KBLab/rixvox huggingface dataset:
David Josefsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag initierade denna debatt eftersom jag ville reda ut vad som egentligen hände innan beslutet om ett massutskick fattades av regeringen. Jag ska ge statsrådet beröm. Jag tycker att han har gett uppriktiga och bra svar på en del av frågorna i denna debatt. Det är han värd beröm för. Det som jag tycker att vi kanske inte har fått så mycket svar på är: Hur genomarbetat var detta beslut?
Var det en del av en genomarbetad strategi, eller var det mer ett infall? Jag kan bara dra mina egna slutsatser, herr talman. Det verkar som att regeringen ville visa på handlingskraft. Man kallade också till en presskonferens med två ministrar och företrädare för två myndigheter för att berätta om nyheten att man skulle skicka ett sms.
Tyvärr kom handlingskraften inte att innebära att sms:et utformades så att det faktiskt kunde ge maximal effekt och nå ut brett eller till nya grupper. Mycket tror jag beror på att ansvaret för innehållet helt överfördes på myndigheterna, som endast fick - åtminstone om man ska tro de pressuppgifter som MSB gav - några dagars förberedelsetid och som dessutom i grunden hade motsatt sig att ett sms skulle skickas.
Om syftet var att få alla svenskar att gå in på Krisinformation.se och tillgodogöra sig informationen tycker jag ändå att man får säga att det misslyckades. Endast var tredje svensk gick in på hemsidan den dagen, trots ett nationellt krisläge som vi inte upplevt motsvarighet till under efterkrigstiden.
Min slutsats är att det som i andra länder fungerat som en verkningsfull del i myndigheternas informationskampanj tyvärr framstår mer som ett pr-jippo här, med ett sms utan vare sig konkreta råd, länkar eller information på andra språk. Det kan, herr talman, inte beskrivas som något annat än ett misslyckande.
David Josefsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Man kan ha olika åsikter om politiken ska göra det enklare eller svårare för exempelvis en småbarnsförälder att ha bil för att få vardagspusslet att gå ihop. Bilen är i dag en tydlig politisk konflikt i Sverige. I Göteborg, som jag kommer ifrån, beslutade det förra rödgröna styret med Magdalena Anderssons partikamrater i spetsen 2015 om en trafikstrategi för staden.
Där var det uttalade målet att biltrafiken skulle minska med 25 procent. Medlet blev att göra det så svårt som möjligt för vanliga människor att välja bilen genom allt från höjda p-avgifter till färre parkeringsplatser och avstängda gator. Här i riksdagen väljer den rödgröna regeringen, med samma parti i spetsen, att driva en skattepolitik som ska göra det dyrare för vanliga människor att ha råd med en ny bil. Konsekvensen blir att i slutändan kan endast den som har pengar köra bil.
Tjänstemannen från Torslanda får avstå bilen, medan direktören från Östermalm kan fortsätta köra sin suv. Jag har full respekt för att man kan ha olika åsikter och olika perspektiv i en demokrati, herr talman. Det är därför man som väljare kan rösta på mig eller på Magdalena Andersson i allmänna val.
Men jag blir ändå förvånad när regeringens reformering av förmånsbilssystemet inte ger effekten att det blir billigare att köra en klimatvänlig bil och dyrare att köra en bil som går på fossila bränslen. Det är tvärtom. Samtidigt som regeringen nu gör det dyrare att köra en laddhybrid från exempelvis Volkswagen eller Volvo gör man det billigare att köra bränsleslukande lyxbilar från BMW eller Porsche. Låt mig ta några räkneexempel.
Enligt beräkningar presenterade i SVT den 12 januari kommer förmånsvärdet per månad för en Volkswagen Passat laddhybrid att öka med 2 253 kronor. Samtidigt får en BMW X5 som går på diesel en minskning av förmånsvärdet på 468 kronor i månaden. Det kanske märkligaste av allt är att regeringen vill chockhöja förmånsvärdet för små elbilar.
Som ett exempel ökar förmånsvärdet för en Renault Zoe från 2 058 kronor till 3 810 kronor. Det är en ökning med 85 procent. Tittar man på hela kostnaden för att köra en förmånsbil blir kostnaderna ännu högre för ett klimatvänligt fordon. Det är en konsekvens av att regeringen också ändrar i det så kallade bonus-malus-systemet.
Det är ändringar som för övrigt med närmast kirurgisk precision slår mot många av de laddhybrider som utvecklats och designats i min hemstad Göteborg. Enligt siffror från Volvo Cars ökar den totala kostnaden för en Volvo V60 laddhybrid med nästan 1 000 kronor i månaden i ett vanligt leasingupplägg. Herr talman! Är det verkligen finansministerns avsikt att det ska bli dyrare att köra ett klimatvänligt fordon som en elbil eller en laddhybrid men billigare att köra en stadsjeep?
Är finansministern nöjd med att det kommer att bli dyrare för tjänstemannen i Torslanda att köra en modern laddhybrid men billigare för direktören på Östermalm att plocka ut en ny diesel-suv?
David Josefsson (M):
Tack, finansministern, för svaret! I flera intervjuer och utspel har finansministern lyft klimatfrågan som en av våra största utmaningar och beskrivit hur finanspolitiken kan användas för att styra mot ett mer klimatvänligt samhälle. Det är också, om man frågar regeringen, anledningen till att man införde bonus-malus-systemet.
I ett pressmeddelande från finansministerns stab den 24 mars 2017 beskrevs syftet med bonus-malus som "att öka andelen miljöanpassade fordon och bidra till att uppnå målet om en fossilfri fordonsflotta". Det finns bara ett stort men här, herr talman. Från bland annat Riksrevisionen har man konstaterat att systemet inte når detta syfte och att klimatnyttan av bonus-malus är försumbar. Det är också anledningen till att vi moderater är kritiska till det systemet. Herr talman!
Om man ska ta finansministern på orden och driva en finanspolitik som styr mot ett mer klimatvänligt samhälle ska man alltså inte driva hennes egen politik. Ett mer effektivt sätt hade varit att underlätta för svenskar att köra mer klimatvänliga bilar, exempelvis genom att kraftfullt investera i laddinfrastruktur. Man skulle kunna titta på olika regelverk kring exempelvis trängselskatt och parkeringsavgifter men också på trafikregler, något som har tillämpats med framgång i vårt grannland Norge.
Men regeringen väljer att inte tillämpa de här lösningarna. Det är uppenbart för mig att den här regeringen väljer plakatpolitik framför verkningsfull politik som fungerar. Annars blir min fråga igen, herr talman: Varför tar inte regeringen klimatfrågan på större allvar och lyssnar på kritiken mot bonus-malus-systemet om bristande klimatnytta? Och varför gör regeringen det dyrare för vanliga svenskar att köra en bil med minimalt klimatavtryck men billigare att köra en fossil-suv?
David Josefsson (M):
Finansministern frågar mig vad jag egentligen menar med frågeställningen. Min poäng är att ni måste ha ett system och en miljöstyrning som styr mot mer klimatvänliga fordon. Jag är själv född i Torslanda, där Volvo Cars huvudkontor ligger. När jag växte upp stod det en Volvo på nästan varje garageuppfart i radhusområdet Trollrunan. Det fanns en stolthet i att man i Göteborg då byggde världens säkraste bilar. Den stoltheten finns kvar i Göteborg än i dag.
Men i dag handlar stoltheten också om att företaget bygger några av världens bästa elbilar och hybrider. Vi göteborgare är stolta över att vi har en fordonsindustri som ligger i framkant i omställningen till en mer klimatvänlig fordonspark, i Sverige och i världen. Företagets mål är att hälften av alla sålda bilar ska vara elbilar och den andra hälften hybrider. Men, herr talman, som moderat tror jag inte att man ska ge företag vare sig positiv eller - för den delen - negativ särbehandling.
Volvo behöver inga subventioner från staten för att vara världsledande i att ställa om fordonsflottan till fossilfritt. Men Volvo behöver inte heller regelverk som i det närmaste verkar designade för att slå extra hårt mot just deras bilmodeller. Det är det som nu sker i och med ändringarna i bonus-malus och i förmånsvärdena. Finansministern inför nu ändringar som gör det dyrare för vanliga svenskar att köra en hybridbil från Volvo men billigare för direktören på Östermalm att köra en BMW-suv.
Finansministern behåller ett skattesystem som bevisligen saknar klimatnytta trots att världen inte kan vänta på en omställning till förnybart. Finansministern inför skatteändringar som med kirurgisk precision slår mot Göteborgs fordonsindustri. Jag bara undrar, herr talman: Varför då?
David Josefsson (M):
Tack, Lars Beckman, för att du har ställt en relevant interpellation! Jag vill berätta om just en sådan situation i min hemstad Göteborg. Jag vill berätta om ett av Sveriges vackraste kulturlandskap: Göteborgs södra skärgård. Där finns en enastående natur och små skärgårdssamhällen som alla har sin unika karaktär. Där bor 5 000 permanentboende, och det finns ett dynamiskt näringsliv inom såväl rederi- som besöksnäring.
För några år sedan stod där en 15 år lång kamp mellan ett kommunalt energibolag och invånarna om att bygga en gigantisk vindkraftspark i Hakefjord. Den politiska ledningen för Göteborg Energi, för övrigt partikamrater till statsrådet, ville bygga 14-16 verk med en höjd på mellan 144 och 182 meter. Det är för jämförelsens skull nästan samma höjd som Sveriges högsta byggnad, Turning Torso.
Invånarna i södra skärgården gick ihop med en rad naturvänner för att försöka stoppa planerna med hänvisning till sin boendemiljö och de natur- och kulturvärden som riskerade att skadas. Trots att tusentals personer engagerade sig och frågan till slut gick till domstolsprövning vek sig inte det kommunala energibolaget. Först efter att mark- och miljödomstolen hade sagt nej och Mark- och miljööverdomstolen inte hade gett prövningstillstånd kunde befolkningen i södra skärgården pusta ut.
Vindkraften i Hakefjord stoppades dock aldrig med hänvisning till befolkningens åsikter eller av omsorg om deras boendemiljö. Den stoppades inte ens med hänvisning till att natur- och kulturvärden skulle skadas. Anledningen till att parken inte fick tillstånd var att man ville anlägga verken på förorenade muddermassor. Ett bygge där hade, som lök på laxen, kunnat innebära en miljökatastrof för fisk- och bottenliv i havet utanför Göteborg. Herr talman!
Jag har inget principiellt emot vindkraft, tvärtom. Att uppföra vindkraftverk där de ger minimal miljöpåverkan kan tillsammans med solkraft vara ett komplement till en energimix bestående av i huvudsak kärnkraft och vattenkraft. Men det förvånar mig att statsrådet visar så lite intresse för att införa skyddsmekanismer för natur, kultur, rekreationsvärden och boendemiljö, som de i Göteborgs södra skärgård.
De 5 000 invånarnas boendemiljö kan inte viftas undan som ett särintresse. Det är för mig obegripligt att det inte finns nationella riktlinjer som vägleder kommuner i hur de ska förhålla sig till utbyggnad av vindkraftverk i känsliga områden. Herr talman! Jag instämmer därför i Lars Beckmans frågeställning. Varför är statsrådet inte beredd att ge Boverket ett sådant uppdrag?
Varför är statsrådet inte intresserad av att skydda boendemiljön i våra kustområden så att den inte förstörs när man bygger ut vindkraften?
David Josefsson (M):
Sagan om vindkraftsparken i Hakefjord fick ett lyckligt slut. Mark- och miljödomstolen insåg det orimliga i att bygga en vindkraftspark i förorenade muddermassor. I dag styrs inte heller Göteborg Energi av miljöpartister. Frågan om etableringar av vindkraftsparker diskuteras dock fortfarande runt om i vårt land. Som jag påpekade i mitt förra inlägg har jag inget principiellt emot vindkraft.
Jag vet många markägare som låtit föra upp vindkraftverk på sin mark och därigenom skapat både värde, arbetstillfällen och energi i sin hembygd. Det har, som oftast när det handlar om enskilda markägare, skett med stor omsorg för närmiljön och grannars boendemiljö.
Det jag efterlyser är verktyg och riktlinjer för kommuner att också ta hänsyn till boendemiljöer och natur- och kulturvärden när vindkraftsparker ska etableras, särskilt när det handlar om offentligt ägda energijättar eller multinationella företag utan koppling till eller omsorg om bygden. Vindkraft ska vara ett realistiskt komplement i en i övrigt välfungerande energimix, inte ett ideologiskt slagträ i plakatpolitiken.
Därför borde det också vara en självklarhet med en tydlighet kring hur boendemiljön ska skyddas vid utbyggnad av vindkraft. Herr talman! Tyvärr verkar frågan för statsrådet snarare handla om politisk prestige än om övertygelsen om vindkraftens positiva egenskaper, vilket gör att man helt blundar för dess negativa miljöpåverkan. Det är sorgligt, och det visar återigen att miljöpolitik är alldeles för viktigt för att överlåtas till Miljöpartiet.
David Josefsson (M):
Jag tackar Cecilie Tenfjord Toftby för en högst aktuell interpellation om restaurangbranschens villkor. Sedan pandemin bröt ut i början av förra året har vi nog alla här inne kontinuerligt varit i kontakt med desperata företagare som sett sina intäkter falla på grund av omständigheter som man inte har haft makt över eller möjlighet att påverka. En av de branscher som har drabbats hårdast är restaurangbranschen.
Så sent som i fredags morse satt jag med ett antal krögare i Göteborg som beskrev hur deras verksamheter nu balanserade på en knivsegg, hur krögare sålt sitt fritidshus för att ha råd att betala företagets skulder, hur pandemin gjort att en restaurang med en Michelinstjärna nu stängt ned för att aldrig öppna igen och hur ett känt nöjesetablissemang på Avenyn gått från 100 personer på avlöningslistan till nu endast 4.
Det, fru talman, är inte för att man har varit oskicklig på att driva företag. Det är inte för att man har misslyckats med att göra restauranggästerna nöjda. Det är inte för att man har tagit onödiga risker. Tvärtom är detta restauranger som i februari förra året var livskraftiga och uppskattade. Fru talman! Kontinuerligt under hösten har det införts begränsningar i hur stora sällskap som får serveras och mellan vilka tider.
Först skulle man stänga 22.00, nu 20.00. Med kort varsel och stötvis har dessa begränsningar förlängts. I torsdags berättade regeringen att 20-gränsen skulle förlängas i en vecka, förmodligen hela februari, och därefter eventuellt flyttas till 22.
Samtidigt som restaurangerna har anpassat sig efter dessa bestämmelser och annars hotats av vite har de inte fått någon särskild kompensation för att deras verksamhet och deras arbete kringskurits och de i vissa fall närmast getts yrkesförbud. Som lök på laxen, fru talman, har de också drabbats av regeringens senfärdighet med att betala ut de stöd som man har beslutat om. Vissa restaurangägare som jag har pratat med har väntat på permitteringsstöd sedan juli förra året.
Man får i det närmaste intrycket att statsrådet och regeringen tror att det i köket på varje restaurang finns en stor skattkista eller en kappsäck full med pengar redo att ösa ur medan statens ersättning dröjer. Varför är regeringen annars inte beredd att ge dessa företag någon ersättning i enlighet med pandemilagen? Fru talman!
Tilliten till samhället börjar rinna ut bland dessa krögare - inte bara för att de inte får någon särskild ersättning trots att deras näringsfrihet har beskurits, utan också för att den ersättning de har blivit utlovade blir fördröjd eller inte kommer. Vad avser statsrådet att göra åt detta? Om problemet är rädsla för fusk, stärk kontrollerna och skärp straffen för dem som fuskar! Men, fru talman, låt inte de krögare som följer alla lagar och regler lida!
David Josefsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag vill dra en liknelse. Tänk er en mörk natt på en öde gata i en svensk stad. Brandlarmet går på en restaurang, och räddningstjänsten rycker ut. När brandbilen kommer fram ser man öppna lågor. Det brinner inne på restaurangen. Om räddningstjänsten är snabb kommer elden inte att sprida sig och skadorna därmed bli begränsade. Men hur ska man veta att det inte handlar om ett försäkringsbedrägeri?
Långt ifrån alltid men ibland händer det att sådana här bränder är anlagda för att någon vill få ut pengar på försäkringen. De få fall då det händer är det brottsligt och ska beivras. Med det synsätt som regeringen har ska räddningstjänsten nu först tillkalla brandutredare. Man ska reda ut brandens orsak och säkerställa att den inte är anlagd. Först när det är klart kan klartecken ges för räddningstjänsten att gå in och släcka. Problemet är att branden inte längre är begränsad när det är klart.
Restaurangen är övertänd, elden har spridit sig och boende på gatan har fått evakueras. Det är precis det som händer nu i pandemin. Regeringens oro för att göra felaktiga utbetalningar gör att allting fastnar i byråkratin. Det kan förekomma felaktiga utbetalningar, och därför vill man inte skynda med hjälpen, men i en krissituation är det faktiskt detsamma som att inte släppa in brandkåren innan brandorsaken är utredd.
Alla försök till bedrägeri och till att lura till sig krisstöd ska grundligt utredas, beivras och bestraffas. Det har vi moderater också föreslagit. Men i likhet med branden på restaurangen kan utredningen ske i efterhand. Oron för att hjälpen kan landa fel får inte medföra att oskyldiga krögare ser sina livsverk försvinna i krisens lågor.
David Josefsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Det är, precis som statsrådet säger, en exceptionell situation som Sverige och resten av världen befinner sig i. Att stoppa smittspridningen måste vara prioriterat. Men just för att det måste vara prioriterat är det viktigt att ha bra och genomtänkta underlag för det man gör. Det är uppenbart att regeringen har misslyckats med att hålla nere smittspridningen i Sverige.
Utifrån det vi har hört i utfrågningarna i konstitutionsutskottet verkar regeringen dessutom sakna en strategi för sin hantering av pandemin. Fru talman! Att man i början av en kris vidtar åtgärder som det kan saknas tydligt underlag för är fullt förståeligt. Ibland är det viktigare att agera snabbt än att inte agera alls. Men de restriktioner som i dag slår hårdast mot restaurangnäringen infördes inte i mars eller april förra året.
Den 18 december beslutades det om restriktionerna vad gäller serveringsstopp av alkohol efter klockan 20, likaså begränsningen i fråga om fyra personer per sällskap. Den 26 februari, det vill säga för nästan exakt två månader sedan, inkluderades också restauranger som inte serverar alkohol. Det är alltså inte åtgärder som det har fattats beslut om i en akut fas, i början av en kris. Det har funnits gott om tid att arbeta fram underlag och utforma restriktioner.
Man hade alltså kunnat lära av både egna och internationella erfarenheter. Därför ställer jag en väldigt enkel fråga en gång till, fru talman. Vad är det för vetenskapligt underlag som ligger bakom de här restriktionerna? Finns det alls ett sådant? Eller är det så att regeringen riskerar en hel bransch och tusentals människors arbeten bara för att man vill visa handlingskraft?
David Josefsson (M):
Jag noterar att statsrådet inte svarar alls på min fråga den här gången, så jag får väl ställa den igen: Vad är det för specifikt i strategin som svarar på just frågorna kring Göteborg? Vi kan ha en allmän debatt kring klimatpolitik. Vi kan konstatera att statsrådet säger att Moderaterna inte lägger en krona mer än regeringen på klimatsatsningar. Men vi lägger inte en krona mindre heller. Vi ligger i nivå. Vi kan konstatera att vi säger nej till er plakatpolitik.
Vi säger nej till plastpåseskatter, till exempel, för vi driver en klimatpolitik som faktiskt gör skillnad. Det är också vad Klimatpolitiska rådet säger. De konstaterar att regeringens klimatpolitik inte fungerar. De lyfter fram ett antal förslag, bland annat omställning av industrin, som är just det som Moderaterna driver. Men det är alltså inte detta frågan handlar om i dag. Frågan i dag handlar om huruvida statsrådet förstår hur speciell frågan kring ett klimatsäkrare Göteborg är.
Jag misstror absolut inte statsrådets vilja att ta tag i frågan, men ibland funderar jag på hur mycket man förstår av hur situationen är. Det handlar inte bara om skredrisker, ras eller erosion.
Det är ett stort problem, men det problemet har såväl regeringen som kommunen och enskilda fastighetsägare tagit tag i. Som sagt: Förstår man vilka konsekvenser en sådan här situation kan ge för Göteborg - för tiotusentals och hundratusentals invånare i Göteborg och i älvdalen, men också för Sverige som land? Vad innebär det om till exempel baklandsinfrastrukturen för Göteborgs hamn slås ut?
Vad innebär det för stadsutvecklingen om man förutom runt kajer inte kan säkra upp med stormportar vid Göta älv? Det är dessa frågor jag vill ha svar på. Statsrådet får jättegärna hålla långa anföranden om klimatpolitiken; den debatten kan vi ta. Men i dag vill jag ha svar på frågorna: Lyssnar statsrådet på Göteborg? Förstår statsrådet Göteborgs problem? Och är statsrådet beredd att tillsätta en utredning för att reda ut de här frågorna? Det här är saker som handlar om decennier framöver.
Pengarna behöver vi inte nu, men vi måste fördela ansvaret nu.
David Josefsson (M):
Tack för svaret, bostadsministern! Jag debatterar också jättegärna, men jag skulle ännu hellre se konkreta åtgärder från regeringen. Jag tror knappast att jag behöver berätta för bostadsministern eller för någon annan som lyssnar på den här debatten hur allvarlig situationen är på Sveriges bostadsmarknad. Bostadsbristen är tillsammans med otrygghet och segregation ett av Sveriges mest akuta samhällsproblem. Den är också ett av regeringens största misslyckanden, fru talman.
Enligt Boverkets bostadsmarknadsenkät bor nio av tio svenskar i en kommun med bostadsbrist. Störst är problemen i storstadsregionerna. I min hemstad Göteborg uppskattar kommunen att det behövs 4 000-5 000 nya bostäder årligen för att komma till rätta med bostadsbristen. Bostadsbristen är ett fundamentalt politiskt misslyckande som drabbar många olika grupper i samhället. Den drabbar unga som vill etablera sig på bostadsmarknaden. Den gör att barnfamiljer får bo trångt när de inte har råd eller möjlighet att flytta till något större.
Den låser fast äldre i stora villor, trots att de egentligen vill flytta till lägenhet. Det finns ingen enkel lösning på de här problemen, fru talman, utan det kräver en rad åtgärder och handlingskraft för att öka funktionen på bostadsmarknaden. Att omvandla tomma lokaler till bostäder kommer inte att lösa alla problem, tvärtom. Men det skulle kunna vara en insats åt rätt håll. För att få en fungerande bostadsmarknad i Sverige krävs en regering som agerar och driver en reformagenda - något som inte har skett de senaste åren, fru talman.
Jag tycker att de här debatterna är väldigt belysande på det sättet, för bostadsministerns svar här i dag sammanfattar också regeringens bostadspolitik: Regeringen följer utvecklingen men har för närvarande ingen avsikt att vidta några åtgärder.