Pål Jonson (M):
Jag tackar utrikesministern för vad jag tycker är ett klart och tydliggörande svar om Natos viktiga roll i den europeiska säkerhetspolitiken. Jag uppskattar att regeringen är tydlig med detta även om vi har olika uppfattning om huruvida det ligger i Sveriges intresse eller inte att ansluta sig till försvarsalliansen.
Skälet till att jag ställde denna interpellation var att utrikesministern under den utrikespolitiska debatten sa att vi inte visste något om framtiden för Natos säkerhetsgarantier och att det var sanningen. Mitt syfte är inte att plocka meningar ur sitt sammanhang, och jag har också respekt för att saker och ting kan förändras beroende på vad regeringar gör och säger under resans gång.
Men om regeringen inte har förtroende för Natos säkerhetsgarantier utgör det ett allvarligt problem också för svensk säkerhet, i ljuset av vad utrikesministern har sagt. Jag tolkar dock utrikesministerns svar som att man har tagit till sig de signaler som den nya amerikanska administrationen har sänt ut under de senaste månaderna för att återförsäkra de europeiska allierade om vikten av det amerikanska engagemanget.
Herr talman! Även om Sverige inte är medlem i Nato är vi givetvis djupt beroende av den säkerhet som Nato upprätthåller genom att vara den enda organisation som tryggar och säkrar de allra flesta europeiska gränser. Det svenska beroendet av Nato har ökat efter Rysslands aggression mot Ukraina och illegala annektering av Krim. Det är uppenbart att Ryssland inte respekterar internationell rätt eller andra länders gränser och suveränitet.
Detta är ytterst också skälet till att Sverige har valt att fördjupa sitt samarbete med Nato de senaste åren. Det är därför viktigt att det finns ett starkt förtroende för de gemensamma försvarsförpliktelserna i Nato. Därför var det lite olyckligt att utrikesministern så kraftigt ifrågasatte Natos försvarsförpliktelser under den utrikespolitiska debatten. Jag har inte hört något Natoland uttrycka sig på samma sätt, och jag tror att det i grunden finns det tre skäl till det.
För det första: De gemensamma försvarsförpliktelserna bygger på internationella avtal och traktat, som snart har funnits på plats i 70 år. Det är inget man kan eller vill ändra över en natt. Med andra ord har Nato under lång tid varit en mycket framgångsrik försvarsallians. För det andra: Det som verkligen ger trovärdighet till Natos gemensamma försvarsförpliktelser är den gemensamma försvarsplaneringen.
Det handlar inte bara om att man säger att man ska försvara varandra utan också om att man övar, tränar, planerar och avsätter militära resurser för detta varje dag. Det är viktigt och bra. För det tredje: Säger man att Natos försvarsförpliktelser inte är trovärdiga riskerar man att försvaga alliansens krigsavhållande förmåga. Det sänder en signal om att man inte litar på Nato.
Det tror jag att man ska vara lite återhållsam med att göra. Hela Natokonceptet bygger ju på en trovärdig krigsavhållande förmåga. Med tanke på att Nato har blivit en allt viktigare organisation för svensk och europeisk säkerhetspolitik är det naturligt för mig att landa i slutsatsen att det bästa sättet att påverka och ta ansvar för denna organisation är att bli fullvärdig medlem.
Utrikesministern säger också att det är viktigt med det amerikanska engagemanget i Europa, och jag delar denna uppfattning. Men detta amerikanska engagemang bygger på Nato och ytterst att det finns traktatsåtaganden från USA gentemot Europa. Vill Sverige stärka den amerikanska närvaron i Europa vore det naturligt att bli medlem i försvarsalliansen.