersson säger. Utredarens förslag känns snävt och lite inskränkt.
Jag tror inte att privata lösningar räcker för att klara utmaningarna vid katastrofala skador, till exempel totalskador som vi har sett vid stormen Gudrun. Det behövs ett bredare angreppssätt. Staten finns med i dag, men det blir i efterhand via Räddningsverket eller via särskilda anslag. Sannolikt kommer det tyvärr att hända saker även i framtiden.
Då är det bättre att ha ett strukturerat system som kan ta tag i frågorna på ett förutsägbart sätt i stället för att tvingas till ad hoc-lösningar i efterhand.
Staffan Danielsson (C):
Ett parti i opposition säger ofta det Ulla Andersson säger. Det jag säger är ofta vad ett parti säger i majoritet. I sak håller jag med om att det här är en viktig fråga som vi ska diskutera på ett öppet sätt.
Det finns uppdrag från riksdagen, från 2005, att regeringen ska se över och utreda det vi diskuterar - lösningar med statlig inblandning, katastrofkonto, enskilda kommuner. Uppdraget finns. Vi hänvisar till att regeringen jobbar vidare med detta, och vi ser fram mot en lösning. Uppdraget är brett, så det innefattar olika lösningar.
Det som Ulla Andersson lyfter fram är säkert en intressant väg, och sedan finns det även andra vägar.
Staffan Danielsson (C):
Det är bra att regeringen har fokus på att bryta utanförskapet och minska de långa sjukskrivningarna och de mycket omfattande förtidspensioneringarna. Det är bra med de åtgärder som har vidtagits och som jag är övertygad om gagnar både samhället i stort och de berörda människorna genom att man prövar arbetsförmågan och erbjuder möjlighet till arbete om förutsättningar finns för att arbeta. Denna fråga är inte kopplad till det, men jag vill skicka med det. Regelverk måste möta verkligheten.
Ibland kan reglerna behöva justeras om det inte blev riktigt bra. Det kan gälla även om det är en s-regering som har fastställt dem eller om det har varit bred enighet. Jag har visat en sak som jag tycker borde ändras, nämligen att sjukersättning kan förvägras i efterhand av Försäkringskassan när den enskilde uppenbarligen varit i god tro genom läkares sjukskrivning. Man kan inte rimligen själv bedöma att ens läkares intyg kommer att bli underkänt.
Jag har också genom kontakter med både läkare och arbetsförmedlare fått signaler om att enskilda människor ibland hamnar i kläm mellan läkare, försäkringsläkare, Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen i dessa frågor. Jag har förståelse för att detta ibland kan och kommer att hända i det komplicerade system vi har. Det får då prövas inom de mekanismer för överklagande och förnyad genomgång som finns. Men det är inte bra om volymen tvister blir för stor. Det kan vara ett indicium på att det är någonting som behöver rättas till.
Mitt råd till socialförsäkringsministern, som jag vet har ett stort engagemang för väl fungerande regelverk och rutiner på det här viktiga området, är att fortsätta dialogen såväl med enskilda människor, läkare, Försäkringskassan och arbetsförmedlare som med företrädare för myndigheterna. Jag är lekman i dessa frågor. Men jag tror att det behövs vissa justeringar och förbättringar i samspelet mellan läkare och myndigheter vad gäller regelverk och rutiner.
Det hoppas jag att statsrådet uppmärksamt följer och vid behov rättar till.
Staffan Danielsson (C):
Det är bra att Sven-Erik Österberg slår full fart back och för en mer nyanserad debatt. Mot bakgrund av hans senaste inlägg är det lite svårt att veta vad han egentligen kräver av ministern, för det var inte så mycket han krävde. Jag noterar hur lidelsefullt Sven-Erik Österberg och Patrik Björck följt ett enskilt nystartat företags mödor och besvärligheter - till och med så mycket att de tillåter sig att i detalj dissekera detta i riksdagens talarstol. Det beklagar jag.
Vad debatten i dag ska handla om är de generella krav på åtgärder som Socialdemokraternas ledande talesman i näringslivs- och företagarfrågor faktiskt har krävt av landets näringsminister: Gör något så att staten kan ställa upp kriterier för när företag drivs med felaktiga syften och affärsidéer!
Och när det går illa för ett företag ska vi pröva om det har brutit mot detta diktat och ska straffas genom att inte likabehandlas med alla andra företag som startas i Sverige.
Att över huvud taget komma in på sådana tankesätt, Sven-Erik Österberg, för tankarna till andra samhällssystem än dagens demokratiska i Sverige, där man har rätt att starta företag utan att för- eller eftergranskas vad gäller affärsidé eller syfte. Det är den debatten som ska föras i riksdagens talarstol.
Jag är bestört och förvånad över att en ledande socialdemokratisk företrädare, med stöd av andra, kräver detta. Jag är glad att vi har en borgerlig alliansregering. Jag är glad för klara besked från näringsministern att hon inte har några planer åt detta håll.
Men jag är bekymrad över vad som skulle ha hänt om Sven-Erik Österberg hade varit näringsminister och krävt de här åtgärderna av sig själv - även om han inte i och för sig har några förslag när han pressas på detta.
Staffan Danielsson (C):
Patrik Björck ställde frågan till arbetsmarknadsministern: Varför är arbetsmarknadsministern inte oftare ute i verkligheten och träffar åkare? Han är säkert ute i verkligheten och träffar åkare så ofta han hinner med. Men arbetsmarknadsministern måste ju regera också, och att regera - det vet nog Socialdemokraterna - tar tid. Det kräver tankemöda och mycket jobb.
Sedan är det ju faktiskt så att en mycket stor del av sin tid, säkert mycket värdefull sådan, tillbringar arbetsmarknadsministern här i kammaren i riksdagen i ständigt rätt likalydande debatter i ständigt samma frågor.
Jag tycker att interpellationsinstrumentet och riksdagens kontrollmakt är något viktigt och bra som ska utnyttjas med respekt av ministrar, som ska svara och dyka upp här, men det ska också utnyttjas med respekt av oss som äger att utnyttja det instrumentet.
Någon måtta kan det vara, kan jag tycka efter att ha följt hur ofta arbetsmarknadsministern är här i kammaren - det är dagar och veckor i tid, och det är tårtkalas när det har blivit tillräckligt mycket. Möjligen kan detta kanske vara att gå på tomgång om man ständigt tar upp samma frågor utan så mycket nya vinklingar.
Kunde Patrik Björck och andra möjligen ge arbetsmarknadsministern chansen att också röra sig lite mer i verkligheten så tror jag att det kunde vara något bra. Det var min lilla reflexion efter uppmaningen från Patrik Björck att arbetsmarknadsministern ska vara mer ute i verkligheten och kanske inte lika mycket i riksdagen.
Staffan Danielsson (C):
Jag vill bara understryka att jag har stor respekt för detta. Det är okej med interpellationsdebatter och många interpellationer. Det är viktiga frågor, och det är okej att återkomma. Men jag tittar bara på den totala volymen och hur mycket av ministerns tid som vi tar i anspråk. Och jag tror att han är något av en världsmästare i fråga om interpellationsdebatter i parlament. Jag vill bara skicka signalen att det kan vara något att fundera över för oss alla.
Sedan vill jag ställa en fråga till arbetsmarknadsministern med koppling till arbetsmarknadspolitik. Nystartsjobben är en väldigt bra innovation från regeringen, tycker jag, som har gett väldigt många människor en chans att komma in på arbetsmarknaden på ett generellt och enkelt sätt. Nu visar det sig att väldigt många av dessa människor får arbete - en tredjedel. Resten har fått värdefulla erfarenheter och kommit in på arbetsmarknaden.
Det har säkert blivit lättare för dem att få arbete än om de inte hade haft ett nystartsjobb. Det budskap som nu går ut över Sverige är att det var bara en tredjedel - ett misslyckande. Två tredjedelar fick inte någon definitiv, långsiktig och fast anställning. Jag tänkte be arbetsmarknadsministern reflektera lite grann över detta.
Allt kan ju i debatten och till oss alla lanseras som en framgång eller som ett misslyckande. Från mitt perspektiv, utan att vara specialist i arbetsmarknadsfrågor, är det ett nytt koncept som leder till att väldigt många människor har arbete under lång tid och att väldigt många människor - 30-40 procent - behåller arbetet. Det tycker jag känns väldigt bra. Sedan kan man hoppas att det kan bli ännu bättre.
Men frågan är hur arbetsmarknadsministern ser på denna nya form och på de utvärderingar som nu kommer fram.