KBLab/rixvox huggingface dataset:
Finn Bengtsson (M):
Låt mig koppla på där interpellanten avslutade. Hon menade att det var en likhet med något slags slapphet när det gällde öldistribution visavi ungdomar under 70-talet. Vi kan konstatera att en av huvudingredienserna i sportdryckerna är koffein. Vi kan också lite lakoniskt konstatera att hela svenska vuxna befolkningen är koffeinister. Vi är koffeinister. Vi kan ha vilken åsikt vi vill om det. Men skulle vi sluta dricka kaffe skulle vi få abstinenssymtom. Detta är ett gift som vi stoppar i oss.
Vi har ett förhållningssätt till kaffe som gör att vi hanterar det på ett rimligt sätt. I den processen kommer barn och ungdomar att också vänja sig vid koffeinet i kaffe eller i te. Här har vi ännu så länge inte någon lagstiftning som säger att vi ska märka kaffeprodukterna med exakt hur mycket de innehåller av koffein så att man ska kunna ta ställning till det när man dricker sin kopp. Här handlar det mer om ett sunt förhållningssätt till en dryck med direkta läkemedelsliknande effekter.
Jag står helt bakom ministerns klokskap när det gäller att döma av forskningen i dag. Alla de ämnen som nämns här kan naturligtvis i provröret visa sig ha många olika effekter. Men den sammantagna effekten i en levande kropp, i en mekanism som fungerar, är långt ifrån det som beskrivs av interpellanten. Till exempel spelar det nästan ingen roll hur mycket vattenlösliga vitaminer man konsumerar om man har fungerande njursystem. Däremot är fettlösliga vitaminer farliga.
När det gäller till exempel taurin är det som nämnts en aminosyra som är en beståndsdel i våra vanliga äggviteämnen. Det är en beståndsdel som normalt hanteras om man inte har en särskild sjukdom som gör det svårt att hantera taurin. Om det vet vi att det naturligtvis finns vissa riskgrupper. Men de kan löpa risk inte bara från energidrycker utan från allt taurininnehållande material. Även här behöver man titta på det. Slutligen riktade jag en fråga till statsrådet.
Jag är säker på att Livsmedelsverket som följer frågan också har en kontakt med Läkemedelsverket. Men jag tror kanske för debattens skull att det kunde vara nyttigt om Läkemedelsverket fick döma av just den bedömning som ministern gör, och vi därmed kunde bilägga saken.
Finn Bengtsson (M):
Jag delar i allt väsentligt det som Krister Örnfjäder säger om den här viktiga banan, Tjustbanan. Man ska inte bara upprusta utan bygga vidare och på alla sätt förbättra sträckningen, just av de skäl som vi har nämnt i de tidigare inläggen. Man kan samtidigt fundera lite grann på hur politiken kan arbeta. Och här har vi både formella och informella sätt att arbeta. Jag har använt mig av ett formellt sätt.
Jag har nämligen väckt motioner i frågan för att låta mina partikamrater och alliansföreträdare ta del av detta, och det kommer förstås även regeringen till del. Vi har också informellt haft diskussioner med våra egna partiföreträdare och alliansföreträdare för att lyfta den här frågan. Det gäller både mig själv från Östergötland och min partikamrat från Kalmar län. På det sättet tror jag att vi har tagit ett politiskt initiativ som är viktigt för att driva frågan framåt.
Utan den kraften kommer det aldrig några pengar. Det vet Krister Örnfjäder lika bra som jag. Därför tror jag att det är ett viktigt arbete. Därför är också Örnfjäders interpellationer välkomna. Men samtidigt är det så att i den här ansträngningen kommer kommunstyrelsens ordförande, moderat från Linköping, att delta. Han har redan tidigare deltagit på en sådan här resa och kommer att göra det även kommande lördag, den 5 juni.
Min fråga är naturligtvis: Var är oppositionens ledamöter från Östergötland, det län som måste finnas med på tåget, för att använda den anspelningen, för att det här ska fungera? Precis som Örnfjäder säger finns det ett kraftigt intresse över blocken från Kalmar län, inte minst från Västerviks kommun. Men jag delar Örnfjäders bedömning, att det är viktigt att detta också kommer från Östergötland, inte minst från Linköping.
Det finns allianspolitiker som ställer upp för detta och markerar det väldigt tydligt. Var är oppositionens företrädare för den viktiga ömsesidiga satsningen från Kalmar och Östergötland?
Finn Bengtsson (M):
Nu ska vi försöka hålla oss till interpellationen, Sven-Erik Österberg. Jag ställde en fråga. Österberg anger att forskningen visar att en regional högskolepolitik skulle ha väldigt stora fördelar. För det första visar ju ministern i sitt svar att någon sådan inriktning egentligen inte skedde under Socialdemokraterna jämfört med vad alliansregeringen har gjort. För det andra är min fråga till Sven-Erik Österberg: Vad är egentligen den minsta nämnaren för en region? Sverige är ett litet land med nio miljoner invånare. En region är kanske en halv miljon eller mindre.
Om man tittar på andra länder, ta Tyskland som exempel, kan man se att en region är lika stor som vårt land. Hur många lärosäten ska vi ha? Ska vi ha ett i varje stad eller vad är så att säga den fördelningspolitiska poängen med Sven-Erik Österbergs tes ju mindre desto bättre? Sedan råkar det också vara så, fru talman, att när det handlar om forskning har vi tillfört ett instrument som ska göra att man på lika villkor konkurrerar och visar vem som är bäst, och dit går resurserna.
Att driva en fördelningspolitik där den som har konkurrerat och uppenbarligen förlorat sedan ska kompenseras är väl någonting som ger en väldigt tveksam utveckling för investeringen av skattebetalarnas pengar. Mikael Damberg nämner att det i alla tider har talats vällovligt och varmt i Socialdemokraternas texter kring hur forskningen ska interagera med samhället och näringslivet.
Nu är det faktiskt så, Mikael Damberg, att när den här regeringen tillträdde noterade vi en sjunkande frekvens av svenska patent runt om i världen. Vi hade ett problem med att svenska företag just inte kunde nyttogöra svensk forskning. Det var därför man vidtog åtgärder från regeringens sida. Om jag nu inte föregriper en diskussion kan jag väl säga att jag så sent som häromdagen hörde att för första gången har patenten från svensk nivå ökat inom EU.
Vi kan inte leda i bevis att detta är en konsekvens av en omlagd svensk forskningspolitik för att stödja den nyttogörande forskningen. Men det är ganska beklämmande att notera att det tidigare långrandiga utlägget från Socialdemokraterna om hur man skulle nyttogöra forskning aldrig visade sig i några siffror om hur svenska företag fick fler patent utomlands.
Finn Bengtsson (M):
Jag ska ta vid precis där Mikael Damberg slutade. Nej, det finns ingen quick fix för detta. Det handlar om långsiktighet, och det handlar inte bara om det ansvarsområde tyvärr som högskole- och forskningsministern har. Det handlar om skolpolitik, lönepolitik, skattepolitik, olika incitamentsstrukturer på olika sätt för att motverka social snedrekrytering. Låt oss konstatera att det inte bara handlar om den sociala snedrekryteringen.
I svaret nämns och förtydligas att även etniska och geografiska skillnader ska motverkas, och varför inte nämna att även funktionshindrade naturligtvis ska ha alla möjligheter att komma in. Det viktiga är att den som klarar av att komma in och har behörighet ska kunna få den möjligheten. Det är det som det handlar om när det gäller att motverka snedrekrytering till högskolan.
Men då är det inte, fru talman, bara att införa 25:4-regeln och säga att har du jobbat fyra år och är 25 år har du en särskild kvot att söka in på. Plötsligt kommer du in på högskolan. Även om Mikael Damberg sade att alla hyllade den här regeln när den infördes var det verkligen inte så. Många blev lite bedragna. De trodde sig vara behöriga därför att man hade yxat till en regel som skulle passa dem, en kvot, och de kom in på den kvoten. Sedan visade det sig att man inte alltid klarade utbildningen.
Rätt många som hade för dåliga förkunskaper misslyckades. Vad innebär det om man först politiskt ger någon en möjlighet att komma in som sedan får ett slag i huvudet därför att utbildningen inte riktigt räckte till för att klara av studierna? Därför ska jag säga någonting till Mikael Damberg som han kanske förvånas över. Jag delar delvis hans synpunkt att man ska ha rätt att visa att man klarar av en behörighet även om detta kräver att man gör det i flera omgångar.
Man kan i olika skeden av livet vilja göra olika saker. Men utgångspunkten för alliansregeringen var att vi från början hade en skola som gjorde att alltför många inte uppfyllde kriterierna att vara behöriga. Det var där man började arbeta. Jag tycker att Mikael Damberg har rätt att man måste ha rätt att komplettera för att klara av en behörighet. Det är enda sättet att motverka snedrekrytering.
Finn Bengtsson (M):
Den här interpellationen om antagningsregler som påstås vara så krångliga att de innebär en snedrekrytering, vilket ministern och jag inte håller med om är fallet, är intressant eftersom den belyser två frågor. Den första handlar om behörighetssproblematiken som jag tycker att vi har diskuterat fram och tillbaka där jag tycker att det viktigaste är att man ska ha rätt behörighet.
Då undrar jag om interpellanten tycker att kopplingen till arbetslivet i sig är viktigare än att detta leder till en behörighet som också ger en fysisk praktisk möjlighet att genomföra en utbildning. Är det viktigare i sig att man har en koppling till arbetslivet - att man är 25 år och har fyra år i yrkeslivet? Man kan fundera på följande: Om man är 24 år och har arbetat tre år har man kanske fått lika mycket praktik.
Varför ska man just ha denna regel och få en egen kvotgrupp med alla de komplikationer som det innebär att man har en sådan rigid hållning? Jag upplever inte det som rättvist för individerna. Individer är olika. Den andra handlar om det stora söktrycket och då vi måste göra ett urval.
Låt mig då säga att även om man refererar till en expertmyndighet här har expertmyndigheten inte varit mer framgångsrik att påverka snedrekryteringen än någon regering har varit, det vill säga att detta möjligtvis är ett politiskt problem. Jag tycker att det finns en annan dimension som vi lätt glömmer, nämligen att med regeringens sammanfattande politik, inte minst på det ekonomiska området, har det getts möjligheter. Det gäller till exempel en av de utbildningar som har ett stort söktryck - läkarutbildningen.
Man har finansierat en utökning med inte mindre än 25 procent av läkarutbildningen under denna mandatperiod. Det gör naturligtvis att urvalet kommer att bli mindre för alla som är både kompetenta och besjälade av att söka sig till den utbildningen. Det handlar om att se möjligheterna i att utvidga ett högskoleperspektiv, utöver att snäva in det till enbart högskoleministerns ansvar, som är viktigt.
Jag vill säga att högskoleministern också ser de andra politikområdena som alliansregeringen anser vara viktiga inslag för att göra detta.
Finn Bengtsson (M):
I motionsbetänkande SoU15 om läkemedelsfrågor tas många olika, men vart och ett för sig viktiga, problem med läkemedel upp. Detta visar bland annat på den stora spännvidd av samhällsfrågor som rör läkemedel och som vi politiskt måste överväga att reglera när så är nödvändigt.
Låt mig först med stor tillfredsställelse, herr talman, konstatera att utskottet noterar bristen på beslut om ställföreträdarskap för beslutsoförmögna personer till kliniska läkemedelsprövningar och annan behandlingsforskning på akut medvetslösa patienter i vårt land, som utgör ett internationellt undantag. Utskottet noterar också att denna brist medför den olyckliga följden att dessa patienter och den svenska medicinska forskningen i praktiken undandras möjligheter till att utveckla förbättrade behandlingsrutiner inom detta viktiga område.
Utskottet förutsätter därför att frågan nu får en snabb lösning inom Regeringskansliet, vilket är mycket bra. Herr talman! Som har nämnts spänner läkemedelsfrågorna över många olika samhällsproblem. En rad sådana och förslag till lösningar beskrivs i några av de tyvärr avslagna motionerna i betänkandet. Låt mig peka på ett sådant viktigt exempel. I motion So564 sätts fokus på det ingalunda förminskade problemet med förfalskade läkemedel.
Utskottet konstaterar här att insatser görs från Läkemedelsverket för att bland annat upplysa befolkningen om de stora farorna förknippade med att handla läkemedel på nätet. Trots dessa insatser är denna handel fortfarande omfattande - alltför omfattande. Sannolikheten är stor att man drabbas av att ungefär varannan produkt som levereras inte är det läkemedel man förväntas få.
Detta utgör därmed ett bestående hot mot patientsäkerheten om inte ytterligare åtgärder vidtas på området. Kanske mer alarmerande är dock att internationell övervakning av var tillverkning och tillhandahållande av förfalskade läkemedel sker inom EU nu verkar peka ut Sverige som ett inte så obetydligt land som utgångspunkt för detta.
Det är en fara både för vårt eget land och för övriga medlemsstater som kan bli potentiella marknader för sådana hälsovådliga produkter. Här rör det sig vanligen om organiserad brottslighet som förefaller trivas med denna verksamhet mot bakgrund av det mycket låga straffvärdet kombinerat med den obetydliga risken att bli upptäckt som hanteringen av falska läkemedel utgör i Sverige i dag.
Problemet här är att det krävs ett initiativ från Justitiedepartementet för att öka den polisiära och domstolsrelaterade aktiviteten mot förfalskade läkemedel. Men Justitiedepartementet kommer knappast att agera i frågan om Läkemedelsverket är nöjt med den upplysningskampanj riktad till allmänheten om farorna som intag av förfalskade läkemedel innebär.
Det krävs då, herr talman, att Socialdepartementet med stöd av socialutskottet motiverar en mer aktiv hållning i frågan från såväl justitiedepartement som justitieutskott. Jag noterar att några förslag i denna riktning står att finna i motion So564, som jag rekommenderar i utskottets fortsatta arbete med att bekämpa läkemedelsförfalskningar i vårt land och inom EU.
Finn Bengtsson (M):
Att sjunga valfrihetens lov låter nu från Peter Persson som om det inte vore så bra. Då blir det återigen tydligt att när man har en socialistisk värdegrund är det ytterst så att frihet och valfrihet inte är några honnörsord - så länge man inte själv får bestämma över andra. Jag vill återknyta till två punkter i mitt förra inlägg.
Hur ser interpellanten och hans parti på att skapa nya småföretag som ger möjlighet till anställning? Det är helt uppenbart att Sverige har haft brist på en social servicesektor när det gäller att skapa nya företag.
Det är naturligtvis väldigt förvånande att man kan ha en partiledare som vurmar för småföretagarvänlighet och säger sig på alla sätt vilja ta över någon form av småföretagarpolitik från Alliansens självklara ledning när det blir så tydligt: Har man en ny sektor ska den inte få lov att etablera sig - framför allt inte inom småföretagarvärlden. Detta har också anspelning på den andra poängen.
Socialdemokraterna säger sig vilja sträva efter jämställdhet. En viktig aspekt på jämställdhet, som jag ser det, är att man i arbetsför ålder ska ha rätt att välja sin egen arbetsgivare.
Varför man då aktivt motverkar reformer som bygger på kvalitet och inte på prissättning eller plånbok inom den sociala servicetjänsten och som ger dem som yrkesarbetar där en mycket större chans att faktiskt välja sin egen arbetsgivare och därmed få ett vapen till i kampen mot arbetsgivare som missköter sig är för mig en gåta.
Det blir också fullständigt obegripligt, herr talman, när detta är yrken som så kraftigt domineras av kvinnliga arbetare. Står inte interpellanten på de kvinnliga arbetarnas sida? Det kan man fråga sig.
Finn Bengtsson (M):
Låt mig först konstatera att jag var mycket glad över det svar som statsrådet lämnade. Där står bland annat att läsa: Regeringen har i sitt konstitutionssvar som ett av sina huvudbudskap lyft fram det fortsatta behovet av målinriktade åtgärder som tar hänsyn till de speciella förhållandena i de extremt glesbefolkade områdena i norra Europa. Detta är alltså ett uttalande som regeringen gör, och det är skillnaden från det som Socialdemokraterna försöker använda som möjligt regeringsalternativ. Vi har en samlad regering som uttalar sig.
Där finns det moderater, centerpartister, folkpartister och kristdemokrater. Vi står bakom detta. Därmed är det inte några skillnader när det gäller ministeransvaret. Men jag är mycket glad att det är just Anna-Karin Hatt som fått detta förtroende. Hon visar på alla sätt att hon lever upp till alliansregeringens och väljarnas förväntningar. Man kan i ett vidare perspektiv ställa sig frågan hur Europas stora problem ser ut.
Det handlar om en transferering som bygger upp en fond på i runda slängar 3 500 miljarder svenska kronor eller 350 miljarder euro. Det kan diskuteras hur man använder dem bättre än genom att dela ut jordbruksstöd som blir allt mindre relevant. Jag nämnde ett exempel på hur man stöder tobaksplantager. Det är direkt konträrt mot en vettig socialpolitik som ska minska tobakens skadebiverkningar. Då är man ganska fantasilös.
Det är klart att de stora problemen i Europa i dag, som bland annat lågkonjunkturen har drabbat vissa länder med, är en oförsiktighet med budget och budgetprocesser. Där kan Sverige gå före för att hjälpa till. Mitt eget fackpolitiska område är socialpolitiken. Vi åker med socialförsäkringsutskottet ned till Grekland för att titta över pensionssystemets hållbarhet. Vi har en bred parlamentarisk uppgörelse i Sverige som kanske är någonting att ta efter.
Den typen av åtgärder, herr talman, tror jag egentligen bättre ägnar sig för en sammanhållen politik i Europa, som håller länderna tillsammans och vid gott mod. Glöm då inte heller att EU:s huvudsakliga engagemang har varit ett fredsprojekt. Det ska inte söndras genom att vi roffar åt oss politik från en bidragspolitik som inte fungerar.
Finn Bengtsson (M):
Jag vill först tacka Johan Löfstrand som i sin interpellation pekar på ett problem som har gäckat vår gemensamma kommun under alltför lång tid. Jag delar i allt väsentligt det som har sagts av mina riksdagskolleger från länet. Det här är en viktig fråga. Jag är också tacksam för det långa och utförliga svar som Andreas Carlgren har gett. Jag skulle vilja tillföra tre saker i den här diskussionen. Först har jag en högst ovetenskaplig reflexion. Jag råkar bo intill det berörda flygfältet.
Jag och min hustru brukar väckas varje morgon av det trafikbuller som startar ungefär vid sextiden snarare än av de flygningar som sker under dagtid. Det här är någonting som många boende i omgivningen delar. När jag har varit ute och kampanjat som politiker har jag ställt just den frågan och fått uppfattningen att det inte är flygbullret som är det största problemet för de nära kringboende, utan det är snarare den trafik som finns. Det här kommer att kunna belysas bättre i de kommande rapporterna som ministern hänvisar till.
Två punkter av lite större tyngd är dock det som jag ofta möter i en väldigt positiv diskussion mellan Linköpings kommun och en viktig arbetsgivare och näringsverksamhet i Linköping, nämligen Saab. När vi har de här positiva diskussionerna om utvecklingen av kommunen, och kommunen och företaget gemensamt försöker att hitta utvecklingslinjer, kommer just den tråkiga frågan om flygbullret upp.
På Saab känner man sig oftast närmast beklämd av att alltid behöva lägga in ett veto eller överklaga, som det heter, för att stoppa kommunens möjligheter att planera vidare. Det här lägger en sordin på stämningen som jag inte tror är särskilt gynnsamt för klimatet mellan kommunen och företaget i ett vidare perspektiv. Det här är en viktig aspekt att ta med sig. Vi politiker vet att det ofta tar tid att lösa ut frågor.
Det här är en ständig källa till negativ energi mellan en viktig näringsverksamhet och en viktig kommun som har ansvar för att detaljplanera vidare. En sista punkt som inte har tagits upp ännu men som jag också vill nämna är att det inte har varit någon hemlighet att det i länet Östergötland finns två stora städer som under lång tid har diskuterat hur flygplatsfrågan ska lösas ut.
Var ska östgötar boende i Norrköping, Linköping och andra kommuner i länet kunna få tillgång till en lite större flygplats med tätare avgångsmöjligheter? En lösning som för tillfället diskuteras är om det ska finnas en flygplats både i Linköping och i Norrköping, som det nu är, eller om det kanske ska byggas en helt ny flygplats. Det har varit känsliga kommunalpolitiska överväganden av många slag i den här diskussionen.
Jag är lite bekymrad. Om bullerfrågan inte löses lägger den en förlamande hand över den viktiga diskussionen om hur man ska etablera en flygplats för hela Östergötland som är optimal utifrån länets medborgares behov. Även den frågan störs av frågan om flygbullret som ännu inte har funnit sin lösning i och med att myndigheter inte kommer överens i sin bedömning.
Finn Bengtsson (M):
Denna interpellation berör jämlikhet, och ytterst är detta ett ideologiskt diskussionsforum. Låt mig därför avrunda med att ge en reflexion över ideologiska ord som berör jämlikhet, till exempel frihet, rättvisa och trygghet. För socialisten är friheten för individen ett tveksamt begrepp och inget mål i sig. Utraderad egoism och oskiljaktiga individer skapar ett slags kollektiv frihet som upplevs som en definition på rättvisa. När alla är lika är alla fria, vilket är rättvist.
Men om någon inte är lik saknas kollektiv frihet, och följaktligen råder orättvisa. Lika behandling är underordnat ett resultat som ger lika utfall för alla. Trygghet garanteras med kollektiva beslut och regleringar framför självbestämmande bland enskilda. Som borgerlig vill jag se varje enskild individs behov i en gemensam välfärd, precis som nämndes i Anders Borgs förra inlägg. Frihet är när individen skyddas mot onödiga inskränkningar av en kollektiv stat.
Kollektiva systemlösningar ger alltför lätt omfattande individuell ofrihet. Rättvisa är att medborgarna behandlas lika men utan strävan efter likformighet mellan individerna i övrigt. En sådan fri och rättvist behandlad individ blir tryggare. För att ingen ska komma till skada när individuella behov och möjligheter lyfts fram så tydligt knyter vår filosofi ihop individens rättigheter med ett eget ansvar och egna skyldigheter i samhället.
Sammanfattningsvis, herr talman, en kollektivistisk syn tvingar alltför lätt enskilda individer till lagstiftning. Vi får alltför ofta abdikera från våra egna unika drömmar till förmån för någon annans ideal. Vanmakt och frustration skapas hos många men också i förlängningen ett inhumant och ineffektivt samhälle. Alliansen har under en mandatperiod med sin politik visat att detta går att motverka.
Det finns nya och förhoppningsfulla människor i landet som ser de goda reformerna och den goda utvecklingen för en ökad jämlikhet på borgerlig grund.
Finn Bengtsson (M):
Den här interpellationen berör naturligtvis fackföreningsintressen och arbetsmarknad, men den berör också socialpolitiken i en vidare kontext. Det kanske är just därför som socialförsäkringsministern är den som besvarar interpellationen. Det är nämligen så att socialpolitiken som sådan är något som vi under subsidiaritetsprincipen har värnat allra mest inte ska tvingas på olika länder inom EU:s gemenskap.
Varje land har en möjlighet att påverka sin egen sjukvård, sina egna sociala trygghetssystem för att vi ska kunna få till exempel varje lands hälso- och sjukvård och även medborgarnas trygghet vid sjukdom på bästa sätt tillgodosedd enligt den tradition som man parlamentariskt i dessa länder har önskat sig.
Nu pågår ett väldigt viktigt arbete med att försöka titta över om det även finns gemensamma strukturer i socialpolitiken inom Europeiska unionen. Det är en väldigt löslig diskussion som precis har påbörjats och som i den här riksdagen tangerar socialförsäkringsutskottet.
Det var därför jag reagerade på den andra imperativa frågan som kom från Jonas Sjöstedt, att utifrån ett fackföreningsmässigt perspektiv, ett arbetsmarknadsperspektiv tycka att ministern skulle se till att arbetstagare . och så vidare.