Annika Lillemets (MP):
Först vill även jag tacka Peter Norman för chansen att debattera några av de absolut mest avgörande frågorna. Var tid och samhälle har sina utmaningar och behov, och detta medför att institutioner och deras uppdrag behöver uppdateras i takt med dessa.
Det behövs verkligen även i Sverige en förutsättningslös och prestigelös diskussion om vad som behöver göras, inte minst om hur det finansiella systemet ska kunna reformeras för att kunna tillgodose de mångas behov i stället för att berika ett fåtal och för att ekonomin ska hålla sig inom naturens ramar. Därför finns det all anledning att analysera Riksbankens uppgift och ställning.
Peter Norman påpekar helt riktigt i sitt svar på interpellationen att ett beslut att se över och utvidga Riksbankens uppdrag är en fråga för riksdagen och riksbanksfullmäktige. Men låt oss ändå ta tillfället i akt att diskutera saken. Säkert har även Peter Norman med sin långa erfarenhet, bland annat inom Riksbanken, tänkt på saken. Riksbankens nuvarande mål är att se till att inflationen hålls låg och stabil. Dess penningpolitik inriktas på att uppfylla inflationsmålet.
Men samtidigt ska den, jag citerar från dess hemsida, "stödja målen för den allmänna ekonomiska politiken i syfte att uppnå en hållbar tillväxt och hög sysselsättning". Klimatförändringar och utarmning av naturresurser, ekosystem och därmed mänsklighetens försörjning och överlevnad är akuta ödesfrågor som överskuggar alla andra problem.
Den ökande ojämlikheten även i ett rikt land som Sverige är inte bara moraliskt ohållbar utan samhällsfarlig då allt fler drabbas av utslagning och ohälsa. Mot bakgrund av detta, vore det inte befogat att Riksbanken utöver inflationsmålet fick mål om att bankens penningpolitik skulle syfta till att främja hållbar hushållning med naturresurser, minskad klimatpåverkan och, varför inte, minskad ekonomisk ojämlikhet?
Borde dessa mål rentav överordnas inflationsmålet givet det allvarliga läget? Givetvis behövs ekonomisk stabilitet, men klimatförändringar, miljöförstöring och sociala orättvisor hotar i högsta grad stabiliteten i samhället, inte minst ekonomin. Riksbanken har ju för övrigt redan ett slags tilläggsmål, nämligen att verka för hållbar tillväxt, hur nu en sådan skulle se ut, och hög sysselsättning. Även den amerikanska centralbanken, Federal Reserve, har sysselsättningsmål.
Jag skulle gärna vilja höra finansmarknadsministerns reflexioner kring dessa möjligheter att använda Riksbanken och penningpolitiken mer offensivt för att hantera dagens stora samhällsproblem. Det är visserligen sant som Peter Norman säger att i och med att Sverige är med i EU har vi att rätta oss efter och följa EU-rätten, som även kräver att beslutsfattarna i vår centralbank ska vara oberoende. Med detta menas att de ska vara oberoende från politiken.
Men självklart verkar ingen människa i ett vakuum. Alla påverkas av någon eller något. Vore det inte, mot bakgrund av detta, rimligt att - naturligtvis i enlighet med hur andra myndigheter styrs - öka den demokratiska kontrollen över Riksbanken för att undvika att resursstarka särintressen får ett orimligt stort inflytande och för att lättare kunna anpassa de penningpolitiska direktiven till de aktuella behoven i samhället?
Jag inser självklart att det inte är så lätt att ändra EU:s direktiv, men lyckligtvis är inte ens Lissabonfördraget en naturlag. Lagar och överenskommelser gjorda av människor kan faktiskt ändras av människor.
Jag undrar slutligen om Peter Norman kommer att ta upp frågan om riksbankernas självständighet från politiken och deras uppdrag att prioritera inflationsbekämpning framför allt, och eventuella andra mål, med sina kolleger - ministrar från andra EU-länder där det också borde finnas en sådan här diskussion.