KBLab/rixvox huggingface dataset:
Stefan Jakobsson (SD):
Jag får väl fortsätta på samma ämne som jag började med, och det är att jag ju måste reagera när Daniel Riazat säger saker från talarstolen som låter helt absurda. Daniel Riazat har hittills under hela den här mandatperioden vägrat att ta mig i hand efter debatterna därför att han påstår en massa olika saker om mig. Men jag har hört sägas att alla människor föds som vänsterpartister, och sedan växer de upp.
Nu får vi se om Daniel Riazat har vuxit upp och vågar ta mig i hand, för vi är ju fortfarande människor. Jag har inte en människosyn som gör skillnad på människor. Om Daniel Riazat har det får det stå för honom.
Stefan Jakobsson (SD):
Jag ska försöka prata i två minuter så att Roza hinner rigga upp allting här. Med tanke på längden på talet kanske du behöver hämta andan lite grann. Jag vill korrigera en sak som ledamoten tog upp. Det gäller att Sverigedemokraterna skulle vara emot en sak. Vi är inte alls emot att studiehandledning ska ske på modersmålet om det finns möjlighet till det. Vi har ett problem. Det finns en pragmatisk verklighet här utanför.
När det gäller de skolor som inte klarar av att uppfylla dessa krav har jag en konkret fråga. Socialdemokraterna vill ju skapa en lag i detta fall. En lag måste följas av konsekvenser ifall man inte uppfyller lagen. Ska vi straffa de skolor som i panik försöker lösa allting i dag, och som är pragmatiska och verkligen försöker göra sitt bästa, för att de inte klarar av att uppfylla denna lag? I så fall undrar jag vilken straffskala som ska följa.
Är det Skolinspektionen som ska följa upp detta, eller vem är det? Här har vi ett stort problem. Vi kan inte införa en lag utan att vi har tänkt igenom hela förslaget hela vägen. Det är den ena saken. Den andra saken, som Roza så föredömligt har pratat om, är fritidspedagogerna. Det är en underutnyttjad grupp som vi inte använder till fullo. I dagsläget kan en enskild fritidspedagog tyvärr ha barngrupper på mellan 40 och 50 personer. Man bedriver ingen verksamhet. Man följer inga läroplaner.
Man kan inte över huvud taget vara en duktig pedagog. Det är bara förvaring. Där måste vi först se till att barngrupperna minskar. Med det sagt skulle jag vilja ställa en sista fråga. Sverigedemokraterna släppte i fredags tre stycken förslag som vi anser är viktiga när det gäller förskolan. Bland annat kan vi inte ha personal i skolan som inte kan tala svenska. 80 procent av barns språk för resten av livet tillägnar barnen sig före sex års ålder.
Det är massvis med personal som inte har en så god grund i svenska att de kan prata med barnen.
Stefan Jakobsson (SD):
Det vänder vi oss inte emot. Vi är bara rent pragmatiska. Detta är självklart någonting som vi vill ska göras i mån av möjlighet. Det är en väldig skillnad mellan bör och ska. Ska blir lag, och en lag måste följas av konsekvenser. Roza valde att inte svara på vad som kommer att hända ifall man inte uppfyller detta krav, herr talman.
Om du är en duktig lärare eller en duktig rektor vet du självklart att ju tidigare du sätter in hjälpen, oavsett om det är språksvårigheter, matematiksvårigheter eller vad det nu kan vara, desto bättre är det. Ju tidigare insatser, desto bättre är det. Där är vi helt överens. Jag ser verkligen till barnets bästa, men jag ser också att vi har skolor som inte klarar av detta.
Ska de åka på ett straff som innebär 500 000 i vite och få 500 000 kronor mindre att använda till att bedriva verksamheten för att de inte klarar denna uppgift? Det tycker vi är fel. Detta följs inte av en straffskala över huvud taget. Man stiftar lagar här och skjuter ändå över ansvaret på kommunerna. Det är ett klassiskt socialdemokratiskt beteende att gärna skjuta över allt ansvar på kommunerna. De går redan på knäna där ute. Vi bor i en kommun bägge två. Titta på hur den kommunala budgeten ser ut.
Fler och fler kommuner börjar krascha ekonomiskt nu beroende på vad som hände hösten 2015. Det är bara att läsa Dagens Samhälle eller vad som helst. Ska alla barn behandlas lika? Svar ja. Men då måste vi också börja ställa krav. Man ska inte bara ha rättigheter när man kommer hit till Sverige utan även krav på vad som gäller. Därför är vissa för att vissa gränser inte kan handla om hur långa tider som helst, utan det måste faktiskt sättas en viss tidsgräns.
Vi är säkert inte överens i många frågor, men jag tror att vi är överens om en sak, nämligen att alla här inne ska ha en jätteskön sommar. Vi får se vilka som träffas här igen efter den 9 september. Herr talman! Tack för de här fyra åren!
Stefan Jakobsson (SD):
Jag ska försöka formulera mig kort. Jag vet att det finns andra som står på tur och vill tala. Jag har lyssnat in vad statsrådet har sagt, och jag vet att statsrådet besitter en stor kunskap i frågan. Det är säkert en fråga som statsrådet har drivit länge. Om jag lite kort kliver ur frågan som politiker och blir lärare i stället säger jag: Tack! Äntligen går vi mot digitala nationella prov.
Jag hoppas att man inte glömmer bort möjligheten att i digitala nationella prov skapa självrättande delar. Det hoppas jag verkligen tas med. Det är en del som skulle underlätta stort. Min fråga handlar framför allt om ankaruppgifterna. För att digitala nationella prov ska bli jämförbara över tid och inom varandra är ankaruppgifter viktiga. Men jag ser att man från regeringens håll har valt att inte ta med dem. Kan statsrådet utveckla den frågan?
Stefan Jakobsson (SD):
Jag känner inte riktigt att jag fick svar på frågan om ankaruppgifter, men jag förstår att den är lite för stor för att tas med i propositionen. Det är sammanfattningen av svaret. Min andra fråga handlar om jungfruns bön från oss lärare. Kan vi få långsiktighet i det svenska skolsystemet, och kan vi se till att svenska politiker slutar rycka i våra skolsystem hela tiden? Jag tog upp frågan i mitt anförande, och jag riktade mig till statsrådet flera gånger och frågade om det går att vända på ordningen.
Uppenbarligen har det varit så att när vi politiker har suttit i samma rum under lång tid och diskuterat en fråga har vi landat i bra konsensus. Jag nämnde Skolkommissionen och Gymnasieutredningen. Är det en ordning som statsrådet kan tänka sig att rekommendera också i fortsättningen? Det är några månader kvar till nästa val. Om vi kan börja diskutera frågan före valet kanske vi kan komma till konsensus direkt efter valet när valresultatet kommer.
Om skolan i Sverige någonsin ska få lugn och ro krävs långsiktighet. Är statsrådet beredd att tänka sig tanken att vända ordningen, att redan på SOU-nivå inkludera oss politiker så att vi kan få säga vår sak tidigt? Det har varit ett gott utfall när det har gjorts.
Stefan Jakobsson (SD):
Eftersom jag blev apostroferad kan jag inte låta bli att komma upp och ta en liten debatt med Christer. I detta fall tror jag att jag får förklara lite tydligare för svenska folket hur detta har gått till. Har vi sverigedemokrater alltid stått bakom exakt samma linje som Alliansen har gjort? Svar nej. Men när vi fick den första SOU:n låg den och seglade långt ute på havet jämfört med var vi andra partier stod någonstans. Sverigedemokraterna anser att vi står i mitten, och vi hade Alliansen lite till höger om oss.
Så landade vi i beskedet, fru talman, att gå ut och göra ett tillkännagivande för att kalla in skeppet i hamn. När sedan processen har rullat på under tiden har regeringens förslag landat bättre och närmare Sverigedemokraterna än Alliansens förslag. I Sverigedemokraternas fall, fru talman, är vi pragmatiska politiker.
För mig som lärare är det viktigare att vi får saker och ting genomförda än att vi skjuter på detta ytterligare en tid framåt. Av den anledningen vill jag alltså bara förtydliga att vi ställde oss bakom tillkännagivandet från början för att kalla in skeppet i hamn. Nu har regeringen landat närmare Sverigedemokraterna än vad Alliansens förslag gjorde från början. Därför väljer vi att stötta regeringens förslag så att det händer någonting i den svenska skolan med denna reform. Det händer lagom mycket. Vi rycker inte upp allting med rötterna.
Jag tror att Christer Nylander kan hålla med mig om att vissa reformer har genomförts alldeles för snabbt och alldeles för stort. Det svenska skolsystemet har skakats om fem gånger på 30 år, och det är inte bra.
Stefan Jakobsson (SD):
Ja, jag tror att det är bättre att göra det i små steg, för är det något som mina lärarkollegor är trötta på är det alla totalförändringar. De flesta grundar sig inte ens på forskning, utan vi har bara ryckt allt fram och tillbaka. Jag gör hellre som Finland gjorde 1985. Lås in alla oss politiker och se till att vi kommer överens så att vi får en långsiktig skolplan.
Är det något som de svenska lärarna, rektorerna, eleverna och föräldrarna behöver är det långsiktighet. Jag är den första personen att sätta mig i ett sådant möte, Christer Nylander. Jag sträcker ut handen till allt och alla, även till de partier som inte ens vill sitta i samma rum som vi. För lärarna, eleverna och Sveriges framtid måste vi lyfta fram det som är viktigt, och det är långsiktighet. Och långsiktighet uppnår man bäst genom små reformer i stället för jättestora som rycker upp allt.
Vi behöver göra om i princip hela skollagen om vi ska införa ett fyraårigt lågstadium. Nu får vi en tioårig obligatorisk skola. Det är det viktigaste för Sverigedemokraterna. Det står vi bakom, och det har vi gjort från början. Att vi ställde oss bakom ert förslag från början var för att försöka locka in detta. Christer Nylanders metafor med skeppet som inte är i hamn var fin, men det är så pass nära nu att vi kan börja landsätta folk.
Kanske kan vi inte hoppa från kajkanten upp på skeppet, men vi kan åtminstone börja föra över saker. Min hand är utsträckt, Christer Nylander, på riktigt. Låt oss sätta oss ned och diskutera svenska skolan, och låt det vara lugn och ro i skolan de närmaste 20 åren. Detta kan vi göra om vi politiker bara sänker garden och beslutar sådant som är nyttigt för skolan.
Stefan Jakobsson (SD):
Min fråga går till minister Mikael Damberg och gäller skolfrågor. Det är kanske inte ministerns huvudområde, men jag vet i alla fall att du inte är helt oäven när det gäller de frågorna. Socialdemokraterna hade ett vallöfte: Inom 100 dagar skulle man minska antalet elever per klass med fem stycken. Det var SVT som gjorde en statistikundersökning tillsammans med Skolverket. Nu har det gått 1 100 dagar, och det faktiska resultatet är att antalet elever per klass på högstadiet har ökat från 21,3 till 21,9.
På lågstadiet, vilket är värre egentligen, har antalet elever ökat från 18,9 till 19,8. Den sista budgeten är nu lagd, herr talman, och då anser man kanske att vallöftet är sviket. Möjligtvis återkommer man i VÅP:en - jag vet inte, herr talman. Men någonstans måste man faktiskt infria sina vallöften. I detta fall handlar det om klasstorlek, något som är otroligt viktigt för arbetsmiljön.
Framför dig här står en lärare och en politiker, så jag undrar å mina kollegors vägnar: När får vi se detta löfte infrias?
Stefan Jakobsson (SD):
Sverigedemokraterna vill självklart också ha lite mindre klasser, men framför allt tror jag som lärare att det viktigaste är vem som står framför barnen. Just nu kan vi se att Gustav Fridolin har bestämt sig för att öppna 5 000 nya platser. Med beaktande av att vi i år igen tog in sökande på lärarutbildningen som hade 0,05 på högskoleprovet anser jag att detta är helt fel väg att gå. Jag vill gärna höra Mikael Dambergs tankar kring detta, herr talman.
Stefan Jakobsson (SD):
Frågan går till statsrådet Fridolin. I en tidigare diskussion som vi har haft här har statsrådet Fridolin deklarerat i talarstolen att han är tveksam till hård fysisk träning. Om detta kan vi kanske ha ett längre samtal någon annan dag, men all forskning visar samma sak, nämligen att kondition och styrka är en färskvara som måste underhållas hela tiden. Samma sak är det med kunskap. Lärarutbildningen är bara en avstampsbräda för att komma igång med utbildningen. Sedan är fortbildning det som är absolut viktigast.
Sverigedemokraterna har tidigare lagt fram ett förslag utifrån Singaporemodellen, som innehåller både en obligatorisk och en frivillig del. Jag vet att regeringen nu har släppt ett professionsprogram, som väl är en lite blek kopia av Sverigedemokraternas Singaporemodell. Men det uppfyller i alla fall en del av våra förslag. Det är dock med bestörtning jag läser i vårpropositionen att vi ska skära bort 40 miljoner från fortbildningen för lärarna till förmån för sfi. Hur tänkte statsrådet där?
Stefan Jakobsson (SD):
Som jag sa är jag ganska nöjd med professionsprogrammet. Det är åtminstone ett steg i rätt riktning. Att inte alla pengar har använts säger något om svårigheterna att söka bidrag bland det gytter av myndigheter som finns, att som rektor och lärare försöka hitta de olika bidragen. Sverigedemokraterna har sedan tidigare föreslagit att vi ska ha en skolmyndighet, så att man ställer sin ansökan till ett ställe och kan fokusera på en sak, och det är faktiskt att vara en bra lärare i klassrummet.
Vad har statsrådet för tankar kring att återgå till att ha en skolmyndighet som styr?
Stefan Jakobsson (SD):
Även min fråga går till statsrådet Isabella Lövin. Den gäller de 9 000 ensamkommande som en av regeringens propositioner riktar sig mot. Ifall de "har för avsikt" att studera på gymnasienivå får de stanna. Nu är fallet att troligen ingen av dem har gymnasiebehörighet över huvud taget. De kommer därför att hamna inom yrkesutbildningen, det vill säga under vuxenutbildningen, som är en kommunal fråga. Där finns det varken platser, pengar eller personal att tillgå.
Vi har i dag i Sverige ett skriande behov av lärare på alla nivåer. Varifrån tänker statsrådet skramla fram de 500 ytterligare lärare som vi skulle behöva och som borde vara utbildade och lämpliga att ta hand om de här 9 000 personerna? Nej, herr talman, det här funkar inte. Låt oss hoppas att Moderaterna tar sitt förnuft till fånga, röstar på Sverigedemokraternas förslag och förpassar regeringens förslag dit där det hör hemma - till papperskorgen. Så mycket värt är det i vår värld.
Stefan Jakobsson (SD):
Vi hör att de vill, vill och vill. Men de vill inte uppge vilka de är, och de vill inte uppge sin riktiga ålder. Där har vi ett problem redan från början. För att korrigera statsrådet: Vi lägger 0,98 procent av bni i biståndsramen, inte 0,7. Vi lägger till och med 250 miljoner mer än regeringen i faktiskt bistånd. De siffror som statsrådet stod och pratade om här tidigare med min kollega Julia Kronlid är faktiskt tre år gamla.
Vi kanske inte ska stå inför ungdomarna här ett valår och dra fake news inför allihop.
Stefan Jakobsson (SD):
Nu när det är Stefan Löfvens sista frågestund som statsminister någonsin har jag några frågor. Det har drivits en politik och det har pushats hårt när det gäller vinster i välfärden. Jag har förstått att det är Socialdemokraternas fråga. Som lärare i 15 år har jag sett systemet från insidan, och jag kan inte låta bli att presentera de förslag som vi har. Jag kan inte förstå varför Socialdemokraterna inte kan gå på den linjen. Vi vill införa en buffert för att se till att skolorna inte kan läggas ned, som man tidigare har gjort.
Vi vill också införa tillstånd, tillsyn och ett förstatligande av den svenska skolan. Då blir vinster i välfärden en icke-fråga. Vi vill också se till att det blir en myndighet i Sverige i stället för 53 myndigheter. Pengar ska tillföras skolan, men de ska inte kastas ned i ett badkar som är fullt med hål. Vi måste satsa på rätt saker. Med detta funderar jag på att era öppna gränser slår nu tillbaka med full kraft, och ni står handfallna inför den här frågan. Stackars Sveriges kommuner som i stället får ta smällen.
Hur är det att vakna som socialdemokrat i dag?
Daniel Riazat (V):
Under flera år har det kommit rapporter om hur kommersialiseringen lett till försämringar i den svenska skolan. Vi har fått rapporter om att ungefär 10 miljarder per år har försvunnit från det gemensamma skattekontot.
Det är pengar som skulle ha gått till att anställa fler lärare, förstärka elevhälsan och se till att alla elever kunde få läxhjälp i skolan. Ni sade före valet, Camilla Waltersson Grönvall, att om det fanns ett annat politiskt alternativ som fick fler röster än Alliansen skulle ni inte blockera dess politik. Ni skulle inte se till att det blev som det i själva verket är i dag.
Jag vill fråga Moderaterna en sak. Det är ingen nyhet att ni anser att det är viktigare med vinster åt riskkapitalbolag än resurser till eleverna.
Men hur viktigt är det för er att låta Sverigedemokraterna vara med och sätta dagordningen för utbildningspolitiken genom att låta dem få så pass mycket makt som de fick i budgetomröstningen? Alla allianspartier har uttalat sig flera gånger mot Sverigedemokraterna.
Ni har varit tydliga med att ni inte kommer att låta Sverigedemokraterna vara med och styra svensk politik. Nu gäller det utbildningspolitiken, och jag vill återigen betona detta. Men varför gjorde ni då precis det motsatta? Hur viktigt var det för er att behålla de här vinsterna? Var det så pass viktigt att ni till och med kunde ta stöd av ett parti som har rötterna i den nazistiska rörelsen och som i dag är ett fascistiskt och rasistiskt parti?
Den frågan vill jag ha svar på.
Daniel Riazat (V):
Jag vill vara noga med att betona att det här inte handlar om friskolor generellt, utan om kommersialiseringen av svensk skola. Man ska inte kunna driva en skola enligt samma principer som när man driver en glasskiosk. Marknadsintressen kan inte finnas överallt och i alla lägen. När målet blir att göra vinst vet vi vilka det är som får ta stryk.
Det är alla de elever som är i behov av särskilt stöd. Det är lärarna, som behöver få bättre löner. Det är elevhälsan, som inte får tillräckligt mycket resurser. Detta handlar alltså inte om valfrihet. Pedagogisk mångfald kan finnas utan kommersialisering av svensk skola och utan vinster i välfärden. Jag vill återgå till min tidigare fråga.
Jag märkte att den var väldigt obekväm att svara på. Och det ska vara obekvämt att vara med och låta ett rasistiskt och fascistiskt parti sätta dagordningen för svensk politik. Det ska vara obekvämt att låta dem ta svensk politik som gisslan för att få igenom den högerpolitik de står för.
Där vill jag ha ett besked.
Är det verkligen så pass viktigt för er att se till att riskkapitalbolagen kan ta ut sina vinster och se till att de barn som kanske inte behöver lika mycket hjälp ändå kan få sin läx-RUT att ni till och med kan låta - vilket ni har gjort - ett sådant parti vara med och stötta er och se till att försätta landet i kaos?
Det vill jag ha ett tydligare svar på. Och ja, det ska vara obekvämt att svara.
Daniel Riazat (V):
Under åtta år bedrev Alliansen en politik där det skapades massarbetslöshet. Den svåra situation som Sverige befann sig i redan innan med ganska hög arbetslöshet blev mycket värre. Då sa ni att ni skulle ha något som hette arbetslinjen. Vi såg resultatet av det, och det såg även era väljare.
Sedan kom ni med kunskapslinjen. Man kan väl efter dessa åtta år säga att den varken innehöll kunskap eller var någon linje.
Då är min fråga liksom Jabar Amins: Hur kommer det sig att ni, när man år efter år och i forskningsrapport efter forskningsrapport visar att det ni har gjort har varit åtta år av misslyckad skolpolitik, ändå vill fortsätta med den politiken? Jag har en fråga till.
Hur är det en lösning på de utmaningar vi står inför i svensk skola?
Daniel Riazat (V):
Återigen försöker man med hjälp av retoriska knep och uttryck som låter fina komma undan det som detta egentligen handlar om. Svensk skola har generellt sett, inte bara i de jämförelser Christer Nylander nämnde, varit en skola som har legat bra till i resten av världen.
Det har varit en skola som har legat på topp under många år. Alla de försämringar som har skett beror såklart inte på de åtta år ni har suttit vid makten. Ni hann göra skada i svensk skolpolitik även under 90-talet. Däremot kan det vara läge att någonstans omvärdera sin politik och säga att den inte har fungerat.
Att i stället lägga fram lösningar som för svensk skola närmare en militärskola än att elever ska få studiero på riktigt genom att det finns tillräckligt mycket personal som kan hjälpa dem med vad de behöver är inte värdigt svensk skolpolitik. Jag har ännu en fråga.
Visserligen gick Folkpartiet till val på sloganen "feminism utan socialism", men var finns feminismen i att den ensamstående mamman med låg inkomst inte kan betala för privat läxhjälp till hennes barn och att barnen nu inte kan få den hjälpen i skolan på grund av att ni inte tänker satsa på att alla skolor kan erbjuda läxhjälp?
Var finns det feministiska i det? Det är en bra fråga för ett parti med den valsloganen att svara på.
Daniel Riazat (V):
Jag ska försöka svara på frågorna så gott det går. Jag kan förtydliga vad gäller det fria skolvalet och Vänsterpartiets ställningstagande. Vänsterpartiet anser att det fria skolvalet varit ett problem inom grundskolan, detta utifrån det som jag nämnde. Det är alltså på grundskolans område som vi vänder oss emot att vi har det som vi har det i dag. Det fria skolvalet har lett till större segregation.
Det har lett till att det blivit ännu mer uppdelat utifrån familjernas ekonomiska förutsättningar. Det har också blivit mer uppdelat beroende på varifrån du kommer. Dessutom är det i dag svårt för kommunerna att planera sina verksamheter eftersom de inte vet hur många elever som kommer till skolan om en månad. Jag vet att Ulrika Carlssons partikamrater som jobbar lokalt med dessa frågor håller med om att det är ett bekymmer när man inte vet hur man ska planera.
Då uppstår också ekonomiska problem eftersom man inte har dimensionerat verksamheterna rätt. Det i sin tur leder till ännu större problem. Det blir en ond cirkel. Vänsterpartiet anser att man ska kunna välja, men först och främst ska närhetsprincipen gälla.
En anledning till det är att vi aldrig ska kunna flytta ansvaret från oss själva, skylla ifrån oss, genom att lägga ned skolor i de områden som har problem i stället för att satsa på dem och se till att lösa problemen. Alliansens sätt att lösa skolans problem de senaste åren har varit att om det varit problem i ett område har man lagt ned skolan och sagt till föräldrarna att de kan flytta sina barn till en annan skola, för det området är lite finare. Så vill inte vi ha det, utan vi vill ha en likvärdig skola.
Dessutom räcker det inte med att säga att man vill ha en likvärdig skola. Man måste också visa i praktiken vad man gjort eller vad man vill göra för att nå dit. Det finns inte en enda åtgärd som Alliansen vidtagit de senaste åtta åren för att vi ska få en mer likvärdig skola. Nu är min repliktid slut så jag får ta resten av svaren i nästa replik.