Per-Ingvar Johnsson (C):
Regeringen vill genom propositionen Övergångsstyre och utjämning vid ändrad kommun- och landstingsindelning förbereda genomförandet av en regionreform i hela landet. Som landstings- och regionpolitiker i Skåne var jag med när de två tidigare landstingen i Skåne och Malmö kommun bildade Region Skåne 1999. Det var en regionbildning som föregåtts av drygt fyra års förberedelser.
Men sedan tog det mer än tio år att genomföra sammanslagningen av de två universitetssjukhusen i Lund och Malmö, vilket var ett av de viktigaste målen när själva regionbildningen genomfördes. Motsvarande den regionbildning som skedde i Skåne 1999 skedde samtidigt i Västra Götaland. De här regionbildningarna i Skåne och Västra Götaland krävde särskild lagstiftning av regering och riksdag för att genomföras.
Tanken med den proposition som vi nu behandlar är att den ska ge förutsättningar för att formerna för regionbildningar ska vara gemensamma för alla nytillkommande regioner. Men det är viktigt att betona att bildandet av regioner måste föregås av ytterligare lagstiftning och riksdagsbeslut. Det är inte tillräckligt med det som finns i den här propositionen. Allianspartiernas företrädare i konstitutionsutskottet har lämnat en följdmotion till riksdagen i detta ärende.
Den är en, som jag ser det, viktig följdmotion i vilken vi betonar att när nya regioner bildas i landet måste invånarna i berörda delar ges möjlighet att komma med synpunkter. Vi lyfter i följdmotionen fram att sådana regler finns vid kommunsammanläggningar men inte i reglerna för sammanläggningar av landsting. Vi vill att liknande regler för landsting ska införas.
Jag tycker att några skrivningar i reservationen från Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet, där de lyfter fram sina åsikter om hur regionbildningarna ska gå till, är något anmärkningsvärda.
På s. 15 i sin reservation skriver Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet bland annat: Landstingsindelningen är avhängig av länsindelningen på det sättet att varje landsting ska omfatta ett län, om inte något annat är särskilt föreskrivet. Om staten ändrar sin administrativa indelning kan det således bli nödvändigt att ändra landstingsindelningen.
Detta samband mellan statens indelning och den regionala indelningen gör att det finns andra utgångspunkter för landstingsindelningen än för kommunindelningen. En ändring av landstingsindelningen kan således vara föranledd av statens önskan att ändra den administrativa indelningen. Att i sådana fall ställa upp krav i lag på att man ska utreda och beakta befolkningens inställning framstår inte som motiverat.
De säger också att det kan få negativa konsekvenser för landstingens funktionssätt om kommuner på grund av önskemål från befolkningen flyttas från ett landsting till ett annat. Sammanfattningsvis säger de tre partierna att det inte bör införas särskilda bestämmelser om att beakta befolkningens önskemål och synpunkter vid ändringar av landstingsindelningen.
Det är alltså tydligt uttalat från S, MP och V att det kan få negativa konsekvenser om befolkningens önskemål får genomslag i besluten när det gäller regionbildningar. Jag tycker att det är anmärkningsvärt.
I slutskedet är det alltid regering och riksdag som avgör indelningsfrågorna för kommuner och landsting, men det är viktigt att lyssna på vad invånarna tycker i indelningsfrågorna liksom i andra politiska frågor.
Centerpartiet har lyssnat och uttalat som en del i diskussionen om regionbildningarna, där det nu finns ett förslag från Indelningskommittén, att det kan behövas mer än sex regioner i landet. För oss är det viktigt att vi har lyssnat på den debatt som har funnits. Vi måste ha den möjligheten, och vi vill fortsätta att lyssna.
Jag yrkar bifall till konstitutionsutskottets förslag, som innebär att de synpunkter som tas upp i vår följdmotion ska beaktas.