Patrik Björck (S):
Interpellationen handlar ju inte specifikt om arbetsmarknadspolitik. Det vill jag förtydliga för åhörarna och talmannen. Den handlar om regeringens förhållningssätt till riksdagen. Under mandatperioden har det blivit tydligt att regeringen undviker debatt. Det har noterats inte bara av oppositionen utan även av journalister som försöker utföra sitt uppdrag och granska regeringens politik. De har protesterat vid ett flertal tillfällen. Det har föranlett debatt här i kammaren.
Man har påtalat vikten av att regeringen inklusive statsministern har sådana arbetsformer att man inte försvårar en offentlig debatt eller riksdagens viktiga uppgift att kontrollera regeringen. Nu har återigen regeringens inställning till debatt i allmänhet och till riksdagens kontrollfunktion i synnerhet kommit upp till ytan. I en interpellationsdebatt den 7 december vägrade arbetsmarknadsministern att följa den ordning för riksdagsarbetet som är överenskommen.
Syftet med kontrollmakten i form av interpellationer undergrävs därmed av en av dig utsedd minister - det här var alltså skrivet till statsministern, inte till arbetsmarknadsministern. Vad tänker statsministern ta för initiativ för att de av statsministern utsedda medlemmarna av regeringen följer de överenskomna regler - eller lagar - för hur riksdagens kontrollmakt i form av interpellationer ska utövas? Så var interpellationen formulerad, och naturligen ställd till statsministern, inte till arbetsmarknadsministern.
Det blir nästan lite roligt, om man är lagd åt det hållet. Det är både arbetsmarknadsministern och jag för det mesta. Ministern lämnade alltså den 7 december den här talarstolen och kammaren för att han inte var nöjd med interpellanten. Ministern vill alltså välja interpellant. Det framgår klart och tydligt av protokollet från nämnda tillfälle.
Det står så här: "Det är naturligtvis alltid tråkigt när interpellanten själv inte behagar delta i debatten." Så säger arbetsmarknadsministern den 7 december och fortsätter: "Därför kommer jag naturligtvis att avstå från ytterligare inlägg i debatten och hoppas att Sven-Erik Österberg i stället vågar möta mig i de här debatterna framöver." Så yttrar sig arbetsmarknadsministern.
När jag nu ställer en interpellation till statsministern skulle jag kanske inte ta de orden i min mun, men man kan fundera över varför statsministern inte står här. Hade det inte varit rimligare att jag som interpellant skulle kunna ha synpunkter på vilken minister jag interpellerar än att ministern har synpunkter på vem som interpellerar ministern?
Om interpellationen är en del av riksdagens kontrollfunktion över regeringen är det väl rimligt att den som har de aktuella ansvarsområdena i regeringen svarar på interpellationen. Det kan synas som viktigare att det är rätt minister som står i talarstolen än vem interpellanten är.
Därför är det väldigt märkligt att man har gjort det här bytet och att det inte är statsministern som svarar på frågorna. Regeringen utser själv vem som ska göra detta. Jag är inte nöjd med det, men jag tänker inte lämna talarstolen. Jag tänker inte lämna kammaren. Jag tänker fortsätta debatten i alla fall.
Svaret är också lite lustigt, om man nu är lagd åt det hållet. Arbetsmarknadsministern börjar svaret med att säga: Jag vill inledningsvis betona att . Sedan är det slut. Gick den medarbetare som skrev svaret och drack kaffe sedan? Här finns bara en inledning, sedan är interpellationssvaret slut.
Inte någonstans får man ett svar på frågan. Jag måste säga att det är ett av de märkligaste interpellationssvar som jag har läst. Jag kan bara repetera frågan för arbetsmarknadsministern. Vad tänker ministern ta för initiativ för att de av statsministern utsedda medlemmarna i regeringen ska följa de överenskomna reglerna för hur riksdagens kontrollmakt i fråga om interpellationer ska utövas?