KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isabella Lövin (MP):
Finns det en vilja så finns det en väg, brukar man säga. Tyvärr kan vi se att vetenskap och kunskap inte alltid räcker för att man ska ha en tillräckligt kraftig politisk vilja för att åtgärda klimatförändringarna eller de fruktansvärda problem som vi ser med våra hav. Jag ser ändå att det är väldigt positivt att riksdagens samtliga partier har ställt sig bakom 1 600 sidor från Miljömålsberedningen med över 100 förslag för att rädda våra hav.
Jag hoppas att vi kan gå fram med dem.
Isabella Lövin (MP):
Jag tackar Elin Segerlind för frågan. Våra skogar är en viktig resurs för att göra det möjligt med ett hållbart nyttjande av biomassa och de material som det går att få ut av skogen.
Det gäller också för att klara skyddet av den biologiska mångfalden och se till att det finns resilienta, motståndskraftiga, ekosystem som klarar av ett varmare klimat med nya typer av sjukdomar eller skogsbränder. Det finns en balans för den svenska skogen.
Januaripartierna var, och är, överens i januariavtalet om att Sveaskog, det statliga skogsbolaget, ska vara en föregångare i ett hållbart skogsbruk. Det ligger i företagets uppdrag, och det ska företaget arbeta med.
Isabella Lövin (MP):
Jag tackar Kjell-Arne Ottosson för frågan. De beslut som har fattats i demokratisk ordning och som vi är överens om ska genomföras. De uppdragen finns till våra myndigheter.
Där behöver man vara medveten om att det finns ett självständigt ansvar hos myndigheterna, och där finns också mekanismer för att följa upp på olika sätt i samhället. Det utförs också.
När det handlar om den småskaliga vattenkraften har det varit ett långsiktigt arbete för att komma fram med en plan för hur vi ska implementera EU:s vattendirektiv i Sverige. Det gäller för alla EU:s länder att vi ska ha en god miljöstatus för våra vatten. Det är det arbetet som nu äntligen har satts igång.
Isabella Lövin (MP):
Jag tror att Magnus Ek och jag delar verklighetsbeskrivningen att vi har både en klimatkris och en kris för den biologiska mångfalden i världen, där vi ser att 11 miljoner arter hotas av utrotning om vi inte agerar.
Här handlar det väldigt mycket om att se till att det finns livsmiljöer även för de mest blygsamma och kanske okarismatiska arter i våra ekosystem som vi inte tänker på till vardags - inte de stora rovdjuren utan insekterna, de små örterna, alla de små kugghjulen i det större maskineri som är vår levande värld. Här är den gröna infrastrukturen oerhört viktig.
Det är viktigt att vi ser att även vägrenar, åkerholmar och stadsparker är delar i att hålla liv i ekosystemen. Men vi behöver förstås utvärdera det uppdrag som vi gett för att se att det verkligen uppfyller målen.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Hanna Gunnarsson, för frågan! Vi står verkligen inför en väldigt stor uppgift med att ställa om hela världen till fossilfrihet. Våra energisystem kommer i mycket stor utsträckning att vara baserade på förnybar energi. Här har den havsbaserade vinden den största potentialen att tillföra ordentligt med kraft till våra nätverk.
I ett uppdrag som presenterats av Havs- och vattenmyndigheten har man pekat ut vilka som är de lämpligaste områdena och vilken potential som finns för utbyggnad i dessa områden. Detta är ett arbete som vi tar vidare. Försvarets intressen i detta är såklart viktiga, och försvaret har också en särställning när det handlar om miljöprövningstillstånd.
Men vi arbetar naturligtvis vidare för att säkra en hållbar utbyggnad.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Markus Selin, för frågan och för de vänliga orden! Jag skulle i budgetpropositionen för 2021 vilja lyfta fram breddningen av Industriklivet.
Förutom att vi ger möjligheter till de verksamheter som behöver göra tekniksprång för att gå från fossilberoende och processrelaterade utsläpp gör vi en bredare ansats för att kunna minska utsläppen, där till exempel hållbar batteriproduktion, vätgasproduktion, plastreturraffinaderier och cirkulär ekonomi är sådant som skulle kunna få stöd för pilotanläggningar.
Det tror jag är oerhört viktigt i den här omställningen. Vi ger också pengar för att modernisera testbäddar för bioraffinaderier i Sverige, så att vi verkligen kan gå i framkant när det gäller innovationer på det området. Det är jag väldigt positiv till.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Helena Antoni, för en viktig fråga! Det är mycket riktigt så att vi kommer att behöva mineraler. Det finns en ökad efterfrågan på inte minst sällsynta jordartsmetaller för elektrifieringen av samhället. Där kommer vi att behöva dem för batterier, för elbilar och också för lagring av energi i ett förnybart energisystem.
Det är spännande att se den utveckling där bland andra LKAB har identifierat att det i de befintliga slagghögarna, som hittills har betraktats som avfall från gruvindustrin, finns avsevärda mängder sällsynta jordartsmetaller som kommer att kunna fylla ganska avsevärda behov inom EU. Dessa behov kommer man att kunna fylla genom att bara utnyttja slaggtillgångarna.
Här kommer vi att gå vidare med en handlingsplan för cirkulär ekonomi, där man ska titta specifikt på hur man ska kunna återanvända ämnen från slagg och gruvavfall men också från skrot och elektronik, där alldeles för lite återanvänds i dag.
Maria Weimer (L):
Jag vill börja med att tacka Jakob Forssmed för att han skrev den här interpellationen, så att vi fick den här Kubadebatten så lägligt efter de händelser som har ägt rum. Kristdemokraterna och Folkpartiet är i dagsläget det enda partier som har ett partinära samarbete med våra motsvarigheter på Kuba. Vi har i 13 års tid haft ett mycket starkt engagemang. Jag vet att även Socialdemokraterna har haft det tidigare. Det är synd att det, såvitt jag vet, inte pågår just nu. Men det kanske är något som kan återupptas.
Alla svenska partier som kan stötta sina motsvarigheter där tror jag verkligen behövs. Jag välkomnar verkligen den tydliga linje som utrikesministern utlovar, att fortsätta med en tuff MR-politik i EU-kretsen, där vår röst behövs. Vi är väl en liten grupp på tre fyra länder, som driver den här tuffa linjen i EU, och där behövs den svenska rösten också. Jag välkomnar att man vill driva frågan om de FN-konventioner som måste implementeras på Kuba.
Alliansregeringen var mycket noga med att MR skulle var centrum för förhandlingarna mellan EU och Kuba. Det var liksom nyckeln i det vi drev i Kubapolitiken. Det skulle också finnas en nödbroms i förhandlingarna. Är det så att Kuba inte alls går åt rätt håll när det gäller MR och demokrati ska det finnas en möjlighet för EU att dra i bromsen när det gäller de här förhandlingarna. Jag skulle vilja föreslå att utrikesministern själv besöker Kuba och då får möjlighet att träffa demokratirörelsen.
Vid ett besök på Kuba skulle hon till exempel kunna träffa det liberala partiet och dess partiledare Hector Maseda. Han har suttit åtta år i fängelse. Han miste nyligen sin fru men fortsätter ändå kampen för ett fritt Kuba. Hon skulle också kunna bli lika inspirerad som jag av det liberala ungdomsförbundet, som driver hbtq-frågor av alla frågor - i ett samhälle där homosexuella och transpersoner blir förföljda och utnyttjade av polisen varje dag.
Sedan finns det inte bara liberaler och kristdemokrater på Kuba, utan det finns också, som Fredrik Malm nämnde, ett antal duktiga socialdemokratiska partier som säkert skulle bli väldigt glada för utrikesministerns besök. Därför är min avslutande fråga om utrikesministern är beredd att besöka Kuba. Jag tror att det skulle vara viktigt för att trycka på för demokratiska reformer och yttrandefrihet. Hon skulle då personligen kunna möta alla de modiga män och kvinnor som jobbar för ett fritt Kuba.
Maria Weimer (L):
I utrikesdeklarationen från den 11 februari i år går att läsa att regeringen nu formar en feministisk utrikespolitik. Målet är, enligt utrikesminister Wallström, att med utrikespolitiken som verktyg motverka diskriminering av kvinnor, stärka kvinnors del i beslutsfattande och förbättra kvinnors villkor världen över. Folkpartiet välkomnar att regeringen vill driva kvinnors rättigheter.
Som ett feministiskt parti med liberal feminism som ett av våra viktigaste vallöften ser vi liksom regeringen stora behov att förbättra kvinnors situation i Sverige men i synnerhet i övriga världen. Regeringen kallar sig för en feministisk regering. Vi får därför utgå från att kvinnors rättigheter ska genomsyra alla politikområden och därmed även handelspolitiken. Ett tecken på att så är fallet såg vi i samband med Saudiavtalet.
Regeringen valde, till Folkpartiets stora glädje, att säga upp vapenavtalet med Saudi, och det var något som vi verkligen välkomnade. I interpellationssvaret sägs en del om hur positivt det är med handel, och det kanske är lite att slå in öppna dörrar när man talar med en folkpartist. Folkpartiet är som liberalt parti mycket positivt till handel. Vi tror på utbyte mellan länder, på frihandel och på att vi genom ömsesidigt beroende skapar en fredligare värld.
Vi har välkomnat att regeringen gör en exportsatsning och att även totalitära stater ska omfattas av handeln med Sverige. Men när regeringen nu lägger om sin exportstrategi har man valt några av världens mest hårdföra diktaturer som Saudiarabien, Förenade Arabemiraten och Qatar. Jag förutsätter därför att regeringen har tänkt igenom detta så att den feministiska politiken även ska genomsyra handelsfrågorna. Fru talman!
Jag tycker inte att näringsminister Damberg har gett mig några konkreta svar på de frågor som jag ställde i interpellationen, nämligen vilka åtgärder regeringen avser att vidta för att kvinnors rättigheter ska genomsyra just handelspolitiken och varför Sverige ska profilera sig i just de länder där kvinnors rättigheter kränks som mest.
Maria Weimer (L):
Näringsministern talar om de FN-principer som finns för företagande i andra länder och om de mänskliga rättigheter han vill driva generellt i handelspolitiken. Det står vi givetvis bakom. Men det jag efterfrågar är specifika åtgärder för kvinnors rättigheter eftersom regeringen har deklarerat att man är en feministisk regering och att utrikespolitiken ska satsa på det. Vi vet att regeringen gör särskilda satsningar inom ramen för exportstrategin på andra områden.
För en månad sedan skrev näringsministern i en artikel att regeringen särskilt vill värna om arbetstagares mänskliga rättigheter i icke-demokratiska länder. Regeringen säger sig vilja bidra med kunskap och stöd och ställa krav på konkreta insatser för att hantera hållbarhetsrisker. Det är en lovvärd satsning. Det jag efterfrågar är ett liknande fokus på kvinnors rättigheter. Lyfter man fram arbetstagares rättigheter bör man också lyfta fram kvinnors rättigheter.
Menar regeringen allvar med att man är en feministisk regering och att man genom bland andra utrikesminister Wallström vill driva en feministisk utrikespolitik krävs detta särskilda fokus. Det räcker inte med en strategi för hållbart företagande eller med en hänvisning till FN:s principer för företag och mänskliga rättigheter eftersom de är så generella.
Det är inte de svenska företagen som är mitt bekymmer utan det faktum att den satsning vi ser fokuserar på de länder där kvinnors rättigheter kränks mest. Det är inte vår mening att Sverige ska avbryta handeln med dessa länder. Vi delar helt näringsministerns bild att handel är något mycket positivt och viktigt som verkligen kan påverka situationen i dessa länder och stötta utvecklingen i rätt riktning.
Vi måste dock vara medvetna om att dessa länder inte är vilka länder som helst. Det är av dessa skäl jag förväntar mig att regeringen har tänkt ett extra varv på hur man ska bidra till att lyfta fram kvinnors rättigheter i dessa länder. Den frågan har jag inte fått svar på än.
Maria Weimer (L):
I teorin är jag överens med näringsministern om att kvinnors rättigheter självklart faller inom den stora ramen för mänskliga rättigheter. Men regeringen har specifikt uttalat att man är en feministisk regering, och därför finns det ett extra ansvar. Det är också det jag efterfrågar i min interpellation. Eftersom näringsministern har valt att lyfta fram arbetstagares rättigheter förväntar vi oss att kvinnors rättigheter får samma särfokus.
Det är lite för lätt att säga att det ingår i det generella arbetet. PGU-arbetet är ett enormt paket med många prioriteringar där utveckling, miljöfrågor, jämställdhet och mänskliga rättigheter ingår. Jag skulle vilja se att kvinnornas rättigheter är lika högt prioriterade som arbetstagarnas och att jämställdheten spelar lika stor roll som facken. När jag ser ett sådant särskilt fokus ser jag en feministisk handelspolitik, och då är jag nöjd.
Maria Weimer (L):
Nu är det så att man väljer att utforma ministerposter i regeringen i överensstämmelse med de frågor man prioriterar. Har man en Nordenminister och en framtidsminister hade vi, som är ett Europavänligt parti, tyckt att det var väldigt roligt om det också fanns en EU-minister. Om utrikesministern tar på sig att driva de här frågorna lika starkt som en EU-minister hade gjort är det dock roligt att höra.
Jag har förstått det som att diskussionen i måndags handlade mycket om enighet i EU-kretsen, men jag vill återkomma till att jag tror att det kan bli en tuff diskussion kring en väldigt vass MR-kontrollmekanism. Vi vet nämligen att det finns motstånd bland många länder. Det är inte lätt att kritisera de egna medlemsländerna när de redan kommit in i unionen, så att säga.
Jag är medveten om att även EU-ministern är medveten om detta, men jag tror att det kan behövas en mycket stark röst från svensk sida för att stärka kommissionens roll som väktare av fördragen. Det handlar om att den granskande rollen ska bli så stark som det bara är möjligt, så att vi verkligen kan granska de här länderna.
Någonstans måste man också hitta någon typ av sanktionsåtgärder i ett andra steg, för att komma åt brotten och kunna åtgärda detta.
Maria Weimer (L):
Jag tycker att det är roligt att höra att regeringen avser att ta den fråga som från början var ett folkpartiinitiativ vidare och även att utrikesministern lovar att själv delta i GAC-mötena. Det är nämligen viktigt att man som politiker är med där och inte delegerar till tjänstemän, vilket en del andra länder i vissa fall också gör i GAC-sammanhang och i allmänna rådet. Eftersom detta är så politiskt viktigt är det en förhandling som måste ledas på politisk nivå, så att vi kan få en så vass mekanism som möjligt.
Maria Weimer (L):
Jag tror att vi är eniga om att vi vill se stärkt demokrati och yttrandefrihet för Hongkongborna. De principer som Sverige och EU står bakom är det viktigt att hålla fast vid, och de är naturligtvis mycket bra. Dialog med alla parter är bra, som dialog med Kina. Men det ska naturligtvis inkludera dialog med demokratirörelsen. Birgitta Ohlssons poäng med interpellationen är att vi skulle vilja se en högre svansföring från regeringen när det gäller just Hongkongs demokrati-rörelse eller paraplyrörelse, som den numera kallas.
Som jag tidigare nämnde tror jag att det finns ett antal sätt som man kan visa det stödet på. Även om man står bakom ett EU-uttalande finns det inget som hindrar att man gör egna uttalanden, kommenterar och stöder de ambitioner som demonstranterna har. Det tror jag skulle vara ett viktigt moraliskt stöd för dem som är ute på gatorna och protesterar. Poängen med detta är att vi anser att de modiga aktivisterna förtjänar mer uppbackning och ett mer högljutt stöd från Sveriges regering.
Maria Weimer (L):
Det finns en känd sång med Pet Shop Boys som heter "Go West": Life is peaceful there In the open air Den sången speglar väl vad många ukrainare längtar efter. Man vill gå västerut, man vill tillhöra den europeiska familjen och man vill dela värderingar om fred, frihet, fri rörlighet, demokrati och yttrandefrihet. En dag vill man också att Ukraina ska bli medlem i EU. EU:s utvidgning har varit en av unionens absolut största framgångar.
Längtan att tillhöra den europeiska gemenskapen har varit en så stark sporre för forna kommunistdiktaturer att de på kort tid har drivit igenom reformer och demokratisering. Vi vet att EU i vissa fall skulle ha ställt tuffare krav på reformer innan medlemskap gavs, men i det stora hela har utvidgningen varit en succé. Utrikesministern beskriver i svaret EU:s associeringsavtal med Ukraina, och det avtalet är ett viktigt första steg.
Utrikesministern har själv också uttalat sig väldigt positivt om utvidgningen i EU-nämnden - det välkomnar jag verkligen. Jag vet också att en av utrikesministerns företrädare, Anna Lindh, var starkt pådrivande för utvidgningsprocessen i EU på sin tid. Men utvidgningen är en mycket lång process, och den förutsätter politiska visioner långt fram i tiden och en tydlig agenda. Därför menar vi att Ukraina behöver en vägkarta mot ett EU-medlemskap. En sådan vägkarta skulle ännu tydligare än ett associeringsavtal kunna visa vägen för alla de reformer som EU förväntar sig av Ukraina.
Den skulle innehålla tydliga tidsramar för olika steg i Ukrainas EU-närmande. Den skulle också vara en tydlig sporre för den ukrainska regeringen och visa att framsteg verkligen lönar sig. Min fråga till utrikesministern är: Kan regeringen tänka sig att driva frågan om en vägkarta för Ukrainas EU-medlemskap?
Maria Weimer (L):
"Energi är storpolitik och gas är den ryska maktapparatens starkaste vapen." I dag är förhållandet mellan EU och Ryssland ett helt annat än det var för några år sedan. Det var före konflikten i Ukraina, före det ryska övertagandet av Krim och också före EU:s energiunion. Det handlar om Nord Stream 2, förslaget till nya gasledningar i Östersjön, och de ord jag nyss läste upp kommer från Peter Eriksson, Europaparlamentariker och partikamrat till Lise Nordin.
Jag håller helt med Peter Eriksson i hans oro för de nya ryska gasledningarna. Det är storpolitik. Det är geopolitik, och det handlar i allra högsta grad om energifrågor. Jag tror att detta är en av de viktigaste säkerhetspolitiska frågorna under det här året, som kan få allvarliga konsekvenser om vi inte hanterar den på rätt sätt. Jag tillhör dem som beklagar att Alliansen inte kunde stoppa den första gasledningen när den var aktuell.
I dag har vi ett helt annat säkerhetspolitiskt läge. Framför allt har vi ett annat klimatmässigt och miljöpolitiskt läge. Under Paristoppmötet tog vi tydligare ställning mot fossil energi. Vi vet också att Östersjöns botten inte har blivit bättre. Det finns tydliga miljöaspekter på detta. Och framför allt har vi ett beslut om en energiunion i EU som ska göra att vi blir mindre beroende av enskilda energiexportörer.
Det här går alltså helt i motsatt riktning. Min fråga är: Kan Miljöpartiet och Lise Nordin tänka sig att stödja Peter Erikssons kloka linje och göra allt ni kan för att försöka stoppa den här andra gasledningen, Nord Stream 2?
Maria Weimer (L):
Jag vill återkomma till den fråga jag lyfte upp och just påpeka att det kommer att finnas ett antal regeringsbeslut framöver där jag tror att det kommer att finnas möjlighet för regeringen att stoppa de här planerna så gott man kan från svensk sida. Jag hoppas verkligen att Miljöpartiet kan driva på för det i regeringen. Det finns som sagt ett antal tunga säkerhetspolitiska skäl. Men det finns också de energipolitiska aspekterna, som inte rör det här betänkandet men som definitivt rör oss som sysslar med energipolitik.
Det handlar just om energiunionen och hur vi på det här sättet skulle urholka en av grundtankarna med energiunionen som handlar om att göra oss mindre beroende av enskilda energiexportörer. Det här skulle göra EU mer beroende av rysk gas, och det vore väldigt olyckligt.
Maria Weimer (L):
Globaliseringen leder till förändringar som får olika genomslag i olika delar av Sverige. Samhällen förändras, och urbaniseringen bygger i grunden på människors fria val. Det är något som jag och Liberalerna försvarar. Samtidigt finns utmaningar i skillnaderna mellan städer med en stark växande privat tjänstesektor och områden med stor sårbarhet och lokala utmaningar i form av ett fåtal industriella arbetsgivare.
I kommuner där varsel och avfolkning är vardag blir konsekvensen en åldrande befolkning och ett minskat skatteunderlag. Utgångspunkten för mig som liberal är värnandet om människors makt över sin egen situation och möjlighet att skapa sin egen framtid. En liberal landsbygdspolitik strävar därför efter att skapa förutsättningar för dem som vill bo och arbeta på landsbygden eller i en mindre tätort. Jag är själv uppvuxen i metropolen Sveg.
Vi kallar orten för metropolen eftersom den har en flygplats, en gymnasieskola och en stor vårdcentral, men den ligger mitt i den vackra glesbygden. Det finns färre än en person per kvadratkilometer i Härjedalen. Näringslivsutveckling, arbetskraftsförsörjning, utbildning och tillgång till offentlig och kommersiell service är därför väsentliga inslag i en modern, regional tillväxtpolitik och en förutsättning för att livet utanför tätorterna ska fungera och för en levande landsbygd.
För att människor ska vilja bo och företag ska vilja verka i hela Sverige, i orter som Bjuv eller Sveg, är det viktigt att det finns tillgång till en fungerande och grundläggande service på rimligt avstånd. Det gäller naturligtvis myndigheter såväl som kommunal service och näringslivet. Upprätthållande av en grundläggande servicenivå över hela landet är även viktigt för att människor ska känna sig trygga. Det krävs också för att hela Sverige ska kunna bidra på ett positivt sätt i flyktingmottagandet.
Samhällets olika funktioner behöver finnas tillgängliga såväl i landsbygds- och glesbygdskommuner som i storstadskommuner. I glesbygder har framför allt servicelösningar som bygger på lokala förutsättningar och samverkan med företagare och civilsamhälle möjlighet att bli långsiktiga och bärkraftiga. I vissa glesbygder är dock förutsättningarna begränsade för att kommersiella aktörer ska kunna bidra till att skapa en god tillgång på kommersiell service.
Vi vill därför i likhet med vad som anförs i motion 2454 förbättra tillgången på lokal service. Vidare anser vi i linje med vad som föreslås i motionerna 1190, 1934 och 3147 att regeringen ska se över regelverken och öka samordningen mellan myndigheter och förbättra samverkan mellan offentlighet och näringsliv. Vi yrkar bifall till reservation 1 under punkt 3.
Maria Weimer (L):
Det är roligt att Lise Nordin vill betygsätta mitt engagemang i olika frågor. Jag tyckte själv att jag uppbringade rätt mycket engagemang när jag pratade om Copernicus och solenergin. Det är väl ändå motsvarande vad man brukar säga om vårt kärnkraftsengagemang. Det jag nämnde om att fokus ligger mycket på svenska mål rör framför allt närområdet. Det är dit som vi har möjlighet att exportera vår svenska koldioxidfria energi, och på så sätt kan vi hjälpa andra länder med deras utmaningar.
Det har ingenting att göra med en grön klimatfond, som är bra, och det klimatarbete som vi måste bedriva inom ramen för biståndet. Som jag nämnde i anförandet rör det här framför allt Polen och de baltiska länderna. Det finns kablar dit från Sverige, och vi skulle kunna bidra mycket mer genom att exportera svensk el och hjälpa till med den klimatutmaning som finns. Ca 80 procent av Polens elproduktion kommer från kolkraft, och förutom klimatproblemen finns det också stora hälsoproblem.
Länder i Baltikum har ett stort beroende av rysk gas, och där skulle vi också kunna vara behjälpliga. Jag vet av samtal med till exempel Litauens ambassadör att de är intresserade av det. När regeringen riktar in energipolitiken åt ett helt annat håll och väljer att straffa bort kärnkraften försvinner den möjligheten. Det är det som är kontentan i min kritik om att man har ett svenskt perspektiv i det här sammanhanget.
Man fokuserar på 100 procent förnybart så snabbt som möjligt i stället för att se sammanhanget och hjälpa länder i närområdet med de här stora utmaningarna. När det gäller effektskatten är den finansierad. De 5 miljarderna finns i vår budget. Exakt hur det ser ut för 2019 kan jag inte svara på. Men för oss är det viktigt att ta bort den effektskatt som finns i dag just eftersom vi tycker att vi ska bevara den befintliga kärnkraften.
Som har nämnts tidigare i debatten är det ett faktum att flera av de befintliga, nyare reaktorerna också kan komma att behöva stängas snart. Jag skulle vilja höra Lise Nordins svar på hur man hjälper klimatet i vårt närområde genom att straffa bort ännu fler kärnkraftsreaktorer.