KBLab/rixvox huggingface dataset:
Olof Lavesson (M):
Det är mycket som Gunilla Carlsson tycker är sorgligt. Jag tycker att det är ganska sorgligt att regeringen inte lyssnar mer när det handlar om att lägga fram skarpa förslag för att öka integrationen i Sverige. Snarare handlar det om olika former av projekt som man lägger fram förslag om, men när harmoniseringen verkligen betyder någonting händer det inte särskilt mycket. Gunilla Carlsson nämnde sfi. Vi har lagt fram tydliga förslag om att reformera sfi. Varför går inte Gunilla Carlsson och Socialdemokraterna med på de förslagen så att det blir en verksam utbildning så att man snabbt kommer in i det svenska samhället och in på arbetsmarknaden?
Beträffande Kulturbryggan kan jag konstatera att det inte nämns mycket om den nyskapande kulturen i regeringens budgetalternativ. Jag ser fram emot att höra Gunilla Carlssons politik för den nyskapande kulturen när hon intar talarstolen. Det är den nyskapande kulturen som någonstans borgar för allt det som vi kallar våra grundlagsfästa friheter. Det är den som testar gränser, som spräcker tabun och som levandegör våra friheter.
Ändå nämns inte denna viktiga funktion alls i regeringens budget. Jag hoppas att den kommer att nämnas av Socialdemokraterna. Det står mycket tydligt i vårt särskilda yttrande och även i vår motion att vi har en annan generell bedömning när det gäller pris- och löneomräkningen. Det kommer att synas i alla anslag - det är jag helt övertygad om. Jag trodde att Gunilla Carlsson skulle räkna upp alla anslag, men det kanske rymdes inom de något generösa 500 miljonerna. Vi är stolta över Kulturbryggan.
Det går ut till hela landet, och det är något som vi har sett kan bidra med ännu mer pengar. Varje krona ger ytterligare en och en halv krona till kulturlivet. Det är en satsning som jag är stolt över och som jag hoppas att vi kan genomföra framöver.
Olof Lavesson (M):
Jag är glad över att Aron Emilsson lyfter Skapande skola. Det är en reform som vi är väldigt stolta och glada över. Vi genomförde den i ganska stark politisk motvind, men sedan har regeringspartierna tack och lov svängt. Vi är också glada över att vi förra året gemensamt kunde fatta beslut om att utvidga Skapande skola till förskoleklass. Vi har gjort en avvägning och frågat oss vad nästa steg är. I förskolan ägnar man väldigt mycket kraft och tid åt just kulturella inslag i verksamheten medan man på gymnasiet ser allt större svårigheter.
Därför har vi valt att prioritera gymnasieskolan, och det tycker vi är en god prioritering. Sedan är det roligt, herr talman, att bli uppläxad av Sverigedemokraterna för att vi har en exkluderande politik. Det är något att fundera över. Om någon i denna sal har en exkluderande politik är det väl ändå Aron Emilsson. Sverigedemokraterna är föredömligt tydliga i sin budgetmotion.
Där handlar det om att smala in, stänga in och avgränsa kulturen i små bitar, och det gäller framför allt det kulturarv som ni talar så varmt om. Ni ska enligt ert förslag inrätta något som ni kallar Sverigelotsar och Sverigecenter i förorten. Samtidigt talar ni om den viktiga gemensamma kulturen.
Jag vill därför fråga Aron Emilsson: Blir det Sverigelotsarnas och Sverigecentrens uppgift att guida alla nyanlända i Sverige och visa vilken fantastiskt mångfasetterad kultur vi har och hur de kan känna igen sin egen kultur i vår gemensamma svenska kultur? I den finns det faktiskt spår från hela världen av alla dem som har kommit till Sverige under generationer och som bidrar till vårt fina svenska kulturarv. Är det detta som ska visas upp av Sverigelotsarna och på Sverigecentren?
Det är inte riktigt detta jag läser mellan raderna i Aron Emilssons förslag.
Olof Lavesson (M):
Jag tycker att jag var oerhört tydlig med de konfliktytor som vi ser. Det gällde både mot regeringspartierna och kanske i ännu större utsträckning mot Sverigedemokraterna. Det handlar om att inte se konsten och kulturen som politiska styrmedel. Det finns länder som Sverigedemokraterna tittar uppskattande på, till exempel Ungern, där man använder kulturen som styrmedel. Man stoppar in den i små rum och säger vilka funktioner den ska ha enligt de politiska diktat som gäller för dagen. Det är intressant att höra Sverigedemokraterna för första gången ta ordet "integration" i sin mun.
Fram till förra året hette det assimilering. De talar om integration men tar sedan ifrån människor vartenda verktyg som finns för att uppnå verklig integration. De talar om ett kulturarv som är så smalt och begränsat att det ryms i en liten ask. Därtill kan vi läsa förslag om att man tydligen ska ha ett medborgarskapskrav kopplat till biblioteken. En av de viktigaste bildningsinstitutioner som vi har ska man visst inte ha tillgång till om man kommer från ett annat land och är nyanländ i Sverige.
Jag vill trots allt tillönska Aron Emilsson en god och skön julhelg. Vi har en fin tradition framför oss, nämligen lucia. Lucia är ett italienskt helgon som dog på 300-talet för sin tro på att en hebreisk-judisk drygt 30-årig man under antik tid i Israel var Guds son. Vår franskättade kung firar detta tillsammans med vår tyskfödda och brasilianskättade drottning och kanske tillsammans med sina barn och sin brittiske svärson.
De gör förmodligen detta genom att äta bullar med härlig saffran från Iran. Jag tillönskar som sagt Aron Emilsson en glad luciahelg, och låt oss alla njuta av detta mångfasetterade kulturarv som vi kallar svenskt.
Olof Lavesson (M):
Jag vill bara konstatera att vi har en väldigt bra debattordning i den här kammaren som för det mesta fungerar. Den innebär att man går upp och talar för sin politik och berättar vad man vill göra och vad man vill förändra. Efter det har andra partier möjlighet att begära replik. Jag konstaterar att Niclas Malmberg har valt en annan taktik. Han begär inte replik när det är dags att respondera på de andra partiernas politik. I stället håller han ett anförande och ägnar det åt ett gäng repliker.
Jag tycker att det är beklagligt, för det frångår den ordning och den diskussionston vi brukar ha i kammaren som har fungerat och som jag tycker att de allra flesta här respekterar väldigt väl. Jag hade skrivit ett antal frågor som jag hade tänkt ställa till Niclas Malmberg med anledning av hans anförande. Man försöker ändå förutse och gissa hur ett anförande kommer att se ut. Niclas Malmberg tog dock inte upp någonting av detta, för han talade inte om regeringens politik.
Jag konstaterar därför att Niclas Malmberg inte följer den debattordning som vi brukar respektera här, och jag har inga vidare frågor till honom.
Olof Lavesson (M):
Jag konstaterar att Niclas Malmberg fortsätter linjen att inte tala om det ärende som vi har på bordet i dag, det vill säga utgiftsområde 17 och de förslag som regeringen har lagt fram inom det utgiftsområdet. Han väljer i stället ett annat utgiftsområde. Det är också en taktik man kan använda sig av. Jag ska svara Niclas Malmberg kort. Vi tittar över frågan just nu. Vi kommer att återkomma med besked om hur vi ställer oss i fråga om de estetiska ämnena. Jag hoppas att Niclas Malmberg kommer att få besked inom kort. Annars kan Niclas Malmberg anmäla sig i debatten när detta utgiftsområde diskuteras.
Då kan de som arbetar med frågan svara. I övrigt tänker jag återkomma i kommande repliker, herr talman, när Miljöpartiets kulturpolitiska talesperson, det vill säga vår kulturminister, kommer att delta i debatten.
Olof Lavesson (M):
Låt mig inleda med att säga hur trevligt det är att höra en miljöpartist tala om den egna politiken. Vi har inte hört så mycket sådant i dag, men det uppskattas, även om jag kanske inte delar entusiasmen i alla delar. Jag försökte i mitt anförande berätta både om vår politik och hur jag ser på kulturen, men kanske framgick det också att jag riktade en viss kritik mot regeringen. Den handlar lite grann om de processer vi har. Allting ska gå så himla fort, men egentligen vet man inte riktigt vad man pysslar med, känns det som.
Filmen är ett exempel. Det finns sju tillkännagivanden, varav något hanteras lite hjälpligt och andra inte alls i budgetpropositionen. Nu får vi veta att det finns 210 extra miljoner kronor till filmen. Det var ju en överraskning! Det står inget om några extra miljoner i budgetpropositionen. Däremot finns det en kompensation för filmavtalet, och jag antar att det är de pengarna som kulturministern menar. Så här har det varit på område efter område.
När det gäller filmen har vi till exempel inte 25 miljoner i momskompensation i vår budget, eftersom vi inte chockhöjer biomomsen och gör biobiljetterna så oerhört mycket dyrare. Då får vi veta att det där inte är momskompensation utan ett omställningsstöd, eller vad det nu senast hette. Men det var inte så det hette i förra årets budgetproposition. När vi förra gången debatterade kulturskolan hade inte ens ministern själv klart för sig hur de 100 miljoner man avsatte skulle användas.
Det enda som stod klart var att de skulle gå till att sänka avgifterna. Det var grunden till att man satsade 100 miljoner kronor på kulturskolan. Men så blev det inte när verkligheten kickade in. Jag vill verkligen betona den viktiga uppgift som våra kommunala kulturskolor har, och jag välkomnar den utredning som har presenterats, även om jag kanske inte delar alla slutsatser. Jag ser fram emot debatt om kulturskolan. Men det är en kommunal verksamhet som sker på frivillig grund på barnens fria tid.
Det blev inte som kulturministern sa; pengarna gick inte till sänkta avgifter. Min fråga är alltså: Vilka garantier har vi egentligen i för att det som kulturministern skriver i propositionen och i dag talar om blir av?
Olof Lavesson (M):
Jag tycker nog att jag i många sammanhang har uttryckt mig mycket varmt om kulturskolorna. Som jag sa välkomnar jag den kulturskoleutredning som har presenterats. Jag tycker att det finns mycket som är bra i den. Jag tror även att staten kan utgöra ett bra stöd för kommunerna när det gäller kulturskolan. Det handlar om att samordna kunskap, stå för forskning, bidra till att goda exempel sprids och annat. Men jag är också ganska noggrann med att var och en ska försöka ta ansvar för sitt. Vi har ett kulturliv som har skriande behov på många håll och kanter.
Jag har tidigare gratulerat kulturministern till en god förhandling med Finansdepartementet för att frigöra pengar, men det förvånar mig att det första hon gör inte är att prioritera de egna verksamheterna utan det som är det kommunala ansvaret. Jag tycker att vi har varit överens om att kulturskolan är ett viktigt kommunalt ansvar som kommunerna måste få fatta beslut om. Det som bekymrar mig är kulturministern för ett år sedan inte ens visste vad de här 100 miljonerna skulle gå till. Vi hade en lång debatt här som handlade om att sänka avgifter.
Vi frågade: Ska pengarna gå dit där avgifterna är som högst, alltså till Stockholms kranskommuner? Men så blev det inte. Det blev inga pengar till att sänka avgifter, för det gick inte, utan de har gått till att öka tillgängligheten. Man fick hitta på ett annat användningsområde, helt enkelt. Det är säkert bra att öka tillgängligheten, men det är snarare bättre att vi står där med kompetensstöd. Och hur ska man använda de 100 miljonerna nästa år? Eller är det 200 miljoner? Vi vet inte, för vi har ju inte ens behandlat utredningen om kulturskolan än. Det bekymrar mig att man skjuter från höften. Man tycker att man gör någonting som ska verka bra, men sedan blir det inte som man tänkt sig.
Jag tycker att det är ett stort bekymmer, och det skapar oklarheter när det gäller kulturpolitiken. Jag känner inte att jag har garantier längre för att det som sägs i budgetpropositionen verkligen är det som blir verklighet. Budgetpropositionen, herr talman, är inte till för att uttrycka ambitioner. Budgetpropositionen är till för att leverera enligt de ambitioner man har.
Olof Lavesson (M):
Jag vill inleda med att tacka Angelika Bengtsson för att hon faktiskt talar om de förslag som Sverigedemokraterna lägger fram i betänkandet. Det var inte mycket av det i Sverigedemokraternas förra inlägg. Min fråga gäller den nya finansieringsmodellen. Angelika Bengtsson talar om en avgift som ska likna begravningsavgiften. Jag förstår att det är Sverigedemokraternas huvudalternativ. Men jag förstår inte riktigt varför man lägger den här reservationen. På vilket sätt omfattas inte detta redan av utredningsdirektiven?
Detta är precis den del som redan finns med i direktiven och som utredningen diskuterar. Jag förstår inte riktigt varför man har valt att lägga fram det förslaget en gång till. Det är att slå in öppna dörrar. Man säger också att det viktigaste är att avgiften ska vara anpassad efter de faktiska kostnaderna. Då blir jag lite konfunderad. Det var precis det som Sverigedemokraterna sa nej till så sent som när vi behandlade statens budget.
Där fanns det förslag om att anpassa radio och tv-avgiften till de faktiska kostnaderna. Angelika Bengtsson vet precis likaväl som jag att ställningen på rundradiokontot är vikande. Inom ett par års tid kommer staten att behöva gå in med garantier om kredit, just eftersom avgiften inte är anpassad till de faktiska kostnaderna. Men när vi ser till att anpassa det så att det ska fungera säger Sverigedemokraterna nej.
Då är det inte konstigt att man tvekar om Sverigedemokraternas ambitioner när det gäller public service. Vad gäller egentligen? Vad menar Sverigedemokraterna med att anpassa till de faktiska kostnaderna? Och varför säger man nej till det när man har chansen att fatta sådana beslut?
Olof Lavesson (M):
När det gäller huruvida Sverigedemokraternas budget är finansierad eller inte har vi haft den debatten, och det har vi haft lika uppfattning om, så det behöver vi inte ta upp här i dag. Ni har svårt med trovärdigheten. Ni säger att ni vill ha en avgift som är anpassad efter de faktiska kostnaderna. Samtidigt säger ni nej den gången som vi verkligen anpassar avgiften efter de faktiska kostnaderna. Vad är det som gäller? Eller har ni ändrat er så diametralt på bara några månader? Sedan vill jag ställa en fråga om den andra reservationen.
Ni säger att nyhetsrapporteringen bör samordnas och att man bör ha ett utbyte med andra nordiska länder, och det borde garantera både det ena och det andra. Nyhetsrapporteringen handlar ju framför allt om granskning, det vill säga det mest fundamentala som public service har till sin uppgift. Public service ska absolut stå fri från både politiska och kommersiella pekpinnar.
Det första som Sverigedemokraterna gör är att gå in och diktera hur nyhetsrapporteringen ska organiseras, på vilket sätt den ska ske, med vem man ska göra det och vad som är syftet med den. Det är precis exakt det område där vi politiker ska hålla oss så långt borta som möjligt. På vilket sätt överensstämmer att å ena sidan säga sig värna om en oberoende public service med att samtidigt vilja gå in och diktera hur man ska sköta sin nyhetsrapportering?
Återigen: Hur var det där med att anpassa avgiften efter faktiska kostnader? Har ni ändrat er helt på den punkten?
Olof Lavesson (M):
För det första undrar jag lite grann på vilket sätt begreppet samlingars särart står i konflikt med oberoende. Det är ju någonstans så att politiker kommer och går, men samlingar består. Så har det åtminstone varit tills vi fick en rödgrön regering. Men jag tänkte i stället inrikta mig på det som Ida Karkiainen tar upp: mer kultur till fler, med fokus på fri-entré-reformen.
Detta var det stora kortet inför denna mandatperiod - den största, viktigaste och bästa reformen, eller en av de många. Nu skulle portarna öppnas. Vi hörde socialdemokratiska politiker berätta om hur barnen från förorten skulle kunna åka hem och ta med sina föräldrar tillbaka för att besöka museerna; nu skulle fler få ta del. Nu har det kommit en analys från Myndigheten för kulturanalys, och den visar kortfattat att besöksantalet ökar om det blir gratis; det är inte så förvånande.
Men det var inte fler som kom - det är precis det den visar. Till dessa museer, som huvudsakligen ligger i Stockholms innerstad, ökar antalet besök, men det är samma personer som kommer igen och igen. Det är människor från närområdet och utländska turister. Det är inte fel att man kan gå fler gånger på museum; det är jättebra. Jag har inget emot mer , men det har ingenting att göra med fler . Tvärtom visar sig reformen vara ett totalt misslyckande när det gäller att hitta nya grupper som kommer till museerna.
Jag undrar lite grann, Ida Karkiainen, om Socialdemokraterna står fast vid att detta är den största, bästa och viktigaste kulturreformen under mandatperioden. Och när det nu inte gick så bra, vilka åtgärder är Socialdemokraterna beredda att vidta för att få reformen att fungera?
Olof Lavesson (M):
Detta tycker jag är en lite märklig syn på våra samlingar. Samlingar är något som har byggts upp under lång tid. Vi har dem till låns där vi befinner oss just nu. De utgör grund för forskning och bildning. Att då säga att det inte finns något politiskt ansvar för att värna våra samlingar tycker jag är ett märkligt ställningstagande från ett parti som ändå har varit kulturpolitiskt bärande under så lång tid. Det är i så fall en rejäl omsvängning.
Det är tvärtom genom att utveckla våra samlingar, kunna fylla på dem och låta dem leva vidare som vi har en bra grund för bildning och forskning i framtiden. Det är också så vi skapar tillgänglighet till kulturarvet. Jag tycker att samlingarna är betydligt viktigare än både Ida Karkiainen och jag själv. Det är någonstans de som ska finnas där för nästkommande generation och generationen därefter. Man talar om att sänka trösklar.
Om jag minns rätt - kanske citerar jag fel - säger Ida Karkiainen i sitt huvudanförande att hon vill se tillgång för fler och tillgång över hela landet. Då genomdriver man en reform som riktar sig till Stockholms innerstad och inte lockar nya besöksgrupper utan bara ser till att de som redan går, som redan har tillgång och har tagit sig över tröskeln, gör det fler gånger. Det var ju det denna reform bidrog med.
Vore det inte bättre, Ida Karkiainen, att i det läget ta bort tvångströjan för museerna och inte bara rikta sig till en massa Stockholmsmuseer? I stället skulle vi kunna rikta ett tydligt uppdrag till Sveriges museer att nå nya besöksgrupper. Låt oss använda pengarna till något sådant i stället. Då siktar man ju precis på det som man vill uppnå, i stället för att ställa sig i biljettkassan och reglera inträdeskraven. Är det inte bättre, Ida, att någonstans se över hur vi skulle kunna uppnå detta på ett bättre sätt?
Jag vill vädja till Socialdemokraterna med deras långa tradition från kulturpolitiken att tänka om och tänka rätt.
Olof Lavesson (M):
Kulturministern talar återkommande om hur hon vill undvika politisk styrning och ha replängds avstånd. Jag kan tycka att det ibland är ett märkligt resonemang från en minister som så tydligt har tagit varje chans att också ha synpunkter på och åsikter om vad kulturen egentligen ska utföra. Å ena sidan hävdas det tydliga avståndet mellan verksamhet och politiker. Å andra sidan nämns kulturen ständigt i termer av uppgifter - för ökad demokratisering, för ett hållbart samhälle, för normkritiskt tänkande.
Det här är viktiga saker, men har inte kulturen alltid gjort detta genom sin blotta existens och inte genom politiska signaler och fostransuppdrag? Kulturministern har varit operativ så till den milda grad att hon till och med har velat gå in och reglera priserna i biljettkassan, vem som får och vem som inte får. Så långt var det repet. Jag tror att det i kulturministerns låda nu finns så många rep och snörstumpar att en hel scoutförening skulle kunna öva knopar på dem.
Eller så är hon som den där trollkarlen som står med sitt rep, klipper lite i det, knyter ihop det och flyttar knuten men ändå alltid har en kort snörstump kvar. Hanteringen av Världskulturmuseerna är under all kritik. Här har regeringen gett två olika uppdrag till myndigheten: ett om hur ekonomin ska komma i balans och ett om utvecklingen av världskulturbegreppet. När sedan utredningarna redovisas vägrar man att hantera resultatet.
En debatt har rasat, en myndighet har hamnat i en ibland orimlig skottglugg men ministern själv har varit tyst och endast hänvisat till att lokaler inte är en regeringsfråga. Är inte samlingars särart och integritet en politisk fråga? Är inte ekonomi och dess konsekvenser en politisk fråga? Jag skulle vilja veta hur kulturministern ser på de olika samlingarna och museernas särart. Jag skulle vilja veta hur hon ser på det tillkännagivande som riksdagen nu gör.
Jag skulle vilja veta vad hon tänker göra för att värna världskultursamlingarnas integritet.
Olof Lavesson (M):
Inledningsvis vill jag vara väldigt tydlig med att jag har den absolut största respekt för det arbete som utförs på Statens museer för världskultur. Vi moderater i utskottet har besökt samtliga de tre Stockholmsmuseer som nu berörs. Det är imponerande samlingar, och det finns en fantastisk kompetens och en engagerad personal. Det är tillgångar som vi ska vara stolta över och värna. Det är dock regeringen som styr riket, och våra myndigheter har att agera på regeringens uppdrag och direktiv.
Det är regeringen och kulturministern som har gett myndigheten i uppdrag att utreda både ekonomi och inriktning. Jag kan även upplysa kulturministern om att det är två utredningar som hon har beställt och inte en; jag vet inte om hon glömde läsa den ena. Båda dessa utredningar utgår från en helt ny syn på världskulturbegreppet och ett gränslöst museum, där man ser på såväl samlingar som utställningsverksamhet ur ett nytt perspektiv. Det är väl ändå detta som kulturministern har ett ansvar att ta ställning till. Det finns ju ett antal förslag.
Har kulturministern ingen åsikt, ingen prioritering i frågan? Jag tycker förvisso inte heller att politiskt förtroendevalda ska peka ut exakt under vilket tak som verksamhet ska bedrivas. Men när det gäller inriktning, ramar och strategier har staten som huvudman baske mig ett ansvar! Kulturministern har gång på gång upprepat att man inte vill ta ställning till vilka lokaler det handlar om. Men uppdraget då? Vad är det man ska ta ställning till? Det enda man säger i propositionen är att världskulturbegreppet äger fortsatt relevans.
Kan man ducka djupare i den fråga som just nu engagerar hela Museisverige? Delar kulturministern Socialdemokraternas syn att våra gemensamma samlingar inte är något som staten har att förhålla sig till? Är det den signalen hon vill sända till Nationalmuseum, Moderna Museet och övriga statliga museer? Detta är viktiga frågor för framtiden. Det är avgörande frågor. Våra museer förtjänar bättre. De som arbetar vid museerna förtjänar bättre. De som berörs av deras verksamhet förtjänar bättre.
När vi andra står och försöker få en diskussion om detta står kulturministern kvar i biljettkassan. Jag kan bara beklaga det.