KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Andrén (L):
Det förekommer olika kampanjer för olika särintressen. Enligt mitt förmenande har vi nu sett ett av de värsta exemplen på detta, nämligen en grupp som har blivit vilseledd om vilken princip som gäller för skattepolitiken.
Per Bolund och hans parti måste nog ta på sig en betydande del av ansvaret för den nedgång som nu är för handen. Nu kommer de skattevillkor som ska tillämpas för all annan uttagsbeskattning att gälla. Per Bolund var otroligt noggrann med att inte svara på frågan om han tycker att uttagsbeskattning ska gälla även för vindkraft.
Det är den centrala frågan. Om Per Bolund vill fortsätta att vilseleda ägare av kooperativa vindkraftverk ska han förstås undvika att svara på frågan. Annars måste Per Bolund svara på frågan. Det är Per Bolund som vilseleder. Många människor vänder sig till Finansdepartementet och ledamöter av skatteutskottet.
Vi har inget problem med svaret, men många människor är vilseförda. Därför tycker jag att Per Bolund är svaret skyldig i riksdagens kammare. Tycker Miljöpartiet att uttagsbeskattning ska gälla för allt utom kooperativ vindkraftsproduktion? Det är den viktiga frågan. Tycker ni det, eller tycker ni inte det?
Det måste Per Bolund svara på, annars kommer han att fortsätta att vilseleda väljarna på den punkten.
Gunnar Andrén (L):
Jag tycker att det är en viktig fråga som Helene Petersson i Stockaryd väcker i interpellationen om översyn av mediekoncentrationen i Sverige. Jag tycker dock att det är ett ännu bättre svar, nämligen att statsrådet säger att vi måste sätta punkt för just den här diskussionen. Frågan är, herr talman, vad det är för mediekoncentration vi har i Sverige.
Jag är ganska gammal så jag var med två dagar efter valet 1976 på restaurang Oxen, Ingenjörshuset i Stockholm, när den nyblivne oppositionsledaren Olof Palme uttryckte sin oro för tystnadens konformism - ett mycket känt begrepp på den tiden. Blev det så? Av olika anledningar blev det absolut inte på det sättet. Vi fick inte alls den mediekoncentration som han tänkte sig.
Tvärtom fick vi, inte minst genom teknikens utveckling och införandet av lokalradio, närradio och så vidare, en väldig spridning av dem som kunde ta del av olika nyheter. Numera, om vi flyttar ytterligare 25-30 år i tiden, kan vi konstatera att det nästan inte finns några begränsningar om man själv vill göra sig en blogg. Man blir sin egen opinionsbildare.
Samtidigt har naturligtvis Helene Petersson i Stockaryd rätt i ett avseende, nämligen att de stora mediehusen, som de nu heter - förut var det tidningar - har anpassat sig i väldigt hög grad och anammat de olika nya metoderna och medlen genom att använda sina kunskaper, framför allt när det gäller nyhetsförmedling.
Nyheter är alltid gratis, men god journalistik kostar. Det är den avgörande skillnaden. Vem ska betala den goda journalistiken? Jag tycker att man i dagens läge egentligen borde vända på själva frågeställningen, som professor Lars Nord vid Mittuniversitetet har gjort, och ställa sig frågan: Varför finns det så stor medieskugga i stora delar av Sverige?
Väldigt många kommuner saknar i dagens läge ordentlig bevakning av vad som händer i kommunerna. I storstadsområden som Stockholm är det sällan stora tidningar, Svenska Dagbladet, Dagens Nyheter, Aftonbladet och Expressen, bevakar någonting om vad som händer i de stora kommunerna, till exempel Huddinge och Botkyrka.
Men i Helene Peterssons område har Smålands Dagblad i Nässjö och Vetlanda-Posten fortfarande en alldeles utmärkt bevakning i skriftlig form - om man vill prenumerera på tidningarna i de befolkningsmässigt mycket mindre områdena.
Jag vill ställa en fråga till statsrådet Adelsohn Liljeroth: Funderar ni någonting på vad man kan göra för att bryta den medieskugga som finns på många håll i vårt land? Det finns människor som säkert skulle vilja ta del av god bevakning av lokal journalistik men faktiskt inte får detta på grund av att marknadskrafterna är omvända på dessa platser, det vill säga det finns inte underlag för den typen av journalistik.
I storstadsområdena finns ganska goda exempel på detta i fråga om de största kommunerna Stockholm, Göteborg och Malmö. Se bara på Partille i Göteborg. Hur vet man vad som händer i Partille - en ganska stor kommun? Det måste nästan vara så att stadshuset - om det har ett sådant - brinner ned för att Göteborgs-Posten ska rapportera någonting från Partille.
Gunnar Andrén (L):
Jag tror att vi alla som är här i kammaren är överens om att god journalistik är någonting som vi behöver för att hålla oss välinformerade. Helene Petersson i Stockaryd och jag som båda har tillhört eller tillhör Fojo vet vilken betydelse det här har inte bara i Sverige utan i hela världen. Det som har hänt under de senaste åren är dock något mycket positivt i Sverige. Det är framför allt att man har kunnat distribuera debattartiklar på ett helt annat sätt än att vara utlämnad till de riktigt stora tidningarna.
Jag tror att många människor har uppfattat det som en stor begränsning tidigare. Jag var själv debattredaktör på Sydsvenskan i sju år och vet hur det var att refusera tiotusentals inlägg. Det var inte så roligt. Nu hittar de vägen ut på ett annat sätt än att bli publicerade.
Det finns en annan sak som inte är så bra, och det är enligt mitt sätt att se att vi i vårt land fortfarande belastar annonser i de bästa tidningarna - de samhällsbevakande tidningarna, dagstidningarna - med reklamskatten. Nu säger vi med en fin formulering i skatteutskottet att vi noterar detta men hoppas att det finns utrymme för att ta bort denna skatt.
Jag tror att det för framtiden inte är så klokt att ha denna skatt på just de tidningar som kämpar för sin existens i många fall. Det har varit ett horribelt år för dagstidningarna, måste man säga. Att belägga just de tidningar som förser oss med den allra bästa journalistiken med detta måste vara mindre klokt. Herr talman!
För att återgå till frågan om ägarkoncentrationen måste man ändå i en sådan här debatt i riksdagen konstatera att ägandet i den meningen har blivit väldigt spritt. Förr i tiden var det bara svenska ägare, men numera har två av de största tidningarna i Sverige, nämligen Aftonbladet och Svenska Dagbladet, norska ägare. Stora danska och finska intressenter finns också i vårt land.
Gunnar Andrén (L):
Jag tror att man ska se applåden från finansministern och ledamöterna som ett bevis för att den oro som finns i den här interpellationen i huvudsak är obefogad. Jag tror att det finns en stor uppslutning kring att vi inte ska belägga ideell verksamhet med mer än absolut nödvändiga skatter. Fru talman! Det är föga nytt under solen, även om den har gått i moln just i dag. Det här är den tredje finansministern som jag debatterar idrottsskattefrågor med.
När det gällde herr Ringholm var det främst Enskede IK som kom på tal. När det gällde Pär Nuder var det naturligtvis IFK Österåker. Han hade Rolf Alsing med sig. Där blev det IFK Ölme av naturliga skäl, från Marie Engström närstående Karlstad strax intill. Slutligen var det den klubb som både Hasse Olsson och jag tillhör, nämligen Rydboholms Sportklubb.
Jag tror att det är väldigt intressant hur man ser på Rydboholms Sportklubb söder om Borås. Det är en ganska stor verksamhet, men det är bara ideell verksamhet. Den sysselsätter många hundra ungdomar. Jag har varit med i 30-40 år - lika många kilo ungefär därifrån. När man tar del av det här är det väldigt intressant. Det är också viktigt att skilja på kommersiell verksamhet och ideell verksamhet. Det är grundförutsättningen.
Det är skillnad på den ideella verksamhet som bedrivs av till exempel Röda Korset - det är ingen idrottsorganisation - i Gnosjö, Malmköping eller Dorotea och som Rydboholms Sportklubb, IFK Österåker, Katrineholms Sportklubb och andra klubbar bedriver och den oerhört kommersiella verksamhet som våra storklubbar bedriver. Exempelvis AIK och många andra klubbar bolagiserar en del av sin verksamhet.
Man måste skilja på kommersiell och faktiskt nästan industriliknande verksamhet och den ideella verksamhet som vi absolut inte vill ha mer skatt på. På den verksamheten ska det vara så lite skatt som möjligt. Då kommer jag till den fråga som kommer ur dessa diskussioner, nämligen att den svenska lagstiftningen är subjektsinriktad.
Den pekar alltså ut vissa subjekt - ideella föreningar - som generellt inte ska bedriva yrkesmässig verksamhet, medan EU:s mervärdesskattedirektiv bygger på något annat, nämligen ett transaktionstänkande.
Allt detta uppfattas som ideellt, och där menar jag att det är noga att se till att det inte kommer någon mer skattebelastning. Det finns en viss risk, om vi inte skulle kunna göra det motstånd som jag utgår från att regeringen kan göra, att man med EU:s direktiv skulle kunna påstå att det här utgör transaktioner som är skattesubjekt.
Att ingen av de saker jag räknade upp ska skattebeläggas tror jag är det besked som den svenska idrottsrörelsen skulle behöva i dag.
Gunnar Andrén (L):
Mitt intryck är att den svenska idrottsrörelsen kan vara helt lugn efter detta när det gäller att det inte blir någon ytterligare skattebelastning. Det tycker jag är det allra viktigaste. Likväl tror jag att man måste ha klart för sig att detta inte är någon riktigt ny fråga. Den har sitt ursprung i att kommissionen i juni 2008 inledde ett fördragsbrottsförfarande mot Sverige. Det måste man hantera i någon ordning.
Det kunde rimligen inte den tidigare idrottsskatteutredningen ta hänsyn till eftersom den avslutades 2006. Det är det nya som har tillkommit. Enligt min mening är det, som jag sade i mitt första inlägg, just de olika mervärdesskattesystemen som krockar med varandra på denna punkt. Den svenska lagstiftningen är subjektsinriktad och den andra är transaktionsinriktad.
Därför tror jag att det vore bra om vi vid senare tillfälle klarar ut just de punkter som jag gick igenom, så att små ideella idrottsföreningar får klart för sig att de inte kan drabbas av kommersiell moms eller annan idrottsskatt.
Det gäller penninginsamlingsevenemang, servering, försäljning av varor, tillträde till anläggningar för utövande av idrott, avgifter för deltagande i tävlingar, vilket man mycket väl skulle kunna tänka sig, uthyrning av idrottsutrustning, inträde till sportevenemang och utbildning av ledare, vilket är mycket viktigt att det inte blir momsbelagt.
Om vi så småningom skulle kunna få full enighet om detta, vilket jag utgår från, skulle det vara en mycket god sak för den svenska ideella sektorn att få detta klart för sig.
Gunnar Andrén (L):
Ibland måste jag beundra klokheten hos socialdemokrater och socialdemokratin. Här sitter nu fem stycken kloka socialdemokratiska kvinnor. Samtliga undviker att ta upp den fråga som jag tog upp, nämligen de 75-procentiga avdragen för fackliga avgifter. Samtidigt säger man att man ska ha samma beskattning av pensionärer som av yrkesaktiva. Jag tycker att det är klokt att inte göra så. Det här kan man inte sprida.
De 75-procentiga avdragen för fackliga avgifter går emot hela er politik. Men det är inte bara så, herr talman, utan de 75-procentiga avdragen är mycket högre för byggnadsarbetare än för handelsanställda och vårdarbetare. Ni bygger in en ökad ojämlikhet i systemet genom det här. Det fanns andra konstruktioner. Man kunde ha begränsat det till 200 eller 100 kronor i månaden eller vad det nu kan vara. Ni vågar inte stå för er politik. Det här vågar ni inte ta upp över huvud taget. Ni vågar inte diskutera det. Jag förstår det; det är jätteklokt. Sprid inte detta!
Det första ni ska göra när ni kommer i regeringsställning är att öka skillnaderna i beskattning mellan yrkesaktiva och pensionärer. Och det är inga småsummor det handlar om. Det är många hundra kronor, och det blir 4 miljarder kronor eller någonting sådant. Herr talman! Man kan föra den här debatten på ett annat sätt: Är vi som företräder de fyra allianspartierna onda människor? Vill vi ont?
Jag tror inte att det är på det sättet. Vi tror också på vår politik och att den faktiskt leder till ökad jämställdhet. Jag tror att vi gör detta. Ni har en annan politik, där ni dömer ut medlen. Det kan jag förstå. Men när ni också ifrågasätter målen hänger jag inte med längre. Då skulle jag kunna ifrågasätta era mål, och det tänker jag aldrig göra. Jag tycker att ni har fel politik.
Men jag tycker inte om att ni utmålar oss som onda, som några gjorde här. Det gillar inte jag över huvud taget. Jag anser att jag som är folkvald är berättigad till att bli behandlad på det sättet att man tror på att jag vill något med den politik jag står för och som jag tror leder till något gott. Sedan kan ni ifrågasätta metoderna, men det är en helt annan sak.
Gunnar Andrén (L):
Efter regeringsskiftet 1976 introducerades någonting som hette närradion i Sverige. Det var en etableringsmöjlighet.
Den ganska kända tidningen Grönköpings Veckoblad hade då en notis där man uppmanade alla sina prenumeranter att sluta prenumerera på Grönköpings Veckoblad av den anledningen att alla deras nyheter upplästes i närradion varje dag.
Det här är ganska intressant, med den medieutveckling som vi har, nämligen att nyheterna är gratis men god journalistik alltid kostar. Mediekoncentration i den bemärkelsen är inte ny.
Som Helene Petersson refererade fick vi efter 1972 års pressutredning - där var Stig Hadenius, som nyligen gick bort, huvudsekreterare - Carl Lidboms olika utredningsdirektiv om hur man skulle kunna minska presskoncentrationen. Det här har fortsatt i väldigt stor utsträckning. Det finns ganska få tidningsutgivare i dagens läge.
Men när man går till exempel till en pressbyråkiosk ser man att utbudet av tryckta medier är större än någonsin, men det är på specialområden. Här får vi skilja på två olika saker. Jag tycker att regeringen har varit klok som inte intervenerat i den utveckling på marknaden som vi har sett. Det gäller att se till att man ständigt har möjlighet att etablera nya produkter.
Problemet, herr talman, är att många av dem som förser oss med det som Grönköpings Veckoblad kallade nyheter, dessa dagstidningar på den lokala marknaden, har det mycket svårt att få pengarna att gå ihop. Anledningen är att intäkterna från annonserna inte räcker.
Framför allt är distributionen av tidningarna hem väldigt dyr - ungefär som när man tog bort mjölkdistributionen en gång i tiden. Det är mycket lättare att ha detta via etermedier. På den här punkten kan man verkligen fundera, om vi ska ha en god journalistik i framtiden: Hur kommer möjligheterna att distribuera dagstidningar fem eller sex dagar i veckan att vara?
Det är en av de saker som jag tycker att man borde överväga från statsmakternas sida, oavsett vilken regering vi har. När man sedan tittar på de tidningar som fanns förr i tiden har de nästan överallt ombildats till mediehus. Det nämnda Bonniers är ett sådant exempel. Vi ser det på Svenska Dagbladet och många andra tidningar.
Det är mediehus som arbetar inte bara med tryckta medier utan på alla håll, och måste göra så av kommersiella skäl. Annars finns det alltid uppstickare som tar hand om de delar som mediehusen inte orkar arbeta med. Jag tycker att regeringen har skött frågan om presstödet väldigt bra och säkrat mångfalden på många sätt.
Men på en punkt är jag fortfarande kritisk, och det gäller någonting som inte direkt berör statsrådets ämbetsområde. Det är att vi fortfarande har kvar reklamskatten på annonser i dagstidningar. Det är en beskattning just av god journalistik. Jag hoppas att denna regering har en intention att avskaffa detta under nästa mandatperiod. Det vore en bra signal om att man uppfattar god journalistik som någonting som man inte ska beskatta särskilt.
Nu är det bara den goda journalistiken som är särskilt beskattad i detta land, och det är inte rimligt.
Gunnar Andrén (L):
Jag noterar att denna debatt har en annan karaktär än den förra, vilket jag tror är nyttigt för möjligheten att se på bostadspolitiken. Tommy Waidelich, och även Mikael Damberg, vill ha ett riktat investeringsstöd. Då blir frågan: Vem riktas det till? Det är en mycket intressant fråga. Mikael Damberg beskrev det så att det var till dem som skulle bo där.
Det är klart att det ligger någon sanning i detta. Man riktar och villkorar det väldigt hårt. Men i princip tror jag ändå att det kommer att riktas till i huvudsak byggherrarna, som kommer att göra ökade vinster. Det låter konstigt att jag som företrädare för ett liberalt parti skulle vara emot vinster. Men vinster som inte är befogade av marknadsekonomiska skäl är jag starkt emot.
Man måste förtjäna detta på annat sätt. Man talar om vem som ska få olika sorters bidrag och så vidare. Jag är också övertygad om att vi behöver stödja en del människor som är svaga när det gäller betalningsförmåga. Då har vi framför allt bostadsbidragen.
Där ger man stöd efter behov, vilket jag tycker är riktigt, precis som vi ska ha skatt efter bärkraft. Men med investeringsstödet skulle det kunna inträffa att Mats Odell och jag, om vi flyttade till nyproducerade lägenheter någonstans, eller herrarna Waidelich och Damberg, skulle få stöd av detta som riksdagsledamöter. Det skulle vara helt orimligt, för vi har betalningsförmåga.
Därför är det väldigt viktigt att se till att behålla kraften i bostadsbidragen. Men själva investeringsstöden har samma karaktär som de väldiga räntesubventionerna, som kunde gå till de allra rikaste människorna i landet. Det tycker jag är en väldigt felaktig politik.
När man skriver en sådan här interpellation, Minskad stimulans till bostadsbyggande , skulle man kunna vända på det och säga: Hur ska vi kunna öka stöden till dem som behöver dem bäst för sitt boende? Det är ett annat sätt att angripa detta.
Men med tanke på den ingång som Mikael Damberg har kan jag slå fast att om man vill ha mer oriktade subventioner också till dem som kan betala för sitt boende ska man rösta på De rödgröna. Det finns många som tror att det är någon annan som betalar. Men jag vill ha en politik där vi som kan betala ser till att betala till dem som har svårare att betala.
Jag tycker att det är en god liberal politik, och det är den politik som den här regeringen står för: inget stöd till dem som kan betala, skatt efter bärkraft, men stöd efter behov till dem som verkligen behöver dem.
Gunnar Andrén (L):
Att debattera med alla goda gåvors givare är inte alltid lätt. Fröding sade: Så ska vi hat, man var ska vi tat? Det är någonting att tänka på. Någon ska också betala det ni lovar. Det har vi inte hört så väldigt mycket om.
Det vore väldigt bra om det vore som Tommy Waidelich säger att byggherrarna kommer att använda varje krona i ökade subventioner till ökad standard eller hyressänkningar. Jag tycker att det vore väldigt bra.
Jag betvivlar att de i dessa slipade ekonomiska kalkyler som de gör på sina planeringskontor och arkitektkontor räknar exakt så som Tommy Waidelich säger att de borde göra. Möjligen är det så att det något höjer kostnaderna och också höjer deras egna vinster. Därför är jag skeptisk till den här typen av subventioner. Fru talman!
Låt mig till slut diskutera en helt annan sak, nämligen frågan om räntan på kapitalvinstuppskov. Detta är en mycket starkt ideologisk fråga. Jag har nu suttit i skatteutskottet i åtta år.
Jag tycker att det tidigare varit en orimlig situation att vanliga löntagare i praktiken skulle subventionera kapitalvinstuppskoven och att det inte skulle vara någon räntebelastning alls. Därför tyckte jag att ändringen var riktigt och hade inte problem att bifalla det. Sedan är det en del som har uppfattat det som att det skulle vara en retroaktiv beskattning. Jag förstår att många människor kan ha uppfattat det på det sättet.
Men det är ibland väldigt svårt att införa skatter utan att det får de här effekterna. Om vi hade haft en annan möjlighet skulle jag gärna ha sett att det blivit det. Däremot tycker jag för min del att det är väldigt upprörande att ni i själva verket just nu vill avskaffa denna ränta på kapitalvinster. Det är en omvänd Robin Hood-politik.
Gunnar Andrén (L):
Det finns säkert många ställen man kan hänvisa till i uttalanden av före detta direktörer i Vattenfall och andra ställen. När det gäller partiernas ståndpunkter är det utskottsbetänkandena och hur man röstar i riksdagen som gäller. Där är det tydligt, måste jag säga, åtminstone vad allianspartierna står för. Det kommer inte att bli något statligt stöd till ny kärnkraft.
Däremot, fru talman, har det hänt en del på teknikområdet sedan den 23 mars 1980. Det vore oklokt att inte använda detta. Den socialdemokratiska regeringen var förnuftig när den såg till att göra ganska betydande säkerhetsinvesteringar i de kärnkraftsreaktorer som vi har haft. Tänk om man hade avstått från det! Det är inte riktigt klokt.
Allra sist, fru talman: När Monica Green och ytterligare någon här säger att man vill ha en blocköverskridande överenskommelse har jag all förståelse för det. Men det är inte så klokt att i samma ögonblick som man uttalar detta ingå en överenskommelse med de här stuprörspartierna - vill jag påstå - i den här frågan.
De ser bara till denna enda fråga och inte till vad vi ska ha för sysselsättningspolitik i det här landet. Det är för mig den avgörande frågan. Man kan inte föra en stuprörspolitik ens i kärnkraftsfrågan. Det går inte. Vi måste se till att det svenska folket har en god välfärd och att det finns många jobb i det här landet. Det klarar vi för närvarande inte utan kärnkraft - inte ens i Göteborg.
Gunnar Andrén (L):
Först måste jag ge Lars Johansson en eloge för att han inte tog upp debatten om skatteparadisen. Det var klokt efter den debatt vi hade om Bermuda med mera i förra veckan. Låt mig diskutera den andra viktiga frågan, nämligen om fakturamodellen är så dålig som ni hävdar.
I oktober berättade Mats Sjöstrand för skatteutskottet att Skatteverket har betalat ut mer än 1,6 miljarder i skattereduktion för ROT- och hushållsarbete. Han använde ordet succé med ytterligare någon förstärkning.
Skulle vi ha tagit bort allt detta av administrativa skäl och gjort det ännu svårare? Man har hittat en lämplig avvägning. Jag säger inte att den är optimal; man kanske kan hitta något ytterligare. Men den tolkning som Lars Johansson gjorde, nämligen att Skatteverkets chef Mats Sjöstrand nästan dömde ut detta, var inte korrekt.
Jag fick motsatt uppfattning. Genom den skickliga centraliseringen till Västervik och Bengt Hansson på Västervikskontoret skulle man snabbt kunna se när det förekommer missbruk. Tyvärr är det så att där det finns pengar finns också alltid sluga individer som försöker komma förbi reglerna och skaffa pengar på oegentligt sätt. Det tror jag förekommer i alla system.
Det här systemet har Skatteverket administrerat på ett bra sätt. Vi kommer säkert att få se några som åker fast för bedrägeri också på den här punkten. Om ni tycker att det här systemet är dåligt är ni svaret skyldiga. Vad vill ni ha i stället som helt skulle kunna förhindra den här typen av brott? Jag tror inte att det systemet finns.
Gunnar Andrén (L):
Det är helt riktigt att det är Veronica Palm som ställer frågor till mig, och jag hade inte förväntat mig något svar på den fråga som jag ställde. När det gäller städning har jag på min blogg erbjudit alla socialdemokrater här i riksdagen en kurs i städning, för jag är en fena på detta. Då kan de städa i stället för att göra avdrag.
Jag uppfattar också att det är typiskt för Socialdemokraterna att ta upp RUT-avdraget men inte ROT-avdraget. Det har en genusorsak. Jag går inte in på det mer. Den grundläggande ideologiska frågan här är varför man införde RUT-avdraget.
Det var för att se till att svarta tjänster blir vita. Jag har frågat den tidigare ordföranden i skatteutskottet på den tiden, Susanne Eberstein, hur många kronor som kommer in från denna svarta sektor. Svaret är noll. Men nu finns möjligheter för många av dessa kvinnor som tidigare var i ett socialt mycket utsatt läge.
De får nu sociala förmåner och så vidare som de tidigare inte hade möjlighet till. Sedan erkänner jag att man alltid kan diskutera - jag är också pragmatiker - om detta avdrag ska vara 50 procent. Men för mig är det viktigaste varje tjänst som har gått från att vara svart arbete till att vara vitt arbete. Det bejakar jag.
Jag tycker att det är en stor insats som denna regering har gjort. Jag förstår inte att man kan försvara någonting som leder till svartarbete. Det ogillar jag å det grövsta.