Finn Bengtsson (M):
Jag anmälde mig till debatten därför att Shadiye Heydari och jag sitter i samma utskott. Jag tycker att det är viktigt att den här debatten förs. Vi har genomfört en viktig och nödvändig sjukförsäkringsreform med tanke på hur tidigare socialdemokratiska regeringar totalt har misslyckats med att göra sjukförsäkringen försäkringsmässig. Den användes i mångt och mycket som en arbetsmarknadspolitisk åtgärd, framför allt i vissa regioner, och förfelade då helt sitt syfte.
Resultatet av att Socialdemokraterna misslyckades och att vi hade så många sjukskrivna så förfärligt mycket längre än i jämförbara länder var att individerna inte syntes. De förpassades bort från egen försörjning och samhällsgemenskap på ett sätt som de inte förtjänade. Det var viktigt med sjukförsäkringsreformen. Det förtjänar också att lyfta fram siffrorna.
Shadiye Heydari beskriver det ungefär så som jag upplever att Socialdemokraterna fortfarande envist hävdar. De individer som har lämnat sjukförsäkringen eller förtidspensionen har kommit närmare arbetsmarknaden, och det tycker Socialdemokraterna är besvärande. Det innebär att individerna har andra former av egna inkomster eller ersättningar från Arbetsförmedlingens olika program, och de kan också i viss mån, som också nämns här, utnyttja ekonomiskt bistånd.
Det är naturligtvis ett viktigt stöd för individer som står närmare arbetsmarknaden men inte nödvändigtvis är sjuka och därför inte heller ska finnas i sjukförsäkringen. Ministern sade i sitt svar att det är anmärkningsvärt att det finns 220 000 långtidsarbetslösa och förtidspensionärer. Det är en jättegrupp människor som nu står mycket närmare arbetsmarknaden. De kan ses och rehabiliteras.
Den tidigare socialdemokratiska regeringen lät förtidspensionera folk med stor entusiasm för att hålla ned arbetslöshetssiffrorna. Det var en skammens politik. Människor flyttades aktivt från ett arbete eller möjligheten att utvärderas för en arbetsförmåga och glädjen att använda den arbetsförmågan. I stället hamnade de i bidragsförsörjning.
Det som är viktigt att komma ihåg är en detalj i interpellationen. Shadiye Heydari beskriver mycket riktigt den solidariskt finansierade sjukförsäkringen. Hon säger att den finansieras gemensamt genom avgifter på lönen.
Socialdemokraternas förslag är inte enbart att flytta tillbaka positionerna till en sjukförsäkring som inte längre fungerar, utan det är helt enkelt fråga om att härbärgera folk som borde stå närmare arbetsmarknaden och få möjligheter till rehabilitering för att komma åter i arbete.
Faktum är att man vill kraftigt höja ersättningsnivåerna till individerna; kraftigt i så måtto att den totala skattebördan, som man vill lägga på svenska folket för att betala att folk som kanske i stället för att prövas mot arbetsmarknad och arbetsförmåga ska erbjudas en passiv sjukförsäkring, uppgår till drygt 16 miljarder kronor. Det är en skattechock som heter duga.
Detta är att jämföra med utbildningssatsningar på 4 miljarder i den socialdemokratiska budgeten. Det är fråga om 16 miljarder i skattehöjningar. Om vi tror att mycket av samhällets välfärd, inte minst pensionärernas möjligheter att få sina pensioner uppräknade, står på basen av att fler arbetar är det destruktivt att låta människor betala skatt i den omfattning som den skattechocken innebär.
Men allra mest tragiskt är det naturligtvis för de människor som tvingas ut i sjukskrivning och förtidspension när de sannolikt har möjlighet att pröva sin arbetsförmåga och finna en egen försörjning. Ekvationen går faktiskt inte alls ihop, Shadiye Heydari.