KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christian Holm Barenfeld (M):
I landsbygdsministerns svar finns stora likheter med svaren man får på andra interpellationer från andra statsråd oavsett ämne. De handlar om vad som hände i Sverige under alliansregeringen, och då hände det mycket. Det är i och för sig bra att regeringen fokuserar på vad Alliansen gjorde, och det vore också bra om man gjorde mycket av det Alliansen gjorde och skulle vilja göra.
Däremot handlar det väldigt lite om vad landsbygdsministern gör. Det var just den frågan som ställdes: Vad är landsbygdsministerns politik? Vad gör landsbygdsministern för att rovdjurspolitiken ska bli förbättrad? Vad gör landsbygdsministern för att landsbygdspolitiken och politiken för hela Sverige ska bli bättre? Det var detta som både Lars Beckman och jag ställde frågor om.
Jag kan inte se hur skattechocker på dieselbilar, lastbilsskatt som fördyrar transporter, flygskatt som innebär nedlagda flyglinjer eller oenighet inom jord- och skogsbrukspolitiken mellan Miljöpartiet och Socialdemokraterna, som fördröjer bland annat utredningar om artskyddsförordningen och ställer till det ganska mycket, kan gagna Sverige.
Nu har landsbygdsministern använt ett av sina inlägg till att berätta vad alliansregeringen gjorde, och han tycker - inte helt överraskande - att alliansregeringen inte gjorde rätt saker. Men jag ger landsbygdsministern en ny chans: Vad har regeringen gjort, och vad avser ministern att göra för att få ordning på dessa frågor?
Det gäller alltså inte vad Alliansen gjorde, och ministern behöver inte ens säga vad Alliansen avser att göra. Vad avser ministern att göra under återstoden av sin tid som minister fram till nästa val?
Christian Holm Barenfeld (M):
Tack för svaret på min interpellation, Annika Strandhäll! Interpellationen skrevs av flera anledningar, just utifrån att man nu här i Stockholm har röstat nej till det fria vårdvalet för reumatiker.
Det är förvisso ett allianslett landsting, men även oppositionen med Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Sverigedemokraterna valde att gå på linjen att inte ha det fria vårdvalet. Det oroar mig lite.
I det här läget har det tillsatts en utredning för att man från regeringshåll ska se över det fria vårdvalet som helhet. Även i regeringen samarbetar socialministern och Socialdemokraterna med Vänsterpartiet som ju inte är nådigt i sin kritik mot det mesta som handlar om valfrihet, om någonting som har med marknaden att göra och om sådant som politiker inte styr.
Till och med landstingsråd kallar det för tvångsvalfrihet när det inte är landstingsägt och styrt av politiker. Det oroar mig att man såväl i oppositionen i landstinget som i regeringen för Sverige samarbetar.
Jag ställde frågan: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att se till att privata utförare och fritt vårdval tillåts konkurrera och existera i Sverige också för reumatiker? Men jag kan inte tolka svaret på annat sätt än att ministern avser att inte göra något.
I så fall: Är det rätt uppfattat? Delar socialministern regeringens stödpartis synpunkter? Vad är då socialministerns synpunkter kring det fria vårdvalet i stort, framför allt när det gäller reumatiker? Vad är det som gör att reumatiker inte ska ha samma möjlighet som andra att välja fritt?
Att det är just Stockholms läns landsting som har utnyttjat vårdvalet allra mest kan säkert ha vissa ideologiska skäl. Vi ser fördelar med möjligheter för patienten att välja. Om patienten väljer att gå till landstinget eller någon annan utförare är för min del egalt.
Det viktiga är ju att den service och den vård som ges är kvalitativ och passar individen. Det är därför som valfriheten är så bra, inte bara inom vården utan inom alla områden. Det är när det finns konkurrens och valfrihet som kvaliteten normalt sett blir som bäst.
Christian Holm Barenfeld (M):
Valfrihet och patientens möjlighet att välja är inte ett ideologiskt experiment. Det är i grunden det som borde vara sunt förnuft och rimlighet. Givetvis finns det från alla håll mycket ideologi i detta.
Jag vet att vårdvalet inte var någonting som Socialdemokraterna gjorde vågen för när det infördes. Valfrihet har aldrig riktigt uppskattats av den politiska vänstersidan. Om man går till den extrema vänstern och hamnar i Västerpartiet, beskrivs det som tvångsvalfrihet. Jag tycker att det är något skamligt.
Om det genomförs en bra reform har väl också den opposition som fäller den ett ansvar. Ministern är mycket väl medveten om att om man ska upphandla en helt ny verksamhet i den här omfattningen tar det tid, ofta år.
Det fanns de företrädare för de olika delarna som var tveksamma. Jag vet ju att ordföranden för Reumatikerförbundet delar ministerns ideologiska hemvist som tidigare socialdemokratisk kommunstyrelseordförande i Järfälla.
Det finns politiska uppfattningar även i andra organisationer. I det läget har jag svårt att se det farliga i möjligheten för reumatiker att välja på samma sätt som andra.
Det om något är väl ideologiskt nonsens som inte sätter patientens utan partipolitikens intressen i fokus. Vi tycker att det är viktigt med valfrihet. Valfriheten är viktig för att den ökar patienternas rättigheter.
Konkurrens på samma sätt som inom andra områden är bra för kvalitet, tillgänglighet med mera. Jag är inte från Stockholm, utan jag kommer från ett län som förvisso har en frihetlig landstingsstyrning.
Men det är inte så att man kan säga att om det görs bra i Stockholm är risken att reumatologer och andra lämnar övriga Sverige för att arbeta i Stockholm. Då är det väl ett problem för andra landsting om de är så ohyggligt dåliga att folk inte vill arbeta där. Om man väljer att flytta någon annanstans är det väl snarare det som socialministern borde fokusera på.
Hur ska man se till att det blir attraktivt i hela landet inom denna bransch så att fler förhoppningsvis väljer att utbilda sig eller att stanna kvar och söka sig till andra områden? Man kan inte använda argumentationen att om det blir för attraktivt att arbeta i ett område ska det inte genomföras. Det är ju dessa argument som har använts.
Christian Holm Barenfeld (M):
Man ska ha just patientens bästa för ögonen. Att patienten får välja är inte skadligt för patienten. Att kalla detta för ideologisk tomteverkstad tycker jag är på en nivå som vi inte bör hålla oss på.
Det handlar om att leverera bra vård och möjlighet till valfrihet och patientpåverkan. Visserligen handlar denna debatt inte om förlossningsvård, men visst kan vi diskutera det. Det har under lång tid talats om Sollefteå där socialministerns partikamrater styr och lägger ned BB.
Det har funnits fall där födslar har skett längs vägen eftersom bilarna inte har hunnit fram till BB före förlossningen. Detta kan man diskutera jättemycket. Debatten handlade dock om möjligheten till valfrihet. Valfrihet, ministern, är inte farligt.
Det är inte skadligt, och det är absolut inte en ideologisk tomteverkstad eller ett ideologiskt experiment. Det finns däremot en väldigt stark ideologi som tycker att det är jättefel med alla former av alternativ inom det som traditionellt sett i mycket har varit offentlig sektor.
Jag ska inte politisera olika organisationer, men jag tror inte att man som socialdemokratisk kommunstyrelseordförande direkt överger sina ideologiska övertygelser bara för att man byter hatt på organisationen, om man uttrycker det så.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag tackar Tomas Eneroth för svaret. Det är en angelägen fråga, och jag tog upp den efter att Riksrevisionen i sin rapport om väg- och järnvägsinvesteringar i Sverige konstaterat att det saknas ett EU-perspektiv, vilket är en tydlig kritik mot regeringen.
Jag uttryckte en viss oro eftersom det är mycket som står på spel, och det är viktigt att regeringen har en tydlig och uttalad strategi för hur man vill genomföra och uppnå de mål som finns med EU, inte minst de så kallade TEN-T-projekten och så vidare.
Det står tydligt i Riksrevisionens rapport: "Som framgår ovan har regeringen varit passiv i styrningen av Trafikverket. En möjlig förklaring skulle kunna vara att det inte finns tillräckliga resurser inom Regeringskansliet för att utveckla ett strategiskt ansvarstagande." Det är en tydlig skrivning.
Vidare säger man: "Den avsaknad av strategiskt ansvarstagande som framhålls i SOU-betänkandet om järnvägens organisation kan vara en förklaring till den passiva styrningen." Därtill konstateras att även Trafikverket har varit passiv i frågan.
Man kommer fram till den sammantagna bedömningen att både regeringen och Trafikverket varit passiva vad gäller att beakta EU-målen i planeringen av transportinfrastruktur, vilket givetvis är allvarligt.
Det har gjorts ett arbete inom företaget Oslo-Stockholm 2.55 i syfte att påskynda utbyggnaden av en bättre tågtrafik mellan huvudstäderna i Norge och Sverige.
Det är en viktig sträcka, inte minst för mitt hemläns arbetsmarknad och företag.
Här konstateras att man har gjort utredningen, startat företaget och kommit fram till att man kan få en stor nytta med relativt begränsade investeringar, jämfört med många andra delar vad gäller investeringar i järnvägar.
Detta är ett av de TEN-T-projekt som EU pratar om och där denna länk eller sträckning är en viktig del.
Därför är det extra oroande, inte minst ur ett perspektiv för oss som bor i länen längs sträckningen mellan Oslo och Stockholm, att man kan läsa i Riksrevisionens rapport att regeringen förhåller sig passiv till EU-frågor.
Jag konstaterar utifrån ministerns svar att han inte vill föregripa de processer som finns, men det måste ändå gå att svara på vad som är bakgrunden till att Riksrevisionen så tydligt kan uttala att regeringen liksom Trafikverket har varit passiva i sin hållning.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag tackar Tomas Eneroth för klarläggandena. Det är klart att vi alltid kan gå tillbaka och diskutera tidigare regeringar. Det brukar bli så i alla interpellationsdebatter att nuvarande ministrar går tillbaka och säger att allt som är fel vilar på alliansregeringen. Nu gjorde alliansregeringen historiskt stora satsningar även på järnvägar och vägar.
Som Tomas Eneroth säkert väl känner till fanns det ett mycket stort eftersläpande underhållsunderskott när alliansregeringen tog över efter den tidigare socialdemokratiska regeringen, om vi ska gå tillbaka i historielektionsdelen.
Därtill står det klart att alliansregeringen i alla delar var engagerad, aktiv och drivande när det gäller EU-frågor. Det omdömet fick vi tydligt från EU-kommissionens dåvarande vice ordförande, nuvarande utrikesminister Margot Wallström.
Jag har inte det exakta citatet, men kontentan var att ingen regering i Sverige hade varit så aktiv, drivande och närvarande i EU-politiken som alliansregeringen. Något som också är viktigt är, som vi vet, att alliansregeringen inte bara var aktiv och närvarande utan också var detta på en mycket hög nivå, det vill säga oftast på ministernivå.
Detta är givetvis viktigt om man vill ha inflytande i EU. Det var därför jag skrev interpellationen - det var inte bara för regeringens prioriteringar i budget och i exakta projekt. Faktum är att det är många viktiga projekt där EU-arbetet lägger en bra grund.
Om man tittar på delar av Värmland ser man att det har det byggts mycket motorväg fram till Värmland. Alliansen fick igenom så att vi har byggt mer motorväg västerut från Karlstad, men vi har fortfarande en del fram till den norska gränsen som är långt ifrån tillräcklig.
Vi vet att det, när det gäller tåget, finns mycket att förhandla om med våra motparter på den norska sidan.
Detta skulle kunna stärka vår arbetsmarknadssituation, men det skulle också kunna göra att tåget utgör ett fullgott alternativ till att flyga, vilket 1,4 miljoner invånare gör mellan Stockholm och Oslo varje år, utan att man bygger mycket dyra, helt nya stambanor, så som bland andra Miljöpartiet och möjligtvis även Socialdemokraterna föreslår.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag instämmer i Tomas Eneroths konstaterande om det vackra Värmland. Däremot skiljer vi oss åt på många andra sätt. Vi kan såklart blicka tillbaka och hävda, som de flesta ministrar i denna regering gör, att det inte var bra på alliansregeringens tid och att det var då det inte hände.
Men om vi ska ha historielektioner kan vi gå ännu längre tillbaka och konstatera att den tidigare socialdemokratiska regeringen, med Göran Persson i spetsen, lämnade efter sig ett gigantiskt underhållsunderskott i fråga om järnvägen som alliansregeringen hanterade. Alliansen vill satsa på järnväg. Alliansen vill satsa på väg. En kommande alliansregering vill alltså satsa på järnväg, väg, flyg och sjöfart.
Det är kanske talande att flyget inte alls var med när ministern nämnde trafikslagen. Det kan bero på eftergifter. Det kostar att samarbeta med Miljöpartiet och den yttersta vänstern - det kan vi konstatera. Alliansen och Moderaterna lägger mer pengar på väg än vad regeringen gör.
Vi säger att vi vill rusta upp järnvägsnätet, men vi vill inte lägga gigantiska summor på höghastighetståg i södra Sverige. Det finns inga förslag om höghastighetståg norr om Stockholm och Köpenhamn och den delen.
Det är nog få i Värmland eller i stora delar av övriga Sverige som skulle kalla den stora myndighetsflytten från Valhallavägen till Botkyrka för en omvänd urbanisering och en decentralisering - det är ändå en Stockholmsförort. Men det kanske är det för regeringens del.
Men frågan är: Vad gör regeringen för att åtgärda det som kommer fram i Riksrevisionens rapport - att denna regering faktiskt inte är så aktiv utan passiv i frågor gällande EU?
Christian Holm Barenfeld (M):
Tack, Magdalena Andersson, för svaret! RUT-avdraget är en viktig och lyckad reform som infördes av alliansregeringen 2007. Den har därefter utvecklats under de åtta år Alliansen satt i regeringen. Därefter har regelverket för RUT delvis stramats åt, belopp har minskats och så vidare.
Men avdraget har också efter tid utvecklats till fler och fler sektorer. Det är dock inte Magdalena Anderssons förtjänst eller den socialdemokratiska regeringens förtjänst, och det är framför allt inte ett bidrag från regeringens samarbetsparti Vänsterpartiet, som faktiskt inte vill något hellre än att ta bort det viktiga RUT-avdraget.
I en överenskommelse om hela migrationsreformen mellan Alliansen och regeringen var kraven att bevara och utveckla RUT-avdraget. Vi nådde inte lika långt som vi skulle vilja, och därför föreslog vi en tydlig stärkning av RUT-avdraget. Det gjorde vi av en lång rad skäl. Sänkt skatt i de delarna innebär fördelar för såväl arbetstagarna och arbetsgivarna som staten.
Vi har sett att många nya personer kommit in på arbetsmarknaden tack vare RUT. Om jag inte missminner mig hyllade finansministern i början av mandatperioden RUT som en viktig reform för att få in nyanlända på arbetsmarknaden. RUT-avdraget omsätter mycket pengar.
Att satsa på ett utvecklat och utökat RUT är viktigt för att skapa jobb med låga trösklar, det vill säga fler jobb som i politiska sammanhang ofta kallas enkla jobb. Det är jobb som kräver låga förkunskaper men som inte alltid är lätta att utföra och som förvisso kräver talang. De innebär ett mindre steg in på arbetsmarknaden.
RUT-reformen har inneburit att många nya företag har startat, och många av de företagen har startats av kvinnor. Inte sällan är kombinationen både kvinna och en bakgrund i ett annat land. Det är alltså en viktig reform även ur ett jämställdhetsperspektiv.
RUT-reformen är bra för dem som arbetar och även för många som behöver få livspusslet att gå ihop genom att de kan ta hjälp av RUT-avdraget. RUT-avdraget har faktiskt fungerat så bra att stora delar av regeringen har valt att nyttja RUT-avdraget. Om jag inte är felinformerad är det så bra att finansministern själv väljer att nyttja RUT-avdraget. Det är inte fel.
Finansministern tjänar faktiskt långt mer än de 900 000 som hon hävdar att bara 2 procent av användarna har. Men jag tycker inte att det är fel. Ju mer RUT-tjänster finansministern använder sig av, och övriga delar av regeringen, desto fler jobb skapas i denna sektor.
Christian Holm Barenfeld (M):
"Alla ska med" var en socialdemokratisk slogan, och det gäller även för Moderaterna. Vi ser till alla. Vi har inget problem med att den som tjänar mycket använder RUT-avdrag, men vi vill också säkerställa att den som inte tjänar så mycket har möjlighet att göra det. Ju fler som använder det, desto fler jobb. Det är ju poängen.
Man kan nog leta upp ganska många kommentarer från Socialdemokraterna om RUT-avdraget och hur hemskt det skulle bli. Det kallades pigavdrag och allt möjligt. Pigavdrag är något ert samarbetsparti Vänsterpartiet fortfarande kallar det, och det är med dem ni lägger fram budgeten. Jag ska därför inte lägga all skuld på Magdalena Andersson och regeringen.
Men det är ändå regeringen som bär ansvaret och som väljer att samarbeta med Vänsterpartiet, som tycker att detta är en styggelse. Vi ser att trösklarna till arbetsmarknaden sänks när RUT-avdraget införs och förstärks. Magdalena Andersson får det att framstå som att Socialdemokraterna har utvecklat, förbättrat och förstärkt RUT-avdraget, men så är det inte i verkligheten.
Det var inget jubel från Socialdemokraterna när vi i migrationsöverenskommelsen ställde krav på att RUT-avdraget måste utvecklas. Magdalena Andersson har bidragit till att halvera beloppet. Vi föreslår i stället en tredubbling av dagens belopp för att förstärka RUT-avdraget. Reformen infördes 2007 och ökade kraftigt för varje år.
Så är det med nya reformer, och jag hoppades att det skulle fortsätta så. Men när Magdalena Andersson blev finansminister och gjorde åtstramningar såg vi direkt att ökningen mattades av. Kurvan stiger inte längre rakt upp som tidigare.
Men som väl är finns RUT-avdraget kvar och används fortfarande, och jag garanterar att när vi får en ny alliansregering på plats kommer den att förstärka och förbättra RUT-avdraget ytterligare.
Christian Holm Barenfeld (M):
Nu fick vi lite traditionell socialistisk retorik från finansministern, och det är helt okej för mig. Jag tänker dock lägga fokus på frågan vi debatterar. Visst kan vi tala arbetsmarknadsutbildningar och ett och annat fiasko från regeringen vad gäller jobbreformer. Vi kan tala om statliga beredskapsjobb, traineetjänster och annat som var regeringens stora vallöften för fler jobb.
Det är fiaskon så stora att regeringen själv har valt att dra tillbaka dem. Vad gäller arbetsmarknadsutbildningarna var bedömningen från Arbetsförmedlingen att de gav noll effekt - och det läggs miljarder på dessa. Därför tycker vi att det är rimligt att skärpa till det och dra ned på kostnaderna.
Regeringen gör förvisso förändringar så att den som står närmare arbetsmarknaden får ta del av dessa arbetsmarknadsutbildningar, men bedömningarna från dem som analyserat detta är att den som då får arbetsmarknadsutbildning ändå skulle ha fått ett arbete. Det gör det till en dålig satsning.
Finansministern gör sig rolig över inomhuspooler, och det är det ju en ytterst liten del av svensk befolkning som har. Men om någon skulle använda ett RUT-avdrag till det eller någon annan tjänst och om någon person som tjänar lika mycket som finansministern skulle använda RUT-avdraget är det inte ett problem utan en möjlighet. Det skapar jobb. Det kostar dessutom inget. Man betalar skatt, men det är en skattereduktion.
Med RUT-avdraget gjorde vi en svart arbetsmarknad vit. Vi sänkte trösklar för att fler skulle komma in på arbetsmarknaden. Fler kom in på arbetsmarknaden, fler startade företag och människor som stod långt från arbetsmarknaden anställdes. För mig är detta en framgång. För mig är det ett bra betyg på en reform. Därför lovar jag att Moderaterna kommer att stärka RUT-avdraget.
Det är tråkigt att höra men bra att få klargjort att det kommer Socialdemokraterna inte att göra.
Christian Holm Barenfeld (M):
Mycket klokt har sagts här av mina tre moderata kollegor. Det är tydligt att frågan om svensk rovdjurspolitik och frågan om förutsättningarna för att bo och leva på landsbygden är en fråga som berör och engagerar Moderaterna. Jag är invald av och boende i Värmlands län.
Det är ett län som inte bara har varg utan ungefär hälften av den svenska vargstammen, som alltså är långt större än den vargstam som riksdagen har beslutat om. Det innebär att den vargstam som riksdagen har beslutat om i grunden finns i Värmland. Om vi går ut och tittar utanför riksdagens dörrar är vargen naturligtvis inte något stort problem.
Det är den inte heller i våra andra storstadsområden eller i andra städer, utan det är på landsbygden i delar av Sverige som den är ett problem, vilket har sagts tidigare i debatten. Det rör sig i grunden om ett band över Mellansverige, och detta inkluderar inte Stockholms stad. För att hela Sverige ska ha förutsättningar att leva, för att det ska vara attraktivt att leva och för att folk ska känna trygghet är det viktigt att vi har en fungerande rovdjurspolitik.
Det är viktigt att vi har en rovdjurspolitik och en lagstiftning som det finns folklig acceptans för samt att vi kan säkerställa att lagstiftningen följs upp och efterlevs och att folk gillar den. Den viktiga frågan i grunden är dock en annan.
Jag reagerade på att det utifrån vad ministern sa tidigare förefaller som att beslut som fattats av Sverige högsta politiska organ, riksdagen, inte är någonting som regeringen tar notis om. Regeringen förefaller ha en egen linje utan folkligt stöd. Nu är det miljöministern, som representerar regeringens ena parti, som är här.
Jag får kanske skriva en liknande fråga till landsbygdsministern och se om det råder samma uppfattningar om politiken inom regeringen eller om man är på kollisionskurs. Är det så att Miljöpartiet, Socialdemokraterna och den samlade regeringen faktiskt tycker att vi i stället för att leva upp till det som riksdagen har fattat beslut om bör öka vargstammen?
Jag kan inte tolka ministerns svar på något annat sätt än att detta är hennes och regeringens ambition. Detta är min konkreta fråga till miljöministern: Är det så att ministern anser att det beslut som riksdagen har fattat inte ska följas?
Och är det så att ministern anser att antalet vargar i Sverige bör vara större än det som riksdagen har fattat beslut om och möjligen också större än det antal vargar som finns i landet i dag?
Christian Holm Barenfeld (M):
Det var inte mycket svar jag fick på några väldigt tydliga frågor, så jag ska upprepa frågorna till ministern och hoppas att jag kan få svar på dem. Av det jag hör förefaller det som att regeringen konstaterar att beslut fattade av Sveriges riksdag inte är något som nödvändigtvis måste följas. Det tycker jag låter allvarligt.
Därtill har riksdagen fattat beslut om ett etappmål på 170-270 individer i landet. Med tanke på bedömningen av hur många vargar som i dag finns i landet skulle jag vilja lägga till en fråga.
Om det enligt miljöministern behövs 300 individer för att det ska vara en livskraftig och hållbar förvaltning av vargarna, är ministern då beredd att kraftigt öka antalet individer som får skjutas av i kommande vargjakt?
Det blir lite konstigt när man läser detta. Som jag och mina kollegor har sagt handlar det om att vargen finns på en begränsad yta i Sverige och att vi vill att folk ska kunna leva i hela landet och känna respekt för våra lagar.
Min konkreta fråga är: Anser ministern att beslut fattade av Sveriges högsta politiska organ, Sveriges riksdag, ska följas? Låt mig följa upp detta med en fråga om det beslut som alliansregeringen levererade före förra valet och som vi fortfarande står fast vid i opposition: att vi vill ha en viltmyndighet. Vad säger ministern om det?
Christian Holm Barenfeld (M):
Min fråga går till arbetsmarknads- och etableringsminister Ylva Johansson. För mig och övriga värmlänningar är Norge en väldigt viktig arbetsmarknad. Många värmlänningar jobbar där och pendlar dit, och många värmländska företag har sin huvudsakliga marknad där. Många norrmän och norska företag skapar också jobb i Värmland.
Dessvärre finns en massa olika hinder och regelkrångel för dem som jobbar över gränserna och för de företag som gör affärer. Kan man få bort dem kan jobben i Värmland bli fler och de värmländska företagen växa. Min fråga till arbetsmarknadsministern är: På vilket sätt avser regeringen att arbeta för att minska regelkrånglet och riva gränshinder så att jobben kan bli fler i Sverige, Värmland och Norge?