Andreas Carlgren (C):
Anne-Marie Pålsson har frågat mig om jag har för avsikt att se över hur - det vill säga i vilken form - vattendirektivet har införts i svensk lag och om jag är beredd att ta initiativ till en frysning av tillämpningen av vattendirektivet till dess att en mer ändamålsenlig form för det utformats. Sveriges sjöar, vattendrag och havsområden har stora miljöproblem. Det kan gälla bland annat övergödning och miljögifter.
Detta framgår såväl av de vattenanknutna miljökvalitetsmålen riksdagen beslutat om som av de analyser och klassificeringar vattenmyndigheterna gjort. Krav på nödvändiga förbättringar måste ställas på verksamheter som påverkar vattenmiljön negativt, samtidigt som enskildas berättigade skyddsintressen värnas. Ramdirektivet för vatten syftar till att bevara och förbättra miljön i alla EU:s medlemsstater.
Kraven gäller allt vatten - vattendrag, sjöar, kustvatten samt grundvatten - och målet är att alla vatten ska ha en god status till 2015. Vilken typ av åtgärder som behövs, och hur omfattande, beror på lokala förhållanden och problem. Genom direktivet görs en grundläggande avvägning mellan vattenmiljöintresset och andra intressen.
Undantag kan medges från krav på åtgärder på grund av tekniska eller ekonomiska problem att genomföra dem. Ramdirektivet för vatten infördes i svensk lag framför allt genom kompletteringar av miljöbalkens 5 kap. om miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram.
Vidare infördes helt nya bestämmelser om förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön, med en indelning av Sveriges landområden och kustvattenområden i fem vattendistrikt, där en länsstyrelse ska vara vattenmyndighet med ansvar för förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön i vart och ett av distrikten.
De fem länsstyrelser som är vattenmyndigheter ska besluta om bland annat miljökvalitetsnormer, förvaltningsplaner, åtgärdsprogram och program för övervakning av tillståndet i våra vatten. Denna beslutanderätt utövas av särskilda så kallade vattendelegationer. Dessa delegationer består av landshövdingen som ordförande och upp till tio sakkunniga ledamöter från länsstyrelser, andra myndigheter, intressenter och forskningsvärlden.
Genom vattenförvaltningsförordningen, som återger direktivets bestämmelser, preciseras deras uppdrag. Även om miljöbalken generellt sett ger regeringen och berörda myndigheter vida befogenheter när det gäller miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram begränsas alltså befogenheterna när vattendirektivet ska genomföras.
Enligt min mening saknas anledning att anta att åtgärdsprogrammen kommer att präglas av enskilda tjänstemäns personliga avvägningar. Åtgärdsprogrammen riktar sig till myndigheter och kommuner och anger vad de ska göra för att lösa konstaterade miljöproblem, exempelvis i form av nya eller ändrade föreskrifter, tillsyn, rådgivning eller utökning av kunskapsunderlag.
En enskild berörs därför inte direkt av programmen. För att följa ett åtgärdsprogram kan dock exempelvis en länsstyrelse eller kommun i egenskap av tillsynsmyndighet med stöd av miljöbalkens tillsynsregler ålägga enskilda att vidta miljöförbättrande åtgärder. De besluten ska grundas på miljöbalkens regler om avvägning mellan olika intressen.
De berörda kan överklaga dessa beslut till domstol. Det finns alltså en möjlighet att överklaga de beslut som kan bli följden av ett åtgärdsprogram. De grundläggande bestämmelserna rörande tillstånd, tillsyn, rätten att överklaga och en i övrigt rättssäker rollfördelning gäller parallellt med de bestämmelser som är styrande för vattenförvaltningen.
Bestämmelserna som införts på grund av ramdirektivet för vatten innebär därför inte att enskildas rättsliga ställning på något sätt blivit sämre. Vattenmyndigheterna har haft omfattande kontakter med berörda intressenter under tidigare etapper av arbetet. Det pågår för närvarande ett stort upplagt samråd om de förslag till miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram som nyligen lagts fram. Alla berörda har möjlighet att påverka innehållet.
Samrådstiden löper ut den 1 september i år. Beslut om normerna och åtgärdsprogrammen ska vara klara senast den 22 december i år och sedan rapporteras till EU-kommissionen. Vattenmyndigheternas förslag till åtgärdsprogram kan underställas regeringens prövning i tre olika fall. Om ett förslag till åtgärdsprogram rör vissa allmänna intressen av synnerlig vikt ska vattenmyndigheten ge regeringen möjlighet att pröva förslaget.
Vidare får Naturvårdsverket och Sveriges geologiska undersökning begära att vattenmyndigheterna ska ge regeringen möjlighet att pröva ett förslag till åtgärdsprogram, om det avviker allvarligt från vattenförvaltningsförordningen eller från själva direktivet. Slutligen kan också andra myndigheter och kommuner ta initiativ till regeringsprövning om de ska vidta någon åtgärd enligt ett förslag till åtgärdsprogram.
Som förutsättning i det sista fallet gäller att den föreslagna åtgärden strider mot annan lagstiftning eller allvarligt avviker från vattenförvaltningsförordningen eller direktivet. Naturvårdsverket anser i en skrivelse till vattenmyndigheterna nyligen att det finns svagheter i åtgärdsprogrammen. Om vattenmyndigheterna och Naturvårdsverket inte blir överens, finns möjlighet att frågan lyfts till regeringen. Regeringen kan då ta ställning till om ändringar behöver göras.
Regeringens eventuella prövning måste vara klar den 22 december 2009. Miljökvalitetsnormerna och åtgärdsprogrammen syftar till att lösa miljöproblemen i våra vattendrag. Att arbetet med dessa normer och program fungerar är därför en miljöpolitisk fråga av största vikt. Samtidigt som det är viktigt att vi åstadkommer reella förbättringar av vattenkvaliteten måste det dock vara rimliga krav som ställs på verksamhetsutövare.
Genom samrådet har alla berörda möjlighet att verka för att kraven utformas på bästa sätt. Innan krav blir bindande för enskilda kan kraven prövas enligt miljöbalkens regler, och på detta sätt upprätthålls en balans mellan miljöintressena och verksamhetsutövarnas intressen. Mitt svar till Anne-Marie Pålsson blir följande: Att genomföra ramdirektivet för vatten är ett omfattande och viktigt åtagande med delvis nya arbetssätt.
Tidsplanen är snäv. För att vi ska klara direktivets bestämmelser måste arbetet drivas på utan dröjsmål. Samtidigt måste vi vara beredda att ompröva arbetsformerna med ledning av vunna erfarenheter. Som framgår av propositionen En sammanhållen svensk havspolitik avser regeringen att tillsätta en utredning om myndighetsorganisationen. Den kommer också att omfatta vattenförvaltningen.