Krister Hammarbergh (M):
Jag ska först ta tillfället i akt att återigen hälsa min kollega från Norrbotten, Sven-Erik Bucht, välkommen till Sveriges riksdag. Gratulerar till jungfrutalet! Jag tror att det är viktigt att vi som norrbottningar, som tror på den här banan, lämnar perspektiv. Vi som tror på banan seriöst vill se den på riktigt. Vi vill se nyttan av den som ett järnvägsgodsstråk och inte se den bara som ett ämne för partipolitiskt käbbel. De perspektiv jag vill lämna är lite grann desamma som Sven-Erik Buchts.
Vi får inte diskutera Norrbotniabanan ur ett perspektiv som handlar om regional rättvisa. Det finns tyvärr en ovana i Sveriges riksdag att i en poängjakt skriva motioner om det ena vägstråket efter det andra - det är områden som vi inte ens beslutar över. I praktiken innebär det ingenting. Vi gör banan en otjänst genom att föra diskussionen på det sättet. Vi ska föra diskussionen precis som Sven-Erik gjorde senast.
Det är så vi gör i Norrbotten. Den här banan behövs ur ett nationellt och internationellt perspektiv. Jag tror att ett av de stora genombrotten var just konferensen, som Sven-Erik Bucht nämnde, i våras i Haparanda. Banan har ett internationellt perspektiv. Det är det första. Det andra när det gäller infrastruktur tycker jag också är väldigt viktigt. Det måste vara ordning och reda. Precis som det måste vara ordning och reda i ekonomin måste det vara ordning och reda när man jobbar med infrastruktur.
Det har varit många olika besked om hur den här banan skulle finansieras, inte minst från Socialdemokraterna under valrörelsen. Partisekreteraren kommer till Norrbotten. Han meddelar snabbt: Det här är inga problem. Vi plockar lite pengar ur Riksgälden, så är det snabbt fixat. Vem kan inte finansiera vallöften genom att göra på sådant sätt? Och så hamnar landet i en situation som Storbritanniens eller Frankrikes.
Men likaväl som vi ska ha ordning och reda i den offentliga ekonomin måste det vara ordning och reda när det gäller ekonomi, tidsplaner och kalkyler i fråga om infrastruktur. Där finns det en hel del erfarenheter. Då ska jag inte nämna Hallandsåsen, utan det räcker med att vi pratar om just det vi ska förlänga, Botniabanan.
Jag tror att vi måste ha respekt för den komplexitet som den här typen av investeringar har, både när det gäller förseningar, vilket är ett faktum när det gäller Botniabanan, och när det gäller fördyringar, vilket är ett faktum när det gäller Botniabanan. Dessutom kan vi konstatera att man har så bråttom att tågen nu är inställda. Det behövs alltså en mer seriös prägel när det gäller infrastruktur. Se till att det blir ordning och reda! Annars trängs andra projekt ut.
Det måste bli ett slut på glädjekalkylerna. Jag vill lämna ett perspektiv till. Det sägs att ingenting händer. Ja, men snälla nån, i veckan har det pågått samrådsmöten i Luleå kommun kring byarna om hur järnvägen ska dras. Det är väl ett tecken på att någonting händer. Det handlar om ordning och reda. För har man inga planer och har man inte klart för sig var järnvägen ska dras kan man inte heller bygga någon järnväg.
Vad som är viktigt nu är väl att Piteå och Luleå kommuner ser till att snabbt genomföra ett planarbete men också att de gör det på ett sådant sätt att man inte orsakar onödiga fördyringar, för då kommer det att ta längre tid. Det blir svårare att hitta en finansiering. Jag tror att det är oerhört viktigt och faktiskt en av de viktigaste delarna för att vi ska undvika onödiga överklaganden, förseningar och fördyringar. Jag tror på den här banan.
Men jag har respekt för komplexiteten. Jag har också respekt för i vilket perspektiv banan ska finnas, utifrån det totala infrastrukturbehovet. Banan är inte till för norrbottningarna. Den är till för Sverige och Europa.