Tomas Eneroth (S):
Tack, Jens Holm! Låt mig konstatera att vi delar väldigt många synpunkter när det gäller transportsektorns behov av att ställa om för klimatet. Ska vi klara 70-procentsmålet till 2030 behövs väldigt mycket mer göras. Det är därför vi arbetar med bränslebytet, reduktionsplikten, som gör att vi får biobränsle. Det är därför som vi jobbar stenhårt med elektrifiering av transportsektorn. Det går bra att göra i ett läge där vi har rekordstora elöverskott.
Trots att kärnkraftverk stängs är det 85 miljarder kronor i beslutade investeringar i vindkraften i Sverige. Vi exporterar lika mycket el som det skulle krävas att med råge elektrifiera hela transportsektorn. Dessutom investerar vi mer än någonsin i järnväg. Vi gör den största järnvägssatsningen i modern tid.
Då räknar jag inte med nya stambanor, vilket vore otroligt välkommet, utan jag räknar med alla övriga järnvägssatsningar vi gör inte minst i Stockholmsregionen med fyrspår mellan Stockholm och Uppsala men också Norrbotniabanan och Sydostlänken. Det gör vi för att kunna klara klimatmålen. Men i samma stund som det sägs måste man också fullfölja de projekt som redan är påbörjade. År 2010 fattades beslut, och redan 2007 förhandlades beslut fram, om Förbifart Stockholm.
Att avbryta bygget mitt i perioden är inte rimligt. Det tror jag att även Jens Holm inser. Däremot är det naturligtvis Trafikverkets uppgift, och det uppdraget har det redan, att fullfölja genomförandet men också se till att minska kostnaderna. Det handlar om att se på vilket sätt man kan reducera de kostnadsökningar som man har fått till följd av till exempel den avbrutna upphandlingen vid Lovön.
Jag har nyligen haft ett möte med företrädare för Stockholmsregionen där vi tittat både på fördyringarna i Förbifart Stockholm men också de mycket kraftigare fördyringar som vi ser i regionens egna projekt om tunnelbanan. Där är fördyringen uppe i 9-10-miljardersklassen. Det överstiger procentuellt vida den fördyring vi ser i Förbifart Stockholm. Det är oroväckande.
Tunnelbanesatsningen i Stockholmsregionen är viktig inte minst ur klimatsynpunkt men också eftersom Stockholm växer. När Stockholm växer måste också infrastrukturinvesteringarna finnas på plats. De ska klara klimatprövningen. De ska bidra till omställningen. Det kommer att bli än viktigare framöver när vi ser hur vi utvecklar städerna och mobiliteten så att vi får bättre och smartare trafiklösningar. Det finns två delar i detta.
Det ena är att blicka framåt över vilka investeringar vi ska göra i framtiden för att se till att vi ställer om transportsektorn både på infrastruktursidan inför kommande nationell plan och också här och nu när det gäller drivlinor, bonus-malus, elektrifieringen eller bränslereduktionen.
Det gäller inte minst vilka krav vi ska kunna ställa i städer där förslaget som vi under vår regeringstid har drivit igenom om miljözoner kan vara ett viktigt verktyg som man använder sig av. Därutöver ska man naturligtvis också se till att projektet inte får större överskridanden utan att man håller sig inom de ramar man har.
Det handlar om att man analyserar på vilket sätt man kan öka nyttorna genom att öppna delar av Förbifarten tidigare så att man inte får en för lång försening. Sedan tror jag att vi alla har ett ansvar att fundera över hur upphandling och upphandlingsstrukturer kan bidra till än smartare upphandlingar framöver när det gäller kostnadsfördyringar för infrastrukturobjekt. Det vet jag att Jens Holm och jag har samma uppfattning om.