Krister Hammarbergh (M):
Den som tycker att det är angeläget att bekämpa kriminalitet, i dag och i framtiden, måste inse att kriminaliteten blir alltmer internationell. Det sker inte minst inom Europeiska unionen. För att kunna arbeta mot kriminaliteten krävs därför ett samarbete över gränserna. För att detta ska fungera krävs förtroende mellan de olika rättsväsen som ska samarbeta.
Det handlar om tillnärmning av lagstiftning och om att ta bort kantigheter, men framför allt handlar det om att ha förtroende för varandras rättsväsen. Detta gäller inte minst för att man ska kunna överlämna en misstänkt till ett annat land. Jag är övertygad om att detta kommer att bli alltmer aktuellt, inte minst därför att brottsligheten i allt högre grad flyttar ut på nätet.
Genomförande av EU:s försvarardirektiv För att kunna klara av detta krävs också att det finns förtroende för de processuella rättigheterna mellan de olika länderna. Därför tar vi nu ytterligare ett steg för att snarare flytta Europa närmare svensk rätt än tvärtom. Bakgrunden till den proposition som nu ligger på bordet är det så kallade Stockholmsprogrammet.
Under det svenska ordförandeskapet i EU 2009 antogs det programmet, vilket innebär att man steg för steg ska gå vidare för att kunna stärka minimiregler. Det första steget var översättning och tolkning. Man kan väl anse att det är högst berättigat att den som tilltalas eller misstänks för ett brott faktiskt kan förstå vad som sägs. Det andra steget var rätten till information - att faktiskt få veta vad man är misstänkt för.
Nu är vi framme vid det tredje steget, vilket man kan anse också är en minimiregel: att det måste finnas en möjlighet till juridisk rådgivning och rättshjälp för den som är misstänkt för ett brott. Där är vi i dag, och jag ser nyttan av detta. Jag ser två skäl till att det också hjälper den som är bosatt i Sverige och svensk medborgare. För det första är detta en förutsättning för att vi bättre ska kunna bekämpa brottslighet.
Detta är en förutsättning för att vi ska kunna lita på varandras rättsväsen. För det andra är det till svenskars nytta att det finns ett visst antal minimiregler för den som är tilltalad - även för svenskar som är tilltalade i ett annat land inom Europeiska unionen. För svensk del innebär detta inga större förändringar i vår lagstiftning. Det mesta fanns redan på plats.
Men för många andra europeiska länder innebär det betydande förändringar. Detta är alltså ett steg för att flytta Europa närmare Sverige, snarare än motsatsen.
Föregående talare har väl och i detalj redogjort för vad förslaget innebär: rätten att få samtala med sin försvarare i enrum, möjligheten till kontakt för att kunna få igång dessa samtal samt naturligtvis att föräldrarna till frihetsberövade barn måste få veta vad deras barn är misstänkta för.
Vi hade reagerat om vi hade sett tecken på att vårt rättsväsen skulle vara i fara eller att den organiserade brottsligheten - vilket har antytts - skulle vara på väg att ta över. Men vi ser ingen anledning till detta.
Det finns två förslag: att gå vidare med Stockholmsprogrammet, som vi ser är en förutsättning för att fortsätta att bekämpa internationell brottslighet samtidigt som vi stärker de processuella rättigheterna, eller att säga nej till detta. De farotecken som har rests i dag ser vi inte. Det är naturligtvis alltid viktigt att följa utvecklingen, och det ska vi alla göra.
Men att från Sverigedemokraternas sida lägga fram ett förslag som i grunden innebär att man vill ha men ändå inte ha löser inga problem. Förslaget i reservationen är att man vill ha det på ett annat sätt. Men man har inga konkreta förslag, och då finns det inte så många fler alternativ.
Vi ser i dag att vi har gått ytterligare ett steg närmare Stockholmsprogrammets förverkligande och att svensk rätt närmar sig Europa alltmer.