KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Gunnar Persson (KD):
Problemen har ju funnits på bordet och borden under ganska lång tid. Den motion som jag skrev 2003 var liksom inte bara tagen ur luften, utan jag hämtade material efter ett gediget researcharbete. Det var länsstyrelserapporter från Stockholms länsstyrelse och från andra håll och kanter som pekade just på detta att Mälaren och Mälardalen är ruskigt utsatta.
SGI-utredningen visar att bedömningen är att naturolyckorna ökar, att hotbilden förvärras och att allvarliga skador och samhällsstörningar kan förväntas.
Då krävs det förebyggande åtgärder, att skydda utsatta områden och att kvaliteten i planeringsarbetet höjs med tanke på den nya situationen.
Man pekar på att redan med dagens klimatsituation krävs åtgärder för att minska risker och motverka skador, och behoven förstärks av de klimatförändringar som vi alla bedömer kommer framöver.
Man talar också om att ökad nederbörd, höjd grundvattennivå, ökade flöden, översvämningar och erosion kommer att leda till att föroreningar lättare lakas ut och sprids. Gamla deponier kommer att lakas ut på det sättet. Gasbildningen kommer att öka på grund av förhöjd infiltration av smutsigt vatten, och gasbildningar gillar ju inte någon.
Simuleringar visar också att det krävs nästan dubbelt så stor avtappningskapacitet från Mälaren i framtiden. Försvarsministern var inne på frekvensen av katastrofliknande vädersituationer.
SGI pekar också i sin rapport på att man de senaste åren har märkt ett ökat behov av akuta insatser i samband med kraftiga regn och stora flöden. Sett i ett treårsintervall har den frekvensen tredubblats. Det stämmer bra överens med hur situationen är i hela Europa.
Två av tre stora katastrofer sedan 1980 har varit direkt relaterade till extrema vädersituationer, och sådana händelser var dubbelt så vanliga under 1990-talet som under 1980-talet i Europa, skriver man i rapporten. Därför menar jag att det har varit kända fakta under lång tid och att man måste planera för de här åtgärderna. Det är bra med utredningar. De kommer säkert att fördjupa och ge ännu bättre förslag.
Men redan nu kan arbetet med att planera för ökad avtappningskapacitet i Mälaren börja, för det är ett långsiktigt arbete att projektera eventuella ombyggnader av Hammarbyslussen, Södertäljeslussen och så vidare. Så, ministern, sätt i gång med förberedelsearbetena!
Fram med måttstock och kartor, rita om och förstärk möjligheten att tappa av vatten från Mälaren!
Sven Gunnar Persson (KD):
Ja, det är möjligt att jag är lite otålig, absolut. Men jag har tagit fram underlag, satt mig in i frågan, skrivit en motion för över två år sedan, och det var på material som redan då var känt. Vi är ense om att det här behöver åtgärdas så snart som möjligt. Och det är väl bra att utredningen tar fram ett bra underlag och att ni redan nu har de här frågorna högt på dagordningen.
En förbättring av utsläppen från Mälaren till havet är av stort värde för hela samhället inom Mälarområdet. Det handlar ju om 2 1⁄2 miljon människor som bor här. Det handlar om vägar och järnvägar, tunnelbanor, sjöfart, dricksvatten, avlopp, jordbruk, bostäder med mera som skulle drabbas och som kommer att drabbas av översvämningar. Risken finns att även el- och telenäten slås ut. Det är därför det är så viktigt.
Vi ser en ökad frekvens av den typen av kraftig nederbörd, och om inte åtgärder vidtas kommer mängden översvämningar i Mälardalen att öka. Min förhoppning är att nuvarande regering och kommande regeringar aktivt ska arbeta med att förebygga översvämningar, bland annat genom de åtgärder som jag föreslår.
Tack så mycket för debatten.
Sven Gunnar Persson (KD):
Jag vill också tacka utrikesministern för svaret. Jag fastnade för en rubrik när jag läste Nerikes Allehanda i dag på morgonen. Inför nationaldagsfirandet löd rubriken: "Låt svenska språket bli det som förenar!"
Och det svenska språket har, när det gäller mänskliga rättigheter, varit tydligt med aktivum och imperativ uppradade genom åren, även om man kan ha lite olika åsikter om bägge ögonen alltid har varit med i betraktandet av brotten mot mänskliga rättigheter runtom i världen.
Men jag hoppas och jag vill efter förmåga medverka till att Sverige även fortsättningsvis kommer att tala klarspråk i ord och handling varhelst brotten mot mänskliga rättigheter sker.
Passivum och dåtid är inte lämpliga former i en situation när 800 journalister bara förra året fängslades till följd av att de hade uttryckt för olika regimer misshagliga uppgifter och i en situation där mäns, kvinnors och barns värde och värdighet kränks på de mest vidriga sätt varje dag.
Yttrande- och pressfriheterna är inte bara viktiga som enskilda rättigheter för enskilda människor, även om det naturligtvis är grundläggande. Pålitliga och öppna kommunikationsprocesser är avgörande för demokrati och mångfald.
Men det är också, som Unesco lyfte fram i sin konferens i samband med pressfrihetens dag den 3 maj, avgörande för kampen mot fattigdom, korruption och orättvisor genom att hela samhällssystemet blir mer transparent.
Därför, herr talman, är jag lite undrande över språkbruket i svaret på min interpellation. Jag uppfattar att det är lite vagt och undanglidande, men här finns ju möjligheter att svara upp mot det.
Jag har den största respekt för att utrikesministern kanske är den mest fullfjädrade diplomat som går att uppbringa och att han vet precis hur den diplomatiska slipstenen ska dras för att få lämplig skärpa på de verktyg som ska användas. Men Dawit Isaak har varit fängslad utan rättegång i snart fem år, 1 716 dagar, för att han har uttryckt för regimen misshagliga åsikter.
Utrikesministern hyser oro för denna situation. Han anser att dialogen med Eritrea måste fortsätta, och Dawits frisläppande är en fortsatt högt prioriterad fråga för regeringen. Jag har en viss otålighet som kanske inte gör mig till en kandidat för den diplomatiska kåren, där ett gediget och långsiktigt arbete naturligtvis måste ske.
Det får mig att be utrikesministern om ett par förtydliganden ändå. Hur ser utrikesministern på möjligheten till framgång i fallet Dawit Isaak? Anser utrikesministern att det ändå finns ett behov av intensifiering av arbetet för att få honom fri?
På vilket sätt kan det i så fall ske?
Sven Gunnar Persson (KD):
Jag tyckte att det var roligt att höra utrikesministerns förtydliganden och raka besked, som gick lite utanför det skrivna svaret. Det blev ett engagemang. Jag har stort förtroende för att det också finns en otålighet och ett engagemang hos utrikesministern.
Det är glädjande och hoppfullt att utrikesministern besitter just den speciella kompetens och kunskap om området som säkert kommer att behövas. Det var en av mina följdfrågor som jag tror att utrikesministern kan utveckla något ytterligare. Det var frågan om behovet av eventuellt intensifierade insatser.
När jag frågar om detta är jag naturligtvis medveten om risken för att de starka ordens innebörd kan devalveras om de används fel. Begrepp som avsky, vrede och fördömanden kan om de används för ofta bli devalverade. Det kanske inte alltid är lämpligt att ta i med den typen av storslägga.
Men sett i ljuset av att det har gått snart fem år är frågan om det inte finns ytterligare instrument som man kan använda. Utrikesministern var inne på frågan om biståndet. Är det så att det är enbart humanitärt bistånd till Eritrea förstår jag ställningstagandet. Men finns det inte också andra delar av bistånd som ges dit? Jag är lite osäker på det, så det tar jag gärna emot mer information om.
Jag har för mig att det också finns någon form av infrastrukturbistånd, som regimen kanske har nyttjat i egna syften för att skryta med. Jag har lyssnat på flera av utrikesministerns intressanta debatter med kammarens ledamöter här i dag. Tidigare talades det om Sveriges och EU:s relation till Hamas och om hur biståndet där kan användas.
Det är viktigt att det inte går till organisationen Hamas utan kommer det behövande palestinska folket till del. Finns det sådana varianter som kan användas här? Jag hörde också utrikesministerns mycket engagerade utläggning om de mänskliga rättigheterna mer generellt och det nya rådet för mänskliga rättigheter - så tror jag det heter.
Det handlade också om de möjligheter som finns där. Utrikesministern lyfte särskilt fram möjligheterna att under en tid suspendera och sådana saker. Finns det flera instrument som man kan sätta upp på listan så att det börjar kännas som om det glöder under stolarna på regimen i Eritrea vore jag tacksam om utrikesministern kunde utveckla det något ytterligare.
Sven Gunnar Persson (KD):
Jag vill tacka utrikesministern för den här debatten. Det finns en stor enighet i inställningen när det gäller kraven på frigivningen av Dawit Isaak. Jag väljer att inte se den utläggning som utrikesministern gjorde om bakgrunden för Eritreas agerande som någon form av förmildrande omständighet eller ursäkt. Jag tror inte att det var så han menade. Jag ser fram emot att ha en fortsatt dialog med stödgruppen här i riksdagen.
Jag har förstått att utrikesministern också har goda kontakter med alla dem som vill kämpa för Dawit Isaaks frigivning. Jag vill avsluta med att återupprepa frågan om suspenderingsinstrumentet som utrikesministern själv var inne på i en tidigare debatt här. Är det här en sådan situation där det skulle kunna bli aktuellt att använda det i någon form?
Sven-Erik Sjöstrand (V):
Naturligtvis gäller detsamma för mig, att minska djurs lidande måste gå före allt annat. Det tror jag att vi kan göra genom att få en effektivare organisation. Jag tycker att de 6 000 eftersöksjägarna gör ett fantastiskt jobb. I många fall kanske de väcks klockan fyra på morgonen och ska ut och göra ett eftersök. Men jag tror att samhället bör satsa på de ideellt arbetande eftersöksjägarna på ett bättre sätt.
De behöver ytterligare utbildning. Vi behöver titta på och analysera hur det sköts. Allting kan bli bättre. På det sättet kan vi också minska lidandet för djuren. Jag har varit väldigt orolig för den lilla duktiga SES-gruppen. De har själva känt stor oro för att tvingas lägga ned sin fina verksamhet. Vägverket och polisen tog bort sina anslag, och det har varit svårt med finansieringen av deras verksamhet.
När jag tidigare pratade med gruppens ansvarige berättade han att det fanns ekonomiska resurser året ut men att han hoppades på en långsiktig lösning för sin fina grupp. Han har varit orolig i över ett och ett halvt år. Jag hoppas verkligen att regeringen hittar en lösning. Jag tycker inte att det är fråga om så mycket pengar, några miljoner. Det är viktigt för gruppen och för dess arbete att det kan hålla på långsiktigt.
De har haft sin verksamhet i gång sedan 1995. Där är mycket att göra. Jag hoppas att jordbruksministern kan ge oss lite mer information om det. Jag tror också att det skulle vara bra om vi kunde driva på och kanske få vissa direktiv om kvaliteten på de eftersökspatruller som polisen skickar ut. Det jag efterlyser är att man ger dessa idealister en bättre utbildning och verktyg för att ställa högre krav.
Jag tror att det är bra.
Eskil Erlandsson (C):
I likhet med flera tidigare talare tycker jag att det är synd och tråkigt att regeringen har valt att inte lägga fram några förslag som är konkreta utifrån den hästpolitiska utredning som gjordes för snart fyra år sedan. Jag tvingas också konstatera att det är ovanligt att det finns så många motioner och reservationer med anledning av en skrivelse som regeringen lämnat ifrån sig.
Det tyder på att regeringen måste ha gjort en felbedömning när det gäller intresset för hästar och hästsport i Sverige. Man borde, tycker jag och vi i Centerpartiet, i stället ha valt att lägga fram konkreta förslag utifrån den hästpolitiska utredningen, vilket man avstår ifrån. Och varför borde man ha valt att lägga fram konkreta förslag?
Ja, för det första är det ur ekonomisk synvinkel så att de förslag som presenterades i utredningen i förhållande till många andra utgiftsposter i samhället ju är förhållandevis små saker. För det andra skulle ju de här små sakerna ha gett så väldigt mycket i form av till exempel en ökad jämställdhet.
Det är ju så att samhället satsar betydligt mycket mer pengar på killars idrottande och sporter än vad man satsar på tjejers idrottande och sporter. En bättre jämställdhet hade alltså uppmåtts om man hade valt att satsa någon krona på det här med hästar, eftersom det till övervägande del är kvinnor och tjejer som sysslar med hästar.
Det hade gett förutsättningar för en utveckling av landsbygden, en landsbygd som på många håll i vårt land har en tynande utveckling.
Det hade gett förutsättningar, som tidigare talare också har sagt, för ökad turistnäring till exempel, en ytterligare nisch för många jordbruksföretagare, men också gett ett allmänt ökande företagande på landsbygden, många gånger drivet av kvinnor, och vi står väl också allesammans, tror jag, bakom att vi vill ha ett ökat kvinnligt företagande.
Jag skulle avslutningsvis vilja säga att den svenska hästen ju har haft internationella framgångar. Detta har blivit en näring som till landet drar in förhållandevis mycket pengar för en liten insats.
Herr talman! Eftersom tiden är lite pressad i dag vill jag inte göra mitt anförande längre, utan jag avslutar med att säga att jag står bakom alla reservationer som Centerpartiet har lämnat i det här betänkandet men väljer att yrka bifall bara till reservation nr 1 och nr 15.
Eskil Erlandsson (C):
Att verksamhet kostar pengar hoppas jag även Berit Jóhannesson förstår. Utan pengar blir det ingen verksamhet. Eftersom det inte är anslaget några pengar vill jag ha svar på frågan: Vilket är det som gäller? Anslås det pengar eller blir det ingen verksamhet i Arvidsjaur?
Det är en mycket logisk och lätt fråga att svara på, Berit Jóhannesson.
Eskil Erlandsson (C):
Jag börjar med den civila verksamheten. För att den ska få etableringsförutsättningar krävs väl några resurser också, som i sin tur tarvar någon typ av insats, pengar eller annat, från statens sida. Den är inte heller kvantifierad.
Nu verkar det på tidigare replikskiften som att Berit Jóhannesson hade svaren på alla de frågor som fördes fram, det vill säga att det kostar ingenting. Varför förnekades vi att få detta svar på pränt, så att vi hade kunnat komma tillbaka till kammaren med papperet i näven och säga att ni hade fel?
Det kommer ni att få, Berit Jóhannesson. Ni kommer att få fel. Tro mig.
Eskil Erlandsson (C):
Jag ska vara kortfattad i mitt sista inlägg. Jag börjar med att framföra ett tack till statsrådet för debatten. Det är som vanligt trevligt.
Samtidigt vill jag upplysa om att i den statsbudget som statsrådet i en annan egenskap har varit med om att ta fram är det minus 12 miljoner kronor till landets frivilligorganisationer - detta sagt apropå att det nog är fler än Maud Olofsson som tycker att de är värda ett omnämnande men också en peng i detta sammanhang. Vi vill alltså komma ur krisen i vår del av landet.
För att detta ska vara möjligt är det, som jag flera gånger har försökt påpeka från den här talarstolen, nödvändigt med ett snabbt agerande från regeringens sida som innebär att ett skogspaket två kommer fram och det snabbt och att regionala och statliga organ får besked om att de snabbt får mer pengar så att de till exempel kan vidmakthålla och helst förbättra det delvis raserade vägnätet.
Det vägnätet kommer att bli än mer raserat med tanke på all den skog som ska tas från området. Allt detta måste ske för att uppnå det yttersta av målen, nämligen att återbörda den framtidstro som jag har upplevt att vi har haft i den delen av landet som jag kommer från.
Eskil Erlandsson (C):
För det första använder Lars Ångström denna kammare till att fabulera, till att producera påståenden som inte är sanna. Jag sade i mitt anförande: Vi är principiellt positiva till att regeringen lägger fram förslag till förändringar omkring hur försvaret ska styras och förvaltas.
För det andra kan inte Lars Ångström påstå annat än att det på Miljöpartiets hemsida har gått att läsa att det är ni som har veto när det gäller försvarspolitiken. Det kallar jag för att regeringen har blivit satt i ett gisslandrama.
För det tredje vad gäller utveckling av olika typer av materiel och metoder i vårt land är jag glad över att vi har en utveckling, att saker och ting går framåt. Det kommer det att göra även på det vapentekniska området. Självklart kommer vi att behöva beställa nya system och uppdateringar av de system som vi har i dag därför att utvecklingen går framåt i vår omvärld.
Det är jag glad över att den gör. Det innebär att vi i framtiden inte kommer att ha lika långlivade system som vi har haft men också att vi inte kan lagerhålla på det sätt som vi gjorde i en forntid.
Lars Ångström lagerhåller väl till exempel inte några extra datorer i sin källare, utan skulle den dator som Lars Ångström använder i dag bli obrukbar skaffar Lars Ångström den senaste modellen. Så måste vi agera också vad gäller försvarsmateriel framöver.
Eskil Erlandsson (C):
Även i detta replikskifte fabulerar Lars Ångström. Vi inledde tillsammans med dåvarande regering den omställning som blev en följd av att världen förändrades i och med att Berlinmuren föll, Warszawapakten upplöstes och Sovjetunionen föll sönder i sina beståndsdelar och så vidare.
Vi gjorde det i en takt som hotbilden tillät på ett balanserat och förnuftigt sätt.
Jag vill påstå att besluten togs på ett sätt som gjorde att både personal och vårt land kände sig trygga i motsats till hur det blev när regeringen blev satt i det gisslandrama som jag har försökt beskriva under dagens debatt.
Jag ser alltså inget motsatsförhållande, som Lars Ångström försöker påstå, i att vi förändrar och gör det på ett sätt som gör att människor är med oss. Lars Ångström vill tydligen ha människor emot sig.
Eskil Erlandsson (C):
Jag har egentligen bara en, men för mig viktig, utestående fråga.
Det skulle vara mycket intressant för kammaren att lyssna till en sådan beskrivning från försvarsministerns sida, som ju egentligen som regeringsföreträdare då hade det stora och avgörande inflytandet.
Eskil Erlandsson (C):
Svaret på min lilla fråga uteblev helt.
Min undran innefattar om det under den tid vi samarbetade gjordes några onödiga materielbeställningar, för stora beställningar, om förband lades ned som inte skulle ha lagts ned eller om rentav för få förband lades ned.
Jag vill ha svar på om regeringen uppfattade Centerpartiet som en släpvagn och en bakåtsträvande kraft under den period som jag tycker var mycket framgångsrik.
Eskil Erlandsson (C):
Jag påpekade i mitt anförande - och det tål att göras igen - att det finns många goda förslag i det här betänkandet, som ju är en följd av den proposition som regeringen har lagt fram, och att vi i Centerpartiet står bakom huvuddelen av de förslag som finns i propositionen.
Men det som jag ägnade huvuddelen av mitt anförande åt är en sak som jag tycker är helt utelämnad, och det är frågeställningen: Hur konkretiseras från regeringens sida den möjlighet som vi har i Sverige, nämligen att använda frivilliga i krishanteringssituationerna? Vi är, tycker jag, unika i ett Europaperspektiv i att ha den möjligheten.
Jag är rädd för att den möjlighet som vi har och har haft under lång tid håller på att dö ut. Den gör det eftersom förmågan från regeringens sida att utveckla dessa möjligheter inte längre finns.
Eskil Erlandsson (C):
Jag tror att vi båda är överens om att vi även fortsättningsvis vill nyttja de organisationer som vi har i vårt land. De besitter stor och mycken kompetens, men för att de ska kunna nyttjas av samhället i sin helhet även framgent måste de från regeringen få besked under vilka förutsättningar de kan verka.
Sådana besked har inte de här organisationerna i dag. Jag anser att de organisationer som jag talar om, de frivilliga försvarsorganisationerna, är unika i förhållande till andra som också kan göra insatser i en krissituation. Det beror på att det finns en ledningsstruktur uppbyggd, och man har en logistisk förmåga, vilket fotbollsföreningar och idrottsföreningar inte har.
Eskil Erlandsson (C):
Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Regeringen har i november 2006 till EU lämnat ett reviderat förslag till nytt landsbygdsprogram för perioden 2007-2013. Förslaget innehåller en fortsatt satsning på ekologisk produktion och särskilt certifierad ekologisk produktion - det senare för att stimulera ett ökat utbud av ekologiska produkter.
Grunden för förslaget i landsbygdsprogrammet är regeringens målsättningar för ekologisk produktion. Det är alltså inte aktuellt att dra in satsningen på ekologisk produktion inom ramen för landsbygdsprogrammet. Tvärtom kommer satsningar på denna produktionsform även fortsättningsvis att vara kraftfulla. Jag ser den ekologiska produktionen som ett viktigt bidrag i strävan att nå en hållbar livsmedelsproduktion.
Vi är nu också inne i slutfasen av en revidering av EU:s förordning om ekologiska livsmedel och ekologiskt jordbruk, med ambitionen att det från och med 2009 ska finnas ett moderniserat och förenklat regelsystem för produktion och märkning av ekologiska livsmedel.
Självklart är det också viktigt att inte bara satsa på produktionen, utan även industrin och detaljhandeln är avgörande för att produkterna ska komma ut på butikshyllorna och bli möjliga för konsumenterna att efterfråga.
Förhållandena på marknaden löses bäst av marknadens parter själva, med fortsatt stöd för marknadsfrämjande åtgärder liksom möjligheter att finansiera informationskampanjer med medfinansiering från EU - det finns kvar.
Uppdraget att utarbeta en aktionsplan för ekologisk produktion och ekologiska livsmedel, som Ekologiskt Forum inom ramen för Kungliga Skogs- och Lantbruksakademien arbetar med, ska presenteras till sommaren 2007. Det finns också långt framskridna planer på en bred kampanj för ekologisk mat i regi av bland annat Ekologiska Lantbrukarna.
De privata organisationer som certifierar ekologisk produktion i Sverige, i dagsläget Aranea Certifiering AB och SMAK AB, har en viktig roll för att värna den ekologiska märkningens trovärdighet och för att tillsammans med till exempel miljö- och konsumentorganisationer upplysa konsumenterna om vad märket och produktionsformen står för.
Även Konsumentverket kommer att arbeta vidare med uppdraget att verka för hållbara konsumtions- och produktionsmönster, men något specifikt uppdrag att främja konsumtionen av ekologiska livsmedel kommer myndigheten inte att ha. Sammanfattningsvis hoppas jag att dessa besked ska lugna Eva Sonidsson.
Stödet till ekologisk produktion kommer inte att försvinna, och förutsättningarna för marknadens aktörer att förse konsumenterna med ett brett utbud av ekologiska produkter kommer även fortsättningsvis att vara goda. Med ett moderniserat regelverk och planerade informationskampanjer från ett flertal organisationers sida menar jag att både producenter och marknadens aktörer har all anledning att satsa på ekologiska produkter och att känna tillförsikt inför framtiden.