Sven Bergström (C):
Detta blir en försmak på den budgetdebatt som vi i trafikutskottet ska ha den 13 december, även om tyngdpunkten nu ligger på Norrland och Norrlands infrastruktur. Jag välkomnar verkligen det engagemang och den glöd som en rad socialdemokratiska ledamöter nu visar i dessa frågor.
Tänk om det hade varit samma glöd och engagemang när vi hade en norrländsk infrastrukturminister från Gävle som försökte förvalta detta på ett bra sätt. Även då var det väldigt många interpellationsdebatter, dock kanske med något fler deltagare från vår sida, från oss som nu tillhör allianspartierna. Vi var otåliga och tyckte att alldeles för lite hände. Jag har varit med så länge att jag till och med minns när Björn Rosengren i början av 2000-talet presenterade sin infrastrukturproposition.
Då var det väldigt stora visioner och stora ord. Rosengren stod här i riksdagens talarstol och sade: Den enda begränsningen för de väldiga satsningar som vi i den socialdemokratiska regeringen nu ska göra är tillgången på grävskopor och entreprenadmaskiner. Det var den enda begränsning som då kunde ses. Hur det sedan gick vet vi. Det har varit väldigt yviga paket och mycket luft i paketen.
Också jag är en av dem som har stora förväntningar på den här regeringen, alltså precis som de socialdemokratiska ledamöterna. Dock har jag måhända utrustats med lite mer tålamod. Jag inser att mandatperioden är fyra år. Det är inför valet 2010 som vi i allianspartierna i allmänhet och regeringen i synnerhet ska ställas till svars för vad som åstadkommits under de fyra åren.
På någon punkt har regeringen faktiskt redan levererat, enligt de krav som bland annat socialdemokratiska ledamöter har ställt. Jag tänker på Hans Stenberg och efterlysningen av en rejäl höjning av anslaget till de enskilda vägarna. Det debatterade ju Hans Stenberg i en tidning i höstas. Nu har vi fått en ökning med mer än 100 miljoner kronor till den delen av infrastrukturen, och det är mycket värdefullt. Det är en ökning med 20 procent. Jag utgår från att Hans Stenberg på den punkten är mycket nöjd med regeringen.
På järnvägsområdet får vi hjälpas åt och ligga på ytterligare. Också jag är oerhört angelägen om att vi ska ha en väl fungerande infrastruktur och framför allt en väl fungerande järnvägstrafik med tanke på den miljö- och klimatdebatt som växer för varje dag som går. Vi måste helt enkelt ha dubbelspår längs Norrlandskusten, åtminstone upp till Sundsvall, och vi måste ha en ådalsbana som fungerar.
Men där får vi väl i all ödmjukhet erkänna att det åtminstone är ett gemensamt ansvar när vi nu har problemet Ådalsbanan på vårt bord. Hade den tidigare regeringen skött sina kort väl hade den naturligtvis tagit detta i något slags logisk ordning och sett till att man inte riskerade att på mitten få en flaskhals av det slag som vi nu kan få om vi inte klarar av att fullfölja Ådalsbanan.
Därför utgår jag från att regeringen, vi i trafikutskottet och alla andra som är berörda av frågan på alla sätt anstränger sig för att verkligen se till att Ådalsbanan rustas så att Botniabanan kan nyttjas till sin fulla kapacitet. Det skulle vara välkommet om också Åsa Torstensson kunde bekräfta den ambitionen som jag utgår från är gemensam för oss alla.
Utgiftstak och annat i budgeten sätter naturligtvis gränser som det är svårt att komma runt; budgettekniken har sin speciella ritual. Men där har vi i allianspartierna, även regeringen, talat om att vi utöver rejäla anslagshöjningar i budgeten också måste arbeta med mer okonventionella möjligheter typ offentlig-privat samverkan, typ lånefinansiering, typ regional medfinansiering och andra sätt att dryga ut när det gäller de satsningar som måste göras.
Regional medfinansiering är redan någonting som är etablerat här i Stockholmsregionen. Jag utgår från att det kommer att bli verklighet också på andra håll i landet, även om vi vant oss vid att staten ska ta det fulla ansvaret för infrastrukturen.