Johan Forssell (M):
Jag vill börja med att tacka migrationsministern för svaret. Problemet med olagliga bosättningar på såväl allmän och offentlig som privat mark växer i omfattning. Det finns många förklaringar till detta. I grund och botten rör det sig om människor som är fattiga, arbetslösa och saknar tillräcklig utbildning.
De kommer ofta från länder som är korrupta och där man på ett mycket allvarligt sätt utsätter människor för diskriminering. Samtidigt går det inte att blunda för att det här får allvarliga konsekvenser för många människor i vårt land. Man möts nästan dagligen av rapporter om människor som inte kommer in i sina egna portuppgångar på grund av boplatser, och vi ser parker här i Stockholm som nu stängs därför att städarna hotas av boende på boplatser.
Det finns dagis som riskerar stängning på grund av sådana här boplatser, och det hittas skräp - och andra, betydligt värre, saker - i sandlådorna runt förskolor. Restauranger får stänga sina uteserveringar, och privata markägare känner en hopplöshet inför möjligheten att få tillstånd att genomföra avhysningar från sina egna marker. En av de mest omdiskuterade och uppmärksammade avhysningarna här i Stockholm är den som gjordes i Högdalen.
Där hade det gått så långt att det faktiskt var en regelrätt kåkstad, och man forslade under avhysningen bort 100 ton skräp. Så långt hade det gått - 100 ton. Dessa exempel är hämtade från Stockholm, men Stockholm är inte unikt i det här fallet. Det finns problematik på många olika ställen i landet. Vi kan i medierna läsa om en privat markägare i Malmö som fick ett vitesföreläggande med krav på att städa tomten.
När personen sedan vände sig till kronofogden för att få hjälp att avlägsna de personer som orsakat nedskräpningen nekades markägaren detta, med hänvisning till en otydlig lagstiftning och en påstådd besittningsrätt. Här uppstod alltså ett moment 22. Alla i den här debatten säger att det inte finns några enkla lösningar, och visst är det kanske så. Men det finns i alla fall ett par enkla principer vi måste värna.
Den första är att varje nation har ansvar för sina egna medborgare, och den rumänska hållningen här är naturligtvis helt orimlig. Det tror jag att vi är överens om. Man kan däremot ifrågasätta vad problemet egentligen är. Är det att den rumänska regeringen inte vet hur den ska bemöta sina egna medborgare, eller är det att de vet men struntar i det? Jag tror att det är det sistnämnda, och därför är jag ganska skeptisk till de olika sociala program regeringen har aviserat.
Jag är inte skeptisk för att jag tror att de saknar goda ambitioner, men jag tror helt enkelt inte att de kommer att lösa problematiken. Den andra principen är att svensk lag ska gälla lika för alla människor i Sverige. Det finns ingen allemansrätt i det här landet, vare sig för den som är född i Sverige eller för den som är på tillfälligt besök, som möjliggör att långvarigt uppta någon annans mark. På mindre än ett år har antalet personer som har sökt sig till Sverige dubblerats, enligt regeringens nationella samordnare.
Vi ser nu allt större problem. Moderaterna har länge påtalat att vi står inför en orimlig situation och att vi måste vara konsekventa med avhysningarna. För detta har vi blivit kritiserade, inte minst av många rödgröna - och ibland rosa - kommunledningar. Nu förefaller dock Socialdemokraterna och Miljöpartiet ha svängt, och regeringen har aviserat en utredning. Det tycker jag är bra.
Det här är väl kanske lite av ett mönster; det var samma sak när vi lyfte upp frågan om organiserat tiggeri. Regeringen rasade först, och några veckor senare aviserade man en lagstiftning om just detta. Min fråga till Morgan Johansson är när han förväntar sig att kommunerna ska få de nya verktyg de behöver för att upprätthålla ordningsföreskrifterna.