KBLab/rixvox huggingface dataset:
Janine Alm Ericson (MP):
Jag nämnde inte en neddragning av biståndet. Nu bygger ledamoten Christiansson halmgubbar att slåss mot. När det gäller människors pengar och att vi ska göra det som är mest effektivt för svenska skattebetalare är det en åsikt som vi delar i allra högsta grad. Det försöker vi göra varje dag.
Men det Sverigedemokraterna och ledamoten Christiansson missar är att pengarna som läggs på bistånd också bidrar till att lösa våra utmaningar, till att Sverige får det bättre och lättare, eftersom det finns många globala utmaningar som måste lösas tillsammans. Meningslösa tyckte jag verkligen inte att rapporterna från varken EBA eller Riksrevisionen var.
Det gällde snarare att ledamoten framställde biståndet som meningslöst. Det ska det inte råda några tveksamheter om. Vi lyssnar också mycket på de utvärderingar som görs. Det är otroligt viktigt. Saker kan effektiviseras och göras bättre. Men ledamoten drar det lite för långt i sina egna syften. Jag vill egentligen fråga om detta med att ledamoten säger att beredning pågår. Det märker vi.
Den här budgeten ger inte särskilt mycket svar men leder till stor oro. En stor omläggning sker, helt utan transparens eller beredning med vare sig civilsamhället eller riksdagen där det finns otroligt mycket kunskap om detta. Jag vill därför ställa en fråga till ledamoten.
Hur kan Sverigedemokraterna, om man nu är så grundad i rapporter och effektivitet som man säger, tycka att det är bra att pusha för stora förändringar utan att göra konsekvensanalyser eller involvera en bredare beredning med det kunniga civilsamhället och riksdagen?
Janine Alm Ericson (MP):
Moderaterna säger ofta att de har högre ambitioner för svenskt bistånd, och detta är vi väldigt nyfikna på. Magdalena Thuresson tog i sitt anförande upp och fick det att låta som att vi som är bekymrade över att man nu frångår enprocentsmålet menar att det bara handlar om att göra av med pengar. Detta vill jag starkt motsätta mig.
Det är sådana påståenden som gör att debatten kan bli lite sorglig. Självklart är det innehållet som är avgörande, och detta har vi brukat debattera här i denna kammare - vad som ska ingå och vad målen ska vara. Vi har diskuterat det, och man har diskuterat med civilsamhället.
Det är beklagligt att Moderaterna släpper principen om enprocentsmålet. Det handlar inte bara om en summa som ska fyllas med vad som helst, utan det handlar om en princip, nämligen stabil finansiering som är knuten till vår välståndsutveckling. Det är ännu mer beklagligt att det nu verkar pågå en enorm omdaning av svenskt bistånd bakom lyckta dörrar på Regeringskansliet.
Ledamoten Lotta Johnsson Fornarve frågade om detta, men jag hörde inte att det kom något svar. Därför är det bra att jag också får ställa frågan. Moderaterna har tidigare varit ett seriöst parti och brukar hävda att ingångna avtal ska gälla, även om några svikits under mandatperioden.
Det finns en skriftlig överenskommelse som säger att regeringen åtar sig att föra dialog med och i god tid informera berörda civilsamhällesorganisationer om större förändringar, men detta väljer man nu att frångå. Varför gör man det? Varför har man inte en process i vanlig ordning när stora beslut om förändringar fattas?
Janine Alm Ericson (MP):
Garantiinstrumentet är otroligt bra. Det har varit under uppbyggnad nu under ett tag, och därigenom har det kanske funnits mer kompetens och fokus på att man faktiskt ska leva upp till sina åtaganden - som den här riksdagen gjort när det gäller Sida. Men även vi höjde garantiåtagandena under vår tid eftersom vi såg just den utveckling som Magdalena Thuresson talar om.
Så till det här med att handel leder till utveckling. Inom klassiskt svenskt bistånd tittar man redan på hela kedjor och processer för ökad rättvis handel, inom länder och mellan länder. Vi får väl hoppas att det inte är detta som Moderaterna nu stryker i sin iver att höja effektiviteten och få högre ambitioner.
Och det är just det jag menar: Om man inte ens vet att de här sakerna finns i svenskt bistånd är det ju alltför lätt att man bara slänger ut barnet med badvattnet. Annars tycker jag att det låter väldigt bra med högre ambitioner. Vi har också högre ambitioner med svenskt bistånd. Det måste vi ha med tanke på hur världen ser ut.
Men vi undrar vad en reformagenda för biståndet ska betyda, med fokus på långsiktighet och transparens och effektivitet. Hur ska den skilja sig från dagens bistånd, som ju ändå är utsett till ett av världens bästa och som redan har höga ambitioner och är långsiktigt, transparent och i allra högsta grad effektivt? Varför får vi då inte vara med och förbättra?
Detta har Magdalena Thuresson fortfarande inte svarat på, trots att både jag och Lotta Johnsson Fornarve har ställt frågan. Varför låter ni inte civilsamhällesorganisationerna med sin kunnighet och riksdagen med sin långa erfarenhet av att styra bistånd vara med och arbeta fram detta nya, så som det gjordes förra gången en stor omläggning skulle ske? Vad är ni rädda för?
Janine Alm Ericson (MP):
Jag tackar Gudrun Brunegård för både anförande och tidigare svar. Ni har i förhandling tvingats frångå enprocentsmålet. Detta har du hederligt och renhårigt förklarat, men det är ändå beklagligt.
Det är synd att ni inte kunde hålla emot, men det är bra att du uttrycker ambitionen att komma tillbaka dit. Det som också är sorgligt är att ni står bakom det nyspråk som Moderaterna och biståndsministern ägnar sig åt när det gäller effektivitet och transparens. Här får vi ju inga svar.
Förutom att Kristdemokraterna har stått upp för enprocentsmålet och fortsätter att göra det vill Kristdemokraterna också ge civilsamhället ett stort utrymme. Jag hörde Gudrun Brunegård säga att det går lite fort nu men att man senare ska involvera också civilsamhället i de stora förändringar som görs.
Men det är nu nya förslag tas fram och Regeringskansliet bakar om hela politiken för internationellt utvecklingssamarbete och bistånd. Då vore det bra om de som har kunskap, kompetens och erfarenhet deltog i detta arbete.
Hur kan Kristdemokraterna gå med på att göra en sådan stor omdaning, som vi befarar att det blir, utan att civilsamhället involveras från början?
Janine Alm Ericson (MP):
Jag tackar Gudrun Brunegård för medskicket när det gäller förhandlingar. Det kan ett litet parti alltid behöva. Budgeten minskar, och regeringen har valt att frångå enprocentsmålet. Men det är kanske inte summan i sig som är mest oroväckande, för den kommer väl att påverka mer på sikt.
Nu är det snarare regeringens uttalade ambition att lägga en stor del av biståndspengarna på Ukraina. Vi tycker att Ukraina ska få så mycket stöd och hjälp vi någonsin kan ge, men vi har inte sett finansieringen och vet inte hur mycket annat detta fokus på Ukraina kommer att tränga ut.
Förhandlingar pågår, och vi hade väl inte trott något annat. Men jag vill fråga Gudrun Brunegård: Vad har Kristdemokraterna för ingångar i de förhandlingar som pågår? Gudrun Brunegård nämner många bra saker som det är viktigt att behålla i biståndet. Men vi vet samtidigt att man kommer att behöva dra ned. Vad är Kristdemokraterna beredda att dra ned på?
Man kan inte upprätthålla samma ambitionsnivå i alla dessa delar. Kommer man att dra ned på klimatbiståndet, på kvinnors och flickors rättigheter eller på demokratistödet? Jag vill höra hur Kristdemokraterna prioriterar i dessa svåra frågor.
Janine Alm Ericson (MP):
Jag tackar Martin Melin för hans anförande och beskedet om att man inte kommer att gå med på en neddragning med 50 procent, vilket ändå är välkommet. Liberalerna har historiskt stått väldigt starkt bakom enprocentsåtagandet. Gudrun Brunegård från Kristdemokraterna refererade tidigare här i dag till taket på avräkningarna som en tydlig förhandlingsvinst för att gå med på att släppa detta åtagande.
Jag skulle helt enkelt vilja fråga Liberalerna vad som är deras ursäkt för att svika vallöftet om 1 procent till världens mest utsatta.
Janine Alm Ericson (MP):
Jag tackar för detta tydliga besked om att man sviker världens allra fattigaste för andra prioriteringar. Vi står inte bakom dessa prioriteringar. Regeringen säger också att ambitionsnivån behöver höjas globalt i klimatarbetet, i arbetet med att bevara den biologiska mångfalden och i arbetet med att minska föroreningar.
Man säger att man avser att utöka och effektivisera klimatbiståndet och bidra till utvecklingsländernas kapacitet och därmed genomförandet av Parisavtalet. Så långt är det väl.
Jag hoppas att jag har fel, men efter att Sveriges miljöminister åkt till både COP-mötet om klimat och COP-mötet om biologisk mångfald utan någon som helst ambitionshöjning med sig i bagaget låter detta med högre ambitioner mest som bla, bla, bla. Man lovar väldigt runt, men håller tunt.
Liberalerna har tidigare inte bara stått bakom enprocentsåtagandet utan också varit borgerlighetens bästa parti på både klimat och miljö. Hur kan man då gå med på att lägga sig så platt i frågor som avgör allas vår framtid på ett så avgörande sätt?
Janine Alm Ericson (MP):
Jag tackar för frågan. Jag har varit väldigt tydlig med att vårt stöd för Ukraina är bergfast. Vi har från det första krispaket som kom, strax efter att kriget hade brutit ut, stått bakom alla de förslag som regeringarna har haft - både den gamla och den nya. Det vill jag vara väldigt tydlig med. Men bara för att man kan ta från en budgetpost måste man inte göra det.
Kriget i Ukraina är förfärligt. Där måste vi verkligen sätta in så mycket insatser som vi kan. Men bara för att det kriget har brutit ut har inte de andra problemen i världen försvunnit. Vi har fortfarande jättestora effekter av pandemin. Vi ser hur människor svälter. Vi ser klimatförändringar som måste bekämpas. Det handlar både om att få ned utsläppen och om att bygga anpassning så att inte fler människor måste fly eller dö. Det är det som det handlar om.
Men när man säger att det är just biståndet som ska betala för stödet till Ukraina är det de facto så att man tänker sig att världens allra fattigaste och mest utsatta ska betala. Det vänder vi oss emot. Det är helt tydligt.
Janine Alm Ericson (MP):
Jag skulle inte vilja säga att det är en absolut siffra. Vi vet att omvärlden är mer oförutsägbar än så. Vi har väldigt tydligt deklarerat att vi står bakom stödet till Ukraina. Vi tycker att det ska vara fast och långsiktigt och att vi måste göra allt vi kan för att inte Putin ska lyckas med sin invasion och därmed komma undan det ansvar som han har i denna situation.
Men vi tycker inte att världens mest fattiga ska betala den notan. Vi ser att Sverige, som ett av de rikaste länderna i världen, har råd att ta andra medel. Moderaterna har i stället hävdat att man ska stå kvar vid överskottsmålet, spara mer pengar och sänka statsskulden i en situation när vi står inför multipla kriser.
Det är inte en ansvarsfull politik. Det är att stoppa huvudet i sanden och stirra ned precis där man står och inte se att förutsättningarna i världen har förändrats.
Oscar Sjöstedt (SD):
Det Ulla Andersson och Vänsterpartiet kallar maktspel kallar jag demokrati - att vi som är folkvalda faktiskt har en rättighet men kanske framför allt en skyldighet att representera dem som har gjort oss till folkvalda, det vill säga väljarna. I vårt budgetalternativ föreslår och budgeterar vi för ett helt avskaffande av skatteklyftan mellan inkomst av tjänst och inkomst av pension.
Men det är också så, Ulla Andersson, att pensioner inte bara kan analyseras utifrån perspektivet med skatten på dem, utan man måste se till hela utvecklingen av pensionerna. Där har vi ett system som det är oklart om Vänsterpartiet stöder eller inte. Men det finns ett ganska starkt parlamentariskt stöd för en uppgörelse som går ut på att systemet ska vara långsiktigt hållbart. Det ska inte gå ut mer pengar ett enskilt år än det kommer in pengar.
Det betyder att vi är beroende av den ekonomiska utvecklingen. Om vi då har en ekonomisk utveckling som ni i er egen budgetproposition tydligt deklarerar kommer att ha en negativ inverkan på sysselsättning och tillväxt kommer det också att få en negativ inverkan på pensionerna, till skillnad mot om vi har en positiv ekonomisk utveckling då vi får högre pensioner. Det är någonting som kallas pensionsbromsen, och den kommer att slå till betydligt oftare med ert alternativ.
Jag får göra det till min uppgift att förklara det för landets pensionärsorganisationer. Jag håller med dig om att utgångspunkten bör vara att rikta in sig mot de pensionärer som har allra lägst pension. Där är jag helt enig med dig. Därför har vi föreslagit och budgeterat för en ganska kraftig höjning av garantipensionerna, motsvarande 10 procent. Då kommer vi upp i storleksordningen 700-800 kronor per månad, lite beroende på om man är gift eller ogift.
Där är vi eniga. Jag hinner inte ta allting här, så jag hoppas att jag får återkomma i nästa replik. Du vill ha 5 000 fler anställda i äldreomsorgen, men vårt förslag om rätt till heltid motsvarar 25 000 helårsarbetskrafter.
Oscar Sjöstedt (SD):
Det är tydligen många vi sviker. Det är lite konstigt, för det är många som fortsatt lägger sin röst på oss. Ulla Andersson kanske borde reflektera lite mer över valresultatet. Valmyndigheten har en alldeles utmärkt hemsida. Hur mycket gick egentligen de rödgröna partierna framåt? Jag tror att det var 1 promille. Det har man då tagit till intäkt för att svenska folket begär en förändring. Den där promillen kanske ni inte ska haka upp er så mycket på.
Det Ulla Andersson också står och säger är att det finns en budget som tar bort straffskatten på pensionärer. Gör man det? Nej, det gör man inte. Man satsar knappt 2 miljarder på att sänka skatten för pensionärer med den ena handen. Med den andra handen höjer man skatten för äldre på arbetsmarknaden med mer än 2 miljarder.
Men även om vi bortser från straffbeskattningen på äldre på arbetsmarknaden som ni föreslår, som dessutom skulle ha väldigt negativa effekter på sysselsättningen, tar regeringen verkligen bort skillnaden i skatt? Nej, det skulle behövas ytterligare ungefär 10 1⁄2 miljard för att helt sluta klyftan. Man kommer alltså ungefär en sjättedel på vägen och är väldigt stolt och väldigt nöjd och har en hög svansföring i den här frågan. Men återigen: Ord åtföljs inte av handling.
Man kommer inte halvvägs, man kommer inte en fjärdedel och man kommer knappt en sjättedel på vägen för att sluta den här orättfärdiga klyftan. Jag skulle inte vara så extremt stolt och extremt nöjd om jag tillhörde regeringen och ställde mig bakom den här budgeten. Jag vill framhålla att jag tycker att frågan om underhållsstöd är viktig, för det har legat på en väldigt låg nivå under lång tid.
Det vi i Sverigedemokraterna föreslår i vårt budgetalternativ är inte enbart en höjning av själva underhållsstödet. En höjning kommer att åtföljas av en indexering, det vill säga att vi slipper utvecklingen att det står still år efter år och urholkas i reala termer. Vi kan indexera stödet i paritet med inflationen.
Oscar Sjöstedt (SD):
Jag skulle vilja be om ett visst mått av anständighet i debatten. Det är den typen av vulgära påhopp som drar ett litet löjets skimmer över Miljöpartiet som parti. Det får de stå ut med. Det är inte bara min syn, utan den synen delas av en stor del av svenska folket. Praxis följs och lyfts fram av partier när det gynnar deras eget syfte.
När det inte gynnar deras eget syfte är det inte lika viktigt med praxis. Som exempel kan nämnas när Sverigedemokraterna tillsammans med de rödgröna partierna under förra mandatperioden bröt mot dåvarande praxis för att stoppa en skattesänkning som vi inte tyckte var motiverad. Då var praxis inte viktigt. Nu är det viktigt. Det argumentet faller ganska hårt.
Det talades om den svenska kronan, och då kommer de ganska roliga påhoppen om konsekvenserna av att Sverigedemokraterna får inflytande på politiken. Någon påstod också att jultomten inte skulle komma. Faktum är att svenska kronan stärkts och börsen gått upp efter vårt besked i går. Det borde man från rödgrönt håll kanske dra vissa slutsatser av. Att ekonomi inte är Miljöpartiets starka sida har vi fått exempel på ganska många gånger.
Ni miljöpartister har för första gången en biståndsminister. I er första biståndsbudget, utgiftsområde 7 i betänkandet, allokerar ni 8,4 miljarder kronor i biståndsramen för nästa år, 2015. Det är pengar som aldrig ens passerar Sveriges gränser. De ska nämligen finansiera flyktingmottagandet i Sverige.
Samtidigt går WFP, World Food Programme, i Syrien ut och säger att pengarna är slut, att maten är slut och att de behöver mer pengar eftersom människor annars riskerar att svälta eller åtminstone riskerar undernäring. I det läget lägger ni 8,4 miljarder kronor inom biståndsramen på flyktingmottagande i Sverige. Hur i hela fridens namn kan det vara en vettig prioritering?
Oscar Sjöstedt (SD):
Talmansvalet var ett ypperligt exempel på att det inte var så viktigt att följa praxis. Det var bra att Janine Alm Ericson tog upp det. Där var det bara vi som följde praxis. De andra partierna hittade på en löjeväckande procedur - på Vänsterpartiets initiativ - som kostade väldigt mycket tid och förmodligen även pengar, med Miljöpartiets goda minne.
Om vi ska prata om praxis kan jag fråga: Borde det kanske inte vara praxis att man förhåller sig till och pratar med riksdagens tredje största parti? Hade man gjort det hade den här situationen inte uppstått. Då hade vi varit i ett helt annat läge.
Jag vidhåller att Miljöpartiet i många hänseenden, men kanske framför allt vad gäller migrationspolitiken, är ett extremt parti i Sverige, samtidigt som Sverige i sig är extremt när det kommer till den här politiken och avviker kraftigt från resten av kontinenten. Vi kan jämföra med övriga EU.
EU-snittet för mottagande av flyktingar och invandrare är nästan en tiondel per capita - inte i absoluta tal - jämfört med Sverige. Sverige sticker ut väldigt kraftigt i en europeisk kontext, och Miljöpartiet sticker ut väldigt kraftigt i en svensk kontext. Jag vidhåller att det är skadligt för Sverige, och det är därför vi gör vad vi kan för att minska Miljöpartiets inflytande över svensk politik.
Jag vill säga det en gång till: Miljöpartiet sitter med biståndsportföljen. Det finns en miljöpartistisk biståndsminister. I er första biståndsbudget allokerar ni 8,4 miljarder kronor för nästa år, 2015, inom biståndsramen för att finansiera flyktingmottagning i Sverige. Samtidigt är situationen i Syrien akut. World Food Programme går ut och säger att pengarna och maten är slut och att man behöver mer resurser. Då ser ni till att 8,4 miljarder kronor över huvud taget aldrig ens lämnar Sveriges gränser.
Jag förstår inte hur det skulle vara en vettig prioritering.
Oscar Sjöstedt (SD):
Ulla Andersson talar om att brukarna är underläge. Hur man hamnar i överläge, om man inte har några alternativ? Sverigedemokraterna antog ett principiellt ställningstagande i frågan på vår valkonferens i mars 2014. Det var det som vi gick till val på.
Det ställningstagandet presenterade jag precis i talarstolen. Det går alltså ut på att vi ska bibehålla valfriheten, eftersom det stärker brukarnas ställning. Det försvagar den inte. Det är om brukarna inte har någon valfrihet som de hamnar i underläge. Ställningstagandet går ut på att vi inte ska ha övervinster. Vi ska definitivt inte ha övervinster på bekostnad av lägre kvalitet.
Och det går ut på att vi inte ska acceptera en medveten sortering av elever, patienter, brukare och så vidare.
Oscar Sjöstedt (SD):
Enligt Ulla Andersson och Vänsterpartiet är allt som vi gör ett politiskt spel. Det kan faktiskt vara på det sättet att vi tycker saker ibland.
Svaret är att den utveckling som Vänsterpartiet har forcerat fram - väldigt framgångsrikt, får jag säga - och tvingat regeringen till som en eftergift för att få garanterat stöd i budgetvoteringarna, helt enkelt är för snäv. Den fokuserar på fel saker och inte tillräckligt många saker. Den är för snäv.
Därför är vår förhoppning att vårt agerande i den kommande voteringen kan leda till en bredare utredning som inte bara fokuserar på frågan om vinst. Jag vet inte hur det fungerar i Vänsterpartiet. Men i mitt parti röstar medlemmarna fram ombud. De ombuden samlas med jämna mellanrum. Vi brukar i alla fall göra det före valet. Då antar man en valplattform. Det är den valplattformen som man går till val på.
Det är den som väljarna har att ta ställning till. Den valplattformen tog väljarna ställning till och gjorde mitt parti till det tredje största. Det fungerar också på det sättet att valfriheten försvinner om vi låter utredningen löpa till slut och får det resultat som Vänsterpartiet vill ha. Det är så enkelt. Det som jag tror att man inte förstår från vänsterhållet är att konkurrens är något positivt. Det medför bra saker. Det medför innovationer.
Det medför effektivitetsvinster. Det medför att man väljer bort den som är dålig och att man väljer den som är bra. Då går det dåligt för den som är dålig och bra för den som är bra. Det är ganska enkelt egentligen, inte jättesvårt.
Oscar Sjöstedt (SD):
Jag reagerade på den siffran, 25 procent, i Niklas Karlssons tidigare replikskifte. Jag vet inte var Socialdemokraterna får sina siffror. Men den siffra som jag har sett, den siffra som jag har läst, är att vinstutdelningen i de privata välfärdsbolagen ligger på strax under 2 procent av omsättningen, på ca 1,9 procent. Det är ganska långt ifrån 25 procent.
Mitt spontana svar är annars att 25 procent i vinst i ett privat välfärdsbolag är en ohemul vinst. Jag tror inte att man uppnå en sådan vinst utan att riskera kvaliteten. Jag har svårt att se det. Om vi har tydliga kvalitetskrav omöjliggör vi den typen av övervinster, som jag också kallar dem. På det sättet är det. Jag har mycket svårt att se hur man kan hålla exakt samma kvalitet och uppnå en vinstnivå på 25 procent. Men jag vet inte var siffran 25 procent kommer ifrån.
Den siffra som jag har sett var 1,9 procent. Nu fick vi än en gång höra att den utredning som regering med sin partner in crime, Vänsterpartiet, har drivit igenom inte är ett dugg farlig. Den kommer inte att påverka alla 15 000 företag och 200 000 anställda människor. Utredningen är jättebra, och den kommer inte att påverka dessa över huvud taget. Men de är ju livrädda.
Är alla 15 000 företagare, 200 000 sysselsatta människor och 370 000 människor som frivilligt har valt ett privat alternativ helt paranoida? Eller har de läst en annan utredning? Det är ju jättekonstigt. Förklara det!
I så fall har Socialdemokraterna och hela regeringen med sin partner in crime ett gigantiskt kommunikativt problem om man lyckas skrämma livet ur en hel marknad, fast det egentligen är helt obefogat. Det vore intressant att höra mer om detta.
Oscar Sjöstedt (SD):
Det parlamentariska läget, Niklas Karlsson, ser ju ut på ett visst sätt. Om vi lägger ned våra röster, avstår från att rösta eller driver vårt eget förslag, då blir regeringen med sitt stödparti det största minoritetsblocket. Hade vi inte gjort på det sätt som vi gjorde i dag - jag förstår att Niklas Karlsson vill det - hade den utredning som redan har sjösatts fått arbeta tills den hade slutförts. Det var det som vi ville sätta stopp för.
Hade vi fått bestämma helt själva hade vi hittat på vårt eget sätt. Men nu ser läget i den här kammaren ut på det sätt som det gör. Då tvingas vi ibland att vandra lite åt vänster och ibland lite grann åt höger för att göra det som är bäst för landet. Det är svårt att ifrågasätta en allmännyttig princip. Det är väl ingen som säger att vi ska ha allmänonyttig princip. Allmännyttig princip är ju ett begrepp som alla skriver under på, men vad lägger man in i det egentligen?
Det är intressant. Jag är ganska övertygad om att det är allmännyttigt att företag och idéer generellt får stötas och blötas mot varandra. Det tror jag är allmännyttigt. Jag ser inte ett problem om en person eller ett bolag som råkar vara privatägt kan erbjuda precis samma kvalitet som ett motsvarande offentligt alternativ till en lite lägre kostnad.
På något sätt har man kanske lyckats att skapa en effektivitetsvinst, eller också har man på något sätt varit mer innovativ. Det offentliga systemet är ju lite trögrörligt. Jag vill ändå vidhålla att det är allmännyttigt med konkurrens.