Sven Otto Littorin (M):
Jag har debatterat den här frågan flera gånger tidigare i kammaren, dock inte med Meeri Wasberg. Men jag gör det gärna igen. Om man menar allvar med att arbetslöshetsförsäkringen ska vara en omställningsförsäkring och inte en medborgarlön måste man ställa sig frågan om ett system som det tidigare, där man i extremfallet kunde deltidsstämpla i upp till 18 år, verkligen är rimligt.
Jag noterar att även Socialdemokraterna vill ha en begränsad rätt till deltidsstämpling, även om det är några fler dagar än med dagens system. Även Socialdemokraterna måste alltså ha insett att man inte kan ha en evig deltidsarbetslöshetsförsäkring. Däremot delar jag Meeri Wasbergs oro när det gäller de ofrivilligt deltidsarbetslösas möjligheter att få heltidsanställning.
Meeri Wasberg antyder i sitt inlägg att vi har lite olika syn på hur detta ska gå till. I interpellationen antyder Meeri Wasberg en lagstadgad rätt till heltid. Det där är problematiskt. När den socialdemokratiska regeringens utredning i frågan presenterade sitt betänkande var 23 av 28 remissinstanser negativa till lagstiftning, bland annat TCO, Saco och Arbetsförmedlingen, för att nämna några exempel.
Man menar att en lagstadgad rätt till heltid skulle innebära en lagstadgad rätt till nolltid, det vill säga att man skulle avstå från att anställa över huvud taget i stället. Sedan är det naturligtvis glädjande att se att de förändrade reglerna har inneburit att deltidsarbetslösheten från det att vi införde reglerna under det första året sjönk med en femtedel. Det är säkert så att en eller annan blev utförsäkrad, men det var också ganska många som fick heltidsanställning.
Jag kan nämna ett tydligt exempel som jag har tagit upp också i tidigare debatter i kammaren, nämligen den socialdemokratiskt styrda kyrkogårdsförvaltningen i Ystad, som hade två deltidsanställda damer. De hade varit deltidsanställda i 20 respektive nästan 30 år. Den socialdemokratiske ordföranden sade: Med de här nya reglerna måste vi faktiskt anställa på heltid. Man gjorde också det.
Då ställer sig vän av ordning förstås frågan om den socialdemokratiske ordföranden i kyrkogårdsförvaltningen inte tidigare hade kunnat erbjuda heltid till de här två damerna som ville det. Det är en rätt intressant frågeställning att fundera över. Min utgångspunkt är följande.
Den gamla deltidsstämplingen innebar att arbetsgivarna kunde skyffla över sitt arbetsgivaransvar att erbjuda heltid på de enskilda, som får stå ut med att vara deltidsarbetslösa, och på a-kassorna och skattebetalarna, som får stå för notan. Det är ju inte rimligt! I nästan alla Sveriges kommuner är kommunen den största arbetsgivaren. Eskilstuna kommun har knappt 9 000 personer anställda. Det var det som interpellationen rörde.
Att Eskilstuna kommun med 9 000 anställda inte kan erbjuda de personer som vill ha heltid en heltidstjänst är med förlov sagt inte rimligt. Det är samma sak med Eva-Lena Janssons exempel Örebro. Jag kan förena mig med Eva-Lena Jansson i kritik mot den ordningen, mot att inte heller den kommunen har gjort det. Däremot finns det goda exempel på kommuner som faktiskt gör just detta, nämligen att erbjuda heltid åt dem som vill det.
Låt mig ta två exempel: Nynäshamn är en socialdemokratiskt styrd kommun som gör det. Linköping är en borgerligt styrd kommun som erbjuder rätt till heltid för dem som vill det. Det är så man tar ett arbetsgivaransvar. Det är så man visar att man menar allvar med möjligheten att omorganisera verksamheten så att de enskilda som vill jobba heltid faktiskt också får det.
Men vi ska inte låta arbetsgivarna komma undan med att skyffla över kostnaderna och ansvaret för en orimlig deltidsarbetslöshetsförsäkring på skattebetalarna, a-kassan och framför allt den enskilde. Det är fel väg att gå.