KBLab/rixvox huggingface dataset:
Leif Pettersson (S):
Först ska jag säga några ord om Kapacitetsutredningen och Norra stambanan. Det underlag som Kapacitetsutredningen hade för sin utredning visade sig vara helt felaktigt. Man påstod i utredningen att trafiken på Norra stambanan skulle öka med 1 procent fram till 2030. Det säger sig självt att det inte ens är i närheten av träff.
Vad det berodde på att man hade det här felaktiga underlaget kan jag inte veta, men jag vet att Trafikverket efteråt har reviderat det och konstaterat att det ser helt annorlunda ut. Jag kan också säga att man har varit tvungen att göra om revideringen. Man har kunnat se att det är ännu större kapacitetsbrister. Det finns inga tåglägen kvar på Norra stambanan. Det är fullt; så är det.
Hur ska svensk export kunna transportera sina varor efter den banan? Hur ska vi få ut stålet från Norrbotten? Hur ska vi få ut det till i första hand Borlänge och sedan vidare ned till Hamnbanan i Göteborg? Hur ska det gå till?
Det går inte att frakta på annat sätt än via tåg - möjligen via sjöfart, men där har vi svaveldirektivet att ta hänsyn till, och det ska vi inte diskutera i dag. Ministern säger att det var viktigt att få med de här projekten på TEN-T-kartan. TEN-T är väl inte en karta. Det är ett system för att finansiera infrastrukturinvesteringar i EU.
Visserligen har man ritat in det på en karta; det är sant. Men kartorna är inte det väsentliga, utan det väsentliga är vad man gör med de projekt som finns med i TEN-T-programmet.
Fram till 2016 har de flesta pengarna lagts ut för att man ska klara investeringarna fram till 2030, som är den bortre gränsen för TEN-T-programmet, som det ser ut i dag. Det innebär att om vi inte är med nu finns det inga pengar kvar att fördela sedan. Då kan vi sitta där och hoppas att vi ska få några pengar från EU för TEN-T-satsningar i Sverige på Norrbotniabanan.
Men det kommer vi inte att få. Det kommer inte att finnas några pengar att fördela från EU. Där tror jag att regeringen måste fundera en gång till. Norrbotniabanan AB:s framställan om att få sätta i gång och bygga de första tio kilometerna av Norrbotniabanan har återigen avslagits.
Det hade kanske varit intressant att få det utvecklat i svaret. Det handlar faktiskt om tillväxt. Den del av Sverige som har den största tillväxten i dag är norra Sverige. Norrbotten och Västerbotten har den största tillväxten i Sverige i dag.
Utefter kusten är det en lika stor befolkningstäthet som mellan Linköping och Malmö. Där ska det byggas höghastighetsjärnväg. Jag får återkomma i nästa inlägg.
Leif Pettersson (S):
Jag ska försöka hinna med att ta upp det som jag inte hann med i mitt förra anförande. Det som professor Staffan Lundström har visat är ju att investeringen betalar tillbaka sig. Det är inte pengar som slängs i avloppet. Det är faktiskt pengar som betalar sig i ökade skatteintäkter eller på annat sätt. De betalas tillbaka till landet Sverige.
Enligt Staffan Lundström betalas den här investeringen på hela banan tillbaka på 10-20 år, från Norrbotniabanan till Ostkustbanan. Det är också så att norra Sverige, norra Finland och norra Norge ju är EU:s råvarubod.
EU har upptäckt det, och det är därför som man har tagit med detta TEN-T-projekt. Sedan kan vi alltid diskutera om det är kartan eller verkligheten som är viktigast. Jag tror nog att det är verkligheten som är viktigare, nämligen att man satsar på de projekt som finns med på kartan - annars blir det ingenting av det. Att ha en karta kan man möjligen leva med, men det är verkligheten som avgör om det blir någonting av det.
Tillväxten och befolkningstätheten är vad det här handlar om. Det handlar om tillväxten efter hela kusten och om den kompetensförsörjning som behövs efter hela kusten. Det är det som den här järnvägen kommer att hjälpa till med.
En sista fråga: Varför ska det vara så svårt att utse en förhandlingsman för att ta reda på hur Norrbotniabanan skulle kunna finansieras tillsammans med regionen? Det är inte fråga om att man för den skull har förbundit sig att bygga något. Inte ens det vill man göra. Men man kan tillsätta två förhandlingsmän för att utreda en tunnelbana till Nacka.
Leif Pettersson (S):
Låt mig först konstatera att snöskotern är ett helt fantastiskt fordon. Den ger många människor möjlighet att ta sig ut i naturen till ställen som man annars inte skulle komma i närheten av.
Den ger också dem som arbetar i skog och mark, med renskötsel eller andra arbetsuppgifter, möjlighet att enkelt ta sig till sina arbetsplatser. Den ger också besöksnäringen i Sverige möjlighet att ordna bra aktiviteter under vintertid.
Det är kort och gott ett fantastiskt fordon att kunna använda. Snöskoteråkningen i Sverige är fri. Vi har fri åkning i Sverige i dag.
Bortsett från en del förbudsområden och bortsett från att man inte får köra där det är skogsplantering och så vidare är snöskoteråkningen i grunden fri. Det är någonting bra, och det är någonting som vi ska värna i Sverige. Jag vill understryka att det inte bara handlar om fjällmiljö, utan det handlar om hela landet, skogslandet och kustlandet.
När det finns snö här nere i Stockholmsområdet berörs även det. Det som nu är på väg att hända är att vi riskerar en finsk utveckling i Sverige. Vad innebär då en finsk utveckling? Jo, det innebär att vi bara skulle få köra snöskoter på förutbestämda leder.
Det har till och med diskuterats att man bara skulle få köra på leder sanktionerade av länsstyrelsen. Några sådana finns ju inte i dag, så det skulle i så fall vara en ny uppgift för länsstyrelserna. En sådan här utveckling skulle riskera den besöksnäring som är beroende av snöskoter.
Den skulle riskera möjligheten att komma ut till arbetsplatser i skog och mark. Den skulle definitivt hindra de markägare som är beroende av snöskotern att använda den, och de måste ta sig fram på annat sätt.
Därför skulle jag vilja att ministern närmare berättar hur man ser på de här frågorna från regeringens sida. Anser man att snöskoteråkning i framtiden bara ska få ske på kontrollerade, förutbestämda leder? Eller kommer snöskoteråkning också i framtiden att vara en frihet för alla som har en snöskoter?
Leif Pettersson (S):
Jag fick ju inget svar på min fråga, så jag ställer den igen i början så att jag ska hinna med den: Avser regeringen att lägga fram något förslag som skulle hindra den fria skoteråkningen och begränsa den till de skoterleder som finns? Den frågan skulle jag gärna vilja ha ett svar på. Jag kan konstatera att en hel del av de betalleder som finns i dag dras med stora problem.
Det finns ett sådant område i Norrbotten, uppe i Jäckvik nära norska gränsen. Men de har konstaterat att de nog måste lägga ned verksamheten i den skoterföreningen, i alla fall ledverksamheten, eftersom de inte får in tillräckligt med betalning. De klarar inte av att finansiera sina maskiner och så vidare med de ledavgifter som kommer in. I stället måste man titta på ett annat system för att finansiera lederna.
Det förslag som vi har diskuterat inom snöskoterföreningarna handlar om att man skulle ta ut en avgift för varje skoter. Det är inte ett färdigt förslag ännu, men det kommer att komma. Jag vill också säga att Snöskoterrådet är väldigt bra, men det har ingen beslutsfunktion.
Snöskoterrådet kan bara vara en diskussionsklubb, ingenting annat - en frivillig sammanslutning, som det uttrycktes här. Av det drar jag slutsatsen att det egentligen inte finns någon skoterpolitik i Sverige. Jag tycker att det borde vara organiserat på det här sättet: Snöskotern är ett fordon som alla andra. Det borde lyda under samma överhöghet som alla andra fordon i Sverige, det vill säga under infrastrukturen.
Det är där som det egentligen hör hemma. Det borde vara under Trafikverket som man diskuterar frågorna, för det är ett trafikslag precis som alla andra. Skoterleder är vägar för snöskotrar och ingenting annat. Därför borde det vara på det sättet. Jag ser fram emot ett svar på frågan.
Leif Pettersson (S):
Jag tackar för svaret men kan försäkra ministern att detta svar gör Sveriges motorcyklister varken gladare eller klokare. Uppriktigt sagt blir jag det inte heller. När ministern försöker gömma sig bakom Trafikverket och i princip säger att hon och därmed regeringen inte har så mycket ansvar för detta gör hon det lite lätt för sig.
Naturligtvis finns det ett politiskt ansvar även i denna fråga. De krav som är rimliga att ställa i denna situation är att en från entreprenören oberoende kontroll verkligen utförs, rimligtvis av Trafikverket.
Ett tydligare väghållaransvar borde också införas, där företaget som gjort fel får straffansvar, och inte som i dag enskilda personer. En fungerande rapportering inom Trafikverket som kan förebygga olyckor borde också införas. Allt detta kan regeringen göra genom att ställa krav på Trafikverket och, om det behövs, föreslå lagändringar.
I 10 procent av de olycksfall som sker med motorcykel på torr sommarväg är orsaken bristande friktion. I 12 procent av dessa fall är det grus på vägen som är orsaken. Bristande kontroll av utfört arbete är i många fall orsaken till att detta kan ske.
Varför har inte regeringen tydligt och klart gett Trafikverket i uppdrag att kontrollera att utfört underhåll verkligen håller måttet? Det kan gälla sopning av grus efter så kallad snabellagning eller kontroll av friktionen där ny asfalt lagts. Det är i allra högsta grad ett rimligt krav att friktionsmätning i alla fall ska ske när en olycka inträffat. Så sker inte i dag.
När det gäller frågan om tillfällig skyltning som extra information till trafikanter och särskilt till motorcyklister tror jag att om man införde tillfällig skyltning riktad just till motorcyklister skulle flera av dessa olyckor helt undvikas. Det kan handla om utformning av skyltar och annat som speciellt riktar sig till motorcyklister. I det här sammanhanget måste man också nämna frågan om vajerräcken.
I många länder är just denna typ av räcken förbjuden. Vi behöver bara gå till Norge för att hitta ett exempel. Jag tror att man måste sätta in forskningsresurser för att hitta säkrare räcken för just motorcyklister. Jag vet att sådant arbete pågår.
Det innebär inte att jag eller vi socialdemokrater på något sätt motsätter oss mitträcken eller för den delen sidoräcken, men det måste gå att hitta utformningar som är bättre och säkrare också för motorcyklister. I min interpellation tar jag upp just detta med att motorcyklister ofta råkar ut för dessa olyckor.
Nästan 8 000 olyckor med motorcykel inträffade under åren 2003-2010. Samma siffra för bilar var ungefär 9 600 olyckor. När vi vet att antalet bilar mångdubbelt överskrider antalet motorcyklar inser vi lätt det allvarliga i den här situationen.
Uppdrag granskning visade på en situation som uppstod utanför Nyköping 2012. Då omkom en motorcykelförare. Jag undrar nu vad ministerns besked blir till hans familj och till alla andra som drabbats av liknande situationer. Kommer Trafikverket att få direktiv i regleringsbrev eller på annat sätt som sätter stopp för den bristande kontroll som i dag sker av utfört arbete?
Leif Pettersson (S):
Jag kan hålla med statsrådet om att var och en av oss som är trafikanter - oavsett om vi kör bil eller motorcykel - naturligtvis måste följa de regler som finns och allt sådant. Vi kan inte bortse från att det spelar roll för trafiksäkerheten. Det är naturligtvis det viktigaste av allt.
Men vi kommer också till situationer som exempelvis den som inträffade utanför Nyköping 2012 då vägen uppenbarligen var nylagd och uppenbarligen inte höll den standard som en nylagd väg borde hålla. Man kan säga att asfalten i princip blev som en hal isväg.
Trafikverket fick varningar via trafikanter som åkte på vägen. De varningar som kom in behandlades inte i Trafikverkets normala gång. De hade inte ens någon gång som gjorde det möjligt att ta hand om detta på ett rimligt sätt.
Det som hände var att en bil åkte av vägen. Det blev väl inte annat än plåtskador. Men sedan kom en motorcyklist och körde omkull, for in i räcket och omkom.
Det man måste se här är naturligtvis att det finns olika förutsättningar för olika trafikanter att kunna bemästra en situation. För motorcykeln är det i princip omöjligt att på förhand se denna situation på vägen. Det borde ha varit skyltat på ett bättre sätt.
Trafikverket borde ha haft bättre ordning på sin meddelandefunktion så att åtgärder hade kunnat vitas. Så borde det ha varit, men nu var det inte på det viset, och då måste man från politisk sida säga att här måste vi vidta åtgärder. Vi hade ett frukostmöte i går morse i riksdagen där dessa frågor togs upp.
De krav jag tycker är rimliga att ställa är att man har ett rimligt system för att ta hand om den information som kommer, men också att det företag som är ansvarigt för vägunderhållet kan ställas till svars.
Det kan man inte i dag med svensk lagstiftning, utan det blir en enskild person - den som varit ansvarig arbetsledare på stället och så vidare - som man ska försöka ringa in. Det anser jag inte är tillräckligt bra, utan vi måste kunna säga att företaget som har utfört arbetet inte har gjort det på ett bra sätt. Trafikverket måste kunna kontrollera att jobbet är gjort.
Det kan inte vara rimligt att företaget självt sköter kontrollen, som det är i dag, och Trafikverket möjligen gör någon stickprovskontroll. Då missar man antagligen de flesta av de här besvärliga frågorna. Om man ska kolla vartenda jobb som är utfört får man också göra det. Sedan kan jag också säga när det gäller lagning av vägar att jag kör på en del mindre trafikerade vägar, men lagningen sker inte på permanent sätt.
Hålen uppstår år efter år på samma ställe.
Leif Pettersson (S):
Det är klokt av Södertälje kommun att införa sådana rutiner. Det borde fler göra.
Men när vi säger att vi vill ha mer för pengarna riskerar vi att vi får entreprenörer som genar lite grann i kurvorna, för att vara lite rolig, och det skulle kunna innebära att man använder bitumen som inte håller måttet, vilket kan inträffa då och då.
Det finns billiga varianter, och det finns sådana som är dyrare. Den mest trafikerade vägen i Norrbotten är den mellan Boden och Luleå, och där gjordes ett underhållsarbete som inte alls höll måttet. Det blev spår och allt möjligt på en gång, men det tog flera år innan man kom till rätta med det via överklaganden och annat.
Under de åren var vägen naturligtvis inte bra. Det är långa ledtider på mycket av det här. Jag tror att det vore bra om man hade en bättre kontrollfunktion från Trafikverket och snabbare kunde följa upp de fel som uppstått, för alla entreprenörer försöker göra det bästa de kan, men ibland blir det fel.
Man måste kunna få till en rättelse så fort som möjligt, just för trafiksäkerheten. För det är trafiksäkerheten som detta handlar om. Vi bygger ju inte vägar bara för nöjes skull, utan det är för att vi ska kunna ta oss fram, och de ska vara trafiksäkra.
Jag tror att när det gäller upphandling är det så att det billigaste anbudet får upphandlingen, och man måste komma ihåg att det innebär ett incitament för entreprenören att pressa posterna.
Leif Pettersson (S):
Tack för det mycket korta och koncisa svaret! Egentligen är det ju inte mycket till svar, men det är väl ministern medveten om. I över sju år har nu den moderatledda regeringen styrt Sverige. När denna regering tillträdde 2006 fanns ett färdigt av Lagrådet behandlat förslag till obligatoriska redovisningscentraler för taxi. Av någon anledning dög inte förslaget utan kastades i papperskorgen.
Troligtvis var det fel färg på den regering som hade lagt fram det. Moderaterna försöker göra ett stort nummer av att det inte skiljer särskilt mycket mellan Moderaternas politik och socialdemokratisk politik när det gäller välfärdsfrågorna. Jag vill, herr talman, här och nu dementera detta å det kraftigaste. Den fråga vi nu debatterar kan tyckas vara en liten detalj i sammanhanget, och den är kanske också det.
Men den är viktig ur den synvinkeln att den rör hur vi ska få alla att göra rätt för sig. Ska några företag tillåtas spela på en annan planhalva än de som är seriösa? Ska samhället faktiskt ta in de skatter som är lagstadgade och därför ålagda alla inom en viss bransch eller alla som arbetar? Ska vi ha ett rättvist skattesystem eller inte? Men, säger då vän av ordning - det kan du väl inte dra in i den här frågan.
Jo, för det är precis det detta handlar om. Ska vi tillåta att vissa taxiföretag, som nog i stor utsträckning måste betraktas som oseriösa, år efter år får frisedel från att betala skatter och avgifter? För mig är det självklart att vi inte kan ha det så.
Seriösa företag blir utkonkurrerade av skojare och banditer som i många fall dessutom har kopplingar till organiserad brottslighet. Om vi ska ha konkurrens på lika villkor är obligatoriska redovisningscentraler en grundförutsättning. Då kan Skatteverket och Transportstyrelsen på ett enkelt sätt utföra sina kontroller och i stor utsträckning få bort den oseriösa verksamheten. Herr talman! Jag vill också ta upp jobbaspekten.
För svensk besöksnäring är det både genant och besvärande - ja, till och med stötande - att besökare i vårt land som en första kontakt blir ordentligt lurade av oseriösa taxiföretag. Det betyder mycket för jobben inom den svenska besöksnäringen att gästerna får ett bra bemötande. Där är taxi en bit i pusslet.
Obligatoriska redovisningscentraler gör att dessa företag inte lika obehindrat kan bedriva sin verksamhet i skuggorna. Min fråga till ministern blir: När kommer propositionen? Kommer den före valet, eller kommer regeringen att hitta på ett nytt sätt att förhala denna av riksdagen vid två tillfällen beställda proposition?
Från det att denna regering tillträdde och fram till dags dato kan det inte sägas annat än att man har försökt föra bort frågan från dagordningen. I trafikutskottet har ledamöterna, framför allt de moderata, med jämna mellanrum och med stor emfas sagt att det kommer. Det kommer inte; det händer ingenting. Varför?
Leif Pettersson (S):
Det låter sig höras! Då gäller det att det inte kommer några hinder i vägen under remissomgången som nu pågår. Man vet aldrig vad någon kan hitta på att skriva i ett remissvar, inte ministern men någon annan i regeringen, som tar fasta på något och säger att vi inte kan lägga fram det nu, utan vi får vänta ett tag. Invändningarna har nämligen varit många på vägen.
Det gör att tilltron till att det verkligen ska komma inte är så jättestor, för att uttrycka det försiktigt. Ett tag skulle det kosta mer än hundra tusen för varje taxibil, enligt finansminister Borg. Det var den största invändningen han hade mot det förslag som tidigare förelåg. Det har också funnits en mängd andra invändningar.
Det skulle bli så dyrt att det inte fanns någon möjlighet för företagen i taxibranschen att överleva; bara några få jättestora företag skulle klara sig och bli kvar. Allt det är naturligtvis påhittat, taget ur luften. Den nya teknik som finns gör att det inte är fråga om någon speciellt stor kostnad för företagen.
Jag utgår från att man nu har rett ut den saken. Till Magnus vill jag säga att det är bra att vi får höra från en taxiåkare, en som är i branschen, hur han ser på dessa frågor.
Jag kan konstatera att det råder stor enighet om var vi så att säga ska landa. Även i utskottet säger man sig vara enig om det. Men sedan kommer hela tiden invändningen att det inte är någon idé att göra någonting, att det redan är på gång. Det har varit på gång i flera år, och nu kanske det kommer. Vi får väl se.
Jag hoppas verkligen att de invändningar som funnits på vägen nu är undanröjda. Ministern beskriver hur en proposition kommer till. Det är väl ganska naturligt att det sker ungefär på det sättet i de allra flesta fall. Kanske har det inte varit så i samtliga fall. Om vi tittar bakåt på de senaste sju åren ser vi att alla propositioner inte har varit så här väl förberedda.
Jag hoppas att propositionen nu kommer och att vi någon gång under vårriksdagen äntligen kan fatta beslut om att införa obligatoriska redovisningscentraler för taxi. Jag hoppas också att alla kommer att omfattas av det, även de företag som säger att de har en så speciell verksamhet att de inte ska behöva omfattas av det.
Jag hoppas att alla företag kommer att omfattas. Om man börjar luckra upp reglerna är det lätt för oseriösa att hitta ingångar för att komma runt kravet på redovisningscentral. Det kan hända ifall något företag med någon speciell affärsidé slipper ha redovisningscentral. Jag hoppas att vi inte hamnar i det läget.
Leif Pettersson (S):
Nej, jag tror inte att redovisningscentraler för taxi löser alla problem inom taxibranschen. Redovisningscentralerna är en början och en viktig grundsten för fortsättningen. Vi har i denna kammare fattat beslut om en utredning av taxibranschen där vi tar upp de positiva och de negativa sidorna av avregleringen.
Det finns mycket positivt med avregleringen, men det finns också en mängd problem med hur taxibranschen i Sverige fungerar i dag när vi jämför den med länder i vår närhet. Det var precis det som Magnus tog upp i sitt inlägg. En utredning som verkligen gick till botten med frågan, gärna en parlamentarisk kommitté, skulle kunna belysa den på ett mycket bra sätt.
På så sätt skulle vi också kunna få in detta med digitala förarkort för taxi, alltså ha liknande system för taxichaufförer som för andra yrkesförare när det gäller förarkorten. Då skulle man inte kunna hålla på och hoppa mellan olika bolag. Det kan man i dag, vilket innebär att kör- och vilotiderna inte fungerar på ett bra sätt. Det är i och för sig oseriösa företag, men ändå.
Om man har ett kort där allting är registrerat har man i alla fall svårare att göra på det sättet, om man nu inte kör med någon annans kort. Men då måste kontrollerna fungera på ett bättre sätt. Jag tror att det finns oerhört mycket att göra på taxiområdet. Men det har ingenting med RUT eller ROT att göra. Det vill jag särskilt poängtera. RUT och ROT är en helt annan debatt som vi får ta i helt andra sammanhang, fru minister.
Leif Pettersson (S):
Jag vet inte vilka valdebatter Edward Riedl hörde på, men inte var det de där vi socialdemokrater deltog, i alla fall. Han måste nog ha stått inne på sin egen lilla toalett och pratat med sig själv och funderat: Hur kan Socialdemokraterna vara så himla dumma att de yrkar bifall till Norrbotniabanan? Hur kan de lova det? Nej, nej - de tänker börja bygga direkt efter valet! Edward!
Så går det inte till i Sverige. Först måste vi fastställa en järnvägsplan. Vi måste fastställa en plan för var vi ska bygga järnväg. Jag vet inte om du känner till det, men det är faktiskt på det sättet. Efter det kan vi börja bygga. Järnvägsplanen är ännu inte fastställd eftersom den förra regeringen drog tillbaka medlen från Trafikverket, som höll på att utreda detta. Det är bara en ren sakupplysning i ärendet.
Jag tror att du ska ta och akta dig lite grann för att fara omkring med de myter som du nu försöker skapa. Vi har aldrig lovat att börja bygga Norrbotniabanan dagen efter valet. Vi har däremot sagt att vi före 2018 - om vi hade fått igenom vår budget nu - skulle ha kunnat börja bygga banan. Nu blir det inte en millimeter Norrbotniabana.
För du kan väl ändå medge, Edward, att den inte finns med i ert budgetförslag. Där finns inte Norrbotniabanan och inte heller någon annan bana som ska byggas i norra Norrland. Det finns inte med. Far inte ovarsamt fram med sanningen, utan prata i stället om hur saker och ting är!