KBLab/rixvox huggingface dataset:
Rossana Dinamarca (V):
Jag hann inte riktigt tala färdigt när det gällde vardagsrädslan. Vänsterpartiet har under många år drivit frågan om samtyckesreglering och att vi ska införa oaktsamhetsbrott i sexualbrottslagstiftningen. Det var ingenting som den moderatledda regeringen tog tag i under sina år. Nu ser vi att det är på gång på riktigt. Det händer någonting.
Det är en extremt viktig signal att det är kvinnor som styr över sina egna kroppar. Det tycker jag är en av de viktigaste delarna i hela jämställdhetspolitiken - att kvinnor måste ha rätten över sina egna kroppar. Vi ska inte säga vad de ska bära eller inte bära. Det ska kvinnor själva få bestämma.
Vi ska inte behöva vara rädda att bli utsatta för våld enbart på grund av det kön vi bär. Vi ska inte behöva känna när en man går bakom oss: Jag kanske blir överfallen bara för att jag är kvinna. Jag ser att det behövs mycket arbete när det gäller både sexualbrott och våld mot kvinnor. Det är saker vi har föreslagit och pratat massor om.
Som jag sa i talarstolen har Vänsterpartiet varit med och bidragit till att kvinno och tjejjourer får mer pengar. Vi har drivit på i många år, ganska ensamma, för en ny sexualbrottslagstiftning. Nu är den på gång. Vad har Erik Andersson presterat på det området? M säger att de bara ser individer. Det är så tydligt att varje gång ni bara ser individer är det män som gynnas.
Det är det som är grejen med feminism - man måste se maktstrukturerna, för annars kommer det att fortsätta vara så att det är män som gynnas.
Rossana Dinamarca (V):
Jag tror att Annika ska ställa den frågan också till Åsa Regnér, som ju är här. Hon kan säkert svara mer specifikt. Jag tror inte att det finns fog för oron att det arbete som har gjorts ska gå om intet. Det arbetet är viktigt. Jag tror inte att någon av oss tycker att det är ett oviktigt arbete som har gjorts.
Men att samla det eller lägga ansvaret för det under en myndighet tror jag ändå är det bästa. Hittills har detta, även om man har haft ett nationellt uppdrag, varit väldigt splittrat. Det är det jag tycker är viktigt med en jämställdhetsmyndighet - att arbetet samlas.
Det är en mängd olika arbeten som måste samlas, och vi ska arbeta integrerat gentemot andra myndigheter och andra delar i vårt samhälle för att komma framåt. Det är det som är problemet i dag - det går alldeles för långsamt, och det bygger mycket på om det finns vilja någon annanstans. Det är det som jag ser som den stora skillnaden med en jämställdhetsmyndighet, att vara den pådrivande kraften, för vi har inte tid att vänta.
Rossana Dinamarca (V):
Vad jag kunde förstå av det anförande som Annika Qarlsson höll tidigare ser hon också behovet av samordning. Samtidigt ska det inte vara en jämställdhetsmyndighet. Jag förstår inte riktigt vad det i så fall är som Annika Qarlsson tycker ska samordnas eller hur det ska samordnas. Hon vill inte svara på den delen.
Jag tror att jämställdhetsmyndigheten är en viktig samordnande kraft. Exakt hur den ska se ut och hur den ska organiseras är en sådan sak som man nu håller på att arbeta fram. Jag är ganska säker på att vi inte behöver känna den oro som Annika Qarlsson vill ge uttryck för här.
Jag tror att det tvärtom finns ett stort intresse hos alla som har verkat för den här jämställdhetsmyndigheten att samordna de olika arbeten som pågår runt om i landet och som är bra. Jag tror att vi kanske kan avvakta och se vad som händer. Jag tror inte att det finns fog för den oro som Annika har gett uttryck för.
Rossana Dinamarca (V):
SD vill bestämma vilken konst vi ska få se, vilken musik vi ska få lyssna på och vilka tidningar vi ska få läsa. Det är inget hittepå. Det är bara att läsa och lyssna på olika ledamöter. I den här kammaren stod för några år sedan din företrädare Margareta Larsson och ville fängsla konstnärer som Carolina Falkholt för hennes konst. Det är inget hittepå. Det är helt äkta.
Ni vill strypa presstödet och talar i antisemitisk anda om en konspiration. Det är inget hittepå. Jag tyckte att Olof Lavesson tydliggjorde ganska väl vad ni står för.
Det är en avsmalning, och ni förstår inte ens vad kultur är och hur kultur formas. Kultur är ingenting som är statiskt, utan det är någonting som formas av alla människor som bor i ett samhälle. Det är också så jag vill att kulturen ska formas för framtiden. Ni vill tvärtom styra kulturen väldigt hårt.
Det såg man inte minst under era senaste kommun- och landstingsdagar, då det fanns förslag om att man skulle sluta sponsra destruktiva kulturyttringar och där man ville ha en starkare styrning av den offentliga kulturen. Det är inget hittepå, utan det är så SD:s kulturpolitik ser ut. Ni vill att vi ska bli nationalister.
Rossana Dinamarca (V):
Vad jag vet var inte Margareta Larsson en enskild individ i Sverigedemokraterna i riksdagen. Hon var kulturpolitisk talesperson för Sverigedemokraterna, och hon stod här och yttrade exakt dessa ord. Hon tyckte att Carolina Falkholt skulle sättas i fängelse för sin konst. Jag tycker att det är ganska anmärkningsvärt av en företrädare för Sverigedemokraternas kulturpolitik.
Detta är inte är en enskild händelse, utan denna form av politiska inriktningar dyker upp från Sverigedemokraterna konsekvent. Man vill strypa stöd på egentligen vilket område som helst - om vi nu talar om kultur eller mer specifikt folkbildning.
Vi ser hur Sverigedemokraterna agerar lokalt när de drar undan stödet till allting som skulle kunna gå under beteckningen mångkulturalism. Vi har haft exakt denna debatt tidigare när det specifikt gällde stödet till folkbildningen.
Jag tror att det är ganska klart och tydligt för de allra flesta av oss när vi läser om er politik med era Sverigecenter, kulturlotsar eller kulturarvs-ROT. Allting handlar om att bevara någonting som det är oklart vad det skulle vara för något.
Eftersom kultur är just levande och någonting som skapas hela tiden är det svårt att veta exakt vad det är ni vill bevara, och det har ni aldrig heller kunnat specificera. Ni lever hela tiden på en nationalistisk tanke. Men ni är som tur inte så många.
Rossana Dinamarca (V):
Vänsterpartiet är inte ett stödparti. Vi har ett budgetsamarbete som omfattar en hel del frågor men inte allt.
Men det återstår saker att göra, och här kommer vi att driva på. Budgeten är en del och det politiska en annan, och där är vi ett oppositionsparti.
Rossana Dinamarca (V):
Solveig Zander vet att Vänsterpartiet inte sitter i regering. Därmed är vi ett oppositionsparti. Regeringen vänder sig till oss för att förhandla om budgeten. Det finns delar där vi är överens och delar där vi inte är det. Det är inte särskilt svårt. Jag förstår Solveig Zander, men för oss är det ganska enkelt. Det finns flera frågor där vi är oense med regeringen och driver vår egen politik.
I mitt anförande sa jag bland annat att vi vill ha en utredning som ser över regelverket för sjukpenning. Jag nämnde fler saker i mitt anförande, och ännu fler finns i betänkandet. Solveig Zander behöver kanske titta lite i betänkandet och läsa igenom protokollet efter debatten, för det är lite svårt att dra hela anförandet igen.
Jag hade flera punkter där jag lyfte fram vad som är problemen och vad som behöver göras. Det känns obehagligt att Solveig Zander raljerar över att man inte blir friskare av att pengarna dras in. Det är ju sant.
Vi blir inte friskare av en försämring av sjukförsäkringen. Vi behöver titta på annat, som rehabilitering. Vi behöver också titta på en individualisering av föräldraförsäkringen. Vi vet att kvinnor blir sjukare efter att de har fått sitt första barn, och det blir en större skillnad mellan män och kvinnor i det fallet.
Vi vet att sex timmars arbetsdag innebär att sjuktalen sjunker. Det finns alltså en mängd saker att göra.
Rossana Dinamarca (V):
När man lyssnar på Lars-Arne Staxäng är det nästan så att man tror att vi alltid har haft det här pensionssystemet. Så är det inte. Vi har ju haft ett annat pensionssystem som var betydligt mer förutsägbart, så man kunde veta vad man skulle få i pension när man slutade arbeta. Det är det system som vi har nu som har skapat allt fler fattigpensionärer och ökat klyftorna än mer.
Som jag sa i mitt anförande är en av de saker som har störst betydelse att kvinnor har fått ta ett mycket större ansvar för hem och barn. Därför har Vänsterpartiet haft förslag om en individualiserad föräldraförsäkring. Kristdemokraterna har valt en annan väg, nämligen en politik som ska hålla kvinnor hemma i ännu större utsträckning.
Vad tror Lars-Arne Staxäng att det får för konsekvenser för kvinnors pensioner i framtiden?
Rossana Dinamarca (V):
Lars-Arne Staxäng säger att Vänsterpartiet inte lägger en enda krona i budgeten för det system som vi önskar oss. Nu är det så att det finns en pensionsgrupp. I den ingår inte Vänsterpartiet. Vi är i betydande minoritet i det här fallet. Däremot har vi, som jag sa i mitt inlägg, gjort en mängd saker för att förbättra för pensionärer.
Lars-Arne Staxäng företrädde en borgerlig regering som höjde skatterna för pensionärerna och som gjorde skillnad på pensionärerna och dem som arbetar. Det håller vi på att rätta till. Det är därför som vi har sänkt skatten för de allra fattigaste pensionärerna i två omgångar nu.
Ni lät pensionärerna betala högre skatt samtidigt som ni sänkte skatten med 140 miljarder kronor, vilket framför allt gynnade högavlönade män. Det finns en stor skillnad mellan er och vår politik. Och jag tror att det är ganska tydligt för de flesta att orden från KD om att göra någonting för pensionärerna är just bara tomma ord.
Rossana Dinamarca (V):
Jag är medveten om den problematik som lyfts av bland annat kvinnojourerna, och jag instämmer i att det är ett stort problem. Vi vet att många kvinnor har sökt sig bort från män som de inte kan ha kontakt med, och det är därför extremt problematiskt. Detta är också en diskussion som vi just nu har internt i vårt parti.
Vi har varit med i dessa frågor, och när problemet nu har uppdagats har vi väckt diskussionen i partiet. Så jag ber att få återkomma i frågan!
Rossana Dinamarca (V):
Det låter på Lars-Arne Staxäng som om vi har haft det här pensionssystemet i Sverige i evig tid. Så är det ju inte. Vi hade ett helt annat pensionssystem tidigare, och det var inte så länge sedan. Det är också intressant att Lars-Arne Staxäng är den som går på om pensionerna.
Man sänker anslaget som handlar om garantipension till ålderspensionärer med 500 miljoner, och han försöker ge sken av . Jag vet inte vad han försöker ge sken av, ärligt talat. Det visar bara tydligt vilka prioriteringar Moderaterna har haft. Man tycker att det är viktigare att sänka skatter med flera hundratals miljarder kronor.
Vi har en kvarts miljon fattigpensionärer. Är det rimligt? Det är det vi borde fråga oss. Är det rimligt att människor som har jobbat hela sina liv, slitit stenhårt, i vissa fall kanske är hemlösa? Det är det vi måste åtgärda. Vi kan inte heller ha ett pensionssystem där vi måste förlita oss på att det går bra på börsen.
Vi måste ha ett pensionssystem som är förutsägbart - där vi vet och kan vara trygga med att vi kommer att kunna överleva när vi väl blir pensionärer. Det är pensionssystemet som är fel. Lars-Arne Staxäng säger att vi inte har några förslag på området. Jag tror att han behöver läsa om handlingarna.
Vi har lagt fram förslag, och jag har sagt här att vi tycker att man ska ha en parlamentarisk utredning av pensionsfrågorna. Den ska vara öppen och transparent, så att vi kan följa den. I dag är det nämligen helt slutet; vi har inget som helst inflytande. Det är riksdagen som borde ha hand om dessa frågor - inte en pensionsgrupp.
Rossana Dinamarca (V):
Under den tid Moderaterna satt i regeringen höjde man skatten för pensionärerna. Med Moderaterna blev pensionärerna fattigare. Det är den politik Moderaterna står för. Återigen: Vi har en kvarts miljon fattigpensionärer i Sverige.
De lever under EU:s fattigdomsgräns, som är 10 800 kronor. Man lever under den gränsen. Jag tycker att Lars-Arne Staxäng borde fundera på om han själv skulle klara att leva på det.
Det som är orimligt i detta, återigen, är att vi är hänvisade till hur det går på börsen när det gäller vilken pension vi kommer att ha så småningom.
Även Solveig Zander lyfte fram att vi har en stor grupp kvinnor - det är framför allt den gruppen som är fattigpensionärer - som befinner sig i förhållanden inte alltid av kärlek, Lars-Arne Staxäng, utan för att de inte har möjlighet att klara sig ekonomiskt på egen hand.
I dessa tider av metoo borde man kanske fundera över om detta inte är ett problem vi faktiskt måste ta på allvar.
Rossana Dinamarca (V):
Var det tidigare systemet det bästa? Nej, det fanns såklart brister i det också. Det är därför vi vill se framåt. Vi vill att detta ska ligga på riksdagens bord och att vi ska titta på hur ett nytt pensionssystem ska se ut. Jag tycker att det fanns delar som var bra och som gynnade kvinnor bättre i det gamla systemet, till exempel att det inte var hela livsinkomsten som räknades.
Vi vet ju att det under en stor del av våra arbetsföra liv är kvinnor som tar huvudansvar för hem och barn. De är borta mycket genom föräldraledighet, och det är framför allt kvinnor som vabbar. Det är också framför allt kvinnor som blir sjukskrivna. Detta system gynnar inte kvinnor, utan det är precis tvärtom. Ska man kunna påverka sin pension genom att betala med egna medel?
Det blir ju extremt orättvist, för de som har höga löner kan naturligtvis sätta av en större del för att få en bättre pension. Jag tycker att vi ska ha ett rättvist pensionssystem där människor som faktiskt har slitit i hela sina liv inte ska behöva i princip stå på bar backe när de blir pensionärer.
Lite så ser det nämligen ut i dag; i många arbetaryrken där människor har börjat arbeta tidigt i sina liv får man så småningom en väldigt dålig pension. Solveig Zander lyfter fram detta med att de som står längst ifrån arbetsmarknaden ska få lägre ingångslöner. Detta påverkar ju hela ens liv, och det påverkar hela arbetsmarknaden.
När vi drar ned lönerna dras lönerna ned för samtliga grupper, inte bara för den gruppen. Den gruppen kommer dessutom inte heller att få en bra pension när den tiden väl kommer. Därför måste vi se till att vi har generella regler på arbetsmarknaden.
Rossana Dinamarca (V):
Enligt Centerpartiets logik får man alltså skylla sig själv om man får en dålig pension för att det har varit en dålig tid på börsen. Jag tycker inte att vi ska ha ett sådant system. Vi ska ha ett förutsägbart system, där man faktiskt vet hur det blir när man har arbetat ett visst antal år. Jag vill ha ett rättvist pensionssystem.
Så som det ser ut i dag grundar sig pensionen på våra löner, och det finns stora löneskillnader på arbetsmarknaden. Jag säger inte att alla ska tjäna precis lika mycket. Men vi behöver minska löneskillnaderna.
Det är till exempel helt orimligt att det är löneskillnader mellan män och kvinnor, trots att de gör ett likvärdigt arbete eller har en likvärdig utbildning. Det är omotiverade löneskillnader. Det är det som måste bort. Jag tror inte att det kommer att vara exakt lika löner för alla typer av arbeten.
Men det ska vara rättvisa löner, precis som det ska vara rättvisa och förutsägbara pensioner. Lika lite som vi kan förlita oss på hur börsen går, lika lite ska vi behöva ha en pension som beror på hur tjock plånbok vi har haft och hur mycket vi har kunnat avvara under tiden. Människors livssituation ser nämligen så olika ut.
Det finns människor som faktiskt inte har möjlighet att lägga undan ens några hundralappar i månaden, därför att allt går åt för att se till att barnen har det bra och att de får vinterkläder och så vidare. Alla har inte möjlighet att spara till sin pension. Därför ska vi ha ett rättvist pensionssystem.
Rossana Dinamarca (V):
Det nuvarande pensionssystemet innebär att många får mycket låga pensioner. Det gäller inte minst kvinnor, arbetare och personer som har invandrat till Sverige. De låga pensionerna drabbar särskilt dem som inte har orkat arbeta fram till den vanliga pensionsåldern 65 år. Pensionssystemet förhandlas fram i en sluten pensionsgrupp där företrädare för regeringen och de borgerliga partierna sitter.
Det förekommer nu uppgifter om att gruppen vill höja den lägsta pensionsåldern och även höja den övre till 67 år. Detta kan drabba dem som är utslitna och får låg pension väldigt hårt. Vad avser regeringen att göra för att inte ännu fler kvinnor och lågavlönade ska få låga pensioner om pensionsåldern höjs?
Rossana Dinamarca (V):
Jag kan instämma i det Annika Strandhäll säger om vad som är nödvändiga åtgärder för att förbättra kvinnors, så småningom, pensioner. Problemet är att vi inte har åtgärdat detta.
Min fråga kvarstår med tanke på att det som det ser ut i dag kommer att ta 50 år innan vi har ett jämställt uttag av föräldraförsäkringen, 50 år innan vi har jämställda löner och 150 år innan vi har rättvisa pensioner.
Människor i LO-kollektivet orkar i dag inte arbeta till den nuvarande pensionsåldern på 65 år. Ändå föreslår man att pensionsåldern ska höjas ännu mer. Hur kommer det att påverka deras, och framför allt kvinnornas, pensioner?
Rossana Dinamarca (V):
Flera av de förslag i raden av förslag som ministern lyfter fram tycker jag är bra. Vänsterpartiet var också med om att avskaffa stupstocken. Det är inte ministerstyre som jag efterfrågar. Men Försäkringskassan följer inte lagen utan man gör sina egna bedömningar av rätten till sjukpenning.
Man har upprättat egna regelsystem utan att ha befogenheter för det. Det är detta som jag vill att socialminister Annika Strandhäll ska agera emot. Det är inte ministerstyre. Jag tycker att det är fullt rimligt att de människor som drabbas av avslag förtjänar transparens och rättssäkerhet. I lagen står det att sjukdom ska styrkas med läkarintyg.
Men i övrigt står det ingenting annat. Trots det avslås ansökningar där intygen inte är utformade enligt Försäkringskassans interna regler. I alldeles för många fall visar Försäkringskassans bedömningar av de sjukas arbetsförmåga dessutom att de saknar förankring i verkligheten.
Regeringen kan och bör sätta ned foten och tydliggöra att sjukförsäkringen är en försäkring och att läkarintyget endast behöver styrka arbetsoförmåga, ingenting annat. De avslag som ges i dag är inte rimliga.
Låt mig ta några exempel på Försäkringskassans tillämpning av begreppet "normalt förekommande arbete"! En 57-årig kvinna som är undersköterska använder rollator och rullstol, har svår vilovärk och stelopererad hand och är väldigt handikappad. Efter 180 dagar jämförs hon mot normalt förekommande arbete.
Försäkringskassan skriver: Försäkringskassans uppfattning är att du trots dina olika besvär kan klara ett för dig lämpligt lättare icke koncentrationskrävande arbete där du har möjlighet att sitta ned i ditt arbete och där din fotled inte utsätts för belastning. Exakt vilken typ av arbete som Försäkringskassan avser konkretiseras inte.
En annan kvinna, 47 år gammal och regionchef, har utmattningssyndrom, bedömd mot ordinarie arbete av husläkare och specialist i psykiatrin. Försäkringskassan bedömer att det inte framgår några objektiva undersökningsfynd eller begränsningar som bekräftar en uttalad psykisk nedsättning och talar för att hon inte skulle kunna utföra sina arbetsuppgifter som regionchef.
Sjukpenning nekas för hela sjukperioden på drygt fem månader. Handläggaren underkänner läkarens bedömning. Det här är hårresande. Detta innebär att det är extremt svårt att få sjukpenning om man lider av psykisk ohälsa.
Läkare kan inte vara hemma hos en och mäta hur dåligt man sover, hur mycket man gråter, hur ofta man känner tryck över bröstet eller hur ofta man ligger på golvet och känner panik, vilket är innebörden av "objektiva undersökningsfynd". Är det något som saknar rim och reson är det att handläggare på Försäkringskassan kan ogiltigförklara en eller ibland flera läkares bedömningar.
Det här är konsekvensen av att regeringen sätter mål om sänkt sjukpenningtal utan att förändra lagstiftningen. Regeringen skulle kunna sätta upp ett annat mål, till exempel att de som bedöms sjuka av en läkare ska ha rätt till sjukpenning.
Rossana Dinamarca (V):
Sedan regeringen gav uppdraget till Försäkringskassan om sänkt sjukpenningtal har avslagen ökat markant, men inte för att människor har blivit friskare. Nivån på avslagen är faktiskt högre nu än under borgarnas tid vid makten. Det borde ändå säga någonting.
Återigen: Det står i lagen att sjukdom ska styrkas med läkarintyg. I övrigt står det ingenting om utformningen. Men Försäkringskassan följer inte lagen när den gör sina bedömningar av rätten till sjukpenning.
Myndigheten har skapat ett eget regelsystem utan att ha befogenheter för det. Man har grundat det på en utredning som kunde ha varit grund för en lagändring. Den lagändringen skedde aldrig, men man har använt utredningen som grund för sina interna regler.
Det gör att det blir rättsosäkert, och det är inte transparent. Den som är sjuk bör veta vad som gäller. Handläggare ska inte kunna överpröva läkares bedömningar. Det är läkarna som har kompetensen, inte handläggarna på Försäkringskassan. Jag känner inte att jag har fått svar på min fråga.
Även om Annika Strandhäll inte verkar så pigg på att svara ställer jag den igen: Tycker Annika Strandhäll att det är rimligt eller inte att Försäkringskassan sätter upp interna regelsystem? Om inte, vad tänker hon göra för att stoppa detta?
Rossana Dinamarca (V):
Ni som har delat era vittnesmål om sexismen, om vardagsrädslan och om de sexuella övergreppen - den här debatten är för er. Den här debatten har vi för att vi nu behöver prata om vilka konsekvenserna måste bli efter alla våra berättelser.
Under de senaste två månaderna har vi kvinnor och icke-binära världen över trätt fram under hashtaggen #metoo och vittnat om den sexism och de sexuella trakasserier och övergrepp som vi har utsatts för av män. I Sverige har många tiotusentals samlats i olika upprop, lämnat vittnesmål och ställt krav på förändring.
Uppropen skär genom hela samhället och vittnar om olika former av sexuella trakasserier som finns i allt från skolans värld och arbetslivet till idrottsvärlden, kulturlivet och politiken.
Den massiva omfattning som dessa vittnesmål utgör och det faktum att så många kvinnor gemensamt och samtidigt har valt att berätta har synliggjort den strukturella sexism som finns och som många har känt till, men som få har velat prata om eller göra någonting åt.
Den tystnadskultur som så länge har varit förhärskande kring sexism och de sexuella trakasserier och övergrepp som män begår har därmed brutits, och det går inte längre att avfärda olika händelser som snedsteg. I grund och botten handlar det om makt och ett maktbeteende som sedan tar sig uttryck på olika sätt. Metoo och de efterföljande uppropen har tydligt markerat att gränsen för länge sedan är nådd.
Som politiker och företrädare i riksdagen är det vårt ansvar och vår skyldighet att reagera och vidta politiska åtgärder.