KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anna-Lena Sörenson (S):
Det är intressant att Emma Henriksson säger att det finns många utmaningar och kanske till och med problem i den nya reformen. Hon inledde ju sitt anförande tidigare med att hylla reformen som något som är näst intill perfekt. Men det är den inte. Självklart har vi en uppfattning om de här frågorna. Precis som jag sa i mitt anförande är detta en otroligt viktig del av hälso- och sjukvården.
Personligen skulle jag önska att den var mer integrerad i hälso- och sjukvården. Det kanske är det vi har gemensamt: Vi tycker att läkemedel och läkemedelsdistribution ska vara en mer naturlig del av vårdkedjan, inte minst ur patientperspektiv.
Vi vill självklart ha en säkrad tillgång till alla läkemedel, en miljömässigt hållbar hantering av läkemedlen och en utveckling av vårdtjänsterna - om det är detta Emma Henriksson frågar efter. Jag är inte riktigt på det klara med vilka utmaningar hon menar, men vi kan ju börja med detta.
Anna-Lena Sörenson (S):
Jag tror att vi gör som Kristdemokraterna gjorde när de var representerade i den förra regeringen: Vi inväntar ett ambitiöst utredningsförslag innan vi lägger fram egna förslag. Det är så procedurerna går till. Vi utreder i vanlig ordning, vi skaffar oss kunskap och sedan lägger vi fram de förslag som vi tycker är adekvata och bra. Men vår inriktning är självklar: Vi vill ha en jämlik vård.
En jämlik vård innebär att alla har en bra tillgång till läkemedel och att alla ska kunna få dem. En jämlik vård innebär att vi har en säker hantering, kompetent och duktig personal och naturligtvis ett vänligt bemötande. Det vill vi självklart allihop ha som kunder. Det finns dock andra områden, som Emma Henriksson har valt att inte ta upp. Kunden, det vill säga patienten, har en svag ställning på den marknad som Emma Henrikssons parti var med om att införa. Den behöver stärkas, till exempel.
Så visst finns det områden att utveckla, men vår inriktning är klar och tydlig. Vi vill ha en väl fungerande apoteksmarknad som gynnar en jämlik hälso- och sjukvård och god tillgång till apotek överallt i Sverige - i hela landet.
Anna-Lena Sörenson (S):
Jag har en fråga till statsrådet Åsa Regnér. Svensk äldreomsorg fungerar ofta mycket bra, och de flesta äldre är nöjda med de insatser de får. Det visar inte minst den brukarundersökning som kom från Socialstyrelsen i förra veckan. Samtidigt finns det många delar som vi måste fortsätta att arbeta med om vår svenska modell ska fortsätta att utvecklas. Sedan 90-talet har kommuner, inte minst min egen hemstad Linköping, utvecklat modeller för så kallad förenklad biståndsbedömning inom äldreomsorgen.
Det har visat sig att det blir lättare att få hjälp, man får större inflytande och det frigör resurser för socialsekreterarna. Men IVO har visat att modeller som finns runt om i landet är olagliga. Jag vet att statsrådet har jobbat mycket med det här och tycker att det är en viktig fråga i regeringen. Jag undrar hur arbetet med detta fortskrider och om regeringen planerar för några förändringar för att möjliggöra för kommunerna att ge så kallad förenklad biståndsbedömning.
Anna-Lena Sörenson (S):
Det låter positivt. Förenklad biståndsbedömning ger människor möjlighet att få tillgång till stödinsatser utan biståndsbeslut och dessutom att själva få påverka de här besluten, vilket är A och O i utvecklingen av äldreomsorgen. Det är bra att utredningen ska titta på den här frågan. Jag uppfattar det som att statsrådet är angelägen om att kunna gå framåt i den här frågan redan under 2017. Vi är många i den här kammaren som tycker att frågan är angelägen, och vi prioriterar den.
Anna-Lena Sörenson (S):
Även jag har en fråga till statsrådet Wikström. Allt som oftast hör vi talas om överbeläggningar på sjukhusen runt om i landet. Många gånger beror det på att patienter ligger kvar efter att de har fått den sjukvård som de behöver på sjukhuset.
Det beror i sin tur ofta på att de insatser av vård och omsorg som man behöver från kommunen inte riktigt finns på plats. Som vi alla känner till är det inte så hälsosamt att ligga på sjukhus. Man får inte alla gånger den vård och omsorg och de insatser som man behöver. Det kan till och med vara riskfyllt. Dessutom skapar det överbeläggningar och staser, och det är svårt att komma in på akuten. Många är över 65 år. Det handlar om gamla och sköra människor.
Vi vet att man i snitt får vänta fyra dagar på att få komma hem sedan man har blivit färdigbehandlad. Min fråga till statsrådet är: Vad gör regeringen för att förbättra vården och omhändertagandet för dessa patienter som bedöms vara utskrivningsklara?
Anna-Lena Sörenson (S):
Det känns tryggt att vi får ett bättre omhändertagande av denna grupp, för dessa personer och sjukvården förtjänar verkligen det. Men vi vet också att det finns stora brister i kommunikationen mellan kommuner och landsting när det gäller detta. Ytterligare insatser behöver faktiskt göras för att patienterna ska få rätt vård i tid. På vilket sätt svarar statsrådet och regeringen på dessa bekymmer och utmaningar?
Anna-Lena Sörenson (S):
Också jag har en fråga till statsrådet Regnér. Frågan handlar om de ensamkommande barnen, som vi vet i stor utsträckning mår dåligt och har en dålig psykisk hälsa. Dessa barn är här ensamma utan sina föräldrar. Vi har samma ansvar för dem som vi har för alla barn i samhället. Man behöver se deras bekymmer och deras sjukdomstillstånd tidigt. De som arbetar runt dessa barn kanske inte alltid har de kunskaper som behövs.
De är ofta komplexa och sammansatta och beror på många olika saker. Min fråga till statsrådet är: Vad gör regeringen för att säkerställa att vi har en hög kunskapsnivå ute i verksamheterna bland den personal som har att träffa och arbeta med de här barnen?
Anna-Lena Sörenson (S):
Svensk hälso och sjukvård är på många sätt bra, och den är en hörnsten i den svenska modellen. Men hälso och sjukvården står också inför stora utmaningar, och för att möta dem måste primärvården utvecklas för att fler ska kunna få hjälp och få hjälp snabbt.
I dag fick jag en rapport från Vårdanalys som beskriver att primärvården inte har de förutsättningar som krävs för att man ska kunna ha bättre tillgänglighet, sätta patienten i centrum och vara den första, naturliga ingången till vården. I morgon ska jag besöka en vårdcentral i Östergötland, så jag undrar: Vad kan jag ge för besked från statsministern och regeringen när det gäller primärvården och förutsättningarna för utveckling?
Anna-Lena Sörenson (S):
Jag instämmer med Emma Henriksson i att det är besvärande med långa väntetider i vården. Som jag sa i mitt anförande tär detta inte minst på förtroendet för hälso- och sjukvården. Jag tror inte, som Alliansen verkar tro, att det räcker med en kömiljard och att de landsting som faktiskt har de bästa förutsättningarna får mer resurser. Detta är en pågående kris.
Den har pågått i många årtionden, skulle jag vilja säga. Det handlar om strukturerna i vården. Vi behöver i stället se till att vi har en ordentlig kompetensförsörjning, att vi förändrar strukturerna så att man kan möta detta tidigt och att vi arbetar med förebyggande åtgärder så att våra ungdomar och barn inte växer upp med dessa psykiska besvär. Det är i skolan och i primärvården vi ska möta detta. Där behöver vi satsa pengar, och det är det som regeringen gör.
Vi lägger fram långsiktiga förslag om att förändra strukturerna i vården. Vi tar de första stegen nu. Vi satsar 2 miljarder på personalförsörjning, som man under tillit och förtroende från vår sida kan använda för att förändra arbetssätt och för att förändra strukturerna. Vi satsar en patientmiljard. Den ska användas för att korta väntetiderna till primärvården, där man ska kunna möta en stor del av dessa problem och många av dessa ungdomar.
Man ska också kunna skriva patientkontrakt med patienterna, så att patienterna själva får inflytande över detta. Det är så vi ska förändra vården, och det är så vi ska möta bristerna i vården.
Anna-Lena Sörenson (S):
Det är stora ord för att komma från en person vars företrädare hade hand om detta område i den förra regeringen. Åtta år hade man på sig att försöka vända den här skutan. Detta är, som jag sa tidigare, ett långsiktigt strukturproblem i vården. Ska vi fixa det på tre och ett halvt år? Vi har tagit de första stegen, och vi kommer att fortsätta. Vi tittar, som sagt, på grundproblemen i sjukvården. Det handlar inte om piska eller morot.
Det är inte något som man kan fixa med en kömiljard, utan det handlar om mer djupgående strukturer. Vi har tagit de första stegen. Det kommer nu propositioner - det ligger en på riksdagens bord, och det kommer att komma fler. Vi finansierar dessutom det hela. Jag måste ställa en motfråga till Emma Henriksson. Hon pratar om hur man ska komma till rätta med bristerna, problemen och utmaningarna i vården.
Jag skulle vilja veta vad hon själv föreslår, förutom en kömiljard, som hade spelat ut sin roll när den fanns. Man talar om en statlig tillståndsgivning som i förlängningen handlar om att man vill ha fler privata alternativ i vården. Man förslår skattesänkningar på 33,6 miljarder. Vilken är förebilden för den alliansledda sjukvården - Stockholms läns landsting?
Jag tror inte att jag behöver säga mer.
Anna-Lena Sörenson (S):
Camilla Waltersson Grönvall ägnar en stor del av sitt anförande åt vårdköerna och den bristande tillgängligheten. Vi är ju överens där - det är ett stort bekymmer och en stor utmaning som vi behöver möta på alla möjliga sätt. Camilla Waltersson Grönvall räknar också upp en rad landsting där man har problem med växande vårdköer, men vi kunde allihop notera att Camilla Waltersson Grönvalls eget landsting inte kom med i den beskrivningen.
Det är alltså den stora Västra Götalandsregionen, som inte intar någon särskilt hedrande plats när det gäller att komma till rätta med vårdköerna och förbättra tillgängligheten.
Det som dock var positivt i Camilla Waltersson Grönvalls inlägg var att hon kopplade ihop de växande vårdköerna med kompetensflykt och bristfälliga strukturer i hälso- och sjukvården. Det är precis den analys som även regeringen och vi gör.
Jag tycker att det är intressant; man kanske skulle kunna komma framåt med konstruktiva, gemensamma ansträngningar för att möta vårdens utmaningar. Min fundering handlar dock om hur detta ska gå till, för jag hörde inte riktigt hur Moderaterna tänker sig att detta ska vändas utan bara att det ska vändas omedelbart.
Inte minst undrar jag med tanke på att det i budgetförslaget finns 1 1⁄2 miljard mindre i anslag till utgiftsområdet. Dessutom föreslår man ju skattesänkningar på 32,5 miljarder. Ska man utöver det regera med andra allianspartier kommer förslaget om skattesänkningar att gälla betydligt mer än 32,5 miljarder. Hur ska man alltså klara den ekvationen?
Anna-Lena Sörenson (S):
Om Camilla Waltersson Grönvall studerade effekterna av kömiljarden lite närmare skulle hon se precis det vi har sett, nämligen att effekten av den klingade ut i slutet av den förra mandatperioden. Effekten av det stimulansbidrag som till att börja med fungerade klingade så småningom ut. Det var likadant på 90-talet när vi hade en vårdgaranti.
Det beror, vilket vi allihop förstår om vi funderar ett ögonblick, på att det är strukturerna i vården vi måste åt. Det är ett grundproblem som gör att vi får växande vårdköer trots de stimulansåtgärder vi försöker vidta. Den här regeringen gör därför det som den förra regeringen undvek att göra, nämligen tar ett nappatag gällande detta och tittar på vad grundproblemet är.
Ett problem är naturligtvis kompetensförsörjningen - precis det Camilla Waltersson Grönvall inledde sitt anförande med att säga. Därför anslår regeringen en professionsmiljard. Man har omvandlat kömiljarden till en professionsmiljard som faktiskt kan användas till att förändra arbetssätt, effektivisera, anställa och hindra kompetensflykten.
I årets förslag, alltså i 2018 års budget, föreslår man dessutom ytterligare 2 miljarder just för att kunna börja förändra vårdens strukturer - anställa, utveckla arbetssätt och så vidare. Det är att ta problemen på allvar. Det är att försöka vända skutan. Dessutom läggs propositioner fram; det måste väl ändå Camilla Waltersson Grönvall ha uppmärksammat.
Nu ligger en proposition med första steget att förändra grundstrukturerna i vården - det som bygger på Anna Nergårdhs utredning om en god och nära vård.
Anna-Lena Sörenson (S):
Jag hade inte tänkt begära replik på Per Ramhorns inlägg. Men jag hörde alldeles för många skräckskildringar av den svenska sjukvården. Självklart ska vi ta den bristande tillgängligheten och köerna på allvar. Men jag tror inte att svenska folket, patienterna eller sjukvården är betjänta av sådana skräckskildringar och överdrivna skildringar som Per Ramhorn ägnar sig åt.
Alla andra brukar, om vi ska vara rättvisa, börja sina anföranden med att säga att svensk sjukvård håller väldigt hög kvalitet. Vi har väldigt fina medicinska resultat. Vi har också relativt god jämlikhet och tillgång till hälso- och sjukvården. Sedan finns det brister. Ja, vi har köer till vården. Men det är inte de högst prioriterade patienterna som är där. Det ska vi veta.
Man ska absolut inte vänta för länge på vård ändå. Men de högst prioriterade patienterna får sin vård. Det har skett saker som inte bör ske. Och det skedde i det landsting där Per Ramhorns parti stöder det borgerliga styret, nämligen i Stockholm. Med annan styrning hade man kunnat hänvisa de patienterna till andra landsting som hade kunnat ta hand om dem.
Vi vet dessutom att den gamla kömiljarden ledde till utträngningseffekter av de patienter och medborgare som har det kanske absolut största behovet av sjukvård, nämligen kronikerna och de multisjuka äldre.
Man kan inte annat än tro att skräckskildringarna ska leda till att människor ska rösta på ett parti som står för en högerpopulistisk, främlingsfientlig och löntagarfientlig politik. Den riskerar dessutom den svenska säkerhetspolitiken.
Anna-Lena Sörenson (S):
Regeringen föreslår ett antal åtgärder för att komma till rätta med den bristande tillgängligheten. Det ligger förslag på strukturförändringar på regeringens bord. 5 1⁄2 miljard tillförs vården. Det är en unik satsning. Det har aldrig satsats så mycket tidigare.
Vi försöker dock angripa även roten till det onda, det vill säga kompetensflykt och strukturförändringar. Dessutom finansierar vi det hela. Om man tittar närmare på Sverigedemokraternas budget kan man se att det uppstår ett underskott till kommuner och landsting på mer än 20 miljarder. Man tar med den ena handen och ger med den andra. Det är helt och hållet ofinansierat.
Återigen - vem gagnar det att inte balansera beskrivningen av den i grunden goda hälso- och sjukvård som finns i Sverige i dag? Den ger oss den sjukvård som de allra flesta behöver. Den ges på ett jämlikt sätt och med hög kvalitet. Vi har problem med köer - ja. Men det är roten till det onda vi ska angripa.
Och regeringen har ett antal väl beskrivna och väl finansierade förslag för det. Sverigedemokraterna har inte finansierat de satsningar de gör i sin budget utan snarare precis tvärtom. De har ett underskott på 20 000 986 000 kronor.
Anna-Lena Sörenson (S):
Läkemedel utgör en stor och mycket viktig del av sjukvården. Att alla får tillgång till effektiva läkemedel är väsentligt för att sjukvården ska vara jämlik. Likaså är det viktigt för vårt förtroende för vården och för vårdens resultat att hanteringen av läkemedel sker på ett säkert och ansvarsfullt sätt. Betänkandet som vi debatterar här i dag behandlar som sagt ett sextiotal yrkanden.
Flertalet tar upp angelägna ärenden som säker läkemedelshantering, patienternas ställning, säker tillgång till nödvändiga läkemedel och läkemedel till sällsynta tillstånd samt god och jämlik vård. En rad genombrott har skett under de senaste åren, inte minst inom cancerområdet.
Flera verkningsfulla läkemedel har kommit ut på marknaden som innebär att fler kan leva med sin sjukdom om de får rätt behandling. Vi ser också att det kommer att komma ännu fler läkemedel inom den närmaste framtiden. Det innebär en stor utmaning för oss att se till att de implementeras i vården på ett ordnat sätt och att det finns utrymme för att finansiera dem.
Det är tillfredsställande att de flesta brister som påtalas i motionerna redan är omhändertagna eller har uppmärksammats av regeringen, som i sin tur har gett myndigheter i uppdrag att förbättra eller utveckla. Ett exempel är det förslag om utbyte som Emma Henriksson tog upp tidigare och som man har motionerat om.
Där är en proposition på väg fram till riksdagen, och vi beräknas debattera och besluta om detta den 11 juni.
Det är en angelägen proposition - precis som Emma Henriksson påpekar ger den möjlighet till utbyte av ett läkemedel som ligger utanför förmånen till ett som ligger innanför, vilket innebär lägre kostnader för både patienten och samhället.
De förslag som Barbro Westerholm presenterade är också sådant som är på väg fram eller redan är omhändertaget. Ett exempel är problemet med finansiering och prissättning av sällsynta läkemedel. Det behandlas av den läkemedelsutredning som är tillsatt och som beräknas lägga fram sitt förslag den 1 december.
När det gäller läkemedel för äldre och att ha en bra kunskap om detta, liksom genomgångar, är propositionen om en nationell läkemedelslista på väg till riksdagen. Socialstyrelsen har också ett uppdrag att komma med föreskrifter när det gäller läkemedelsgenomgångar för de äldre. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna.
Anna-Lena Sörenson (S):
Det är bra att Jenny Petersson markerar att vi är överens om hur väsentlig en nationell läkemedelslista är för att garantera patientsäkerheten och öka den på många sätt. Men jag förstår inte riktigt varför oppositionen lägger fram detta tillkännagivande och vad mer som önskas. Jag undrar om de förstår komplexiteten i denna lagstiftning.
Som vi tidigare har nämnt har en departementspromemoria remissbehandlats, vilket även står i betänkandet. Svaren kom in i april, och nu arbetar departementet med detta. Och som jag sa i mitt anförande har även andra uppdrag lagts ut för att få arbetet att gå framåt på olika sätt.
De utredningar som hänvisas till i den motion som ligger till grund för tillkännagivandet höll helt enkelt inte måttet, och detta borde man känna till. Flera viktiga remissinstanser påpekade att det inte gick att lagstifta på detta sätt, för det skulle strida mot både grundlag och ett EU-direktiv som numera är en förordning. Detta väljer oppositionen att bortse från. Jag tror heller inte att oppositionen inser att de tekniska lösningarna inte finns till hands.
Det som fanns i en tidigare utredning har förkastats av Sveriges Kommuner och Landsting. Regeringen har därför börjat om på nytt och gett E-hälsomyndigheten i uppdrag att ta fram förutsättningar för tekniska lösningar. Ska vi bortse från grundlagsbestämmelser, EU-förordningar och tekniska komplexiteter bara för att ni ska tjäna en politisk poäng?
Som Jan Lindholm tidigare sa missbrukar ni faktiskt riksdagens verktyg.
Anna-Lena Sörenson (S):
Man hör som man vill ibland. Jag tror inte alls att det var vad jag sa, utan jag försökte förklara varför det blev nödvändigt att skicka ut en ny departementspromemoria och varför man inte kunde lagstifta direkt utifrån de utredningar som oppositionen hänvisar till i den motion som ligger till grund för tillkännagivandet. Detta är förklaringen. Det hela höll helt enkelt inte måttet. Man bortsåg från den lagstiftning som finns i vår grundlag, från en EU-förordning, som tidigare var ett direktiv, och från integritetsskyddslagstiftningen.
Man var helt enkelt tvungen att göra om det här. En ny departementspromemoria skrevs, och den har varit ute på remiss. Punkt. Den behandlas just nu på departementet, och vi kan förvänta oss en lagrådsremiss i december. Vad mer är det oppositionen önskar? Det går heller inte att låtsas som om detta ska ske jättesnabbt när de tekniska förutsättningarna inte finns till hands. Då får Jenny Petersson i så fall tala om för mig om det är något jag inte känner till, och jag förmodar att inte heller E-hälsomyndigheten känner till hur det här ska kunna lösas med en quickfix.
Anna-Lena Sörenson (S):
Anders W Jonsson har många starka sidor. Blygsamhet är inte en av dem. Det mesta av det goda som har hänt här i världen skedde tydligen under den borgerliga regeringen. Det finns nog olika meningar om det. Anders W Jonsson beskrev de konsekvenser som vi ser av att förskrivarna inte har samlad information.
Man kan tillägga att patientens delaktighet kommer på skam när vi inte har möjligheten att ha en samlad läkemedelslista. Där är vi överens; vi är överens om att det här ska fram och att det är viktigt och väsentligt. Anders W Jonsson säger också att det här har man hållit på med i decennier. Återigen: Under den här guldåldern när Centerpartiet var med och regerade Sverige, varför gjorde man inte mer?
Man tillsatte de här utredningarna - ja, det gjorde man, men de tog inte tillräcklig hänsyn till de lagar vi har att förhålla oss till. Anders W Jonsson tar sig sedan an att kritisera de lagarna när det gäller den personliga integriteten. Det kan man göra, men - rätta mig om jag har fel - har inte Centerpartiet också suttit med och beslutat i Sveriges riksdag om just dessa lagar?
Vi pratar inte om vilka lagar som helst; vi pratar om grundlagar, som vi inte ändrar med ett riksdagsbeslut. Vi pratar om EU-förordningar, som också är svåra att ändra. Bryter vi mot dem släpas vi dessutom till EU-domstolen. Är det vad oppositionen ser framför sig?
Frågan kvarstår: Vad exakt är det oppositionen vill att Sveriges riksdag ska ge ett tillkännagivande om, när skulle vi i så fall få fram det - som redan är på gång - och vad exakt är det som ska göras av regeringen som inte redan är gjort?
Anna-Lena Sörenson (S):
Att vi har kontinuitet över olika regeringar och genom decennierna när det gäller synen på hälso och sjukvården och patientsäkerheten ska vi väl välkomna och tycka är bra. Så är det - i de flesta frågor har vi samma värdegrund och tycker ungefär samma sak. Det är snarare om hur det här ska genomföras och lite grann i marginalen som vi står här och träter.
Därför tycker jag att det är anmärkningsvärt att man lägger fram ett tillkännagivande när man vet att det här förslaget praktiskt taget ligger på regeringens bord. Det kommer en lagrådsremiss i december. Vad mer är det man vill? Tycker Anders W Jonsson verkligen att man ska bortse från grundlagar, att man ska bortse från vad EU-förordningar säger, bara lägga dem på hyllan och på något vis trivialisera och förenkla någonting som är väldigt komplext?
Anders W Jonsson nämner över huvud taget inte den tekniska komplexiteten. Sveriges Kommuner och Landsting har förkastat den nod som man tänkte sig att bygga det tekniska systemet på och börjat om från början, för den noden hade skapat väldiga problem när det gäller lagstiftningen.
Vi kan kanske tillsammans påverka våra kamrater i kommuner och landsting och skynda på det arbetet, som behövs för att kommunsektorn och landstingssektorn ska göra sitt arbete när det gäller det här.