KBLab/rixvox huggingface dataset:
Olle Thorell (S):
Det som vi har kommit överens om i utskottet är en utvärdering - inte en utredning - av tiden i säkerhetsrådet. Vi vill förstås att detta ska kunna ske så skyndsamt som möjligt. Men vi ska komma ihåg att det inte är någon lätt sak att utvärdera detta. Det är en oerhörd mängd faktorer som spelar in.
Att kunna härleda vad som exakt är Sveriges påverkansgrad i komplicerade processer och förhandlingar kanske inte låter sig göras i alla delar. Men vi vill att det ska kunna göras så långt som möjligt och fristående från regeringen. Det är också värt att påminna om att regeringen inte har någonting emot detta. Regeringen välkomnar att det sker en utvärdering.
Jag tycker att Margareta Cederfelt möjligen skapar en konflikt som egentligen inte finns. Det är lite synd i riksdagens sista debatt. Men en utvärdering ska det bli. Vi står bakom den, och vi vill förstås att den ska ske så skyndsamt som möjligt.
Olle Thorell (S):
Det finns en våldsvåg som pågår i det tysta. När allt fokus ligger på skjutningar och sprängningar i gängkriminella kretsar blir konsekvensen att mäns våld mot kvinnor hamnar i skuggan. Jag vill dra fram det ur skuggan och säga följande till Sveriges statsminister. Sedan millennieskiftet har 299 kvinnor dödats av sin man, pojkvän eller exman.
I vart fjärde fall av dödligt våld är det en man som har ihjäl en kvinna som han har eller har haft en relation med. Antalet dubblerades i fjol, från 11 till 22. Den farligaste miljön för män att befinna sig i är kriminella gäng och deras uppgörelser. Den farligaste miljön för kvinnor är hemmet, ihop med den man de lever med.
Misshandelsfallen är tusenfalt fler, och mörkertalet är skrämmande. Vad anser statsministern om en nollvision för mäns våld mot kvinnor? Vad har regeringen för strategi för att bekämpa detta sannerligen vidriga våld?
Olle Thorell (S):
Runt 100 000 svenskar bor, arbetar, studerar och lever sina liv i Storbritannien. Runt 30 000 britter gör detsamma här i Sverige. Utbytet mellan våra länder har varit betydelsefullt sedan urminnes tider, och förhållandet mellan Sverige och Storbritannien fortsätter förstås att vara jätteviktigt även efter brexit.
Nu har Storbritannien slutligen, efter oändliga om och men, lämnat EU och den så kallade övergångsperioden påbörjats.
Nu när EU:s resterande medlemsstater, inklusive Sverige, kanske vet lite mer om den framtida relationen vill jag fråga statsrådet Dahlgren: Vad gör regeringen för att svenska medborgare som bor, lever, arbetar, vårdar barn, blir sjuka och så vidare i Storbritannien och reser fram och tillbaka mellan länderna ska fortsätta ha ett bra liv?
Olle Thorell (S):
Tack, Håkan Svenneling för frågorna och för det glasklara minnet av min outfit för fyra år sedan! Det är fantastiskt, jättebra. Jag bar med stolthet bandet från Ican kring id-brickan. Socialdemokraterna och många partier i Sveriges riksdag, inte minst Vänsterpartiet, har en lång och fin tradition av att driva på för internationell kärnvapennedrustning. Det engagemanget finns kvar.
Det ändrar sig icke i och med att Sverige nu ansöker om Natomedlemskap. Vad gäller beslutet att inte skriva under och ratificera det internationella kärnvapenförbudet hade vi en röstförklaring redan när Sverige sa ja till förbudet och det först beslutades. Vi påpekade då de brister som vi ansåg fanns i fördraget.
De bristerna kvarstår, och det är en stor anledning till att vi inte vill skriva under nu heller. Vårt mål är en värld fri från kärnvapen. Vi vill att dessa massförstörelsevapen ska förbjudas. Men i så fall ska det göras genom en konvention som vi tycker att vi kan skriva under. Det tycker vi inte med den här. Men vi kommer att delta i arbetet. Vi kommer att vara där som observatörer.
Håkan kommer också att vara där. Jag ser fram emot rapporter därifrån. Vi kommer helt enkelt att fortsätta vårt engagemang för en kärnvapenfri värld. Vad gäller Natotrupper och kärnvapen på svensk mark sitter jag inte i regeringen. Jag kan inte stå här och göra en unilateral deklaration.
Men det skulle inte förvåna mig om det skulle komma en sådan efter att rundan av godkännanden från övriga länder är färdig. Det är så mycket jag kan säga.
Olle Thorell (S):
Jag tror inte att åsiktsskillnaden mellan mig och Håkan Svenneling är särskilt stor i frågan. Vi vill ha en kärnvapenfri värld. Vi vill se dessa vapen försvinna från jordens yta. Det är en ambition som alla parlamentariker här har. Att verka för nedrustning och en kärnvapenfri värld är faktiskt en ambition också i Nato.
Men så länge kärnvapen finns, så länge Putin beter sig som han gör och så länge retoriken om och den faktiska risken finns att kärnvapen ska användas menar vi att Sveriges säkerhet ökar genom att ingå i en militärallians tillsammans med USA och de andra kärnvapenländerna i Nato.
Vad gäller hur konkreta vi kan vara i vårt engagemang är Stockholmsinitiativet med 16 länder ett lysande exempel på hur vi konkret lägger fram förslag som kan leda till faktisk nedrustning.
Steg för steg lägger vi fram så kallade stepping-stones för att öka förtroendet mellan kärnvapenstater och icke kärnvapenstater, för att ha bättre kontroll på de innehav man har, för att se till att kärnvapen inte används av misstag, som en olycka, och slutligen för att kunna göra sig av med dessa massförstörelsevapen.
Vi är alla överens om att de inte har någon plats i något lands arsenal.
Olle Thorell (S):
Tack, Per Bolund, för relevanta frågor! Vad gäller nationell lagstiftning om kärnvapen har ju Finland en sådan lagstiftning. Det har däremot inte Norge och Danmark, men de har deklarerat att de inte vill ha kärnvapen på sitt territorium. Detta har respekterats. En möjlig modell för Sverige skulle kunna vara denna. Nu står jag inte och deklarerar det här, utan jag som enskild riksdagsledamot ponerar att det vore en möjlig utveckling.
Vad gäller permanenta trupper är det på samma vis. Den norska och danska modellen skulle kunna vara en modell även för Sverige. Det är upp till regeringen att göra en sådan deklaration, men det här är sådant vi tittar på.
Vad gäller att kunna agera för demokrati och mänskliga rättigheter i världen och vilka krav vi måste ställa på Nato tror jag inte att vi behöver ställa några krav på Nato för det. Nato vet att Sverige är en röst som står upp för FN-stadgans grundprinciper för folkrätten, för en feministisk utrikespolitik och för rättsstatens principer.
Det är inte någon överraskning för Nato att Sverige, Norge, Danmark eller för den delen de baltiska länderna eller Finland är länder som har en självständig röst i världspolitiken. Det kommer vi att fortsätta att ha. Vad jag känner till finns det inga som helst krav från Nato om att vi skulle tystas i detta.
Olle Thorell (S):
Tack igen, Per Bolund! Jag är ledsen att jag inte är statsminister och kan tala för regeringen i denna debatt. Det är ju så att Sverige är samma land nu som vi var före den 24 februari. Vi är ett land som står upp för folkrätt, internationell rätt och mänskliga rättigheter, och vi driver en feministisk, värdebaserad utrikespolitik.
Vi kommer att fortsätta att göra detta, Natomedlemskap eller inte. Vi tror på en värld fri från kärnvapen. Vi vill inte ha kärnvapen placerade på vårt territorium. Det är uttryckt i tal i FN och i olika tidigare deklarationer, och det har respekterats av länder.
Vi har ju övat tillsammans med Natoländer även tidigare, så jag ser inte att det kommer att vara någon skillnad framöver. Jag får hänvisa till statsministern och försvarsministern, som kan uttala sig för regeringen. Vårt arbete med att stå upp för dessa grundläggande principer kommer att fortsätta, och vi kommer att driva det i Nato där det lämpar sig.
Nato är en försvarsallians och inte en säkerhetsorganisation som OSSE, Europarådet, EU eller FN. Det finns olika forum för att driva de här frågorna, och det kommer vi att göra. Vi får göra det utifrån att vi inte längre kommer att vara militärt alliansfria, men det betyder inte att vi är värderingslösa. Vi kommer att stå fast vid våra värderingar även när vi blir medlemmar i Nato.
Jag vill passa på att tacka Per Bolund och Miljöpartiet ännu en gång för att ni har skrivit den här viktiga motionen!
Olle Thorell (S):
Min fråga går till utrikesministern. Utrikesministern deltog i förra veckan tillsammans med statsministern i FN:s 76:e generalförsamling, som nu så att säga kunde träffas på riktigt.
Jag vet att utrikesministern stod värd för möten om agendan för kvinnor, fred och säkerhet och förde samtal om svenskt aktörskap vid konflikthärdar och i krigshärjade länder, till exempel Afghanistan men också Jemen, som nu är inne på sitt sjunde år av krig.
Redan 2018 hade 85 000 barn dött som en följd av konflikten, och hundratusentals fler barn riskerar att dö i svält framöver. Det är världens största humanitära katastrof just nu. Kan utrikesministern berätta vilka som är de viktigaste frågor som hon tar med sig från förra veckans generalförsamling?
Olle Thorell (S):
Tack, utrikesministern, för svaret! Det är glädjande att fokuset på Jemen kvarstår hos den svenska regeringen efter bland annat de fredssamtal som fördes i Rimbo för några år sedan och Sveriges arbete under sin tid i FN:s säkerhetsråd.
Jag skulle vilja att utrikesministern säger några ord till om hur vi ska nå fram med humanitär hjälp till de lidande människorna i Jemen, när strålkastarljuset är på andra länder i världen.
Olle Thorell (S):
Svensk biståndspolitik förändras nu i grunden på ett mycket oroande sätt. Biståndet skärs ned, och den SD-styrda moderatledda regeringen ger upp enprocentsmålet. Rättighetsperspektivet och de fattigas och utsattas perspektiv får ge vika för svenska egenintressen. Dessutom aviseras nu kraftiga nedskärningar i kärnstödet till FN-organ.
Dessa kärnstöd är otroligt viktiga för att FN ska kunna agera snabbt och flexibelt när kriser uppkommer och när inga andra organisationer når fram. När talibanerna tar över, när kriget i Ukraina bryter ut och när juntan i Myanmar begår brott mot mänskligheten är det ofta bara FN som finns kvar på marken, och de kan ofta vara där tack vare kärnstöd från Sverige.
Jag frågar därför biståndsministern: Vilka konsekvensanalyser har regeringen gjort av nedskärningen av kärnstödet till FN?
Ulf Grape (M):
Till att börja med vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet. Vi har i försvarsutskottet hanterat 16 motionsyrkanden. Det rör strålningsskydd, hälsoeffekter av elektromagnetiska och radiofrekventa fält, gränsvärden för strålning, inrättande av områden med låga strålnivåer och metoder för slutförvar av kärnavfall. Samtliga motionsyrkanden avstyrks med olika motiveringar.
Jag ska nämna ett par. De flesta motioner har varit i försvarsutskottet tidigare, både en, två och tre gånger. Vad det gäller hälsoeffekterna av elektromagnetiska och radiofrekventa fält pågår det forskning, men där har det inte framkommit några nya rön som kan belägga sambandet mellan exponering och elöverkänslighet. Därför avslås den.
Vad det gäller metoder för slutförvar av kärnavfall avstyrker försvarsutskottet yrkandet att Strålsäkerhetsmyndigheten ska provborra djupa borrhål med motiveringen att det är kärnkraftsindustrins ansvar att utveckla metoder för slutförvaret. Det är SSM, Strålsäkerhetsmyndigheten som ska granska det. Därmed yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.
Jan Erik Ågren (KD):
Det är ganska många år sedan jag stod i riksdagens talarstol senast. Då tillhörde jag oppositionen. Under min första mandatperiod i riksdagen representerade jag en minoritetsregering. Nu är jag med som tjänstgörande ersättare och företrädare för en riksdagsmajoritet.
Det är skillnad i förutsättningar, och det återspeglas också i utskottets arbete. Att vara i majoritetsställning och veta att det man föreslår kommer att gå igenom eller tillhöra oppositionen och nästan lika säkert veta att det blir avslag, kanske med något enstaka undantag, visar på olika förutsättningar.
Men ibland kan det också finnas skäl att försöka uppnå breda lösningar. Det kändes bra att det fanns en bred enighet bakom Fredrik Reinfeldt när han åkte i väg för att prata om frågorna. De övergripande miljöfrågor vi i dag debatterar berör ett brett spektrum av frågor.
Det finns ett antal motioner som tar upp övergripande miljöfrågor på ett ibland, som jag kan tycka, intressant sätt. Vad säger då utskottsmajoriteten? Vi avstyrker samtliga motionsyrkanden, bland annat med hänvisning till pågående utrednings- och beredningsarbete.
När det pågår sådant arbete vet man att man inte får bifall till motioner som anknyter till det. Ibland är också skälen till avslag att det redan har fattats beslut sedan motionen väcktes. Fru talman!
Det står i betänkandet bland annat så här: "Inledningsvis vill utskottet uppmärksamma att det övergripande målet för miljöpolitiken är att till nästa generation kunna lämna över ett samhälle där de stora miljöproblemen i Sverige är lösta." Utskottet påminner om att riksdagen våren 1999 beslutade om 15 miljökvalitetsmål.
Det har några redan varit inne på. De målen anger vilket tillstånd som ska uppnås i ett generationsperspektiv. Sedan beslutades hösten 2005 om ytterligare ett miljökvalitetsmål.
Som ett led i att uppnå dessa mål har riksdagen sedan beslutat om ett antal delmål. Det är bra att en utvärdering visar att tillståndet i miljön i huvudsak utvecklas åt rätt håll, men det gäller inte klimatmålet.
Det är bekymmersamt att den utvärdering som rör det målet visar att det blir svårt, eller inte möjligt, att uppnå 9 av de 16 miljökvalitetsmålen till 2020. Regeringen tillkallade en särskild utredare som skulle utreda och föreslå förändringar i miljömålssystemets struktur och organisation.
Den utredningen har nyligen lagts fram. Den miljömålsproposition som aviseras till våren 2010 finns det all anledning att se fram emot. Den är viktig. Det tycker alla vi som är här och jobbar med dessa frågor. Enligt uppgift kommer propositionen att innehålla underlag från dels Miljömålsrådet, dels den pågående Miljömålsutredningen - och säkert annat.
Avslutningsvis, fru talman, vill jag yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande.
Staffan Appelros (M):
Det är inte lätt att uttala sig om ett förslag som inte är färdigt ännu. Det kommer att bli lättare senare. Men en konkurrensutsättning av insamling är inte riktigt samma sak som en behandling. Vi ska komma ihåg att många av de företag som samlar in avfall är rena åkeriföretag. Det är få kommuner i det här landet där vi har kommunala sopåkare.
Det är ofta redan utlagt på entreprenad. I Malmö, som jag kommer från, är det två privata företag som i konkurrens har tagit hand om insamlingen av material. Sedan går det till det kommunala. Det finns inte något fog för att man helt skulle slå ut den kommunala verksamheten för att någon annan skulle samla in det.
Jag tror inte att vi kommer att få ett ogenomtänkt förslag. Vi har som sagt de negativa effekterna att studera och kan vidta åtgärder så att vi inte får det som i London. Där kan det komma åtta konkurrerande sopåkare på en gata på kvällen. Man måste ha olika färg på soppåsarna för att de ska veta vilket avfall de ska samla in.
Där har vi mycket att lära om hur man inte ska göra. Förslaget är inte färdigt. Jag har fullt förtroende för att det här kan göras på ett positivt sätt. Redan i dag finns det privata entreprenörer som hämtar in det så kallade industriavfallet hos ett företag. Varför skulle de inte kunna ta det hushållsliknande avfallet med sig samtidigt?
Det kan likaväl hamna på rätt ställe, det vill säga hos det privata eller det kommunala företag som omhändertar avfallet sedan.
Staffan Appelros (M):
Jag tror nog att regeringen är minst lika klarsynt som jag i det här fallet. De invändningar som har kommit är att man har en oro för att det ska bli ökade transporter. Det tycker jag är en befogad oro.
Det är den man måste ta med sig när man utformar det här förslaget så att vi minskar transporterna i stället. Vi har inte för avsikt att av ideologiska skäl se till att det blir ökade lastbilstransporter på vägarna. Det ska finnas en miljövinst i detta. Det är jag övertygad om att det här förslaget kommer att leda fram till. Det ska vara en miljövinst även i en konkurrensutsättning.
Staffan Appelros (M):
Det är lätt att dra paralleller till något som ligger nära en. Jag kan dra en parallell till verksamheten där jag kommer från, i södra Skåne. Där har vi ett avfallsbolag som jag tror betjänar 16 kommuner. I den största delen av det området, i Malmö, finns det ingen kommunal verksamhet i insamlingen.
Det är som jag sade två privata företag som i konkurrens sköter insamlingen, men materialet går till den kommunala anläggning som omhändertar avfallet. Jag lyssnade på Roland Bäckman tidigare när han höll sitt anförande. Han talade om att vi hade en hög grad av återvinning. Han talade om 90 procent av burkar och flaskor.
Han oroade sig för att de 10 procenten hamnade i naturen. De hamnar oftast inte i naturen. De hamnar i soppåsen. Vi kan förbättra det, men de återvinns även där. Man sorterar ut till exempel metallen.
I den här debatten får man fundera på om folk verkligen kastar skräp i naturen. Den insamling som sker på ett mycket rationellt sätt både av privata och kommunala företag runt om i landet styrs sedan till en behandling. De behandlingarna sköts i de olika kommunerna av antingen en mellankommunal eller en kommunal verksamhet.
I vissa fall är det privata företag som sköter omhändertagandet av avfallet.
Staffan Appelros (M):
Jag delar Roland Bäckmans synpunkter i stort. Den oro som han har känt ska vi givetvis ta till oss, och det är samma för alla medborgare. Vi vill ju inte ha ökade transporter. Vem vill att det ska komma fem sopbilar slamrande varenda vecka på ens gata? Ett sådant förslag tror jag inte skulle vinna någon folklig förankring över huvud taget.
Jag har fullt förtroende för att denna delikata fråga kommer att lösas på ett mycket bra sätt.
Staffan Appelros (M):
Jag tycker att vi ska lita på det som står skrivet i handlingarna. När det gäller det som framförs i medierna kan jag på sätt och vis dela Carina Ohlssons bekymmer och oro för det som händer i världen och hur man ska komma överens i Köpenhamn. Hur USA:s president är beroende av senaten är inte en fråga som avgörs här eller som vi kan påverka så mycket.
Men jag gläder mig åt att vi i alla fall skickade i väg statsministern på det här toppmötet med en enig riksdag bakom sig. Vi hade ju inga avvikande meningar i EU-nämnden, och det är väl bara att hålla tummarna för att vi ska nå ända fram.
Meeri Wasberg (S):
Att allvarligt sjuka människor upplever sig drabbade av de försämringar som den borgerliga regeringen Reinfeldt har genomfört är det väl ingen som tvivlar på. Lagstiftande kräver ödmjukhet - kanske inte inför lagen i sig utan snarare inför de människor som kommer att beröras.
Alltnog, jag tycker att det är beklagligt att den borgerliga majoriteten vill införa en helt ny nomenklatur med det otydliga och rent ut sagt luddiga begreppet oskäligt.
Precis som Veronica Palm sade i sitt inlägg påpekade Försäkringskassan i sitt svar att detta begrepp måste bli tydligare för att det inte ska bli upp till varje handläggare att avgöra vad som är oskäligt. Det lägger en omöjlig och olycklig press på Försäkringskassans redan hårt ansträngda personal.
Det är också en fråga om att individen ska få en rättssäker bedömning och inte bara en rätt säker bedömning. Jag undrar lite hur majoriteten och regeringen Reinfeldt har tänkt rent praktiskt.
När jag träffar mina fackliga kamrater på Försäkringskassan uttrycker de stor frustration, inte bara utifrån de människor som de träffar och hur de far illa utan också utifrån hur de som enskilda handläggare försätts i olyckliga situationer. Det utmålas som att det är de som förföljer enskilda individer.
Det är inte alls ovanligt att Försäkringskassans personal utsätts för hot och hot om våld på olika sätt. Jag fick ett färskt exempel så sent som i dag. Det är bara tragiskt, så jag tänker inte dra någon beskrivning av det i dag. Det förslag som vi nu diskuterar kommer tyvärr inte att ändra på detta. Snarare finns det en risk för att det förvärrar situationen.
Jag tror att de fackliga företrädarna kommer att ha fortsatt anledning att kräva upprättelse och respekt för deras yrkesroll. Våra statliga tjänstemän är professionella tjänsteutövare. Att regeringen Reinfeldt inte förutsåg de problem som skulle uppstå i den så kallade rehabiliteringskedjan trots remissinstansernas kritik är obegripligt, och den justering som nu föreslås gör det inte mindre obegripligt.
Den kalla handens politik tycks ha förändrats till de kalla fötternas politik. Men de har inte blivit tillräckligt kalla ännu. Avslutningsvis vill jag instämma i Veronica Palms yrkande.
Meeri Wasberg (S):
Svaret är således nej, nej och åter nej. Statsrådet Littorin har inte för avsikt att göra någonting för att arbetslösa inte ska behöva tvingas tacka nej till jobb och inte heller något som ökar arbetsgivarens incitament att erbjuda anställning på heltid. Det tycker jag är minst sagt fantasilöst. Vem har sagt att det ska vara som det var förr? Framtidens problem löser man väl inte med gårdagens problemlösning.
Då har man börjat backa in i framtiden. Sverige befinner sig fortfarande i en lågkonjunktur, en jobbkris. Statsrådets svar till mig och till dem som har drabbats av regeringen Reinfeldts orättvisa politik är att ni inte tänker göra någonting. En nidbild som ofta dyker upp handlar om hur man ser på arbetslöshet.
Det finns en nidbild av att arbetslöshet enbart beror på den enskilda individens vilja att söka arbete. Men att arbetslösheten hänger ihop med läget på arbetsmarknaden borde vara ett självklart konstaterande, och det tror jag att vi skulle kunna vara överens om. Då är det en fråga om hur många arbeten som över huvud taget finns. Jag tycker mig höra att ni fortfarande tror att hungriga vargar jagar bäst. Jag tror att ni har fel.
Jag tror att hungriga vargar kanske jagar mest desperat, men om de jagar bäst är en helt annan sak. Dessutom måste det finnas något att jaga. Annars är en hungrig och kanske utsvulten varg snart en död varg. Visst, jag noterade hur statsrådet kommenterade detta med Eskilstuna i medierna. Han sade att det var uselt av kommunen.
Det är fint att vi kan visa upp Nynäshamn som ett positivt exempel där man verkligen tar frågan med heltid på allvar. Det tycker jag. Det är väl skönt att det finns borgerliga politiker i Linköping som också tar ansvar. Men frågan är vilket ansvar regeringen tar för att öka incitamenten och inte bara vänta på att enskilda arbetsgivare ska visa sin goda sida.
Detta att säga att det är uselt hjälper inte Anna eller andra i samma situation. Det är värt att notera att det faktiskt inte bara handlar om offentliga arbetsgivare, som är de exempel som ministern själv lyfter fram. Det är ju bara offentliga arbetsgivare som du lyfter fram, men det är inte bara där som det förekommer deltidstjänster och timanställningar.
Är ditt svar till Anna och andra i liknande situation att du verkligen inte tänker ta några initiativ? Jag är nämligen övertygad om att till och med de som har gått på regeringen Reinfeldts beskrivning av arbetslösa som lite lata - ibland kanske till och med mycket lata - tycker att den regel som vi nu debatterar är rätt obegriplig.
Varje arbetad timme måste ju vara bättre än varje arbetslös timme. Jag undrar om inte statsrådet Littorin åtminstone kommer att börja överväga om det finns behov av förändringar. Det skulle i alla fall vara ett, om än ett litet, steg i rätt riktning. Du kan kanske i nästa replikskifte utveckla om du inte åtminstone börjar tänka i de banorna.
Och vem har sagt att det var bättre förr och att gårdagens lösningar löser de framtida problemen? Lite nytt och fräscht vill vi se. Det är ni som har ansvaret den här stunden.