Martin Kinnunen (SD):
Vi debatterar i dag vattenfrågor, och vatten, mer specifikt dricksvatten, är vårt absolut viktigaste livsmedel. Rent dricksvatten är en förutsättning för god hälsa, tillväxt och jobb, ja, för i princip varenda välfärdsindikator. Globalt är utvecklingen god. Sedan 1990 har drickvattentillgångarna ökat med 20 procent.
Fortfarande är det dock ett stort globalt problem eftersom omkring 2 miljarder människor i världen saknar tillgång till rent dricksvatten. Fru talman! I Sverige ser situationen betydligt bättre ut. Vi har bra vattentillgång, bland annat genom alla våra sötvattenkällor.
Det må vara svårt med grundvattnet ibland, men det beror inte på brist på grundvatten utan på att vi kanske inte är tillräckligt bra på att ta vara på det. Vi har oerhört bra vattenrening, men den kan naturligtvis bli ännu bättre. Därför är det positivt att utskottet är enigt om att det ska göras mer för att få fram avancerad vattenrening för att komma till rätta med läkemedelsresterna.
När man kommer åt läkemedelsresterna kan man dessutom ytterligare förbättra upptaget av fosfor i reningssystemet eftersom fosfor fäster på de större partiklarna som nya avancerade reningsverk kan filtrera bort. En annan fråga man också kan ställa sig är huruvida receptfria läkemedel som belastar vår miljö verkligen ska fortsätta att vara receptfria även om vi kan få till stånd bättre rening. Fru talman!
Det mest akuta problemet när det kommer till våra vatten är utan tvekan övergödningen av Östersjön. Sverige har under många år bedrivit ett aktivt arbete, och vi kan se att det faktiskt ger resultat. Nivåerna av kväveutsläpp har minskat betydligt. Vi är också i mål vad gäller näringsläckage till delar av Östersjön, även om det i den egentliga Östersjön fortfarande är oerhört problematiskt.
Det är dock nedslående att höra att vi trots decennier av arbete inte har lyckats alls vad gäller att begränsa fosforläckaget från jordbruket. Detta beror förmodligen på att man inte har identifierat rätt åtgärder. Det krävs mer av punktinsatser än vad vi har haft i dag.
Det finns mycket att göra, och därför är det glädjande att Miljömålsberedningen i detta nu arbetar med detta. Det ska bli intressant och spännande att se vad man kommer fram till. Samtidigt som vi ska göra mer för att bekämpa näringsläckaget måste vi vara öppna med att det existerar målkonflikter. Man skulle ganska enkelt kunna minska näringsläckaget tillräckligt till Östersjön genom att lägga ned allt jordbruk och importera all mat.
Men så ska vi naturligtvis inte göra, och därför måste alla åtgärder på detta område vara kompatibla med att öka svensk livsmedelsproduktion. Här är det intressant att nämna vattendirektivet och hur det i dag implementeras. Om det av regeringen föreslagna åtgärdsprogrammet för att uppfylla vattendirektivet skulle genomföras fullt ut skulle det få långtgående konsekvenser för svensk livsmedelsproduktion.
Sverige har valt en egen modell där direktivets alla mål och krav har fått status som miljökvalitetsnormer. Vattendirektivet är i grunden ett ganska rimligt åtgärdspaket, men det lägger en alldeles för stor ekonomisk börda på lantbruket, som kan tvingas ta avsevärda arealer åkermark ur produktion. Sverigedemokraterna anser att åtgärdsprogrammets förslag till åtgärder ska präglas av kostnadseffektivitet och en balans mellan god vattenmiljö och ett hållbart och konkurrenskraftigt svenskt jord- och skogsbruk.
Av denna anledning yrkar jag bifall till vår reservation nr 3. På samma sätt är det värt att nämna de människor som drabbas av myndigheters hårdare krav på tvångsanslutning till kommunala avlopp. Husägare som inte är välbeställda och vilkas hus inte direkt har Stockholmspriser drabbas ofta. Vi ska givetvis fortsätta arbetet med att täppa till näringsläckaget, men det måste kombineras med en politik som även inkluderar ett rättviseperspektiv.
Av denna anledning kommer vi att rösta för reservation 10 i kammaren nästa vecka. Vi lyfte upp dessa frågor vid flera tillfällen under föregående mandatperiod, och vi står givetvis för samma politik i dag. Fru talman! Betydelsen av det regionala arbetet vad gäller vattenfrågorna kan inte på något sätt underskattas.
Ska vi kunna återställa Östersjön är vi helt beroende av att exempelvis Polen och Ryssland arbetar mot samma mål. Ser man på bördefördelningen står dessa länder för 70 procent av de utsläpp som måste minskas, och man kan konstatera att dessa frågor inte står lika högt upp på agendan i Polen, Ryssland och en del andra Östersjöländer.
Därför är det viktigt att det regionala och internationella arbetet ges hög prioritet. Det behövs mer ekonomiska resurser och mer energi, och merparten av det som behöver göras för Östersjön måste faktiskt göras av andra länder. Så är det, men vi kan hjälpa dem.