Hampus Hagman (KD):
Jag vill inledningsvis framhålla att det går bra för svensk sjöfart. Stora godsmängder transporteras, handelsflottan växer och sjöfarten blir alltmer miljövänlig. Vi ser en positiv utveckling, och det är glädjande av flera skäl. I dag arbetar ungefär 10 000 personer på svenska fartyg, och i hela sjöfartssektorn finns det ungefär 100 000 jobb.
Det är jobb som skapar välstånd och välfärd. Men sjöfarten möjliggör inte bara jobb i den egna sektorn. Tvärtom är en stor del av det svenska näringslivet beroende av välfungerande transporter till havs. En stor och välfungerande svensk sjöfart med många arbetstillfällen innebär också att vi kan behålla och utveckla kompetensen på området.
Det är ett skäl till att vi ser så positivt på att det går bra för svensk sjöfart. När gods transporteras till havs avlastas också våra vägar och järnvägar, som är hårt belastade av både gods- och persontransporter. Där krävs stora investeringar framöver. Mer sjöfart är således positivt för hela trafiksystemet.
Även detta är ett skäl till att det är positivt att det går bra för den svenska sjöfarten. Ett tredje skäl är att mer sjöfart är bra för miljön. Det är ett relativt miljövänligt transportslag, eftersom sjöfarten i jämförelse med andra trafikslag är mycket effektiv och transporterna sker med en förhållandevis liten energiförbrukning.
Vi ser också en snabb utveckling i branschen med fler elfartyg och hybridfartyg. Ett fjärde skäl till att det är positivt att det går bra för svensk sjöfart gäller säkerheten. En större svensk handelsflotta innebär att vi har en större beredskap vid ett eventuellt krig eller i någon annan typ av krissituation. I ett sådant läge behövs en stor och diversifierad flotta.
Detta är en fråga om nationell säkerhet, fru talman. Även om vi ska glädjas över att vi har en positiv utveckling nu finns det förstås mer som behöver göras för att förbättra förutsättningarna. Det handlar inte minst om de förutsättningar som svenska myndigheter ger, som i sin tur påverkar både kostnader och smidighet för företagen i branschen.
Den administrativa bördan för sjöfartsnäringen riskerar att hämma utvecklingen och bör minskas så mycket som möjligt. I sjöfartsbranschen, precis som i många andra branscher, upplever många att myndighetskontakterna är komplicerade. Därför tycker vi att det vore bra med ett system som innebär att det bara krävs en enda kontakt in i myndighetsvärlden.
Det skulle förenkla för företagen. Vi behöver också förenkla inflaggningsprocedurerna för de företag som återigen vill flagga sina fartyg svenskt. Det måste bli enklare för fler att gå över till svensk flaggning. En tredje förändring som vore bra för att få en större svenskflaggad flotta är att ge möjlighet till förhandsbesked om sjöfartsstöd.
Sjöfartsstödet, som ges till arbetsgivare för att täcka skatteutgifter, är nödvändigt för att rederier ska kunna bedriva den verksamhet de i dag gör. Utan sjöfartsstödet skulle troligen många flagga ut de fartyg som de har i det svenska fartygsregistret. Men osäkerheten i om man är berättigad till sjöfartsstöd eller inte leder till att rederier många gånger avstår från att registrera fartyg i Sverige.
Det håller inte om vi vill att den svenska handelsflottan ska växa. En möjlighet till förhandsbesked om sjöfartsstöd borde införas. Fru talman! När vi talar om myndigheter går det inte att komma runt Sjöfartsverket. Sjöfartsverket är ett affärsverk som delvis finansieras av de farledsavgifter de tar ut.
Det ska sägas att farledsavgifter ur ett internationellt perspektiv är en udda fågel. För att kunna hålla sin budget har Sjöfartsverket kraftigt höjt sina avgifter. Det drabbar förstås sjöfarten direkt, men i nästa led drabbar det också oss alla.
När det blir dyrare att transportera gods på svenska vatten innebär det nämligen att SSAB:s stål blir dyrare och att bilarna som Volvo bygger på Hisingen blir dyrare. Hur påverkar det dessa företag, och hur påverkar det möjligheten att jobba på dessa företag? Det påverkar knappast positivt, fru talman.
Utvecklingen inom sjöfarten går mot att fartygen blir allt större. Det är helt naturligt, eftersom fraktkostnaden per enhet då minskar. Men med större fartyg blir det färre anlöp, och med nuvarande modell tvingas Sjöfartsverket att höja farledsavgifterna för att få ekonomin att gå ihop.
Effekten av höjda avgifter blir att redare som trafikerar hamnar mer frekvent med mindre fartyg får minskad lönsamhet och därmed kan tvingas sluta gå in i svenska hamnar. Det resulterar i att Sjöfartsverket återigen höjer avgifterna, eftersom färre ska betala för att verkets ekonomi ska gå ihop.
Detta är en negativ spiral, fru talman, där färre tvingas betala mer och godset riskerar att lämna sjöfarten för att i stället transporteras på exempelvis lastbil. Farledsavgifterna är alltså inte bara negativa för jobben, utan också för möjligheterna att flytta över godstransporter till sjöfart. Därmed är farledsavgifterna också negativa ur ett klimatperspektiv.
Mot den här bakgrunden måste Sjöfartsverkets roll och organisation ses över. Inte minst rollen som affärsverk måste prövas kritiskt. Det bör övervägas om Sjöfartsverket kan anslagsfinansieras och därmed i större utsträckning än i dag kunna fokusera på att stärka sjöfarten. Fru talman! Avslutningsvis: Det går bra för svensk sjöfart. Den svenska handelsflottan växer. Fartygen blir allt miljövänligare.
Till den lilla ön Donsö i Göteborgs södra skärgård, som trots sin storlek huserar ett tiotal rederier, kommer vartannat år tusentals besökare från hela världen för att diskutera sjöfarten ur ett internationellt perspektiv, knyta kontakter och göra affärer. Det finns mycket att bygga på i svensk sjöfart. Men staten behöver hjälpa till genom att skapa rätt förutsättningar.
Jag står givetvis bakom alla de reservationer som Kristdemokraterna har i betänkandet, men för tids vinnande yrkar jag bifall enbart till reservation 3.