Henrik von Sydow (M):
Konstitutionsutskottet har gjort sin granskning av statsminister Fredrik Reinfeldts förordnanden av statsråd utifrån en anmälan dels om huruvida statsministerns beslut att förordna statsråd kan anses falla under beredningstvånget i regeringsformen, dels om i vilken omfattning och i vilka former förordnanden av statsråd har skett.
Konstitutionsutskottets avsnitt i betänkandet som handlar just om gällande regler ger ett förhållandevis klart svar på de frågor som är ställda i anmälan. I grundlagspropositionen från 1973 framhålls att statsministerns beslut om regeringens sammansättning till skillnad från hur det fungerade tidigare inte blir ett regeringsbeslut.
Beredningstvånget framgår av 7:2 i regeringsformen, och enligt den paragrafen ska vid beredning av regeringsärendena behövliga yttranden och upplysningar hämtas från berörda myndigheter. Av det här framgår att statsministerns förordnanden inte kan falla under något beredningstvång. KU redogör också i sitt betänkande för tidigare statsministrars överväganden och praxisen kring förordnande av statsråd. Det är en överblick som absolut är intressant.
Från öppna källor som memoarer, intervjuer och festskrifter lämnas redogörelser för hur tidigare statsministrar som Ingvar Carlsson och Göran Persson gjort avvägningar och resonerat kring utnämningar och sammansättningen av regeringen. Betänkandet redogör också för KU:s tidigare utfrågningar i ämnet så långt tillbaka i tiden som av Tage Erlander, Thorbjörn Fälldin och Ola Ullsten om deras erfarenheter som just regeringsbildare.
Slutsatsen efter att en sådan genomgång är klar är att det inte finns någon enhetlig modell för tillsättning av statsråd. Det finns tvärtom många olika hänsyn att förhålla sig till. Herr talman! Det är klart att förordnande av statsråd är en viktig, ansvarsfylld och grannlaga uppgift.
Statsministern har under nästan en hel förmiddag, en halv förmiddag, en lång förmiddag, redogjort för de omfattande förberedelser som fanns inför regeringsskiftet.
Han har redogjort för de långvariga gemensamma förberedelserna i Allians för Sverige kring den politiska fördjupningen och för hur förtroendet och kännedomen mellan de ledande politikerna i Allians för Sverige växte fram till den särskilda arbetsgrupp som hade uppdraget att ta fram aspekter på hur en regeringsbildning skulle genomföras.
Han redogjorde för hur erfarenheterna från de borgerliga regeringsbildningarna 1991 och på 1970-talet sammanställdes och togs till vara. Till det, att det är statsministerns stora ansvar och viktiga uppgift att förordna statsråd, måste det kopplas ett förtroende genom ömsesidig tillit för att bygga ett lag med starka statsråd som också fungerar som ett lag med kollektivt ansvar för politiken. Herr talman!
Regeringsformen slår kort fast att det är statsministern som tillsätter statsråd. Den slår också fast att det är statsministerns ansvar att se till att de delar av regeringsformen som styr över de formella kraven på statsråd uppfylls. Utskottets betänkande har som sagt enkelt klarlagt att utnämning av statsråd inte är regeringsärenden och därför inte heller omfattas av bestämmelsen om beredningsskyldighet. Vårt betänkande visar som sagt att någon särskild praxis inte heller har utvecklats för hur utnämningar ska förberedas.
Jag vill påminna om, och det är viktigt, att vår granskning är just av en konstitutionell karaktär, en rättslig karaktär. Och några regler har inte överträtts. I och med detta ser vi ingen anledning till någon särskilt uttalande från konstitutionsutskottets sida.