KBLab/rixvox huggingface dataset:
Göran Hägglund (KD):
Jag tror att Eva Olofsson har synpunkten att vi tar det här i fel ordning, alltså att det vore bäst att utreda först och sedan komma med förslag. Jag har försökt beskriva att vi någon gång behöver ta igen det som vi nu har väntat länge på. Vi har inte justerat högkostnadsskyddsnivån på många år.
Den behöver justeras, men vi behöver också titta på hur avgifterna kan användas till exempel för att styra till vård på rätt nivå. I dag är det så att många av oss som är ovana söker på fel ställen i sjukvården. Säkert behövs det fler åtgärder av karaktären information och upplysning. Men det är naturligtvis långt ifrån säkert att det kommer att räcka.
Jag tycker att det är viktigt att titta på frågan om att med avgifter också styra så att vi söker vården där den är mest ändamålsenlig för oss. Eva Olofsson svarar så här när det gäller vårdval: Ja, det har kanske gett fler vårdcentraler, men de har hamnat på fel ställe.
Efter åratal med mycket små händelser på hälso- och sjukvårdsområdet har tillgängligheten ökat rejält genom en mängd insatser som vi har gjort, bland annat för att stimulera den allmänna hälso- och sjukvården att bli bättre när det gäller att hantera människor som får vänta alltför länge. Där ser vi nu snabba förkortningar av kötider. Men vi har också fått över 230 nya vårdcentraler. De har kommit till på olika håll, förstås.
Jag tror att Eva Olofsson vet att det till exempel i Stockholm har kommit till fler i områden som är socioekonomiskt mer utsatta än i mer välbeställda områden, helt enkelt därför att politiken tidigare inte har dirigerat resurser till de här områdena. Här ser man nu rejäla förbättringar. Det är jättebra. Det gör att fler människor i dag uppsöker vården.
Det handlar framför allt om personer som tidigare av olika skäl avstod. Frågan om högkostnadsskyddet har remissbehandlats, och många har fått tillfälle att yttra sig. Här finns en mycket bred enighet om betydelsen av att åstadkomma den här förändringen.
Jag säger inte att det här är lätt, men det måste göras någon gång. Annars går år efter år, och egenavgiften kommer att förlora sin mening. Eva Olofsson vet, precis som vi andra här i kammaren, att sjukvårdens andel av bnp har ökat under de senaste 20 åren. Och det kommer framöver att fortsätta att öka. Vi har ett ökande tryck och betydande utmaningar i och med den demografiska utvecklingen.
Egenavgifterna står för en mycket liten andel av de totala kostnaderna, men med tanke på den framtida utmaningen bör inte egenavgifternas andel minska. Vi justerar nu till samma nivå som gällde för 15 år sedan. Det tror jag är klokt att göra, och det är vad varje ansvarsfull regering bör göra.
Göran Hägglund (KD):
Jag tror att det som tillhör det allra viktigaste när det gäller att kunna klara av de ökade kostnader som vi kommer att få för vård och omsorg framöver är att alla människor som kan och vill får en möjlighet att arbeta. Mycket av den här regeringens inriktning har varit att underlätta för människor att få ett arbete.
Vi har gjort det genom förändring av sjukförsäkringen, som gör det möjligt för fler människor att få hjälp till rehabilitering och att snabbare och lättare komma till arbetsmarknaden i den mån det är möjligt. Vi har gjort det genom att underlätta företagsamhet i Sverige. Vi har gjort det genom att sänka skatten för löntagare, vilket gör att fler människor får jobb.
Många av de här åtgärderna, kanske rent av alla, har Vänsterpartiet motarbetat. Med en sådan politik blir det väldigt svårt att klara av det finansieringstryck som kommer att komma framöver. Men jag är glad över att Eva Olofsson tog upp den frågan, för det är det som det ytterst handlar om. Är det så att man inte klarar detta genom att fler människor kommer i arbete återstår ju avgifter eller skattehöjningar.
Det är skattehöjningar som till sist blir kontraproduktiva. Man förlorar alltså pengar när man höjer skatten i stället för att få in det till det offentliga. Här finns en stor utmaning för hela det politiska systemet. Arbete är vägen till finansiering av välfärden också framöver, men jag tror att små egenavgifter, när det gäller det som måste finnas tillgängligt för alla, också är bra och nödvändigt.
När det gäller möjligheten för människor att klara av kostnadshöjningar ska vi komma ihåg att vi talar om 50 kronor per månad. Också det är pengar, och för den som har små medel blir det en påfrestning. Men jag vill bara påminna om att i den budget som regeringen nu har lagt fram går 98 procent av de medel som riktas till hushållen till de 30 procent av befolkningen som har den lägsta inkomsten.
Här finns en rad förbättringar för hushållen i Sverige.
Göran Hägglund (KD):
Jag kan instämma i det Finn Bengtsson har sagt, först och främst. Om vi dock för detta resonemang lite nyanserat och resonerar kring hinder för förvärvsarbete ser vi att även föräldraförsäkringen rimligen är ett hinder för förvärvsarbete. Det är en ersättning som man har för att inte arbeta.
Utan en föräldraförsäkring skulle sannolikt fler arbeta genom att de skulle tvingas att arbeta eftersom de inte skulle kunna försörja sig på annat sätt. Vårdnadsbidraget är en liten ersättning. Den är lägre än föräldraförsäkringens ersättning. Den fyller ett syfte efter föräldraförsäkringen om föräldrar vill tillbringa mer tid tillsammans med sina barn.
Man kan då säga att också vårdnadsbidraget är ett hinder till förvärvsarbete, alternativt uttrycka det som en möjlighet att ägna mer tid tillsammans med sina barn. Slutsatsen för Peter Persson blir ju knappast att avskaffa föräldraförsäkringen eller att omstöpa den i några dramatiska termer, utan vi tycker att den har ett värde. Samma argument använder jag för vårdnadsbidraget.
Jag tycker att det är viktigt att rätten att själv ta hand om sitt barn på det sätt som man själv önskar ska ligga hos föräldrarna, inte hos oss som politiker. Och jag är otroligt stolt över att vi har varit med och skapat en ordning där föräldrar har mer av makt över sin egen vardag. Där finns det en skillnad i synsätt.
Peter Persson och hans partikamrater företräder en linje som bygger på att man ska välja ett enda sätt och att något annat utrymme inte ska finnas. Det vänder jag mig emot. Vi har skapat en liten möjlighet som innebär att fler under en längre tid kan ägna tid tillsammans med sina barn, och det tycker jag är viktigt.
Rätten gäller naturligtvis människor som har bott i Sverige i hela sina liv och personer som har kommit senare att använda de former som vi har skapat för att människor ska hitta en möjlighet att ge en trygg uppväxt för sina barn, att som förälder kunna knyta an till barnen och skapa den trygga uppväxt som vi i så många andra sammanhang efterlyser.
Göran Hägglund (KD):
Jag tror att Peter Persson, precis som alla andra som är samlade i den här kammaren, vet att omvärlden förändras snabbt. Vi har en situation med det kanske mest dramatiska skedet i europeisk ekonomi som vi har sett på mycket lång tid. Många länder är i en riktigt eländig situation medan vi i Sverige har en bättre situation genom ett ansvarsfullt agerande av sittande regering.
Det är någonting som vi har skäl att vara varsamma om. Det innebär att vi kan ha en högre sysselsättningsgrad än nästan varje annat land i vår del av världen. Det innebär att vi trots de dramatiska omvärldsfaktorerna kan satsa på nya reformer medan andra ägnar sig åt att skära ned. Jag tror att man ska se också arbetsmarknadssituationen i det ljuset.
Vi har gjort väldigt mycket när det handlar om att skapa reformer som gör det lättare för företag att anställa, för människor att få arbete och en bättre utbildning. Vi har rustat Sverige till ett sådant skick att vi har möjligheter att möta de utmaningar som vi har framöver. Det finns inga skäl att tala om ett misslyckande. Vi har lyckats värna Sverige i en mycket svår tid.
Peter Persson ondgör sig över principer och uttalar sig förklenande om personer som har valt att stanna hemma lite längre med sina barn när föräldraförsäkringen upphör, och det är han i sin fulla rätt att göra. Men jag känner en djup respekt för alla de människor som utifrån sina barns behov och sina egna önskemål väljer det sätt som de tror är bäst för att skapa den trygga uppväxt som jag tror är väldigt viktig i barns liv.
Den här debatten kommer säkert inte att avstanna med den här diskussionen utan den kommer att fortsätta i andra sammanhang, men skillnaderna är tydliga för var och en som betraktar argumentationen.
Göran Hägglund (KD):
Det är några saker som kan vara viktiga att säga i detta sammanhang. Myndigheterna har ett ansvar för att säkerställa att apoteken bedriver sin verksamhet i enlighet med alla säkerhetsregler som finns. Att tillhandahålla läkemedel går inte att jämföra med att tillhandahålla cykelslangar eller bananer, utan det är särskilt viktigt.
Det sker en tillsyn på tre olika nivåer. Jag säger det eftersom det här fördes resonemang som kanske vittnar om ett visst kunskapsbehov. Man kan klassificera det som avvikelse, större avvikelse och kritisk avvikelse. Är det en kritisk avvikelse förbjuds man omedelbart att bedriva verksamhet.
Det har ännu inte hänt i Sverige, och vi hoppas att det aldrig ska hända. Det är alltså viktigt att det finns ett strikt regelverk och att myndigheterna följer det. Om jag som privatperson eller journalist skulle vilja ha ut listorna med tillsynsrapporter kan det hända att myndigheten säger nej.
Kanske får man som Aktuellt ut maskade kopior, alltså där det som betraktas som affärshemligheter inte framgår. Man kan dock stå på sig och begära ett beslut från myndigheten som går att överklaga i en domstol som prövar saken.
Det finns ett tydligt regelverk när det gäller sanktioner. När det gäller 24-timmarsregeln har vi tillsatt en utredning som kommer att leverera sitt resultat om någon månad. Man har bland annat i uppdrag att titta på hur 24-timmarsregeln fungerar och hur den bör fungera framöver.
Vi hoppas kunna få ett bra förslag. Jag vet i dag inget om det förslaget, men det kommer att överlämnas. Är jag helt nöjd? Nej, det finns alltid saker som vi behöver förbättra. Om någon tycker att jag verkar hylla allt som oerhört väl fungerande kan interpellanten med flera kanske fundera lite över sin egen bild.
Människor får på samma nivå som tidigare rätt läkemedel vid den tidpunkt när man efterfrågar den. Vi har dessutom en 24-timmarsregel som vi har skärpt i förhållande till hur den var innan. Jag vill därför försöka balansera detta. Jag tror att vi alla är angelägna om att vi på ett enkelt sätt ska kunna få tag på läkemedel var vi än bor i Sverige. Det finns inte ett enda nytt apotek på landsbygden, säger någon.
Det måste förvåna invånarna i Insjön som har fått ett nytt apotek eller de boende i förorter till Stockholm och Södertälje som har fått apotek efter att tidigare ha haft långt och besvärligt att ta sig till apotek. Det har kommit över 300 nya apotek, och som jag sade tidigare har öppettiden ökat med i genomsnitt tio timmar per vecka, vilket underlättar för människor.
Vi ska förstås jobba vidare med detta för att säkerställa att så många som möjligt ska kunna få läkemedel vid första besöket. Jag tror dock att man tar på sig något ganska stort om man säger att 100 procent alltid ska få, för det är tusentals produkter och 1 200 apotek i Sverige. Det kommer alltid att finnas det som är restnoterat. Ambitionen är dock hög.
Göran Hägglund (KD):
En fråga som för protokollets skull kanske är viktig att jag svarat på i detta sammanhang beträffande Apoteket AB är att regeringen har inga planer på att avyttra det företag som staten äger.
Låt mig än en gång påminna om att Apoteket AB under monopoltiden hade målet att kunderna i 96 procent av fallen omedelbart skulle få sina läkemedel. De mätningar som har gjorts talar för att vi ligger på samma nivå i dag.
24-timmarsregeln infördes i samband med omregleringen, vilket gör att det i dag är tuffare för apoteken att leverera mot den och därmed förstås också svårare att leva upp till den.
Med tanke på utgångspunkten för interpellationen är det viktigt att säga att Läkemedelsverkets inspektionsenhet uppger att man inte sett att antalet felexpedieringar skulle ha ökat. Det ska vara en trygg och säker verksamhet. Man ska få rätt läkemedel.
Sedan vet vi att så länge människor är inblandade kommer någon alltid någon gång att göra fel, men det ska undvikas så långt det över huvud taget är möjligt. Peter Hultqvist har ett anslag som jag gillar, nämligen att det gäller att se samhällsproblemet. Jag tycker att debatten lätt blir antingen svart eller vit.
Jag hamnar naturligtvis i att jag försvarar det som jag tycker har varit fantastiska förbättringar, att vi har flera hundra apotek, att öppettiderna har ökat och det därmed är lättare för dig och mig att få tag i våra läkemedel. När det gäller bekymren ska vi givetvis ta tag i dem. Det är anledningen till att vi tillsatt en utredning som bland annat - den ska titta på flera olika saker - tittar på 24-timmarsregeln för att få det hela att fungera så bra det över huvud taget är möjligt.
Göran Hägglund (KD):
Lotta Hedström har frågat biståndsministern om hon avser att agera för att Sverige ska ta sitt moraliska ansvar för reell fattigdomsbekämpning genom att signera och ratificera tilläggsprotokollet till FN:s konvention om de sociala, ekonomiska och kulturella rättigheterna, ICESCR/ESK. Interpellationen har överlämnats till mig. Frågan om Sverige avser att ratificera tilläggsprotokollet har tidigare besvarats av mig, 2010, och av utrikesministern 2009.
Sverige anslöt sig till konsensus när FN:s generalförsamling i december 2008 antog tilläggsprotokollet om enskild klagorätt. Vi höll då en röstförklaring som förklarade Sveriges inställning till protokollet.
I korthet innebar förklaringen att Sverige inte var övertygat om att enskild klagorätt var det bästa sättet att främja de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna, bland annat därför att de så kallade ESK-rättigheternas karaktär ofta gör det svårt att med precision ange när en kränkning ska anses ha begåtts. Den bedömningen kvarstår. Sverige tar sina internationella åtaganden på stort allvar. Det är viktigt att känna till konsekvenserna av ett avtal innan det ingås.
Därför är regeringen utifrån nuvarande omständigheter inte beredd att signera eller ratificera tilläggsprotokollet. Vi har dock inte stängt någon dörr utan kommer att studera den praxis som fortsatt utvecklas till följd av individuella klagomål till FN, på samma sätt som att vi även ser över andra möjligheter att stärka mänskliga rättigheter och bekämpa fattigdom.
Göran Hägglund (KD):
De frågor vi diskuterar, och det som ligger bakom Lotta Hedströms interpellation, är otroligt angelägna. Jag tror att hela kammaren, alla ledamöter som är samlade här i dag, delar uppfattningen att det här verkligen är av central betydelse.
Det är det självklart i de rika länderna med en rikare demokratitradition, men det är förstås ännu viktigare för alla de människor och folk som lever under förtryck av olika karaktär.
Det gäller för oss i den rika mer privilegierade delen av världen att fundera på hur vi använder vår makt och vårt inflytande till att stärka deras rättigheter på det mest ändamålsenliga sättet. Flera departement är inblandade, och fördelningen av interpellationer är en vetenskap som utövas huvudsakligen över mitt huvud.
Det råkar vara så att det här området är Socialdepartementets ansvar. Att utrikesministern har svarat nästan ordagrant som jag har gjort är så det bör vara. Vi har en regering, och regeringen ska tala med en röst - även om det kan förekomma diskussioner inom regeringen. Lotta Hedström spekulerar i skälen till varför regeringen inte har skrivit under. Jag har angett skälen.
Regeringen vill få en bättre överblick av vad protokollet innebär. Jag tycker att vi ibland har en övertro till dokument och konventioner. Det innebär inte att jag säger att alla är meningslösa eller onödiga - tvärtom - men de ska finnas där de är ändamålsenliga. Lotta Hedström säger att regeringens skäl är att det är obekant vad protokollet ska leda till, och så är det väl alltid.
Ja, det är klart att det alltid finns ett mått av osäkerhet, men det här gäller alldeles särskilt i fråga om internationella konventioner och särskilt när det finns en individuell klagorätt. Man måste någorlunda kunna förutse effekterna. Det är dels för att uppnå syftet, dels för att det inte ska inträffa något annat än det som är syftet. Där krävs ytterligare analys.
En annan fråga rörde en rädsla att Sverige skulle ställas till svars. Om Sverige kränker de rättigheter som finns i konventionen ska Sverige ställas till svars. Det är rimligt, och det är grundtanken bakom. Det är inget skäl från regeringens sida. Jag antar att Lotta Hedström i kommande inlägg kommer tillbaka till ytterligare ett par möjliga skäl. Men, som sagt, jag angav skälet i mitt interpellationssvar.
Göran Hägglund (KD):
Jag ska säga till dem som till äventyrs lyssnar på debatten att hittills har 41 länder undertecknat det protokoll vi samtalar om. Hittills har åtta av FN:s 193 medlemsstater ratificerat protokollet.
Det är naturligtvis bekymmersamt på sitt sätt, och kanske säger det något om komplexiteten i materialet i konventionen, att många medlemsländer hesiterar och vill göra en mer noggrann analys. Det är den uppfattning som den svenska regeringen också har. Lotta Hedström ställer frågan om vi viktar konventionerna olika. Nej. Jag håller med Lotta Hedströms beskrivning och syn på detta.
När det gäller mänskliga fri- och rättigheter och andra rättigheter som tillkommer människor är min syn att människan inte får rättigheter av någon annans godhet, utan varje människa har i grunden rättigheter.
Just för att vi är människor har hon, han och vi vissa rättigheter som är givna och som ingen kan eller ska inskränka eller äventyra på något sätt. Det tillhör människan att vara bärare av de rättigheterna. Jag tror att det är svar på det Lotta Hedström var ute efter i den senare delen av inlägget.
I tisdags och onsdags hade vi i Sverige besök av WHO:s generaldirektör doktor Chan. Hon är kinesiska och är nu långvarig generaldirektör för WHO och gör ett fantastiskt arbete.
Hon var också involverad i det sammanhang som Lotta Hedström beskriver med Världsbanken och Gunilla Carlsson för att föra dessa resonemang tillsammans. Detta löses inte enkelt enbart genom WHO:s, enskilda länders eller Världsbankens insatser.
Det fordras en samordning och en samverkan mellan viktiga instanser. Världsbanken har betydande kunnande och inte minst betydande resurser som rätt använda kan stärka och förbättra möjligheterna att säkerställa de rättigheter som bör ankomma på varje människa.
Göran Hägglund (KD):
Tack, Lotta Hedström, för att ha bjudit till diskussionen om ett väldigt angeläget ämne som är mångfasetterat och kräver långsiktigt och hårt arbete av många för att man ska lyckas steg för steg säkra mänskliga fri- och rättigheter runt om i världen. Som jag tror har framgått av mina tidigare svar gillar regeringen tanken bakom och tycker att den är mer än ängelägen.
Men det finns skäl att överväga just den här tekniken så att det stärker krafter och det som vi vill åstadkomma och inte bli någonting som är mindre ändamålsenligt. Lotta Hedström tar upp företeelser som landgrabbing som är ett brott mot äganderätt och traditionellt ägande som är förfärligt där det förekommer. Kanske skulle konventionen på något sätt kunna påverka.
Det påminner oss om vilket värde vi ser i Europakonventionen och möjligheten för enskilda medborgare i vårt samhälle att överklaga till Europadomstolen när det uppkommer saker och ting. Återigen är det viktiga att det finns en klarhet om vad det är vi ikläder oss och en möjlighet att överblicka konsekvenserna av detta.
Sverige står naturligtvis bakom de grundläggande tankarna.
Göran Hägglund (KD):
Jag är för det första glad att Sven Britton har tagit upp den fråga som jag känner är oerhört angelägen att jobba med. Varför? Bland annat för att vi talar om många av vårt samhälles allra mest sköra personer.
Det är personer som sällan har tillgång till de största megafonerna eller har möjlighet, ork och kraft att formulera sina krav och förhållanden för beslutsfattare. För det andra handlar det om faktiska omständigheter. Under en lång följd av år har psykiatrin varit satt på undantag.
Här fanns på 1970- och 1980-talen fantastiska idéer om att riva de stora opersonliga mentalsjukhusen och bygga små fantastiska vårdenheter där de var sysselsatta och kunde känna trivsel i de små sammanhangen. Man klarade den första delen, men man klarade inte den andra delen. Många enskilda personer hamnade mellan stolarna. Det fanns ingen tillhörighet.
En del hamnade i en situation där de inte hade någonstans att bo, ännu mindre något att sysselsätta sig med. Många drabbades av missbruksproblem och så vidare. Jag tror att alla som instämmer i den här bilden är överens med mig om att dessa problem inte återställs i brådrasket.
Det fordras många år av uthålligt arbete från oss på den nationella nivån och av kommunföreträdare och landstingsföreträdare. Här är det precis som Sven Britton väl har beskrivit, nämligen att det finns många olika huvudmän där var och en måste dra sitt strå till stacken för att vi ska lyckas.
Här finns en del åtgärder som är av karaktären att det tar lång tid innan de ger genomslag. Sven Britton ställer på goda grunder frågan om dessa åtgärder kommer de personer som drabbas av psykisk ohälsa till del. En del av åtgärderna kommer dessa personer snabbt till del, andra tar längre tid.
Metin Ataseven tog upp problemen med utbildningssituationen.
Det är en fantastisk utveckling för ett område där vi tidigare såg ett förstrött intresse. Fler har riktat in sig på området. Kommer detta patienterna till del? Ja, men det tar tid. Sven Britton vet mer än de flesta hur lång tid det tar innan en läkare har gått igenom utbildningen och har blivit en fullständig specialist. Förstärkningen av vårdgarantin har belysts tidigare. Det gäller inte minst insatserna gentemot barn. Vårdgarantin gällde tidigare 90 dagar.
Vi sade att det duger inte. Det kan inte vara så att den lilla tjej eller kille som behöver hjälp av psykiatrin ska få beskedet att komma tillbaka om tre månader. Vi har sagt högst 30 dagar. Vi ser nu remarkabla förbättringar. Vi är inte ända framme, men det har medfört att 90 procent av landstingen klarar av målet att ta emot barn och ungdomar som söker specialiserad psykiatrisk barn- och ungdomsvård inom 30 dagar. Det är bra.
Det finns ytterligare saker som vi behöver lyckas med innan vi kan säga att vi är nöjda - om det någonsin kommer att inträffa.