Fredrik Schulte (M):
Det här är frågor som engagerar. När vi mötte väljarna inför valet 2006 var det en ganska omfattande debatt, inte bara här i riksdagen utan även ute i samhället, om hur hög arbetslösheten egentligen var och hur stort utanförskapet egentligen var. Jag hade en debatt i en skolklass som själv började debattera.
Till slut sade en ung kille: Arbetslös är man väl när man inte har ett jobb. Det låter som en ganska enkel definition, men det är inte riktigt så enkelt. Peter Persson nämner att vi har en arbetslöshet på 7-8 procent. Det innebär inte att 92-93 procent av den arbetsföra befolkningen arbetar. Det är långt många fler som inte har ett jobb att gå till.
Det är människor som är förtidspensionerade, sjukskrivna och på andra sätt utanför arbetsmarknaden och som inte är med i statistiken. Vi har valt att använda ordet utanförskap eftersom arbetslöshet är ett ganska snävt begrepp. Under de här åren har vi, trots en global kris av historiska mått, minskat utanförskapet med 200 000 människor.
Det är människor som tidigare var förtidspensionerade eller sjukskrivna och som nu är tillbaka på arbetsmarknaden. Det är intressant att Peter Persson ständigt återgår till den argumentation och retorik som Socialdemokraterna har fört under de senaste tio åren. Människor som inte har ett jobb försöker man sopa under mattan.
Man använder sig av de snäva måtten arbetslöshet och sysselsättning. Det är inte utan att man undrar om Socialdemokraterna, om olyckan är framme och de kommer till makten, återgår till samma strategi, det vill säga att massförtidspensionera människor för att statistiken ska se lite bättre ut. Det var vad man gjorde.
Under ett antal år förtidspensionerades 120 personer per dag. Det handlar om hundratusentals människor som har arbetsförmåga. Av dem är 200 000 nu tillbaka i jobb. Man ska vara försiktig när man lyssnar till politiker som lovar guld och gröna skogar och inse att om man verkligen ska åstadkomma förändring krävs strukturella reformer.
Det krävs mer än bara ett duttande här och där. De flesta politiker lovar mer än de kan hålla och talar stort, men agerar litet. Ett undantag är faktiskt den agenda som Alliansen presenterade inför valet 2006 och som man har arbetat med i sex år. Det är omfattande strukturreformer.
Det handlar om att göra det mer lönsamt att arbeta, att sänka skatten på arbete, att strama åt ersättningssystemen i socialförsäkringen, att bredda servicesektorn och se till att få en arbetsmarknad där det finns utrymme för fler människor. RUT- och ROT-avdrag har skapat tiotusentals jobb. Sänkt restaurangmoms har också skapat tusentals jobb. Det är en linje som vi vill fortsätta med. Vi vill förstärka de mekanismerna i ekonomin och göra det mer lönsamt att arbeta.
Vi vill bredda arbetsmarknaden och den svenska skolan och utbildningsväsendet så att man inte behöver läsa på teoretiska program utan kan läsa på yrkesförberedande program för att komma direkt in på arbetsmarknaden. Vad vill Peter Persson och Socialdemokraterna göra? De vill vrida tillbaka klockan. De vill höja skatterna. De vill höja bidragen och göra det svårare för människor att ta sig in på den typen av arbeten.
Man vill göra sig av med de reformer som vi har gjort. Det är den intressanta frågan. Jag tycker att Peter Persson är oss svaret skyldig.