KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Låt mig först bara kommentera det där med statsbidragen till kommunerna. Detta är märkligt. Socialdemokraterna säger: På grund av krisen tappar kommunerna intäkter. Därför behöver vi kompensera det. Sedan lägger man på ett belopp. Detta förstår jag. Regeringen ska också komma med förslag i valmanifestet, så får vi ser hur det ser ut. Men man kan inte använda samma pengar till en ambitionsökning.
Dessutom ska det krisstöd som Socialdemokraterna föreslår bara utgå så länge krisen pågår. Men jag antar att körkort ska man inte bara kunna ta nästa år, utan det gäller för alla år framåt. Det går inte riktigt ihop att använda krispengarna till det. Jag sade att unga står för trafikolyckorna. Det var inte mitt argument, utan jag redogjorde för vad den förra regeringen ansåg om detta.
Detta var inte huvudargumentet, utan det var att det dyrt för samhället och att det tar tid från skolan. Men man sade även att om alla, eller en stor del, ska ta körkort i gymnasiet kommer genomsnittsåldern för körkortstagande i Sverige att sjunka. I dag väljer en del att ta körkort först senare i livet. Vi skulle alltså få många fler unga förare. Men detta var alltså den förra regeringens invändning, och inte min. Jag bara redogör för den just nu.
Sanningen är att hur interpellanten än argumenterar kommer man inte runt detta. Man måste till sist göra avvägningen om huruvida detta är ett uppdrag för skolan eller inte. Jag anser att det inte är det, men interpellanten anser att det är det. Okej - lägg fram förslag på hur det ska betalas! Tala om vilket schemautrymme som ska användas! Men det kan inte vara gratis att helt plötsligt hyra in alla Sveriges körskolor till skolorna. Utgifter som tidigare har bekostats av medborgarna själva ska nu plötsligt betalas av skolan.
Det kan väl ändå inte vara gratis för skolväsendet. Det är inte heller billigt att ta körkort, så det är en ganska stor kostnad som interpellanten vill dra på svensk skola. Redovisa hur det ska betalas! Då kan vi diskutera det. Redovisa varifrån schemautrymmet ska tas! Och fundera något på var gränsen går för vad skolans ansvar ska vara i vårt samhälle!
Jan Björklund (L):
Jag ska gärna erkänna att som utbildningsminister hamnar jag väldigt ofta i situationer och debatter där det ena intresset efter det andra tycker att här finns det ett samhällsproblem, det borde lösas och det borde skolan ta hand om. Det finns ingen hejd på alla problem som skolan borde ta hand, och det finns nästan alltid goda argument. Jag säger inte att det inte är ett gott argument att det är dyrt att ta körkort och att skolan kanske ska fixa det. Det kanske är ett bra argument. Andra säger att ungdomar blir fetare och fetare i dag.
Det är skolans ansvar. Vi måste ha mer idrott och mer hälsoundervisning. Det är bra argument. Ytterligare någon säger något tredje där vi måste undervisa mer och mer eftersom det är viktigt. Ja, det är också viktigt. Men till sist känner jag att någon i Sverige också måste våga säga att skolan måste se till att eleverna lär sig att läsa och skriva och matematik och naturvetenskap.
Jag skulle önska att riksdagens engagemang för att skolans huvuduppdrag ska värnas vore lika starkt någon gång som det är när det gäller att ständigt lasta på skolan nya arbetsuppgifter, och i det här fallet att fixa att alla får körkort. Jag tycker inte att det är ett kärnuppdrag för skolan, utan skolan måste få koncentrera sig på det som vi är överens om i läroplanerna ska vara skolans uppdrag. Körkort får faktiskt var och en fixa på egen hand.
Jan Björklund (L):
Thomas Strand har frågat mig varför jag inte agerar för att lärarutbildningen ska behandlas som alla andra högskoleutbildningar. Thomas Strand har också frågat mig vilka forskningsstudier jag haft till grund för motivet att detaljstyra lärarutbildningen. Inledningsvis vill jag säga att lärarutbildningen är mycket viktig för Sveriges framtid. Välutbildade lärare är en nyckelfaktor för ett framgångsrikt utbildningsväsen.
Lärarutbildningen är också högskolans volymmässigt största utbildning med över 35 000 registrerade studenter. Det har i flera utvärderingar och granskningar av lärarutbildningen påtalats en rad brister, både vad gäller innehåll och struktur. I Högskoleverkets utvärdering 2005 riktades bland annat kritik mot utbildningens struktur.
Den bedöms som komplicerad och svåröverskådlig med ett allmänt utbildningsområde, olika inriktningar och specialiseringar, kombinerat med verksamhetsförlagd utbildning. Detta har medfört stora svårigheter för studenterna att göra relevanta studieval med tanke på möjligheter till framtida anställning. Detta har påverkat skolornas och kommunernas möjligheter att få tillgång till behöriga lärare.
I rapporten rekommenderar Högskoleverket regeringen att tydliggöra innehållet i det allmänna utbildningsområdet. Mot denna bakgrund menar regeringen att det är mycket angeläget att utbildningsstrukturen förbättras och att innehållet regleras tydligare än vad som är fallet i dag. De nya yrkesexamina som nu införs har en tydligare struktur och omfattar fler mål än tidigare.
Kraven på lärarstudenterna ökar samtidigt som vi får en yrkesutbildning som passar dagens skolväsen. I propositionen En akademi i tiden - ökad frihet för universitet och högskolor anger regeringen att styrningen av universitet och högskolor generellt ska minska. Akademins frihet är en principfråga för regeringen som vill se högskolor och universitet som en självständig och kritiskt reflekterande kraft i samhällsutvecklingen.
Regeringen menar dessutom att för att klara de nya utmaningar och de ökade krav som samhället ställer på den högre utbildningen och forskningen krävs en ökad frihetsgrad. När det gäller att säkerställa kvalitet i utbildningen bedömer dock regeringen att det finns ett behov av styrning. Likaså är det regeringens bedömning att det är viktigt att värna frågor som avser kvalitet i utbildningen. Det finns många olika önskemål om vad som ska vara obligatoriska inslag i lärar- och förskollärarutbildningen.
Givetvis ska närmare överväganden om vilka kurser som ska ingå i lärar- och förskollärarutbildningen och innehållet i dessa göras av våra akademiska lärosäten. Det är där kompetensen finns för att avgöra vad lärar- och förskollärarutbildningen i detalj ska innehålla för att en student ska uppnå de mål i examensbeskrivningarna som regeringen har fattat beslut om.
Jan Björklund (L):
Jag står för att vi styr upp lärarutbildningen mer, så Thomas Strand behöver inte argumentera och berätta för mig att vi gör det. Jag har sagt hela tiden att vi behöver styra upp den, för den har haft för låg kvalitet. Ett av de viktigaste underlagen för regeringen har varit Högskoleverkets ganska starka kritik mot det flummiga allmänna utbildningsområdet.
Högskoleverket är den instans som har att granska kvaliteten i svensk lärarutbildning, och de har varit oerhört kritiska mot att det allmänna utbildningsområdet har varit för flummigt och efterlyst en ökad uppstyrning. Det är precis det som vi nu genomför. Det är denna kritik som är det viktigaste underlaget för detta, om det är den typen av underlag som Strand efterlyser. Sedan tror jag att det räcker att gå ut och fråga de flesta lärarstudenter så kan de berätta samma sak. Men Högskoleverkets kritik är det viktigaste underlaget som finns i sammanhanget.
Den var mycket entydig och var en sågning av den socialdemokratiska lärarutbildningsreformen från 2001. Även om den propositionen var mycket tjockare än vad Strand sade var det ändå en total sågning som Högskoleverket gjorde i sin utvärdering 2005. Det är därför vi nu gör om detta. Det kan hända att Thomas Strand tycker att svensk lärarutbildning har varit jättebra, och då förstår jag kritiken mot vår reform. Men han är rätt ensam, för det är inte så många andra som tycker det.
Vi har haft allt färre sökande under väldigt många år, kvaliteten är för låg och det finns en ganska stor enighet om att utbildningen behöver reformeras. Sedan vet jag att vi har olika syn på detta. Vi tycker att ämneskunskaper är viktiga i skolan. Kunskapsresultat är viktiga i skolan liksom fokus på ämneskunnande. Den socialdemokratiska utbildningspolitiken har varit mer processinriktad. Det finns en skillnad i ideologisk syn.
Den skillnaden finns också bland dem som utbildar lärare. En del håller med Strand och är kritiska mot oss, och andra håller med mig. Det här med utbildningspolitik är kontroversiella frågor, och man tycker lite olika också i forskarvärlden. Men till sist är vår uppfattning, precis som Högskoleverkets, att lärarutbildningen har haft för låg kvalitet. En del i detta har varit att det allmänna utbildningsområdet har varit alldeles för flummigt och odefinierat.
Jan Björklund (L):
Det finns naturligtvis många som är motståndare till regeringens utbildningspolitik. Jag möter många varje dag, och de är högljudda i debatten. Det finns många debattartiklar som är kritiska som man kan läsa upp. Men jag känner mig väldigt fast och trygg i att den nya lärarutbildningsreformen har en gedigen förankring i vetenskapen. Huvudutredaren har för övrigt varit professor Sigbrit Franke. Hon är en av Sveriges mest erfarna professorer i pedagogik och har varit universitetskansler i många år.
Hon var en av dem som var oerhört kritiska mot 2001 års reform när hon var chef för Högskoleverket och utvärderade reformen. Det är hennes förslag som förslagen i allt väsentligt bygger på. Många pedagogiska vetenskapsmän och andra har varit inne och tyckt till och tyckt att detta är den huvudinriktning vi bör ha. Jag är helt medveten om att det finns kritiker. Skolpolitik är kontroversiell.
Den omläggning av svensk utbildningspolitik som vi nu gör på många områden, där lärarutbildningen är en del i reformerna, finns det många motståndare mot, bland annat den rödgröna oppositionen. Väljarna får väl i höst avgöra vilken utbildningspolitik man vill ha. Jag känner mig trygg med att den nya utbildningen kommer att bli bättre. Efter några år hittar man säkert saker som ska ändras där också, för allt blir inte alltid bra när man gör stora reformer.
Men den huvudinriktning vi nu har, mot tydligare kunskapskrav, högre krav för att komma in på lärarutbildningen, högre krav för att ta lärarexamen och mer fokus på ämneskunskaper, känner jag mig väldigt trygg med är rätt huvudinriktning för Sverige.
Jan Björklund (L):
Gunilla Carlsson i Hisings Backa har frågat mig om jag tagit några initiativ till överläggningar utifrån den av riksdagen beslutade propositionen Lära, växa, förändra. Regeringens folkbildningsproposition . Den nuvarande ordningen, med inrättandet av Folkbildningsrådet och införandet av en målstyrning för folkbildningen, går tillbaka till 1991.
Då beslutades också förordningen om statsbidrag till folkbildningen där staten anger syftena med statsbidraget. Tillsammans gör folkhögskolor och studieförbund mycket värdefulla insatser inom en rad områden. För sitt angelägna arbete tilldelas folkbildningen årligen ett omfattande statligt stöd. Under 2010 uppgår statsbidraget till över 3,2 miljarder kronor.
Folkbildningen är att betrakta som en gemensam angelägenhet för staten, kommunerna, landstingen och de enskilda huvudmännen. Det ekonomiska ansvaret bör bäras gemensamt. Denna princip innebär också att staten inte bör kompensera för bortfall av stöd från andra finansiärer.
Regeringen för löpande diskussioner med företrädare för såväl folkhögskolor och studieförbund som kommuner och landsting om exempelvis folkbildningens verksamhet lokalt, regionalt och nationellt men också om de ekonomiska förutsättningarna och behovet av ett gemensamt ansvarstagande. Samtidigt är det viktigt att lyfta fram en annan viktig princip i sammanhanget, nämligen kommunernas och landstingens långtgående självbestämmande exempelvis när det gäller användningen och fördelningen av egna resurser.
I syfte att på ett mer övergripande plan fortsätta diskussionen om ekonomiska förutsättningar för och andra centrala frågeställningar rörande hur kommuner och landsting bidrar till att stärka folkbildningen har jag nyligen bjudit in Sveriges Kommuner och Landsting till överläggningar.
Jan Björklund (L):
Jag inser att Thomas Strand har sysslat med folkbildningsfrågor under mycket längre tid än vad jag har gjort. Men jag har också studerat de här siffrorna och sett hur framför allt den kommunala sektorns anslag till folkbildningssektorn över en längre tid har minskat. Det är riktigt. Det har minskat med i stort sett hälften, eller det har minskat med 45 procent från 1991 till 2009.
Eftersom staten har ökat sina anslag betyder det att den statliga andelen av den totala finansieringen har ökat markant. Det var inte avsikten för 20 år sedan. Avsikten var att detta skulle vara ett gemensamt åtagande. Därför delar jag helt den uppfattning som ni båda ger uttryck för. Det är naturligtvis det här jag kommer att säga till kommunerna och till Kommunförbundet. Vi har en uppgörelse.
Det finns inte i uppgörelsen några exakta summor som var och en ska bidra med, men det är min uppfattning att det går att diskutera huruvida man i dag lever upp till den här uppgörelsen från kommunsidan. Det är naturligtvis det jag kommer att säga. Jag anser att kommunerna behöver skärpa sig på den här punkten.
Jan Björklund (L):
När det gäller den sista punkten tror jag att Thomas Strand påstod samma sak i en tidigare debatt, för en stund sedan. Men jag tar det en gång till. Vi har sagt att vi ger besked i vårt valmanifest om hur vi ser på statsbidraget till kommunerna för kommande år. Den här minskningen från kommunerna har ägt rum sedan i början av 90-talet. Det har väl inte varit en helt jämn kurva, men det har ändå skett under 20 års tid.
Man kan naturligtvis ställa frågan varför jag inte gjorde något förut. Man kan också ställa frågan: Varför gjorde inte mina socialdemokratiska företrädare någonting under tolv år? Men vi gör det här nu, och det är bra. Vi tar nu det här initiativet. Jag hörde någon viskning om att det just nu diskuteras tidpunkt för mötet. Det handlar om att det ska ske före semestern. Det är alltså inom kort ett sådant möte kommer att äga rum, om vi får till det med Kommunförbundet.
I annat fall blir det omedelbart efter semestern. När man tittar på de här siffrorna över en längre tid ser det, som sagt, bekymmersamt ut, tycker jag, i varje fall när det gäller kommunernas åtaganden. Jag håller med om beskrivningen av landstingen, som ju i hög utsträckning finansierar folkhögskolorna. Där har det bara skett mindre förändringar. Men på kommunsidan har det skett en markant förändring under en 20-årsperiod. Jag delar helt uppfattningen att folkhögskolorna har en viktig uppgift i vårt land.
Det talades om arbetslöshet. Det är väl så att folkhögskolorna dessutom nu har fått en del ytterligare uppdrag som en del av arbetslöshetsbekämpningen. Men redan utan det uppdraget har man en viktig uppgift för människor som har misslyckats i grundskolan eller i gymnasiet eller som vill få en ny start och en ny chans.
Inte minst genom den pedagogik som många folkhögskolor använder, som avviker en del från det allmänna skolväsendets pedagogik, klarar man av att möta andra grupper av elever som det vanliga skolväsendet möter. Därför har folkhögskolorna ett stort värde att bidra med, tycker jag, i det livslånga lärandet. Jag har alltså ingen annan uppfattning än vad ni har om folkhögskolans roll och värde.
Jag är helt beredd att peka på de här siffrorna. Jag är inte säker på att kommunsektorn samlat är medveten om att stödet har minskat så mycket och så länge. Men det är helt uppenbart att vi behöver diskutera detta med kommunsektorn.
Jan Björklund (L):
Matilda Ernkrans har frågat mig hur jag ser på kommunernas agerande för att få ekonomin att gå ihop inom förskolan och om jag avser att ta något initiativ i sammanhanget. Därutöver undrar Matilda Ernkrans vilket besked jag kan ge oroliga föräldrar som ser kvaliteten i sina barns förskola försämras. Alla barn har rätt till en bra förskola med en verksamhet som ger trygghet, utveckling och lärande.
Den svenska förskolan håller världsklass, vilket uppmärksammats i en rad internationella jämförelser. Ansvaret för förskoleverksamheten i Sverige är delat mellan stat och kommun. Staten anger genom till exempel skollagen och läroplanen de övergripande målen, och kommunerna ansvarar sedan för hur verksamheten genomförs.
Det riktade statsbidrag som kommunerna fick åren 2005 och 2006 för att öka antalet anställda i förskolan har inte alls upphävts, som Matilda Ernkrans påstår. Det bidraget har inordnats i det generella statsbidraget från och med 2007. Den förutvarande, socialdemokratiska, regeringen hade även den aviserat att bidraget skulle inordnas i det generella statsbidraget från 2008. Statsbidraget har alltså omfördelats ett år tidigare än beräknat, men i övrigt har inga förändringar skett.
För att underlätta för kommunerna i den ekonomiska krisen har alliansregeringen enats om ytterligare resurser till kommunsektorn. Som Ernkrans också noterar föreslår regeringen i budgetpropositionen för 2010 att statsbidragen till kommuner och landsting höjs tillfälligt med 10 miljarder kronor 2010. Tillsammans med andra satsningar innebär detta att alliansregeringen 2010 tillför kommunsektorn 38 miljarder kronor mer än 2006, den förra regeringens sista år vid makten.
När det gäller barngruppernas storlek ställer staten genom skollagen krav på att barngrupperna i förskolan har en lämplig sammansättning och storlek. Barngruppens storlek ska ses som en viktig del i barns utveckling och lärande, även om det inte finns någon gruppstorlek eller personaltäthet som är exakt den vetenskapligt optimala i alla sammanhang.
Faktorer som barnens ålder, personalens utbildning och andelen barn i behov av särskilt stöd har betydelse. Det är alltid nödvändigt att anpassa gruppstorlekar och personaltäthet till de förutsättningar som råder i varje enskild förskola. Det är ett kommunalt ansvar att tilldela verksamheten de resurser som behövs och jag följer noga utvecklingen på området.
Eftersom kommunerna ansvarar för hur verksamheten i förskolan genomförs är mitt råd till föräldrar som inte är nöjda att i första hand vända sig till de ansvariga i kommunen. Man kan även kontakta den statliga Skolinspektionen som har regeringens uppdrag att se till att skollagen följs.
Jan Björklund (L):
Matilda Ernkrans säger att jag kommer dragande med den internationella krisen. Jag är ledsen att den trots allt behöver nämnas. Den utsätter hela vår samhällsekonomi för enorma påfrestningar. Mot bakgrund av all den statistik vi talar om och som jag nämner för i år - nästa år har ännu inte fångats upp av någon statistik - utgår jag närmast från att det i vissa kommuner kommer att ske ekonomiska neddragningar i vissa verksamheter.
Säkert kommer de också, tyvärr, att drabba skolan och förskolan. Det är ingenting som jag är nöjd med. Det är ingenting som jag tycker är bra. Det är fullt möjligt att det är ofrånkomligt med det enorma slag som krisen har riktat mot vår ekonomi. Vi gör allt vad vi kan för att skydda de här tunga välfärdssektorerna, men någon garanti går inte att ställa ut för att det i varje kommun går att undvika ekonomiska besparingar.
Så är det. Det hade ingen annan regering heller kunnat göra i detta läge. Krisen är internationell och den är djup. Hur lång den blir vet vi däremot ännu inte. Vi hoppas att den ska bli kortvarig, att det snart ska gå bra igen med ekonomin. Eftersom frågan handlar om barngruppernas storlek är det naturligt att diskussionen har handlat om det. Men precis som jag skriver i mitt svar är det inte den enda faktor som avgör kvaliteten i förskolan.
Väl utbildad personal som är engagerad och motiverad är många gånger viktigare än om det är 14, 15 eller 16 barn i gruppen. Jag hoppas att vi inom kort ska lägga fram ett förslag till en ny lärarutbildning för framtiden på riksdagens bord för ställningstagande, som kraftigt kommer att förbättra både förskollärarutbildningen och rekryteringen till förskollärarutbildningen vilken ju nästan säckade ihop efter lärarutbildningsreformen 2001.
Efter den reformen har det varit mycket svårt att rekrytera förskollärare i Sverige, och det var ju en reform som genomfördes av den förra regeringen. Jag hoppas att vi ska kunna bädda för en kvalitet i förskollärarutbildningen i Sverige i framtiden som ska lyfta svensk förskola till ännu högre nivåer än i dag.
Jan Björklund (L):
Marie Granlund har frågat mig hur jag avser att matematikkunskaperna för barnen i förskola och eleverna i grundskolans första år ska kunna stärkas om deras förskollärare och lärare får mindre utbildning i matematik. Det är självfallet angeläget att förskollärare och lärare för grundskolans tidigare år har goda kunskaper i både matematik och svenska.
Betydelsen av dessa ämnen framkommer också av dagens examensbeskrivning för lärarexamen, som bland annat anger att för undervisning i förskola, förskoleklass och grundskolans tidigare år ska lärarstudenten "visa mycket god kunskap i läs- och skrivinlärning och i grundläggande matematikinlärning". Det är för mig självklart att detta måste vara ambitionsnivån också för den framtida lärarutbildningen.
Lärarutbildningen behöver, utöver att uppfylla högt ställda kunskapskrav, också vara anpassad efter de behov som finns i både stora och små skolor när det gäller att ge förutsättningar för att anställa lärare som är utbildade för det som de ska undervisa i. Det är en viktig utgångspunkt när vi nu utformar förslaget till en ny lärarutbildning. Som Marie Granlund säkert vet har regeringen även tagit initiativ till Lärarlyftet, den största statliga satsningen någonsin på kvalificerad lärarfortbildning.
Ett av motiven är att komma till rätta med de brister som funnits i lärarutbildningen, till exempel att lärare i grundskolans tidigare år inte har haft tillräckliga kunskaper i svenska och matematik. Regeringen satsar också på att förbättra förskolans kvalitet. Bland annat sker en särskild fortbildningssatsning, Förskolelyftet, som ska ge bland annat förskollärare möjlighet att förstärka sin kompetens. Avslutningsvis vill jag också säga att jag sympatiserar med många av förslagen från Lärarutbildningsutredningen .
Det gäller inte minst utredningens understrykande av betydelsen av läs- och skrivundervisning och av matematikundervisning. När det gäller regeringens förslag om en ny lärarutbildning, bereds det för närvarande inom Regeringskansliet varför jag inte kan uttala mig om vad propositionen kommer att innehålla.
Jan Björklund (L):
Marie Granlund verkar ha kunskaper om min kommande lärarutbildningsproposition och vad den innehåller, som jag själv inte har och jag tror ingen annan heller. Det är bara Marie Granlund som vet vad den kommer att innehålla. Den är inte färdigberedd. Huvudinriktningen i Marie Granlunds interpellation är att fråga vad som kommer i den kommande lärarutbildningen, och jag säger att det svarar jag inte på i dag. Jag kommer att lägga fram den för riksdagen när den är färdigberedd. Det är helt riktigt att Sverige har sjunkande resultat i matematik.
Det beror på den socialdemokratiska utbildningspolitik som har styrt svensk skola i decennier. 1985 års lärarutbildningsreform, som genomfördes av Lena Hjelm-Wallén, och 2001 års lärarutbildningsreform, som genomfördes av Thomas Östros, har varit katastrofer för matematikundervisningen i svensk skola. Det är de som har lagt grunden för att massor av lärare på låg- och mellanstadiet knappt har några matematikkunskaper i sitt bagage, trots att de ska undervisa i matematik när de kommer ut.
Var fjärde lärare på låg- och mellanstadiet som undervisar i matematik har mindre än tio poäng i matematik från högskolan. Det är ett resultat av 1985 och 2001 års reformer. Det är dem vi river upp nu. Det är därför som jag inom några månader ska lägga fram en proposition om en ny lärarutbildning till riksdagen. Stå inte och föreläs för mig om behovet av kunskapsskola! Det är ni som har monterat ned den. Det är ju vi som tar tag i detta nu.
Men jag tänker inte i dag berätta exakt hur den nya lärarutbildningen kommer att vara upplagd, för det är inte färdigt. Det bereds inom regeringen. Men problemen är skapade av Marie Granlunds parti.