KBLab/rixvox huggingface dataset:
Marie Nordén (S):
Om regeringen har varit speciellt offensiv råder det delade meningar om, med tanke på att man har riktat den största kraften på att hålla nere budgeten, och att man har kommit in väldigt sent i den här diskussionen är vi alla medvetna om. Det är bra att regeringen jobbar med regelförenklingar. Men exemplet som jag tog upp, projektet på Almi, var ett projekt inom strukturfondspengarna.
Det handlade alltså inte om riskkapital, utan det var ett strukturfondsprojekt som man väntade på utbetalning för. Det är bra att Tillväxtverket får ökade resurser. Jag hoppas att de går till rätt saker.
Men det oroar mig att å ena sidan säger ministern att man inte har några signaler om att det finns några längre väntetider för att få utbetalningar och att de å andra sidan har fått pengar för att de ska fixa utbetalningstiderna. Då frågar jag: Går de ökade resurserna verkligen till rätt saker om Tillväxtverket har aviserat för regeringen att de har problem med att betala ut i tid?
En sak som efterfrågas bland många projektägare är att Tillväxtverket ska få en mer rådgivande roll under löpande projekt. Det upplever man inte att man har i dag. Det hoppas jag att det går att hitta en lösning på. Tekniklandet visade mig en paragraf i förvaltningslagen.
De undrade: Ska inte också Tillväxtverket följa § 4 om myndigheternas serviceskyldighet, att lämna upplysningar, vägledning råd och vara till hjälp i enskilda frågor som rör myndighetens verksamhetsområde?
Man känner sig så otroligt hjälplös i en situation där man tror att man har gjort rätt, har haft kontakt med myndigheten och myndigheten sedan anser sig inte ha något ansvar för att det gick fel. Det är den rättsosäkerheten som jag hoppas att regeringen tar med sig. Det är ett otroligt viktigt arbete att bygga upp nästa programperiod som vi alla vill ska fungera väldigt bra.
Marie Nordén (S):
Hela Härjedalens kommun var utan bredband och telefoni i går från morgon till sen eftermiddag, och det fanns ingen backup. De var helt bortkopplade.
När det gäller byalagens ansvar tycker jag att det är bekymmersamt att man lägger en så stor del av ansvaret för utbyggnaden på de enskilda individerna i byarna där det inte finns någon marknad som är intresserad av att gräva åt dem. Det kommer också att kräva en aktiv kommun. Utan det stödet spelar det ingen roll hur aktiva byalagen är.
Kommunerna ser att behovet finns om man vill vara en attraktiv kommun, få ett näringsliv som vill verka där, människor som vill bo och leva där och få besökare. Men kommunernas ekonomiska situation är ju mer bekymmersam än någonsin. Många har en mycket ansträngd ekonomi. Det gäller framför allt de mindre kommunerna i glesbygden. De har en hög arbetslöshet som minskar skatteintäkterna.
Allt fler blir långtidssjuka och arbetslösa, och de är hänvisade till försörjningsstöd från kommunen för att betala sitt uppehälle. Det här krymper kommunernas ekonomiska utrymme att utveckla datatjänster även om det är nödvändigt för utvecklingen av kommunen. Kommunerna har tagit över statens kostnader när människor har utförsäkrats från Försäkringskassan och inte har någon a-kassa när de är arbetslösa.
Nu förväntas de ta ett större ansvar även för att bygga ut bredbandet. Det här leder till att utsatta kommuner hamnar i ett ännu sämre läge. Jag tycker att ministern borde vara bekymrad över detta och se att det här sätter redan utsatta kommuner i ett sämre läge än de kommuner de ska konkurrera med.
Den strategi som Post- och telestyrelsen nu arbetar efter innebär att man sätter fokus på den enskilda individen. Om inte marknaden fixar det här får man ta hand om det på egen hand. Visst får man lite stöd. Det finns pengar. Jag önskar naturligtvis att det fanns mer. Låt oss titta på vad som fanns att arbeta med tidigare. Det är 500 miljoner för utbyggnad av bredband under fyra år.
Det motsvarar det som användes i hela Jämtland under åren 2001-2007. Hela Jämtland använde totalt 500 miljoner under den här tiden för att bygga ut bredbandet, och ändå finns det mycket kvar att göra. Det finns fortfarande kommuner som har en mycket liten andel fiberteknik. Det är nästan under 1 procent i vissa kommuner.
Det beror inte på att kommunen inte är intresserad eller inte ser att det finns ett behov av just detta, utan det beror helt och hållet på de ekonomiska förutsättningarna. Ministern nämnde också det företag som för 300 miljoner nu ska börja bygga upp det mobila bredbandet. Det bekymmersamma är att de själva avgör var de ska börja bygga ut.
Där hade man kanske önskat en tydligare styrning så att man ser var de största behoven finns. Utbyggnaden av 4G-tekniken kan ju avlasta utbyggnaden av fibertekniken i framtiden. Vi ska använda alla tekniker som finns tillgängliga. Jag önskar att man tänker om och inte sätter fokus på de enskilda byalagen och att man förstår vilka krav man ställer.
Vad händer med de byar som inte har några människor som brinner för att jobba med detta? Ska de inte ha någon kraft?
Marie Nordén (S):
Bredband är lika viktigt som vägar, säger Anna-Karin Hatt tillsammans med några partikamrater i ett uttalande. Jag delar den åsikten. Därför menar jag att fokus måste vara på statens insatser och att nationella mål innebär nationellt ansvar. Just nu satsar Post- och telestyrelsen mycket energi på att sätta fokus på den enskildes ansvar. Där marknaden inte bygger ut måste de boende själva skapa förutsättningar för att bredband med hög kapacitet byggs ut. Precis så säger man.
Ja, smarta kommuner satsar på bredband. Men det finns också många fattiga kommuner som inte har råd att göra de satsningar som man ska göra om man ska vara smart. Man har ansträngd ekonomi, som jag sade tidigare, och man har tagit över en del av statens ansvar för de utförsäkrade och för de arbetslösa som är utan a-kassa. Vilka skatter ska vi höja? frågar statsrådet.
Vi kanske ska börja med att ha en smartare jobb- och näringspolitik som får fler människor i arbete, ökar statens intäkter och ökar kommunernas intäkter och förutsättningar att satsa mer på viktiga insatser i samhället. Den här regeringen har klippt bort 100 miljarder kronor i skattesänkningar främst till dem med de högsta inkomsterna, de största villorna och de största förmögenheterna.
De pengarna hade vi kunnat använda delvis till att skapa bättre förutsättningar för glesbygdskommuner så att de också kunde vara konkurrenskraftiga i arbetet med att bygga ut bredband. Jag tycker, precis som flera har sagt här, att det är viktigt med ett säkert, snabbt och tryggt bredband i hela landet. Vi ser att det är någonting som kommunerna behöver.
Men jag tycker att det är fel att det är den enskildes ansvar att driva det här i form av byalag. Hur fantastiska byalagen än är och hur stor kraft som än finns där är det inte alla byar som har just den kompetensen och kraften, men de har ändå behovet.
Marie Nordén (S):
Det är så att fokus just nu är på kostnaden, kontrollen och fusket. Jag håller med ministern om att det är viktigt att det är rätt personer som får rätt mängd stöd - av rätt orsak. Men det är också många som känner att de inte får en rättvis bedömning, som känner att de är offer för en hets mot de fuskare som man säger finns i systemet.
Många vittnar också om en känsla av att vara utpekade som fuskare därför att de finns i systemet och är beroende av den egentligen otroligt fina funktion i samhället som visar att stöd kan ges till människor med funktionsnedsättning.
Oavsett om de 900 personer som under år 2011 förlorat sin assistansersättning är beroende av att det finns en dom från Regeringsrätten är det alldeles för många som vittnar om en mycket konstig bedömning när de fått sin tvåårsutvärdering.
Man upplever att det är konstigt att det inte ska räknas som ett grundläggande behov att man inte kan handla, ta med sig maten hem, laga den, flytta den till bordet och lägga upp den på tallriken. Kan man bara föra upp skeden - det är oftast en sked man kan äta med - till munnen räknas det som att man kan äta.
Att det sedan tar flera timmar att få i sig en måltid räknas inte in i fråga om de grundläggande behoven. Orsaken här är direkt kopplad till Regeringsrättens dom. Återigen undrar jag om ministern tycker att det är riktigt att Regeringsrätten får fatta ett beslut som jag menar faktiskt går över intentionerna i den lagstiftning som vi här i riksdagen beslutat om.
Är det verkligen så att juridiken ska gälla över politiken? Det är alldeles för många som känner att de blir kartlagda och på sekunden granskade när det gäller antalet toalettbesök och som sedan inte blir betrodda utan måste återkomma till Försäkringskassan och förklara och argumentera.
Har man tur stannar det med ett brev till Försäkringskassan där man förklarar att det inte blev rätt och att man behöver mer hjälp än så. Har man otur får man driva det vidare till domstol. Hur mycket kraft ska man behöva lägga ned för att få sin rätt? Jag menar inte att vi ska låta kostnaderna skena i väg. Jag menar inte att vi inte ska beivra fusket.
Jag menar bara att vi inte får glömma dessa människor och att vi måste se till hur den enskilda individen far illa i ett system som faktiskt inte är i linje med vare sig mina eller, som jag upplever det, ministerns intentioner när vi ser på varför LSS ska finnas. Det handlar om hur viktigt det är för så många människor att kunna leva ett aktivt liv tack vare just LSS.
Vi ser den konflikt man hamnar i med kommunen, Försäkringskassan och två lagstiftningar som inte alltid går hand i hand. I min interpellation tar jag upp just Försäkringskassans arbete, men jag tar det i mitt sista inlägg. Jag menar dock att problemet inte ligger hos Försäkringskassan, utan problemet ligger i de riktlinjer vi ger till Försäkringskassan för att den ska kunna utföra ett bra arbete.
Marie Nordén (S):
Ja, jag är överens med ministern om att fusk ska beivras, som jag sade tidigare. Men jag menar fortfarande att det är för många som kommer i kläm när man gör de nya tvåårsbedömningar som görs nu. Jag kan ta ett exempel - jag tog några exempel tidigare. Precis som ministern sade handlar LSS om att man ska få hjälp med det som är av mycket privat karaktär. Det innebär att man får hjälp med att stänga gylfen, men att dra upp byxorna får man inte hjälp med.
Det är så bedömningskriteriet ser ut i dag. Kan du föra upp en sked till munnen - det spelar ingen roll om du kan ha mat i den - får du inte hjälp att äta. Om detta är på grund av de nya bedömningskriterierna som har arbetats fram tillsammans med Försäkringskassan är jag ännu mer bekymrad än jag var innan vi började denna debatt. Det är faktiskt så att det var tongivande och skapade en praxis när vi fick domen från Regeringsrätten.
Jag tycker att man ser att vi fick domen 2009, och det är 2011 det händer. Man kanske inte ska dra för stora slutsatser, men jag har svårt att se att det inte hänger ihop. Jag tycker också att det är viktigt att vi tar in kommunerna i detta, men det är även så att man har helt olika ingångslägen. När det kommer till kommunen är det en annan lagstiftning - det är hemtjänsten vi pratar om.
Jag har själv jobbat i hemtjänsten i flera år och vet att det är svårt att individanpassa den så att det finns resurser och man kan hjälpa när det behövs. När det gäller LSS är det på ett helt annat sätt. SOL innebär att man ska hjälpa en brukare till skäliga levnadsvillkor. LSS innebär att man ska utgå ifrån goda levnadsvillkor.
Vilken funktionsnedsatt nöjer sig och ska behöva nöja sig med "skäliga" framför "goda"? Det handlar om väldigt många unga människors rätt att leva ett aktivt liv, och jag värnar verkligen den. Jag vill se en förändring så att vi ser att man också kan få hjälp att äta och dra upp byxorna.
Marie Nordén (S):
Jag kan börja där Gunilla slutade. Ministern säger att det inte är enskilda bilder från verkligheten som vi ska basera vår kunskap och våra politiska beslut på, utan det är statistik och fakta. Jag hoppas att ministern är beredd att gå ut och möta dessa människor, för det är fakta som de presenterar. Det är de som utgör underlaget för den statistik som ministern sedan ska grunda sina beslut på.
Lyssnar vi inte på dem, vem ska vi då lyssna på? Jag litar mer på Elsie i Kall än på Post- och telestyrelsen. Det är inte första gången som vi har hamnat i en diskussion där vi har presenterat situationer och verkligheter för ministern och talat om hur det ser ut och ministern har svarat: Nej, men det tror jag inte på, för Post- och telestyrelsen har gett mig en annan bild. Sedan har ministern fått komma tillbaka och säga: Jo, men de höll på att avveckla det fasta kopparnätet. Jo, men det fanns människor som inte hade någon telefon i sitt hem.
Post- och telestyrelsen hade fel. Jag tycker att det är dags att börja lyssna på de 3 procent, eller 1 procent som ministern hänvisar till, de människor som lever under helt andra förutsättningar än vi som bor i tätort. Vi förväntar oss att de ska bo där, och kunna bo där, för vi tycker att de bedriver viktig verksamhet.
Vi tycker att människor som har levt ute i landet hela sitt liv inte ska behöva tvångsförflyttas därför att servicen inte fungerar. Det här hänger ihop. Servicen och infrastrukturen i gles- och landsbygd är inte som vi tycker att den borde vara. Den haltar kraftigt. Vi vet att mobiltäckningen blir sämre. Vi vet att bredbandsutbyggnaden haltar. Vi vet att postservicen försämras successivt.
Den kommer att göra det därför att det är färre som bor där, och de riktlinjer som finns kommer att innebära att man har möjlighet att göra försämringar. Det är två hushåll per enkelt körd kilometer enligt riktlinjerna. Jag undrar: Är ministern beredd att se över den delen så att människor som bor ute i glesbygd i dag, trots att de blir färre, har möjlighet att få en fungerande postservice?
Marie Nordén (S):
Nej, utvecklingen går inte åt rätt håll så länge inkomstskillnaderna mellan män och kvinnor ökar, vilket de fortfarande gör. På ett år ökade inkomstskillnaden med 1,8 procent, mer till männen. Det är inte att ha en utveckling som går åt rätt håll. Det spelar ingen roll hur mycket ni leker med statistiken i den här församlingen. Det tar för lång tid att nå det jämställda samhället; det står jag fast vid.
Jag skulle kunna säga mycket, men jag vill bara kommentera det här med sjukförsäkringsreformen som man säger skulle ha varit något positivt för kvinnorna. Jag möter utförsäkrade kvinnor som enligt vissa har gynnats men som inte känner igen sig i den bilden. När man är utförsäkrad finns man inte med i statistiken, man lever på mycket mindre inkomst och känner sig utslängd ur de sociala sammanhangen.
Det är otroligt oroväckande att det finns en sådan brist på ett genomgripande jämställdhetsperspektiv när det gäller hur vi ska få ett mer jämlikt samhälle. Det här är inte endast rättvisefrågor, att kvinnor och män ska tjäna lika eller ha samma arbetsvillkor, utan det handlar också om tillväxt för hela samhället.
Vi betalar ett väldigt högt pris när vi inte släpper in kvinnorna på samma villkor och ger samma möjligheter att verka på arbetsmarknaden som männen. Det är framför allt där vi ser att vi kan göra skillnad. Därför måste vi skapa en arbetsmarknad där kvinnor och män kan delta på samma sätt.
Därför föreslog jag en rad åtgärder som Socialdemokraterna presenterade i veckan som var, den 8 mars, som är nödvändiga just för att skapa en större tillväxt där kvinnor och män deltar på lika villkor. Det är så vi skapar en bättre framtid. Det är så vi skapar en högre tillväxt och en bättre möjlighet för både kvinnor och män att delta.
Marie Nordén (S):
Ja, kommuner är pressade, och självklart ser det olika ut i olika delar av landet. Jag kommer från en del av landet där flera kommuner diskuterar just skattehöjningar men är tvungna att stå tillbaka därför att landstinget redan har höjt. Det gör att den totala skattesatsen redan är hög, och man skär och gör stora besparingar i sina verksamheter redan i dag. Visst har vi olika sätt att räkna, ministern.
Problemet är att regeringen har ändrat sitt sätt att räkna. Den dag man tillträdde diskuterade man hur utanförskapet såg ut då, och i dag gäller det hur utanförskapet ser ut nu. Man har ett annat sätt att räkna när det kommer till sysselsättning, när man pratar om antalet sysselsatta i stället för att vara helt ärlig och säga att antalet människor i landet också har ökat. Det gäller att vara ärlig när man räknar. Vi har inte samma syn på hur vi ska skapa arbeten.
Vi har samma syn på behovet av arbete, men när vi pratar om en låglönepolitik, som regeringen tydligt lägger fram och tydligt säger är det enda sättet att möta arbetslösheten, vet vi att det inte finns något samband med att få ned arbetslösheten. När vi tittar på de länder som har en låglönepolitik ser vi att de inte har fler i arbete.
Av stor betydelse för kommunernas ekonomi är den kommunala skatteutjämningen. Regeringen valde att inte lägga fram något förslag efter att utredningen lagt fram ett tydligt förslag som skulle innebära att man kompenserade just de kommuner som i dag får betala för att man inte har räknat upp nyttjandegraden i barnomsorgen. De betalar i dag ett högt pris för att regeringen valde att vänta.
Men det är tydligt att de kommuner som inte kommer att betala ett högt pris är de kommuner som vi har sett överkompenseras i den modell som ligger i dag. När regeringen äntligen lägger fram ett förslag för att få till en ändring kompenserar man redan överkompenserade rika kommuner och landsting med 1 miljard kronor. 1 miljard tänker staten pytsa in i systemet.
Då undrar naturligtvis de kommuner som inte hör till dem som ska få ta del av den nya miljarden i systemet: Varför får inte vi ta del av den miljarden? Jag tycker att ministern borde svara på den frågan och förklara lite tydligare vad det är som gör att det är mer angeläget att kompensera de rikare kommunerna.
Hur kommer det sig att ministern räknar så annorlunda i dag än vad man gjorde 2006 när det gäller just utanförskapet och arbetslösheten? Varför säger man att folk är i sysselsättning i stället för att prata om hur många som står utanför arbetsmarknaden? Det är väl faktiskt så, ministern, att det är fler som är utan arbete i dag än vad det var när regeringen tillträdde 2006?
Jag tycker att det är viktigt att man är ärlig i debatten och när man presenterar siffror. Ministern har rätt i att det ser olika ut i olika kommuner och att det finns kommuner som har det väldigt bra ställt och inte behöver skära utan kan sälja ut sina tillgångar och använda pengarna till att få ekonomin att gå ihop.
Det är viktigt med ett solidariskt system, och då ska det solidariska systemet fungera över tid och inte justeras om så att man kompenserar vissa och inte andra.
Marie Nordén (S):
Det är nästan lite skrattretande att höra hur ministern hävdar att vi ska satsa på högteknologiska jobb och ökat kunnande, när vi har en utbildningsminister som talar om ettårig gymnasieskola och skär ned på de högre utbildningarna i hela landet - de utbildningar som följer de arbetslösa när det gäller antalet ansökningar till skillnad från de stora universiteten i Uppsala, Lund, Umeå och Stockholm.
Det ministern säger hänger inte ihop med den faktiska politiken. Vi kan konstatera att fattigare arbetslösa inte gör att det skapas fler arbetstillfällen, och att sjuka blir fattigare gör dem inte friskare. Det som gör att arbetslösa kan komma ut på arbetsmarknaden är en jobbpolitik som fungerar, en jobbpolitik som gör att unga människor inte sätts i karantän i väntan på en åtgärd när man blivit arbetslös.
Vi behöver en arbetsmarknadspolitik som gör det möjligt för Arbetsförmedlingen att utbilda de arbetslösa på riktigt, inte korta meningslösa utbildningar, och som gör att man inte behöver lämna tillbaka miljarder varje år för att arbetsmarknadspolitiken är helt tandlös. Det är så vi skapar arbetstillfällen. I dag är det faktiskt så att arbetsgivare söker arbetskraft. Samtidigt har vi arbetslösa som har fel kompetens och inte är anställningsbara.
Regeringens jobbpolitik fungerar inte, och det är kommunerna som får betala det höga priset för det tillsammans med de arbetslösa, de utförsäkrade och de sjuka, som kommer längre och längre från arbetsmarknaden. Vi behöver en politik, precis som vi har föreslagit, som sätter arbetslösa i centrum och ser till att de kan gå in i arbete och som gör att Arbetsförmedlingen fungerar.
Ministern hävdar att vi har haft ett skatteutjämningssystem som skulle ha varit tillväxthämmande. Det är en myt som inte stämmer. Det är inte sant att det har varit tillväxthämmande. Det har utretts och det har konstaterats att det inte har varit till nackdel för kommunerna.
Marie Nordén (S):
Rolandstorp, Kycklingvattnet, Väktarmon, Tuvattnet, Gullbergsmyren, Gråsjön, Sörviken, Henningskälen, Åsberget, Halåsen, Hökvattnet, Fisksjölandet, Häggåsen och Storåsen är några av de byar där telefonerna fungerar mycket sämre i dag sedan Telia klippt av kopparledningarna.
Många länsbor i Jämtland är besvikna och rent ut sagt förbannade. Jag har debatterat den här frågan tidigare med ministern. Som vanligt har ministern en väldigt passiv hållning. Hon konstaterar att det mesta fungerar, i alla fall i teorin, och kommer att följa utvecklingen. De exempel som jag lyfte fram här var ca 500 enskilda fall, för det är ju så ministern vill kalla dem.
De är enskilda fall som visar att det faktiskt inte fungerar som ministern hävdar att det gör. Dem vill man fortfarande inte kommentera. Totalt sett är det ungefär 10 000 enskilda fall ute i landet som har drabbats av att man i dag är hänvisad till det mobila nätet, till en täckningsgrad som faktiskt inte är på något sätt tillfredsställande. Jag träffar ständigt människor som säger att det inte går att ringa på mobilen.
De kan visa på punkter på tomten eller i huset där de står med sin mobil och ska försöka få täckning. I glesbygden vet man att det är allt vanligare att du kommer att bli bortkopplad och att tekniken inte fungerar. I norra Fjällnäs i västra Härjedalen hade man i helgen varit utan telefon i fyra dagar.
Där fungerade det inte ens att ringa till 112 om det hade uppstått en akut situation. Det är klart att det här inte handlar om någon nöjessituation där man inte kan surfa som vi gör när vi är i centrala delarna av landet, utan man är faktiskt i en situation där det handlar om liv och död när täckningen inte garanteras. Vi har kunnat konstatera att operatörernas täckningskartor inte stämmer.
När P4 hemma har försökt syna hur täckningen fungerar och pratar med Telia erkänner de att de här täckningskartorna bara är teoretiska. De beräkningarna fungerar i bästa fall. Igen säger ministern i sitt svar, och det här har hon sagt tidigare och det har nämnts tidigare i debatten, att det handlar om områden där folk inte bor. Men det är ju det som det inte gör, ministern.
Det handlar om ställen där människor bor och verkar, faktiskt inte bara semestrar utan de ska försöka bo, driva företag och leva sitt liv där. Vi vet ju att ska man få fungerande täckning är det inte så att man kan vända sig till operatörerna och säga att det här sköter ni, utan det handlar om politiska ambitioner.
Det är klart att det är så att när man frångår kravet på täckning sänker man också de politiska ambitionerna. Vi vet sedan tidigare att ambitionerna är lågt ställda för ministern. Det visar den passiva hållning ministern ständigt intar i debatterna. Det är att kapitulera när man säger att marknaden ska lösa detta.
Det handlar inte heller om överbelastning av nätet. Talar man med många i glesbygden har de inte en möjlighet att använda sina smartphones. Dessa är fullkomligt odugliga i de byar vi talar om. De är hänvisade till det gamla systemet; de kan inte surfa på nätet. Den överbelastningen som ministern nämnde i sitt svar existerar inte. Det är svårt att överbelasta ett nät som inte finns.