Cecilia Magnusson (M):
Vi ska nu debattera betänkande KrU9 En kommunal kulturskola för framtiden . Jag står bakom alla reservationer från Moderaterna, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 5. Det här är en viktig fråga. Det handlar om alla barns och ungas rätt till kultur. Det var och är Alliansens främsta kulturpolitiska prioritering.
Vi införde Skapande skola för att inspirera och stödja skolorna att ta till kultur för att stimulera elevernas lärande. Vi byggde successivt ut det till flera stadier i skolan, och vi önskar att utveckla det vidare.
Vi såg till att museerna hade fri entré för alla upp till 18 år, stärkte museernas möjligheter att ta emot fler barn och såg till att de barn som kom till museerna fick ett bättre mottagande i verksamheten.
När Kultursamverkansmodellen infördes var alliansregeringen i diskussionen om vart pengarna skulle gå angelägen om att man skulle prioritera barn och unga. Herr talman!
Med detta sagt tror jag inte att den nuvarande regeringen inte vill se till barns och ungas bästa, men man kan inte prioritera allt till alla hela tiden och dessutom styra över sådant som man inte kan och ska styra över. Jag skulle gärna hälsa kulturministern välkommen till debatten. Hon är anmäld.
Men vi får se om hon dyker upp och prioriterar barn och unga i kulturen. Ifall hon deltar i debatten kommer vi säkert att få höra henne berätta om alla de instrument som hon fick spela i den kulturskola hon gick i när hon var ung. Och det är väl bra att hon fick tillfälle till det.
Problemet i dag är att det finns alltför många barn som inte får spela ett enda instrument i den kommunala kulturskolan eller gå en enda dansklass, då köerna i de allra flesta kommuner är alldeles för långa.
Åtgärder för att korta köer kommer vi nog tyvärr inte att få höra kulturministern eller någon annan representant för regeringen ta upp i debatten. Det stora problemet med den kommunala kulturskolan är ju den dåliga tillgängligheten.
Man skulle mycket lätt kunna ta hjälp av andra anordnare av kulturaktiviteter för att komma till rätta med det problemet. Det finns goda exempel på detta, men de är alldeles för få. Det finns ju så många anordnare i det civila samhället.
Det handlar om kyrkor, som anordnar sång- och instrumentundervisning, teaterensembler och inte minst dansstudior, som har många elever men inte räknas med enligt regeringens sätt att se det. Det var det ena problemet, herr talman.
Det andra problemet som måste lösas för kulturskolan handlar om de barn vars föräldrar inte har råd med terminsavgiften. Några förslag på lösningar på det problemet skulle jag gärna vilja att kulturministern kom med i sitt anförande. Jag hoppas att hon inte gör oss besvikna.
I stället för att lösa de stora problemen med kulturskolan väljer dock regeringen att försvåra ytterligare för den frivilliga kommunala kulturskolan. Man föreslår nationella mål, och i stället för att underlätta och öka tillgängligheten styr man upp kommunernas verksamheter, även för de kommuner som inte har någon kulturskola.
Hur ska det gå för dem? Vad kommer de nationella målen att innebära för de kommuner som inte har någon kommunal kulturskola? Det skulle jag gärna vilja att kulturministern svarade på.
Vi i Alliansen och jag som moderat anser att dagens modell där kulturskolan är kommunernas frivilliga ansvar ska vara kvar ograverad. Statliga mål är en styrning, och vi anser inte att denna styrning är till hjälp för kommunerna utan tvärtom.
Dessutom är detta inte den enda styrande åtgärd som regeringen ägnar sig åt på området. Man har redan rundat kultursamverkansmodellen och skapat ett statligt bidrag till kulturskolor med styrande direktiv.
Kulturutskottet hörde i går, då vi hade besök av den nationella samordnaren på biblioteksområdet, att det riktade bidraget till bibliotek har inneburit att kommuner numera ansöker hos Statens kulturråd om bidrag till att köpa bokhyllor. Det är ju helt galet!
Lika galet är det som det direkta bidraget till kulturskolan.
I regeringens första utkast sa man att bidraget skulle gå till att sänka avgifterna, vilket innebar att kommuner med de högsta avgifterna - däribland rika kommuner i Stockholmsområdet - kunde ta del av bidraget, medan kommuner som redan tagit bort avgiften blev utan stöd.
Om regeringen vill stödja kommunerna och kulturskolan för att förbättra för barn och unga har jag redan nämnt två åtgärder som man kan vidta, och jag kommer nu till den tredje åtgärden, nämligen det föreslagna kulturskolecentrumet. Då skulle man kunna ge Kulturskolerådet i uppdrag att utforma stöd som gör nytta för kommunerna.
Forskning och utveckling när det gäller barns och ungas tillgång till kultur på fritiden är viktigt. Det finns goda exempel på branschorganisationer som tar ett sådant uppdrag på största allvar och gör det på bästa sätt, till exempel Riksidrottsförbundet och Friluftsfrämjandet. Varför litar inte regeringen på branschen utan lägger uppdraget på diversehandeln Kulturrådet?
Herr talman! Jag har ställt tre frågor i mitt anförande: Hur ska vi lösa köerna till kulturskolan? Hur ska alla barn få råd att gå i kulturskolan? Varför litar inte regeringen på Kulturskolerådet?