Maria Stenberg (S):
Jag ska börja med att tacka statsrådet Erik Ullenhag för svaren, även om jag skulle ha tyckt att det hade varit intressant att få debattera just denna fråga med jämställdhetsministern. De nyanlända kvinnorna drabbas uppenbarligen av strukturell diskriminering när de kommer till Sverige. Därav hade jag ställt min interpellation till jämställdhetsministern.
Man kan fundera på vad problemet är när man ser att de nyanlända kvinnorna drabbas av strukturell diskriminering när de kommer till Sverige. Det är att den borgerliga regeringens arbetsmarknadspolitik och jämställdhetspolitik inte funkar där ute i människors vardagsliv. Arbetsmarknadspolitiken har helt enkelt mer eller mindre havererat.
I det här fallet blir det de nyanlända kvinnorna - de kvinnor som man kan säga står längst ifrån arbetsmarknaden - som ska betala priset. Priset blir tyvärr dubbelt för dem. Först ske de betala priset för en havererad jobbpolitik, och sedan ska priset även betalas för att jämställdhetspolitiken inte fungerar. Herr talman!
Jag tänker så här: Det är inte nog med att man flyr från sitt land eller att man kanske flyttar som anhöriginvandrare till ett nytt land. Det finns mycket att brottas med när man kommer till ett nytt land. Det handlar om bostäder, och så hamnar man i Sverige där vi har en bostadspolitik som är urusel. Det handlar också om språket.
Hur ska kvinnorna kunna få den vardagliga språkinlärningen om man står så långt bort ifrån arbetsmarknaden och en arbetsplats att man inte har möjlighet att träna? När man ska närma sig arbetsmarknaden handlar det mycket om validering av tidigare kunskap. I den förra debatten med Sverigedemokraterna talade man om människor som inte kan läsa och skriva.
Men det innebär inte att de vuxna människor och kvinnor som kommer till vårt land inte kan någonting. I Sverige handlar det i mångt och mycket om validering. Då handlar det mycket om av vem och framför allt när deras kunskaper ska valideras så att de blir anställningsbara. Jag är fullständigt övertygad om att dessa kvinnors verklighet och vardag är långt, långt mycket mer invecklad än vad vi i allmänhet vill kännas vid. Det handlar om ett nytt land och en ny livsmiljö.
Kanske har de även med sig de gamla strukturerna från det land som de har flytt eller flyttat ifrån. Jag tror att dessa kvinnor har mycket att kämpa med. Det är utifrån detta perspektiv jag ställde min interpellation just till jämställdhetsministern. Det är rätt intressant att det är nyanlända kvinnor, invandrade kvinnor och egentligen kvinnor rent generellt som har drabbats av diskriminering på olika sätt.
Integrationsministern hänvisar till sin egen utredning. När man läser den blir man skrämd, för det blir så tydligt att de nyanlända kvinnorna diskrimineras. De skrivs in senare på Arbetsförmedlingen, de får inte ta del av de arbetsförberedande insatserna och de möter kommunala handläggare som tycker att de mer eller mindre ska vara hemma och vårda sina barn.
När kvinnorna kommer till landet Sverige, som ändå har ett rykte om sig att vara ett jämställt land drabbas de av diskriminering och av en jämställdhetspolitik som lyser med sin frånvaro. Därför blir det intressant att fortsätta debatten med statsrådet om just dessa kvinnors perspektiv. Hur ska de komma in på arbetsmarknaden, hur ska de få en bostad och hur ska de lära sig språket?