Sofia Damm (KD):
I dag debatterar vi Riksrevisionens rapport om bistånd genom internationella organisationer. Det är en viktig granskning som vi välkomnar och vars resultat kräver ansvarstagande och åtgärder. Syftet med granskningen har varit att undersöka om regeringen genom stödet till multilaterala organisationer har skapat förutsättningar för ett effektivt och resultatinriktat svenskt bistånd där våra medborgares skattemedel används så effektivt som möjligt och där insatserna är de allra bästa för de människor som är i behov av vårt stöd.
Svaret är dessvärre att vi inte riktigt vet. Riksrevisionens slutsats är att regeringens och UD:s hantering av det multilaterala utvecklingssamarbetet inte är präglat av insyn, effektivitet och tydliga ansvarsförhållanden. Enligt Riksrevisionen går det i nuläget inte att avgöra om pengarna går till de mest effektiva och relevanta organisationerna. Riksdagen och allmänheten får inte heller tillgång till den information som behövs för att tydligt se vad det multilaterala biståndet används till.
Detta är givetvis allvarligt, då en begränsad insyn och kontroll gör att brister och fel i hanteringen riskerar att inte upptäckas. Legitimiteten för ett viktigt bistånd hotas. Herr talman! Många av de multilaterala organisationer som Sverige bidrar till utför ett enastående och viktigt arbete.
I en tid då FN-organ såsom UNHCR och World Food Programme slår larm om att mer än hälften av de medel som skulle behövas för att hjälpa de utsatta människor som befinner sig på flykt saknas måste regeringen våga se över hur det multilaterala biståndet kanaliseras och vilka resultat insatserna får. Det är allas vår absoluta målsättning att biståndet ska gå till insatser där Sverige gör absolut störst nytta.
Kristdemokraterna anser att det inte längre känns rimligt att fortsätta pytsa ut pengar till en mängd olika multilaterala organisationer. Sverige är en mycket stor givare, men sprider stödet över ett väldigt stort antal organisationer. Det riskerar att göra stödet ineffektivt och ganska spretigt.
Riksrevisionens rapport om bistånd genom internationella organisationer Vi föreslår därför att regeringen vidare genomför en rejäl översyn av det bistånd som kanaliseras via FN-organ och andra multilaterala organisationer, likt den omfattande översyn som Alliansen genomförde för att uppnå en landfokusering när det gäller det bilaterala biståndet. Målsättningen är att minska antalet mottagare och därmed fokusera och effektivisera svenskt bistånd. Herr talman! Utskottet är tydligt i betänkandet. Kärnstödet har betydelse.
Det ger möjligheter för organisationerna att behålla en beredskap och snabbt kunna agera när nya kriser och behov uppstår. Inte minst organisationer som FN:s katastroffond Cerf och UNHCR, som jag nämnde tidigare, vittnar båda om vikten av att ha flexibilitet för att kunna svara upp mot nya situationer och nya behov. Men detta kräver en hel del av organisationerna i form av uppföljning och redovisning.
I Riksrevisionens rapport framgår det att det utifrån regeringens redovisning inte går att få en samlad bild av fördelningen av kärnstödet. Här måste ansträngningar ske. Bara så kan riksdagen med trovärdighet behandla biståndsbudgeten. Bara så kan vi se till att de utmaningar vi står inför möts på allra bästa sätt. Avslutningsvis, herr talman, är det välkommet att regeringen i skrivelsen betonar att den kommer att föra en dialog med utrikesutskottet om vårt behov av information om det multilaterala utvecklingssamarbetet.
Jag skulle vilja säga att också regeringen är i behov av mer information om detta utvecklingssamarbete. Återigen, i tider av stor oro i vår värld, i tider av stora humanitära katastrofer och i tider då regeringen har aviserat att flyktingmottagandet når upp till 30 procent av biståndsbudgeten måste vi inse att detta inte bara handlar om ett behov från informationstörstande riksdagsledamöter. Behovet är betydligt större än så.