KBLab/rixvox huggingface dataset:
Börje Vestlund (S):
Under veckan blev jag kontaktad av Karl-Axel, som har utbildat sig till sitt drömjobb. Han har dessutom startat ett företag med sitt drömjobb. Han kontaktade ett försäkringsbolag för att teckna försäkringar, bland annat en livförsäkring och en olycksfallsförsäkring, som han kände att han behövde ha som företagare. Man ska i det här sammanhanget komma ihåg att Karl-Axel genomgår en könskorrigering.
Han fick nej på att teckna försäkringar för att han genomgick könskorrigeringen. Jag förstår att man inte kan kommentera enskilda fall på det sättet. Men det intressanta i det här fallet är att vi har hört talas om när försäkringsbolag säger att den ena eller andra inte får försäkringar av det ena eller andra skälet. Jag skulle vilja fråga: På vilket sätt ska man kunna förändra den bilden så att inte försäkringsbolagen nästan godtyckligt kan avvisa försäkringarna?
Börje Vestlund (S):
Jag vill ställa min fråga till Per Bolund. Brexit kommer att innebära en del förändringar på finansmarknaden och hur den kommer att se ut i framtiden. Jag tror inte att Stockholm, som är ett stort finansmarknadscentrum i Sverige, kommer att påverkas så mycket av den engelska finansmarknaden.
Min fråga är: Kommer enligt ministerns bedömning den svenska finansmarknaden och framför allt Stockholms finansmarknad att se förändringar till följd av brexit?
Tuve Skånberg (KD):
Annika Qarlsson bevisade just att hon visst vill begränsa vuxna människors möjlighet att ingå olika former av samlevnad. Hon talade mot incest och mot månggifte. : Det är fråga om vuxna myndiga människor.) Det är självklart att också myndiga människor skulle kunna resa det berättigade kravet att få ingå månggifte. Men det försvarar inte Annika Qarlsson.
Nej, anledningen till att vi kristdemokrater inte kan acceptera det här är inte att vi vill diskriminera de homosexuella. Partnerskapslagen finns ju faktiskt med en lagstiftning som skyddar den som väljer att gå in i partnerskap. Vi vill hålla äktenskapet för man och kvinna, för barnens skull. Det är det som är själva poängen.
Tuve Skånberg (KD):
Likväl är det så att jag citerade ordagrant. Han sade: Lagstiftaren är fri att definiera äktenskapet som den finner det lämpligt. Det är ordagrant från s. 15. Går inte Tasso Stafilidis aningen utanför vad en anständig debatt skulle innebära när han talar om att "slå sin kvinna"?
Det jag sade var att vi kristdemokrater vill behålla nuvarande lagstiftning om att äktenskap ingås mellan en man och en kvinna. Att förhållandena runt äktenskapet har ändrats från tid till annan - klädsel, ingående av äktenskapet, kontrakt, skilsmässor och så vidare - är en helt annan sak.
Men grundläggande för alla kulturer och alla tider, alla regimer och religioner är att det bara är en man och en kvinna som har kunnat ingå äktenskap. Så hoppas jag att det ska få förbli.
Tuve Skånberg (KD):
Förvisso är det så att vi i dag bara talar om det könsneutrala. Det jag drog in var doktrinen om att samlevnad ska man förhålla sig neutral till. Var och en som är vuxen ska få välja som man vill så länge man inte skadar någon annan. Det håller inte. Det andra är att Socialdemokraterna inte har diskuterat frågan. Nej, något kongressbeslut har ni inte om det, men en tendens, en utveckling är inte svår att skönja.
Jag ska väldigt gärna bli förvånad och upptäcka att Socialdemokraterna väljer en annan inställning. Det välkomnar jag i så fall. Men jag befarar, det ligger i farans riktning, att vi kommer att fortsätta med den här utvecklingen i riktning mot ett homoäktenskap. Marianne Carlström var inte med och talade då, men vi som var med för tio år sedan var med om det beslutet.
Maj-Lis Lööw var talesman för Socialdemokraterna. Man kan i efterhand kritisera henne för vad hon sade, men hon sade det faktiskt, och det var fel. Den sista frågan: Vad tar vi ifrån de heterosexuella om vi skulle acceptera ett homoäktenskap? Man tar framför allt ifrån barnen någonting som är alldeles oerhört viktigt. Man tar ifrån barnen deras självklara rätt att få leva, känna och ha kontakt med både mamma och pappa.
Det finns inbyggt i homoäktenskapet bland annat att faderskapspresumptionen inte gäller. Det finns nämligen ingen far i ett lesbiskt förhållande, utan man kommer att ange att ett barn har två mödrar, vilket omöjliggör en relation till fadern. Det man vidare tar ifrån är själva det unika med äktenskapet.
Vi menar att äktenskapet uttunnas av den lagstiftning som föreslås i flera motioner. Det kommer att bli fler saker som kommer att föreslås för att uttunna det ännu mer. Det är inte steget. Det här är ett av många steg.
Tuve Skånberg (KD):
Det är just de barnen som jag bryr mig om, de barn som från tidiga barnaår inte har vetat vem som är deras far. Det är sant att de med svensk lagstiftning i vuxen ålder skulle kunna efterforska det. Men då har hela deras barndom och ungdom gått. I frågan om vilka som mår bra sade Marianne Carlström: Det spelar ingen roll hur familjen ser ut.
Jag tror att jag antecknade ordagrant vad Marianne Carlström sade, och så åberopade hon en artikel i Svenska Dagbladet. Men detta är en mycket löslig grund. Det är faktiskt fritt tyckande. Hon erkände också att det saknade vetenskaplig grund. Det är i stället så att en mängd undersökningar visar motsatsen, att barn behöver både en mor och en far och att det är bäst när det är så.
När de berövas en mor eller en far går de miste om någonting som är väsentligt. Jag tror att Marianne Carlström hade mer önsketänkande än välgrundat antagande.
Tuve Skånberg (KD):
Det sista först: Börje Vestlund har faktiskt fel. Kristdemokraterna har visst arbetat för att homosexuella ska ha samma skydd till exempel när det gäller hetslagstiftningen eller på arbetsmarknaden. Det är inte sant att vi inte skulle stå upp för alla människors lika värde. Men för barnens skull kan vi inte låta det utsträcka sig till att den rätt som Börje Vestlund eller vilken vuxen som helst anser sig ha ska gå ut över barnen.
Vi, många med oss och barnexpertis anser att det inte skulle vara till barnens bästa. Det luktar väldigt mycket av detta med svaga argument, höj rösten när Börje Vestlund tar till epitetet kristen höger. Såvitt jag vet har en kristdemokrat aldrig någonsin kallat sig för det. Jag vet inte om det finns någon gruppering i Sverige över huvud taget som kallar sig för detta.
När Annika Qarlsson använder samma epitet blir jag obehagligt berörd. Vi kristdemokrater står inte för någonting som kan kallas för kristen höger.
Tuve Skånberg (KD):
Jag kan ju inte veta vilka debatter Börje Vestlund har deltagit i. Beträffande kristna högern och USA vill jag säga följande. Även om det finns en majoritet här i kammaren i Sverige - och tydligen också i Holland och Belgien - är åsikten att män ska kunna gifta sig med män och kvinnor med kvinnor något fullständigt unikt. Det har aldrig förekommit under några tider.
Att säga att alla dessa miljarder som inte håller med Börje Vestlund tillhör den kristna högern är möjligen att ge den kristna högern i USA väl mycket credit . Så inflytelserik är man inte. Det här är mittfåran. Det som Börje Vestlund har gjort sig till tolk för är en liten marginell företeelse i historien. Jag hoppas att det inte kommer att leda till att vi ändrar äktenskapslagstiftningen.
När det handlar om vad äktenskapet har för fördelar för barnen är det enkla svaret att det är stabilt. Enligt all statistik skiljer sig de som har ingått äktenskap mindre än sambor eller vilken annan samlevnadsform man nu skulle kunna tänka sig.
Det är för barnens skull - och det får bli det sista i det här replikskiftet - som vi står upp, inte för att fördöma homosexuella. Det är inte för att se ned på deras fria val. Vi har inga åsikter i den vägen. Det är för att ge framtida generationer möjlighet till det som vi tror är bästa uppväxten med en mamma och en pappa. Ingenting av det som Börje Vestlund har sagt övertygar mig om motsatsen.
Tuve Skånberg (KD):
Nästa vecka kommer jag att få besök. Jag fick veta i ett mejl i går att en man som jag träffade i Israel för några månader sedan är på väg hit för att försöka berätta för svenskarna, eftersom medierna uppenbarligen inte klarar det, hur det känns att förlora en dotter.
Hans dotter var en av de 20 som sprängdes till döds för ett par år sedan och som utställningen på Historiska museet handlade om, den som Zvi Mazel protesterade emot genom att välta en lampa. Han uppfattade - då hade han ju bara mediebilden - att respekten saknades för förlusten av hans dotter, som precis hade gått ut från högskolan.
Jag försökte i mitt mejl säga att jag ska underlätta för honom om han kommer till Sverige - det ville han - att göra sin röst hörd så att han kan berätta att det här var vanliga unga människor. Den kvinnliga självmordsbombaren hade sprungit mot en grupp barn och ungdomar som stod vid en busshållplats. Jag råkade faktiskt själv vid mitt förrförra besök vara tre kilometer därifrån och blev alltså om inte indragen så åtminstone väldigt berörd av den här händelsen.
Det var på det sättet som jag och den här mannen träffades i efterhand. Jag tror att det är viktigt att regeringen uttrycker förståelse för de starka känslor av kränkning som Zvi Mazel gav uttryck för.
Att börja diskutera vad protokollet tillåter - får man eller får man inte välta en lampa - är ovärdigt när det handlar om att människor är oerhört kränkta därför att minnet av deras älskade dras i smutsen eller bokstavligt talat dras i ett bad av blod. Jag skulle väldigt gärna vilja att statsrådet Sahlin uttryckte förståelse för känslorna av kränkning.
Tuve Skånberg (KD):
Detta är vad utrikesministern har samlat på sig under två månader. Vi talar om katastrofberedskap, om barn i Gaza eller i Turkiet och om många tusentals människor i Sydostasien, för Sveriges del alldeles särskilt i Thailand. Detta leder naturligtvis till en splittrad debatt.
Det är en föga avundsvärd uppgift för utrikesministern att svara på alla de här sakerna. Var och en av de frågeställningar som kommer fram är värd sin egen behandling och sin egen mässa. Vi fick tidigare höra en liknelse om tandläkare. Jag tycker att utrikesministern har samlat på sig att få alla tänderna borrade på en och samma dag. Jag tror inte att det är ett klokt val.
Det jag skulle vilja lyfta fram, den tand jag vill borra i, är den dåliga skötseln av de fem barnen i Gaza. Här ska inte jag på något vis berömma mig för mitt engagemang, men Annelie Enochson, Cecilia Wikström för Folkpartiet, Rigmor Stenmark för Centern och flera andra låg på som rävar för att få Utrikesdepartementet att reagera.
Man hade lång tid på sig, men man drev frågan ifrån sig. Det jag gjorde var att jag faktiskt var med i en parlamentarisk grupp som åkte till Israel och till Västbanken och försökte komma in i Gaza. Cecilia Wikström ska ha äran och förtjänsten av att ha försökt ta sig in i Gaza, med mig i sällskap, men vi lyckades inte.
Däremot lyckades vi i Ramallah träffa högsta ledningen för den palestinska myndigheten, bland annat talmannen, och kunde då aktualisera de här barnen. Sådant hade betydelse. När UD:s folk och högsta ledning inte gjorde någonting hjälpte det att vi riksdagsledamöter var på plats och aktualiserade detta.
Jag ser för min inre syn hur Cecilia engagerat står med en äldre man och tvingar honom att ta ansvar. Där skedde någonting viktigt, liksom i debatterna här hemma, i artiklar undertecknade av kvinnor från olika partier eller i mediernas bevakning. Men UD kom inte väl ut ur detta. Det är inte UD:s förtjänst att de här barnen fick fira jul här hemma. Jag skulle vilja fråga utrikesministern vad hon lär av detta.
Vi vet ju att sådana här exempel tyvärr förekommer ofta. Det här fick uppmärksamhet. Här engagerade vi riksdagsledamöter oss, och barnen kom loss. Men när vi inte lyckas engagera oss eller inte får tillräcklig kunskap, vad gör UD då?
Tuve Skånberg (KD):
Det finns ett antal gemensamma reservationer från Kristdemokraterna och övriga allianspartier. Det är reservationerna 1, 5 och 7. Jag ska koncentrera mig på reservation 5 som handlar om Bromma flygplats och yrkar bifall till den.
Kristdemokraterna har under en följd av år både här i riksdagen och lokalt i Stockholm sett Bromma flygplats som något mycket problematiskt. Vi har omvärderat detta. Vi har ändrat vårt ställningstagande eftersom vi anser att Stockholm inte klarar sig utan Bromma flygplats.
Därför har vi ställt oss bakom reservation 5 där det anförs att Bromma flygplats ska finnas kvar och inte läggas ned efter 2011. Fru talman! Hur kommer det sig att man ändrar sig? Och vad är det som har gjort att jag, som har ansvaret för denna fråga just i dag, har kommit till denna slutsats? Det har tagit mig 1 000 flygningar till och från Bromma flygplats att komma fram till detta.
Det kan tyckas vara rätt långsamt. Men jag och partiet anser inte att det är möjligt att lägga ned Bromma flygplats 2011 då avtalet, som vi har hört, om Bromma flygplats går ut. Och det skulle ta decennier att få en ny flygplats som skulle ersätta den. I så fall skulle detta arbete ha påbörjats långt innan jag kom in i riksdagen 1991.
Det har inte gjorts. En flygplats som ligger mitt i en tätort som Bromma i en huvudstad som Stockholm innebär naturligtvis olägenheter. Men det gör också järnvägen med de nya snabbgående tågen som rusar förbi. Det gör också genomfartslederna med all trafik. Men vi kan inte klara oss utan trafiken som förvisso stör både visuellt och i fråga om buller.
Men just på Bromma flygplats får inte vilka flygplan som helst landa. De plan som landar där är de mest bränslesnåla och de minst bullriga som finns tillgängliga. Om vi är ute och ser ett plan som är på väg till Bromma för att landa så hörs det inte härifrån innerstan.
Det är alltså sådana olägenheter som hör till en modern huvudstad. Det är olika trafikslag som järnvägen, med tåg som bullrar fram genom getingmidjan, och de stora tillfartslederna. Vi måste leva med det och lära oss att bygga hus och avskärma på ett sådant sätt att man kan tåla detta buller eftersom bullret naturligtvis är något viktigt. Då ska jag säga att Bromma flygplats inte är det som bullrar mest i Stockholm.
Vi har hört att vi har ont om tid i dag, och därför avslutar jag med detta.
Tuve Skånberg (KD):
Det där låter sig sägas. Eftersom vi har haft samma inställning som Peter Eriksson måste jag säga att det låter förståndigt. Men det fungerar inte i verkligheten, och verkligheten är trots allt det vi ska förhålla oss till. Bromma är vad man kallar för en beslutsfattarflygplats.
Dit kommer till exempel från Skåne - som jag sett vid tusentalet flygningar - näringslivets representanter, politiker, fackets folk, ja, alla de som är uppe i Stockholm för korta sammanträden. De är här över dagen och flyger tillbaka på eftermiddagen.
Flyget gör det möjligt för mig och 41 andra riksdagsledamöter från Skåne att komma hem, att bo i det egna valdistriktet och att träffa väljarna i stället för att tillbringa mycket mera tid här i Stockholm. Flyget gör det helt enkelt möjligt att pendla till och från huvudstaden, och flyget knyter Skåne till huvudstaden på ett sätt som är absolut nödvändigt.
Nu med Öresundsregionen är det nödvändigt att den stora regionen knyts till Stockholm, för annars kommer Stockholm på efterkälken. Hur ser Peter Eriksson på möjligheten att över huvud taget genomföra en nedläggning av Bromma flygplats?
Tuve Skånberg (KD):
Ja, olämpligt eller inte, men titta på riskfaktorn! Flyget är det säkraste trafikslaget. Ramlar ett flygplan ned med hundratalet passagerare ombord är det naturligtvis en katastrof, men så sker inte och har inte skett i modern tid i Sverige med den säkerhet vi har. Flyget är alltså ett oerhört tryggt trafikslag.
Bullrigt - ja, det går inte att höra från innerstaden när Malmö Aviations plan landar. Utsläpp - ja, det är bara de bränslesnåla planen som får landa på och lyfta från Bromma. Och när det gäller möjligheterna att hålla ihop Sverige, framför allt att hålla ihop Skåneregionen med Stockholm, är Bromma omistligt.
Stockholmarna, som förvisso lider av sin järnväg, sin trafik på vägarna och sitt flyg, har ändå en fördel av att det är någonting som verksamt bidrar till att Stockholm är en motor i svensk ekonomi och för övrigt i hela Norden. Jag tror att det är viktigt att just de här beslutsfattarna snabbt och enkelt kan komma upp till Stockholm så att vi inte avlövas. Hur roligt vore det att styras från Köpenhamn, Peter Pedersen?
Tuve Skånberg (KD):
Jag instämmer i yrkandet om bifall till reservation 2 om taxameterfrågor och utvecklar därför inte ytterligare den argumentation som vi just tagit del av och som även finns i reservationen. I stället vill jag lyfta fram Kristdemokraternas särskilda yttrande om veteranfordon.
Där vill vi, utan att gå emot majoriteten i utskottet, framhålla att de striktare bestämmelserna, som är nödvändiga för att komma åt svarttaxiverksamheten, måste definieras så tydligt att inte alla körningar med personbil eller lätt lastbil, som sker mot ekonomisk ersättning, ska falla under yrkestrafiklagens straffbestämmelser.
Vi anser att det måste vara fullt möjligt att vid till exempel studentexamen, bröllop och andra högtider kunna anlita en person, någon som man inte är släkt eller närmare bekant med, för att få en körning just en sådan högtidsdag. Det kan handla om veteranbilar och andra intressanta fordon. Brandbilar används till exempel i min hemkommun Simrishamn. Det förekommer också lövade bilar och så vidare.
Vi utgår från att regeringen inte har för avsikt att omintetgöra möjligheten att anlita någon för sådana transporter, som alltså sker någon enstaka gång om året under festliga förhållanden. Vi noterar dock att propositionen inte tydliggör detta på ett tillfredsställande sätt, och därför lyfter vi fram det i det särskilda yttrandet. Jag välkomnar om Brandin skulle vilja understryka att vi inte behöver oroa oss.
Om han inte gör det blir jag däremot orolig. I regeringens proposition resoneras kring vilken typ av körningar som inte är avsedda att omfattas av yrkestrafiklagens bestämmelser om erbjudande av körningar till allmänheten. Det anförs exempel som jag nämnde - körning av släktingar, vänner, arbetskamrater, grannar och andra bekanta.
Tuve Skånberg (KD):
Som Brandin säkert noterade talade jag om veteranfordonen. Jag vill ge Brandin tillfälle att nämna något om det särskilda yttrande som Kristdemokraterna har. Vi vill att det ska stå klart att till exempel utnyttjande av veteranfordon vid en skolavslutning eller studentexamen inte ska behöva falla under svarttaxibestämmelser.
Jag vill tacka statsrådet för svaret. Jag vill börja med att hålla med honom om att det är oerhört viktigt med en fri och öppen debatt i religionsfrågor och att en sådan debatt är viktig för samhället.
Jag vill också säga att det är viktigt att när någon blir angripen för den religiösa tro som han eller hon omfattar så ska han eller hon utnyttja sin yttrandefrihet till att uttrycka sina egna åsikter och känslor. Så långt är vi överens. Men det är ju så att det inte finns någon som helst gräns för vad man får säga om en religion.
Man får inte kränka en enskild människa eller en grupp och säga att de tillhör det och det samfundet eller den och den gruppen och fördöma den religionstillhörigheten, men om själva religionen får man säga precis vad som helst. Det finns ingen gräns. Vi har ju som ett färskt exempel Muhammedbilderna.
Jag skulle gärna vilja resonera med statsrådet om det skulle kunna tänkas finnas något sätt att hantera den kränkning som alltså drygt en miljard muslimer upplevde på grund av publiceringen av Muhammedbilderna. Det finns ingen lagstiftning i Sverige som skyddar muslimer mot att deras tro och deras bild av Muhammed blir kränkt.
Det är inte på det viset, som statsrådet sade i svaret, att det finns ett tillräckligt skydd mot kränkningar av religiösa värden. Det visade muslimernas upprördhet. Jag vill också naturligtvis skydda yttrandefriheten, det är inte fråga om annat, men jag skulle gärna vilja se att det fanns någon form av bortre gräns - generöst formulerad, långt borta och med högt i tak, naturligtvis. Men om det är högt i tak ska det likväl finnas ett tak.
Jag skulle vilja ha statsrådets syn på detta: Ska det över huvud taget finnas ett tak - en bortre gräns?
Tuve Skånberg (KD):
Jag är fullt klar över att statsrådet inte vill följa den här linjen, och med honom sannolikt en majoritet av det öppna samhället. Yttrandefriheten är så värdefull att man inte är beredd att ompröva det här. Men då blir man också svaret skyldig: Hur ska vi hjälpa den som upplever att han eller hon är helt rättslös? Vi talar alltså om människor som visserligen inte blir angripna för sin etniska tillhörighet.
Det gäller inte egenskapen att komma från det eller det landet eller ha den eller den hudfärgen. Det är heller inte fråga om deras politiska åsikter - om de tillhör den eller den befrielserörelsen eller politiska grupperingen. Allt det där hade vår lag skyddat. Men nu är det deras religion som angrips - inte att de är tillhöriga religionen, utan religionen i sig.
Om vi nu skyddar människor för angrepp på deras etnicitet eller politiska åsikt säger vi därmed att det här är identitetsbärande, värdefulla åsikter eller, till och med djupare än så, övertygelser, som man inte ska behöva uppleva att man blir kränkt för. Vi lever i en global by. Vi sitter i en gemensam båt. Det gäller att hitta någon typ av spelregler så att vi kan överleva tillsammans.
Med en och en halv miljard kristna av olika schatteringar och drygt en miljard muslimer av olika schatteringar kan vi inte skjuta åt sidan de här frågorna och säga att de får hållas därhemma, därför att hemma är här. Vi har muslimer som känner sig sårade i vårt eget land och som säger: Jag är fullkomligt rättslös! Här säger statsrådet i sitt svar att jag får utnyttja min yttrandefrihet för att uttrycka mina åsikter och känslor.
Alltså: Jag får skydda mig själv och min religion bäst jag kan. Från staten finns ingen hjälp att vänta, med att säga: Stopp! Ta ert förnuft till fånga! Inte längre än så här! Därför skulle jag återigen vilja säga en sak. Statsrådet säger nu att det handlar om rätt avvägning och att problemet kanske till och med handlar om en gränsdragning mellan vad som skulle vara tillåtet och vad som inte skulle det. Här är det ju ingen avvägning alls. Här finns det ju ingen gränsdragning alls.
Allt är tillåtet. De här bilderna, och mycket, mycket värre, skulle kunna gå att publicera i Sverige, och människorna med den trosövertygelsen skulle stå helt rättslösa. Jag tycker att det är beklämmande. Jag tänker alldeles speciellt på att man i Norge har en annan lagstiftning. Den norska lagstiftningen säger att man inte på ett kränkande och sårande sätt får visa ringaktning för någon trosbekännelse.
Det skulle kunna vara en modell att åtminstone överväga. Fungerar det i Norge, vårt broderland med samma demokrati och stora yttrandefrihet, skulle det väl i all sin dar kunna fungera också i Sverige.