KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isak From (S):
Precis som flera av mina meddebattörer har lyft fram bygger snöskotertrafiken på frihet under ansvar. Vi har i grunden en bra terrängkörningslag som reglerar detta. Anita Brodén tog upp några miljöbekymmer. När det gäller moderna snöskotrar i originalutförande skulle jag säga att ljudet inte är något bekymmer.
Snarare är det ett bekymmer för viltet om snöskotern inte hörs. Viltet blir betydligt mer skrämt om fordonet inte hörs. Erfarenheterna från den del av landet jag själv kommer från är också att de stora markskadorna kommer från fyrhjulingar på sommarkörning, vilket både samer och andra gör sig skyldiga till. De stora skadorna på marken kommer inte från snöskotertrafiken utan från andra fordon.
Där behövs nog andra åtgärder. Det jag ville lyfta fram är behovet av ett nationellt ledsystem och nationella kartor för ledsystemet. Att möjliggöra långa ledsystem är viktigt för besöksnäringen, som växer i det här området. Man ska kunna ta sig från Umeå till Tärnaby på ett utmärkt ledsystem.
I dag bygger detta helt och hållet på ideellt och frivilligt arbete. Vill en markägare stoppa en led kan han göra det. Det behövs en nationell lagstiftning och en samsyn mellan länsstyrelserna när det gäller den här frågan. Jag tror att vi alla är överens om att ett nationellt ledsystem vore till nytta och gagn för alla.
Har man ett nationellt väl utmärkt ledsystem skulle man också komma ifrån en del av den buskörning som finns. Det är något man behöver titta på. Sedan är det finansieringsfrågan. Jag tror att de flesta som har snöskoter i dag skulle vara villiga att betala en avgift som de får tillbaka i form av en led, men pengarna ska inte försvinna i väg någon annanstans. Jag har inte hört något annat.
Som Leif nämnde säger skoterföreningen i Jäckvik att man tror att man får in 40 procent ungefär - resten behöver inte betala eftersom det inte finns någon kontrollfunktion. Detta är också något som skadar besöksnäringen och snöskotertrafiken.
Jag tror att vi behöver fokusera mer positivt på vad vi kan göra för att stärka trafiken. Jag delar också Leif Petterssons uppfattning att detta borde ligga under ett departement som har hand om det. Skotern är ett fordon och ska betraktas som ett sådant.
Isak From (S):
Jag har bara ett litet instick till miljöministern: Snöskoteråkning berör mer än storslagen fjällmiljö. Vi har ett skogsland och ett kustland som också berörs. Jag skulle vilja lyfta fram att det ändå har blivit mycket bättre, bland annat tack vare förarbevis och utbildningsinsatser, framför allt för ordning och reda.
De insatser som polisen gör med alkoholkontroller under påsk- och sportlovsveckor har varit bra. Det är viktigt att skylta med att kontrollerna sker så att folk blir medvetna om att det inte är okej att ta en pilsner på sjön. Det är nolltolerans på området. Vi får fortsätta att diskutera.
Långsiktigt är det viktigt att ha nationella ledsystem och att länsstyrelserna har liknande arbetssätt. I dag är fem länsstyrelser involverade. Alla tolkar lagstiftning, regelverk och förbudszoner på lite olika sätt. Det är inte helt lyckligt, framför allt inte för dem som vill bygga upp besöksnäringen.
Isak From (S):
Tack, miljöministern, för det långa och detaljerade svaret! Svarets längd kanske pekar på att man tycker att frågan är viktig och att man vill lite mer än vad man presterar. Hundratusentals barn och unga är med i aktiviteter som arrangeras av Svenskt Friluftsliv. Föreningsverksamhet är i sig ett vaccin mot att hamna i utanförskap.
Genom att vara med i en förening inom till exempel friluftsliv eller idrott utvecklar unga sin identitet och får erfarenhet och kunskaper. Det ger framtidstro, känsla av personlig frihet och större tilltro till samhället. Det är viktigt att tillhandahålla meningsfulla fritidsaktiviteter åt våra barn och unga. Det visar inte minst de senaste årens oroligheter i och omkring storstädernas förorter.
Vettiga och nyttiga fritidssysselsättningar håller unga sysselsatta, friska, engagerade och borta från annat som är mindre nyttigt. Svenskt Friluftsliv är en paraplyorganisation som i dag består av 24 ideella friluftsorganisationer som tillsammans har två miljoner medlemmar. Svenskt Friluftsliv arbetar med att värna allemansrätten, stärka finansiering av friluftsorganisationer samt att höja statusen för friluftslivet.
Det arbetet är viktigt och förtjänar att uppmärksammas. Svenskt Friluftsliv sorterar i dag under Miljödepartementet. Vi socialdemokrater har länge tyckt att en bättre ordning skulle vara att låta Svenskt Friluftsliv sortera under Kulturdepartementet. Inte minst snuddade miljöministern vid det i dag. Kulturdepartementet tar ju hand om idrottsrörelsen.
Vi tror att kompetensen i frågor som rör civilsamhälle, idrott och friluftsliv på så sätt skulle hållas samman bättre, inte minst då idrott och friluftsliv hör till kulturutskottets verksamhetsområden i riksdagen. Det är ganska svårt att förklara vad det är för skillnad mellan Svenska Cykelsällskapet och Svenska Cykelförbundet. Bägge bedriver samma verksamhet i sig.
Några ägnar sig åt elitidrott, men bägge har motion och cykel som det som är det främsta. Svenska Kanotförbundet, Svenska Orienteringsförbundet, Svenska Klätterförbundet med flera är därför medlemmar i både RF och Svenskt Friluftsliv. Friluftslivets samhällsnytta är oomtvistad. Det framgår inte minst av de mål för friluftspolitiken som sattes upp av riksdagen.
Men tyvärr lyser faktiska åtgärder med sin frånvaro i regeringens förslag. Om man menar allvar med att ta till vara friluftslivets värden behövs friluftspolitik med faktiska åtgärder. Vi ser en segregation även inom friluftslivets område. Barn till ekonomiskt mindre bemedlade föräldrar får svårare och svårare att ta del av det.
Det här lyfte vi socialdemokrater fram i vår skuggbudget i höstas. Vi ville fördubbla Svenskt Friluftslivs möjligheter att ta emot barn och unga i sin verksamhet. Vi tror att det vore bra och skulle göra dubbel nytta. Dessutom skulle det skapa bättre framtidstro hos våra barn och unga, oavsett var i Sverige de befinner sig.
Jag hade en fråga till kulturministern om vad hon ville göra för att öka möjligheterna för friluftsorganisationerna att ta emot fler barn och unga i sin verksamhet, oberoende av vilken inkomst som föräldrarna har. Men miljöministern kanske kan svara på det i stället.
Isak From (S):
Vi verkar vara väldigt överens om tagen för friluftspolitiken så länge vi talar om behovet och det ideella engagemanget. När vi talar om vilken finansiering vi ska ha är vi kanske inte lika överens. Regeringen har höjt stödet till friluftslivet med 3 miljoner, från 25 till 28 miljoner.
Den höjningen inte våldsamt stor om det här nu är våldsamt viktigt. Vi socialdemokrater har föreslagit en tillgänglighetsreform för friluftslivet, för idrottsrörelsen och för musik- och kulturskolan motsvarande 300 miljoner för att öka möjligheterna för barn, oavsett bakgrund, att kunna ta del av kultur, idrott och friluftsliv. Det är nämligen de ideella krafterna som ska orka med.
Idrottsrörelsen och friluftslivet gör ovärderliga insatser för att engagera och aktivera barn och unga. Den utvecklingen måste vi tillvarata. Därför vill vi socialdemokrater värna idrotten och friluftslivet som en del av vår gemensamma välfärd. Vid sidan av ett brett folkligt engagemang och stöd är det stöd som staten kan ge oerhört betydelsefullt.
Vi prioriterar därför samhällsstödet framför stora skattesänkningar. Vi ser med oro på de höga avgifterna inom idrott och friluftsliv. Vi ser också med oro på att flera kommuner drar ned på stödet till idrott och friluftsliv. Det leder till ytterligare segregation.
Det blir olika förutsättningar för att delta beroende på vilken kommun man bor i och vilken del av landet man kommer från. Vi vill inte att det ska vara på det sättet. Om du kan vara med i kanotföreningen eller inte ska inte bero på om du måste betala hyra eller avgift för kanoten.
Avgift för terrängcykel eller för den delen kanske en islandshäst ska inte heller vara avgörande. Jag vet inte hur det regleras, men vi hälsar i varje fall islandshästarna hjärtligt välkomna till friluftslivet. Allt fler svenskar tappar också kontakten med skog och landsbygd.
Det urbana samhället leder till att färre människor är medvetna om skogens, fjällens och sjöarnas betydelse och om att skogen måste skötas för att den ska växa bra. Det finns en ökande disneyfiering av skogen. Det framstår som att vi inte har någon skog i Sverige längre. Den utvecklingen är inte bra.
Det kräver att fler svenska barn och ungdomar kan vistas i vår svenska natur för att se att den faktiskt är livskraftig. Satsningar på friluftslivet kan alltså stärka konkurrenskraften. Vi behöver se det här som en del.
Då ser vi också att vi kan nyttja naturen och vara i naturen samtidigt som vi kan ha industriell skogsproduktion utan att röda löpsedlar säger att skogen i Sverige håller på att ta slut. Det är faktiskt inte sant. Man måste hålla ihop det här. Anita Brodén lyfter fram regeringens satsning. Vi tycker inte att den satsningen är vidare bra.
Vi gillar inte en ordning där man ska gå och be om sin biljett och sedan gå till socialkontoret och begära att få ut pengarna för medlemsavgiften till idrottsorganisationen eller till friluftslivet. Vi menar att en generell politik där vi finansierar föreningslivet gör det bättre för alla barn.
Isak From (S):
Jag tackar miljöministern och mina meddebattörer. Det var roligt att lyfta upp den här frågan som annars brukar falla mellan stolarna. Vi kanske har gjort en välgärning här, jag vet inte. Det var bra att riksdagen antog det nya målet och att vi även ska mäta tio utpekade mål.
Jag vet inte om man väntar på utvärderingen innan man gör lite verkstad, för oavsett om du är med i Korpen, paddlar kanot, cyklar, är med i Svenska Jägareförbundet, Kennelklubben eller någon av brukshundsklubbarna vill verksamheterna oavsett organisation öppna upp för fler.
Därför måste vi från politiskt håll ge verktyg så att fler unga ska kunna delta. Oavsett om man bor i staden eller på landsbygden tappar den yngre generationen tyvärr alltmer kontakten med natur och friluftsliv. Det är inte så stor skillnad på om du bor i staden eller på landet. Det kan jag säga som bor i ett mindre samhälle.
Jag tror att vi från politiskt håll behöver göra mer och göra bättre. Jag tackar för debatten. Den var bra och konstruktiv.
Isak From (S):
Tack, kulturministern, för svaret! Jag återkommer till det senare. Utgångspunkten för interpellationen är att generaldirektören för Institutet för språk och folkminnen valde att lägga ned två av sina verksamheter, nämligen Daum i Umeå och Dal i Lund. Regeringen och kulturministern har varit väl införstådda och haft gott om tid att agera om regeringen hade velat.
Det som gör hela historien makaber är att beslutet går tvärs emot tidigare inriktning för verksamheten. I regleringsbrevet för 2012 har Institutet för språk och folkminnen fått i uppdrag att redovisa hur myndigheten har arbetat för att öka det regionala perspektivet och hur myndigheten kan utveckla sin verksamhet så att den i högre grad och utsträckning ska ge effekter i hela landet.
Man konstaterar också att Institutet för språk och folkminnen är en myndighet som har en stark regional förankring. Myndigheten beskriver också hur den ytterligare arbetar för att utveckla det regionala perspektivet.
Sedan kom hela förändringen och generaldirektörens beslut att helt lägga om verksamheten som ett slag i ansiktet dels för de övriga verksamheterna, dels för oss som har följt verksamheten och dels för dem som är berörda av minoritetsspråkspolitiken.
Institutet har fått ett nytt regleringsbrev för 2014, där det regionala perspektivet är nedtonat. Fokus ligger numera på språkvård. Hur tänker sig kulturministern att språkvårda någonting som faktiskt bygger på regionala skillnader? Även minoritetsspråken har dialektala skillnader som uppkommer där språken talas i landet.
Det här är någonting som myndigheten hittills inte har beskrivit. Man säger att man ska samverka med bland annat sametinget och tornedalsfinnarna för att det här ska lösas, men som jag ser det lägger man över bollen från myndigheten i knät på andra organisationer.
Det tycker jag inte är helt rätt. I 2013 års rapport från myndigheten kan man läsa att var samlingarna i arkiven i Lund och Umeå fysiskt ska placeras inte är beslutat, utan det ska utredas ytterligare. Dialog och samråd i frågan har inletts med lokala aktörer i södra och norra Sverige, bland annat med företrädare för nationella minoriteter.
Hur går samråden med till exempel sametinget? Jag är medveten om att universitetsbiblioteket i Umeå har lovat att en del av samlingarna kan få vara kvar på universitetet i Umeå. Samtidigt säger myndigheten att det är den som kommer att äga samlingarna.
Myndigheten säger också att vissa delar av samlingarna kommer att flyttas till Uppsala, vilket innebär att man splittrar samlingarna utan att man har sammanställt de samlingar som finns. Bland annat finns det en mängd ljudupptagningar på samiska, meänkieli och på svenska dialekter som ska skickas till Uppsala.
De hör på ett eller annat sätt ihop med de övriga samlingarna som man till viss del har lovat ska få stå på en hylla vid universitetet i Umeå. Det här väcker en hel mängd frågor. Vilket uppdrag ger kulturministern till Institutet för språk och folkminnen?
Isak From (S):
Tack, kulturministern! Det här är egentligen ingen ny diskussion, utan jag har för mig att frågan var uppe redan under Thorbjörn Fälldins regering. Man konstaterade då att det här kanske borde ligga under universiteten. Nu har myndigheten tagit, som jag ser det, ett halvt kliv.
Man har inte fullt ut lämnat ansvaret till universitet utan behåller en del i egen regi och lägger ned två enheter, den i Lund och den i Umeå. Så säger man att universiteten nog kan ta över en del av arkiven, men vi vill inte betala, och vi vill inte lämna från oss nyckeln till arkivet och inte lämna från oss de kompletta samlingarna. Det blir lite konstigt.
Om man verkligen hade velat styra upp frågan hade man kunnat agera och i regleringsbrevet tydligt tala om att det krävs samråd mellan myndigheten och universiteten. Frågan vi ställer här är om det är stängda dörrar mellan departementen. Det gäller ju inte bara två utan kanske till och med fyra departement, eftersom sametinget är organiserat under Arbetsmarknadsdepartementet.
Det är alltså integrationsminister Erik Ullenhag som har hand om de frågorna. Man ska nu samråda med sametinget om vad som ska hända med samlingarna och insamlingen av samiska dialekter. I dag är det ingen som har ansvar för att dokumentera, samla in och bevara dialekter på samiska.
Sametinget har det språkvårdande uppdraget när det gäller samiska, men sametinget är ingen arkivmyndighet som ska samla dokumentation. Det är Institutet för språk och folkminnen som är ansvarigt. Man har flyttat den verksamhet som sametinget var närmast kopplat till, alltså den verksamhet som man hade på Daum och som man har lagt ned. Verksamheten har nu flyttats till Uppsala.
Detta är en fråga som kulturministern är direkt ansvarig för. Har Institutet för språk och folkminnen ansvar för dialekter på samiska eller inte? Är det sametinget som är ansvarigt för att samla in detta? Har sametinget i så fall fått ett nytt uppdrag att också vara arkivmyndighet? Det har jag inte kunnat utläsa någonstans, och jag vet inte om någon annan har kunnat göra det heller.
Men jag tror att det behövs ett klargörande här. Det känns inte vidare trovärdigt att ansvarig minister säger att hennes myndighet ska samråda med andra myndigheter och att det då säkert löser sig. Jag tycker inte att det är seriöst. Hade man varit seriös hade man lämnat ett tydligt uppdrag.
Det vore kanske rätt väg att gå att lägga över verksamheten på universiteten, men då skulle också medlen, uppdraget och lagstiftningen övergå till universiteten fullt ut, och inte bara någon sorts halvmesyr som det som man nu har genomfört utgör.
Isak From (S):
Det finns nog anledning att ta med sig frågorna och diskutera dem med sina ministerkolleger. Som jag sade i mitt tidigare anförande berör detta flera olika departement. Eftersom kulturministern har varit informerad om förändringarna är det tråkigt att man inte redan har inlett en dialog för att se till att åstadkomma någonting bättre.
Om det nu är universiteten som sysslar med forskningen, ska vi då inte låta dem ta över detta och ge dem ett reellt uppdrag? I stället säger man: Våra myndigheter är självstyrande och får göra som de vill.
Ministern tog i sitt svar upp att det i 4 § myndighetsförordningen läggs fast att det är myndigheternas ledning som beslutar om myndigheternas organisation. Ja, så kanske det är, men hur det än är, är det ändå ansvarig minister som ska svara för vad myndigheten gör. Myndigheten har kommunicerat detta med Kulturdepartementet.
Ministern hade i regleringsbrevet kunnat sända en signal om att det finns några frågor som man borde ta tag i och lösa. I stället är detta beslut bara en del i den centraliseringspolitik som vi i dag ser. Det här landet håller faktiskt på att avfolkas när det gäller statliga myndigheter.
Det förs en centraliseringspolitik som vi sällan har sett. Det här är bara ett resultat av alla andra. Detta är ju en del i Moderaternas politik. Vi kan inte se det på något annat sätt. Vi kommer att också fortsättningsvis ha anledning att följa den här frågan.
Isak From (S):
Tack för svaret, justitieministern! Med anledning av den tidigare debatten tycker jag att vi ska ta vara på det fina svenska kött som vi har springande i skogen. Jag har ställt frågan utifrån att jag har blivit uppmärksammad på att vi i dag inte har likhet inför lagen. I vart fall är den likheten ganska olika i tid, beroende på var i landet man befinner sig.
Bostadsorten verkar vara helt avgörande för om du som jägare ska kunna utöva din hobby och delta i viltvården. Bostadsorten är också helt avgörande för om du som nyutbildad jägare ska kunna utöva din hobby och delta i viltvården.
Oftast läser man in jägarexamen under vintern, gör skjutprov under våren och förhoppningsvis blir godkänd någon gång i maj-juni. Då skickar man in ansökan och gör upp affären om att skaffa sig ett eget vapen.
Nyutbildade jägare som bor i län som Stockholms län, Västra Götalands län och Norrbottens län får då tyvärr vänta långt över tolv veckor, medan tiden i andra län kommer ned till tre fyra veckor, vilket kan anses som en rimlig tid.
Ministern hänvisar i sitt svar till att många av de licensansökningar som kommer in till polismyndigheterna är ofullständigt ifyllda och att det fördröjer hanteringen av dem. Så kan det naturligtvis vara. Men är det då så att man i vissa delar av landet är betydligt sämre på att fylla i ansökningarna?
Är man sämre på att fylla i ansökningarna i Västra Götaland och Norrbotten än man är i Sörmland och Västerbotten, till exempel? Jag tycker inte att man kan ha ett system som fungerar så. Det visar sig också i antalet JO-anmälningar som har kommit in.
Man har fått vänta orimligt länge på sin licens, och i Stockholm finns det också ett antal fall där licensansökningarna helt och hållet har försvunnit, så att man har fått lämna in en ny licensansökan. Det är ovärdigt ett rättssamhälle att man ska ha det på det viset. Man kan också ställa sig frågan: Varför behöver man egentligen ha ett så överbyråkratiserat system?
Naturligtvis ska det vara riktiga ansökningar. Speciellt viktigt är det vid första ansökningstillfället. Det är i princip samma ansökningsprocess om man ska byta ett vapen, vilket tar tid från annan ansökningsverksamhet.
Polisen borde kanske lägga lite mer tid på den första ansökningen och kan kanske korta prövningarna när man byter ett vapen i sin garderob. Detta är väl något som den nya polismyndigheten kan titta på.
Det är inte rimligt med så stora skillnader beroende på att man har sin bostadsort i ett visst län och att det helt plötsligt är flera månader längre ansökningstid om man har sin bostadsort i grannlänet. Det måste man komma till rätta med.
Jag tror att man tydligt måste peka på att detta är orimligt.
Isak From (S):
Justitieministern hänvisar här till något som kanske är nya fakta. Det verkar stå rätt illa till i vissa delar av landet, hur det är med polismyndigheten och hur man jobbar med de här frågorna.
Om man inte har sett att man behöver rekrytera ny personal och kompetensförstärka personalen är det ett kraftigt underbetyg åt de polismyndigheterna, och det blir också i förlängningen ett underbetyg åt ministern.
Man har känt till detta under lång tid och har inte kunnat åtgärda bekymren, medan man i andra delar av landet tydligen har prioriterat på ett bättre sätt. Man kanske just där inte har behövt rekrytera personal, men det är i alla fall ett antal län som ligger hyfsat bra till.
Jag är helt enig med ministern om att vi ska ha en rättssäker handläggning kring dessa frågor. Det är klart att om man kan komma bort från onödiga misstag genom att man får ett it-system som fungerar är det en bit på vägen. Men det tycks vara väldigt mycket bekymmer med dessa it-system.
Jag har fått höra att när man startade processen här i Stockholms län stängde man helt och hållet ned processen under en månads tid medan man skulle sätta i gång det nya systemet. När man sedan körde i gång det funkade det inte riktigt som det skulle. Det är klart att de som är drabbade blir frustrerade. Det är flera tusen som väntar i det här länet.
Jag tror att alliansregeringen inte har tagit denna utveckling på tillräckligt stort allvar. Svensk polis ligger efter när det gäller att komma åt de illegala vapnen i samhället. I detta fall är det lätt att se att det är vanliga jägare som straffas för att vår ansvariga minister inte har agerat för att uppnå en likhet inför lagen. Hur lång tid ska det ta?
Den här frågan har varit känd under en längre tid. Ministern säger i sitt svar att vi efter 2015 kanske kommer att nå en förbättring. Det är rätt viktiga signaler som Sveriges justitieminister sänder ut till Sveriges jägare.
För en annan framtida regering kommer detta att innebära att man måste prioritera och ta krafttag för att åtgärda dessa skillnader i fråga om likhet inför lagen, framför allt när det gäller tidsaspekterna.
Isak From (S):
En bättre tingens ordning är välkommen. Den svenska jägarkåren och Svenska Jägareförbundet har jobbat mycket aktivt framför allt med utbildningsinsatserna. När jägarexamen infördes var den ifrågasatt.
Nu är det ingen som ifrågasätter att man ska ha en gedigen utbildning, att man ska träningsskjuta och bli godkänd och att man ska ha vapenskåp och hög säkerhet.
Det blir lite tråkigt för en nyutbildad jägare som har blivit godkänd och kan ansöka om licens när det tar ett halvår att få licens bara för att man bor i ett visst län. Det innebär kanske att hela jaktsäsongen under det första året, då man kanske är mest spänd på att få vara med, blir helt spolierad.
Det blir i alla fall mer besvärligt att låna vapen och så vidare. Jag tror att det är nödvändigt och bra att vi en gång för alla blir överens om att det inte är i den svenska jägarkåren som banditerna finns.
De illegala vapen som florerar på marknaden är till nästan 100 procent insmugglade från andra länder. En mycket liten del av dem är stulna ur svenska jaktgarderober och ur svenska mobiliseringsförråd.
Det är tydligt att insatserna för att stoppa de illegala vapnen måste ske på annat sätt än genom att man gör det besvärligt för de svenska jägarna att ägna sig åt sin hobby och att utföra viktig viltvård.