KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars-Axel Nordell (KD):
Jag vill tacka för det svar jag fått av statsrådet, även om jag inte är helt nöjd. Att Regeringskansliet bereder frågan efter att en enig riksdag gjort ett tillkännagivande är egentligen en självklarhet. Det är vad regeringen ska göra. Det var alltså ingen nyhet för mig.
Som jag sa när frågan debatterades i kammaren i januari är detta mycket angeläget. Det är viktigt att utredningen kommer igång snarast möjligt. I min valkrets, Örebro län, bor det många teckenspråkiga. En tredjedel av Sveriges alla teckenspråkiga bor i Örebro med anledning av Riksgymnasiet för döva och hörselskadade som finns där.
Redan på 90-talet skrev jag en motion till dåvarande Landstingsförbundet om statsbidraget för teckenspråkstolkning som i huvudsak fördelades utifrån invånarantal och inte utifrån antalet brukare. Det blev egentligen ingen förändring av detta så jag fortsatte ta upp den delen när jag kom in i riksdagen.
Det skilde nämligen 1 000 kronor per tolkuppdrag mellan Örebro län, som fick minst, och det landsting som fick mest i statsbidrag. Detta tyckte jag inte att man kan acceptera utan ansåg att staten borde handha detta på ett rättvist sätt. För 40 år sedan fanns ungefär 500 auktoriserade tolkar i vårt land.
I dag, 40 år senare, har det ökat något till drygt 1 000. Fortfarande är dock efterfrågan mångdubbelt större, framför allt från Migrationsverket och domstolar.
Auktorisationen, som innebär dokumenterad kunskap på framför allt rättsområdet men även om hälso- och sjukvård, ger en rättslig grund för tystnadsplikten så att man inte röjer uppgifter som framkommit i samband med tolkuppdrag. Det var faktiskt en teckenspråkstolk som kontaktade mig och påpekade att vi i riksdagen måste ändra på detta eftersom det här inte gick an.
Teckenspråkstolken tyckte naturligtvis att alla skulle använda sig av auktoriserade tolkar - det var tolken i fråga själv - men pekade på att detta inte fungerade särskilt bra. När en myndighet anlitar en tolk gäller alltid tystnadsplikten enligt offentlighets- och sekretesslagen, OSL, oavsett om tolken är auktoriserad eller inte.
En auktoriserad tolk har alltid tystnadsplikt, oberoende av uppdraget, medan en tolk som saknar auktorisation inte omfattas av det här utanför myndighetssfären. Inom föreningslivet och det civila samhället, som statsrådet så väl känner till, är det väldigt vanligt att man tar hjälp av medlemmar: "Du kan ju faktiskt teckenspråk" eller "du kan ju arabiska".
Man använder på så vis medlemmar som tolkar. Förmodligen är det en kostnadsfråga, men det beror nog också på att antalet tolkar är begränsat. Vi vet att om en icke auktoriserad tolk anlitas vid ett själavårdssamtal med en präst eller pastor omfattas detta inte av den lagstadgade tystnadsplikten, eftersom kyrkor och samfund inte är myndigheter.
Min första interpellationsfråga handlade om hur arbetet har gått. Kan vi räkna med en parlamentarisk utredning eller en ensamutredning? Är någon utredare utsedd?
Lars-Axel Nordell (KD):
Jag tror att jag och statsrådet kan vara överens om att tolkar är viktiga. De är en viktig resurs och gör det möjligt för personer som talar olika språk att kommunicera med varandra. Det gäller såväl teckenspråk som utländska språk. Det handlar om samma problematik.
Vid myndighetsutövning på nationell nivå engageras tolkar inte minst när det gäller rättspolitiska frågor men även inom socialtjänsten och hälso- och sjukvården för att informationen ska förmedlas på ett säkert och professionellt sätt. Enligt Kammarkollegiet fanns det i januari 225 teckenspråkstolkar och 824 tolkar i utländska språk, totalt 1 049.
Av dem var 242 rättstolkar och 172 var tolkar med speciell kunskap om det medicinska området. Tillgången till licensierade tolkar varierar över landet. De är utan tvekan en bristvara. Det räcker inte på långt när då behovet hos svenska myndigheter är så stort.
Med dagens ökade antal asylsökande behövs fler kvalificerade tolkar för att få en snabbare integration. Auktorisationen ska garantera att informationen i tolkningen i form av samtal och skrifter överförs korrekt med hög språklig standard och att tystnadsplikten gäller.
I samband med KU:s behandling av min motion framkom att den absoluta tystnadsplikten för präster och pastorer som de alltjämt tror att de har upphörde vid millennieskiftet - för 18 år sedan! I och med att Svenska kyrkan skildes från staten tappade man tystnadsplikten.
Med anledning av detta ställde jag min andra interpellationsfråga: Kommer regeringen i samband med det arbetet att även pröva frågan om att återinföra en absolut tystnadsplikt för präster och pastorer?
Om vi nu ska utreda frågan om att införa en lagstadgad tystnadsplikt för icke auktoriserade tolkar som utför uppdrag i föreningslivet, i näringslivet, privat och inom kyrkan vore det väl underligt om tystnadsplikten i samband med bikt ska vara svagare. Det är min poäng. Kommer regeringen att överväga detta?
En absolut tystnadsplikt innebär att präster och pastorer inte får röja och inte heller ska kunna avkrävas att vittna inför domstol om uppgifter som framkommit under bikt eller själavårdssamtal. Jag undrar: Gäller inte detta i dag? Kan en präst eller pastor i dag avkrävas att vittna om det som framkommit under bikt? Lagen om detta har ju fallit.
Det är viktigt med ett grundmurat förtroende vid samtal som dessa. Man måste i en pressad situation kunna berätta om jobbiga händelser som man har varit med om eller som man har blivit åsyna vittne till. Det är oerhört viktigt att denna möjlighet finns och man ska kunna veta att det inte sprids vidare.
I dag får detta hanteras utifrån det arbetsrättsliga området inom respektive samfund. Om prästen tjallar blir han avkragad. Prästen blir alltså förhoppningsvis av med jobbet om vederbörande pratar bredvid mun. Jag tycker inte att det är tillräckligt starkt.
Det borde finnas en lagstadgad tystnadsplikt även för präster och pastorer. När vi nu talar om att stärka tystnadsplikten för tolkar borde man titta på hur viktigt det också är med en sådan tydlighet vid dessa oerhört känsliga tillfällen.
Lars-Axel Nordell (KD):
Jag förstår att det kan vara på det viset. Det här fanns ju inte med i tillkännagivandet. Däremot fanns det med i underlaget, där utskottet noterade att den här lagen upphörde vid millennieskiftet. Det kan alltså inte vara okänt för regeringen att det är på det här sättet.
Det är jättebra att ministern delar min synpunkt när det gäller att informationen ska vara trygg och säker.
Det som jag tar upp i den andra frågan är detta med att stärka tystnadsplikten för tolkar som i dag inte omfattas av den rättsligt grundade tystnadsplikten.
Om vi nu är överens om det vore det väl ändå underligt - och det tror jag att de flesta tycker vore underligt - om inte också tystnadsplikten för de präster och pastorer som man ska tolka i de här sammanhangen skulle säkerställas på ett annat sätt än genom att enbart hanteras inom det arbetsrättsliga området. Det är min poäng när det gäller den andra frågan.
Jag vill också naturligtvis tacka statsrådet för det arbete som gjorts under mandatperioden och önska en glad sommar.
Lars-Axel Nordell (KD):
Jag riktar min fråga till statsrådet Gustav Fridolin. Domen i Högsta förvaltningsdomstolen i fredags visar att Försäkringskassan under två års tid nekat alldeles för många assistansersättning.
Tycker statsrådet att regeringen har tagit sitt ansvar när det nu har visat sig att man under två års tid har gjort så att alldeles för många har nekats assistansersättning?
Helén Pettersson (S):
Jag vill börja med att påminna Bengt-Anders Johansson om att när det gäller § 28 gick vi till val på precis samma ändring som ni, och det vet ni mycket väl. Trafikskadat vilt - jätteintressant! Jättebra att du håller med mig om att det som står i betänkandet och som vi behandlar i dag inte är riktigt bra, att det är Viltvårdsfonden som ska bekosta ersättningarna. Jag undrar: När kommer propositionen?
Sedan vecklar Bengt-Anders Johansson in sig i något resonemang om att det skulle ha pågått något fall i EU-rätten om helikopterföretag. Det är inte riktigt det som har hänt. I diskussionen som vi har haft tidigare har man alltid landat i att anledningen till den här förändringen var att man fick en förfrågan från EU-kommissionen. Allting annat är efterhandskonstruktioner.
Om helikopterföretagen och deras klagan ska få styra de svenska reglerna för jakt börjar jag bli väldigt bekymrad. Om helikopterföretagen enligt den borgerliga regeringen ska ses som en vidare tjänst kopplad till jakt, ska i så fall också taxichaufförens transporter av norrmän och italienare från flygplatsen i Kiruna till sina destinationer göra det. Varför har inte de fått ersättning?
Det gäller i så fall också den lokala Icahandlaren. Var går gränsen? Vad är det som enligt er är tjänster knutna till jakt? Enligt EU-kommissionen finns det ingenting som är det. Inget hindrar helikopterföretag att köra ut utländska turister i fjällen. Frågan är: Ska folk jaga där eller inte?
Helén Pettersson (S):
Ja, Sverige fick en förfrågan från EU-kommissionen. Varför svarade inte den svenska regeringen och försökte förklara varför vi hade särregler för jägare som inte är boende i Sverige? Man försökte inte ens argumentera.
Det hamnar inte direkt i en EG-domstol, även om den borgerliga regeringen verkar tro det i denna typ av ärenden. Man kan ha en brevväxling innan. Det hade inte den svenska regeringen. Man gick direkt in och ändrade i rennäringsförordningen. Det var mycket märkligt. Regeringen har argumenterat att man inte kan tänka sig att riva upp beslutet bara med stöd av det som har hänt i Finland.
Nu presenterar jag här att man har fått ett svar till Norge också. Hur många svar ska ni ha från EU om att det är okej att ha särregler för jakt för boende inom landet innan ni kan tänka er att ens överväga att riva upp detta beslut? Det är mycket märkligt att man fortsätter argumentera utan att ha något som helst på fötterna i frågan. När det gäller rovdjuren har ni levererat § 28.
Du får använda vilken politisk polemik du vill om vad vi har gjort och inte gjort, Bengt-Anders Johansson. Vi fattade beslut i juni före valet om att vi skulle ändra § 28. Vad har ni mer levererat? Det är ganska blekt. Däremot har ni retat upp många i jaktfrågor, i allt från ert velande om rovdjuren till fjälljakten. Rovdjuren, vill jag bara påpeka, hör inte hemma i denna debatt. Dem debatterar vi under området Biologisk mångfald och inte under området Jakt. Så ser ordningen ut.
Jag vet att många är besvikna efter era storstilade vallöften. Det är dags att leverera. Varför inte göra det i dag?
Helén Pettersson (S):
Vi bor i Sverige, säger Erik. Vi bor i Sverige och vi har regler för de svenska förhållandena. Hela debatten, och hela den retorik som dina allianskolleger har använt sig av i två år, handlar ju om något helt annat: Vi är en del av EU och måste följa EU:s regler. Vi kan inte bestämma över detta själva.
Det är väldigt intressant att höra din vinkling. Jag undrar verkligen om du tycker att vi skulle ha gjort de här förändringarna även om kommissionen inte hade skrivit ett brev till oss. Vad gjorde den förra regeringen? Det kan jag berätta. Den förra regeringen godkände att man hade särregler för boende i Sverige.
Den förra regeringen såg till att man fick ha jaktguider med sig så att inte den svenska fjällvärlden skulle bli utsatt för onödigt stort tryckt. Man införde möjligheter till regler som gynnade alla. Det var vad den förra regeringen gjorde. Bubblan som hamnade i vårt knä, pratade Erik A Eriksson om. Den existerade inte när vi lämnade ifrån oss makten.
Det är något som kom när ni kom in. Ni kan inte skylla oss för något som har med ert felaktiga beslut att göra.
Helén Pettersson (S):
Det är viktigt att det finns ripa på fjället. Det är därför jag står här. Jag tycker att det är bra med de svar som Erik ger oss. Det tydliggör att detta är ett ideologiskt ställningstagande. Den borgerliga regeringen vill ha fri jakt på fjällen, och skulle inte ha infört regleringar även om man hade kunnat. Jag tycker att det är skönt att någon tog bladet från munnen och sade som det är och inte hela tiden försöker skylla på EU.
Visst har vi funderat på vad vi skulle ha gjort i ert ställe. Det är också därför jag står här. Det är det jag har argumenterat om hela tiden. Varför försökte man inte ens argumentera? Varför försökte man sig inte ens på en dialog med kommissionen om detta innan man ändrade reglerna? Det är helt obegripligt för mig. Länskort som det nu öppnas för - du talade tidigare om dem som kommunkort - är ett steg framåt.
Jag blir lite förvirrad, men det klarnar förstås också eftersom det är ett ideologiskt ställningstagande som ligger till grund. Om det inte har hänt något under de senaste två åren som gör att man kan ändra beslutet om fjälljakten kan man undra varför det helt plötsligt för ett år sedan var omöjligt att ha länskort eftersom det också skulle strida mot EU:s bestämmelser, medan det i år går bra.
Det är mycket intressant. Någonting måste ha hänt, men ni vill inte erkänna vad.
Helén Pettersson (S):
Tack för svaret, ministern, även om det inte på något sätt lugnade min oro som föranledde att jag skrev interpellationen. När Sverige gick med i EU försämrades gränsskyddet. Risken för att nya smittsamma sjukdomar förs in i landet har ökat markant. I dag har vi dessutom ett läge där vi har ett ändrat klimat som gör att antalet sjukdomar ökar, till exempel blåtungan som sprids av knott, som vi inte trodde att vi skulle ha i den här delen av Europa.
I dag får vi in leishmaniasmittade hundar i landet. Vi har den franska hjärtmasken, som ger en otroligt otrevlig och plågsam sjukdom, som också kommer närmare. Vi har blåtunga och fågelinfluensa. Man känner igen alla sjukdomsnamnen från medierna. Vi har vilda djur som för med sig sjukdomar in över gränserna. Ett exempel nu är mårdhunden som kommer in ganska starkt norrifrån och som kan bära med sig både rabies och dvärgbandmask.
Det finns många exempel på smittsamma sjukdomar inom EU som ännu inte har nått Sverige. Vår absoluta åsikt är att vi måste klara av att hålla dem borta. När vi inte lyckas med det måste vi ha en tajt och välorganiserad struktur på smittskyddet så att vi snabbt och kraftfullt kan bekämpa dem. Vi står inför ett nytt och väldigt allvarligt läge när det gäller smittsamma djursjukdomar. Om det är alla överens.
Vi har i dag en mycket god smittskyddsberedskap i Sverige. Om det är också alla överens. Frågan är: Vad väljer regeringen att göra då? Slumpen gjorde att exakt samma dag som svininfluensan bröt ut i Mexiko och smittskyddsberedskap var på allas läppar skickade regeringen in en lagrådsremiss om att privatisera delar av den veterinära smittskyddsberedskapen. Man ska lägga ut både smittskyddsberedskap och veterinär jourberedskap på anbud.
Vad blir resultatet av det? Man splittrar en väl fungerande organisation för att, som man säger, gynna konkurrensen. Den som är villig att ta sig an smittskyddsberedskapen för den billigaste penningen vinner upphandlingen. Jag tror verkligen inte att jordbruksministern har ont uppsåt och vill att de här sjukdomarna ska spridas runt landet. Däremot tror jag att han har tänkt lite för fort och lite för lite innan man skickade in lagrådsremissen.
Hur noga regler man än sätter för upphandling har vi vid andra tillfällen sett vilka konsekvenser det kan få. Äldrevården är ett exempel. Trots att man har gjort upphandlingsförfaranden efter konstens alla regler havererar ändå verksamheten ibland på vissa ställen.
Om smittskyddsberedskapen havererar på ett ställe kan det få oerhört stora konsekvenser för djur och människor i vårt land och utanför våra gränser. En krisberedskap är aldrig starkare än dess svagaste länk. Har ministern funderat på vilka konsekvenser detta kan få för landet?
Helén Pettersson (S):
Jag får börja med att tacka för att man inte följde utredningens alla förslag vad gällde privatisering av distriktsveterinärsorganisationen. Det tror jag hade varit oerhört olyckligt. Jordbruksministern säger att det inte blir någon förändring i praktiken vad gäller numerären på veterinärer. Min fråga är: Vad blir förbättringen?
Var jag än läser och hur jag än läser är det enda skälet till att man gör förändringen att man ska konkurrensutsätta sektorn. Jag kan inte begripa varför. Det är en oerhört viktig del i vårt samhälle att den veterinära smittskyddsberedskapen fungerar, och i dag fungerar den.
Vad som blir förändringen direkt som jag kan se det är att vi får svagare länkar i kedjan i smittskyddsberedskapen. Jag tror inte att folk i allmänhet har så bra koll på hur mycket det egentligen är som ligger på det veterinära smittskyddet och hur många av de sjukdomar som drabbar oss människor som kommer från djuren från början.
Det är ofta veterinärer som slår larm när det bryter ut smittor och sker saker. Det är en mycket stor del av smittskyddsberedskapen. Det är vanskligt att börja peta i den organisationen. Jag ser ingen vinst utom, som ministern säger, att sektorn ska konkurrensutsättas. Man säger att det har förts fram kritik mot veterinärorganisationen ur konkurrenssynpunkt. Det är självklart.
Det finns delar av samhället där det alltid kommer att finnas kritik mot hur verksamheten bedrivs. Det gäller de vitala delarna av samhället där vi har bestämt oss för att vi ska ha en statlig kontroll eftersom man inte kan riskera att det brister i någon del i kedjan. Jag har i dag lyssnat på en representant från EU-kommissionen som har talat om djurhälsostrategin på en konferens här i Stockholm.
Han upprepade gång på gång: Människa plus djur är lika med en hälsa. Jag ser att förslaget riskerar att splittra en fungerande och säker smittskyddsorganisation som vi har i dag. Jag ber å det ödmjukaste jordbruksministern att tänka en gång till om detta verkligen ska genomföras.
Helén Pettersson (S):
Nu ska vi börja tala allvar här, sade jordbruksministern. Det har jag från början gjort. När man lyssnar på jordbruksministerns argument här hör man att det handlar om konkurrens, om ekonomi och om vinster. Men vari ligger vinsten? Var blir smittskyddsberedskapen starkare? Var blir de länkar som i dag finns i smittskyddsberedskapen starkare genom en privatisering?
Jag har tidigare gett exempel på hur det kan haverera inom äldreomsorgen. Fortfarande har vi inte fått någon kommentar om det. Vad händer om det havererar på ett ställe, oavsett hur grundligt upphandlingsförfarandet har varit? Jordbruksministern pratar också om problemen genom bland annat Jordbruksverkets dubbla roller. Ja, det kan jag kanske hålla med om.
Men de frågorna avhandlas i en annan utredning som jag tror att det längre fram kommer en proposition om som jag är helt övertygad om att jordbruksministern och jag vid ett antal tillfällen kommer att få diskutera. Jag tycker inte riktigt att den saken hör hemma i den här diskussionen.
När jordbruksministern ändå tar upp den saken kan jag konstatera att en mycket omfattande utredning har gjorts om livsmedelskedjan, och just nu pågår en djursmittsutredning som har fått förlängd tid och som därför kommer att hålla på till december 2009. Men nu, ett halvår innan den utredningen kommer med sitt betänkande, börjar man så att säga peta runt i den organisation som handlar om djursmitta. Varför inte vänta och ta ett samlat grepp?
Det här känns inte seriöst.
Helén Pettersson (S):
Jag vill börja med att påminna både Hammarbergh och Eriksson om att jag är här som interpellant och i opposition. Det är intressant att ni tror att det är jag som kan ge svaren på alla frågorna här. Så är inte riktigt fallet. Jag kommer att använda min tid åt att debattera interpellationen med ministern snarare än att svara på era frågor. En sak måste jag kommentera. Erik A Eriksson säger: Vi tar hänsyn till samerna i denna fråga.
Jag vill gärna att du utvecklar det. För som vanligt lägger svenska politiker ord i ursprungsbefolkningens mun. Jag har senast i dag pratat med företrädare för rennäringen, och de står helt bakom mina åsikter i den interpellation som jag har skrivit och tycker att de regler som nu gäller är felaktiga.
När det gäller artikel 12 har man ju fastslagit att upplåtelse av jakt inte är någon vara eller tjänst. Det är vi alla överens om, om jag har förstått saken rätt. Och om det hade varit så att vi diskriminerade enligt artikel 12 hade ju det gällt även Finland. Då hade man nämnt det från kommission i svaret på anmälan mot Finland också.
Det gör man inte. Jag tycker att det är värt att beakta. Jag tänker ställa en enkel slutfråga till ministern, eftersom jag inte har fått några tydliga svar på de frågor som jag har ställt tidigare. I svaret lämnar ministern en liten öppning när han säger att han inte vill riva upp beslutet för tillfället med enbart det finska fallet som grund.
Då frågar jag jordbruksministern: Vad är det för uppgifter och underlag som ministern behöver för att kunna riva upp 2007 års beslut?
Helén Pettersson (S):
Tack Bengt-Anders Johansson för en väldigt intressant genomgång av jaktpolitiken i Sverige i de frågor där vi är överens. Visst ingår det flera frågor i betänkandet, men eftersom det bara finns två reservationer från oppositionen som vi inte är överens om är det väl rimligt att använda debattiden till att uppehålla sig vid just de frågorna i stället för att bara prata om de saker som vi är överens om.
Men jag har full förståelse för att Bengt-Anders Johansson inte vill prata om fjälljaktsbeslutet. Återigen kommer frågan om tjänstedirektivet upp. Jag trodde att vi en gång för alla hade avverkat att den kopplingen inte finns.
Det finns uppenbarligen inga som helst argument kvar från borgarna längre, även om Bengt-Anders Johansson försöker vifta med dokument från lite varstans för att försöka bevisa motsatsen. Hur kommer det sig, Bengt-Anders Johansson, att det här i så fall bara skulle gälla den svenska fjälljakten? Detta skulle vara den enda jaktformen i hela Europa med särregler för boende.
Det är bara i denna form det inte går att ha särregler för de boende i Sverige. Jag tycker att vi gång efter gång har sett exempel på att det inte håller. Jag läste en väldigt intressant debattartikel av Bengt-Anders Johansson och Erik A Eriksson före jul där de lyfter fram Danmark som ett exempel på ett land där man har ändrat reglerna för jakt.
Jag tycker att det skulle vara intressant att höra lite grann om varför Bengt-Anders Johansson lyfte fram just Danmark i den debattartikeln.
Helén Pettersson (S):
Det var ett av de mest märkliga inläggen från Bengt-Anders Johansson. Det mesta i vårt samhälle är någonstans i slutänden knutet till en tjänst. Hela diskussionen om helikopterföretaget och den skadeståndsersättning som de faktiskt fick ut är jag mycket väl medveten om. Vi har också diskuterat detta tillräckligt många gånger här i kammaren för att vi ska kunna lägga det åt sidan.
Nu pratar vi om jakten. Detta måste gå att lösa på något annat vis. Jag lyfte tidigare fram Danmark. Jag kan inte låta bli att göra det. Det var väldigt intressant när den borgerliga majoriteten använde det som ett exempel på att man även i andra länder har ändrat lagstiftningen på grund av den försiktiga fråga som även de har fått från EU.
Sanningen att säga ändrade man lagstiftningen i Danmark från den 1 oktober i fjol. Man ändrade lagstiftningen från att de som var boende i Danmark skulle ha jaktmöjligheter till att även de som arbetar i Danmark, och som på något sätt faller under EU:s tjänstedirektiv, också skulle få tillgång till jakt. Men det krävs en nära anknytning till Danmark. Jag tycker att det är en väldigt bra lösning som man har klarat i Danmark.
Om man lyfter fram det som ett exempel från den borgerliga majoritetens sida och tycker att det är ett bra förslag skulle jag gärna diskutera varför vi inte kan göra så i Sverige också.