Bodil Ceballos (MP):
Jag konstaterar att utrikesministern inte lär ha fått skrivkramp när han författade detta svar. Det var kortfattat. Men jag hade kanske inte förväntat mig så mycket mer heller. Det är samma svar som vi har fått under lång tid. Det som jag som sitter i utrikesutskottet hade hoppats på var att vi åtminstone i utskottet hade fått mer information. Då hade vi inte behövt ta diskussionen här i kammaren.
Detta handlar inte bara om ett konsulärt ärende som man kan få uppfattningen att det handlar om när man hör debatten, utan det handlar om så mycket mer. Det handlar om ett land som är en av världens värsta diktaturer där en svensk medborgare sitter fängslad för att han har arbetat för en regimkritisk tidning.
Utrikesministern säger ingenting om han tänker ändra strategi. Vi har använt den tysta diplomatin under lång tid. Vi har inte kommit någonvart med det. Enligt Wikileaks, där man kan få läsa mycket, har vi tydligen haft någon kontakt med USA i denna fråga. Jag ser att utrikesministern ser frågande ut.
Där kunde man även läsa någonting om att vi också har talat med kommissionen om att eventuellt dra in bistånd eller andra utvecklingsinsatser när det gäller Eritrea. Det är den vägen vi skulle kunna gå. Ministern sade i föregående interpellationsdebatt att han inte tror på ekonomiska sanktioner. Men jag tror faktiskt att det skulle kunna handla om ekonomiska sanktioner i detta fall. Då handlar det inte bara om Dawit Isaak, utan det handlar om så många andra människor också.
Afrikanska kommissionen för mänskliga rättigheter fällde Eritrea för brott mot de mänskliga rättigheterna på grund av den tortyr som Dawit Isaak och 17 andra journalister utsätts för i eritreanska fängelser. Så visst finns det en anledning för oss att ändra strategi och att vi också i EU-kretsen försöker använda oss av sanktioner genom att till exempel bryta partnerskapsavtalen med Eritrea.
Där finns det en artikel, som ministern nämnde, men det räcker inte med att bara ta upp detta och säga att vi tycker att det är viktigt med mänskliga rättigheter när man talar med Eritrea. Om det är fråga om grava brott mot de mänskliga rättigheterna har man också möjligheten att bryta avtalet eftersom det är ett avtalsbrott från Eritreas sida att inte leva upp till de förväntningar som EU har i denna fråga.
I partnerskapsavtalet finns också diskussionen om att ta tillbaka de så kallade illegala migranterna som kommer till EU. Det är någonting som vi har med i alla avtal, även med Marocko, och det är en fråga som är viktig för Spanien och Frankrike som kan vara pådrivande i den frågan. Det gäller också Eritrea.
Det är märkligt att vi i partnerskapsavtalen har med frågan om att de ska ta tillbaka människor som har flytt deras land på grund av att dessa människor till exempel har försvarat mänskliga rättigheter när vi vet hur människorättsförsvarare behandlas i Eritrea. Jag tycker att det är mycket i detta partnerskapsavtal som borde ifrågasättas. Det är det som jag skulle vilja att ministern gör. Den tysta diplomatin har inte funkat.
Men vi måste sätta press på Eritrea att leva upp till de mänskliga rättigheterna för allas skull, inte bara för Dawit Isaaks skull. Jag ska ta upp en annan fråga. Vi ger alltså stöd till regimen, kan man säga, genom förmånliga avtal. Men när en eritreansk radiostation i exil sökte stöd fick man inte det.