Peter Hultqvist (S):
Det finns i dag en tydlig trend där de statliga verken och myndigheterna anpassar sin service i allt större utsträckning till att använda webben, Internet och telefon. Bemannade kontor koncentreras i allt högre grad till tätorterna. Servicen blir sämre för de två miljoner medborgare som bor utanför tätorterna eller som av olika skäl inte kan använda den teknikunderstödda servicen.
Oavsett vad som sägs är det tyvärr ett faktum att en enhetlig servicestruktur över hela landet saknas. Den offentliga servicen utvecklas enligt olika mönster, och regeringens styrning är i sammanhanget svag. Man säger att det pågår en process där man försöker hitta samverkan över sektorsgränser och myndighetsgränser. Och visst finns det sådana exempel; så är det.
Men det finns också exempel på motsatsen - på hur en systematisk avlövning av servicen sker och där styrningen är obefintlig i sammanhanget. Lars Högdahls utredning Se medborgarna - för en bättre offentlig service drar upp en helt annan vision.
Där handlar det om att det i var och en av landets 290 kommuner ska finnas ett servicekontor där besökaren kan få personlig kontakt och service i såväl kommunala som statliga frågor. Man ger en bild av att ett sådant här kontor skulle kunna syssla med att svara på enkla frågor om allt möjligt eller ge hjälp med att söka svar.
Det kan ge assistans för självbetjäning och upplysningar om olika myndigheters ansvarsområden, etablera kontakt med myndighet eller en annan institution, boka möten med myndigheters tjänstemän och syssla med utlämning och tolkning av blanketter och förklaring av krav och villkor för rättigheter. Det kan ge upplysningar om ansökningsförfaranden och handlingar som ska bifogas ansökningar och syssla med inlämning av ansökningar och utlämning och tolkning av beslut.
Exempel på andra ärenden är jämkning av preliminär inkomstskatt, utfärdande av ID-kort, folkbokföringsbevis, plats i förskola och parkeringstillstånd om man hittar samverkansmöjligheter med en kommun. Detta är en framtidsvision och en samhällsvision som bygger på ett nedifrån-och-upp-tänkande och inte tvärtom.
Det är en bild av en statlig service i nära samarbete och i anknytning till medborgarna där man känner att detta är medborgarnas serviceinstanser. Det här är till för oss. Det är det som är syftet med förslaget. Men i dag går utveckling åt motsatt håll, även om det uttalas ambitioner i olika sammanhang och sägs att det inte är så. Stuprörstänkandet är det förhärskande.
Distriktsindelningen på de olika myndigheterna ser olika ut beroende på vilken myndighet det gäller. Samtidigt kan man från riksdag och regering ibland göra allmänna uttalanden om att detta är marschriktningen och inriktningen. Men trögheten i byråkratin och de olika myndigheternas inre liv och egna ambitioner gör att effektiviteten i att verkställa blir oerhört svag.
Jag känner mig inte särskilt tillfredsställd med allmänna deklarationer om att saker är på gång eller att det möjligen kommer att hända någonting. Det här är frågor som har debatterats och diskuterats under oerhört lång tid men med svagt resultat. Vi har också exempel där man har kommit i gång med den här typen av verksamhet på försök men där det hela har upphört efter en period därför att det inre motståndet i organisationen har varit för starkt.
Jag tycker att man ska ta Högdahls utredning på allvar och göra någonting ordentligt av detta. Vrid om tänkandet! Min fråga till ministern är: Är du beredd att verka för att vi får 290 servicekontor, minst ett i varje kommun, här i landet?