KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ewa Björling (M):
Den här debatten är väldigt intressant. Vi ser hur Cecilia Wikström å ena sidan säger att det var dåvarande biståndsministern, vår nuvarande biståndsminister säger att det var Sida. Hemligstämplingen i sig får vi svar på i och med anmälan till konstitutionsutskottet. Då kommer sanningen fram, får vi hoppas. Det handlar också om att vi visst ger bistånd till den palestinska myndigheten. Till en liten del gör vi det.
Det finns en organisation som heter NSU, Negotiation Support Unit. De har direkt kanal med Palestinska myndigheten. Dit ger vi bistånd och har gjort tidigare för att stödja dem i kompetensen för att kunna föra fredssamtal, ett gott syfte. Men det har ju spruckit sedan den andra intifadan startade. Just nu händer ingenting sådant vad gäller NSU.
Vi kan säga att Sverige inte ger någonting direkt. Vi ger det via ett institut i England tillsammans med England, Norge, Danmark och Holland. Institutet heter Adam Smith Institute. Det går inte helt direkt, men det är bara ordvrängeri. Vi ger fortfarande pengar till Palestinska myndigheten.
Intressant är också att utvärderingen av det här endast har skett via internrevision. Herr talman! Sverige har, som jag har förstått det, velat vara ett av de mest transparenta länderna i världen. Dessutom är vi ett av de länder som säger sig gå i fronten mot korruption. Jag skulle vilja gå ett steg längre och säga att vi ska ha nolltolerans mot korruption. Man kan tycka att uttrycket är väl uttjatat, men det fyller sitt syfte.
Noll tolerans ska det vara mot något vi inte accepterar. Jag inser också att det ofta är svåra bedömningar, chans eller risktagande - hur man vill se det - att ge bistånd i korrupta miljöer. Tyvärr är det också så att det oftast är i de miljöerna som biståndet behövs som bäst. Då kan man råka ut för att pengarna används på fel sätt. Det är då icke desto mindre viktigt att vi analyserar rapporterna vi får noga och lyssnar och tar till oss kunskap.
Min fråga till biståndsministern är: Anser inte biståndsministern att nuvarande form av anslag undergräver eller åtminstone förhalar fredsprocessen? Vi behöver ställa mer krav på både Israel och Palestina.
Ewa Björling (M):
Kampen mot hiv/aids måste intensifieras för var dag som går. Därför vill jag börja med att säga att det är en väldigt bra interpellation som Rosita Runegrund ställt just för att den här frågan ständigt behöver aktualiseras och diskuteras. Det är en stor katastrof som hotar världen på flera sätt, både när det gäller säkerhet avseende samhällsstrukturer och global utveckling.
Därför vill jag skicka med Carin Jämtin en liten varning, nämligen att vi inte ska göra hiv/aids till en kvinnofråga eftersom den gäller alla, både kvinnor och män. Det är oerhört viktigt. Sverige har sedan länge på ett framsynt sätt satsat på hivbekämpning i olika former och utökar sina satsningar än mer. Det ser vi alla väldigt positivt på. Men man kan alltid säga att vi måste göra mer.
Ett viktigt led var att tillsätta en svensk hiv/aids-ambassadör. Han tillträdde för ungefär ett år sedan. Jag frågade då i en skriftlig fråga Carin Jämtin om ambassadörens uppdrag. Hon redovisade det väldigt tydligt och bra. Han skulle synliggöra det svenska utvecklingssamarbetet, och han skulle bland annat intensifiera arbetet i frågorna om hiv/aids.
Vi kan också konstatera att hiv/aids-ambassadören har lyft frågan både nationellt och internationellt och även fått flera andra länder att haka på. Det har gjorts insatser för att ökad samordning och effektivitet. Men jag undrar: Finns det någon konkret positiv skillnad som Carin Jämtin skulle kunna ge exempel på? Det är ytterligare ett led.
Det är precis som Rosita Runegrund säger: Vi tillsätter en ambassadör, men vad händer sedan? Vad händer i praktiken? Vad händer för dem individer som är smittade av aids? Det är i dag ungefär 42 miljoner.
Ewa Björling (M):
I kampen mot aids borde alla ministrar ta upp hiv mycket oftare än vad som sker nu. Är det något som saknas, ge dem då mer utbildning. Det är ditt ansvar, Carin Jämtin. I u-länderna har i dag 4 % av dem som behöver bromsmedicin tillgång till det. Visserligen har bromsmedicinerna blivit mycket billigare i u-länderna.
Men det behövs fortfarande krafttag från både privat och statlig sektor för att kunna distribuera ut dem och framför allt ge information om dem. Ett viktigt led är att erbjuda våra ambassadanställda och deras anhöriga fri tillgång till antivirala medel. Bromsmediciner till lokalanställda på våra ambassader ryms redan i dag inom ramen för det avtal vi har. Men det gäller endast de anställda och ingen annan.
Det är en oerhört viktig signal från svensk sida att det genomförs också för de anhöriga till de ambassadanställda. Flera andra länder som arbetar aktivt i kampen mot hiv har redan infört det sedan lång tid tillbaka. Det ser väldigt underligt ut att inte Sverige kan bistå med det. Det kan inte vara förenat med några större kostnader utan måste snarare handla om ren policy.
Min fråga till Carin Jämtin är: När ska Sverige tillse att också de ambassadanställdas anhöriga får tillgång till antivirala medel?
Ewa Björling (M):
Sverige har drabbats av en hel rad allvarliga kriser de senaste tio åren: Estoniaolyckan, tsunamikatastrofen och stormen Gudrun. Det ligger i sakens natur att det är oförutsedda händelser, som alltid på något sätt inträffar vid "fel" tidpunkter. Alla de här kriserna har ställt krav på en hög krisberedskap.
Det är just vid de här tillfällena som medborgarna måste kunna ställa krav på en väl fungerande krisberedskap. Det är uppenbart att krishanteringen på nationell nivå inte alltid inledningsvis har fungerat. Vi är emot att Räddningsverket ska ta ansvaret för en större katastrof. Det riskerar att försvaga en redan bristfällig svensk krisberedskap på central nivå.
Vi skulle vilja se en nationell krisledningsfunktion i Statsrådsberedningen, en funktion som ska agera vid större allvarliga krissituationer där berörda myndigheter inte förväntas klara av situationen på egen hand. Det här ska inte vara en myndighet utan det handlar om att arbeta helt inom ramen för statsministerns uppdrag. Jag är medveten om att jag nu talar om det absolut värsta som kan hända, och vi får hoppas att det aldrig händer. Fru talman! Jag ska säga någonting positivt också.
Det är glädjande att höra att ni vill satsa 200 miljoner extra på krisberedskap. De akuta åtgärderna är, jag säger det åter, bra, Ni är på rätt väg. Ni har vårt fulla stöd, och det vet Morgan Johansson. Men det behövs fortfarande en grundläggande djup basförberedelse, för den saknas i dag.
Man kan inte heller bara säga att det inte är regeringen som ska hantera. Visst, det är sant och riktigt, men det slutgiltiga ansvaret är ändå att se till att allt finns på plats, och det är regeringens ansvar.
Ewa Björling (M):
Jag vill börja med att säga att jag var i Irak för en dryg månad sedan. Jag reste runt där och träffade kurder, sunnimuslimer och shiamuslimer. Jag skulle vilja berätta lite grann om den bild jag fick. Den är delvis väldigt annorlunda mot den som vi ser i svenska, europeiska och amerikanska medier.
Där var man väldigt positiv. Man insåg att det handlade om att skapa ett enat Irak. Alla kämpade för att få en riktig regering. Och som utrikesministern sade är det bara ett fåtal poster som återstår nu för att man ska få det. Jag ställde framför allt frågan: Hur ser ni på ockupationen av Irak?
Den generella bilden av kurderna var att de över huvud taget inte ville kalla det för ockupation, utan de sade att man hade befriat Irak. Shiamuslimerna tyckte snarare att man hade befriat Irak från Saddam.
Sunnimuslimerna i sin tur förstod nu vad det här handlade om, hur förfärlig Saddam faktiskt hade varit mot shiamuslimer och kurder. Det är någonting som vi inte får höra annars i dag. Jag tycker att det var viktigt att säga detta. Jag blev själv väldigt förvånad.
Jag tycker också att det vore rättvist av Mariam Osman Sherifay att ge hela bilden och också tala om vad som hände i Halabja och vilka fruktansvärda saker Saddam har gjort innan detta. Detta säger jag utan att på något sätt försvara det som USA gör.
Man är också väldigt öppen med att tala om vad det är man faktiskt behöver från omvärlden, nämligen att det irakiska folket hungrar efter att lära sig mer om demokrati. Alla jag träffade där, både kvinnor och män, sade verkligen: Kom hit och hjälp oss! Vi vet inte hur man gör för att få demokrati. Det är vår riktigt svaga punkt.
Det sade alla tre grupperna, just därför att alla tre grupperna nu också verkligen vill ha en enad regering i Bagdad. Man ser dessutom hur kurderna faktiskt har gått ihop för att kunna vara tillsammans i Bagdad.
Jag tycker att vi i Sverige, där det finns väldigt många exilirakier, borde ha ett extra stort ansvar att faktiskt bidra till att skapa mer demokrati i Irak och att lära ut demokrati, för det är vi bra på. Jag vet att vi har gett 400 miljoner under tre år i svenskt bistånd till Irak just för att stärka demokrati, rättsväsende och så vidare, men att det tyvärr går väldigt trögt.
Anledningen är att vi, naturligtvis sagt med all respekt, talar om säkerhetsläget. Det är omöjligt att arbeta i Irak. Och jag håller med om det fullständigt: I Bagdad är det omöjligt att arbeta i dag därför att säkerhetsläget ser ut som det gör. Det är också därför vi inte har en egen ambassad där. Säkerhetsläget gör att det skulle kosta fruktansvärda summor för närvarande. Jag har hört nämnas summor runt 150 000 per dygn - bara för säkerheten.
Det jag undrar är: Varför är vi då inte mer flexibla där och arbetar i andra delar av Irak, till exempel i södra Irak och norra Irak? Man kan ju också få människor som är i Bagdad att ta sig till andra delar, just för att kunna tänka mer demokrati. Varför ser vi inte de andra delarna av Irak som bra demokratiska exempel ändå och försöker uppmuntra dem tydligare? Det vill jag fråga utrikesministern.
Ewa Björling (M):
Vilka är det i dag som står för terrorn i Irak? Jag skulle vilja säga att de dagliga bombningar av moskéer som vi hör talas om främst drabbar shiamuslimers moskéer. De utförs framför allt av sunnimuslimska besvikna bathpartister som förlorat makt.
Jag är övertygad om att det kommer att fortgå ett tag till, oavsett om det kommer en irakisk regering eller inte. Det är ingenting som snabbt kommer att försvinna. Ju fortare en fulltalig regering som själv kan styra kommer på plats, desto bättre är det. Vid mitt besök i Irak frågade jag de olika grupperna om de amerikanska styrkornas närvaro.
Alla sade att det naturligtvis inte är någon önskedröm att de amerikanska styrkorna finns där, men de finns faktiskt där med irakiskt mandat. De sade också att de inte hade kunnat bli av med Saddam utan att USA gick in. Fortfarande tycker även jag att det är viktigt att kritisera USA för de övergrepp som skett - absolut.
Jag vill vara tydlig med att säga det. Återigen skulle jag emellertid vilja vända på det hela lite grann, tänka positivt och fokusera på framtiden för att vi ska kunna få ett demokratiskt Irak. Det innebär att USA då också kan dra sig därifrån. Utrikesministern säger att Olof Palme-centrumet är aktivt i den kurdiska regionen. Jag vet att de har ett kontor där, men aktiva är de inte alls för närvarande.
Det har inte hänt någonting på fem månader, vilket jag själv fick höra när jag var där på besök. Man säger också att problemet många gånger är att det blir för mycket i Kurdistan och för lite i övriga Irak. Jag kan inte riktigt se det hela så, utan i stället behövs mer flexibilitet. Arbeta då i de säkra delarna, men bjud in folk också från övriga Irak!
Ewa Björling (M):
Jag tycker att det är glädjande att höra några delar av utrikesministerns svar; andra delar ser jag mindre positivt på. Jag var på en Palestinadebatt för någon vecka sedan som Palestinagruppen hade anordnat. Där fick vi frågan: Vad anser ni om det vapenmilitära samarbetet med Israel? Moderaterna var det enda parti som svarade att vi tycker att det ska fortsätta.
Socialdemokraternas representant ville inte svara. Det var väldigt luddigt. Därför är jag glad för det tydliga svaret från utrikesministern. Däremot håller jag inte med om att det var rätt att avbryta den här flygövningen. Där är vi oense. Till Yvonne Ruwaida måste jag ändå få säga att det är en väldigt stor skillnad mellan Hamas och Israel.
Låt mig än en gång tydligt framföra, vilket jag har gjort så många gånger förut i kammaren, att Hamas är en terrororganisation som nu styr de palestinska områdena. Jag var på en säkerhetspolitisk konferens i Israel och var också i Palestina på valdagen och såg Hamas vinna. Vi måste absolut ha full respekt för att Hamas vann eftersom det är så det är i en demokrati.
Men att utifrån det bara säga att det är en besvärlig situation tycker jag inte att man kan göra. Det är en förfärlig situation som vi nu befinner oss i, samtidigt som vi ändå måste respektera detta. Jag slogs också av hur frisk debatt det faktiskt var i Israel.
Det är verkligen ett bevis på en levande demokrati därför att man från vänster till höger kunde uttrycka väldigt många olika åsikter på ett friskt sätt, något som jag tycker att det skulle vara mer av här i Sveriges riksdag. Jag vill därför säga att vi inte ska bojkotta Israel, utan vi ska fortsätta med vapensamarbetet. Utrikesministern var också inne på handelspolitiska principer.
Då skulle jag vilja påpeka vikten av att vi också ska samarbeta inom ett helt annat område, nämligen det som handlar om att Israel är väldigt duktigt på att skapa innovationsföretag.
Enligt ett nytt index som FN:s handelsorganisation Unctad har upprättat ligger Sverige etta i världen på att ta patent på nya uppfinningar, det vill säga goda forskare som kommer med nya idéer. Men sedan är vi nästan sämst på att omsätta dem i verkligheten till nya mindre företag. Där är i stället Israel bäst i världen.
Det är ett samarbete som jag tycker att vi skulle utöka, och inte bojkotta Israel.
Ewa Björling (M):
Självklart ska humanitärt bistånd prioriteras. Det är jätteviktigt. Jag hoppas verkligen att vi gemensamt med EU kommer fram till en godtagbar lösning för att den fattiga palestinska befolkningen ska få bistånd. Jag måste vända mig till Yvonne Ruwaida. Jag blir riktigt upprörd när jag hör uttrycket: tjatande om Hamas.
Jag kommer att fortsätta att tjata om Hamas så länge de inte tar totalt avstånd från terror och erkänner Israels rätt att existera. Det finns inget annat alternativ. I deras stadgar sägs nämligen fortfarande att man ska utplåna Israel. På deras hemsida börjar det med en flagga där man bränner upp Israel. Det kan jag inte respektera, och jag tycker inte att det är respektabelt av en regering att bete sig på det sättet.
Jag tycker fortfarande att det är väldigt allvarligt. Jag tror att de flesta demokratier skulle tycka det om de hade sådana organisationer som sina närmaste grannar som de blir hotade av.
Ewa Björling (M):
Jag vill börja med att säga välkommen till Jan Eliasson i hans nya roll som utrikesminister. Det har jag inte gjort förut. Jag vill dessutom gratulera till ett väl genomfört FN-möte om hiv/aids i Jan Eliassons andra roll i generalförsamlingen. Fru talman! Utrikesministern säger att Sverige till fullo står bakom kvartettens krav på den palestinska Hamasledda regeringen.
Den måste avsäga sig våld, erkänna Israels rätt att existera och hålla internationella avtal. Vi har också kommit överens om inom EU att inte ha några kontakter på politisk nivå med den palestinska regeringen. Det är vi också från moderat håll ense om. Just därför skulle jag vilja fråga utrikesministern hur det kommer sig att vi ser denna socialdemokratiska splittring.
Socialdemokratiska riksdagsledamöter tar själva initiativ till att träffa Hamas. Är inte det politisk nivå? Jag anser att en riksdagsledamot är politisk nivå i allra högsta grad. Jag skulle vilja veta hur utrikesministern ställer sig till ett sådant agerande, om det verkligen inte är politisk nivå, och hur det ser ut.
Ewa Björling (M):
Jag tackar för svaret. Jag vill förtydliga att min fråga gällde socialdemokratiska riksdagsledamöter. Det jag pekade på handlade om splittringen inom Socialdemokraterna och att man har olika linjer i regering och riksdag. Jag anser att det inte är tillfredsställande att se att svenska s-riksdagsledamöter går rakt emot en enad EU-front i den frågan.
Vi representeras dessutom i EU av en socialdemokratisk regering. Det ger en missvisande och luddig bild av svensk utrikespolitik. Man kan ju fråga sig om det verkligen är den socialdemokratiska regeringen som styr svensk utrikespolitik eller om det i vissa fall är enskilda s-riksdagsledamöter som styr tillsammans med Miljöpartiet och Vänstern.
Är det den nya Mellanösternpolitiken eller är det den socialdemokratiska regeringens linje som gäller?
Ewa Björling (M):
Jag tackar för välkomnande av både Carina Adolfsson Elgestam och Börje Vestlund. Vi är överens om en sak, och det är jag glad för. Det är att exportfrämjandet är mycket viktigt. Det känns bra att höra från er också.
Däremot vill jag börja med att säga att den förra regeringen, det vill säga den socialdemokratiska regeringen, tyvärr finansierade stora delar av exportfrämjandet med tillfälliga medel ovanpå basanslaget. De medlen löpte ut 2006. Vad de medlen gjorde var att skapa en enorm ryckighet i arbetet.
Vi ser och vi är överens om att vi har tappat marknadsandelar. Det kan vi se att vi har gjort sedan en lång tid tillbaka. Vi kan i alla fall se att vi har gjort det under tio års tid. Då vill jag ifrågasätta vad den förra regeringen gjorde för att ändra på den inriktningen. Man har haft tio år på sig. Jag tycker att det är intressant hur man hela tiden diskuterar storlek på resurser.
Det är viktigt att man också diskuterar kvalitet. Vad är det vi gör för skattepengarna? Hur använder vi resurserna? Det är precis därför som vi har tillsatt en utredning, för att tydligare få veta vad det är vi gör, vad det är som är bra för att stötta svenska företag, framför allt små och medelstora företag, när de behöver gå ut och internationalisera sig i världen.
Det beslut jag talade om, 70 miljoner till svenskt deltagande i Shanghai Expo 2010, är ett väldigt viktigt steg som jag är övertygad om kommer att få stor betydelse för svenska företag. Vi gör också andra insatser för att småföretag ska kunna expandera internationellt.
För ett av de största hindren för ett litet eller medelstort företag i dag är små resurser, också i kombination med de risker som en internationalisering innebär. Ett viktigt steg här är det så kallade exportlånet som vi lanserade i juni just för dessa företag för att de ska våga ta klivet ut i världen. Genom det lånet minskar risken för småföretag att gå ut och exportera.
Fler konkreta åtgärder för små och medelstora företag, förutom exportlånet, har Exportrådet som sin uppgift.
Man ser att det behövs en grundläggande exportservice för kompetensutveckling för små och medelstora företag och att man riktar insatserna mot internationellt affärsfrämjande. Därför finns nu också regionala rådgivare från Exportrådet ute i varje län för att kunna hjälpa till med det.
Ewa Björling (M):
Carina Adolfsson Elgestam frågar mig hur vi ska klara av att ha affärsfrämjande ute i världen. Hur ska vi genomföra det med tydliga främjaraspekter? Den här regeringen kommer självfallet att ha affärsfrämjande ute i världen. Det är bland annat en av mina huvuduppgifter att vara dörröppnare för svenska företag ute i världen. Den är en av de viktigaste uppgifter jag har.
Men det handlar också om att se små och medelstora företag här hemma, lyssna till dem och se vad som är huvudorsaken till att de inte internationaliserar sig och att de inte deltar fullt ut i globaliseringen. I dag står tio företag för 40 procent av vår export.
Det är väldigt få företag i det stora hela - det är nästan bara de större företagen i dag - som vågar sig ut på den internationella marknaden därför att man har råd att ta den risk som det också innebär. Traditionellt har det varit storföretag.
Jag vill se hela Sverige och alla Sveriges företag, också den potential som alla våra invandrare har, för att kunna få en ökad bredd på vår export. Börje Vestlund frågar om vi måste vara bäst i klassen och om vi då måste bli ännu bättre. Jag skulle vilja säga: Självklart ja.
Vi behöver ett vässat exportfrämjande. Just därför är det också viktigt att tillsätta en sådan här utredning för att få reda på hur vi kan vässa oss ytterligare. Ni frågade också om regionala exportrådgivare. Vi har nyligen fattat beslutet att vi ska ha regionala exportrådgivare. Där vill jag lugna Carina Adolfsson Elgestam. Hur gör vi då det här på bästa sätt?
Hur håller vi en hög profil? Sverige är ett litet land. Vi har nyligen presenterat Sverigebilden och Sverigeprofilen. Vi behöver vara ett litet vässat land med en tydlig profil i en alltmer globaliserad värld. Det finns många andra länder där ute som slåss i konkurrensen. Vad är då Sverige bra på? Jo, vi är ett öppet, nyfiket och tolerant land.
Vi har expertis inom IT, telekom, teknik och miljöteknik. Det är områden som jag tycker att det är viktigt att vi framhåller som en bra profil för oss. Vi kan också se att just miljöteknik från Sverige börjar efterfrågas mer och mer ute i världen. Vi ska vara väldigt glada för att stora länder, som exempelvis Kina, efterfrågar detta från ett litet land som Sverige.
Det är här som vi ytterligare kan vässa vår export för att klara oss i den konkurrens som en globalisering innebär.
Ewa Björling (M):
Jag vill börja med att säga att allt inte heller handlar om statliga bidrag, utan det handlar ju också väldigt tydligt om vad det är vi gör för våra skattepengar och hur vi använder våra resurser på bästa sätt. Vår regering tar ansvar för det. Det är därför som vi också vill se en tydlig utredning med konkreta förslag på hur vi kvalitetsmässigt utvecklar detta bättre.
Jag vill också säga att Exportrådet har ökat sin närvaro utomlands, vilket är väldigt glädjande, när det gäller vårt främjande internationellt. Deras konsulttjänster är mycket efterfrågade, vilket också är glädjande.
Jag är övertygad om att vi kan öka vår export de närmaste åren, men det handlar då också, som jag tydligt sade tidigare, om att få med små och medelstora företag - tillsammans med de stora företagen naturligtvis. Vi ska inte glömma dem; det är de som står för en stor del av vår export i dag.
Detta handlar om att finnas på EU:s inre marknad dit vår största export går i dag, och det handlar om att även befinna sig utanför den marknaden. Det finns också väldigt mycket vi kan göra på EU:s inre marknad i denna fråga genom harmonisering, borttagande av handelshinder och så vidare. Steg två är sedan att också klara av att finnas utanför EU-kretsen.
Jag tror att vi kommer att få se mer av den varan även för små och medelstora företag just på grund av specifika, riktade satsningar till de områdena där vi har ett generellt anslag ovanpå basanslaget som vi har uttryckt därför att det är viktigt just för den här delen.
Det handlar också om, som jag sade, att se hela Sverige och dess potential och att kunna föra ut den i världen.