KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl B Hamilton (L):
I en sådan här debatt tycker jag att man kan ta upp tre eller fyra punkter. Den första punkten är att man kan jämföra med andra länder. Det har redan gjorts här. Sverige ligger väl till om man nu är ute efter att man ska ha så små klyftor som möjligt och en så hoppressad förmögenhetsstruktur som möjligt.
Den andra punkten är att den helt avgörande faktorn för hur det ser ut med förmögenhets- och inkomstfördelningen i ett land är det antal som är i arbete, alltså sysselsättningspolitik och bekämpande av arbetslöshet. Lyckas man med det lyckas man med grundproblemet.
Den tredje punkten, och problemet, är det som Eva-Lena Jansson och andra tar upp: Är det orättvist med klyftor? Den fjärde punkten gäller naturligtvis vad Socialdemokraternas alternativ är. Men det kan jag just i dag hoppa över. Dessutom tycker jag att det är ganska tomt. Men vad är rättvisa?
Är det att alla så att säga vid livets slut eller när de går i pension har samma inkomst? Är det likhet i resultatet av livsinsatsen som är målet? Det kan man ju tycka. Å andra sidan kommer man då till ganska konstiga resultat, nämligen att den som studerar, den som är flitig och den som anstränger sig inte ska ha betalt för detta, utan det ska utjämnas av staten.
När man vid 65 års ålder, eller vad det är, går i mål ska man ha samma standard och samma villkor som de som gjort motsatsen - som varit lata, som inte utbildat sig eller vad det nu kan röra sig om. När man lyssnar på Eva-Lena Jansson märker man att kärnan är att alla klyftor är orättvisa; de sliter isär samhället.
Men i all enkelhet skulle jag nog vilja hävda att om man drev den linje som Eva-Lena Jansson och några andra från Socialdemokraterna driver skulle det slita isär samhället ännu mer. Man skulle därmed säga till folk: Nej, du får ingen avkastning på din utbildning, på att du jobbar övertid eller på att du jobbar på obekväm arbetstid. Ökade drivkrafter är för Eva-Lena Jansson detsamma som ökade klyftor.
Jo, men om ökade drivkrafter faktiskt leder till fler jobb, till att människor arbetar mer - sysselsättningsfrågan är ju helt avgörande för den övergripande frågan om förmögenhets- och inkomstfördelningen - leder det också till minskade olikheter.
Ytterligare ett exempel på det absurda i Eva-Lena Janssons inställning här: Om det nu är så, vilket det varit i Sverige under de senaste åren, att de rikare männens arbetslöshet ökat snabbare än kvinnornas - så var det åren 2008 och 2009 eftersom män i större utsträckning än kvinnor är anställda i industrin - minskar klyftorna.
Eva-Lena Jansson med sin logik tycker då att det är bra - ju mer männen drabbas av arbetslöshet och sämre inkomster, desto bättre är det eftersom männen ligger före kvinnorna.
Ni hör själva hur absurt detta resonemang är, men det som är kärnan i Eva-Lena Janssons budskap är just att alla klyftor är orättvisa och leder till ökade spänningar i samhället. Jag tror att det vore bättre om både män och kvinnor fick fler jobb och bättre arbetsmöjligheter.
Att se till att männen blir fattigare och mer arbetslösa för att därigenom minska klyftorna tror inte jag är en bra väg att gå, men det är logiken i Eva-Lena Janssons argumentation.
Carl B Hamilton (L):
Jag tycker att det är viktigt att man talar sanning. Jag tycker att det är särskilt viktigt att man talar sanning i kammaren. I varje demokratiskt lands parlamentariska församling är det särskilt viktigt att inte luras och fara med osanning. Eva-Lena Jansson påstod här att "pensionärer betalar högre skatt".
Det är oriktigt, för att uttrycka sig milt. Skatten för pensionärer har sänkts med 12 miljarder kronor. Det är 500-600 kronor per månad. Så ligger det till. Det är sanningen.
Jag tycker att det är mycket beklämmande att höra en företrädare för det största partiet i Sveriges riksdag i dess kammare påstå att "pensionärer betalar högre skatt" när skatten för pensionärer i själva verket har sänkts med 12 miljarder.
Du har en chans, Eva-Lena Jansson, att gå upp här och korrigera dig själv och be om ursäkt för den grova felsägning som det möjligen var. Men kanske var det medvetet. I så fall blir det som du nyss gav uttryck för och tillät dig att säga dubbelt värre. Fru talman! Vi har hört om bidragslinjen de facto och i praktiken från Socialdemokraternas sida.
Vi menar att den har drivits för långt. Det behövs förvisso bidrag många gånger. Men den har skapat så svaga incitament och stimulans till arbete att det har blivit för lite. Och glöm inte: Vem är det som betalar bidragen? Det är de som arbetar. Vi måste alltså ha i basen, vare sig det är för pensionärer eller andra, en arbetslinje som ger resurser för pensioner, vård och omsorg även efter 65 års ålder.
Carl B Hamilton (L):
Jag lyssnade på Peter Persson med stort intresse, och jag vill fråga honom hur hans framställning här sammanfaller med eller strider mot Socialdemokraternas nya inställning till individens ansvar för att bli anställbar.
Jag tycker att det är bra som togs fram i utkastet till politik häromdagen att man betonar individens ansvar för sin egen anställbarhet genom bättre utbildning och att det inte bara går att skylla på det anonyma samhället som en orsak till att man inte får jobb.
Peter Persson säger här att ungdomarna förvägras rätten till arbete. Det uttrycket innebär ju att individen inte har något ansvar för att göra sig anställbar och att själv lägga manken till, till exempel genom utbildning.
Min fråga till Peter Persson är: Hur ser du på den här inställningen som partiledaren och Magdalena Andersson har gett uttryck för om att även individen själv, ungdomarna, har ett ansvar för att bli anställbar? När man lyssnar på Peter Persson låter det som att det är alla andra och framför allt Anders Borg som ansvarar för att människor i unga år är arbetslösa.
Men har de inget ansvar alls själva? Finns det ett svar på frågan om den enskildes ansvar från Peter Persson? Det är självfallet viktigt att individerna går ut gymnasiet - jag tror att vi är helt överens om det. Men varför är det då så många avhopp från gymnasiet?
En viktig anledning, som vi tidigare hört Jan Björklund tala om, är inriktningen på att alla ska ha högskolebehörighet. Alla ska gå igenom en teoretisk utbildning, men alla kanske inte är lämpade, alla kanske inte orkar eller kan när de är i den åldern, mellan 15 och 20 år. De kanske borde komma igen senare.
En viktig orsak till de många avhoppen från gymnasiet är den socialdemokratiska skolpolitiken. Den har i nästa led lett till en högre ungdomsarbetslöshet eftersom dessa personer inte fullföljt sin gymnasieutbildning.
Frågan är om det är möjligt att skriva ett kontrakt med en ung individ som går ut på att hon eller han ska genomföra gymnasieutbildningen när gymnasieutbildningen enligt Socialdemokraterna bör ha en inriktning, en utformning, som gör det nästan omöjligt för många av dem, de som är skoltrötta eller kanske har andra problem, att genomföra den typen av gymnasieutbildning.
Det är erfarenheten av er skolpolitik, Peter Persson, den som ni fortfarande vill återvända till.
Min andra fråga till Peter Persson är därför: Är det inte så att en ökad inriktning på att skriva kontrakt och den enskildes ansvar innebär att ni också måste vara beredda att reformera er gymnasiepolitik så att den bättre stämmer överens med problemelevernas problem så att de lättare kan genomgå en gymnasieutbildning?
Där har vi en rot till ungdomsarbetslösheten som ni själva har skapat. Är ni beredda att reformera er på den punkten?
Carl B Hamilton (L):
Peter Persson nämnde ingenting om det i sitt anförande. Han har inget svar på den frågan.
Jag tror att kombinationen av kontraktsskrivande, som jag i och för sig har en del sympati för, och att man bibehåller den socialdemokratiska synen på hur ett gymnasium ska vara ensidigt inriktat på högskolebehörighet är en döbelnsmedicin som kommer att höja arbetslösheten bland unga.
Det är intressant när Peter Persson säger att partiets egen politik, att man har ansvar för sin egen anställbarhet, som partiledaren och Magdalena Andersson har skrivit i tidningen och haft pressträff om, är att skuldbelägga den enskilde. Det är tydligen det som vi kommer att höra framöver från partivänstern inom Socialdemokraterna: att man skuldbelägger de unga.
Det är innebörden av vad Peter Persson säger. Att skriva kontrakt och ställa krav är att skuldbelägga de unga, så att de känner skuld för att de inte är anställbara. Det var intressant, men lite dystert, och en väldigt destruktiv inställning. Peter Perssons stora skräck i livet är sänkta skatter. Det gör att jag kan förstå varför ni vill fördubbla arbetsgivaravgiften för unga under 26 år.
Det kommer att öka arbetslösheten bland unga rejält. Men det kanske är det viktigaste att man höjer skatten, snarare än att man tänker på de ungas arbetslöshet.
Carl B Hamilton (L):
Det är inre spänning och inre splittring, oj, oj, oj. Man har hört det här traditionella upplägget av en debatt förut, och det är inte så imponerande. Det är det inte heller att påpeka att det har pågått under längre tid. Under den långa tid jag har varit politiker har det kommunala skatteutjämningssystemet nästan alltid utretts.
Det ligger i sakens natur. Som vi hörde tidigare är det vissa förändringar i demografi och annat som hela tiden måste matas in i systemet. Det kommer aldrig att uppstå en situation där alla är nöjda. Det är en omöjlig ekvation att lösa att få alla nöjda med systemet. Man kan möjligen få en enighet om att acceptera den mer eller mindre dåliga kompromiss som man kommer fram till. Så ser det ut, och så har det sett ut i 30-40 år.
Att man målar upp att det är stora problem med just denna situation är helt oriktigt. Men att det slår mot Dalarna och Norrbotten och att det slår olika, ja, så är det naturligtvis. Jag har några frågor till Peter Hultqvist och Socialdemokraterna. Utredningen har kommit fram och har en enighet.
Enighet i dessa sammanhang har ett visst egenvärde. Tycker ni att det är bättre att man river upp enigheten?
Tycker ni att det är eftersträvansvärt med enighet i frågan om det kommunala skatteutjämningssystemet eller är ni inriktade på att driva en egen linje som är ungefär densamma som Norrbottens och Dalarnas företrädare här står för? Är det Socialdemokraternas tonläge och inriktning i fortsättningen?
Är det Dalarnas och Norrbottens skatteutjämningssystem ni vill ha? Vill Socialdemokraterna som parti ha det så? Ser ni ett egenvärde med en enighet i frågan?
Carl B Hamilton (L):
Det verkar växa fram enighet på åtminstone en punkt, nämligen att det är svårt med skatteutjämning. Det är bra att vi har kommit så långt. Anders Sellströms inlägg var utmärkt. Jag ska inte upprepa vad han sade, men jag instämmer i det. Jag vill ta fasta på frågan om tillväxt.
Om man tar från den ene och ger till den andre tycker den som man tar ifrån inte att det är så kul om det tas mer från en när man blir rikare och får högre tillväxt. Skatteutjämningen har naturligtvis en negativ effekt i min valkrets, Storstockholm. Icke desto mindre sker det, vilket bland annat Folkpartiet ställer upp på.
Sven-Erik Bucht kanske har möjlighet att svara på detta. Låt mig illustrera med den fantastiska tillväxt i form av gruvinkomster som sker i Norrbotten. Den är mycket glädjande. Om råvarupriserna skulle hålla i sig under lång tid, vilket vi dock inte ska skriva in att de gör, kommer Norrbotten att kunna bli en av Sveriges rikare regioner. Det är klart att det enligt skatteutjämningssystemet kommer att leda till mindre pengar, eller hur?
Det måste ju vara logiken i det hela. Rikare regioner bidrar till försörjningen och infrastrukturen i andra regioner. Kommer Sven-Erik Bucht då att stå här och säga att det är bra, att det är en naturlig konsekvens av att vi har en fantastisk råvaruboom i Norrbotten?
Carl B Hamilton (L):
Politik är väldigt mycket att hantera målkonflikter. I den förra debatten hade vi en målkonflikt i det kommunala skatteutjämningssystemet mellan att utjämna väldigt mycket och att då betala i form av lägre tillväxt. I den här debatten är jag väldigt brydd.
Jag har hört socialdemokrater många gånger tala ungefär som i de inlägg vi har hört tidigare, men de undviker då att tala om den målkonflikt som finns mellan hög a-kassa och låg arbetslöshet. Den är känd av OECD, svenska arbetsmarknadsforskare, IFAU, Lars Calmfors, utländska forskare.
Det är ett etablerat resultat från många studier, i många länder och under lång tid. Ju högre a-kassa man har, desto högre arbetslöshet får man dess värre också. Det förefaller vara en målkonflikt. Man kan tycka att det beror på en mänsklig egenskap, men jag vill inte kalla det lathet eller använda några sådana ord som framfördes här tidigare. Det förefaller vara så att i ett modernt industrisamhälle finns denna målkonflikt.
Min enkla fråga är: Anser Socialdemokraterna att den här målkonflikten finns?
Accepterar ni den verklighetsbeskrivning som alla dessa internationella organisationer, forskare och andra pekar på och som också har framförts som kritik mot de förslag som har lagts fram vid era seminarier med den nya ledningen för den ekonomiska politiken, nämligen att man bortser från den här målkonflikten när man säger att man ska sänka arbetslösheten. Men förlåt, ni vill också höja a-kassan. De står i strid med varandra.
Accepterar ni beskrivningen att det finns en målkonflikt här? Gör ni inte det utan säger att det är fritt fram, den här konflikten finns inte, förstår jag en del av inläggen. Men det strider i så fall väldigt mycket mot den etablerade arbetsmarknadspolitiska forskning, empiri och erfarenhet från Sverige och andra länder som faktiskt finns.
Det är min fråga och det vore väldigt intressant om det fanns ett svar på den frågan från Socialdemokraterna, för det är ju så att säga en kärnfråga för hur man driver arbetsmarknadspolitik i Sverige. Är det så att man inte tycker att det finns en målkonflikt förstår jag er argumentation, men är det så att man faktiskt tar till sig den kunskap på det här området som finns och är väl etablerad blir debatten och diskussionen betydligt mer intressant.
Var ska man ligga i denna balanspunkt mellan arbetslöshet och a-kassa? Det är den svåra frågan och den är intressant. Den är viktig.
Carl B Hamilton (L):
De svenska och utländska studier jag har hänvisat till har tagits fram under lång tid. Olika länder har jämförts med varandra, och så vidare. De visar ett entydigt resultat. Det innebär, Patrik Björck, att om man ställer sig frågan om en sänkning eller höjning av a-kassan påverkar arbetslösheten är svaret ja. Blanda inte bort korten genom att tala om fattiga länder.
Undersökningarna har gjorts i industriländer av Sveriges typ för att se hur en förändring i a-kassan påverkar sysselsättningen. För att tala om verkligheten: Det är fråga om en systematisk analys av verkligheten med hjälp av statistiska metoder. Det är mer tillförlitligt, det vill säga empiriskt forskningsarbete och utredningsarbete, än att träffa väl så många människor, som jag är övertygad om Raimo Pärssinen gör.
Det är en beskrivning av verkligheten som jag menar att man ska använda sig av när man fattar ekonomisk-politiska beslut. Sedan finns det andra saker som man naturligtvis också ska väga in. Det som jag tycker är mest värt att citera, därför att det är så fullständigt käpprätt åt skogen, är det Patrik Björck säger: Forskningen existerar inte.
Patrik Björck har suttit i arbetsmarknadsutskottet i rätt många år och har ändå lyckats förtränga den här informationen och de här studierna. Det är ett underbetyg åt Patrik Björck att han inte ens vet att den här forskningen existerar. Sedan får vi se vad den av riksdagen beställda utvärderingen av jobbskatteavdraget leder till.
Vi får också notera att den här regeringen har gjort mer reformer på skol- och utbildningsområdet än vad jag tror har gjorts på de senaste hundra åren. Däri ligger bland annat att binda ihop arbetsliv och skola på ett mycket bättre sätt. Men det får vi utveckla vid ett annat tillfälle.
Carl B Hamilton (L):
Det som slår mig i Socialdemokraternas argumentation är det kanske inte höga men något magstarka framförandet.
Vi kan konstatera att Socialdemokraterna haft en chans så sent som i förrgår att lägga fram förslag som på något sätt dramatiskt skulle gå i den riktning som Börje Vestlund och Peter Persson talar om. Det är ett förslag till vårproposition som är helt befriad från skattefrågorna, som är helt avgörande för näringspolitiken.
Som Annie Lööf antydde tidigare är det inte enbart hennes ansvar, utan även Finansdepartementet har ansvar för den här typen av frågor. Jag har tidigare berättat för Peter Persson att hans eget parti, trots att han själv inte riktigt förefaller medveten om det, föreslår en fördubbling av den avgift som arbetsgivarna ska betala för att ha dem som är under 26 år anställda.
Om nu olyckan skulle vara framme och ni kommer till makten och inför det, Peter Persson, kommer det att leda till en ökad ungdomsarbetslöshet. Det gäller även den höjda restaurangmomsen. Det är 20 miljarder som ni vill ha i skattehöjningar. Det skulle minska möjligheterna för ungdomar att få arbete.
Vad man också kan lägga märke till i ert förslag till vårproposition är att det är rätt mycket fokus på ungdomsarbetslöshet och diskussioner om ungdomsarbetslöshet. Däremot tar man inte upp dessa skattefrågor och inte heller frågan om integration. Den hårda kärnan som verkligen är svår att komma åt i fråga om ungdomsarbetslöshet är invandrarungdomarna i de utsatta områdena.
Socialdemokraterna har inte en stavelse, fru talman, om integrationsproblemen i detta förslag till vårproposition. Ni ignorerar dem och struntar i dessa ungdomar som verkligen har det svårt att komma in på arbetsmarknaden.
De har inte bara droppat ur gymnasiet utan har också en annan bakgrund än de svenska ungdomarna. Det står inte ett ord om detta. Ni har i ert program att ta bort skatterabatterna som jag nyss nämnde. Det är ungefär 20 miljarder, eller 16.
Men det finns också andra skatter som ni vill höja. Om man nu är intresserad av näringspolitik och riskkapitalförsörjning, hur kan man då föreslå att man ska höja marginalskatterna kraftigt? Om Socialdemokraterna kommer till makten så kommer innovatörerna, de som ska göra innovationerna, att möta väsentligt höjda marginalskatter.
Vi har i dag redan tyvärr världens högsta marginalskatter. Socialdemokraterna talar om innovationer, nyskapande och entreprenörer. Men de vill beskatta dessa hårdare än i något annat OECD-land. Vad är egentligen er position beträffande förmögenhetsskatten och dem som skulle kunna ställa upp med riskvilligt kapital? Där är ni inte klara på huruvida ni ska återinföra förmögenhetsskatten eller inte.
Det räcker inte att bara snacka. Vi måste också i verkstaden se resultaten av de förslag som ni har lagt fram eller ännu oftare bara antyder.
Carl B Hamilton (L):
Ingela Nylund Watz är "förtröten", som man säger i Skåne, över att det här inte är en ensidig debatt mellan ministern och oppositionen. Men så är det i riksdagen. Vi deltar båda två, och det kommer vi att fortsätta göra. Peter Persson tyckte också att det var obehagligt, hörde jag förra fredagen, att jag deltog i en debatt för Alliansens sida, men det kommer jag att göra fortsättningsvis också.
Jag är väldigt glad över att kunna delta och belysa de ämnen som olika statsråd tar upp. Jag tycker att det var ett bra besked från Börje Vestlund om att kilometerskatten, som ju är en skatt för dem som har långt avstånd till affären, till kusten eller vad det nu kan vara, som socialdemokratiskt förslag nu är begraven för gott. Det var ett positivt besked som många säkert välkomnar.
Till Peter Persson kan jag säga att detta med vuxenutbildningen har att göra med att Peter Perssons parti har använt olika baser för sina statistiska jämförelser över tiden. Detta kommer säkert fram i den fortsatta utbildningspolitiska debatten.
Grunden för svensk näringspolitik - och detta är ett arv från Socialdemokraterna ända från 60- och 70-talet som vi delvis fortfarande bär med oss - är att Sverige har byggts som ett löntagarland och inte som ett land för företagare, entreprenörer och innovatörer. Detta går igen i skattesystemet. Det är därför som vi alltid återvänder till detta. Det går igen i arbetsrätten. Det var 70-talets världsbild som skapade de här systemen.
I dag är ett företag något annat. Det är individer och inte kollektiv som arbetar där, till exempel. Det tycker jag är den viktiga skillnaden. Därför är det ett otroligt viktigt arbete som Annie Lööf och regeringen har för att göra om Sverige från ett land där näringslivet har varit uppbyggt i korporationer och där synsättet har varit att det i huvudsak ska vara löntagare som arbetar där till ett land byggt på en modern världsbild.
Carl B Hamilton (L):
Det är ingen hemlighet att Miljöpartiet är emot kärnkraft, men det blir lite konstigt när det ska bädda in detta i resonemangen om vad en subvention är. Det som fick mig på fötter var att Lise Nordin sade att OECD skulle ha en allmänt accepterad definition.
Det är möjligt att den är allmänt accepterad i vissa sammanhang, men den definitionen som OECD har och som Lise Nordin läste upp är ju snävare än den som Anna-Karin Hatt hade. Skulle vi gå på OECD:s linje skulle det naturligtvis vara lättare att statligt stödja kärnkraften än vad det skulle vara med den definition som energiministern hade här med direkta eller indirekta subventioner.
Det som jag tycker är besvärligt med Miljöpartiets politik är att om man kommer in på att vi seriöst ska diskutera den energipolitiska framtiden i Sverige glider Miljöpartiet förbi genom att säga att det billigaste alternativet och det som kommer att finnas är förnybara energikällor. Men vi får aldrig se beräkningarna av hur detta uppstår.
Om det billigaste vore det som Lise Nordin föreslår skulle ju alla genomföra det. Ingen människa skulle gå in för ett dyrare alternativ. Det är ju bara att ta det. Men anledningen till att man inte gör det är att man inte tror på det eftersom man har räknat på det.
Det finns inga konsekvensbeskrivningar av vad det skulle innebära om man bara, som Lise Nordin säger, skulle förlita sig på förnybar energi. Vad innebär det för priset? Vad innebär det för utbudet av energi? Vad innebär det för efterfrågan, långsiktigheten, vindkraftsparkerna och så vidare?
Och man ska lägga märke till att det redan i dag finns subventioner till en del av de här förnybara energislagen. Jag har följt den här frågan. Jag var en av dem som var med och skrev den här texten som Lise Nordin citerade när jag var ordförande i näringsutskottet. Det som man ständigt återkommer till när man gör beräkningar, som inte är särskilt komplicerade, är att det uppstår ett elunderskott när man börjar stänga ned kärnkraftverken.
Då måste man börja importera. Det är möjligt att Lise Nordin vill göra det, men jag vill inte göra det eftersom den importen kommer att vara baserad på fossila bränslen.
Å ena sidan har Miljöpartiet ganska stora krav på att det ska vara garantier om att det inte utgår statliga subventioner, men sedan när det kommer till Miljöpartiets eget alternativ är det otroligt oklart vad det egentligen är annat än att det är vindkraft eller förnybart. Man får aldrig någon riktig klarhet i kärnfrågan i detta, nämligen storleksordningen. Storleken spelar roll.
Det är en väldig skillnad på att ha fem sex vindkraftsparker som producerar när det blåser och bioenergi som producerar så länge det inte blir alltför stora konflikter med andra som vill utnyttja skogen i det här fallet.
Det vore väldigt bra för svensk energidebatt om Miljöpartiet kunde ställa motsvarande krav på garantier, beräkningar och precision på sina egna alternativ.