Beatrice Ask (M):
När det gäller den första frågan, om vi tänker ta något initiativ, tyckte jag att jag nämnde att vi redan har tagit den kontakten. Vi undrade varför fransmännen inte hade återkommit med det underlag som de lovade när de lade fram sitt initiativ. Vi har alltså redan tagit det initiativet därför att vi vill ha detta underlag. Det jag tog upp i svaret var att jag funderade på vad vi ska göra om det nu inte dyker upp något, om de inte verkar få något gjort. Vi är angelägna om att den här frågan hanteras.
Den kommer också att vara med på den rådgivande kommittén för turisms möte den 10 januari. Då kommer frågan att diskuteras nästa gång utifrån det franska initiativet. När det gäller mr Reeds initiativ har det lagts fram i form av ett brev med anledning av ett initiativ från Frattini. Han listar där ett antal olika förslag som rör övergrepp mot barn, inte bara barnsexturism.
Det är ett väldigt bra underlag för den diskussion vi ska ha på vårt informella möte. När det gäller detta med ansvar och samordning är det socialminister Göran Hägglund som har det övergripande ansvaret. Det är dock klart att när det handlar om polisens arbete, lagstiftningsfrågor på området och en del annat så blir det justitieministern som till syvende och sist ska gå till riksdagen och hantera de frågorna. Det tycker jag är ett viktigt ansvar. Det övergripande ansvaret är dock helt tydligt.
Om man vill ringa och prata mer allmänt om detta är Göran Hägglund en bra person att prata med. Det intressanta är att vi ministrar som är berörda försöker hålla kontakt med varandra.
Jag ser dock att detta är en brottslighet och övergrepp där justitieministrar runtom i Europa och i världen faktiskt har ett ansvar för att se till att vi får in anmälningar, att vi kan utreda brotten, att vi lagför de personer som är ansvariga, att vi sätter stopp för verksamheten och att vi hittar den när den är involverad i andra sammanhang. Detta kan inte vi allmänt lägga över på någon annan.
Det övergripande ansvaret i den svenska regeringen ligger dock på Göran Hägglund, som samordnar ministrar med olika uppgifter för att vi ska få något gjort på det här området. Jag tror inte att det råder någon tvekan om att detta är någonting som jag känner ett stort engagemang för.
Det är vidrigt att så många barn runtom i världen varje dag utsätts för övergrepp och att många barn också, inte minst på Internet, får hela sitt liv förstört eftersom det inte heller går att radera övergreppen. Inte ens de barn vi räddar och som får en upprättelse kan alltså känna sig någorlunda fria från det övergrepp som har begåtts utan lider av detta år efter år.
Man kan ibland misströsta när man ser hur omfattande denna verksamhet är. Det är också märkligt att det finns människor som till och med tror att de gör barnen en tjänst när de håller på med detta. Man blir förvånad när man ser hur människor åker ut som turister och tror att detta är en del av någon kultur som kan accepteras, att de bejakar någon annan kultur genom att utnyttja barn.
Vi har ett otroligt arbete när det gäller att få ordning på värderingarna, respekten för barns integritet och behovet av skydd för barn. Här är ett problem, om jag nu får ta mitt eget område, att vi trots den lagstiftning vi har på plats - att vi kan lagföra människor i Sverige som har begått denna typ av brott i ett annat land - får in dåligt med rapporter. Den har inte använts så mycket som jag tror att riksdagen hoppades.
Här finns det anledning att fundera över om det i något annat hörn går att göra något. Jag ska göra vad jag kan för att marknadsföra att detta regelverk finns så att det också kommer till användning. Är det något fel på lagstiftningen eller i något annat hörn får vi hjälpas åt att försöka rätta till det. Detta ska vi nämligen inte acceptera. Vi ska vara beredda att ta de initiativ som krävs, för annars är vi inte trovärdiga när vi talar om barns rätt till frihet, trygghet och vad det nu kan vara.