Alice Åström (V):
Jag tackar ministern för det svaret. En viktig fråga är . Nu blandar jag teckenspråk med tal i alla fall. Jag övergår till att bara tala nu, för nu kommer jag in på ord som jag själv känner att jag måste stå och bokstavera och då tar det alldeles för lång tid.
En av de viktiga sakerna är vilken ställning det svenska teckenspråket har. Det finns ett bra förslag i utredningen där man föreslår att det svenska teckenspråket tillerkänns en folkrättslig ställning motsvarande den ställning som har givits nationella minoritetsspråk.
Det förslaget, som utredningen lägger fram, skulle ha en oerhört stor betydelse för de döva och hörselskadade, för deras rätt till språket och för ett erkännande av språket. Jag delar ministerns uppfattning att vi har kommit långt i Sverige jämfört med många andra länder. Men det är inte tillräckligt.
Det visar bara att trots att vi har kommit långt finns det fortfarande stora brister i dag för den gruppen människor. Och det är ingen liten grupp människor; det är ungefär 10 000 döva barn och ungefär 10 000 vuxendöva och hörselskadade som är beroende av teckenspråket. Därför är det viktigt att det här bereds.
Jag hoppas att ministern tar till sig de frågeställningar som finns. En sak som ministern själv lyfte upp är att SVT i dag har inskrivet i sina avtal att man ska ha dagliga nyhetssändningar på teckenspråk och att man även ska göra andra program på teckenspråk. Det här är också ett tydligt exempel på att det är positivt för döva att få tillgång till detta. Men för döva handlar det ofta om att det blir ett särintresse.
De får en liten sändningstid. De har inte den automatiska tillgången och rätten till information som alla andra har. Om det är något område där vi ser att det saknas program så är det framför allt barnprogram för döva barn. Det handlar om möjligheten att följa med i samtalet både med hörande kamrater och med döva sinsemellan. Teckenspråket har man gemensamt, som något att knytas ihop kring. Där behövs det göras mycket.
Dessutom saknas det ett bibliotek för teckenspråkiga. Det skulle kunna vara ett bibliotek som motsvarar tal- och punktskriftsbiblioteket för en annan stor grupp. Kostnaden för att skapa den informationsbanken och för att kunna nå ut till döva och hörselskadade skulle inte vara större än 2-3 miljoner. Det här är små saker och inga stora pengar. Men det är oerhört betydelsefullt för den här gruppen av människor.
Det finns ett annat problem som jag hoppas att ministern tar med sig. Jag vet att ministern har samordningsansvaret och att detta går in på en annan ministers område. Det gäller de asylsökande döva barn som har kommit till Sverige. Många gånger har de kommit ensamma till Sverige. De har blivit utplacerade på flyktingförläggningar utan någon som helst möjlighet att kommunicera. De kan inte kommunicera med någon döv här i Sverige därför att man har helt skilda teckenspråk.
De har inte fått någon möjlighet till kommunikation, och de blir isolerade. Här måste man titta på en lösning för hur man ska kunna samla dessa barn och hur man ska kunna möjliggöra en kommunikation med omvärlden för dem. Det här är barn som är utsatta redan tidigare, men på grund av sitt handikapp har de en mycket värre situation än många andra.
Tyvärr vet jag att vi också har skickat tillbaka döva barn till hemländerna utan en egentlig möjlighet till en ordentlig rättslig prövning eftersom de inte har haft språket. Det är ett område där vi behöver göra mer.