Fredrik Reinfeldt (M):
Det mest anmärkningsvärda vi har hört här i dag är väl egentligen att Peter Hultqvist berömmer Göran Persson. Det är väldigt ovanligt att man hör socialdemokrater göra det nu för tiden. Men det kanske säger något om Peter Hultqvist. Hela upplägget från fyra socialdemokrater i rad är alltså att vi nu ska glömma det som har varit, att det har funnits socialdemokratiska regeringar i det här landet som har behandlat riksdagen på ett visst sätt. Vi har varit med om detta förut.
Socialdemokrater som förlorar makten upptäcker att riksdagen finns. Helt plötsligt blir det viktigt att börja diskutera riksdagens arbetsformer. Det är som om ingen av oss har något minne, som att vi inte har suttit i den här kammaren, i gruppledarsamtal med era ledande företrädare, år ut och år in och hävdat värdet av att någon gång försöka visa ett intresse eller försöka utveckla riksdagens arbetsformer.
De svar jag ger läser jag högt ur de svar som Pär Nuder har gett på precis samma frågor då Göran Persson själv inte har velat ta debatten. Det är inte att leva i efterträdarens skugga. Det är att göra annorlunda. Jag är här där Göran Persson inte var i precis samma diskussion. Jag har på 18 månader klarat av halva det beting som Göran Persson tillryggalade på tio och ett halvt år som statsminister. Ni har inget underlag i argumenten, och det är kanske trots allt det viktigaste.
Det är klart att det spelar roll vad som har hänt tidigare. I vilket sammanhang anser vi inte att det skulle spela roll hur vi har förhållit oss till detta genom historien? Det är väl självklart att vi med tanke på att Göran Persson har fått 123 interpellationer och valt att avstå från att svara på 117 har en fantastisk lista med Monica Greens sätt att resonera.
Som högst ansvarig för socialdemokratin ansåg Göran Persson att 117 ämnen inte var tillräckligt mycket värda för att han skulle vara här i riksdagen och debattera dem. Skulle det inte ha någon relevans? Vi talar inte om 18 år tillbaka i historien. Det handlar i princip om det som skedde för bara två tre år sedan.
Jag respekterar att ni upptäcker riksdagen när ni inte har makten, men ni måste föra konsekventa resonemang som också har bäring på hur ni i så fall beter er i majoritet. Och tro inte att vi inte har kämpat för att föra den här typen av resonemang! Statsministerns frågestund, som flera refererar till, tillkom bland annat just för att säkerställa att det skulle få ställas frågor av allsköns art, som också har nämnts här i dag.
Jag har för riksdagen nu också sammanfattat att jag har svarat på 254 sådana frågor vid 14 frågestunder, vilket visar att jag mycket brett har varit på plats här för att fullgöra min del när det gäller att ta del i den offentliga debatten. Det avser jag också att fortsätta göra. Men resonemang som bygger på att det inte skulle kunna göras referenser eller att man förstår att en logik har övergått till en annan har jag ingen respekt för.
Det måste självklart bedömas på precis samma sätt nu som det har bedömts tidigare. Och sanningen är att det nu svaras på fler interpellationer från mig än vad som gällde tidigare. Dessutom finns det omfattande andra möjligheter att i partiledardebatter och i andra sammanhang möta mig. Man kan vända detta mot det nuvarande socialdemokratiska ledarskapet.
Med det här sättet att resonera om hur viktiga interpellationer är undrar jag hur Mona Sahlin har visat att hon tycker att interpellationsdebatter i Sveriges riksdag är viktiga, sedan hon tillträdde som Socialdemokraternas partiordförande. Det handlar om en interpellation. Det kanske säger något om vad ni egentligen tycker, eller åtminstone de som leder Socialdemokraterna.