Sven-Olof Sällström (SD):
Migrationsministern påstår att det råder arbetskraftsbrist på den svenska arbetsmarknaden. I torsdags hade vi besök av Konjunkturinstitutet på arbetsmarknadsutskottets möte. Där sades att det är mycket låga bristtal på arbetsmarknaden. Konjunkturinstitutet delar alltså inte migrationsministerns uppfattning.
På en fungerande arbetsmarknad finns inte bara möjlighet för en arbetsgivare att välja vem man vill anställa - någon med rätt kompetens och rätt utbildning till exempel. På en fungerande arbetsmarknad kan dessutom en arbetstagare söka sig bort från en oseriös arbetsgivare. Som arbetstagare blir man inte livegen eller utan rättsligt skydd utan människovärde.
Den svenska arbetsmarknaden för arbetskraftsinvandrare är i dag inte någon fungerande arbetsmarknad. De som kommer till Sverige för att arbeta känner uppenbarligen inte till sina rättigheter eller också vågar de inte kräva sin rätt. Det går inte att, som jag tycker att jag kan tyda av migrationsministerns svar och av den publicerade debattartikeln, skylla på Migrationsverket och arbetsmarknadens parter.
Det är regeringens regelverk som har ställt till detta. I dag fungerar arbetsmarknaden för arbetskraftsinvandrare på så sätt att människor känner otrygghet. De är i arbetsgivarens våld. De har inga alternativ. Den situationen har vi fått just för att vi har regeln att arbetsgivaren själv bestämmer vem man ska anställa, varifrån, när och nästan hur. Det är ett regellöst tillstånd.
Centrum för arbetsmarknadspolitisk forskning i Växjö och nationalekonom Jan Ekberg släppte en rapport för ett år sedan. Om den rapporten skrevs det en debattartikel som publicerades i DN. Jan Ekberg kommenterade den med följande sammanfattning: Effekterna av invandring som ett medel för att underlätta för välfärdssystemet och försörja en åldrande befolkning är små.
En orsak är att invandringen ökar befolkningen, vilket ställer större krav på offentlig sektor. Slutsatser som dras är att för att det ska ha någon positiv effekt på de offentliga utgifterna och möjligheten att behålla välfärden krävs det att den invandrade befolkningen har samma sysselsättningsgrad och samma genomsnittsinkomst som den befolkning som fanns innan och de som redan fanns på arbetsmarknaden och jobbade.
Om man inte uppnår det över tid finns det ingen positiv effekt. Migrationsministern vill också göra gällande att de regler som fanns före den 15 december 2008 inte räckte, att det inte fanns möjlighet för företagen att rekrytera den kompetens som man behövde. Det stämmer inte. År 2008 kom det ungefär lika många som 2009 med de nya reglerna. År 2007, på toppen av den förra högkonjunkturen, kom det betydligt fler.
Vi vill ha en återgång till de gamla reglerna. Vi är inte emot arbetskraftsinvandring när det behövs. Vi har 30 000 arbetslösa städare i det här landet, och vi har 9 procents arbetslöshet i restaurangbranschen. Vi behöver inga städare, och vi behöver inga i restaurangbranschen. Låt mig vara tydlig så att det inte missuppfattas.
Vi sverigedemokrater är för att Sverige är en del av EU:s inre marknad. Det innebär inte bara fri rörlighet för varor och tjänster utan även för arbetskraft. Svenska ungdomar kan åka till London och Madrid och arbeta. En polsk byggjobbare kan mycket väl komma till Sverige och arbeta för svenska löner och enligt svenska avtal. Det motsätter vi oss inte. Jag tycker mig ibland höra i debatten att det finns en glidning där. Jag har fortfarande inte fått svar av migrationsministern. Jag vill gärna ha det.
Anser migrationsministern att en svensk arbetare med viss utbildning och kompetens har större rätt till ett jobb på svensk arbetsmarknad än motsvarande arbetare från Indien eller Kina som söker jobbet?