KBLab/rixvox huggingface dataset:
Katarina Brännström (M):
Det är intressant att höra Socialdemokraterna. Så fort det inte är Socialdemokraterna som lägger fram ett förslag är det fel, och då är det alltid ett misstag eller så säger de: "Så här kan man inte göra." Jo, det kan man visst. Vi visade under de åtta alliansåren hur mycket man kan genomföra om man bara vill. Det gäller framför allt de skattesänkningar som vi gjorde och som innebar mycket mer i plånboken för pensionärer, undersköterskor och många andra.
När det gäller bostadstillägget är det ett angeläget tillskott. Vi har visat en ambitionsnivå som är högre än regeringens, och vi har avsatt pengar till detta. Om det sedan inte blir tekniskt möjligt får vi väl beklaga och vänta ett halvår till innan det kan bli möjligt. Svårare än så är det inte. Jag lovar att vi kommer att jobba för att Sveriges pensionärer ska få det mycket bättre än vad de har haft det under de senaste fyra åren.
Katarina Brännström (M):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret, men det är inte utan att jag undrar lite om ministern riktigt har förstått innebörden i min fråga. Ekonomiskt bistånd, som ju är en del av våra transfereringssystem, har på senare år ökat lavinartat i storlek, och många kommuner har i dag svårt att klara sitt ansvar. Särskilt efter att statens ansvar för nytillkomna upphör efter två år har det uppkommit stora problem.
Ett av dessa stora problem är att det saknas bostäder. Precis som ministern sa i sitt svar till mig är begreppet "skälig levnadsnivå" i socialtjänstlagen något som skrevs in i början av 80-talet, alltså för närmare 40 år sedan. Mycket har hänt sedan dess. Jag menar att lagen borde ses över och bättre anpassas till den verklighet som råder i Sverige i dag. Jag skrev interpellationen för att ministern skulle reflektera över dessa konsekvenser.
Vi talar om många nya - och oftast stora - familjer. Framför allt talar vi om en stor brist på bostäder i nästan varje kommun. Det finns också ökade krav hos enskilda som gör det mycket svårt att klara av framför allt bostadsfrågan.
Ännu svårare kommer det att bli att motsvara vad förvaltningsrätten menar skulle vara skälig levnadsnivå om trångboddhet för unga under gymnasiestudier ska innebära rätten till egen lägenhet med hyran betald via ekonomiskt bistånd. I det enskilda fallet kan det alltid finnas goda skäl, men det relevanta för oss här är ju vad lagen kan innebära i det stora hela.
Jag upplever tyvärr att socialministern resignerar lite inför tillämpningen av lagen. Jag undrar om Lena Hallengren verkligen förstår vad konsekvenserna kan bli i många av våra kommuner som har tagit emot många nytillkomna och som redan i dag har stora problem med att tillgodose behovet av bostäder på rätt sätt.
Och framför allt: Har man förstått om trångboddhet gör att ungdomar som inte har en egen inkomst ska anses ha rätt att få en lägenhet med hyran betald? Det är ju redan i dag så att många barn och ungdomar tvingas dela rum, och det är tveksamt om detta anses vara skälig levnadsnivå. Allt detta skulle kräva enormt stora lägenheter och framför allt många fler lägenheter. Dessa finns inte.
Vi kan inte heller se att det kommer till så många nya lägenheter som skulle behövas. Jag tycker att ministern borde vara lite bekymrad över det här domslutet. Nu vet jag att Växjö kommun har överklagat beslutet, så vi får väl se var det hamnar.
Men om det här skulle blir den nya standarden och en ny praxis hos domstolarna kan jag inte se hur regeringen ska se till att man kan leva upp till domstolens krav på skälig levnadsnivå.
Katarina Brännström (M):
Jag har också studerat de normer som gäller i dag. Det står att behovet av eget rum bör beaktas när man är i tonåren. Om allt fler skulle överklaga beslut skulle vi få ett jätteproblem i både kommuner och även här i vår kammare, för det finns inte möjlighet att leva upp till kravet på den standarden.
Rätten till eget rum och de senaste normerna beslutades ju inte när vi stod inför en bostadskris och med så många människor som har kommit till Sverige, framför allt med större familjer än vad vi normalt kanske betraktar som en familj i Sverige. Det är det som är grunden för frågeställningen.
Det är inte så att man bara kan flytta hemifrån, men i domslutet i det nämnda fallet angavs just trångboddhet. Både Lena Hallengren och jag vet att det är många familjer som bor trångt. Om detta skulle sättas i verket, om man skulle driva den här frågan om det vore möjligt, är det klart att det blir en ny praxis.
Jag tycker att det är viktigt att socialministern ser över vad man har rätt att kräva av samhället, vad som är rimligt och inte rimligt. Det är klart att detta förändras över tid. Men redan i dag är det många kommuner som har svårt att leva upp till sina åtaganden. Om vi då inför en ny praxis kommer det att bli ännu svårare, och kostnaderna ökar ännu mer.
Då kan man naturligtvis fråga sig: Är regeringen beredd att kompensera kommunerna? Och hur ska bostadsbyggandet gå till så att vi kan fylla behoven som då kommer att uppstå? Det är ju självklart så att allting som börjar i en ände får konsekvenser i en annan ände.
Ministern säger att det är en rimlig ordning att kommuner och rättsinstanser avgör vad som är en rimlig levnadsnivå, men det blir det inte om normerna förändras över tid. Man höjer ju ribban hela tiden. Men vi har inte ökat antalet bostäder i samma takt. Vi har heller inte sett till att få människor i jobb i samma takt.
Det går inte ihop i slutändan. Jag kände att svaret, att vi kanske borde titta på det här, bara var en resignation. Hur kommer det att gå för kommunerna? Ska det vara möjligt att alla tonåringar ska ha eget rum? Är det rimligt att begära när man har stora familjer att hantera? I vissa fall kanske familjerna måste dela på sig.
Det vore intressant att få höra socialministerns syn på konsekvenserna av utvidgningen av skälig levnadsnivå och att vi höjer ribban över tid.
Katarina Brännström (M):
Det är klart att det finns mycket att diskutera i den här frågan. Vi kan också diskutera var gränsen ska gå för föräldrarnas försörjningsansvar. I dag säger vi att föräldrarna har försörjningsansvar fram till och med att gymnasiestudierna är klara. Vi vet att sedan är det också många som inte kan klara sig. Vi har kanske ett synsätt som är lite gammaldags när det gäller socialtjänstlagen. Jag kan tycka att ett sätt är att titta på detta utifrån skälig levnadsnivå.
Något annat är: Hur ska vi kunna se till att familjen och föräldrarna tar ett större ansvar? När man är 20 år är man myndig. Man behöver varken gå i skola eller göra annat, men man kan flytta hemifrån och faktiskt få ekonomiskt bistånd. Vi kan i värsta fall se att detta utvecklas till ett stort problem för många kommuner som har tagit emot människor.
Det är väl lite där jag tycker att ministern slirar på svaret och att man inte ser riskerna i detta. Jag tycker att kommunerna lämnas i sticket om inte regeringen är beredd att göra någonting åt det som nu sker. Vi vet hur socialnämndernas budgetar slår i taket. Vi vet att bostadsbristen är enorm på många håll. Då tycker jag att man kanske borde ta ett lite större grepp när man tänker på detta än att bara säga: Jo, men rättstillämpningen är helt okej.
Jag ska tacka för denna debatt, men jag tror att jag kommer att återkomma. Vi måste framöver diskutera frågan om att utforma en socialtjänstlag som är bättre anpassad till den verklighet som Sverige har i dag. Jag tror faktiskt inte att den är riktigt anpassad till den verkligheten.
Katarina Brännström (M):
Är man sjuk ska det finnas en ekonomisk trygghet genom sjukförsäkringen. Samtidigt är det självklart viktigt att förhindra missbruk av sjukförsäkringen så att man värnar den delen av vår välfärd. Den förra regeringen, där Annika Strandhäll var socialförsäkringsminister, hade som mål att antalet sjukdagar 2020 i genomsnitt skulle vara nio per år. Detta mål är nu borttaget enligt Försäkringskassans regleringsbrev.
Jag har en fråga till statsrådet Strandhäll: Ska detta ses som att regeringen helt har övergett även detta mål, eller kommer ett nytt mål att införas?
Katarina Brännström (M):
Cancerköerna i Sverige fortsätter att vara orimligt långa. Fyra år efter att Stefan Löfven och Socialdemokraterna lovade att alla cancerpatienter skulle få vård inom fyra veckor kan vi konstatera att till exempel patienter med prostatacancer fortfarande får vänta många månader på behandling. Att operationsköerna har fördubblats är ett stort misslyckande. Min fråga till socialminister Hallengren är: När ska regeringen uppfylla sitt löfte?
Katarina Brännström (M):
Jag ska börja med att yrka bifall till reservation nr 2. Nya regler om uppe-hållstillstånd för forskning och studier inom högre utbildning Vi har de senaste åren kunnat läsa om utländska forskare som utvisas från Sverige på grund av något litet misstag - ofta av administrativt slag. Nyss fick en doktorand rätt mot Migrationsverket, som ville utvisa honom för att han forskat i ett amerikanskt labb i sex månader.
Ett annat exempel är en forskarstudent som fick ett utvisningsbeslut därför att forskningen försenats på grund av att en tredje part inte levererade resultat i tid. Självklart ska det vara ordning och reda i all hantering av uppehållstillstånd, men tyvärr verkar det lättare för Sverige att utvisa seriösa forskare än förhärdade brottslingar. Detta måste vi ändra på.
Sverige ska alltid vara ett attraktivt land för välutbildade människor, för forskare och för studenter som seriöst vill satsa på en framtid i Sverige. Sverige behöver nämligen den här kompetensen. Det är faktiskt obegripligt hur stelbent det nuvarande regelverket är och hur stelbent Migrationsverket ser på forskares eventuella små misstag. Man slår till direkt, och forskarna riskerar utvisning. Herr talman!
Det är bra att regeringens proposition nu kommer och att den innehåller förslag som förbättrar regelverket. Propositionen tillkom för att svensk lag ska anpassas till ett EU-direktiv, och det innebär bland annat att tiden för när man får söka jobb efter avslutade studier förlängs från sex månader till ett år. Man ska också kunna växla och åka mellan EU-länderna för att bedriva studier och forskning där.
Det ska bli lättare att söka arbete, starta eget och att få praktik i Sverige. Det kan dock fortfarande vara problem att få permanent uppehållstillstånd efteråt. Vi menar att det är rimligt att ändringarna i utlänningslagen utvärderas - de ändringar som genomfördes 2014 för utomeuropeiska studenter, forskare och deras medföljande - för att man ska se vad mer som behöver göras.
Vi moderater menar att regeringen bör återkomma med förslag på ytterligare åtgärder som om möjligt gör det lättare för fler forskare att stanna och arbeta i Sverige. De ska kunna fullfölja sin utbildning och senare kunna arbeta och bidra med sin kompetens. Tyvärr finns det fortfarande vissa tveksamheter, och det vore olyckligt om Sverige missade ovärderlig kompetens på grund av våra egna snåriga regler.
Katarina Brännström (M):
Jag lyssnade på Teresa Carvalho och hörde om de orättvisa skatterna. Vet Teresa Carvalho när det var som mest orättvist? Det var det före 2006, före Alliansen. Då var det väldigt orättvisa skatter för pensionärer i Sverige. Då betalade varenda pensionär minst 1 000 kronor mer i skatt varje månad.
Med våra skattesänkningar under alliansåren - det var fem stycken för pensionärerna - fick pensionärerna 1 000 kronor mer i plånboken. Jag tycker att det är lite magstarkt att man nu pratar om orättvisa skatter. Man kan alltid diskutera vem som ska betala mer eller mindre, och det kommer vi kanske aldrig att vara riktigt överens om. Men det orättvisa var att ni pungslog de stackars fattigpensionärer som fanns på den tiden. Det fick betala mycket mer i skatt. Det var orättvist.
Det bästa och säkraste sättet för varje människa att få mer i plånboken är för det första att arbeta och för det andra att få sänkt skatt. Det gäller även för pensionärer. Man bör arbeta längre upp i åren. Man bör också kunna arbeta mer under tiden man ska arbeta, under sin aktiva period. Jag kan inte heller förstå varför regeringen väljer att under nästa år inte sänka skatten för dem med de lägsta pensionerna.
Ni sänker skatten för pensionärer som har 17 000 kronor i pension men inte för någon annan. Jag tycker inte att ni ska prata så mycket om orättvisa, för det är ni som skapar den just nu.
Katarina Brännström (M):
Det är rätt märkligt när man lyssnar på detta med att städa upp. När vi gav människor mer i plånboken skulle ni städa upp. Alla, även de som arbetade, fick mer i plånboken. Alla pensionärer fick mer i plånboken. Det var bara det att de som arbetade fick lite mer i plånboken. Är det detta som är någonting att städa upp? I så fall tycker jag att ni skulle städa upp nu när ni faktiskt har makten.
Ni brukar använda fattigpensionärer som ett väldigt fint uttryck, men just nu lyser det med sin frånvaro. De som har riktigt låga pensioner, de som har jobbat deltid och kvinnor i låglöneyrken lämnar ni nu, för ni har uppnått någon sorts rättvisa. Det är ett otroligt märkligt sätt att argumentera.
Det blir rättvisa när man betalar lika mycket skatt trots att man har en väldigt liten inkomst. Vi sänker skatten för alla, och det tycker vi är rättvist.
Katarina Brännström (M):
Jag tackar för frågan. Den frågan borde man ställa sig redan i dag. Vi ser ju att det finns sådana problem. Det finns människor som inte orkar jobba så länge som vi hade förväntat att de skulle göra. Det har vi inte löst med nuvarande pensionsålder, och det kommer förmodligen inte att lösas om man höjer pensionsåldern heller. Det handlar om helt andra åtgärder, som har att göra med hälsa, folkhälsa och att man får hjälp under tiden på jobbet.
Att människor slutar röka är en viktig orsak till att vi blir äldre och friskare. Tyvärr är det i vissa grupper så att till exempel rökning gör att man inte orkar fortsätta att jobba så länge som man borde.
Det är jätteviktigt att företagshälsa, arbetsgivare, fackföreningar och alla andra som kan påverka arbetslivet också gör det och att man utformar det på ett sätt som gör det enklare för alla att jobba. Det är i dag inte de äldre som är mest sjukskrivna, utan de yngre. Det är de psykiska diagnoserna och stressen som gör att väldigt många inte orkar vara kvar på jobbet.
Därför måste vi titta över arbetslivet hela vägen. Det är jätteviktigt. Där har det brustit hittills, och det kommer inte att vara någon quickfix framöver heller.
Katarina Brännström (M):
Det som Ida Gabrielsson tar upp har ingenting med en höjd pensionsålder att göra. Om människor är sjuka, har ont i kroppen och inte orkar jobba under sitt arbetsliv, det vill säga före pensionen, måste det naturligtvis till många åtgärder redan i dag. Det gäller framför allt den psykiska ohälsan. Det var det jag sa i mitt förra inlägg. Faktum kvarstår - vi lever allt längre. Vi kanske är världens friskaste folk om vi slår ut det i stort.
Vi måste ha ett pensionssystem som följer med det som rör den stora gruppen. Att vi sedan har människor som är sjuka är en fråga vi måste lösa separat. Att hjälpa de människorna att bli friska och att kunna jobba så mycket som de orkar jobba är också viktigt. Man kanske inte kan göra samma saker. Man kanske inte kan jobba lika länge eller full tid, men man kan kanske vara på jobbet och göra någonting.
För de människorna är det bara arbete som leder till högre pensioner. Annars får vi prata om ett annat försörjningssystem. Det berör vi i ett senare ärende i dag gällande höjt grundskydd. Men då riskerar vi också att den som arbetar och har arbetat inte får så mycket mer än den som inte har arbetat. Detta är också en fråga för oss här inne att ta ställning till.
Det gäller det så kallade respektavståndet, och det är viktigt att komma ihåg i sammanhanget. Det måste löna sig mer att arbeta, och det måste också vara så att man ska få hjälp att jobba så länge som möjligt.
Katarina Brännström (M):
Det var många varma och fina ord om kvinnor med låga pensioner och om jämställdhet - ja, om allt gott regeringen vill göra för att hjälpa människor. Men jag undrar hur dessa ord egentligen stämmer överens med den politik ni faktiskt för. Miljöpartiet vill införa det så kallade utvecklingsåret, som vi andra kallar friår. Man står också bakom en familjevecka.
En kort fråga: Hur ska någon av dessa två reformer kunna ge högre pensioner?
Katarina Brännström (M):
Att arbeta mindre ger lägre pension; det är vi alla överens om, eller hur? Alltså kommer både familjevecka och friåret att ge lägre pension. Man talar dessutom om jämställdhet och utlovar högre pensioner. När det gäller jämställdheten avser regeringen inte att sänka skatten för de kvinnor som har lägst pensioner, det vill säga de med pensioner under 17 000. Det gör vi i vår budget. Man kan undra hur mycket det stämmer med arbetet för jämställdhet.
Och när det gäller att utlova högre pensioner - är det i januariöverenskommelsen eller inom Pensionsgruppen som det ska ske? Det är nämligen ingenting som är beslutat. Jag tror att man ska vara lite varlig med sina ord. Man bedriver en politik som faktiskt varken skapar högre pensioner eller gynnar de kvinnor som har lägst pensioner. Sedan står Miljöpartiets Janine Alm Ericson här och talar sig varm både för dessa stackars kvinnor och för jämställdheten.
Ni agerar ju precis tvärtom när ni är i regeringsställning. Stå för det ni gör! Det kommer ju inte att bli mer arbete om man inte arbetar under ett år eller om man tar ut dessa familjeveckor. Förbättrat grundskydd för pensionärer Det är ju så att de allra flesta är kvinnor med låga pensioner. Vi sänker skatten ytterligare för dem, men det har ni valt att inte göra.
Det förslag som vi nu diskuterar om höjt grundskydd är någonting som alla vi står bakom; det är ju ingenting som regeringen gör. Jag tycker att det blev lite konstigt i inlägget när man som regeringsparti tar åt sig äran, fast man faktiskt agerar precis tvärtom.
Katarina Brännström (M):
Det är lite märkligt att lyssna på det ansvariga statsrådet Morgan Johansson. Vi har ju en socialdemokratiskt styrd regering som har suttit i fem år, och så pratar man mest om Alliansen och vilka brister som finns kvar från den tiden. RUT och ROT finns ju faktiskt kvar. Om det var så dåligt borde man ha tagit bort det, men det har man inte gjort. Problemen har faktiskt ökat. Det står i myndighetsrapporten jag nämnde tidigare. Det blir inte bättre trots fem år av socialdemokratiskt styre. Det börjar bli bråttom nu.
Det finns enormt stora mörkertal på alla de här områdena som vi talar om. Vi måste prata om de problem som finns nu och inte om vad gamla regeringar har gjort eller inte gjort. Vi lever i en helt annan verklighet efter 2015. Vi har en ökning av den internationella kriminaliteten i Sverige.
Det är så lätt att utnyttja våra system, och det var därför jag ställde frågan till den minister som har ansvar för våra välfärdssystem. Vad gör man inom systemen? Ingenting, skulle jag säga. Framför allt är det alldeles för enkelt att få våra bidrag. När kommer åtstramningarna så att man faktiskt behöver kvalificera sig in och så att det går att kontrollera människor som får tillgång till allt det fina vi har i Sverige?
Vi måste vara rädda om de systemen. Jag tycker att det finns mycket bra i det som Morgan Johansson säger, men frågan om det är helt okej att skicka ett mejl och få ett samordningsnummer utan bevis för att det finns en människa bakom ansökan har jag inte fått svar på. Jag hoppas att den här debatten ska fortsätta.
Jag tackar för debatten och svaren, och jag är bekymrad över vår välfärd och vill verkligen att vi ska strama åt på många sätt - fler än vad som har framkommit här i dag.
Katarina Brännström (M):
Sedan socialförsäkringsminister Shekarabi tillträdde har vi flera gånger, senast i dag här i kammaren, hört ministern lova höjda pensioner för dem med lägst pension, utöver det som är överenskommet i Pensionsgruppen. Regeln är att vi i Pensionsgruppen ska vara överens om de förändringar som ska genomföras. Det här är inte något som vi har beslutat om.
Det märkliga är att regeringen inte har valt att sänka skatten för just den grupp som har lägst pensioner utan har valt att från och med den 1 januari tvärtemot sina löften sänka skatten för pensionärer med över 17 000 i pension. Vi moderater skulle ha sänkt skatten för alla pensionärer om vi hade haft makten, vilket skulle ha gett flera hundra kronor mer i plånboken från nyåret.
Min fråga till statsrådet är därför: Hur kan ministern utlova höjda pensioner när det inte är beslutat i Pensionsgruppen och när man inte ens sänker skatten för den grupp pensionärer som har de lägsta inkomsterna?
Katarina Brännström (M):
Jag vet inte i vilken ände jag ska börja. Dag och natt året om stöder Moderaterna de privilegierade, säger Ulla Andersson. Men de senaste åtta åren och långt dessförinnan har Vänsterpartiet faktiskt stött den politik som gör att de som Ulla Andersson nämner här har dåliga pensioner, och lönerna bestäms inte av politiken utan av fackföreningarna. Varför ser det ut som det gör i samhället?
Varför har ni inte protesterat tidigare mot de låga lönerna för dessa stackars kvinnor, deltiderna och annat? Det kan knappast vara Moderaternas fel, eller hur? Pensionssystemet är till för dem som har arbetat.
För dem som inte har arbetat lika mycket bestämmer vi här i kammaren hur mycket som ska skjutas till i form av garantipension, bostadstillägg och annat. Det är ju vi som bestämmer det. Om det finns så många fattigpensionärer som Ulla Andersson påstår borde ni kanske inte stödja den politik som fortfarande efter åtta år gör att det är så här.
Låt mig påminna om att Sverige är det land i Europa som har lägst andel fattigpensionärer. Det ser faktiskt värre ut på annat håll - även om det inte är någon lösning. Man kan inte bara prata om eländes elände och frånta sig allt ansvar för hur det ser ut. Man stöder ju regeringen och har i alla år stött socialdemokratiskt ledda regeringar, vilket har lett fram till det vi har i dag.
Jag tycker att Vänsterpartiet ska ta sitt ansvar när det gäller klass, privilegierade och andra fina ord, för man har själv varit med och skapat den underklass som Ulla Andersson hänvisar till.
Katarina Brännström (M):
Låt mig börja med frågan om att höja avgifterna. Det var faktiskt Göran Persson som gjorde avdraget. Det påbörjades vid millennieskiftet och var fullt ut klart 2006. Vänsterpartiet stödde en socialdemokratisk regering som sänkte pensionsavgiften, så den debatten får ni ta med Socialdemokraterna, inte med oss. Många äldre, ensamstående kvinnor har det svårt.
Moderaterna i Pensionsgruppen har därför höjt garantipensionen och bostadstillägget och sänkt skatten mer än regeringen. Vi gör mycket för dem, och vi tänker fortsätta att göra det med förslaget i vår budgetmotion. De sämst ställda ska få 1 000 kronor mer, men även övriga ska få mer.
Man säger att LO-gruppernas pension är max 14 400, men de flesta LO-grupperna tjänar ihop till mycket mer. Dessa tänker ni dock inte på, men man måste ta ansvar för helheten. Jag kan förstå att det finns människor som är emot att man ska jobba längre och att det finns de som inte kommer att orka.
Då får vi skydda dem och ta hand om det. Men att vi andra som är starka måste jobba mer för att Sverige ska ha råd med den välfärd och det samhälle vi alla vill ha är uppenbart. Dessutom är pensionssystemet inte underfinansierat, Ulla Andersson. Det finns 800 miljarder i överskott. Det är därför vi pratar om en gas, och den kan även användas till den grupp Ulla Andersson värnar.
Vi kan också tänka oss det, för vi är för denna gas i det förslag vi har lagt fram.