KBLab/rixvox huggingface dataset:
Alice Åström (V):
Jag skulle kunna ställa många frågor och väldigt många av teknisk karaktär, men jag ska försöka uppehålla mig vid just frågan om icke-militära hot, som också fanns med i uppräkningen.
Just genom att konstatera att det inte är icke-militära utan andra hot är man genast inne på gränsdragningen mellan polisiära hot, militära hot och vad som är säkerhetspolitiska intressen. Det är denna stora brist vi pekar på i förslaget.
Som jag sade i mitt anförande är det glädjande att man har kunnat lyssna och ta till sig en del av kritiken och har gjort förändringar. Men det är ganska intressant om man nu från den borgerliga sidan anser att det här hade man egentligen inte behövt göra därför att Lagrådet har sagt något annat och har sett att de här bristerna finns.
Då vill jag ställa en mycket konkret och tydlig fråga: Hur kan det komma sig att majoriteten i utskottet i det här betänkandet inte har gjort ett tillkännagivande till regeringen om de ändringsförslag som utskottet föreslår i betänkandet?
I praktiken, fru talman, innebär det att man anser att regeringen ska ta till sig det som utskottets majoritet har sagt. Men det finns inga klara lagförslag som är tydliga tillkännagivanden från utskottets majoritet. I grund och botten handlar det om: Lita på oss att lagstiftningen kommer att förändras på det här sättet.
För mig och Vänsterpartiet är det absolut otillräckligt att ta sitt ansvar som lagstiftare genom att säga "lita på mig", för det är här i riksdagen vi ska fatta de besluten.
Alice Åström (V):
Det må så vara att majoriteten i utskottet litar på sina kolleger på andra sidan vattnet, men jag tycker ändå att det är svagt att man inte kan garantera hela riksdagen att det här är de beslut som man fattar. Det är beklagligt.
Som jag sade i inledningen ser vi behovet av en försvarsunderrättelsetjänst. Vi är för att vi också ska kunna ha ett eget försvar och inte vara beroende av andra.
Men nu lutar man sig på utredningen som kom 1999 och på utredningen som kom efter 11 september. Det rimliga hade egentligen varit att tillsätta en parlamentarisk utredning och att ta med de nya förutsättningarna. I 11 september-utredningen pekar man på att göra en förändring till yttre väpnat hot, men där fanns inte heller någon fullständig analys.
Det hade varit rimligt att ha ett gediget utredningsarbete och remissarbete och framför allt att utredningen hade gjort en grundlig analys, som lagstiftningen faktiskt kräver.
Integritetsskyddskommittén riktade oerhört skarp kritik i sitt delbetänkande över hur lagstiftningsarbetet har gått till, och det stod även Karin Enströms partikamrater i kommittén bakom.
Betyder det ingenting i dagsläget när man sitter med ett av de stora lagstiftningsärendena som gäller skyddet för den personliga integriteten och andra viktiga värden?
Alice Åström (V):
Jag måste säga att det gjorde mig lite förvånad. Det finns en klar och tydlig majoritet som står bakom förslaget. Det hade varit mer intressant att få höra bland annat svaret på den fråga jag tänker ställa. Jag vet att ni i Centerpartiet har drivit många av de här integritetsfrågorna och att det finns många av er som har ett starkt patos när det gäller den personliga integriteten.
Handen på hjärtat: Var det här verkligen ett genomtänkt, väl utrett och väl balanserat förslag som kom från regeringen? Och hur kommer det sig i så fall att det under förhandlingens gång tillkommit fem olika punkter där man ytterligare förstärker det? Herr talman! Hur kan det komma sig att Centerpartiet säger att det är väldigt viktigt med en kontrollstation?
Ja, jag är glad över att man åtminstone kommer att fortsätta följa detta - det är inte det. Men man vill ha en kontrollstation, och man vill att man då ska ta till sig Integritetsskyddskommitténs slutbetänkande som kanske har varit remissbehandlat. Min fråga är: Hur ska Centerpartiet göra om den här utredningen och remissbehandlingen visar att hela det här lagförslaget var undermåligt, hade rättssäkerhetsbrister och inte skyddar den personliga integriteten tillräckligt? Ska man då backa tiden?
Nej, jag beundrar kanske snarare Socialdemokraterna, som har vågat ta den konflikten och diskussionen i sitt parti. Det är inga lätta frågor, och jag är glad över att man faktiskt från Socialdemokraternas sida väljer att prioritera den personliga integriteten och att den måste skyddas.
Alice Åström (V):
Budgetfrågan och vilka satsningar man ska göra inom försvaret kanske vi får återkomma till någon annan gång. Kritiken mot en bristfällig utredning och ett bristfälligt underlag riktar vi från Vänsterpartiet oavsett om det hade varit en socialdemokratisk eller, som nu, en borgerlig regering som lägger fram det. Integritetsskyddskommittén riktar kritik mot lagstiftningen oavsett vilken regering som har lagt fram förslaget.
Men jag måste ändå säga detta: Det kom ju inget sådant lagförslag. Det var kanske därför den socialdemokratiska regeringen inte kom till något beslut om att lägga fram ett förslag: Det var inte tillräckligt utrett. Jag känner att vi bör lämna den frågan, för faktum är ju att vi nu har ett förslag här i riksdagen som vi ska fatta beslut om.
Det kändes inte tryggt att veta att vi kanske får ompröva det här. Det som händer är ju att en mängd människor blir utsatta för avlyssning. Människor kommer att få sin personliga integritet kränkt. Vi har inte kunnat garantera det skydd som finns. Dessutom vill jag beröra en fråga som vi inte har berört här, så det kanske är lite hårt och elakt att kasta in den så här i slutet.
All underrättelseinhämtning kommer också att användas i utbyten mellan olika underrättelsetjänster runt omkring i världen. Vi får information, och vi kommer att lämna ifrån oss information. Därför finns det ännu större anledning att verkligen se till att man har garanterat skyddet för den enskilde individen.
De här uppgifterna kan hamna långt utanför Sveriges gränser, och de kan hamna hos regeringar och underrättelsetjänster som vi inte har någon kontroll över och inte styr över huvud taget. Då ska vi vara säkra på vad som kan lämnas ut från den svenska underrättelsetjänsten, och det kan vi inte vara nu.
Alice Åström (V):
Folkpartiet säger redan nu att det här kommer att innebära att man inte rör en bokstav i förslaget, inte ett kommatecken, för då kanske det vilandeförklaras igen. Jag är väldigt förvånad om man från Folkpartiets sida inte alls respekterar minoritetsskyddet när det gäller frågor om den enskilde individens rättssäkerhet.
Det är en möjlighet som finns enligt regeringsformen. Har man ingen respekt alls för detta? Jag hoppas att det bara var i stundens förbittring över läget som det sades.
Jag hoppas verkligen att vi kan ha en öppen debatt om frågan i samhället, en debatt där vi kan väga in rättssäkerhet, integritet och de berättigade kraven på att vi måste kunna bedriva en försvarsunderrättelseverksamhet. Kanske kan vi komma fram till någonting att enas om.
Det är inte alls konstigt att proportionalitetsprincipen är hårdare när det gäller signalspaningen än den är i brottslagstiftningen. Där handlar det om en enskild person misstänkt för ett brott med en domstolsprövning om när man får använda sig av tvångsmedel. Det här kommer att rikta sig mycket bredare och mot individer som kanske inte alls är misstänkta för någonting som kommer att avlyssnas.
Så det är en fullständigt rimlig regel. Någonting annat hade varit fullständigt otänkbart.
Alice Åström (V):
Halva repliken riktade sig egentligen mot Socialdemokraterna. Oavsett varför Socialdemokraterna skulle ha tagit ställning för att göra en minoritetsbordläggning undandrar det inte Folkpartiet ett ansvar för det skydd som regeringsformen har. Allan Widman lyssnar uppenbarligen dåligt. Han har bestämt sig för vad Vänsterpartiet säger.
Jag har både i mitt anförande och i tidigare repliker talat om vikten av att vi har en försvarsunderrättelsetjänst och möjligheten att bedriva arbetet men att vi ska ha det balanserat. Därifrån går man till att säga att Vänsterpartiet inte vill ha någon försvarsunderrättelsetjänst. Jag tycker att man åtminstone ska ha lite ärlighet i debatten.
När det gäller proportionalitetsprincipen är det ganska intressant att Allan Widman har läst vår motion så väldigt snävt. Det vi kritiserar när det gäller proportionalitetsprincipen, eller avsaknaden och bristen på den, är inte formuleringen om när man ska få avlyssna eller inte. Det gäller den bedömning man är skyldig att göra enligt grundlagen.
Du ska väga behovet, effektiviteten och proportionaliteten av den åtgärd du vidtar. Avlyssnar man 500 000 människor för att komma åt kanske en person kan man ifrågasätta om man verkligen har vägt proportionaliteten i åtgärden. Det är den bristen i analys som finns i förslaget.
Hur många kommer man att avlyssna? Hur mycket information kan man hämta? Hur effektiv är egentligen informationen i förhållande till hur mycket du kan avlyssna och hur många människor det kan beröra? Det är analysen av den proportionaliteten som brister i själva betänkandet och i propositionen.
Alice Åström (V):
Egentligen skulle hela det sista replikskiftet och en hel del av denna debatt kunna stå för sig själv som en förklaring till varför det är omöjligt för Vänsterpartiet att ställa sig bakom detta och varför vi anser att detta inte är tillräckligt berett.
Detta handlar om ett lagstiftningsarbete som rör den enskilde individen och som rör grundläggande konventioner och vår grundlag. Man får höra hur detta helt enkelt har varit föremål för en förhandling hit och dit. Det sägs att den sade det, den var dum, den hade gjort det och så vidare. Är det ett lagstiftningsarbete som är värdigt riksdagen?
Är det detta som kallas för ett grundligt berett och väl genomarbetat ärende med en ordenlig utredning, med en ordentlig analys och med en avvägning när det gäller grundlagar och konventioner?
Nej, förhandlingar och diskussioner visar att det fanns grundläggande brister i det arbete som låg bakom propositionen. Herr talman! Jag ska lyfta fram två saker. Den ena saken är, som jag sade i mitt anförande, att det har skett många förbättringar.
Det finns förstärkningar här när det gäller försvarets underrättelseverksamhet som är positiva. Det gäller då där det har varit en brist på reglering. Det har också blivit förbättringar under behandlingens gång, vilket jag också har påpekat. Men att säga att det utvidgade mandat som också ligger i det här beslutet egentligen skulle innebära att man kan fortsätta som tidigare, att det då inte är någon skillnad alls och att det inte är reglerat är inte sanningen.
Det utvidgade mandatet, från "yttre militära hot" för underrättelseverksamheten till "yttre hot", innebär att du faktiskt har en helt annan signalspaning, även enligt dagens modell. Om det inte skulle innebära någon förändring alls förstår jag inte varför man ens skulle lägga fram förslaget.
Alice Åström (V):
Jag ska inte förlänga debatten så väldigt mycket mer. Men jag vill säga: Nej, jag är inte det minsta purken för att jag inte blev inbjuden till samtalen och överläggningarna. Enligt beskrivningen här har det uppenbarligen inte bara varit trevligt, utan det här har också föranlett en tuffare diskussion emellanåt. En annan sak som jag vill lyfta fram är att det inte bara är jag och Vänsterpartiet som lyft fram kritik.
Det kan låta så när man lyssnar på försvarsministern. Också jag blev lite förvånad när Amnesty lyftes fram som ett exempel med tanke på deras yttrande. Däremot hade man kunnat lyfta fram Advokatsamfundets, Polisförbundets och Säpos yttranden.
Det finns en mängd remissinstanser som haft och som fortfarande har kritik och som inte delar försvarsministerns beskrivning av att det här är fullständigt okomplicerat, att det är fullständigt okomplicerat när det gäller den polisiära och den militära biten och att det är tydligt och klart. Det finns också personer som arbetar inom det här fältet som inte delar den uppfattningen. En sista sak som jag skulle vilja ta upp är följande.
Det är farligt - där vill jag rikta en uppmaning till försvarsministern - att säga att det här inte berör enskilda individer. Det finns skrivningar i betänkandet som tydligt visar att det här inte får avse en viss fysisk person och att det inte direkt får hänföra till en viss fysisk person om det inte är av synnerlig vikt för verksamheten. Det finns ingen verksamhet som bara existerar och liksom finns där i luften.
I slutändan landar allt i detta med enskilda individer. Terroristorganisationer, vapensmuggling eller militära hot, ja, allt som sker hänförs i slutändan till enskilda individer. Det som påstås om gränsdragningen är faktiskt inte sant. Det framgår om man noga granskar detta.
Alice Åström (V):
Jag ska börja med att tacka justitieministern för svaret. Men det finns fortfarande många frågetecken även efter justitieministerns svar. I den här rapporten från EU-parlamentet kunde man konstatera att en mängd CIA-operationer har genomförts inom EU för att försätta muslimska människor i fångenskap och förhör under tortyr.
Man räknar med att det har varit ungefär 1 245 CIA-flygningar mellan 2001 och 2005 över europeiskt luftrum. Utöver detta har det varit ett antal ospecificerade militära flygningar som man också misstänker kan ha en koppling till just de här fängslandena.
Man ser att det här har varit en stor aktion och att det också har varit ett arbetssätt som man från USA har använt sig av i kampen mot terrorism. EU-parlamentet kunde i sitt arbete med att fram rapporten konstatera att inte alla länder har varit särskilt samarbetsvilliga.
Alla har inte lämnat uppgifter till det utskott i EU-parlamentet som har tagit fram rapporten.
Det har också visat sig - det står klart och tydligt i rapporten - att man även från EU-institutionerna i flera fall har nekat att lämna ut material som har rört bland annat möten med USA i kampen mot terrorism, med hänvisning till utrikessekretessen och att det här handlar om ett tredjeland, vilket har gjort att rapporten inte heller har kunnat bli fullständig.
Därför är min fråga ändå till justitieministern: Vilka åtgärder tänker justitieministern vidta i EU-sammanhang för att se till att man från alla EU-länder har samma respekt för rättssäkerhet, har samma respekt för mänskliga rättigheter som Sverige som driver i de här frågorna? Där har Sverige en betydelse i EU-sammanhang.
Sedan har jag också en konkret fråga till justitieministern när det gäller Sveriges inblandning i rapporten. Det gäller framför allt avvisningen av de två egyptierna, som är det ärende som man lyfter fram i rapporten. Det finns fortfarande ett område som inte har utretts tillräckligt och där man inte har vidtagit tillräckliga åtgärder.
Det är det faktum som även justitieombudsmannen Mats Melin skriver i sin rapport, att det var en påtaglig undfallenhet inför de amerikanska tjänstemännen. Man förlorade kontrollen över verkställigheten. Det resulterade i att Mehdi Ghezali och Mohammed Alzery fick utstå övergrepp inklusive misshandel och förnedring redan på flygplatsen omedelbart innan de fördes till Kairo.
Vilka åtgärder är man beredd att vidta från svensk sida för att de män som begick de här brotten och övergreppen, som är straffbara enligt svensk lagstiftning, ställs inför rätta i Sverige?
En av de punkter som EU-parlamentet tar upp i sin rapport är vikten av att varje enskilt land noga utreder de övergrepp som har skett och att man också vidtar rättsliga åtgärder mot dem som begått övergreppen.
Det är ett av de få sätt vi har att visa att vi upprätthåller mänskliga rättigheter och rättssäkerhet och att vi inte accepterar övergrepp på medborgare, oavsett om de begås av andra länders säkerhetstjänst eller av Sveriges egen säkerhetstjänst. Min fråga till justitieministern är: Vilka åtgärder tänker man vidta i Sverige på grund av dessa övergrepp?
Alice Åström (V):
Jag tycker att det är glädjande att justitieministern poängterar vikten av rapporten och att man noga kommer att gå igenom den, för där finns en mängd punkter som är oerhört centrala. Jag vill ändå lyfta fram en fråga som jag tyckte att justitieministern undvek lite grann. Vi kan diskutera den förra regeringens ansvar för utvisningen och de diplomatiska garantierna.
Jag är glad över att vi är överens om att vi från svensk sida aldrig kan acceptera att vi utvisar människor till tortyr och att det inte ska ske igen. Men faktum kvarstår att vi har en rapport från vår chefsjustitieombudsman som pekar på att det begicks brott på svensk mark av utländska tjänstemän.
Att sedan svensk polis dessutom var passiv och inte ingrep när brotten begicks gör saken ännu sorgligare. Att inte våga lagföra tjänstemän från andra säkerhetstjänster vore ett stort misstag.
Det finns länder i EU, bland annat Italien, där åklagare har varit inkopplade och där man faktiskt vill väcka åtal mot CIA-tjänstemän som har utfört olagligheter på italiensk mark. Det vore bra principiellt om justitieministern kunde säga att vi är beredda att lagföra brott som begås i Sverige, oavsett vem det är som begår det, och att här behöver det göras mer. Fru talman!
Jag skulle vilja lyfta fram ytterligare en punkt som väcker allvarliga frågor och som vi säkert får anledning att återkomma till framöver. Den 6 september 2006 bekräftade George Bush att landets underrättelsetjänst CIA bedrev ett hemligt interneringsprogram utanför landets gränser.
Han sade också att information av stort värde, som inhämtats genom programmet för extraordinära överlämnanden och hemliga interneringar, hade vidarebefordrats till andra länder och att programmet skulle fortsätta. Man säger i rapporten: Detta utgör ett starkt indicium för att vissa europeiska länder har, medvetet eller inte, mottagit upplysningar som erhållits genom tortyr, genom extraordinära överlämnanden och genom hemliga interneringar.
Hur tänker justitieministern se till att vi inte har en svensk underrättelsetjänst som baserar sina antaganden på information som har tillkommit på det här sättet och som vi så starkt tar avstånd från?
Vilka garantier kan vi här i Sveriges riksdag ge för att Säpo inte agerar på information som kommer från USA och som bygger på detta?
Jag ser det som en stor risk att vi, så länge USA inte håller sig inom ramarna för mänskliga rättigheter och rättssäkerhet, blir delaktiga i en kamp mot terrorism som pågår med medel som vi finner vara alldeles oacceptabla. Det är en av de viktiga punkter som man tar upp i rapporten.
Även om jag inser att justitieministern på den här korta tiden inte kan ge ett fullödigt svar, skulle det vara intressant om justitieministern lite kort kunde beröra hur man tänker handskas med den här frågan, för samarbetet med USA blir i det här fallet ett väldigt svårt samarbete att ha.
Alice Åström (V):
Till sist vill jag ta upp två saker: Jag inser problematiken med och det orimliga i att kunna bedöma underrättelseinformation som man får och hur den har kommit fram.
Det blir en dubbelmoral där vi säger att vi upprätthåller de fina standarderna men gärna har ett samarbete med dem som inte upprätthåller samma standard och så kritiserar vi dem för det men utbyter ändå underrättelse trots att vi egentligen inte vill ha underrättelse som har kommit till på det sättet. Detta är en djup konflikt.
Jag vet, fru talman, att Beatrice Ask och jag inte har samma utgångspunkt när det gäller ett närmande till USA och huruvida denna kritik kommer att få dem att ändra sig. Jag ser snarare att så länge de kan ha det samarbete som de trots kritiken ändå har kommer ingen förändring att åstadkommas.
Den sista saken, och där hoppas jag att vi kan gå framåt, är att EU-parlamentet uppmanar Europas länder att kompensera de oskyldiga offren för extraordinära överlämnanden och säkerställa att de snabbt och effektivt får tillgång till kompensation.
Alice Åström (V):
Jag ska börja med att tacka justitieministern för svaret. Om jag ska säga något positivt är det att justitieministern tydligt signalerar att det finns skäl att se över lagstiftningen för att göra den tydligare och för att den bättre ska stå i överensstämmelse med utvecklingen på den internationella rättens område.
Jag är glad att justitieministern säger att justitieministern har en ambition att lägga fram ett förslag om det här, att det inte kan gå så snabbt som man har avsett men att ambitionen ligger kvar.
För det finns ju all anledning att vara kritisk mot den svenska lagstiftningen och att vi inte har införlivat Romstadgan på det sätt som faktiskt krävs. Det är två saker som är särskilt viktiga.
Det ena är, och det säger justitieministern, att det inte finns något formellt krav på att man ska införliva stadgans straffrättsliga principer. Men i praktiken innebär stadgan att det finns ett sådant krav.
Det är ju komplementaritetsprincipen som gäller, och den innebär att ICC bara ska träda in som ett komplement när nationell rättskipning inte fungerar. Därför är det ganska tydligt och självklart att vi måste införliva Romstadgan.
Det vore en tragedi om Sverige skulle hamna i läget att ICC skulle behöva träda in för att Sverige i sin straffrättsliga reglering inte har gått så långt som stadgan gör. De flesta länder har gjort en översyn av behovet av lagändringar, och vi behöver göra det här så snabbt som möjligt.
Vi skulle riskera att hamna i samma klass som mer eller mindre skurkstater som inte är beredda att följa Romstadgan på det här området. Visst ser vi att det finns områden i stadgan, bland annat när det gäller förmäns ansvar, där stadgan faktiskt går mycket längre än svensk lagstiftning.
Vi har frågan om preskription, där stadgan också går mycket längre än svensk lagstiftning. Internationella brott ska ju undantas från preskription. Där ligger vi långt ifrån det som stadgan har. Visst, Sverige har kunnat fälla Arklöv för folkrättsbrott.
Motsatsen hade varit katastrofal, om vi i Sverige inte hade kunnat göra det. Att den katastrofen kunde undvikas, vilket var positivt, är inte tillräckligt för att vi inte ska vidta de åtgärder som behöver göras.
Justitieministern signalerade att man skulle ta tag i det och att man kommer att återkomma men inte så snabbt som justitieministern skulle vilja. Min fråga till justitieministern blir väldigt konkret. När kommer justitieministern att komma med ett förslag till Sveriges riksdag där vi lever upp till internationell rätt på det här området?