KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lotta Finstorp (M):
Det känns lite märkligt att statsrådet skyller på minister Damberg och den förra regeringen. Det är här och nu vi måste hitta en lösning. Det är under 2016 som den stora försämringen har skett. Det går fort att bryta ned ett förtroende, men det är svårt att återfå förtroendet. Jag har funderat över vad jag ska säga till Flensborna när de hör av sig på Facebook och till alla andra som är upprörda över vad som sker. De undrar vad ministern har sagt och hur problemet ska åtgärdas.
Det är viktigt med förutsägbarhet för att vi människor ska känna tillit till olika samhällsfunktioner. Om man vet att posten kommer enbart varannan dag kan man troligtvis som privatperson inrikta sig på det. Då vet man. Men företag på framför allt landsbygden måste ha brevutbärning varje dag och kunna leverera sina paket. Precis som ministern säger kommer paketleveranser att bli vanligare eftersom vi handlar på internet.
Självklart måste Postnord anpassa sin kapacitet efter den minskning av antalet försändelser som kommer att ske, men det måste fungera under tiden. Det kan ta tio år innan vi hamnar där Postnord tror att de i dag befinner sig. Jag läste häromdagen en bra insändare i den sörmländska lokalpressen - Eskilstuna-Kuriren. Skribenten beskrev Postnords tillstånd med villkor att utföra en samhällsomfattande tjänst.
Skribenten menade att det på Postnords hemsida står att om du bor på landsbygden kan du lämna brev direkt till brevbäraren. Skribenten har försökt lämna brev till brevbäraren men har då fått veta att de direktiven inte finns längre. Det går inte att lämna över en försändelse för lantbrevbäringen att hantera. Men i så fall ska inte sådan information ligga kvar på hemsidan. Folk tror att de kan göra så.
Det är dessutom miljövänlig service, ministern, att lantbrevbäraren tar med sig försändelser tillbaka. Tack för en viktig debatt. Jag hoppas att få se åtgärder snarast.
Lotta Finstorp (M):
Vi är rörande överens om många saker. När kommer då politiken att sätta ned foten? Det var min fundering. Det är ju jätteviktigt. Jag tror att debatten liksom har varit, och nu väntar man bara på att det ska bli verklighet av det hela. Vi är sist i Europa. Det finns ingen anledning att vänta. Men detta är mer en kunskapsfråga, eftersom jag inte riktigt har alla fakta där. Det som är viktigt är ekonomiska incitament.
Den människa är inte född som inte är intresserad av att få mer pengar i plånboken när man arbetar längre. Det måste vara ett skattetryck som är realistiskt för den person som ska jobba ett år längre, för annars gör man det inte. Det måste också finnas möjlighet till omställning tidigare i livet, när man känner att man inte orkar längre eller om man vill byta inriktning för att man inte tycker om sitt jobb längre. Vi moderater har förslag på hur det skulle kunna gå till.
Jag skulle också vilja se ett uppbyggt mentorssystem. Nu handlar det mer om eldsjälar som hittar egna lösningar. Jag som kommer från socialtjänsten ser ju att det verkligen skulle behövas att man där har kvar äldre, duktiga socialsekreterare som kan hjälpa till i svåra ärenden. De som är nyutexaminerade och unga får i dag ta ett väldigt stort ansvar.
Eskilstuna kommun har seniora lärare som stöttar och är handledare åt nyutexaminerade lärare. Jag tycker att det är jätteintressant. Det kanske är så att man ska hitta lösningar lokalt. Men det bygger mycket på att det är någon som självmant tar tag i det, och det kanske skulle kunna gå att hitta mer nationella lösningar där seniorer är kvar och har en viktig roll att fylla för dem som är nyutexaminerade.
Ministern nämnde översynen av arbetstiden. Det får ju inte bli så att vi arbetar färre timmar, utan vi måste arbeta fler timmar.
Lotta Finstorp (M):
Tack, ministern, för svaret! Jag hade egentligen ställt interpellationen till landsbygdsministern eftersom den handlar om näringsverksamhet. Men det går lika bra med miljöministern. Anledningen till interpellationen är de många näringsidkare som har stora svårigheter att använda sin mark på grund av hanteringen och tolkningen av strandskyddsreglerna. Hästnäringen och fiskerinäringen är två verksamheter som inte sällan hindras i sin företagsutveckling.
Reglerna innebär i dag bland annat att det inte finns någon möjlighet att göra en avvägning mellan allmänna bevarandeintressen och markägarens behov av att använda sin mark då inget av de i lagen särskilda skälen föreligger. Bristen på avvägningsmöjligheter blir särskilt uppenbar då många små sjöar och vattendrag berörs. Även de omfattas av strandskyddet. Det finns bland annat ett berömt vattendike i Dalarna som har behandlats i ett tidigare strandskyddsmål.
Frågan var om man ska anse att diket är ett vattendrag när det är torrt under vissa perioder. Människor upplever hanteringen som väldigt företagarfientlig när man hänvisar till strandsskyddsreglerna och diket är torrt större delen av året.
Det är egentligen tvärtemot lagstiftarens intentioner att reglerna ska utgöra ett direkt hinder på detta sätt. Det omöjliggör för många företagare i glesbygd att expandera försiktigt men med miljöhänsyn. Det läggs som en våt filt över områden i Sverige. Under 2009 och 2010 förändrade alliansregeringen strandskyddslagstiftningen.
Syftet var att underlätta för bebyggelse i glesbygd samtidigt som regleringen skulle vara mer restriktiv i områden med stort bebyggelsetryck. Det ser väldigt olika ut i landet. I till exempel skärgården måste man ha tuffa restriktioner medan man i Malå, Vilhelmina eller Flen mycket väl skulle kunna bygga och vidareutveckla företag.
Men det är svårt nu när det är lika tufft och hårt överallt, och det var inte det som var meningen när vi förändrade lagstiftningen. Syftet med strandskyddet är att säkerställa förutsättningarna för allmänhetens friluftsliv med bibehållen god kvalitet för djur- och växtliv. Det är här som balansgången blir så svår.
Hur ska man kunna bevara djur- och växtlivet samtidigt som företagare inom framför allt hästnäringen - det är där som de stora problemen finns eftersom kor och hästar inte bedöms lika i lagstiftningen - kanske inte kan vidareutveckla sin verksamhet och kanske anställa en ytterligare person? Strandskyddsreglerna sätter helt enkelt stopp för det.
I dag är det 10 procent av Sveriges stränder som är påverkade av bebyggelse nära vatten. Det är alltså 90 procent av stränderna som inte är påverkade. Regeringen har uttalat att hela Sverige ska leva, och det tycker jag är en väldigt god målsättning. Jag skulle nog vilja påstå att alla partier har den målsättningen.
Då undrar jag: När och på vilket sätt ska landsbygdsföretagare märka av regeringens målsättning, och framför allt på vilket sätt?
Lotta Finstorp (M):
Det kanske är att raljera att säga att det ligger en våt filt eller en död hand över vissa områden i glesbygden därför att man till exempel inte får bebygga en plats eller vidareutveckla sin hästnäring. Men jag besökte förra hösten en jordbrukare som ville arrendera ut sin mark till en granne som är hästföretagare med travhästar. Alla bondens marker gränsar till en stor känd sjö mitt i Sörmland.
Det gick inte, för grannen fick ju inte låta sina hästar beta där. Sådana konsekvenser får detta. Och om det inte går djur där och betar slyar markerna igen i stället. Det här blir på något sätt gungor och karuseller, men det blir orimliga begränsningar för många människor som vill leva och verka på landsbygden.
En heltidsbonde får kanske stängsla in djur inom ett strandskyddsområde, medan den som har jobb vid sidan om inte får det. Men många av dem kan ju inte leva enbart på sitt "hästbruk" eller jordbruk, utan de har många ben att stå på, och då kan det bedömas olika för att man inte är heltidsjordbrukare. Det är också orimligt, tycker jag.
Vad avser ministern att göra för att förutsägbarheten ska bli tydligare för näringsidkaren? När människor hör av sig får man höra att det blev på ett sätt i grannkommunen men bedömdes på ett annat sätt i den egna kommunen. Det är samma sak till exempel med undantag för bygglov. Där är det också väldigt olika vilka bedömningar kommunerna gör, exempelvis av om en lada behövs för jordbrukets verksamhet eller inte.
En bonde kan då tvingas välja mellan att antingen bygga utan bygglov men riskera att behöva riva byggnaden eller avstå från att expandera sin verksamhet.
Lotta Finstorp (M):
Tack, ministern, för svaret! Anledningen till att jag skrev interpellationen var att jag såg att SKL hade kommit överens brett politiskt om ett antal åtgärdspunkter utifrån den nya bosättningslagen från den 1 mars 2016 och att man har stora problem.
Trots att man väldigt gärna vill ta emot nyanlända som blir kommunplacerade har man stora problem med att få till stånd bostäder, eftersom det finns många hinder och ledtiderna är långa. De förslag SKL har i sin skrivelse tycker jag är bra. Ministerns svar handlar bland annat om att regeringen vill se en levande landsbygd samtidigt som ett attraktivt landskap kan bevaras etcetera.
I dag har miljö- och jordbruksutskottet tillkännagivit för regeringen att strandskyddsreglerna måste förändras, bland annat därför att vi måste få till stånd mer byggnation, eftersom vi har en bostadsbrist i landet. Detta har S, MP och V gått emot, och det är väldigt olyckligt och anmärkningsvärt, för det rimmar ju illa med meningen om att man vill se en levande landsbygd.
Då måste man också vara beredd att öppna upp för bostäder där vi kanske inte traditionellt sett har haft det. Att bygga med miljöhänsyn i dag går heller inte att jämföra med hur vi kanske gjorde på 60- och 70-talen. I dag finns det sådana lösningar, så för att få till stånd den byggnation som krävs måste vi också vara beredda att hitta nya lösningar och vara pragmatiska.
Den nya bosättningslagen blir per automatik väldigt intressant i förhållande till hur bostadssituationen ser ut i Sverige. Plötsligt kommer det väldigt många människor som ska in på bostadsmarknaden. Många av de förslag som ministern nämner här tar höjd för detta, men jag tror inte att vi kan trampa runt i samma hjulspår, utan vi måste tänka mycket nyare och öppnare.
I helgen hörde jag dessutom att många kommuner nu får ett minskat antal nyanlända. De vill gärna ta emot fler kommunplacerade, men bostäder saknas. Det handlar framför allt om Norrlands inland, där det finns många vattendrag och sjöar, och då lägger strandskyddsreglerna en våt filt över marker där man inte får bygga.
Det finns alltså mycket här som man kan diskutera för att underlätta att ta fram fler bostäder. Länsstyrelserna har från den 1 juli 2016 fått 10 miljoner för att stödja kommunernas arbete med att förmedla eller på annat sätt underlätta uthyrning av privatpersoners bostäder. En av mina frågor är vilken effekt detta har gett. Har det gett någon effekt?
Hyr människor ut sina bostäder, eller hur ser det ut? När det gäller pragmatismen har jag ett exempel bland annat från Strängnäs kommun. Där har man en väldigt stor inflyttning, eftersom det ligger storstadsnära, det är lätt att pendla och så vidare. Där dammsuger man nu allt som finns på hyresmarknaden för att kunna ta emot de 93 personer som är kommunplacerade.
Anser ministern att bosättningslagen har fått önskad effekt?
Lotta Finstorp (M):
Det brinner i knutarna, om man säger så, eftersom vi har en sådan akut bostadsbrist i och med att vi har fått så många nyanlända som nu ska kommunplaceras. Det jag tror har varit hindret under många år är att vi inte har en positiv flyttkarusell som man har i många andra länder och som innebär att när man är ung bor man på ett visst sätt och när man är äldre bor man på ett annat sätt.
Något som jag tyckte var väldigt positivt som vi hade när alliansregeringen styrde var subventionen för trygghetsboende. Jag kommer från Sörmland, där det inte byggdes särskilt mycket, men när trygghetsboenden kom till frigjordes villorna, och då blev det en positiv flyttkarusell. Den subventionen togs bort av den nuvarande regeringen, så det vore bra om ministern kunde säga någonting om varför. Det är en utmärkt form.
Flyttkaruseller kan man prata om i negativa ordalag, och i SKL:s skrivelse ser man det lite mer negativt. Men jag ser en flyttkarusell som någonting positivt om man gör det på ett bra sätt och om det finns attraktiva bostäder för varje skede i livet. I dag finns det snarare positiva inslag som gör att människor bor kvar i alldeles för stora lägenheter och villor.
Jag såg nyligen en intervju med bostadsministern där han sa ungefär att äldre har gott om plats medan unga och familjer ofta har det trångt, och det är ju precis så det är.
För att få en ökad rörlighet på bostadsmarknaden vill bostadsminister Peter Eriksson se en rejäl sänkning av reavinstskatten, som han i en intervju med Dagens Nyheter kallar för det största bekymret på skatteområdet just nu, men då gick regeringskamraten S direkt ut och höll inte med. Vad händer i den frågan? Kommer det något förslag?
I utredningsbetänkandet SOU 2015:109 identifieras 39 kommuner där det på statlig mark finns en möjlighet till bostadsbyggande. Det tycker jag är väldigt intressant. Uppdraget bygger på att det finns ett behov av att möjliggöra avyttringar eller upplåtelse av statlig mark - ministern hade också det med i svaret.
Det kan även finnas fastigheter inom statligt ägda fastighetsbolag som skulle kunna avyttras i syfte att nyttjas för bostadsbyggande. Vad händer där? SOU:n kom ju 2015.
Lotta Finstorp (M):
Det är nog rätt att ta av många olika saker på smörgåsbordet för att försöka att hantera den bostadsbrist som vi har. Då gäller det att inte låsa in sig i heliga kor, utan man måste tänka mycket större och mer pragmatiskt, vilket jag tycker att ministern också gav uttryck för i det förra inlägget. Det finns så många onödiga hinder.
Jag är inte ingenjör, men det verkar vara bättre att mäta buller inne i huset än utanför huset. Det finns en översyn från Boverket om bullerregler. Utifrån landet kan jag höra att man skulle kunna hjälpa till att minska bostadsbristen, men då finns det hinder av olika slag.
Det hindrar även näringsverksamhet ute på landsbygden, och det gäller framför allt strandskyddsreglerna. Alliansregeringen försökte ju genomföra lättnader i strandskyddet. Det som då blev problematiskt var ju till exempel vattendiket i Dalarna. Det är fyllt ibland, men det ses som en vattenspegel, och då får man inte bygga närmare det än 300 meter. Det finns en del sådana ärenden som är absurda.
Kan vi hitta möjliga lösningar på denna problematik tror jag att man kan få fram många fler bostäder. Jag vet att också regeringen vill att hela Sverige ska leva. I Norrlands inland finns det många kommuner som vill ta emot flera. Det är ett sätt att överleva att få fler människor att arbeta inom till exempel välfärden. Många unga flyttar därifrån, men de äldre blir kvar.
Där måste det också gå att bygga och bo i attraktiva lägen, självklart med miljöhänsyn. Jag hoppas att översynen av LIS-områden och strandskyddsregleringen kommer att innebära en stor förändring.
Lotta Finstorp (M):
Vi har samsyn i mycket, men jag tror att det finns en stor utmaning nu framför allt med många nyanlända elever som kommer från andra bakgrunder och inte har kunskap om hur den svenska arbetsmarknaden ser ut. Att man stärker SYV-funktionen tror jag är oerhört viktigt, kanske framför allt på landsbygden.
I den rapport om bruksorter som jag skrev tillsammans med andra såg vi att man i generationer på många platser har arbetat på samma ställe, även om det inte är ett bruk i den bemärkelsen utan den stora industrin. Den industrin kommer förhoppningsvis att behöva arbetskraft framgent, och då måste man också se till att ungdomarna är utbildade för att kunna ta de jobben.
Men det kommer också nya arbeten som min generation inte vet ett dugg om. Jag har en son som gör betting för e-sport. Det är någonting som jag över huvud taget inte vet vad det är, men det verkar vara lukrativt. Jag tror alltså att SYV-funktionen är oerhört viktig. Men det jag tänkte på och som jag inte fick svar på - det är möjligt att ministern inte kan svara på det nu - var det här med Svenskt Näringslivs rekryteringsenkät och varför de inte hittar rätt kompetens.
Beror det på kvaliteten på yrkesutbildningen på gymnasiet eller söker unga människor helt enkelt inte? Ung Företagsamhet vill jag också lyfta fram. Det är ju ett framgångskoncept för att elever ska tänka entreprenöriellt och få insikt i hur det är att driva företag. Det är också en viktig del att ha med sig när man går på gymnasiet. Anser ministern att entreprenörskap bör vara en självklar del i gymnasiet? I dag finns det ju inte överallt.
Lotta Finstorp (M):
Det är bra att höra att det inte finns några politiskt kontroversiella saker i denna fråga. Det borde inte finnas det. Vi kommer alltid att behöva bärga bilar när det inträffat fordonshaverier eller olyckor. Jag har tittat på hur det ser ut i andra länder. Storbritannien, Danmark, Slovenien, Tyskland och Norge är bara några exempel där man i dag har en högre tillåten hastighet än den vi har i Sverige.
Och 84 av 85 remissinstanser säger att detta är okej. De förändringsförslag som finns i fråga om trafikförordningen är det inga större svårigheter att få till stånd. Därför är det väldigt olyckligt, tycker jag, att det har dröjt så länge. Är det någonting som ministern saknar när det gäller förändringen i förordningen? Är det därför som beslutet dröjer? Kan det vara någonting sådant? Behöver man komplettera?
Det vore bra att få veta det i dag. Jag vet att det är många som lyssnar på debatten som är särskilt engagerade i frågan. För bärgning av fordon används ofta en lastbil med ett lastutrymme som rymmer en personbil och med en fast upphängningsanordning så att minst ett av ett draget fordons hjulpar kan rulla på vägen.
Det är när det gäller fordon som bärgas med den fasta upphängningsanordningen för bärgning och bogsering av skadade fordon så att ett av det skadade fordonets hjulpar rullar på vägen som man måste ändra trafikförordningen. I dag står det nämligen att det bara får vara 40 kilometer i timmen. Det finns olika begränsningar i det förslag som Transportstyrelsen har tagit fram, eller vissa anmärkningar.
Till exempel bör hastighetsbegränsningen villkoras med att fordonstågets vikt inte överskrider dragfordonets totalvikt. Med den begränsningen gör Transportstyrelsen bedömningen att förslaget inte kommer att innebära någon försämring av trafiksäkerheten. Det är ändå det som är det absolut viktigaste: att man inte går ur askan i elden på något sätt när det handlar om trafiksäkerhet.
I kommentarerna till Transportstyrelsens förslag framgår det att dagens bilar har bromsar som gör att de klarar av att bromsa fordonets totalvikt. Det är också en sådan sak. Man kan titta tillbaka i tiden. Man skulle naturligtvis inte ha kunnat öka hastigheten till 80 kilometer i timmen då. Men i dag är både vanliga personbilar och bärgningsfordon gjorda för att kunna köras i en högre hastighet.
Det är bromsar, fjädring och andra saker som gör att man i dag inte alls har några problem att köra i 80 kilometer i timmen. Saknar ministern någonting i remissomgången eller i underlag? Jag skulle vara väldigt tacksam över att få reda på det.
Lotta Finstorp (M):
Tack, ministern, för svaret! Av svaret framgår att vi har interpellerat om denna fråga tidigare. Senast var i januari 2016. Det är en bra reform som förtjänas att lyftas fram ofta. Den har dessutom en stor utvecklingspotential för fler arbeten. Även regeringen borde tycka att det är bra att denna fråga lyfts upp.
I svaret sägs att det avdrag som trädde i kraft den 1 januari 2016 ska riktas mer mot vanliga hushåll. När jag tittar på siffror från landet ser jag att RUT-tjänsterna har ökat markant över åren, framför allt utanför storstadsområdena.
De hushåll som ministern nämner är till exempel de 1 006 RUT-köparna i Vingåker, som nog ser sig själva som väldigt vanliga hushåll. Att satsa på fler RUT-jobb är att satsa på dem som står långt från arbetsmarknaden men också att bland annat stärka valfriheten inom välfärdssektorn. Sverige behöver fler jobb, också för dem som har kort oavslutad utbildning.
Lägre trösklar till jobb är viktigt, och fyra av fem nya jobb skapas av de små och medelstora företagen, precis sådana företag som RUT-företagen utgör. RUT fungerar integrerande för nyanlända och, som sagt, för dem som står långt ifrån arbetsmarknaden. Det genererar nödvändiga skatteintäkter som vi kan använda till fler välfärdstjänster.
Företagarna och Offerta lade fram en rapport 2014, som bland annat visade att 46 procent av de RUT-anställda kom direkt från arbetslöshet. Ett av fem företag har fler än 18 nationaliteter anställda. Det är fantastiska siffror, och därför är RUT en bra reform som vi skulle kunna vidareutveckla ytterligare. Det är därför jag anser att vi borde höja taket.
Totalt beräknas RUT-reformen ha skapat omkring 20 000 jobb. Nu när vi har utvidgat överenskommelsen så att det är fler tjänster blir det intressant att se hur många nya arbeten detta generar efter 2017. En annan viktig sak med RUT-reformen är att svartjobben har minskat kraftigt i branschen.
Det finns flera syften med att ha RUT-reformen och utveckla dessa tjänster vidare. Regeringen har som mål att ha Europas lägsta arbetslöshet 2020. Om det ska nås måste man tänka vidare, släppa alla heliga kor och tänka nytt. Då är RUT-branschen absolut en bransch som kan bidra till att komma närmare detta mål.
RUT har gett många kvinnliga entreprenörer. Jag såg nyligen statistik som visar att antalet kvinnliga entreprenörer växer, men med det tak som nu har satts avseende RUT ser man inte den kraftiga ökning som fanns tidigare.
Vi moderater har arbetat i flera år för att utvidga olika sorters tjänster, och det är glädjande att det nu blev fler från augusti 2016. Det som är anmärkningsvärt är att till exempel LO:s ordförande säger att det är en dålig idé med RUT-avdrag och att man har sett att varje jobb på RUT-avdrag har kostat mycket pengar som i stället skulle kunna användas till dem som har svårt att få jobb.
Jag skulle vilja att ministern vidareutvecklar detta, för jag förstår inte riktigt - det har gett väldigt många jobb. Instämmer finansministern i det som LO:s ordförande säger?