KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Pilsäter (FP):
När det gäller lagringstiden kom det i den här diskussionen fram exempel på hur företag har lagrat väldigt personlig information, vem man har ringt, vart man har rest och så vidare, under oerhört lång tid. Jag tycker bara att det är bra att man slutar med det.
När det gäller att bekämpa den grova brottsligheten, där det är befogat att lämna ut den här typen av väldigt integritetskopplad information, ska det här datalagringsdirektivet komma på plats. Det handlar om att den informationen då ska finnas åtskild från annan information och att man inte får använda den för någonting annat än just för att bekämpa grov brottslighet.
Man ska inte kunna använda den till annat. Men då behöver man ha båda delarna på plats. När det gäller ansvar kan man vända på steken. Det är ju inte så att en Internetleverantör i alla lägen ska vara oansvarig för vad som sker. De här domarna ska överprövas i nästa instans.
Dessutom handlar det inte bara om att de i största allmänhet hålls ansvariga för något som har skett utanför deras kontroll, utan man har gjort bedömningen att de har varit betydligt mer aktiva. Detta är någonting som jag tror att det är väldigt svårt att skriva en exakt lagstiftning om, på samma sätt som när det gäller väldigt mycket annat. Det måste ske en utveckling av rättspraxis, och det hoppas jag kommer fram.
Som det är nu är det klart genomgånget att det i normalfallet inte föreligger något som helst ansvar, utan det krävs, som det heter, subjektiva rekvisit, att man på ett mer handfast sätt faktiskt har varit inblandad i att främja det här. Det kan säkert Johan Linander utveckla på ett betydligt bättre sätt. Men det har ju sina paralleller till när man kan hållas ansvarig för medhjälp i en hel rad andra typer av situationer.
Karin Pilsäter (FP):
När det gäller konferensen var det inte jag som gjorde vare sig programmet eller inbjudningslistan. Men det är klart att man kunde önska att mycket mer kunde vara öppet för allmänheten. Det är en fråga om lokaler och annat också. Visst kunde det ha varit så. Det var sagt specifikt att den konferensen skulle vara inriktad på andra immaterialrättsliga frågor än just upphovsrätten, för den diskuteras mycket ändå. De andra frågorna syns inte så mycket.
Men vi fick många impulser och tankar. Även det som inte sägs har sitt värde för ens egen fortsatta process. När det gäller en integritetsombudsman menar vi att det är en frågeställning som är betydligt bredare än att bevaka vad som händer vid eventuella Ipredutlämnanden. Det bör plockas fram i en bredare ordning. Det är orsaken.
Vi tycker att det är en för smal fråga för att man ska tillsätta en särskild myndighet, särskilt som Datainspektionen redan har det uppdraget. Vi hade diskussionen för ett år sedan också om vad det är för skillnad mellan en kommission och en utredning. Det som är tillsatt nu är för att följa tillämpningen av den här lagstiftningen för att man snabbt ska kunna slå larm och se om vi behöver justera det utifrån den balans som ändå var syftet.
Precis som framgick vid den tidigare diskussionen handlar det om en balans mellan upphovsrättsinnehavarnas möjligheter och rättigheterna hos dem som misstänks för att ha gjort intrång. Det måste vara en avvägning.
Det måste vara tillräckligt omfattande för att man ska lämna ut och så vidare, och det måste ske på ett tillräckligt rättssäkert sätt när det väl bedöms att det får lämnas ut. Ännu så länge är det som sagt var alldeles för tidigt att säga något över huvud taget, eftersom det inte har varit några domar att tala om.
Karin Pilsäter (FP):
Jag är fullt medveten om att Socialdemokraternas förslag var mycket bredare än att bevaka Ipred, men nu får man vara lite tråkig formalist. Näringsutskottet har ingen möjlighet enligt riksdagsordningen att lägga fram ett förslag som är utanför näringsutskottets beredningsområde, i det här fallet Ipred.
Jag tycker fortsatt att det är en bra idé, men att göra det inom vårt ansvarsområde när det gäller de här frågorna är att skjuta bredvid målet. Att göra det i det större formatet är inte på vårt bord.
Kerstin-Maria Stalin (MP):
Jag tackar så mycket för svaret. Beträffande läkemedelsindustrin tycks vi vara ganska sams. Det får inte vara på det sätt som det har varit, nämligen att industrin har haft ett så stort inflytande. Det är bra att det har kommit i gång en stor debatt om det här.
Så har det varit under en tid nu. Ibland går ju också läkemedel att helt ersätta genom livsstilsförändringar, och det borde man upplysa om att läkarna ska diskutera med sina patienter mera om. Vi brukar ju skoja och tala om motion på recept. Det är mycket man kan göra utan läkemedel.
Men det kanske är svårt när man har korta stunder och det ska gå undan. En sak är vi inte överens om, och det är hur man tycker att patientskadelagen och läkemedelsförsäkringen har fungerat. Man säger att det i stort sett har fungerat bra, men det har det inte. Brukarna har i alltför liten utsträckning kommit till tals.
Det finns ett konsumentinstitut för läkemedel och hälsa som heter KILEN. Man hade en hearing den 19 april på ABF-huset här i Stockholm, och rubriken för den hearingen var "Att höra de ohörda". Jag var där. Ett antal människor kom till tals och beskrev sin kamp för att bli tagna på allvar efter att ha fått läkemedelsskador.
Jag ser verkligen fram emot remissvaren. Det är ju i morgon som remisstiden går ut, och det ska bli spännande att läsa svaren. Beträffande biverkningarna är vi lite mera samstämmiga. Det är oerhört viktigt att biverkningar rapporteras.
KILEN säger att det bara är 5 % av Sveriges läkare som rapporterar biverkningar, och det är ju fruktansvärt skrämmande. Men man kanske enkelt skulle kunna hjälpa till lite med det när en läkare förskriver ett läkemedel. Läkaren kan berätta om läkemedlet, berätta om biverkningar, be att patienten ska höra av sig om det blir biverkningar och så vidare så att patienten är mer inställd på det.
Läkaren har ju egentligen skyldighet att rapportera om biverkningar. Det blev väldigt tydligt på hearingen också att det behövs andra rutiner. Det finns alltså en hel del att göra på det området.
Det är ofta människor blir ineffektivt medicinerade, felaktigt medicinerade eller får för mycket medicin. Jag har läst en siffra på att man förlorar ungefär 10 miljarder på alla de här felaktigheterna, så det vore alltså en ekonomisk vinst om man kom till rätta med de här biverkningarna.
Kerstin-Maria Stalin (MP):
Det var glädjande. Jag letar i mina anteckningar, för jag kommer inte ihåg om de pratade om att rapporteringen hade förbättrats. Om det är så är det väldigt bra, men jag tror att den kan förbättras ytterligare. Jag har själv varit hos läkare det senaste halvåret, och jag frågar då. Det känns fortfarande som om man måste hjälpas åt för att det ska bli av. Nu kanske jag får påbackning av Carl-Axel Johansson.
Jag fick en uppgift av KILEN om att läkarna egentligen har alldeles för många preparat att handskas med. Det är väldigt svårt att hålla allt detta i huvudet eller att hålla ögonen på FASS, eller vad det nu är man gör. Det är en mycket svår uppgift.
Nog skulle man kunna göra mycket mer för människans hälsa genom att ta reda på biverkningarna redan när man förskriver medicinen. Inför sommaren, när remissvaren kommer, vill jag uppmana socialministern att titta på det här med läkemedelsförsäkringar och patientskadelagen.
Be någon läsa remissvaren noga när regeringen ska behandla frågan. Vi har ju problemet med långtidssjukskrivningarna, och vi måste vända på varenda sten i det avseendet. Här är en av stenarna, att människor är sjuka i onödan, så att säga.
De är sjuka, men man skulle ha kunnat förhindra det med en bättre läkemedelsförskrivning, bättre rapporter om biverkningar, bättre forskning om biverkningar och bättre omhändertagande när patienten har blivit felmedicinerad eller känner att det har blivit fel på något sätt.
Bland alla de människor jag hörde på hearingen var det många som var djupt kränkta, som hade fått sjukdomen klassad genom att man sade: Det sitter mellan öronen på dig, så det är ingenting att göra åt.
Henrik von Sydow (M):
Jag vidhåller för statsrådet att den här diskussionen har en mycket central demokratisk gränsyta. Frågan om hur man ser på myndigheters självständighet är på flera sätt ett lackmustest: om man står för ett demokratiskt samhälle, med en tydlig maktdelning, där myndigheterna ska ha en hög respekt och är till för hela folket, eller om det är ett mer centralstyrt samhälle, som har myndigheterna som maktens verktyg.
Det är en fundamental lackmustestfråga hur vi ser på detta. Jag vill också återigen framhålla detta att det visst är någonting nytt som vi ser. Det är inte en glidande skala, där man kan diskutera att det är svårt att se mönster. Vi påpekar att generaldirektören för Riksskatteverket när kampanjen lanserades skrev: Den här gången handlar det om att förändra attityder.
Det är helt nytt för oss och dessutom mycket svårare. Det är med detta uppenbart att myndigheterna ger sig in på ett nytt fält, tar på sig en ny uppgift, en uppgift som man också ser som aggressivare.
På detta område är det fantastiskt viktigt att det politiska ledarskapet är mycket tydligt i fråga om rågången mellan å ena sidan opinionsbildning, som politikerna och det civila samhällets organisationer ska stå för, och å andra sidan myndigheterna, som har en helt annan uppgift.
Här beklagar jag att statsrådet inte är tydligare i sina politiska signaler, inte står upp för ett politiskt ledarskap som tydligt sätter gränser för den opinionsbildning som statliga myndigheter bedriver. Därför frågar jag än en gång: Hur vill statsrådet tydliggöra gränsen för de statliga myndigheterna att inte driva opinionsbildning?
Hur vill han tydligare markera detta och sätta gränser för en framväxande - jag drar mig inte för att säga det - propagandastat?
Henrik von Sydow (M):
Jag får tacka för det något korta svaret på en väldigt viktig och angelägen fråga. Den är viktig därför att den handlar om förtroendet för statsförvaltningen. Vi ska ha en effektiv statsförvaltning som är i alla medborgares tjänst. Ett av motiven till att vi vill ha ökad öppenhet och insyn är att försäkra oss om att effektiva, dugliga och duktiga statstjänstemän tillsätts som kan sköta statens uppgifter på ett sätt så att respekten och förtroendet för statsförvaltningen upprätthålls. Det tror jag är ohyggligt angeläget.
Jag tycker inte att det ansvariga statsrådet bara kan hänvisa till den pågående Grundlagsutredningen. Statsrådet har ett ansvar här och nu eftersom utnämningspolitiken pågår kontinuerligt. Det är inte så att den gör halt för att återkomma när Grundlagsutredningen är klar. Nästan varje vecka görs nya utnämningar av högre tjänstemän i staten.
Jag tror att statsrådet tog intryck av Sveriges Televisions Dokument inifrån, där tidigare socialdemokratiska statsråd och socialdemokratiska journalister riktade en rätt svidande kritik mot regeringens utnämningspolitik och hur man hanterar utnämningsmakten. Det är ett ansvar som faller på Sven-Erik Österberg.
Du vet säkert också att mycket av det här inte bara bestäms av hur regeringsformen är utformad. Regeringen har ju sina egna riktlinjer och sin egen policy för arbetet här. Varken journalister eller riksdagsledamöter som vill granska vilken kompetens och vilken kravprofil som regeringen ställt ut för ett visst uppdrag kan få se dessa. Det är ett slutet system som dessvärre öppnar upp för ett maktmissbruk.
Grundlagsutredningen ska vara klar om tre år. Redan nu vet vi att det finns en majoritet i den här kammaren för mer av öppenhet och mer av insyn, till exempel att det upprättas kravprofiler för de högre statliga tjänsterna och att dessa sedan blir allmänna handlingar.
Jag vill igen fråga statsrådet om den socialdemokratiska regeringen kommer att genomföra några förändringar i steg mot ökad öppenhet kring utnämningarna av statens högre tjänstemän innan vi går till val nästa år.
Jag vill speciellt ta upp frågan som ligger inom regeringens egen makt att påverka: Kommer regeringen att göra kravprofiler för högre tjänstemän till allmänna handlingar, eller kommer det här slutna systemet och hemlighetsmakeriet att fortsätta fram till valet?
Henrik von Sydow (M):
Jag noterar att när vi diskuterar möjligheten att granska regeringens utnämningsmakt och regeringens utnämningspolitik, då ägnar statsrådet sitt inlägg åt att smutskasta riksdagens kontrollmakt och möjlighet att ställa interpellationer i ämnet. Det är det han gör; han riktar kritik mot detta. Jag undrar varför det här området är så känsligt.
Varför är det så känsligt att öppna upp för mer av granskning, mer av utvärdering av den socialdemokratiska regeringens utnämningspolitik?
Jag nämnde i går under frågestunden, och jag vill nämna det i dag också, att den socialdemokratiske journalist som ha skrivit en bok om statsminister Göran Persson framträdde i Dokument inifrån i söndags och påpekade att statsministern är besatt av utnämningsmakten, att han använder den som ett maktinstrument för att lägga ett pussel som också är en del i ett politiskt taktiserande.
Jag tror att det är värt att kommentera också för statsrådet, om det är så att den bilden stämmer. I så fall är det förstås än viktigare att ställa krav på en granskning av detta. Jag tror inte att Socialdemokraterna kommer undan den här frågan nu. Ni vet vilken majoritet och önskan det finns från den här riksdagen att gå mot steg av ökad öppenhet. Mycket av detta bestämmer regeringen själv.
Det är regeringen som avgör om man vill göra kravprofiler till allmänna handlingar. Återigen till frågan som jag inte fick ett svar på: Är det så att regeringen kommer att upprätta kravprofiler som blir allmänna handlingar inför utnämnandet av högre statliga tjänstemän? Där är statsrådet svaret skyldig.
Henrik von Sydow (M):
Denna diskussion är mycket viktig och angelägen, egentligen av samma skäl som när det gäller den tidigare debatten. Det handlar om medborgarnas tilltro till och förtroende för statens verksamhet och för statsförvaltningen. Vi vill inte ha politiserade myndigheter. Statsförvaltningen ska företräda hela svenska folket, oberoende av vilken politisk uppfattning medborgarna har. Det ska vara effektiva myndigheter i alla medborgares tjänst.
Precis som det pekas på i interpellationen finns det, vet jag, en utveckling mot att statliga myndigheter driver alltmer av politisk opinionsbildning. Det här sammanfaller möjligen med vad vi nyss har diskuterat, nämligen utnämningsmakten. Om regeringen återkommande utnämner politiker till generaldirektörer kommer myndigheterna också att bli politiserade.
Utnämner man fler socialdemokrater finns risken att den opinionsbildning som bedrivs blir socialdemokratiskt präglad. Herr talman! Det är inte bara oppositionspolitiker som problematiserat utvecklingen med opinionsbildande myndigheter just utifrån hur vår demokrati faktiskt ska fungera och utifrån vad som är en verkligt fri debatt.
Demokratiutredningen, som leddes av förra statsrådet Bengt Göransson, skriver i ett av sina betänkanden så här: Med oro ser vi dock hur verk och myndigheter allt oftare uppträder som opinionsbildare ifrån ett snävt verksamhetsintresse. Vi finner det stötande och anser att det är en misshushållning med skattemedel. Det röjer en allvarlig missuppfattning av vari deras medborgaruppdrag består.
Det gröper ur tilltron till deras opartiskhet. Så skrev alltså Bengt Göransson och Demokratiutredningen i beredningens första utredning. Delar förvaltningsministern denna syn och oro?
Och kommer statsrådet att ta några initiativ för att förhindra statliga myndigheter att driva politisk opinionsbildning under det år som kommer?
Henrik von Sydow (M):
Jag vill verkligen uppmana och tipsa statsrådet om att vända sig till Demokratiutredningens rapport och utredning och läsa om den och läsa vad bland annat Bengt Göransson, det tidigare socialdemokratiska statsrådet, tycker och anser och vilka utmaningar mot demokratin som det innebär att statliga myndigheter alltmer börjar driva opinionsbildning.
Det är mycket allvarligt. Det urgröper medborgarnas tilltro till myndigheternas opartiskhet, skriver man. Det tycker jag att förvaltningsministern bör läsa och fundera över, och också gå till handling. I rapporten pekar man också på att det inte är ett litet belopp av de statliga medlen som läggs på opinionsbildning.
Nu har de inte färska siffror, men tankesmedjan Timbro gjorde en enkätundersökning där man pekade på att den sammanlagda kostnaden förra året för statliga myndigheters opinionsbildning kommer upp i belopp som närmar sig 2 miljarder. Jag tycker att förvaltningsministern måste fundera på om detta är väl använda pengar.
Om han inte lyssnar till Bengt Göransson, så lyssna till Gustav Möller, den legendariska socialdemokratiska socialministern, som påpekade att inte använda skattemedel effektivt är som att stjäla från de fattiga. Det borde fler socialdemokrater lyssna på i dag.
Henrik von Sydow (M):
Tack för att den viktiga frågan om vad vi kan gör för att stödja demokratiska krafter i Vitryssland ställs. Jag tror att Vitryssland på 2000-talet påminner mycket om det Sovjetunionen var på 1900-talet, Europas sista och stora diktatur.
Precis som det var många goda krafter i vårt land på 1990-talet som demonstrerade här i Sverige för att frihetens idéer, mänskliga rättigheter och demokrati skulle nå folken i Sovjetunionen, är det nu också angeläget att fortsätta visa solidaritet med den demokratiska oppositionen i Vitryssland. Vi har hört talas om att det är svårt att göra sin röst hörd i Vitryssland.
Men på kvällarna klockan åtta släcker demokratianhängarna lamporna och tänder i stället ett ljus i fönstret för politiska fångar och för förföljda journalister i landet, och det är ett tecken på en något växande opposition mot regimen. Dessa krafter, dessa demokratirörelser, måste känna att de har omvärldens tydliga stöd för sina protester.
Här har Sverige ett viktigt uppdrag att följa utvecklingen, att visa att omvärlden bryr sig och att valet kommer att ske öppet och demokratiskt. Precis som det spelade roll förra året i Ukraina och som det spelade roll i Libanon, ska det också spela roll nu i Vitryssland att omvärlden är på plats och följer utvecklingen. Vi vet att detta gagnar det som brukar kallas för fredliga och demokratiska revolutioner.
Det bryter ned skrämselfaktorn. Det gör att människor vågar ta bladet från munnen och vågar demonstrera. Det öppnar för en fri debatt. Fru talman! Jag var själv på plats på Martyrtorget i Beirut i mars förra året och såg de enorma och på samma gång fredliga protesterna mot Syriens ockupation.
Jag såg att studenterna skrev sina plakat inte bara på arabiska utan också på engelska och riktade skyltarna mot utländska tv-team, mot CNN. Se oss, stöd oss, så kommer händelserna på Martyrtorget inte bli det som händelserna på Himmelska fridens torg blev några år tidigare.
Det är spännande att se att det gick till på samma sätt i Ukraina några månader tidigare och att man lärde sig av varandra. Det här ger också ett budskap till oss här att vi inte nog kan underskatta betydelsen av utländsk närvaro och att vi följer debatten och diskussionen.
Just för att stärka vår närvaro, visa att vi bryr oss och för att vara med och arbeta för mer demokrati, anser Moderaterna och Allians för Sverige att Sverige bör stödja Vitryssland genom att öppna en svensk ambassad i Minsk. Jag vill fråga om inte utrikesministern också tycker det.
Henrik von Sydow (M):
Just därför att vi står där vi står just nu, och just därför att det är presidentval den 19 mars, tror jag att det bästa stödet och den bästa supporten till de demokratiska krafterna i Vitryssland vi kan ge är ett tydligt besked om att Sverige kommer att vara närvarande. Vi kommer att vara där. Vi kommer att vara så pass närvarande återkommande att vi också öppnar en ambassad i Vitryssland.
Det är det bästa stödet och den starkaste signalen vi kan skicka just nu, inför presidentvalet, som förstås är ett otroligt viktigt tillfälle. Det vore en signal till den demokratiska och frihetliga oppositionen i Vitryssland - det är uppenbart, och det har vi talat ganska mycket om.
Jag tror att ett sådant besked skulle vara lika viktigt för att skicka en signal till resten av EU och de andra länderna i Västeuropa och i västvärlden om att Sverige på ett mycket konkret och handfast sätt sätter den här frågan högt upp på den politiska agendan. Det är också en viktig signal till andra medlemsländer i EU.
Jag tror att just därför att detta presidentval kommer upp den 19 mars så är det angeläget att nu komma med konkreta besked på den punkten. Det är nu det är tillfälle för detta. Det är i den här debatten som chansen finns för utrikesministern. Det gäller konkreta besked om ambassaden. Det gäller också konkreta besked om de initiativ som kan tas inom ramen för Europasamarbetet.
När utrikesministern säger att man ska arbeta hårt för detta undrar jag vad det innebär rent konkret. Vilka initiativ kommer att tas? Det finns en serie verktyg att spela med, bland annat konferenser på ämnet och resor på ämnet. Vilka är de konkreta verktyg som utrikesministern tycker att Sverige ska ta initiativ till och kommer att arbeta med?
Henrik von Sydow (M):
Tack för svaret, även om det tog rätt lång tid innan den här debatten blev av. Jag ställde min interpellation den 28 april, fru talman. Jag vill först tydliggöra det som jag inte kan förstå hur det kan vara oklart. Jag tycker också att statliga bolag ska få använda reklam för att tala om vilka tjänster man har att erbjuda medborgarna, informera om öppettider och informera om priser.
De ska få ge information om sina tjänster. Jag tror dock att näringsministern förstår vad jag menar och är ute efter, och det står också klart uttryckt i min interpellation: Det blir ett demokratiskt problem när de statliga monopolbolagen satsar omfattande belopp på att driva kampanjer som syftar till politisk opinionsbildning.
När de statliga bolagen använder de pengar som de har tjänat på monopolen till att tala om för svenska folket vad de ska tycka om alkoholpolitik, vad de ska tycka om spelpolitik och vad de ska tycka om läkemedelspolitik har vi ett växande demokratiproblem.
Jag har med mig flera exempel, som jag gärna vill lämna över till näringsministern, på hur Svenska Spel och Systembolaget kampanjar. Den röda tråden är att de argumenterar för att monopolpolitiken är bra och att alla andra alternativ är dålig politik.
Nu hoppas jag att näringsministern förstår att det inte är argumenten i sak jag vill diskutera utan det principiella och det demokratiska som ligger bakom dessa kampanjer. Pengarna som de här företagen tjänar på sin monopolsituation används till att övertyga de svenska väljarna om monopolens förträfflighet.
Paradoxen, herr näringsminister, är att ju starkare kritiken mot monopolen och monopolbolagen blir, desto mer omfattande blir bolagens kampanjer för att monopolen fungerar alldeles förträffligt. Detta är ett demokratiproblem. Det är inte bara oppositionspolitiker som har problematiserat utvecklingen med statlig opinionsbildning.
Demokratiutredningen, som leddes av det före detta socialdemokratiska statsrådet Bengt Göransson, skriver i sitt betänkande: "Med oro ser vi dock hur verk och myndigheter allt oftare uppträder som opinionsbildare utifrån ett snävt verksamhetsintresse. Vi finner det stötande och anser att det är en misshushållning med skattemedel.
Det röjer en allvarlig missuppfattning av vari deras medborgaruppdrag består. Det urgröper tilltron till deras opartiskhet." Så säger alltså Bengt Göransson, före detta socialdemokratiskt statsråd och ordförande i Demokratiutredningen. Det här måste vara lika giltigt för de statliga bolagen.
Jag är rätt säker på att näringsministern har reflekterat över just det här problemet, att statliga bolag driver kampanjer som närmar sig politisk opinionsbildning. Jag tror verkligen att du har reflekterat över detta, och över det demokratiska i det, eftersom du inte berör det med en stavelse. Du pratar bara om information i ditt svar till mig. Inte med en stavelse berör du det jag skriver till dig om, den politiska opinionsbildningen.
Därför skulle jag bara vilja ha ett klargörande så att jag inte har uppfattat det felaktigt: Är det så att näringsministern anser att de statliga bolagen ska driva kampanjer som syftar till politisk opinionsbildning?