KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Andersson (SD):
Den 1 juli 2017 trädde den så kallade kemikalieskatten i kraft. Redan där och då riktades kritik mot den. I en värld där e-handel blir allt enklare och vanligare upplevdes det som djupt naivt att tro att skatten skulle göra någon större skillnad, då det som konsument är lätt att ta sig runt den.
Kritikerna menade därför att skatten kanske endast skulle komma att försämra svensk konkurrenskraft utan att alls begränsa spridningen av de kemikalier man hävdade att man ville motverka. Detta förstärktes inte minst av det faktum att skatten tas ut med 10 procent även om den berörda varan är fri från de kemikalier man avsåg att begränsa. Fru talman!
Cirka ett och ett halvt år har nu gått sedan kemikalieskatten infördes, och de första utvärderingarna har börjat komma. I Svenskt Näringslivs rapport Greenwash? En analys av svenska miljöskatters effektivitet , slås fast att skatten är ineffektiv om syftet är att förbättra miljön.
Även Handelns Utredningsinstitut har granskat kemikalieskatten och kritiserat skatteintäkterna, som det första året endast uppgick till 1,3 miljarder. Det är långt ifrån de beräknade 2,4 miljarderna. Som om inte detta vore nog räknar man dessutom med att mellan 600 och 1 400 arbetstillfällen har gått förlorade i Sverige som en konsekvens av skatten i fråga. Fru talman!
Dessvärre är Centerpartiet inte bara positivt till denna uppenbart misslyckade och missriktade skatt; man uttrycker dessutom i sin budgetmotion att man önskar vidga den till att innefatta fler varor. Min fråga till ledamoten Lindahl gäller därför vilka argument Centerpartiet har för kemikalieskatten och dess utvidgning samt hur dessa argument kan väga tyngre än näringslivets kritik, de förlorade arbetstillfällena och de uteblivna skatteintäkterna.
Tobias Andersson (SD):
Om Centerpartiet bedriver en destruktiv politik för näringslivet kommer både jag och mina kollegor att återupprepa de frågor som Centerpartiet inte har svar på i nuläget. Förhoppningsvis får vi svar någon gång när ledamoten Lindahl har valt att sätta sig in i de frågor som hon vet kan ställas.
Om ledamoten Lindahl hade läst vår utgiftsområdesmotion hade hon varit medveten om att vi riktar resurser mot till exempel Almi, som bedriver marknadskompletterande finansiering och företagsrådgivning, bland annat med tydliga krav på att man borde ha fler lokala kontor. Att vi inte skulle värna om glesbygden eller norra Sverige är alltså direkt felaktigt.
Det faktum att vi dessutom lägger utökade resurser på regional tillväxt talar återigen om detta för ledamoten Lindahl. Jag hade gärna velat ha exempel på om Centerpartiet upplever att det finns några konkreta, positiva effekter av kemikalieskatten, som man så varmt förespråkar.
Tobias Andersson (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1, då jag missade det under mitt anförande. Under de senaste åren med socialdemokratiskt styre har vi tydligt kunnat se hur Sveriges tillväxt mätt i bnp per capita nästan helt har uteblivit.
Vi låg i det absoluta bottenskiktet i unionen förra året, och enligt kommissionen spås vi 2019 och 2020 ha den tredje sämsta tillväxten i EU - detta i en tid då kronan är svag, vår ränta är låg och konjunkturen ännu inte helt har slagit om. Det finns onekligen ett flertal faktorer bakom detta, och vi hinner inte reda ut dem alla här i dag, fru talman.
Vad jag däremot skulle vilja lyfta fram är att kommissionen i det meddelande vi i dag debatterar belyser en högst sannolik delorsak, nämligen överimplementeringen av EU-direktiv.
Man "konstaterar samtidigt att det förekommer överimplementering när det gäller minimikrav för harmonisering av nationella regler på unionsnivå, där medlemsstaterna ställer högre krav än unionsreglerna kräver, något som riskerar att leda till oproportionerliga bördor för enskilda och företag". Denna problematik, fru talman, bör även ses i ljuset av att Sverige halkat efter i regelförenklingsarbetet, vilket innebär en ytterligare börda för vårt näringsliv.
Sverigedemokraterna såg tidigt denna problematik och har länge motarbetat detta här i riksdagen, i både motioner och debatter.
Min fråga till ledamoten Eriksson är därför om den nyss beskrivna problembilden rörande överimplementering är något även Socialdemokraterna uppmärksammat och, om så är fallet, hur man ämnar motarbeta detta för att på riktigt säkerställa att vårt näringsliv inte blir lidande till följd av onödig byråkrati och regelkrångel.
Tobias Andersson (SD):
I vår valplattform belyser vi också vikten av att man å ena sidan säkerställer att länder efterföljer de krav som råder, inte minst när det gäller djurskydd, samt att vi försöker exportera den svenska djurvälfärdsmodellen till övriga unionen. Där är vi alltså helt eniga. Vi slår i vår plattform också fast att vi ser värdet i att vi kan bekämpa miljö- och klimatutmaningarna tillsammans genom till exempel gemensam miljöteknisk forskning. Här är vi helt eniga.
Det vi kanske inte är eniga om är hur vi här i Sverige säkerställer att vårt näringsliv har konkurrenskraftiga förutsättningar och hur vi säkerställer att vi inte överimplementerar regler som vi faktiskt inte har behov av. Nu pratar vi inte om djurvälfärd eller miljöhänsyn, utan vi pratar om sådant som är rent destruktivt för det svenska näringslivet.
Inte minst har Svenskt Näringslivs regelnämnd belyst detta vid ett flertal tillfällen, och nu belyses det även av kommissionen. Då kvarstår frågorna hur vi säkerställer att vi inte överimplementerar kommande EU-direktiv och hur vi på ett effektivt och aktivt sätt kan säkerställa att vi genomför en regelförenkling här i Sverige. Där har vi nämligen hamnat efter, inte minst enligt OECD. Frågan till ledamoten Eriksson kvarstår: Hur bekämpar vi detta?
Hur säkerställer vi att vi inte fortsätter att överimplementera, och hur bedriver vi ett aktivt regelförenklingsarbete här hemma?
Tobias Andersson (SD):
I den gångna valrörelsen inför valet till Europaparlamentet hade jag i egenskap av kandidat förmånen att gång på gång debattera mot kollegor till ledamoten Delgado Varas. Gång på gång blev jag då också orolig över den näst intill fientliga inställning de tycktes ha till tillväxt och handel.
I den valplattform som Vänsterpartiet gick till val på uttryckte man bland annat: "EU:s nuvarande handelspolitik skapar klyftor och ökar orättvisor, vi vill att en större andel av EU:s budget istället ska gå till en biståndspolitik som bygger på solidaritet och jämlikhet." För det första instämmer jag inte i bilden att handel ökar orättvisor.
Tvärtom är det självklart en förutsättning för många länder, inte minst utvecklingsländer, att ha en fungerande handel med omvärlden. Det är så vi skapar incitamenten och förutsättningarna för dessa stater att ta sig ut ur fattigdom, skapa tillväxt och välstånd och därmed stärka levnadsvillkoren i landet. För det andra vänder jag mig mot att Vänsterpartiet önskar fokusera på bistånd framför handel och dessutom öka biståndsbudgeten på EU-nivå.
Fru talman! Efter EU-parlamentets votering den 27 mars i år föreslås en ökning av biståndsanslaget i nästkommande långtidsbudget för EU - ett totalt anslag på närmare 100 miljarder euro. Om man frågar mig är 100 miljarder euro en alldeles för stor biståndsbudget, som på intet sätt borde öka.
Ledamoten Delgado Varas får gärna beskriva dels hur EU:s handelspolitik skapar klyftor och orättvisor, dels ifall runt 1 000 miljarder svenska kronor i bistånd från EU inte är tillräckligt i nästa långtidsbudget.
Tobias Andersson (SD):
Vi är självfallet eniga om att vi rimligtvis borde ställa tydliga krav på tredjeländer som vi ingår bilaterala frihandelsavtal med när det gäller att verka för ytterligare demokratisering, jämställdhetsarbete, klimatarbete och så vidare. Det är fullt rimligt att ställa sådana krav, inte minst i en situation där tredjeländer generellt tjänar mycket mer på frihandelsavtalen än vad EU gör därför att de inte är lika utvecklade som vi och därför att vi dessutom är en större ekonomi.
En förutsättning för att kunna få detta på plats är dock att faktiskt rösta för frihandelsavtalen när de kommer på bordet i EU-parlamentet, men detta har ju Vänsterpartiet konsekvent valt att avstå från att göra. Man har inte alls velat få frihandelsavtal på plats som hade kunnat generera det som ledamoten Delgado Varas nu efterfrågar, alltså ökad demokratisering och mer jämställdhetsarbete och klimatarbete.
En förutsättning för att ställa dessa krav är ju att ha avtal på plats, och detta har Vänsterpartiet försökt motarbeta. Min fråga kvarstår: Är det rimligt att, som Vänsterpartiet gjorde i sin valplattform inför valet, ge uttryck för att vi borde fokusera mer på biståndet och öka den budgetposten? Räcker det inte med de 93 miljarder euro som föreslås? Det är ungefär 140 miljarder svenska kronor varje år under sjuårsperioden.
Är inte 140 miljarder svenska kronor tillräckligt för EU att spendera i bistånd varje år? Skulle ledamoten Delgado Varas kunna styrka att det finns något frihandelsavtal som rent konkret har ökat klyftorna och skapat mer orättvisor i stället för att skapa tillväxt, få folk ur fattigdom och skapa bättre levnadsvillkor, så som frihandel är menad att göra och så som generellt är de praktiska konsekvenserna av just frihandel?
Finns det något frihandelsavtal som på det stora hela har försämrat situationen för de medborgare som berörs? Detta vore väldigt intressant att höra, fru talman.
Tobias Andersson (SD):
Jag skulle vilja uppehålla mig vid Vänsterpartiets ställningstagande under Övrigt om företagsfrämjande, punkt 3. Efter en sedvanlig generell och relativt intetsägande text fastnade jag vid det kanske enda konkreta förslag som lyfts fram och som ledamoten Delgado Varas precis redogjorde för: "Att regeringen pekar ut Israel som ett intressant land för affärssamarbeten inom forskning och innovationer är därför anmärkningsvärt.
Riksdagen bör därför tillkännage för regeringen att den ska se till att Vinnova avbryter det pågående innovationssamarbetet med Israel." Herr talman! Det kommer säkerligen inte som en överraskning för någon i denna kammare att Vänsterpartiets syn på Israel-Palestina-konflikten är ensidig - låt oss stanna vid det.
Jag avser dock inte med denna replik att fastna vid att Vänsterpartiet motarbetar Mellanösterns enda demokrati, den enda stat i Mellanöstern som inte på olika sätt försöker terrorisera minoritetsgrupper, homosexuella och så vidare, till förmån för en korrupt icke-stat som förmodligen mest är känd för sin antisemitiska agenda.
I stället, herr talman, önskar jag fokusera på Vinnova och potentiellt innovationssamarbete med Israel, då det knappast är en ren slump att regeringen pekat ut just Israel. Den senaste seriösa mätning rörande innovation som jag kunnat finna är Bloomberg Innovation Index - som är uppdaterad 2019 - där Israel landar på plats 5, till och med före Sverige.
Min poäng är att det uppenbarligen är mer än motiverat att ha tätt samarbete med Israel i allmänhet och på innovationsområdet i synnerhet. Herr talman! Min fråga till ledamoten Delgado Varas blir således om hennes och Vänsterpartiets förakt mot den israeliska staten väger tyngre än de uppenbara fördelar som det vore med ett fördjupat innovationssamarbete våra länder emellan samt hur det då motiveras.
Tobias Andersson (SD):
Även Vatikanstaten har mur. FN utgörs i hög utsträckning av en rad olika diktaturer. Det är klart att du, om du tillhör en islamistisk diktatur, kommer att vara väldigt snabb med att ge dig på den enda stat i världen som på riktigt står upp för den utsatthet som judar har fått lida av genom historien.
Jag tror inte heller att vi ska prata om vilken stat i sammanhanget som terroriserar den andra mest, när vi vet att Palestinas statliga tv konstant sprider antisemitiska historier och när vi vet att den palestinska så kallade staten betalar ut bidrag till dömda terrorister som begått terrorgärningar på israelisk mark och dödat civila judar. Jag tror inte att vi ska prata om vilka som terroriserar vilka. Herr talman!
Det jag dock tycker är anmärkningsvärt i sammanhanget är det faktum att detta är den enda reservation som Vänsterpartiet har. Vi har samlats här i dag för att diskutera näringspolitik, och Vänsterpartiets enda konkreta förslag kopplat till näringspolitik handlar om att man vill försvåra vårt samarbete med Israel. Jag tycker att det är väldigt anmärkningsvärt.
Min fråga till ledamoten Delgado Varas blir då: Finns det något näringsrelaterat projekt som ledamoten Delgado Varas skulle stå bakom ifall det samkörs med Israel? Det undrar jag oavsett vilka uppenbara positiva resultat det skulle innebära för Sverige. Är allting borta från bordet bara för att det handlar om Israel, eller finns det alternativ som fortfarande är aktuella?
Sedan är det väl även relevant att lyfta fram en absolut sista fråga i sammanhanget, med tanke på den ensidiga bild som Vänsterpartiet har i frågan: Tycker man att vi inte ska göra någonting med Israel, som uppenbarligen är väldigt duktigt på innovation, där vi kan få lärdomar? Anser man från ledamoten Delgado Varas håll att vi i stället borde samarbeta med Palestina på området, en icke existerande stat som inte nämns i någon undersökning kopplad till innovation?
Tobias Andersson (SD):
Tack, finansministern, för svaret! Jag vill börja med att uppmärksamma finansministern på att jag är helt på det klara med syftet bakom skatten. Jag står även bakom syftet som sådant. Det säger sig självt att vi måste skydda människors hälsa från farliga ämnen. Här råder mig veterligen ingen oenighet bland Sveriges alla partier.
Däremot råder det stor oenighet kring kemikalieskattens effektivitet och konsekvenser, detta sett till två separata aspekter: dels de rent ekonomiska aspekterna, dels miljö- och hälsoaspekterna. Det är min och olika berörda aktörers bestämda uppfattning att kemikalieskatten som den är utformad i dag begränsar svensk konkurrenskraft och är ineffektiv sett till potentiella positiva miljö- och hälsoaspekter.
Detta är på intet sätt ny kritik utan kritik som lyfts vid förarbetet, vid införandet och nu åter i samband med regeringens annonsering av höjning och utökning i januariöverenskommelsen.
Handelns utredningsinstitut har tidigare beräknat att mellan 600 och 1 400 arbetstillfällen redan har gått förlorade i Sverige som en konsekvens av den kemikalieskatt som Magdalena Andersson nu höjer, en direkt konsekvens av att denna skatt slår ensidigt mot svenska handlare samtidigt som de utländska undantas.
Den svenska marknaden är, för att uttrycka det milt, för marginell för att någon av de stora elektronikjättarna ska låta sin produktion påverkas av regler som Magdalena Andersson inför här. Då det samtidigt råder global konkurrens sett till prissättning blir det naturligt att konsumenterna väljer att importera sin elektronik i stället för att vända sig till sin lokala elektronikhandel, varpå jobb och momsintäkter går förlorade i Sverige.
Detta är ett faktum som finansministern självklart är mycket väl medveten om. Det är därför direkt märkligt att man från regeringens sida inte försökte omarbeta skattens utformning i samband med den annonserade höjningen.
Efter annonseringen genomförde dock Handelns utredningsinstitut åter en beräkning som pekar på att en höjd kemikalieskatt skulle leda till ett försäljningsbortfall på uppemot 6 miljarder kronor och därmed ännu fler förlorade arbetstillfällen inom svensk handel. Men även om vi ponerar att konsekvenserna inte alls blir så drastiska är och förblir skatten direkt skadlig för vårt näringsliv.
Jag skulle vilja fråga finansministern, herr talman, om hon delar bilden av att kemikalieskatten ensidigt slår mot det svenska näringslivet. Om finansministern inte delar den bilden ber jag henne förtydliga sig. Med den frågan ställd konstaterar jag att statsrådet även är svaret skyldig rörande vilket ekonomiskt värde hon ser att skatten genererar.
Min avslutande fråga i detta inlägg, herr talman, blir därutöver huruvida statsrådet ämnar försöka vidta åtgärder på EU-nivå för att inte ensidigt försämra svenska företags konkurrensförmåga på det sätt man gör nu.
Tobias Andersson (SD):
Trots att finansministern hävdar att syftet är att ta hand om de barn som riskerar att utsättas för dessa kemikalier kan hon inte ge ett enda exempel på en produktgrupp, en produkt eller ett företag som har ställt om sin produktserie som en konsekvens av skatten. Inte heller kan hon visa att konsumtionen de facto har justerats till mer kemikaliefria produkter, vilket inte är konstigt eftersom skatten inte är utformad på det sättet.
Den är utformad utifrån vikt, inte utifrån volymen eller mängden kemikalier. Vad Magdalena Andersson hoppas på kommer självklart aldrig att bli fallet så länge man inte gör en justering. Vad jag också tycker är direkt anmärkningsvärt är att finansministern påstår att hon inte kan ge konkreta exempel som en konsekvens av att skatten funnits i endast ett och ett halvt år. Då är det väl direkt ansvarslöst, herr talman, att trots att man inte kan utvärdera skatten vill höja densamma.
Att man kan vilja höja en skatt, och därmed riskera en försämring av något som man ännu inte utvärderat, är för mig helt huvudlöst. Jag har full förståelse för om Magdalena Andersson väljer att inte lyssna på mig i denna fråga.
Vad jag tycker är märkligare är dock att regeringen inte heller lyssnar på Svenskt Näringsliv, Näringslivets Regelnämnd, Teknikföretagen, Företagarna, Almega, Småföretagarnas Riksförbund, Elektronikbranschen, Dataspelsbranschen, Telekomföretagen och alla andra remissinstanser som avstyrkt förslaget. Herr talman!
Jag vill åter be finansministern ge ett exempel på en produkt, en produktgrupp eller för den delen ett företag som ändrat sin produktsammansättning utifrån regeringens önskemål. Om finansministern inte kan göra det tycker jag att hon åtminstone måste ge exempel på eller argument för varför vi konsumenter ska förändra vår konsumtion. De argumenten finns dock inte givet skattens utformning. Det är det jag vill få finansministern att förstå.
Tobias Andersson (SD):
Tack, statsrådet, för svaret! Sedan hösten 2015 har jag varit nationell talesperson för Sverigedemokraternas ungdomsförbund Ungsvenskarna. Med andra ord har jag haft det övergripande ansvaret för all vår ungdomsverksamhet. Under de tre och ett halvt åren har jag haft den stora förmånen att träffa flera tusen ungdomar i deras skolor, på gator och torg, i sociala miljöer - ja, egentligen i alla tänkbara situationer över hela landet.
Det handlar om ungdomar från olika socioekonomiska bakgrunder, med olika problem i livet och med olika politiska åsikter. Vi har diskuterat trygghet, invandring, klimat och försvar. Vi har täckt hela det politiska spektrumet. Efter alla dessa möten är dock min samlade bedömning att en fråga sticker ut som extra viktig för orimligt, ohyggligt och inte minst ohållbart många unga i Sverige.
Den frågan, fru talman, är den alltmer utbredda psykiska ohälsan bland unga i Sverige i dag. Fru talman! Tyvärr är detta inte bara min personliga uppfattning. Det är ett faktum som Bris har larmat om och som studie efter studie slagit fast de senaste åren. Inte minst har statsrådet själv belyst detta. Bland annat har den psykiska ohälsan bland unga i åldern 10-17 år enligt Socialstyrelsen ökat med 100 procent på tio år.
Bland flickor runt 15 år uppger en majoritet att de lidit av psykisk ohälsa, enligt en rapport från Folkhälsomyndigheten. Det är självklart en rad olika politiska åtgärder som behövs för att bekämpa denna problematik. Jag är fullt medveten om att det inte bara berör utgiftsområdet för bidrag till psykiatrin.
Faktum kvarstår dock att köerna till barn- och ungdomspsykiatrin tredubblades under den föregående mandatperioden och att endast en liten minoritet av Sveriges alla regioner har haft kapacitet att erbjuda vård inom gränserna för vårdgarantin. Fru talman!
I denna situation, i detta mörker för alla dem som lider av psykisk ohälsa, väljer den socialdemokratiska regeringen alltså att skära ned på stödet till psykiatrin med 90 miljoner kronor till förmån för ett kapitaltillskott till statliga Apotek Produktion & Laboratorier AB. Detta motiverar man med att det enligt egen utsago inte påverkar arbetet på området.
Då kan man fråga sig, fru talman: När får ens nedskärningar påverkan på syftet med ett utgiftsområde? Det är knappast som så att de problem jag beskrivit, och som jag vet att statsrådet är fullt medveten om, försvunnit, så att det därför skulle finnas motiv till denna nedskärning. Nej, fru talman, för mig är det tydligt: Det handlar, som så ofta, om hur man väljer att prioritera.
Min fråga till statsrådet förblir därför: På vilket sätt får utsatta ungdomar som lider av psykisk ohälsa det bättre med denna nedskärning? Hur blir det med er politik bättre för dem som varje dag vaknar upp och mår djupt psykiskt dåligt? Ni har konsekvent misslyckats på området under en hel mandatperiod.
Varför skulle någon tro att ni skulle ändra er nu när ni inleder er nya mandatperiod med att skära i bidrag till psykiatrin?
Tobias Andersson (SD):
Jag tackar åter statsrådet för svaret. Jag måste dock säga att statsrådets svar på intet sätt får mig att känna mig trygg över den framtida utvecklingen på området. I mina ögon finns det ingenting som tyder på att Socialdemokraterna skulle klara av att vända denna trend, nu när man misslyckats i fyra års tid. Det lilla hopp jag dock har är att regeringen väljer att ta efter oss.
När vi i går presenterade vår vårbudget presenterade vi satsningar på 2,5 miljarder kronor mot psykisk ohälsa. 2,5 miljarder satsar vi för att bekämpa psykisk ohälsa, samtidigt som Socialdemokraterna skär ned med 90 miljoner. Om nu regeringens nedskärningar på 90 miljoner mot förmodan inte skulle få någon effekt, som regeringen påstår, vågar jag lova dig, fru talman, att våra satsningar hade fått det.
Våra satsningar hade på riktigt erbjudit ett hopp för alla dem som i dag lider av psykisk ohälsa och för dem som är i riskzonen att göra det i framtiden. Vi satsar 170 miljoner på att utarbeta och verkställa förslag om en nationell strategi inom området. Vi satsar 25 miljoner på ett nationellt forskningscenter. Vi satsar 100 miljoner årligen på att stärka kunskapen om tidiga risktecken vid psykisk ohälsa.
Därutöver lägger vi bland annat 150 miljoner på det samlade arbetet för suicidprevention - med mera. Det, fru talman, är politik som hade gjort skillnad och som i slutändan hade räddat liv. Jag hoppas som sagt att regeringen tar efter oss på detta område, precis som man har tagit efter oss på andra områden. Ingen hade blivit gladare än jag om statsrådet redan nu hade kunnat uttala stöd för våra satsningar och göra dem till sina egna.
Det är väl dock för mycket att hoppas på, då man har valt att prioritera annorlunda. Missförstå mig inte - jag är övertygad om att kapitaltillskottet till Apotek Produktion & Laboratorier AB var fullt befogat. Jag menar bara att det rimligtvis borde ha funnits någonting annat i hela statens budget att spara in på än bidrag till psykiatrin.
Ärligt talat, fru talman: Tycker statsrådets regering att det är viktigare att lägga pengar på internationella tåg än att motarbeta psykisk ohälsa? Tycker regeringen att det är viktigare med bäversafari än att motarbeta psykisk ohälsa? Tycker regeringen att gratis museer är viktigare än att motarbeta psykisk ohälsa? Det ser nämligen så ut i regeringens vårändringsbudget.
Jag vill därför fråga statsrådet om det inte finns något annat område hon tycker att regeringen kunnat spara in på i stället samt hur hon ställer sig till det gedigna helhetspaket för att bekämpa psykisk ohälsa som Sverigedemokraterna presenterade i går. Kan statsrådet medge att satsningar om 2,5 miljarder kronor gör mer nytta än nedskärningar på 90 miljoner?