KBLab/rixvox huggingface dataset:
Staffan Eklöf (SD):
Jag anar lite stridsvilja där, och jag hoppas få se det i Bryssel. Det här med taxonomin måste vi vända, och jag kommer att spana efter resultat och kommer att kritisera om det inte kommer något resultat. Kalkylen går inte ihop på det här området.
Isak From vänder sig då till andra områden och diskuterar dem, men jag vill fortsätta att diskutera areella näringar. Jag nämnde ett antal problem, men dessa är inte de enda.
Vi ska ju nu enligt nya EU-strategier minska antibiotikaanvändningen med 50 procent, minska växtskyddsmedelsanvändningen med 50 procent och göra en massa andra saker enligt enkelspåriga, fasta siffermål. Det är en ny planekonomi för EU.
Staffan Eklöf (SD):
Helena Gellerman pratar om gensaxen CRISPR, bland annat, och genmodifiering. Det gjorde även Ulrika Heie från Centerpartiet. Detta gör mig glad, för det är en fråga som uppmärksammas alldeles för lite. De svårigheter som finns för växtförädlingen i dag har sitt ursprung inte minst i regleringen i EU, för det är där de stora problemen finns.
Det regleras på EU-nivå, och det finns politiska låsningar som gör att det inte kommer fram några godkännanden för att odla nya sorter. Gensaxen har klassificerats och reglerats på samma sätt som GMO.
Det gör att inte heller gensaxen, där man gör mycket mindre och riktade förändringar och där man vet exakt vad resultatet blir, kommer att bli verklighet inom EU med nuvarande regler, i praktiken. Det var en fråga som var uppe tidigare, i fjol.
Då gjorde Liberalerna, Centerpartiet, Moderaterna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna gemensam sak och krävde att regeringen skulle agera i Bryssel för att få ordning på reglerna och förnya dem så att de blir teknikneutrala och att man riktar in sig på vad som är riskabelt och vad som inte är det i stället för på vilken teknik som används.
Det resulterade i att kommissionen skulle skriva en rapport, som kommer i april. Nu visar det sig att den förmodligen kommer att bli ett stort jaså. Då undrar jag: Är Liberalerna beredda att ta nästa steg för att möjliggöra att genredigering kan få användas?
Staffan Eklöf (SD):
Tack så mycket för svaret, Helena Gellerman! Principen om teknikneutralitet är, precis som Helena Gellerman sa, viktigt på detta område och även på andra områden. Det är en väldigt viktig princip i bland annat energisammanhang. Detta gör att det blir fokus på det som gör skillnad, inte på det som är mindre viktigt i sammanhanget.
Därför är jag väldigt glad över att Liberalerna kommer att fortsätta att stödja tanken om teknikneutralitet.
Staffan Eklöf (SD):
Maria Gardfjell pratar om den sjätte massutrotningen. Jag har förstått detta som att biologisk mångfald minskar överallt. Det är ett av argumenten för åtgärder för biologisk mångfald i Sverige. Bland annat ska stora reservat avsättas i svensk skog. Min fråga är: Vad grundar Maria Gardfjell slutsatsen om att det pågår en sjätte massutrotning på?
Varifrån kommer dessa data? Slutsatser om globala trender kräver ju mycket stora datasamlingar. Jag är inte intresserad av vilka artiklar som refererar till dem som har tagit fram data utan av varifrån de kommer. Vad grundar Maria Gardfjell slutsatserna om att det pågår en sjätte massutrotning på?
Det är ju ganska alarmerande, och då är det viktigt att man vet att det stämmer, tänker jag.
Staffan Eklöf (SD):
Det man normalt brukar referera till är WWF:s initiativ plant life index; WWF är i alla fall med i det och använder sig av det. Det handlar om att man har tagit enorma mängder data - man har mätt 8 procent av världens djurpopulationer. Det är en gigantisk uppgift. Man har tagit fram ett globalt genomsnitt och ser mycket riktigt en minskning i populationerna.
Men nu har delvis samma forskare gjort en djupare statistisk analys. Den kom den 18 november i Nature. Man ser att endast 2 procent av populationerna minskar; 98 procent av populationerna är stabila. Stora regionala skillnader finns. Slutsatsen blir densamma som Sverigedemokraterna har dragit tidigare: Man måste vidta åtgärderna där de behövs och anpassa dem till de arter som är drabbade. På så vis får man effektiva åtgärder.
One size doesn't fit all.
Staffan Eklöf (SD):
Först vill jag understryka att vi också är oroade av att många djurarter är hotade i världen. Just därför är det viktigt att finna de effektivaste metoderna. Det är utgångspunkten. Living planet index är ett centralt index, även om det inte är grunden för allt, vilket jag heller inte har påstått.
Men jag tycker att det är märkligt att living planet index inte har analyserats på djupet innan det har använts flitigt. Det kan indikera att det är för lite debatt i frågan. Låt mig säga något kort om exemplet granbarkborren. Jag tänker att granbarkborren kanske främst är ett exempel på att det kan bli tokigt om man bara avsätter skog och lämnar den som den är, för det förvärrar granbarkborreangreppen.
Det kan man se i svensk miljö i dag. När vi talar om avsättningar ska vi vara medvetna om att svenska ekosystem är förhållandevis unga. De har kommit hit de senaste årtusendena. Arterna är därför jämförelsevis lättrörliga och spridda över stora delar av norra Europa. Det kan inte jämföras med tropikernas specialisering av arter.
Dessutom har skogsbränder varit ett vanligt inslag i våra skogar. Det betyder att man kan bevara många av våra arter utan att helt lämna dem i fred. De är så att säga vana vid förändring. Sedan kan man inte göra allt. Varje åtgärd riskerar att leda till målkonflikter. Man måste välja.
Ipbes skriver att 15 procent av världens landyta är skyddad i dag, men ändå nås inte biodiversitetsmålen. Det verkar alltså inte vara silverkulan att avsätta reservat. Det är egentligen bara om man tror att det inte kostar något för andra människor som man kan tillåta sig att göra allt på en gång och välja breda och ineffektiva lösningar.
En av Ipbes slutsatser är att det är viktigt att se att vi har ett ansvar för våra handlingar. Det ansvaret borde även omfatta att man väljer effektiva metoder som leder till minsta möjliga negativa effekter ekonomiskt, socialt och kulturellt. Detta blir allt viktigare i takt med att Sverige får en sämre ekonomi efter pandemin och ökande kostnader till följd av tidigare politiska beslut.
Jag anser att fokus i miljöpolitiken bör skiftas från att ensidigt handla om hur mycket som satsas till att handla om metoder, och jag hoppas att den här debatten kan sporra det. Sedan verkar det vara så att internationella målsättningar om reservatsavsättningar följs i länder som Sverige, där sådana spelar mycket mindre roll, men inte i samma utsträckning i länder som Brasilien och Indonesien, där de verkligen skulle behövas.
Kanske skulle man även utforma de internationella avtalen annorlunda. Om inget annat övertygar ministern kanske hon kan övertygas av det faktum att om man inte tillräckligt bryr sig om de negativa effekterna för människor förlorar man det folkliga stödet. Om man gör breda lösningar som inte tar hänsyn till befolkningen finns det alltså större risk för att man misslyckas även på det sättet.
Staffan Eklöf (SD):
Först ska jag göra en korrigering. Artikeln är en utgångspunkt för debatten. Jag sa aldrig att jag tycker om skogsbränder. Vardagshänsyn i svensk skog har redan i dag lett till ökad biologisk mångfald i skogen. Redan gjorda hänsynstaganden fortsätter att leverera allt större värden med tiden. Låt oss dämpa ivern att avsätta stora arealer av skogstyper som redan har avsatts i stor utsträckning.
Låt oss i stället utveckla vardagshänsynen och rikta avsättningarna till de sällsynta miljöerna. Låt oss fokusera mer på de värdefulla brynmiljöerna och utveckla dem i samarbete med näringarna. Låt oss lösa almdöden och askdöden med riktade projekt för förädling. Det är en billig lösning för att rädda ett hundratal arter. Låt oss sköta redan avsatta reservat bättre. Låt oss ta i bruk ny teknik som kan ge oss synergier mellan produktion och miljö.
Låt oss fokusera på klimatåtgärder som resulterar i utsläppsminskningar globalt och inte bara här i Sverige. Låt jordbruket kunna tjäna pengar på biologisk mångfald, så att kreativiteten släpps loss. Låt oss anlägga våtmarker för samtidig nytta för biologisk mångfald och jordbrukets vattenförsörjning. Låt oss höja lönsamheten i svenskt jordbruk, så att vi kan öka en av världens miljövänligaste livsmedelsproduktioner. Låt oss satsa på växtförädling för produktionens och miljöns skull. Låt oss ta oss an de invasiva arterna med mer engagemang än i dag.
Låt oss strunta i vad som är opportunt. Låt oss ha en miljövänlig kärnkraft i stället för vindkraftverk på biologiskt rika utsjöbankar. Vi har också ett starkt bevarandepatos, men vi vill samtidigt att ekonomin ska utvecklas och att landsbygden ska leva. Jag är väldigt glad för denna debatt och för att vi kan ha en levande diskussion om vägvalen i miljöpolitiken.
Det viktigaste är inte att få rätt till 100 procent utan att det finns en diskussion om vilka vägval vi har gjort och vilka vi kommer att göra. Till sist vill jag passa på att tacka ministern för denna tid och för våra debatter. Lycka till i framtiden!
Staffan Eklöf (SD):
Även jag hoppas att det är ett trendbrott. Om jag får vara en dysterkvist tror jag att det delvis kan bero på pandemin. Man äter mer hemma än på restaurang. På restaurangerna är man generellt sämre på att använda svenska råvaror, vilket vi borde åtgärda genom märkning. Vidare talade ministern om att eventuellt utreda generationsväxlingsfrågan.
Att åtgärda de sociala frågorna och få en social hållbarhet skulle verkligen underlätta generationsväxling. Det är min övertygelse. I dag vill man nämligen inte gå in i samma hårda arbete som föräldrarna har haft. Det är möjligt att branschen inte kräver detta utan prioriterar annat.
Strukturrationaliseringen har kanske minskat behovet i genomsnitt, men behovet finns kvar hos många små brukare. Det kanske är färre i dag som behöver det här, men de som behöver det gör det lika mycket som tidigare. Som jag ser det är det en rättvisefråga. Det känns inte bra om konkurrensen på jordbruksmarknaden handlar om att konkurrera med dåliga arbetsvillkor.
Det är värt mycket pengar för att få bort en sådan effekt. En subventionering av avbytartjänster skulle alltså potentiellt kunna leda till att djurskyddet stärks och att måendet och familjelivet blir bättre. Sårbarheten minskar, vidareutbildningen och teknikanvändningen förbättras och jämställdheten tar ett kliv framåt. Om jag hade varit minister hade jag inte tvekat om att utreda frågan.
Staffan Eklöf (SD):
Jo, vi har ett engagemang, men det är ett engagemang som utgår från realism. Mycket av det ministern säger är väldigt bra, men någonting är väldigt tråkigt, och det är de här myterna om Sverigedemokraterna, till exempel att vi skulle vara klimatförnekande. Det är fel. Det handlar om olika strategier.
Att ministern inte ser det är faktiskt lite skrämmande. Om EU minskar och Kina dubblerar sina ökningar spelar det ingen roll med EU:s minskningar. Teknikutveckling är kärnan i lösningen. Där kan vi få en global utväxling. Vi har bejakat sådana satsningar och sagt nej till ineffektiva satsningar som regeringen har föreslagit. Vindkraft har blivit populärt och fått en godhetsstämpel, och då tar man i ända från tårna.
Resultatet blir ett lotteri om miljön som troligen kommer att få miljökonsekvenser för en oöverskådlig framtid. Det är ett gigantiskt biologiskt experiment. Det är det vi reagerar mot. Vem vet om vandringsmönster av ål, sill och torsk flyttas av de här industrietableringarna? Försiktigt framåtskridande är bättre. Är ministern beredd att riskera att miljön förstörs, och varför? Svensk elproduktion är nästan fossilfri redan i dag. Handlar det om att kärnkraften ska bort?
Är det så illa? Tänk om det här är en miljöskandal under uppseglande? Jag vädjar till Per Bolund: Gör inte detta misstag! Äventyra inte den marina biologiska mångfalden för en mycket osäker klimatnytta.
Staffan Eklöf (SD):
Tack till ministern för svaret! Vi debatterar i dag en synnerligen viktig miljöåtgärd, nämligen åtgärder för att rädda ask och alm från utdöende. Min centrala fråga är om regeringen tänker vidta dessa åtgärder eller inte. I så fall måste de tas med i budgeten.
Jag har förståelse för att alla slutliga satsningar i budgeten kanske inte är färdiga och att man inte kan gå ut med allting. Men regeringen har ju släppt några satsningar redan, så man börjar väl bli lite färdig. Ministrar brukar också säga åtminstone någonting om att ett område är viktigt för att väljarna inte ska tro att ministern struntar i området - förutsatt att ministern nu verkligen tycker att det är viktigt, förstås.
Då undrar jag: Betyder tystnaden att regeringen inte har bestämt sig för om detta är viktigt eller inte? Jag begär inte att ministern ska säga en summa i budgeten, bara om man tänker genomföra projektet. Detta projekt har ju riksdagen bestämt att regeringen ska genomföra. Varför är det då viktigt? Almen har drabbats hårt av almsjukan.
Det är en skadesvamp som har kommit in i Sverige och Europa. Man har haft en metod att övervaka och bekämpa den genom att såga ned sjuka träd, men detta har misslyckats. Naturvårdsverket anser att man bör ge upp. Därför måste vi hitta nya metoder.
De här trädarterna kan inte räddas på annat sätt än att de får resistens mot skadesvampen. Andra möjligheter är uttömda. Får de inte resistens mot skadesvampen kommer de att utrotas. Det gäller almen i synnerhet, men asken är också väldigt illa däran. På dessa två trädarter finns det även arter som är helt beroende av träden och som också kommer att dö ut.
Ministern bör ju veta om man tänker sätta igång ett sådant här projekt, och då tänker jag att ministern kan säga det i dag. Riksdagen har ju givit regeringen detta till känna. Situationen för almen är akut, liksom för arter som är beroende av almen. Projektet är också en av de mest miljöeffektiva åtgärder som kan tänkas.
Ett hundratal arter kan räddas från utrotning för den ynka kostnaden av 2 miljoner kronor per art. Det finns ingenting som är jämförbart med det i effektivitet. För att reservatavsättningar, som är den stora frågan för den nuvarande regeringen när det gäller att bevara arter i skogen, ska vara en lika effektiv metod måste 5 000 arter räddas från utrotning under en tioårsperiod.
Det slutar inte där. Det här är en metod som kan användas mot framtida skador som kan drabba andra trädarter. Trädarter vet vi många gånger utgör grunden för ekosystem.
Då blir min fråga: Menar ministern att han inte vet om han ska genomföra riksdagens tillkännagivande eller inte?
Staffan Eklöf (SD):
Det var endast det sista som var trösterikt, tycker jag, i ministerns svar. Jag vill börja med att rätta till en sak som jag ser som en felaktighet, nämligen att regeringen inte kan starta projekt. Det måste vara en semantisk fråga. Låt oss kalla det uppdrag i stället. Specificerade uppdrag kan regeringen ge - det går alldeles utmärkt.
Man har gjort det till exempel med Skogsskadecentrum, precis som ministern tar upp. Ministern hänvisar till satsningen på just Skogsskadecentrum som en av lösningarna på detta.
Men nu är det som så att rapporten från Skogsskadecentrum redan fanns inför debatten i kammaren när riksdagen fattade beslut om att ge ett tillkännagivande till regeringen. Majoriteten insåg att Skogsskadecentrum inte har en sådan inriktning att det kan rädda alm och ask.
Jag har rapporten här, och jag ska läsa ur den. Man ska sammanställa kunskap, generera ny kunskap, sikta på kompetensutveckling, rådgivning, övervakning, analys av risker, inventeringar och sammanställningar. Man ska ägna sig åt tillsyn, övervakning och förvaltning av biotopskyddsområden och stå för rådgivning och koordinering.
Men för almens vidkommande är vi bortom det. Detta kommer inte att hjälpa almen, och det insåg majoriteten. Vi har kommit förbi punkten att lära sig. Nu måste vi vara operativa. Det är det enda som kan rädda almen och förmodligen också asken.
Socialdemokraterna tog upp Skogsskadecentrum även i den förra debatten vi hade, och jag ser det som att Socialdemokraterna försökte sig på en fint. Riksdagens majoritet genomskådade den och röstade för Sverigedemokraternas förslag. Sedan har vi andra initiativ som är egeninitierade. Det finns ett på Skogforsk som har beröringspunkt med detta och ett på Sveaskog som har stark beröringspunkt med detta.
Det senare är ett initiativ som är mycket berömvärt. Jag tolkar det som att Sveaskog har tröttnat på regeringens passivitet och försöker göra någonting på egen hand. Men deras lovvärda initiativ är inte tillräckligt. För det första handlar det om en halv miljon, och för det andra vill de, som de skriver, göra det som de kan tillsammans med andra. De kommer att kunna göra ett viktigt bidrag, men de kommer inte att kunna dra hela det här lasset själva. Med detta som underlag röstade riksdagens majoritet igenom ett tillkännagivande till regeringen om att göra det som saknas. Vad är det då som saknas?
Jo, regeringen ska ge ett uppdrag till en myndighet eller ett forskningsinstitut att ta fram och genomföra ett växtförädlingsprojekt som ska ge våra vilda almar resistens mot almsjukan och våra askar resistens mot askskottsjukan med syftet att rädda de här två trädarterna från utrotning.
Det kommer inte att vara möjligt att nå det här målet om man inte ger ett uppdrag till en mycket potent aktör och med det tydliga slutmålet att rädda ask och alm.
Staffan Eklöf (SD):
Jag ber om ursäkt för att jag är tydlig, men det är viktigt att vara tydlig i den här frågan. Jag är rädd att regeringen slår sig till ro och duckar och gömmer sig bakom de initiativ som har tagits och som är uppenbart otillräckliga, enligt mitt sätt att se på saken. Dessutom kan man inte lita på egeninitierade projekts fortbestånd.
Det här är åtgärder som måste löpa i storleksordningen 15 år för att vi ska lyckas rädda alm och ask. Annars kommer det inte att gå. Jag hoppas att regeringen, när regeringen lägger budgeten, kommer att göra en tydlig och offensiv satsning av något slag, helst i linje med det jag beskriver.
Jag har till och med försökt hjälpa regeringen med hur man kan tänka. Det är en synnerligen viktig fråga för miljön. Jag undrar om inte regeringen borde vara lite orolig över sitt eftermäle om man inte tar frågan på allvar. Som jag ser det kan regeringen välja att bli antingen miljöhjältar eller miljöbovar.
Vi kommer att följa ärendet. Och vi kommer att hålla regeringen ansvarig för det som görs och i synnerhet det som inte görs. Men jag sätter mitt hopp till att regeringen kommer med en satsning i budgeten, och då ska jag vara positiv. Det lovar jag. Tack för debatten!
Staffan Eklöf (SD):
Min fråga går till statsrådet Jennie Nilsson, och den handlar om strandskydd och Strandskyddsutredningen. Grundtanken med strandskyddsreglerna är god, men reglerna hindrar utveckling på landsbygden. Det finns ett stort behov av att lätta på strandskyddskraven på just landsbygden för att underlätta för byggnation av bostäder, stugor och jordbruksbyggnader. Mycket kan göras utan att äventyra tillgängligheten för allmänheten och naturvärden.
I Strandskyddsutredningens rapport föreslås välkomna lättnader. Men det här är inte första gången som man försöker förenkla byggandet på landsbygden. År 2009 gjordes reglerna om, men i dag finns mer strandskyddade vattendrag än 2009, inte mindre. Vill ministern genomföra utredningens förslag? Hur ska ministern göra för att det ska bli enklare att bygga strandnära på landsbygden, och den här gången på riktigt?
Staffan Eklöf (SD):
Först och främst vill jag yrka bifall till reservation 9 om exportfrämjande av svenska livsmedel. Vi har världens bästa livsmedel i det här landet. Ändå är det så att de bara utgör en liten del av det vi äter och en liten del av det som exporteras ut i världen. Hur kan det vara så? Det är ju tokigt.
Vi måste börja förstå varför det är på det viset. Våra livsmedel har mycket höga mervärden. Det handlar om djurskydd, klimatbelastning, låg antibiotikaresistens och säker användning av bekämpningsmedel. Vi är bäst i klassen, eller näst bäst, på dessa saker.
Ändå producerar vi så lite livsmedel - mindre än vad vi gjort tidigare. Mycket kan härledas till att vi har sämre konkurrensförhållanden i det här landet. Mycket av detta kan i sin tur härledas till politiska beslut som har tagits under många år. Det handlar om politiska beslut i Sverige och politiska beslut i EU.
Gång på gång tas det beslut där livsmedelsnäringens konkurrenskraft inte vägs in. Beslut ska vara väl avvägda. Man ska väga alla värden mot varandra; det är en grundläggande konservativ princip.
Den har man inte tillämpat, utan man har i stället velat vara bäst i klassen i EU och bäst på hemmaplan i olika tävlingar inom EU och globalt. Vi måste sluta med detta. Vi måste börja väga in konkurrenskraften i varje beslut. Vi måste alltid göra konsekvensanalyser.
Väl avvägda beslut ska vara det vi siktar på, och detta måste ske i ett tidigt skede. Det går inte att vänta. Här har regeringen en särskilt viktig roll eftersom man sitter i de sammanhang, inte minst i EU, där dessa frågor diskuteras i ett tidigt skede.
Ofta kommer riksdagen in i ett ganska sent skede, och då går det inte att välja fritt. De frågor där vi har haft, och har, problem handlar om mycket. De handlar om livsmedel direkt, jordbruket, elen, drivmedel, klimatet, skogen, landsbygden, gränsbevakningen, tullen med mera.
Överallt har vi medverkat till en politik som inte väger in alla värden. Allting hänger ihop, och hela tiden tar Sverige fel beslut för Sveriges areella näringar. Delvis beror detta på att vi har en EU-kommission som inte liknar den EU-kommission som har funnits tidigare. Den är aktivistisk.
Hela tiden agerar Sverige för sent. Sverige får nu aktivera sig, tuffa till sig och tala om för folket hur illa det är och hur illa det håller på att gå. Det gäller inte minst för skogen, även om detta inte är vad dagens debatt gäller. Det är de långsiktiga frågorna. Vi har också en akut fråga - en akut kostnadskris - i lantbruket.
Här är det riktigt bråttom. Om man inte agerar nu kastar man bort möjligheter och framtidstro. Denna framtidstro behövs för investeringar, och dessa investeringar behövs för framtida konkurrenskraft och miljö- och klimatvänlighet.
Staffan Eklöf (SD):
Jag tackar Daniel Bäckström för frågan. I den budget som följer efter valet är jag helt övertygad om att det kommer att finnas en större satsning på lantbruket. Det finns nämligen en samstämmighet i viljan och planeringen utifrån budgeten att göra satsningar på lantbruket för år 2023.
Det är under förutsättning att det blågula blocket vinner valet. Annars lär det inte bli verklighet. Centern har inte gett oss en längre tidshorisont, måste jag säga. Man har inte bidragit till det. Men det går faktiskt att byta regering när som helst, och det är Centerpartiet som kan bestämma det. Om jag räknar rätt kan det hänga på en enda röst. Det betyder att Daniel Bäckström själv kan avgöra den här frågan.
Han kan i morgon eller i vår bestämma sig för att stödja en annan regering, en blågul regering som kan rädda svenskt lantbruk. Säg till när du är redo, Daniel Bäckström, så tar vi över och räddar svenskt lantbruk!
Staffan Eklöf (SD):
Tack, Daniel Bäckström, för frågan! Jag har tidigare här försökt redogöra för de väldigt speciella omständigheter som har rått under hösten. Det är mycket speciellt att ta fram en budgetreservation i stället för en hel budget, som man kan sitta och förhandla om i lugn och ro i några månader under sommaren.
Det är givetvis bra att Centerpartiet vill lägga 1 miljard till, precis som Sverigedemokraterna. Men på grund av svårigheter i förhandlingar som jag inte har insyn i har detta inte blivit verklighet.
Jag tror att det finns en samstämmighet och att man när möjlighet ges kan ta fram en ändringsbudget, till exempel, för att öka anslagen till lantbruket. Detta är åtminstone något som vi bör överväga.