KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Persson (S):
Finansministern andas uppgivenhet och räknar upp de vanliga gamla schlingmannska argumenten. Jag har haft några debatter med Anders Borg den här perioden. Jag har framför allt haft dem för att fästa uppmärksamhet på arbetslösheten som samhällsproblem. Det är en massarbetslöshet som biter sig fast.
Värst drabbas ungdomar och de många långtidsarbetslösa. Det jag tycker är mest plågsamt är att regeringen försöker vifta bort arbetslösheten som samhällsproblem. I stället försöker man säga att det är ett enskilt problem. Det är mitt problem som arbetslös.
Det antyds att man är lat eller ovillig att arbeta. Finansministern säger i dag att det bara finnas två vägar att få fler jobb. Den första är att sänka skatterna. De har nu sänkts med nära 140 miljarder, och fem jobbskatteavdrag har genomförts.
Hur många jobb har det givit? Finansministern rabblar upp att 200 000 nya jobb har skapats. Men befolkningen har vuxit med 500 000. Det viktiga är att arbetslösheten har ökat. Det finns ingen vetenskap som säger att fler jobb har skapats på grund av jobbskatteavdragen.
Därutöver säger finansministern att drivkrafterna till arbete har stärkts genom "den återupprättade arbetslinjen i socialförsäkringssystemen". Jag tycker att man ska kalla det för vad det är: utförsäkringslinjen.
Av dem som är arbetslösa i dag har bara 40 procent arbetslöshetsersättning. Övriga har annan inkomstförsörjning, särskilt försörjningsstöd. De som har a-kassa har bara 40 procent av tidigare ersättning. Regeringen verkar se arbetslösa som fuskare.
Jag tycker att det är skamligt. Är det så, finansministern, att arbetslösheten skulle öka om vi förbättrade arbetslöshetsförsäkringen? Hur mycket, finansministern, skulle i så fall arbetslösheten öka med? Herr talman! Vi har en tröttkörd och misslyckad regering som bara upprepar två saker: Sänk skatten!
Försämra för de arbetslösa! I stället hade det behövts näringspolitik, utbildningspolitik, bostadspolitik och annat som skapar jobb och medverkar till utveckling där marknaden sviker.
Men den moderatledda regeringen vill ge marknaden fritt spelrum också på en plats där den inte borde vistas, nämligen i välfärden. Till herr Andrén, den gode mannen, vill jag säga: Dina kontrollfrågor får ställas till nästa socialdemokratiska finansminister.
Peter Persson (S):
Jag tackar statsrådet Norman för svaret. Vi hade en gång en bilprovning. Det damp ned en inbjudan till besiktning. Vi bokade dag. Som unga kanske vi ängslades när spikhammaren trummade underredet. Men det fungerade.
Det var ingen slump, utan det fanns en säkerhet. Det var oförvitliga, stolta tjänstemän som utförde arbetet. År 2009 avreglerades marknaden.
Svensk Bilprovning skulle bli fri, trots att regeringen redan innan visste att avreglering och konkurrensutsättning inte fungerat så bra i andra länder, enligt en studie som Näringsdepartementet lät McKinsey utföra 2007.
I Finland utvecklades det till ett riskkapitalägt oligopol, och i Danmark blev det överetablering och kvalitetsproblem. Det sägs att en operatör där försökte profilera sig med: Alla klarar sig hos vår bilprovning. Man oroades icke över spikhammarens gång.
Efter avregleringen i Sverige etablerades två riskkapitalbolag. Särskilt många stationer blev det inte, så staten gick vidare och sålde ut en tredjedel av Svensk Bilprovning till Opus.
Enligt Affärsvärlden och värdeföretaget Factset skänkte staten bort 370 miljoner kronor. Man sålde alltså ett företag som var väsentligt högre värderat bara för att privatisera.
Affärsvärlden skrev att den gyllene avregleringen blev till stor glädje för Opus aktieägare men att den också går att se som en ideologiskt driven avreglering där skattebetalarnas tillgångar såldes för billigt för att lösa ett problem som inte existerade. Herr talman!
Vi hade en gång ett apotek där man drevs av att distribuera medicin billigt och rationellt. Om den receptbelagda medicinen saknades på det första apoteket kunde de meddela var den fanns. Även detta skulle privatiseras. Låt mig ta ett exempel.
27 apotek i södra Sverige såldes ut till riskkapitalbolag, däribland IGC. De köpte apoteken för 225 miljoner och var tvungna att äga dem i tre år. Dagen efter såldes de för 600 miljoner kronor - en kraftig övervinst. Herr talman!
Jag skulle kunna fortsätta uppräkningen av hur våra gemensamma tillgångar slumpas bort, men jag vill fråga statsrådet Norman: Är du nöjd med utförsäljningarna? Blev det bättre? Var det rätt pris? Du säger att staten inte vill äga på den kommersiella marknaden. Vad mer avser regeringen att sälja ut?
Peter Persson (S):
Företrädare för den moderatledda regeringen sjunger en sång men skriver en annan visa. Man sjunger det som för stunden är populärt, men sedan har man en annan text.
Jag är glad för att Anger och Schulte även sjunger de gamla sångerna här i kammaren, för det är egentligen där som Moderaterna står - man vill av nit och princip ha utförsäljningar. Det som är möjligt för kommersiell marknad ska vi absolut inte äga gemensamt. Sedan kommersialiserar man det gemensamma för att ge underlag för att sälja ut.
Man döper om medborgare till kunder, och sedan ropar man: Vi är emot riskkapitalbolag i välfärden. Först släpper man in dem. Sedan är man emot dem när det kommer en opinion. Man privatiserar, säljer ut till underpris och försämrar servicen. Jag tror, Peter Norman, att en och annan i vårt land skulle bli lycklig om det kom en orange bil och man fick hjälp att sätta i gång telefonen.
Jag tror faktiskt det. Du kan inte ringa och fråga, för de är förhindrade. Den orange bilen är borta. Ni sjunger likadant när det gäller skatter, i festtalen på stämmorna. Det sitter i generna att sänka skatten och klubba igenom beslut om 30-40 miljarder.
Sedan blir det raskt presskonferenser om skattesänkningsstopp, och Schulte ligger hemma och gråter framför tv:n: Vad gör ni med mitt parti? Det är det här som frågan handlar om. Ni säger en sak och gör en helt annan sak.
Det allvarliga med utförsäljningarna av statliga verksamheter är att ni säljer till underpris. Ni tappar inkomster. I prognoser rörande intäkter från aktieutdelningar ser man att det spricker rejält i utförsäljningens spår.
Vi kommer nu i år att få prognostiserat 17,3 miljarder i avkastning på statligt ägande. År 2006 hade vi 37,1 miljarder kronor. Den näst senaste försäljningen av Nordea gav innan försäljningen en avkastning på 12 1⁄2 procent.
Den avkastningen slumpade Peter Norman bort, och i stället fick skattebetalarna en avkastning på kanske 1 procent. Det är det här som är den ideologiska frågan och den praktiska frågan för svenska folket. Den moderatledda regeringen tycker att det är fult att vi äger gemensamt.
Man kommersialiserar verksamheten för att kunna slumpa bort den. Vi tappar kontroll, vi tappar insyn och vi tappar möjlighet till samhällsservice, och det är i alla avseenden en förlustaffär. Jag skulle vilja att statsrådet besvarar de frågor jag ställde.
Jag gav exempel från bilprovning och apotek och citerade affärstidskrifter. Tycker Peter Norman att man har sålt till rätt pris? Ger försäljningarna motsvarande avkastning som den som gavs i de vinstgenererande företag som fanns? Tycker statsrådet detta?
Peter Persson (S):
Var finns de giftiga bina? Sätt ut lite honung, så kommer det en hel svärm. Här bestod honungen av utförsäljning till underpris och förlorade intäkter till det gemensamma. Men den debatten vill man inte ha. Man vill fortsätta att sälja.
Man vill fortsätta att kommersialisera. Debatten har varit tydlig här i dag. Mina enkla frågeställningar om det slösaktiga användandet av det gemensamma möts med en enorm bomboffensiv från Moderaterna. De vill inte ha en debatt om detta.
Deras strategi är att fortsätta en politik där allting ska kommersialiseras. Man har argumenterat så. Det som är kommersiellt gångbart ska inte finnas gemensamt. Jag översätter det till skola, äldreboende och annan verksamhet.
Den debatten har man försökt fly undan genom att tillfälligtvis vara emot riskkapitalbolag. Man är till och med beredd att gå så långt för att undvika svåra debatter, herr talman, att man tänker dricka den värsta medicin man någonsin kan ta fram.
Man tar en bägare där det står skattesänkningsstopp och en ny bägare där det står någonting ännu värre, skattehöjning, och tar en klunk för att kunna vinna nästa val och fortsätta med nyliberal politik. Det får inte ske, herr talman.
Peter Persson (S):
Jag tackar finansministern för svaret. Det finns två grundläggande ting som inte minst många unga drömmer om: att få ett jobb och att få en bostad. På båda dessa områden sviks de i dag av den moderatledda regeringen.
Massarbetslöshet och skriande brist på bostäder är vad som gäller för ungdomar. Bostadsbyggandet har kollapsat sedan den moderatledda regeringen tillträdde 2006. Det har minskat med nära 74 procent.
Sedan hösten 2010, då man bytte bostadsminister, har minskningen varit nära 45 procent. I dag lever 65 procent av vårt lands befolkning i kommuner med bostadsbrist. Det är ett grundläggande problem för tillväxten när infrastrukturen inte fungerar.
Jag har själv träffat flera människor som har fått jobb men inte kan flytta till det för att bostad saknas. Ungdomar säger nej till högskoleplats för att de inte hittar någonstans att bo.
Det är ett slöseri, inte minst mot bakgrund av att vi har sysselsättningsproblem i de branscher som kan medverka till att bygga bort bostadskrisen. Jag tänker på sågverk, husproducenter och andra.
Precis som i sysselsättningsfrågan registrerar finansministern en händelseutveckling. Han noterar förhållanden, men han har ingen egentlig ansats till politik.
Ibland tänker jag att Regeringskansliet är mer som en reklambyrå än ett regeringskansli. Det är olika ordsvall som basuneras ut i stället för handfast politik.
I går när jag på datorn försökte få ut papper som beskrev Borgs svar fick jag olika versioner. Först kom det ut en version med den fantastiska nyheten om en gigantisk satsning på tunnelbana och bostadsbyggande.
Det var det som Juholt presenterade 2011 och som Borg avfärdade som ekonomiskt lättsinne och inget att syssla med. Denna första version fick jag kl. 12.59. Anders Borg skrev: Man har nyligen enats om att bygga ut Stockholms tunnelbana och öka bostadsutbudet med 78 000 nya bostäder i regionen. Kl. 12.59 skrev han "man". Kl.
13.59 fick jag en ny version. Där stod: Regeringen har tillsammans med Stockholms läns landsting och fyra kommuner nyligen enats om att bygga ut Stockholms tunnelbana och öka bostadsutbudet med 78 000 nya bostäder i regionen. På en timme förskönades verkligheten avsevärt.
Det understryker verkligen att regeringen ägnar sig mindre åt politik och mer åt reklambyråverksamhet. Anders Borg! Vilken version är den korrekta, 12.59 eller 13.59?
Peter Persson (S):
Jag noterar återigen att Gunnar Andrén kommer bakifrån i skymningen i interpellationsdebatter. Han är alltid välkommen. Herr talman! Ibland får man ett intryck av att byggregler och planlagstiftning skulle vara något djävulens påfund för att ställa till så mycket elände som möjligt.
Men så är det ju inte. Det är avvägda beslut, oftast fattade i den här kammaren, för att värna alla människors möjligheter att ta en bostad i anspråk, för att värna miljön, för att värna demokratin. Jag tillhör dem som anser att man visst måste genomlysa, förändra och utveckla alla processer.
Men det var med dagens regler som en socialdemokratisk regering faktiskt tillsåg att vi byggde dubbelt så mycket i landet innan ni, Anders Borg, tog över.
En av orsakerna till byggkrisen, till det drastiska raset, är att ni vill avpolitisera och rangera ut bostaden från välfärdspolitikens område. Ni har inga som helst problem med subventioner.
Ni har problem med att vi går in med samhällsmedel för att minska kostnaderna för en bostad, så att unga ska kunna erövra en bostad med den betalningsförmåga som de har. Det är ni emot. Men det är helt okej med RUT, att någon kommer och städar i hemmet eller att man tar hem någon som hjälper till med läxorna - det snedvrider inte. Det är också okej att sänka restaurangmomsen med 5,4 miljarder kronor.
Hamburgare och korv kan subventioneras - det är viktigare än en bostad för studenten. Grillning och servering på solkusten är också RUT-berättigat. Det är, Anders Borg, ett val vilka tjänster man vill stödja. I ditt inlägg tar du upp att ni vill förlänga presumtionshyrorna.
Det tycker jag är mycket intressant. Detta ord, "presumtionshyra", tror jag att många har svårt att förstå innebörden av.
Säger du i dag här i riksdagen att ni kommer att etablera ett system, förlängt, så att den som uppför en fastighet fritt ska kunna förhandla mot en hyresintressent om vilken hyra som helst? Det är ett jubel bland fastighetsägare som är mindre seriösa att gå till högstbjudande på en bristmarknad!
Menar du, Anders Borg, att ni kommer att lansera detta, att ni kommer att lägga fast att det inte finns någon begränsning i himlen för hyresuttaget utan att vad som helst är möjligt? Jag tror att Moderaterna i bostadsfrågan egentligen har två planer, som i mycket annan politik.
Den ena handlar om bekymrad min, utredningar och suckar. Den andra handlar om att man bakvägen svettas fram marknadshyror och sedan säger: Ja, det blev så - det var inte vårt fel. Och så spelar reklambyrån Schlingmann något annat vackert för att det inte ska märkas.
Peter Persson (S):
Finansministern tror att sanningen och gudarna trängs på nationalekonomiska institutionen. Jag är inte så säker på det. Åtskilliga finansministrar har haft annan härkomst - en docent i nordiska språk, en trädgårdslärling från Hässelby, en studiesekreterare i ABF.
Ernst Wigforss, Gunnar Sträng och Göran Persson var synnerligen dugliga därför att det handlar om politik och värderingar, inte vetenskap. Det är märkligt att det är fullständigt omöjligt och marknadssnedvridande att använda resurser för att nedbringa kostnader så att vi kan bygga bostäder.
Vi har halverat produktionen av bostäder i vårt land sedan alliansregeringen tog bort det samhällsstöd som vi hade fram till valet 2006.
Det man nu vill åstadkomma gick finansministern inte in på, men jag vill att han bekräftar eller dementerar det som står i budgetpropositionen, nämligen införande av presumtionshyra, fri förhandling mellan fastighetsägare av nyuppfört bestånd och presumtiva hyresgäster.
Sedan kan jag inte låta bli att kommentera att finansministern försöker göra sig till samhällsbyggare. För två år sedan sade Anders Borg, högt och ljudligt, med anledning av planerna på att bygga ut tunnelbanan: Det är ansvarslöst och skadar hans - Socialdemokraternas dåvarande partiordförande Håkan Juholts - trovärdighet. För två år sedan sade han det.
Sedan säger Borg: Man har enats om . En timme senare säger han: Regeringen har enats om . Samhällsbyggaren Anders Borg har begränsad trovärdighet. Han hoppar från tuva till tuva.
Peter Persson (S):
Jag tror att friheten ökade något oerhört när den moderna äldreomsorgen infördes. Gamla människor fick bo under mer hemlika förhållanden.
De fick stöd av en hemtjänst som kom hem till bostaden och lagade mat, städade och tog hand om hälsan. Det var en enorm vidgning av friheten för äldre människor.
Denna frihet vidgades för att vi andra solidariskt ställde upp och betalade detta över skatten och gemensamt fördelade efter de behov som fanns. Det var solidariteten och det gemensamma som skapade friheten. I den idén fanns inga tankar om att något skulle väljas bort.
När man har ett tankemönster om att välja bort duger det sämsta åt några. Min idé om solidaritet och välfärdsbygge handlar om att alla har rätt till det bästa.
Marknadstänkandet i äldreomsorg bygger på något helt annat, nämligen att man går in med andra drivkrafter och att människor ska kunna få en bättre vård och omsorg när de tar fram den egna plånboken.
Det är bakgrunden till LOV och de effekter som Jonas Sjöstedt pekar på när det gäller anställdas rättigheter. Med LOV som instrument driver man en plog för privatisering och gynnar det privata, ty kommunen är förhindrad att erbjuda kompletterande extratjänster. Bara det privata kan göra det.
Alltså kan man med den valfriheten, friheten som möjlighet, plocka bort kommunen. För mig handlar valfrihet om att kunna påverka inriktningen och omfattningen av omsorgen, inte vem som utför uppdraget. Alla ska få uppdraget utfört på ett korrekt sätt.
Det är inriktning och omfattning det handlar om. Mot bakgrund av detta vore det intressant att höra ministerns uppfattning.
Är det rimligt att vi ska fortsätta med en utveckling där man väljer till kompletteringar i omsorgen, som exempelvis Silver Life-konceptet med kommunal basfinansiering och tillval efter plånbokens tjocklek? Är det en sådan allmän utveckling hon vill se i äldreomsorgen?
Den är på väg i några kommuner och bygger i grunden på LOV-idén. Tycker ministern att det är fel att den kommunala demokratin ska kunna verka fullt ut, att de valda kvinnorna och männen i fullmäktige ska få besluta om hur kommunen ska organiseras och styras?
Har ministern för avsikt att ta initiativ till att driva igenom tvångsprivatisering, alltså en generell LOV, i landet? Det är viktiga frågor att besvara i denna debatt.
Peter Persson (S):
Den moderatledda regeringen talar gärna om valfrihet i äldreomsorgen. Samtidigt minskar antalet äldreboenden och hemtjänstens omfattning snävas in. Den valfrihet man egentligen talar om är rätten att i företagsform göra vinst på våra gemensamma resurser. Det är där striden står.
Vi är därför många som tar en hård strid mot själva idén om marknadstänkande i vård och omsorg. När man säger välja bort ska någon ha det sämsta. Socialdemokraterna ser det som så att alla ska ha rätten till det bästa. Det är utgångspunkten.
Jag noterar att Maria Larsson inte heller i denna debatt svarar på om hon tycker att det är önskvärt och riktigt att orättvisan med LOV - att de privata företagen kan erbjuda extratjänster mot betalning - ökar i omfattning och att det så kallade Silver Life-systemet får full etablering.
Det är den stora och viktiga motsättningen.
Peter Persson (S):
Jag vill tacka finansministern för svaret, även om han i detta interpellationssvar, i likhet med hur det var i det förra, faktiskt inte berörde de två frågeställningar jag hade i interpellationen. Jag får väl förtydliga dem.
Den moderatledda regeringens verkliga drivkraft har varit skattesänkningar under de snart åtta år som man har verkat. Man har argumenterat på ett annat sätt än tidigare. Nu har jobbskatteavdragen sagts vara politik för att bryta arbetslösheten. I det avseendet har politiken helt misslyckats.
Vi har fått en ökande arbetslöshet. 260 000 arbetslösa har blivit mer än 400 000. Men vi har också fått andra verkningar av politiken.
Framför allt är det - det är det första jag berör i min interpellation - ett sönderskjutet skattesystem, där pensionärer på ett orättfärdigt sätt får betala mer skatt, relativt, än löntagare och där arbetslösa och sjuka får betala mer skatt.
De har också fått betala direkt för skattesänkningar genom sina försäkringar, som har byggts av oss alla för att kunna garantera trygghet när olyckan är framme. Sänkt krogmoms och sänkt arbetsgivaravgift för unga är exempel som verkligen visar på behovet av en översyn av skattesystemet.
Om det förs det en bred debatt bland olika ekonomer. Det handlar om behovet av ett skattesystem som säkrar välfärden, som ger klimatmässighet och som ökar rättvisan.
Om översyn av skattesystem säger finansministern bara att man ska gå vidare med skattesänkningar på företagens område. Jag undrar egentligen vad som är drivkraften i Finansdepartementet och regeringen.
Om man studerar dokumenten bortom interpellationssvar och bortom det knapphändiga som sägs här är det fråga om något mer långsiktigt. Jag tror nämligen att skattesänkningsstoppet är lätt övergående och att skattesänkningarna är på gång.
När skatteutskottet dagen efter finansministerns annonserade skattesänkningsstopp behandlade skattesänkningar fanns 16 olika förslag på skattesänkningar från Anders Borgs partikamrater. Det var 16 olika förslag!
Jag har en fråga om en specifik skatt som upprätthåller en rättvisa i skattesystemet, nämligen värnskatten. Vi som kan bidrar med mer resurser och omfördelar skattetrycket.
Är finansministern beredd att nu säga att värnskatten behålls och att ni sitter kvar i regeringsställning i ytterligare fyra år för att säkra rättvisa?
Peter Persson (S):
Två enkla frågeställningar har finansministern fått. Den första gäller ett sönderskjutet skattesystem, där bland annat pensionärer relativt sett får betala mer skatt. Är du beredd att medverka till en översyn av skattesystemet i avsikt att skapa mer rättvisa?
Det finns två möjligheter att svara, men bara stick förbi. Den andra specifika frågeställningen gäller det som åstadkommer ett mått av rättvisa i skattesystemet, att höginkomsttagare som finansministern och jag själv betalar en så kallad värnskatt, alltså en förstärkt statsskatt. Vill han ha kvar den skatten?
Är han beredd att kvalitetssäkra även för en kommande mandatperiod? De två frågorna har jag ställt. Finansministern vägrar svara. I stället går han ut i omfattande attacker mot socialdemokratisk skattepolitik eller politik i övrigt. Jag vill säga: Det finns inte bara en väg, finansministern.
Det finansministern målar upp för oss är att man i en alltmer hårdnande internationell konkurrens kan göra bara en sak: sänka skatter, avreglera, försämra för löntagare.
Den relativa fattigdomen ökar. Det förs en omfattande internationell debatt om detta.
Organisationer som inte har något särskilt samröre med eller några utgångspunkter i socialistiskt tänkande, som Internationella valutafonden, varnar för att vi har för lågt skattetryck och säger att vi ska höja skatterna för att skapa en produktiv rättvisa.
Men finansministern säger: Vi ska fortsätta att sänka skatter - det är enda möjligheten att hävda oss gentemot omvärlden.
Alltså träffade jag nog rätt i min interpellation, för det som var frågorna har finansministern fullständigt vägrat prata om: att se över skattesystemet för att skapa ett större mått av rättvisa, att inte pensionärerna ska beskattas hårdare än andra, och att säkra att ha kvar en värnskatt nästa mandatperiod.
Två chanser till har finansministern att svara på dessa frågor.
Peter Persson (S):
Jag repeterar och erinrar om att interpellationen handlar om två frågeställningar, och finansministern har nu tre gånger avstått från att kommentera dem över huvud taget. Den första frågeställningen handlar nämligen om en översyn av skattesystemet i avsikt att göra det rättvist, bland annat att den orättvisa beskattningen av pensionärer ska uppgöra.
Då säger finansministern att det skulle förstöra hela vår internationella konkurrenskraft om pensionärerna skulle betala lika mycket skatt som andra. Det är vad han säger.
Min andra frågeställning är om han är beredd att låta ett viktigt element i rättvisan i skattepolitiken, nämligen värnskatten, vara värdesäkrad för kommande fyra år med de stora finansieringsbehov vi har. Men han glider runt även det.
För finansministern finns det bara en enda väg för att Sverige ska kunna hävda sig i konkurrensen, och det är att vi ska tävla med andra länder om att sänka skatterna mest, detta i en värld där klyftorna blir större och välfärden och det som produceras fördelas alltmer orättvist.
Finansministern försöker prata bort allt det som jag tror är den moderata strategin. Nu säger man inför valet att det ska vara ett skattesänkningsstopp, men man vägrar gå in i diskussioner om mer specifika frågor. Peter Norman uttryckte det tydligare i Riksdag & Departement nyligen: Tittar vi framåt ska vi fortsätta den här vägen. Det måste bli större skillnader mellan att arbeta och att inte arbeta.
Fortsatta orättvisor i skattesystemet är vad ni står för.