KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anna Johansson (S):
Carl-Oskar Bohlin har frågat mig om jag och den nya regeringen kan lova att det investeringsstöd på 250 miljoner kronor till den planerade flygplatsen Sälen-Trysil Airport, som den tidigare regeringen beslutade om, kommer att finnas tillgängligt för flygplatsen eller om man avser att dra in det.
I den nationella trafikslagsövergripande planen för utveckling av transportsystemet för perioden 2014-2025, som beslutades den 3 april i år, slås det fast att 250 miljoner kronor skulle avsättas i ett statligt investeringsstöd till landningsbanan i Sälen, under förutsättning att även andra intressenter bidrog med finansieringen av flygplatsinfrastrukturen.
Som framgår av den nyligen presenterade budgetpropositionen anser regeringen att ett bidrag på 250 miljoner kronor till ombyggnad av Sälens flygplats bör ges för att ge besöksnäringen i Sälenområdet möjligheter att utvecklas. Ett statligt investeringsbidrag till flygplatsen förutsätter även ett godkännande av EU-kommissionen.
Anna Johansson (S):
Interpellanten ber mig garantera att det ena av de två regeringspartierna inte ska få något inflytande över regeringens budget. Jag tror att det är svårt att svara jakande på den frågan. Den budgetproposition som regeringen kommer att gå till riksdagen med står naturligtvis båda regeringspartierna bakom fullt ut.
I denna budgetproposition är det tydligt uttalat att de 250 miljoner som interpellationsdebatten handlar om ligger kvar. Det finns ingen diskussion i den frågan. Vi har ingen individuell politikutveckling i regeringen. De interpellationssvar som lämnas i kammaren står naturligtvis hela regeringen bakom.
Det svar som jag har lämnat här i dag, att de 250 miljonerna i investeringsstöd till flygplatsen ligger kvar, är hela regeringens politik på detta område. Vi ser det på samma sätt som interpellanten, och vi har dessutom för avsikt att ta fram en politik för en utvecklad turismnäring och besöksnäring över huvud taget i Sverige. Vi tycker att det är ett område som har mycket stor potential. Vi tycker dessutom att den tidigare regeringen gjorde väldigt lite på det området.
Både när det gäller att söka stora evenemang och när det gäller att utveckla turismnäringen i stort har vi sett att det finns en hel del i övrigt att önska. Vi ser att detta är ett område som har stor kapacitet och stora möjligheter att skapa nya arbetstillfällen. Det gäller inte minst arbetstillfällen för unga som annars kan ha svårt att få jobb. Speciellt på dessa orter, som inte direkt är storstadsområden, är det här en viktig möjlighet.
Totalt sett avser regeringen att lägga förslag som ökar tillväxten och möjligheterna till jobb i stora delar av landet. I det kommer besöksnäringen naturligtvis att vara en del. Att se till att den här flygplatsen blir av är en nyckelåtgärd för att främja utvecklingen.
Anna Johansson (S):
Det är trevligt att avsluta interpellationsdebatten med en interpellation där alla är helt överens om både behoven och åtgärderna. Jag tackar för debatten. Om man ser stora evenemang som isolerade företeelser har de ganska liten betydelse, även om de turistekonomiskt bidrar i hög grad till momsintäkter och annat.
Men som hävstång för att locka andra besökare, för att få en näring att blomstra och för att utveckla nya idéer i en miljö har de enormt stor betydelse. Jag vet att den tidigare regeringen hade lite svårt att se den betydelsen, men så är det. Besöksnäringen är en viktig gren.
Jag tror också att det finns en outnyttjad potential i någonting som vi har i Sverige men som vi själva kanske inte värdesätter tillräckligt: tillgång till ren luft, allemansrätten, rent vatten och möjligheter att ta del av en ekoturism som förmodligen kommer att växa i takt med att människor sätter allt större värde på att göra både etiskt och miljömässigt bättre val.
Att kunna besöka Sverige och ta del av allt vi har att erbjuda på ett bra och tillgängligt sätt kommer naturligtvis också att bidra till tillväxt, inte minst i de delar av Sverige som har de största problemen med avfolkning och bristande tillväxt. Det här är alltså ett område som vi behöver arbeta betydligt mer med, och den här satsningen kan vara en del i ett sådant arbete.
Anna Johansson (S):
Det regeringen har sagt i frågan är att vi vill frysa projekt Förbifart Stockholm fram till den 1 maj 2015. Skälet till det är att vi vill ge möjlighet till en bättre och starkare förankring av projektet lokalt och regionalt. Ibland är det politiska minnet kort, och åtta år är en lång tid i politiska sammanhang. När jag kommer med tåget från Göteborg åker jag förbi ett stort bygge.
Jag tror att alla har sett det; det är Citybanan som byggs. År 2006 var detta bygge precis på väg att starta när en ny regering tillträdde. Man valde att skjuta upp starten, inte i ett halvår utan faktiskt i ett och ett halvt år. Man valde också att tillsätta en förhandlingsperson för att få de satsningar som var planerade bättre förankrade lokalt och regionalt.
Möjligen kan vi alltså säga att det här är en kär gammal tradition för nytillträdda regeringar. Jag har inte för avsikt att föregå de samtal med både Stockholms stad och Stockholms läns landsting jag i dag har bjudit in till och som ska ske den 15 december. Jag vill i stället träffa båda parterna och förhöra mig om hur de ser på utvecklingen av regionen i stort.
Jag delar Lars Hjälmereds bild av Stockholmsregionen som en viktig region i Sverige, inte bara för regionens egen skull utan också för möjligheten till jobb och tillväxt i hela landet - i synnerhet i den större Mälardalsregionen, naturligtvis. Det är inte den enda viktiga regionen i Sverige, men det är en viktig region.
Jag vill förhöra mig om hur man ser på sina utmaningar och möjligheter och på utvecklingen av regionen, och när jag har haft samtalet - alltså efter den 15 december - återkommer jag gärna och pratar om vad vi kom fram till.
Anna Johansson (S):
Det projekt som planeras, det vill säga Förbifarten, har tidigare kritiserats för att inte i tillräcklig utsträckning ge utrymme för utbyggd kollektivtrafik. Det har också framförts av Socialdemokraterna. Låt mig läsa högt ur en artikel, för det kan ju vara ett spännande sätt att liva upp en interpellationsdebatt. "Citybanan är samtidigt det mest komplexa infrastrukturprojekt som någonsin planerats i Sverige.
Dess miljöpåverkan kan komma att bli betydande." Sedan drar man paralleller till Hallandsåsen. "Ett alternativ till Citybanan är att pröva om en ökad spårkapacitet kan påskyndas genom en ytspårslösning" och så fortsätter man i samma stil. Alla var alltså inte överens om Citybanan.
Denna artikel från 2006 är undertecknad av fyra personer som jag tror är bekanta för alla i kammaren: Fredrik Reinfeldt, Maud Olofsson, Lars Leijonborg och Göran Hägglund. Denna typ av stora projekt är kostsamma. De innebär stora påfrestningar när man ska genomföra dem. Olika intressen står mot varandra.
Det krävs därför en viss förankringsprocess, och det krävs lyhördhet, ödmjukhet och ansvarstagande. I detta fall handlar ansvarstagandet också om att se till att ett sådant här stort och dyrbart projekt är väl förankrat. Jag har inte sagt att det är lite pengar. Det är mycket pengar. Men i relation till projektets totala kostnad på 27 miljarder är det en liten fördyring, och det står jag för.
En mer effektiv framdrift av ett projekt i ett senare skede kan i sin tur innebära minskade kostnader på sikt. Det är alltså inte givet att det är en fördyring till ingen nytta. När det gäller storleken på kostnaderna vet jag inte vilka siffror vi ska använda om vi inte använder dem som Trafikverket självt har redogjort för, nämligen mellan 170 och 250 miljoner.
Om de inte ska gälla som vederhäftiga kan vi ju ta till lite vad vi tycker. De siffror som Trafikverket har redovisat är de 170-250 miljoner som står i interpellationssvaret, och jag tror att det är bra att vi utgår från det vi ändå vet.
Vi är beredda att lyssna på parterna i frågan, ta till oss av deras synpunkter och om så önskas tillsätta en förhandlingsperson för att se om det går att hitta andra lösningar vad gäller finansieringen av Förbifart Stockholm. Om inget nytt avtal finns mellan parterna startar bygget igen den 1 maj 2015. Det är det som har redovisats tidigare, och det står jag fast vid.
Vad personer utanför regeringskretsen tycker, säger, anser och skriver i frågan kan jag tyvärr inte ta ansvar för, men regeringens besked är att om inget nytt avtal mellan parterna föreligger startar bygget av Förbifart Stockholm den 1 maj 2015.
Anna Johansson (S):
Jag förstår att det är lockande att ställa kostnaderna i relation till skol- eller vård- och omsorgssatsningar, men jag tror att vi som befinner oss här nu vet skillnaden mellan investeringar och löpande drift. Det är en kostnad på 27 miljarder kronor som kommer att betalas av under många decennier framöver, bland annat genom trängselskatteavgifter.
Den fördyring som blir kommer naturligtvis att påverka projektkostnaden därför att den kommer att läggas på det projektet och ingen annanstans. Men det kan också vara så att om man får en snabbare framdrift i ett senare skede finns det en möjlighet att det faktiskt blir billigare. Det finns projekt numera som blir billigare än beräknat, och det är bra.
Vi har för avsikt att träffa parterna och samtala med dem om hur man ser på Förbifart Stockholm och dess finansiering och på behovet av mer kollektivtrafik i regionen samt vilka eventuella förhandlingar man kan tänka sig att inleda.
Jag har läst breven och förstått vad det står, men jag vill träffa båda parterna samtidigt och i en konstruktiv anda samtala om hur man ser på framtiden i regionen innan vi i regeringen utesluter några handlingsalternativ.
Vad gäller riksdagens tillkännagivande kommer det att hanteras precis som tillkännagivanden från riksdagen alltid hanteras av regeringen, nämligen att man tar till sig tillkännagivandet, bereder det i vanlig ordning i departementet och återkommer till riksdagen med ett besked.
Anna Johansson (S):
Jag vill börja med att säga att för Socialdemokraterna är skatter aldrig ett mål utan det är ett medel. Det innebär att vissa skatter kan vara skadliga och vissa skatter kan vara nödvändiga. Skatter är både ett styrmedel och ett sätt att finansiera viktig verksamhet.
Därför ska man utforma skatter på ett sätt som bidrar till det som man vill uppnå, till exempel omställning till mer miljö- och klimatvänliga alternativ. Sverigeförhandlingen handlar om långsiktigt åtagande, det tror jag att vi är överens om. Därför är det viktigt att vi har en bred överenskommelse i Sveriges riksdag om hur det ska genomföras.
Det går inte att påbörja projektet med en bit räls och sedan låta bygget avstanna i fyra år i väntan på ett eventuellt regeringsskifte. Den inställning som regeringen i dagsläget har är att vi med stor spänning ser fram emot den delrapport som Sverigeförhandlingen kommer att avlämna vid årsskiftet och som handlar just om finansieringslösningar. Vi har också tagit initiativ till ett antal hearingar om alternativa finansieringsformer generellt.
Det kan röra sig om alltifrån lånefinansiering till olika typer av brukaravgifter. Det kan vara olika former av OPS-lösningar och till exempel trängselskatter. Inte minst kan det vara en avståndsbaserad vägskatt som kan vara en finansieringskälla.
Jag tror att man behöver titta brett på detta, och kanske inte titta på enbart Sverigeförhandlingen, utan se generellt på hur man kan förmera de resurser som man har till sitt förfogande för att utveckla infrastrukturen i Sverige.
Anna Johansson (S):
Vi befinner oss nu i ett läge med väldigt stora behov av investeringar, såväl i bostäder som i infrastruktur och i sådana verksamheter som utbildning. Även kommuner och landsting står inför stora investeringsbehov. Då behöver man ha en öppen attityd till alla möjliga finansieringslösningar, och det har regeringen.
Däremot ska man alltid göra sonderingar med tanke på att vi också ska ha sunda statsfinanser. Vi får aldrig "gambla" med Sveriges ekonomi och med skattebetalarnas pengar. Det är möjligt att OPS kan vara ett alternativ, men det kräver att det är rätt objekt och rätt form för att det ska fungera. Men i dagsläget stänger vi inga dörrar.
Vi vill ha en så öppen attityd som möjligt för att se till att bejaka behovet av infrastruktur och samtidigt värna sunda statsfinanser.
Anna Johansson (S):
Jag tror att det är klart och tydligt för oss allihop att riksdagen är Sveriges högsta beslutande organ och den folkvalda församling som fattar beslut om budget och som stiftar lag.
Enligt vår grundlag är regeringen den instans som styr riket, bland annat genom att styra myndigheter och genom möjligheten att tillsätta utredningar. Självklart uppmärksammas de tillkännagivanden som riksdagen fattar beslut om och tas om hand av regeringen. Så har det varit tidigare, och så kommer det att vara nu också.
Däremot kan man möjligen fundera över tillkännagivandeinstrumentet och om det är möjligt att göra negativa tillkännagivanden, det vill säga förbjuda regeringen att på förhand fatta vissa typer av beslut. Detta är föremål för en diskussion som Jessica Rosencrantz säkert känner till.
Man kan också ifrågasätta om riksdagen genom tillkännagivanden kan frånta regeringen rätten att tillsätta utredningar av olika slag. Det här är snarare en diskussion som kanske inte hör hemma under transport- och infrastrukturområdet, men den är väl så intressant. Jag hoppas att någon annan tar upp den tråden.
Anna Johansson (S):
Det är svårt att gå in hårt efter en sådan avslutning! Jag inledde min förra replik med att säga att vi självklart tar tillkännagivanden från riksdagen på största allvar. Det gör vi även med de här. Den ena frågan är, som Jessica Rosencrantz vet, långt gången i en utredning. Regeringen har för avsikt att komma tillbaka när det gäller 74-tonsfrågan.
När det gäller Bromma har vi varit väldigt tydliga med att det inte kommer att ske någon nedläggning av Bromma flygplats med mindre än att man kan säkerställa flygtrafiken till och från Stockholm och övriga delar av landet. Samtidigt kan man konstatera att den stora oron verkar vara mest utbredd bland borgerliga politiker, såväl i den här salen som runt om i landet.
I övrigt tror jag att de flesta inser att det är flygtrafiken och inte den geografiska placeringen som är allra viktigast. Men vi kommer självklart att fortsätta att ta riksdagens tillkännagivanden på stort allvar och leverera klok politik och svar på de tillkännagivanden som vi fått. Jag får tacka både Jessica Rosencrantz och övriga i utskottet för ett gott samarbete under det här året.
Det har varit både lärorikt och spännande, tycker jag. Jag hoppas att ni alla får njuta av en god julledighet och att den blir precis så lugn och gärna vit som vi hoppas.
Anna Johansson (S):
Ja, vi ska ta fajten. Men vi ska inte göra det på ett sätt så att vi riskerar att förlora det slaget och därmed förlora kriget, utan vi ska agera på ett sätt så att vi faktiskt förändrar villkoren till det bättre på riktigt. Det handlar om att se vilka förutsättningar som finns i EU i dag att driva på för ett socialt protokoll som vi kan få med oss fler medlemsstater på, vilket gör att det blir genomfört. Att bara ta fajten och förlora kommer ingen att bli gladare av.
Det kommer bara att flytta tillbaka våra positioner. Därför arbetar vi nu ganska intensivt, inte minst Ylva Johansson inom sitt område och jag inom transportområdet, på att föra samtal med fler medlemsstater. Det är klart att det finns länder som uppfattar Sveriges hållning i frågan som protektionistisk. Man tror att vi i första hand vill skydda svenska åkerier från utländsk konkurrens.
För oss är det inte detta det handlar om; vi välkomnar en öppen konkurrens. Men den ska ske på lika och sjysta villkor. För oss är det detta det handlar om. Jag tror att vi behöver informera en del medlemsstater om hur deras medborgare blir behandlade i Sverige till följd av att vi inte har tillräckligt kraftfulla redskap för att säkerställa sjysta arbetsvillkor i åkeribranschen. Vi kommer att fortsätta arbetet. Vi kommer naturligtvis att titta på alla de möjligheter som står till buds.
Men vi kommer inte att genomföra förändringar som bara blir plakatpolitik, som vi inte tror leder framåt eller som vi tror kan föra med sig andra, mer negativa, effekter. Jag tror också att vi behöver titta på både de generella åtgärderna över hela arbetsmarknaden och de mer specifika för denna näring.
Jag hoppas att vi får ny interpellationsdebatt i ämnet om ett år eller så, då vi kan se att vi har tagit steg framåt och ser en förbättring på området.
Anna Johansson (S):
Emma Wallrup har frågat mig om Trafikverket har en plan för att garantera säkerheten på den del av tågrälsen i landet som har konstruktionsfel och som skulle behöva bytas ut omgående. Emma Wallrup har även frågat mig om jag avser att vidta åtgärder i planeringen för att säkerställa att det även finns en prioritering av fortsatt utbyggnad av kapacitet och att garantera säkerhet på övriga järnvägsanläggningar i hela landet, då investeringar sker i ny höghastighetsjärnväg.
Trafikverket har länge varit medvetet om att den räl som valsades under åren 1976-1982 är behäftad med tillverkningsfel och riskerar att drabbas av längsgående vertikalsprickor. Liksom på resten av järnvägsnätet genomförs regelbundna kontroller av denna räl för att Trafikverket ska kunna följa nedbrytningstakten. Det genomförs även tätare ultraljudskontroller av de bandelar som har räler med risk för längsgående vertikalsprickor, i vissa fall tre gånger så ofta som normalt kontrollintervall.
Bedömningen av eventuella påträffade sprickor är strängare, det vill säga att anmärkningarna får högre prioritet och därmed kräver kortare åtgärdstid. Trafikverket har således god kunskap om spårens tillstånd. Och de åtgärder som vidtas bedöms garantera säkerheten, vilken alltid kommer i första hand. Jag delar Emma Wallrups syn på att det finns behov både av att underhålla och utveckla kapaciteten i det befintliga järnvägsnätet och av att satsa på nya stambanor.
Regeringen vill förbättra och bygga ut såväl det nationella järnvägsnätet som för den regionala spårtrafiken och börja bygga banor för höghastighetståg. Vi går nu in i den process som ska leda fram till en ny nationell plan och länsplaner för transportinfrastrukturen. Regeringen kommer att ta del av underlag från både Trafikverket och Sverigeförhandlingen och återkomma om hur man ser på inriktningen av investeringar och underhåll i en proposition till riksdagen nästa höst.
Besluten om stora infrastrukturinvesteringar kräver långsiktighet och gynnas av politisk samsyn. Frågan om vilka åtgärder som ska ingå i den nya nationella planen, såväl investeringar som drift och underhåll, tar regeringen ställning till i den kommande åtgärdsplaneringen. Det är många och svåra avvägningar som kommer att behöva göras under den här processen, men järnvägssystemets säkerhet är något som vi inte kan tumma på, och säkerheten i det befintliga systemet får inte stå tillbaka för nya satsningar.
För ett socialt, ekonomiskt och ekologiskt hållbart Sverige måste vi vårda och nyttja den transportinfrastruktur vi har på ett så kostnadseffektivt och samhällsekonomiskt effektivt sätt som möjligt, samtidigt som vi genomför angelägna utbyggnader av transportsystemet. Målet är att öka och stärka kapaciteten på järnvägen, så att vi får fler tåg som går i tid och ökar pålitligheten i transporterna.
Anna Johansson (S):
Det är ett par timmar sedan vi började debattera den här interpellationen, så jag ska försöka komma ihåg på ett ungefär var vi var någonstans.
Samtidigt ska man vara medveten om att det inte är enbart på infrastrukturområdet som vi ser stora behov. Det hade varit väldigt trevligt för mig som infrastrukturminister om det varit bara ett behov av järnväg som vi såg framför oss de närmaste åren. Men vi kommer att ha stora behov av att bygga ut välfärdssektorn och inte minst att bygga nya bostäder, det vill säga att vi ser stora behov runt om i samhället.
Det vi gör just nu i denna ansträngda situation kommer att kräva ganska mycket eftertanke, så att vi gör rätt saker och på ett sätt som inte innebär att vi föröder våra framtida möjligheter att både värna om en sund ekonomi och se till att samhället utvecklas på ett positivt sätt.
Jag tror att vi är ganska överens om hur problembilden och behovsbilden ser ut. Men det vi gör måste vara väl avvägt och väl anpassat till dagens situation men också ta höjd för en kommande situation.
Anna Johansson (S):
Precis som Emma Wallrup säger kommer den infrastruktur som vi bygger nu att användas av flera generationer framöver. Samtidigt kan vi nog inte utesluta möjligheten att man även om 50 år kommer att stå inför investeringsbehov. Även här gäller det naturligtvis att hitta en balans så att vi inte låser upp kommande generationer i alltför hög grad.
När det gäller frågan om att öppna möjligheten för pensionsbolag att investera i infrastrukturobjekt handlar det inte om att styra medlen, utan det är fortfarande så att de som förvaltar våra pensionspengar ska göra det på ett sätt som garanterar en långsiktig värdeökning så att vi säkrar värdet på våra pensioner.
Det som gör att det finns ett intresse från inte minst utländska pensionsbolag att investera inte bara i Sverige utan över huvud taget är det låga ränteläget i dag. För att få en långsiktig avkastning ser man sig om efter säkra investeringar som ger en stabil avkastning över tid. Jag tycker inte att det är rimligt att avfärda den möjligheten utan att åtminstone ha tittat på vad det skulle ge för möjligheter.
Sammantaget vill jag säga att behoven av att göra nya infrastruktursatsningar och att vårda den infrastruktur vi har, så att vi får ett fungerande system, är väldigt stora. Regeringen har höga ambitioner på det här området.
Det visar sig inte minst i de stora satsningar som vi nu gör på underhållsåtgärder men även stadsmiljöavtal och annat som syftar till att ställa om transportsystemet och garantera god tillgänglighet i hela landet och en stärkt konkurrenskraft för Sverige även i framtiden.
Anna Johansson (S):
Mathias Sundin har frågat mig om jag kommer att initiera en förändring av lagstiftning och regelverk för att möta utvecklingen med självkörande bilar. Användningen av smart mobilitet är på stark frammarsch över hela världen. Uppkopplade och helt eller delvis automatiska fordon är också enligt min mening viktiga för att nå våra högt ställda mål för miljö, trafiksäkerhet och framkomlighet. Det finns dock en risk för att en hög andel självkörande fordon i fordonsflottan kan leda till ökat bilresande.
Detta kan delvis motverkas genom exempelvis användande av C-ITS, men det kan också behövas ekonomiska styrmedel. Den teknik som nu utvecklas kan revolutionera möjligheterna att kombinera transporter och att använda fordon på ett smart sätt. Jag följer därför utvecklingen med stort intresse, både inom och utom landet, när det gäller uppkopplade och självkörande fordon. Såväl de övergripande reglerna inom FN och EU som svenska bestämmelser utgår från att det finns en fysisk förare som ansvarar för körningen.
Ju mer avancerad tekniken blir, desto fler frågor uppstår kring regleringen av fordonsteknik, behörigheter, ansvar och trafik. Sverige arbetar inom FN:s arbetsgrupper och inom EU för att det ska tas fram regelverk som möjliggör autonom körning och avancerad förarstödjande teknik. När det gäller regelförändringar och ansvarsfrågor har vi ett nära samarbete med likasinnade länder inom EU. EU-kommissionen skapade också förra året en plattform för C-ITS.
Sverige är, i samarbete med svensk industri, mycket aktivt i det arbetet, där kopplingen mellan autonoma fordon och samverkande ITS ingår som en del. Även om de svenska regelverken är relativt tillåtande vad gäller avancerat förarstöd måste vi ta höjd för den kommande utvecklingen av uppkopplade och förarlösa fordon.
Regeringen har nu tillsatt en utredning som snabbt ska analysera möjligheterna till regeländringar för att underlätta för försök samt analysera behoven av att anpassa regelverken för en kommande introduktion av självkörande fordon.