KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carina Ohlsson (S):
Det är väldigt bra formuleringar i svaret. Man hoppas att de håller, men de är aningen naggade i kanten just när det gäller sexuella övergrepp och våldtäktsdomar. Jag citerar ett par meningar: "Vi har ett väl fungerande rättsväsen" och "Förtroendet måste ständigt vårdas och förtjänas". Det är klart att det måste vara så.
De 6 000 som har gjort en anmälan som inte har lett till åtal och fällande dom måste man tänka på som brottsoffer. Hur möter de rättssystemet, och hur går de därifrån? I den grupp där det inte blir åtal och fällande dom får de inte ens ett svar att det är nedlagt. De har inte heller med sig något målsägandebiträde - jag frågade Beatrice Ask om det skulle kunna vara en möjlig väg.
Vi vet också att det i den gruppen - det tog Agneta Gille upp - är flera som senare utsätter sig själva för att till exempel sälja sex. I den gruppen ungdomar är det både tjejer och killar.
När man intervjuar dem och när man läser berättelser från den gruppen ser man att de i de allra flesta fall har varit utsatta för sexuella övergrepp och haft den upplevelsen själva, att det är ett sexuellt övergrepp.
Vi hörde tidigare en ledamot prata om de fantastiska domarna, där de som av anmälaren ansetts vara förövare inte har blivit dömda. Det är den upplevelse som flickan eller pojken går från rättsväsendet med. För dem är rättsväsendet definitivt naggat i kanten, och detta kan förstöra hela livet.
När det handlar om sexuella övergrepp bär brottsoffren med sig upplevelsen hela livet, oavsett om det har blivit fällande dom eller inte, för det är deras egen upplevelse.
Hur ska förtroendet för dem upprättas, så att de kan gå vidare i livet? Skulle det inte vara bra med obligatoriskt målsägandebiträde, eller finns det andra stödinsatser så att förtroendet upprättas, även om det inte blir fällande dom om man har gjort en anmälan? Det vore bra om ministern kunde säga något, eftersom det står i svaret att vi har ett väl fungerande rättsväsen.
Om polisen, som de har gjort, uppmuntrar och uppmanar att anmäla övergrepp, våld mot kvinnor och sexuella övergrepp, och man sedan blir mottagen på det här sättet, då blir förtroendet naggat i kanten, och det är de vi diskuterar och debatterar. Hur ska hela svenska folket kunna ha förtroende för rättsväsendet, speciellt när det rör de här frågorna?
Carina Ohlsson (S):
Det är mycket som har kommit fram i den här debatten. Justitieministern sade i sitt senaste inlägg att detta ytterst är en jämställdhetsfråga. Det handlar om hur man ser på manlighet och normer för manlighet. Vi har kunnat se en del fall som till och med har lett till fällande domar.
Men efter dessa domar tar man till och med parti för den som är förövare i stället för den som är brottsoffer. Det är ganska speciellt i denna typ av fall. Dessa fall är så starkt förknippade med hur man ser på manlig och kvinnlig sexualitet.
Därför är det så viktigt att man ger stöd till dem som anmäler. Dessa kvinnor ska ha ett stöd hela vägen, och de ska behandlas med respekt. De ska också få besked om ett fall har lagts ned och inte kommer att leda till åtal. Man måste följa detta hela vägen. Där finns det många brister.
Vi vet att utbildning kan leda till att man ser på detta på ett annat sätt. För ett tag sedan talade jag med en åklagare som har genomgått denna typ av utbildning och specialiserat sig på mäns våld mot kvinnor och sexuella övergrepp. Hon sade att hon tidigare inte ens frågade om sexuella övergrepp.
Men sedan detta har diskuterats och hon har tagit del av utbildningen är det naturligt för henne att när det handlar om mäns våld mot kvinnor i nära relationer också fråga om det har varit sexuella övergrepp. Och i de flesta fall blir svaret ja. Detta hade hon alltså inte tagit fram tidigare i domstolen. Det finns alltså ett stort mörkertal. Det är också viktigt att se på förövaren, vilket Beatrice Ask lyfte fram.
Carina Ohlsson (S):
Våldtäkt är en stor och svår fråga. Där håller jag med ministern. Det finns inga enkla lösningar; genom att göra så här blir allt bra. Låt oss se på lagstiftningen. Rent teoretiskt, utan att titta på hur det går för rättsfallen, är lagstiftningen bra.
Under senare tid har det också skett skärpningar av lagen. Ändå blir det inte riktigt som vi lagstiftare förväntar oss. Det är möjligt att även ministern tycker så. När man är minister och ansvarig för ett visst område förväntas man stå upp för de myndigheter och instanser man ansvarar för.
Senast vi debatterade frågan poängterades att förtroendet ständigt måste vårdas och förtjänas. Jag tänker dels på de siffror vi har hört från interpellanterna, dels på de frågor som har belysts i undersökningen som Nationellt centrum för kvinnofrid har gjort.
Det var i samband med den stora befolkningsundersökningen med frågor om kvinnors och mäns utsatthet för våld kopplat till hälsa. I undersökningen lyftes fram frågor om allvarligt sexuellt våld. Bland annat gällde frågan om hur många i befolkningen som hade blivit utsatta för sexuellt våld. Det handlar då om vuxen ålder.
En av tio kvinnor över 18 år säger att de har blivit utsatta för allvarligt sexuellt våld - och en av hundra män. 50 procent av kvinnorna har aldrig talat med någon om dessa frågor. En ännu högre andel av männen, två tredjedelar av männen, har inte sagt till någon att de har blivit utsatta för ett allvarligt sexuellt övergrepp.
Färre än 10 procent av kvinnorna har sökt hjälp, och färre än 1 procent av männen har sökt hjälp. 5 procent av kvinnorna och 1 procent av männen har polisanmält. Det är verkligen ett stort samhällsproblem. Befolkningen börjar misstro rättsväsendet och anser att hanteringen inte går rätt till. Rättsväsendet är en del av hela samhället.
Om vi inte har ett jämställt samhälle har vi inte heller ett jämställt rättsväsen. Det är logiska följdverkningar. Låt oss titta på uppgifter från det senaste år som NCK har undersökt, nämligen våren 2011 till våren 2012. NCK har särskilt tittat på den yngsta gruppen, 18-24 år.
10 procent i den gruppen hade drabbats av sexuellt våld. I absoluta tal för hela gruppen 18-74 år var det fråga om 27 000 kvinnor. Det här är ett ännu större problem än den grupp som polisanmäler. Det är därför det är så oerhört viktigt att man kan lita på rättsväsendet så att man vågar anmäla.
Det är en signal även till dem som inte vågar. Det är därför vi beskriver problemet. Vi förväntar oss också att det är ministerns ambition att ge tydliga signaler. Det ska bli spännande att få höra mer om utredningen i nästa inlägg.
Carina Ohlsson (S):
Jag tror också att ministern menar allvar när hon säger att man kan lita på rättsväsendet. Ministern sade också att man inte kan generalisera utifrån enskilda fall. Men om man skulle vända på det och fråga de kvinnor som har gått igenom en rättsprocess när det handlar om våldtäkt tror jag inte att man skulle få lika bra resultat. Jag har mött många av dessa kvinnor, eftersom jag under lång tid har jobbat mot mäns våld mot kvinnor.
Dessa offer är väl inte lika övertygade om att rättsväsendet fungerar på det allra bästa sättet. Detta är en stor samhällsfråga som berör alltifrån rättsväsendet till möjligheterna till rehabilitering, som Carina Adolfsson Elgestam skrev om i sin interpellation. Det är jättebra att man ska fokusera mer på lagstiftning och se på varför anmälningar inte leder till fällande domar. Man tittar mer på förövaren.
Men det är viktigt att se både dem som har polisanmält där det inte blir någon prövning och de fall som inte har vågat anmäla. Den frågan behöver följas. Samtidigt bör man jobba ihop med hälso- och sjukvården - som har nämnts här - och med olika departement. Det är tre till fem gånger vanligare att dessa kvinnor lider av posttraumatisk stress. Hjärtinfarkt är två till fyra gånger vanligare hos den här gruppen kvinnor.
Självskadebeteenden är tre till fem gånger vanligare. Det är alltså ett stort samhällsproblem. Försämrade sjukförsäkringssystem slår ofta hårdare mot utsatta kvinnor. De mår också tre till fem gånger sämre jämfört med gruppen kvinnor i stort. Det är viktigt att tänka på att detta är ett stort samhällsproblem som gäller alltifrån rättsväsen till välfärdsfrågor och bemötandefrågor.
Jag hoppas verkligen att man tar det här på det stora allvar som vi ändå har försökt att lyfta fram här.
Carina Ohlsson (S):
Jag får säga att jag blev inte bara förvånad utan också chockad när jag fick läsa Land Lantbruk och på första sidan kunde se finansministern, som säger: "Jag tror inte att svenskt jordbruk överlever som industri." Det är kanske ett lite konstigt ordval - "svenskt jordbruk som industri".
Men när man läser intervjun förstår man lite mer vad finansministern menar. Landsbygdsministern får naturligtvis säga det själv, men jag kan tänka mig att det var ett chockbesked även för honom när han såg första sidan i denna tidning.
Jag hoppas att det är en hårdvinkling och att det verkligen inte betyder det som det står med stora svarta bokstäver. Det kanske hörs från vilken del av landet jag kommer, nämligen Skaraborg, och det är en av de regioner i Sverige som är mest beroende av industri, både tillverkningsindustri och livsmedelsindustri.
Nu kan vi alltså läsa detta, och förra året var det statsministern som dömde ut svensk tillverkningsindustri och uppgav att den i princip är borta. Det är den som vi till stor del försörjer oss på i Skaraborg.
Vi i Västra Götalands län betraktar det som Sveriges mest betydande region - vi får väl höra vad ledamöterna från Skåne säger - för de areella näringarna. Det var ett par år sedan jag fick siffrorna, men dessa näringar omsätter 8 miljarder kronor i länet.
Mer än hälften, 4,2 miljarder, omsätts i Skaraborg, den del som jag kommer ifrån. Det utgör ca 17 000 arbetstillfällen i Skaraborg. I min grannkommun Götene är det över 40 procent som direkt arbetar inom de gröna näringarna. Om man kopplar på den lokala servicen är det ca 60 procent.
När man öppnar tidningen får man då läsa att en stor del av den näring som man är verksam i och har sin utkomst från, där man har hela sitt liv, är död om ett tag.
Där beskrivs också att det ska vara lokalproducerat och småskaligt, och finansministern tar exempel från sitt jaktlag och det kött de säljer. Men då kan jag tala om att det inte kommer att räcka till skolor och äldreomsorg. Jag vet inte hur mycket finansministern ska jaga, men man kanske tänker sig att en del ska importeras.
I Götene kommun finns stora företag som Arla och Familjen Dafgård, som har en oerhört stor produktion. Bara Familjen Dafgård har 1 000 anställda och producerar mat till både skolor och äldreomsorg och så vidare. Jag förstår inte hur finansministern tänker. Det kanske inte heller Eskil Erlandsson kan tala om.
Men det man skulle behöva ha ett tydligt svar på är: Står regeringen för den här politiken? Är det den här utvecklingen som man har analyserat och som man ser? I så fall borde det verkligen vara en stor debatt om det, om detta är regeringens uttalande. Eller är det enbart finansministern som anser detta? Har ni gjort några utredningar som vi i oppositionen inte har fått se? Det skulle jag väldigt gärna vilja ha svar på.
Carina Ohlsson (S):
Precis som Bo Bernhardsson är jag född på en liten gård, dock lite större än den som Bo Bernhardsson är född på, tror jag. Jag tror att den gård som jag växte upp på var på 50 tunnland. Jag vet att landsbygdsministern också har stor kunskap och erfarenhet på området.
När vi föddes - vi är födda samma år - såg det helt annorlunda ut på landsbygden än vad det gör i dag. Den gård som jag växte upp på - en gård på 50 tunnland - gjordes om. Tidigare hade man spannmål och mjölkkor. Den sista tiden som gården drevs hade man jordgubbsodling och lite spannmålsodling.
Men de andra jordbruken runt om i mina bygder är stora produktionsjordbruk med mycket spannmål men även grisar, andra köttdjur och mjölkkor. Den primärproduktionen måste vi ha kvar.
När vi talar om lagen om offentlig upphandling, om att vi vill ha närproducerat och om att vi är noga med ursprungsmärkning tycker jag att landsbygdsministern trivialiserar dessa viktiga frågor. Det har vi hört tidigare. Ursprungsmärkningen har blivit tydligare.
Det är krav som vi har drivit, och även landsbygdsministern har efter hand tyckt att det har varit bra. Vissa förslag har vi alltså som vi kan diskutera och lyfta fram för att vi vill ha ett levande svenskt produktionsjordbruk som ska kunna hävda sig väl. Det är såklart en stor fråga att kunna överleva och leva på landsbygden.
I granskningsrapporten från Riksrevisionen om landsbygdsprogrammet verkar man inte vara så imponerad av regeringens arbete. Där skriver man: Från jordbruksstöd till landsbygdsstöd?
Just när det handlar om företagande, tillväxt och sysselsättning tycker man inte att regeringen har nått målen. Det är oerhört viktigt att se det som en helhet hur människor ska kunna leva och bo på landsbygden. Det handlar om det svenska produktionsjordbruket men även om andra delar, till exempel att bensinstationer och små affärer på landsbygden stängs.
Även apoteken stänger eftersom det inte är lönsamt med små apotek. Detta ser vi också i Skaraborg som är glesbygd. Vi har också sett att utbildningstillfällen på området har försvunnit från SLU. Dessa ville man koncentrera mer till storstadsområden. Därför vill SLU inte längre ha någon utbildning i Skaraborg.
När man sammantaget ser dessa saker, hur stora kapital flyttas från landsbygden till mer rika kommuner, kan man fundera på vem som styr. Det verkar inte som om landsbygdsministern har så mycket att säga till om här, utan det verkar mer vara finansministern. Det är därför man blir så oroad när man ser denna typ av stora och svarta rubriker.
Vad är regeringens politik när det handlar om livsmedelssektorn och den industrin och när det handlar om sekundärproduktion och även primärproduktion? Jag tycker inte att vi har fått något ordentligt svar här på hur regeringen ser på helheten.
Carina Ohlsson (S):
Landsbygdsministern är nog glad att vi har haft den här interpellationsdebatten, för jag tror att det är fler som läser Land Lantbruk än regeringens budgetproposition. Det är nu kanske fler som känner till vad som står i den och inte tror på det som finansministern har sagt i intervjun och som inte är sant.
Det som oroar oss i Skaraborg är, som jag inledde med att säga, att statsministern 2013 säger att industrijobben i stort sett är borta och kommer att försvinna och att finansministern ett år senare säger att jordbruksindustrin är en bransch som kommer att försvinna. Det är den vi lever på i Skaraborg.
Då kanske landsbygdsministern kan förstå att vi ute på landsbygden känner oss väldigt oroade över detta. Vems ord är det som styr? Ministern har tagit upp förslag om att man ska sätta sig i utredningar och ha samtal där man samlar branschen och företrädare från politiken och annat. Det är bara att gratulera. Det är bara att det kommer lite väl sent.
Tänk om det här hade funnits på plats och man hade lagt fram tydliga och konkreta förslag på hur vi ska få näringen att överleva och bli ännu bättre!
I stället tar man bort hjälpmedel som Miljöstyrningsrådet, som har varit till stor hjälp för kommunerna i deras ganska svåra hantering av lagen om offentlig upphandling. Det kommer hela tiden olika signaler. Men naturligtvis kommer vi att jobba allt vi bara kan för att näringen ska överleva, avancera och bli än bättre.
Carina Ohlsson (S):
Jag har mycket svårt att förstå den logik som Markus Wiechel använde sig av i talarstolen när det gäller äldreomsorgen och pensionärernas situation efter att Markus Wiechel aktivt har tagit ställning för en budget som innehåller lägre anslag på dessa områden. Markus Wiechel tog också upp förskola med mera, och där är det samma sak.
Markus har röstat för en budget som har ett lägre anslag på de områdena. När ramarna antogs här i kammaren röstade alla åtta partier på samma budgetram. Men sedan förstår jag inte logiken.
Markus hävdar att man har två förslag och väljer vilket som man debatterar vid olika tillfällen. Jag skulle gärna vilja ha klarhet i detta. Jag brukar beteckna mig själv som normalbegåvad, men det här övergår mitt förstånd. Jag förstår inte hur man kan debattera två budgetar samtidigt och också välja i vilket sammanhang som man ska hävda den ena budgeten framför den andra. Här skulle jag gärna vilja ha ett klargörande.
Ni hade ju kunnat ta ställning på ett helt annat sätt för att säkra och trygga äldreomsorg, sänka skatten för pensionärer, mer pengar till förskola och skola - det som du pratar om som välfärdens förutsättningar. När väljer ni det ena eller det andra?
Carina Ohlsson (S):
Då undrar jag om Markus Wiechel har varit ute och sett hur verksamheterna ser ut när det handlar om äldreomsorg, förskola och det exempel från Västra Götalandsregionen som jag tog upp om läkarbristen.
Man har nu varit ute och sökt efter läkare och anordnat ett valideringssystem och undervisning i "sjukvårdssvenska". Det spelar ingen roll om det är läkare från Holland, Spanien, Syrien och så vidare. När det gäller de samhällsekonomiska konsekvenserna nämnde jag i talarstolen exemplet om Maher Abbas.
Han är alltså utbildad barnläkare och kunde börja jobba efter ett och ett halvt år. Markus Wiechel kan kanske räkna ut hur mycket detta sparar, om man nu ska se människor som siffror. Markus Wiechel sade ju att det inte går att förena, men vi ser ju tydligt att det går.
Jag tog upp exempel om barnomsorg, förskola och äldreomsorg, medan Markus tog upp exempel på det som är traditionellt svenska namn. Det är ganska vanligt att de anställda inom äldreomsorgen har namn som Jasmine, Abbas, Helena, Fatima.
Det är inte traditionellt svenska namn, men det finns en förkärlek för att lyfta fram - det har vi ju hört hela dagen här - fosterland och annat. Man säger att man står för alla medborgare, men hur drar man då gränsen för vad som är medborgare? Hur ser man på lönsamheten? Och hur ser man på om den personalen skulle tas bort från verksamheterna?
Carina Ohlsson (S):
Jag förstår att detta är ett område som herr talmannen är väl insatt i. Kanske har herr talmannen till och med förhandlat om en del av det som vi ska ta beslut om i dag. I det här betänkandet, socialförsäkringsutskottets betänkande nr 7, behandlas regeringens proposition om EU:s gränskodex samt en motion som har väckts med anledning av propositionen.
Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet i dess helhet och avslag på alla reservationer. Europaparlamentets och rådets förordning om en gemenskapskodex om gränspassage för personer, den så kallade gränskodexen, är direkt tillämplig i Sverige.
Gränskodexen innebär att det i Sverige gällande regelverket för bland annat personkontroll i samband med gränspassage innefattar såväl svenska nationella bestämmelser som bestämmelser på EU-nivå. Det förhållandet bör tydliggöras. Därför föreslås en ny paragraf i utlänningslagen som upplyser om att det finns bestämmelser om gränspassage för personer i gränskodexen.
Lagförändringar som vi ställer oss bakom gäller till exempel principen om uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning i svensk rätt, där samma förutsättningar bör gälla för makar, sambor och registrerade partner. Äktenskapet är ju numera också könsneutralt och kan således ingås av två personer oavsett kön.
Av den nuvarande lagtexten framgår inte uttryckligen att uppskjuten invandringsprövning också omfattar sambor. Därför anser utskottet i likhet med regeringen att bestämmelserna bör förtydligas i det avseendet. EU:s gränskodex Herr talman! Gränskodexen anger hur inrese- och utresekontrollen av personer ska utföras vid gränser.
Den svenska reglering som anpassas till gränskodexen reglerar samma förhållanden som kodexen, som jag sagt. Eftersom kodexen inte hänvisar till medlemsstaternas nationella lagstiftning i detta fall ska motsvarande bestämmelser i utlänningslagen om bland annat skyldighet att överlämna pass till Polismyndigheten tas bort.
Utskottet delar regeringens uppfattning att fingeravtryck och biometriska data som tagits för kontroll av visering eller utlännings identitet inte bör användas för andra ändamål. När en kontroll har genomförts bör fingeravtryck och biometriska data omedelbart förstöras. Herr talman!
Utskottet delar även regeringens uppfattning att det ur ett rättssäkerhets- och effektivitetsperspektiv är lämpligast att Polismyndighetens beslut om avvisning respektive upphävande och återkallelse av visering bör överprövas i ett sammanhang i de fall Polismyndigheten fattat de båda besluten i ett sammanhang.
Båda besluten bör således överklagas till migrationsdomstol och därefter till Migrationsöverdomstolen, som är prejudikatinstans i utlänningsmål. På så sätt behöver man inte pröva frågor sida vid sida. Detta gynnar rättssäkerhet och effektivitet. Som jag sa i inledningen ställer vi oss bakom hela betänkandet.
Carina Ohlsson (S):
Tänk om någon kunde svara entydigt om när gränsen är nådd! Jag tycker inte att det finns något svar. Det beror på vilken gräns du menar, Mikael Cederbratt - är det en gräns i antal, handlar det om gränsskydd? Är det gränsen för välfärden för oss i Sverige, eller är det gränsen för hur många EU ska ta emot?
Jag tycker inte att de förslag som har diskuterats den gångna veckan skulle ha kommit tidigare. Nu har myndigheter och kommuner sagt att man inte klarar detta just nu. Jag tycker dock att vi måste göra än mer för att de tillfälliga förslag som vi lägger fram inte ska vara permanenta utan just tillfälliga. Vi kan göra mycket mer i samhället.
Det handlar till exempel om utbildning. Vi har talat om att det är för få lärare. Det skulle behövas fler. Det skulle behövas fler socialsekreterare. Jag ser alltså inte någon distinkt gräns, utan det kommer att hända saker under tiden som gör att vi kan upprätthålla välfärd, och då ska det gälla välfärd för alla, såväl asylsökande barn som samhället i övrigt.
Carina Ohlsson (S):
Tack, Mikael Cederbratt, för frågorna! Jag förstår att det i frågorna också ligger en önskan om att vi ska fortsätta diskutera varandras förslag. Det ska vi naturligtvis göra. Sedan har jag svårt att diskutera vilken ton som finns i de samtal som förs eftersom jag inte själv har deltagit i de samtalen. Jag tror att inte heller Mikael Cederbratt har gjort det. Detta är en svår fråga för hela samhället.
Som jag tog upp i flera punkter i mitt anförande behöver alla involveras. Då är det klart att man ska titta på alla förslag. Sedan kan det vara en del förslag som man inte tycker är bra, och så kan man förhålla sig antingen man tillhör oppositionen eller regeringen.
En del av de förslag som de senaste veckorna har lagts fram av regeringen tror jag att även Moderaterna tycker är bra. Själva mottagandet är en del, men samtidigt måste man jobba med etablering och involvering i samhället. Det handlar också om utbildning.
Detta är viktigt för att man ska känna tillit till att vi klarar av detta tillsammans. Det krävs tillit om man ska göra så mycket man kan. Det finns mycket kvar att göra. Det skulle också ha varit bra om vi tillsammans hade varit mer förberedda. Flera av talarna här har tagit upp det, och jag håller med.
Det kan handla till exempel om att det skulle ha behövts fler personer i välfärden som är utbildade för att möta denna svåra kris och de personer som söker asyl.