KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anna-Karin Hatt (C):
Det är nästan så att jag undrar var Monica Green har befunnit sig de senaste tre åren. Har hon missat att regeringen har antagit den digitala agendan? Har hon missat att vi har en bredbandsstrategi med väldigt ambitiösa mål? Har hon missat att regeringen för mindre än ett år sedan antog en e-förvaltningsstrategi för att se till att staten, myndigheterna och det offentliga drar full nytta av digitaliseringens möjligheter?
Har hon missat att det i den här kammaren har slagits fast ett mål om att Sverige ska vara bäst i världen på att dra nytta av digitaliseringens möjligheter? Självklart är det så att it-utvecklingen öppnar enorma möjligheter för hela landet.
Om vi bygger ut infrastrukturen öppnar det möjligheter till att slippa resor till möten, till att olika delar av landet kan växa och utvecklas, till att företag och individer kan utvecklas alldeles oavsett var i landet de finns. Vad gör man när man ligger i topp? Jo, man kavlar upp ärmarna och jobbar ännu hårdare, precis som regeringen gör.
Faktum är att när jag utsågs till it-minister hösten 2010 var en av de första saker som jag upptäckte när jag gick igenom historien att inte en enda gång under Socialdemokraternas regeringstid hade ni tagit chansen att forma en bred och horisontell it-strategi.
Med den digitala agendan som alliansregeringen gemensamt har tagit fram har Sverige för första gången fått en bred och sammanhållen it-strategi som sträcker sig över alltifrån småföretagande till it i skolan, hur vi kan använda it för att främja demokrati och frihet på nätet och som sätter upp väldigt ambitiösa mål. Den agendan behövs. Det är precis så som Sverige ska arbeta.
Jag har inte någon av de gånger som jag har gått igenom och sökt med pannlampa i Socialdemokraternas budgetmotioner hittat en enda stavelse som beskriver vad Socialdemokraterna vill göra utöver vad regeringen gör.
Det är mycket prat här i kammaren om att det som regeringen gör inte räcker till, men i praktiken står ni socialdemokrater tomhänta och lämnar inga egna förslag på hur ni tycker att Sverige ska fortsätta att vara ett it-land i frontklass.
Anna-Karin Hatt (C):
Om Monica Green till och med var på plats när den digitala agendan presenterades vore det lite klädsamt om hon i den här debatten, som handlar just om hur vi ska styra den här utvecklingen, kunde erkänna att den strategin finns. Den är den första sammanhållna strategi som Sverige någonsin har haft på det samlade it-området.
I stället väljer Monica Green att hävda att Socialdemokraterna satsar mer på landsbygdsprogrammet än vad regeringen gör men glömmer att berätta att det som Socialdemokraterna vill satsa på landsbygdsprogrammet ska finansieras genom att avskaffa direktstöden till lantbrukarna. Ni tar med ena handen från landsbygden och ska ge tillbaka en liten skärv med den andra. Om det är socialdemokratisk fördelningspolitik har jag stora frågetecken kring den.
Jag är glad att kunna konstatera att bredbandsutvecklingen i Sverige nu går snabbt framåt, att den går så snabbt framåt att de som ska rulla ut fiber har svårt att hålla jämna steg med utvecklingen. Vi kan också se att det finns fiberföreningar som är förberedda. De står med spaden i handen och är beredda att sätta den i backen när de får ihop sin finansiering.
Det är därför som regeringen prioriterar att satsa 2,2 miljarder kronor på att just de eldsjälar som vill dra fiber hem till den egna gården, hem till den egna byn på landsbygden faktiskt ska få ett stöd för att göra detta. Det är precis så vi ska prioritera statens resurser.
Vi ska se till att operatörerna har bra förutsättningar att snabbt bygga ut snabbt bredband över hela landet och att där det inte räcker till vara med och medfinansiera så att fiber-till-byn-projekten kan förverkligas i de resterande delarna. Härmed var överläggningen avslutad.
Anna-Karin Hatt (C):
Det stämmer att man kan göra mycket lokalt och regionalt, antingen för att underlätta mobilnätsutbyggnaden eller för att göra den svårare. Förra året gav jag Post- och telestyrelsen i uppdrag att anordna ett antal regionala dialogmöten och föra samman lokala, regionala, offentliga och privata beslutsfattare med operatörerna så att de kunde sätta sig ned runt bordet och gemensamt ställa sig frågan: Vad kan vi göra, var och en och tillsammans, för att påskynda mobilnätsutbyggnaden?
Det var en uppskattad form, och många har givit uttryck för att man vill fortsätta den regionala dialogen.
Just den typen av frågor kommer man att kunna lyfta upp vid dessa regionala dialogmöten, och jag är glad och stolt över att jag har kunnat medverka till att de får fortsätta. De tre operatörer som nu har aviserat att de ska göra miljardinvesteringar i utbyggnaden av mobilnäten har förbundit sig till och sagt att de tänker täcka 90 procent av Sveriges yta, var för sig, med sina mobilnät. Då kan man fråga sig om det är bra eller dåligt.
Jag skulle säga att det är en ganska hög siffra, med tanke på att bara 3 procent av Sveriges yta är bebyggd i dagsläget. Sverige är ett vidsträckt land och med tanke på det är det väldigt bra att operatörerna nu tänker täcka 90 procent av landets samlade geografiska yta. Vi ska fortsätta driva på för att förbättra tillgången till elektroniska kommunikationer i hela landet.
Och jag kan se att den politik som regeringen har fört genom en rad år verkligen gör skillnad. Jag skulle vilja ta ett konkret exempel när det gäller snabbt mobilt bredband från Isak Froms eget hemlän Västerbotten.
I dag har mer än fyra av fem invånare i Västerbotten tillgång till den allra senaste mobila tekniken, 4G, där de bor. Det är lite bättre än täckningen när det gäller 3G som är den teknik som de flesta använder i dag, som de flestas mobiltelefoner använder i dag.
Om vi i stället för befolkningstäckning tittar på geografisk yttäckning ser det annorlunda ut. 3G-nätet täcker i dag bara 3 procent av Västerbottens geografiska yta, men med 4G täcker vi, trots att 4G bara är ett par år gammalt, redan nu fem gånger så stor geografisk yta i Västerbotten.
Det här är en väldigt stor skillnad som förklaras av en enda sak, nämligen att alliansregeringen för fem år sedan öronmärkte 800-megahertzbandet för att bygga ut mobilt bredband och mobiltelefoni. Det gör att vi nu snabbt får se bättre mobiltäckning i glesbygden.
Det innebär också att många skulle kunna uppleva att deras mobiltäckning blir bättre när de bestämmer sig för att gå över till en modernare mobiltelefon som också kan använda den nya moderna 4G-tekniken. Mitt bästa råd till någon som bor på landsbygden, inte minst i Västerbotten just nu, är att pröva en 4G-telefon - gå till sin operatör och be att få pröva - och se om det kommer att förbättra mobiltäckningen.
Rimligen borde det göra det eftersom det nu är där som den riktigt snabba utbyggnaden av mobilnäten sker.
Anna-Karin Hatt (C):
Jag tackar för en angelägen interpellationsdebatt med Isak From. Jag tackar också för att Isak kvitterar att han, precis som jag, ser att de investeringar som nu görs, den politik som regeringen för, också kommer att leda till att vi får bättre mobilnät i hela landet och att det kommer att leda till att fler konsumenter kommer att kunna uppleva det när telefonerna också går över till den modernaste tekniken.
Mobiltäckningen förbättras kontinuerligt i landet. För fem år sedan fattade vi beslut om 800-bandet. Nu kan det tas i drift. Det tar fem år för oss att lägga om hela frekvensplaneringen, att ställa om från att vi tidigare använde det för tv-sändningar och att nu ställa om till mobiltelefoni. Men under tiden har vi gjort en rad andra saker som har gjort att mobiltäckningen har förbättrats för vart och ett av dessa år.
Men nu går det ännu snabbare eftersom 800-bandet kan tas i bruk. Den utvecklingen kommer att gå ännu bättre när 700-bandet sedan kan tas i bruk. 700-bandet lämpar sig ännu bättre för att bygga ut snabbt mobilt bredband och bra mobil yttäckning än vad 800-bandet gör. Jag är glad över fyra saker i dag.
Jag är glad över den historiska branschöverenskommelse som operatörerna träffade i onsdags så att vi som konsumenter äntligen kan få mer rättvisande täckningskartor. Jag är glad över att tre av operatörerna i Sverige har meddelat att de under de närmaste åren kommer att göra miljardinvesteringar för att bygga ut mobilnäten. Jag är också glad över att regeringen har kunnat fatta beslut om att ge länsstyrelserna i uppdrag att fortsätta de regionala dialogmötena.
Slutligen är jag otroligt glad och stolt över att Sverige som ett av de första länderna i världen nu har öronmärkt även 700-bandet för mobiltelefoni. Även det beslutet kommer att leda till att Sverige kommer att kunna fortsätta vara ett it- och telekomland i världsklass.
Anna-Karin Hatt (C):
Jag måste börja med att notera att Börje Vestlund tyvärr är dåligt informerad. Sverige har vid en lång rad tillfällen under väldigt lång tid spelat in till kommissionen att vi tycker att det är angeläget att den återkommer med ett förslag om att vi så snabbt som möjligt antar ett nytt klimat- och energiramverk för 2030 i EU.
Vi har också framfört att det ramverket måste vara väldigt ambitiöst och ligga i linje med de 2050-mål som vi har enats om gemensamt i EU.
Om man i stället kastar ut det förslaget och säger att vi framöver ska ha väldigt höga, bindande och bördefördelade mål på många olika områden, som utsläpp, förnybar energi och energieffektivisering, då är det klart att det leder till att vi via Bryssel styr mer av de energipolitiska val som medlemsstaterna ska göra, däribland också Sverige.
Nu är det inte det som kommissionen har föreslagit, och jag tycker att det är en ganska välavvägd balans i det som de lagt på bordet. De har ställt sig frågan: Vad behöver vi göra för att ligga i linje med 2050-målet?
Men de har också ställt sig nästa fråga, som Börje Vestlund helt hoppar över: Vilket slags kompromiss kan vi lägga på bordet som har förutsättningar att kunna förena de riktigt progressiva, som Sverige och Tyskland, med de länder som egentligen skulle vilja skjuta den här frågan långt bortom klimatförhandlingarna i Paris och inte fatta några beslut över huvud taget, som Polen och de andra Visegrádländerna?
Det kommissionen har försökt hitta är en gyllene kompromiss som faktiskt har förutsättningar att kunna ena 28 medlemsstater som har väldigt olika syn och olika ambitionsnivå när det gäller inte minst klimatet och utbyggnaden av den förnybara energin. Jag tror att det är en klok strategi att tänka precis så.
Regeringen har inte bara höga mål utan också en hög leveranstakt för de mål som vi har satt upp. Det mål som vi lever och agerar utifrån i Sverige i dag är att minska koldioxidutsläppen med 40 procent till 2020 för Sveriges del.
Det målet kan man sätta i relation till de socialdemokratiska klimatambitioner som ni hade i er klimatproposition 2006, där ni inte ens nådde fram till något konkret mål siffersatt med något konkret årtal utan bara en ambition om att vi borde minska koldioxidutsläppen med 25 procent till 2020.
Den socialdemokratiska retoriken är hög, men praktiken har historiskt varit en helt annan. Nu tar också den svenska alliansregeringen igen ledartröjan i EU i diskussionerna om ett nytt klimat- och energiramverk. Vi har mycket att bidra med i de diskussionerna. Vi kan visa på att vi har smarta styrmedel.
Vi har kunnat ställa om till mer förnybart och minskade koldioxidutsläpp och kombinera det med ökad ekonomisk tillväxt och - vilket är väldigt viktigt för Central- och Östeuropa i dagens läge - lägre elpriser. Vi kan visa att förnybar energi den svenska vägen med elcertifikaten faktiskt leder till lägre elpriser och lägre kostnader för energikonsumenterna.
Den pusselbiten kommer att vara otroligt viktig för att vi ska kunna nå en ambitiös klimat- och energiöverenskommelse i EU i höst.
Anna-Karin Hatt (C):
Vi ska bygga ut den förnybara energin. Sverige har stora möjligheter att fortsätta bygga ut det förnybara. Europa har också goda möjligheter att fortsätta bygga ut det förnybara. Det är därför som Sverige stöder ett mål om att EU till 2030 ska bygga ut så att vi har minst 27 procent förnybar energi i EU. Vi ser en väldigt positiv utveckling när det gäller kostnaderna för förnybar energi som går ned.
Då har regeringen sagt att om den kostnadsutvecklingen fortsätter kan vi tänka oss att justera upp målet framöver för att kunna ta vara på den lärokurvan.
Sverige är en väldigt tydlig röst för att gå framåt och också för att adressera både Europas och världens utmaningar när det gäller att enas om klimatförändringarna, minska utsläppen och minska Europas beroende av rysk gas och olja och ställa om till en energiförsörjning som är mer hållbar och mer effektiv och som bidrar till att vi får en allt bättre försörjningstrygghet.
Vi är också en klok och pragmatisk röst som ser att vi måste komma framåt tillsammans. EU:s medlemsstater måste till slut stå enade och kunna nå ett förhandlingsresultat där 28 medlemsstater sätter sig vid bordet. Det räcker med att ett enda land, som Polen som tidigare har blockerat överenskommelser, för att ingenting ska hända. Det måste man se.
Därför är det otroligt viktigt att inse att i slutändan är det inte den som står ensam i öknen och ropar högst och har högsta ambitioner som kommer att göra mest för att rädda klimatet och bygga ut den förnybara energin. Det är de som har tydliga ambitioner, en målmedveten politik och en stark förmåga att forma gyllene kompromisser som gör det möjligt för hela EU att enas om en ambitiös klimat- och energipolitik.
Anna-Karin Hatt (C):
Ingemar Nilsson har frågat mig när jag och regeringen avser att för riksdagen presentera ett förslag till nytt energieffektiviseringsprogram för svensk industri. Energieffektivisering är ett nyckelområde för att minska utsläppen av växthusgaser. Det kan även bidra till ökad försörjningstrygghet och har förutsättningar att sänka energikostnaderna och på så sätt öka konkurrenskraften för svenskt näringsliv.
Det stämmer att EU-kommissionen fann att nuvarande PFE-program stred mot statsstödsreglerna, då dessa inte tillåter att företag medges total elskattebefrielse, utan att minimiskattenivån på el, ca 0,5 öre per kilowattimme, i EU:s energiskattedirektiv måste respekteras från och med den 1 januari 2013.
De åtgärder som företagen vidtagit inom ramen för PFE, till exempel energikartläggning, hade dock inte kommissionen några synpunkter på. Regeringen överlämnade för några veckor sedan propositionen Genomförande av energieffektiviseringsdirektivet till riksdagen. I propositionen föreslår regeringen ett antal viktiga åtgärder som kommer att leda till ökad energieffektivisering i svenska företag i alla branscher.
Särskilt viktigt är förslaget till ny lag om att alla stora företag ska göra en energikartläggning och förslaget om att främja insatser för energikartläggning i små och medelstora företag. Energikartläggningarna kommer att ge företagen kunskap om vilka åtgärder som de kan och bör vidta för att effektivisera sin energianvändning och minska sina energikostnader.
Nu i vår har jag och regeringen också överlämnat ett förslag till riksdagen om att ta till vara industrins spillvärme i fjärrvärmenäten, vilket leder till att energin används mer effektivt samtidigt som det kan bli en intäktskälla för företagen. För mindre än två veckor sedan beslutade regeringen dessutom om hur EU:s regionalfondsmedel ska användas i Sverige under de kommande sju åren.
Sammanlagt 17 procent av de samlade medlen riktas till åtgärder inom energiområdet, vilket är en femdubbling jämfört med tidigare programperiod. Totalt satsas 2,7 miljarder kronor, varav hälften är EU-medel och hälften är statlig medfinansiering. Av detta satsas totalt 650 miljoner kronor på ett nationellt program för energieffektivisering riktat till näringslivet, särskilt små och medelstora företag.
Vidare satsas drygt 1,4 miljarder kronor på energieffektivisering inom åtta regionala program. Slutligen kommer en fjärdedel av pengarna att gå till en grön investeringsfond som kommer att investera i tidiga skeden i duktiga svenska miljöteknikföretag.
Som framgår av svaret har regeringen gjort mycket för att främja energieffektivisering inom energiintensiv industri, och frågan om hur detta ytterligare kan främjas i framtiden bereds inom Regeringskansliet.
Anna-Karin Hatt (C):
Den elintensiva industri som Ingemar Nilsson tar upp i sin interpellation är viktig, men den är långt ifrån den enda som behöver agera. Faktum är att med sina stora processer och sitt stora elberoende har den elintensiva industrin jämfört med många andra faktiskt kommit ganska långt i sitt effektiviseringsarbete. Den har god kännedom om sin förbrukning och möjlighet att påverka den.
Det är klart att det spelar roll när vi nu inför krav på en obligatorisk energikartläggning, som dessutom ska ske återkommande och revideras. Om det finns en energitjuv eller eltjuv - vilken energiform du än använder dig av - som du som företagare ännu inte fått upp ögonen för så hjälper obligatoriet till. Dessutom syftar de åtgärder som vi nu får på plats till att bredda perspektivet.
Det ska inte bara gälla den elintensiva industrin, utan det finns verksamheter i alla sektorer som har potential att energieffektivisera. Därför är angreppssättet i energieffektiviseringspropositionen väldigt viktigt. Vi ska inte bara begränsa oss till den elintensiva industrin utan lägga obligatoriet alldeles oavsett vilken typ av industri det råkar handla om. På samma sätt är det med de andra insatserna.
Energikartläggningscheckarna och stödet till nätverken kan nu användas av olika typer av företag för att energieffektivisera verksamheten. Det finns många insatser att göra för en effektivare energianvändning. Ofta är det kunskapen som saknas. Programmet för energieffektivisering i industrin var en framgång, och det finns nog få som inte instämmer i det. Regeringen har lyft fram dess resultat, liksom oppositionen, miljörörelsen och industrin själv.
Jag är som energiminister mån om att vi ska försöka hitta en modell som kan ersätta dagens PFE och som kan fungera bättre framöver. När vi är färdiga med den beredningen kommer jag att återkomma till Ingemar Nilsson och riksdagen.
Anna-Karin Hatt (C):
Annika Lillemets har frågat försvarsministern vad hon avser att göra för att en heltäckande konsekvens- och riskanalys för data- och telekommunikation, som täcker krisberedskap och säkerhet, genomförs i den utredning om den statliga kommunikationsinfrastrukturen som regeringen föreslår i sin budgetproposition. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Den grundläggande principen för att säkra en god krisberedskap i samhället är ansvarsprincipen. Principen innebär att den som har ansvar för en verksamhet under normala förhållanden också har det under allvarliga händelser, som kriser eller krig. I ansvarsprincipen ingår ett tydligt ansvar för att samverka och samordna sin verksamhet med andra aktörer så att allvarliga händelser kan förebyggas och hanteras.
Post- och telestyrelsen har som myndighet ett särskilt ansvar för att planera och vidta åtgärder för att på förhand skapa en förmåga att hantera kriser, för att förebygga sårbarheter och för att motstå hot och risker. Inom ramen för det ansvaret gör PTS varje år risk- och sårbarhetsanalyser för sektorn elektronisk kommunikation.
Staten är en betydelsefull ägare av bredbandsinfrastruktur och är därigenom en betydande aktör på marknaden för elektronisk kommunikation. Som Annika Lillemets tar upp i sin interpellation har regeringen för avsikt att tillsätta en utredning för att se över hur statens verksamheter på bredbandsområdet och innehav av bredbandsinfrastruktur kan samordnas till stöd för regeringens bredbandsstrategi.
Samtidigt har staten, som ägare till denna infrastruktur och genom ansvarsprincipen, ett ansvar för att samverka och samordna verksamheten med andra aktörer under allvarliga händelser, kriser eller krig. Syftet med risk- och sårbarhetsanalyser är att ha en beredskap som gör att sådant som kan uppstå under allvarliga händelser, som kriser eller krig, effektivt kan förebyggas eller hanteras.
Enligt krisberedskapsförordningen är alla myndigheter skyldiga att varje år analysera om det finns sådana sårbarheter eller hot och risker inom myndighetens ansvarsområde som synnerligen allvarligt skulle kunna försämra förmågan att bedriva verksamhet inom området. Inom offentlig sektor görs det således löpande risk- och sårbarhetsanalyser. Alla myndigheter ska hantera resultatet av dessa inom sina respektive ansvarsområden så att man uppnår god säkerhet och robusthet.
Samhällets it-infrastruktur ska vara robust. Därför ingår frågor om säkerhet och sårbarhet i it-infrastrukturen tydligt i alla aktörers ordinarie verksamhet. Mot bakgrund av det bedömer regeringen inte att det finns något behov av att göra en särskild risk- och sårbarhetsanalys i den aviserade utredningen om samordning av den statliga infrastrukturen. Detta arbete bedrivs redan och ska fortsätta bedrivas med oförminskad kraft.
Anna-Karin Hatt (C):
När Annika Lillemets läste upp innehållet i några av paragraferna i krisberedskapsförordningen bidrog hon på ett förträffligt sätt till att beskriva varför det inte finns anledning att titta på de här frågorna i den utredning som regeringen har aviserat och som ska handla om någonting helt annat.
Alla berörda myndigheter har redan ett tydligt och uttalat ansvar för att arbeta med dessa frågor i sin ordinarie verksamhet. Det är ett ansvar som är tydligt utpekat och som ska bedrivas med oförminskad styrka. Just därför finns det ingen anledning att blanda in denna fråga i en utredning som ska handla om något helt annat.
Utredningen ska handla om hur vi kan samordna och bättre utnyttja den it-infrastruktur som staten genom myndigheter som Svenska kraftnät och andra äger och som skulle kunna bidra till att bygga ut bredbandstillgången ännu snabbare över hela landet. Detta är delvis äpplen och päron. Annika Lillemets berör många olika fenomen som finns i samhället i dag.
Bland annat berörde du att det finns många offentliga aktörer som försöker hitta nya sätt att minska sina it-kostnader, vilket är prioriterat. Vi vet att det finns stor potential att använda skattebetalarnas pengar. Men det som är viktigt att poängtera är att en myndighet som har ansvar för en samhällskritisk funktion har detta ansvar även i ett krisläge, precis som jag utvecklade i mitt första svar.
Det är ett ansvar som inte går att delegera bort. Det är ett ansvar som man inte kan överlåta till något annat och som inte heller överlåts till någon annan på något annat sätt än att driften av verksamheten läggs ut på ett privat företag. Själva ansvaret ligger alltid mycket tydligt kvar på myndigheten.
Därför är det viktigt att myndigheten noga ser över vilka tjänster som ska upphandlas och att det finns tillräckliga garantier från dem som man väljer att upphandla tjänsten från för att tjänsten är säker, tillgänglig och robust. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap är en myndighet som studerar saker när de inträffar.
Jag förutsätter att alla våra myndigheter tar till sig de slutsatser som MSB drar och de råd och rekommendationer som myndigheten löpande publicerar och presenterar. Annika Lillemets skriver i sin interpellation att det finns ett stort behov av statligt kontrollerbar kommunikationsinfrastruktur. I sammanhanget nämner hon företaget Tieto och de kunder som drabbades av haveriet där.
Som det inlägg som Annika gjorde alldeles nyss visade är det emellertid viktigt att skilja på olika saker. Det är en sak att tala om teleoperatörer och en annan sak att tala om tjänsteleverantörer. Tieto är ett företag som levererar tjänster. Den fråga som Lillemets ställer i sin interpellation handlar dock om it-infrastruktur. Båda frågorna är jätteviktiga, men det är två ganska olika saker.
Jag tror att det är bra om vi försöker hålla isär dem. Datorhaverier hos en tjänsteleverantör bör inte blandas samman med problem som kan uppstå på grund av avbrott eller störningar i den fysiska elektroniska kommunikationsinfrastrukturen.