Jan-Olof Larsson (S):
I det här betänkandet behandlar vi 43 motionsyrkanden som berör allt från EU:s globala fiskepolitik till regionala och lokala fiskefrågor i Sverige. Jag tänkte beröra några av dessa yrkanden. Den svenska fiskepolitiken har sin grund i EU:s gemensamma fiskepolitik, vilket får konsekvensen att det är minsta gemensamma nämnaren som styr politiken.
Det har fått till följd att sju av tio fiskebestånd inom EU är överfiskade. Det grundläggande problemet är att EU:s målsättningar för fiskepolitiken är att man sätter upp tre mål: ekonomiska, sociala och ekologiska. Man har inte på något sätt insett att det är ett grundläggande fel. Det är en omöjlighet att likställa de här målen.
Att vi måste sätta det ekologiska målet först kan tyckas självklart. Om det inte finns någon fisk att fiska kan vi ju inte heller ta ekonomiska och sociala hänsyn. Men dess värre finns inte den insikten hos flertalet medlemsländer. Fru talman! I några motioner avhandlas EU:s fiskepartnersavtal med tredjeland.
Här har hela miljö- och jordbruksutskottet levererat ett enigt förslag, där det bland annat ställs krav på att de länder EU ska teckna avtal med ska vara nationer som styrs demokratiskt. Det är ett ganska ringa krav, kan det tyckas. Det ska också finnas socioekonomiska utvärderingar både före och efter tecknande av avtal.
De utvärderingarna ska också självklart vara tillgängliga för oss beslutsfattare. De här kraven har vår regering genom landsbygdsministern drivit i ministerrådet, som han själv säger.
Detta till trots återkommer landsbygdsministern och regeringen gång efter annan med en dåres envishet med att de vill ha mandat för att inleda förhandlingar med diktaturstater och militärregimer. Hur hänger detta ihop? Nu senast var det Madagaskar som var på tapeten. Fru talman! Som riksdagsledamot börjar jag undra vilket värde de beslut som vi fattar här i riksdagen egentligen har.
Bryr sig den borgerliga regeringen verkligen om vad riksdagen anser? Jag befarar att landsbygdsministern och förmodligen hela regeringen har samma filosofi som utrikesministern: Om inte vi tecknar avtal med diktaturländer så är det andra som gör det, och sedan får det vara som det vill med de mänskliga rättigheterna. EU:s fiskepolitik är till stor del ett misslyckande vad det gäller att ta vara på våra resurser.
En viktig ingrediens i misslyckandet är avsaknaden av fleråriga planer för varje fiske. I och med bristen på förvaltningsplaner för framför allt de kommersiella arterna blir det nästan med automatik överfiske och politisk feghet att fatta nödvändiga beslut. I den kommande fiskepolitik som håller på att förhandlas fram krävs vissa beståndsdelar för att förvaltningen ska lyckas.
Regeringen lyfter fram nödvändigheten av en regionaliserad förvaltning, och det håller vi med om. Men en regionaliserad förvaltning utan fleråriga förvaltningsplaner för respektive art leder inte till någon förbättring, utan då fortsätter den politiska fegheten att råda. Ett tydligt exempel är att politikerna inte har lyckats åstadkomma en förvaltningsplan för laxen i Östersjön på flera år.
Det har nu fått katastrofala konsekvenser för både laxen och fisket. Det måste finnas någon spärr som säger att kommersiellt fiske efter en art inte ska förekomma om det inte finns en långsiktig förvaltningsplan för arten. Det skulle sätta nödvändig press på politikerna. Fru talman!
Fisket runt våra kuster och i våra sjöar är inte bara en fråga för yrkesfisket och fisketurismföretagen, utan det är också en fråga om rekreation för tusentals personer. Det är även en fråga om mångårig kultur och rättigheter för dem som har valt att bo kvar eller bosätta sig på landsbygden och i kustområdena. Förutsättningar för fisket skiljer sig betydligt mellan väst- och östkusten.
Här på östsidan präglas fiskemöjligheterna av att vattnet ofta är enskilt ägt, medan fisket på västkusten i stort sett är fritt för var och en, oavsett varifrån man kommer och vilka kunskaper man har om fiske.
Konsekvensen - eller rättare sagt inkonsekvensen - av detta blir att det på östsidan är fiske med handredskap som gäller om man inte är vattenägare och att på västkusten kan alla komma med sina burar och nät, förutom handredskapsfisket. Fisketrycket blir naturligtvis därefter.
Det är ett fisketryck som i förslaget till ny fiskelag tar sig uttryck i att det föreslås en minskning av antalet burar för hummerfiske från 14 till 6. För de kustboende innebär det en stor inskränkning av de fiskemöjligheter som de har haft sedan urminnes tider.
Vår uppfattning är att om det ska till en begränsning för att förvalta och skydda bestånden bör det ske genom att fiskerätt med passiva redskap ska vara förbehållen endast den åretruntboende kustbefolkningen. Alla ska naturligtvis, precis som i dag, vara välkomna att fiska med handredskap, men de passiva redskapen ska vara förbehållna kustbefolkningen. Fru talman!
Jag ställer mig bakom alla våra reservationer men yrkar bifall bara till reservation 4.