Beatrice Ask (M):
Tack för svaret, justitieministern! Min interpellation var ställd till inrikesministern med anledning av att han hade talat om ett möte som han skulle ha med företrädare för ansvariga myndigheter, arbetsgivare och fackförbund om de problem som poliser, brandmän och ambulanspersonal upplever i vissa områden.
Samtalet som han bjudit in till syftade enligt den artikel han hade skrivit till att få en bild av hur poliser, brandmän och ambulanspersonal upplever situationen med hot, våld och ett hårdare samhällsklimat samt reflektera över genomfört och fortsatt arbete.
Eftersom jag utgår ifrån att samtalen ska landa i någon typ av resultat var det naturligt att fråga när den utlovade strategin för det brottsförebyggande arbetet skulle komma, och den frågan har jag nu fått svar på: Målsättningen är att strategin ska bli klar under detta år.
Med tanke på de stora bekymmer som finns beklagar jag naturligtvis att det tar så lång tid, för det är ju så att en strategi av det slag som regeringen arbetar med möjligen kan bidra till ett mer intensivt arbete för att säkra människors tillgång till samhällsservice och den trygghet som människor i arbete behöver när de ska rädda liv. Herr talman!
Justitieministern antyder att det brottsförebyggande arbetet på nationell nivå har varit lågt prioriterat under många år, något som den socialdemokratiska och miljöpartistiska regeringen nu ska rätta till med en strategi. Det där är dessbättre mest politisk retorik och inte sanningen.
I den redovisning som Brå har lämnat och som är väldigt intressant finns också en beskrivning av nationella insatser från 1990-talet och framåt. Då är det så att i mitten av 2010-talet hade lokala råd vuxit fram i de flesta av landets kommuner, och fokus kom att läggas på frågor om vilket stöd som behövdes till de lokala brottsförebyggande aktörerna.
Arbetet utvidgades också, och det här är alltså under alliansregeringen, i och med att polisen fick i uppdrag att arbeta fram samarbetsöverenskommelser med kommunerna. Ett nytt arbete inleddes också för att svara mot behovet av bättre förebyggande insatser mot organiserad brottslighet.
Det gjordes forskningsgenomgångar som rörde grannsamverkan, kameraövervakning och brottsprevention, mentorskapsinverkan på återfall i brott och hur bättre utomhusbelysning ska kunna förebygga brott. Dessa publicerades. Utifrån metoden trygghetsvandringar som började i Göteborg togs det också fram en nationell manual för att man ska kunna använda detta.
Justitieministerns beskrivning var alltså lite felaktig, men det är bra att den här bakgrunden finns med, för det som behövs nu enligt den kartläggning som Brå gör är åtgärder för att höja lägstanivån när det gäller kunskapsbaserat brottsförebyggande arbete. Verksamhet finns på många håll, men det systematiska arbetet brister och det är väldigt ojämnt. Det behövs också mer utveckling och innovation, säger Brå. Både innehåll och kvalitet i arbetet måste utvecklas.
Man vill ha höjd prioritet och samordning. I dag finns det ingen lagstadgad skyldighet för kommunerna att ägna sig åt brottsförebyggande arbete, och på vissa håll är det tydligen väldigt svårt att få gehör hos beslutsfattare för det här viktiga arbetet.
Min fråga till justitieministern är mot den bakgrunden om regeringen kommer att tydliggöra kommunernas ansvar för att bedriva ett brottsförebyggande arbete och hur man kommer att säkerställa att det viktiga samarbetet mellan kommunen och polisen inte tappar fart nu när resurserna tryter och det finns många andra stora utmaningar.