Hampus Hagman (KD):
I höstas presenterade dåvarande SKL sin redogörelse för kommunernas ekonomiska situation. Ett nittiotal kommuner förväntades gå med underskott, och nyheterna i landet gällde inte hur kommunerna skulle arbeta för en bättre äldreomsorg och en bättre skola utan hur kostymen skulle anpassas efter det kärva läget.
Det krävdes ännu en skattehöjning eller neddragningar på välfärdens kärna. Med detta som fond gjorde januaripartierna inga extra tillskott till kommunerna. De resurser som gavs var sådant som Kristdemokraterna tillsammans med Moderaterna redan ett år tidigare hade aviserat i budgetreservationen för 2019.
Runt om i Sverige möts patienter av långa vårdköer - på akuten, till specialistläkare och till operation. Runt om i Sverige möts elever av nedskärningar i skolan, ibland i en skola som redan hade för få lärare till att börja med.
Och runt om i Sverige möts de äldre av nedskärningar, hårda behovsprövningar och beskedet att det inte finns plats på äldreboendet. Egentligen borde vi alla kunna enas om att sjukvård, skola och äldreomsorg ska finnas med i toppen på prioriteringslistan.
Men genom den budget som januaripartierna drev igenom i höstas visade de att de inte klarar av att prioritera. I stället för mer personal i vården fick vi ingångsavdrag. "Skolan först" byttes mot utvecklingstid, som ju är det vi ska kalla friåret just nu.
Också på äldreområdet gjorde januaripartierna nedskärningar, som om det inte vore nog att också 180 kommuner gör det. Därför står vi här i dag och debatterar en extra ändringsbudget med miljardtillskott till välfärden. Fru talman! Det finns säkert många som tycker att det är märkligt att Kristdemokraterna, Moderaterna och Vänsterpartiet kan enas i budgetfrågor. Det har de helt rätt i.
Men att vi kunnat enas understryker bara hur djupt felkalibrerad och felprioriterad januaripartiernas ekonomiska politik är. Den är ett ambitiöst svar på frågor som ingen har ställt och en icke-lösning på de många problem som finns. Fru talman! Det finns många utmaningar och problem som vi politiker behöver ta tag i.
Men några mål måste uppfyllas först: att det går att få vård i tid, att skolan håller hög kvalitet och att de äldre som behöver plats på ett boende får det. De prioriteringar som borde ha gjorts ersattes av en överenskommelse med 73 punkter som fyra partier tvingat på varandra och som ingen egentligen vill ta ansvar för.
Notan för detta politiska påtvingeri gick, bland annat, till välfärden.
Och jag tror faktiskt att januaripartierna delvis har förstått detta själva, för bara några dagar efter att finansutskottet påbörjade arbetet med den extra ändringsbudgeten som vi nu debatterar gick de fyra styrande partierna ut och aviserade nya pengar till välfärden - bara några dagar efter initiativet i finansutskottet och bara tjugo dagar in på det nya året och det nya årets budget.
Det måste väl ändå vara något slags rekord i hur snabbt det kan gå att underkänna den egna politiken. Fru talman! Tack vare agerandet i finansutskottet aviserade januaripartierna ett tillskott på 5 miljarder till välfärden, och tack vare att vi olika partier sinsemellan har kunnat komma samman och enas om ytterligare 2,5 miljarder tillförs nu totalt 7,5 miljard kronor till välfärden.
I sammanhanget har tillskottet dömts ut som för litet, småpengar sett till kommunernas totala verksamhet och som en droppe i havet. Jag tycker den kritiken är helt befängd. För det första handlar detta om att stärka upp kommunerna så att varsel och uppsägningar kan motverkas och att kommunerna i stället kan fokusera på att förbättra kvaliteten i kärnverksamheten.
För det andra innebär varje miljard i tillskott resurser till ungefär 1 150 lärare eller 1 500 undersköterskor och för regionerna 440 sjuksköterskor.
För en enskild kommun kan alltså vårt tillskott vara skillnaden mellan en förlängd och en kortad vårdkö, eller att omsorgspersonalen på äldreboendet kan få ett par till medarbetare i stället för ett par färre.
För min hemkommun Göteborg innebär tillskottet att 480 nya lärare skulle kunna anställas. För Västra Götalandsregionen innebär det att 550 nya sjuksköterskor skulle kunna anställas. För göteborgarna innebär det bättre kvalitet i skola och sjukvård, och för lärare och sjuksköterskor innebär det fler kollegor att dela arbetsbördorna med.
Pengarna kan komma väl till användning runt om i landet. Jag är stolt över att Kristdemokraterna har lagt fram detta förslag ihop med Moderaterna och Vänsterpartiet, och jag är glad över att detta nu är utskottets förslag, som jag yrkar bifall till, fru talman.