KBLab/rixvox huggingface dataset:
Yasmine Posio (V):
Jag tackar Annika Strandhäll för svaret - även om det inte bara är vi i Vänsterpartiet som anser att det inte riktigt håller. Det gör inte heller den stora svenska fredsrörelsen eller de civilsamhällesorganisationer som jobbar med utvecklingsbistånd, som lyfter fram att detta måste få ett slut.
Dessvärre är länderna i den saudiledda koalitionen inte de enda länder Sverige exporterar vapen till som är att se som odemokratiska länder eller länder som allvarligt kränker de mänskliga rättigheterna. Filippinerna, Brasilien och Pakistan är några av dessa länder. Jag undrar därför, Annika Strandhäll, vad som kan göra det säkerhetspolitiskt rimligt att Sverige exporterar krigsmateriel till dessa länder.
Yasmine Posio (V):
Alla länder i världen drabbas av denna pandemi, men vissa drabbas så oerhört mycket värre än andra. Senast i morse fick vi höra hur migrantarbetares och gästarbetares remitteringar minskar med minst 1 200 miljarder kronor. Lägg till att inom alla länder ökar arbetslösheten.
Och eftersom många länders bistånd baseras på bni kommer den summa pengar som delas ut att minska nästa år. Nu om någonsin måste därför samarbete genom multilaterala organisationer stärkas om vi ska kunna rå på pandemin. Då väljer bland andra USA:s president Trump att dra in sitt stöd till olika multilaterala organisationer.
Men han hotar även vissa genom att säga att stödet kommer att dras in om organisationen inte gör som Trump vill, det vill säga tvärtemot biståndets syfte att det ska ges utifrån mottagarnas behov inte utifrån givarnas intressen. Detta touchade statsrådet Eriksson i sitt anförande.
Men jag skulle vilja veta lite mer om hur statsrådet Peter Eriksson ser på detta och vilka lösningar som han jobbar med för att se till att multilaterala organisationer får på plats det stöd och det mandat som behövs för att de ska kunna jobba effektivt med pandemin.
Yasmine Posio (V):
Att Moderaterna värnar höginkomsttagare kommer ju inte direkt som en överraskning. Men att i denna oroliga tid sko sig på bekostnad av världens mest utsatta är väl ändå höjden av osmaklighet. Under sin tid i regeringen införde Moderaterna ett flertal skattesänkningar som gynnade dem med höga inkomster, medan de med låga löner fick nöja sig med någon hundring extra i månaden.
Dessutom infördes RUT-avdraget, som till större del används av höginkomsttagare som lätt skulle ha råd att betala vad det kostar att ha någon som städar deras hem, hjälper deras barn med läxläsning eller, som i vissa fall, för en bartender på festliga tillställningar. Men Moderaterna har inte nöjt sig med detta. I deras budget nu föreslås exempelvis att 10 miljarder ska sparas in på sjuka människor för att man ska kunna sänka skatten för ekonomiskt välbeställda - framför allt är det ju män.
För att göra en jämförelse föreslås Ulf Kristersson få 10 000 kronor i skattesänkning varje månad, medan en arbetare får nöja sig med runt 300 spänn. Trots besparingen på 10 miljarder på sjuka människor i Sverige fattas det ändå pengar i Moderaternas budget för att täcka alla deras minskningar av skatteintäkter. Därför vill de även minska biståndet avsevärt. Fru talman!
Jag skulle vilja fråga Magdalena Schröder varför Moderaterna hellre vill införa skattelättnader för rika än bevara biståndet till de i världen som har det allra sämst.
Yasmine Posio (V):
Magdalena Schröder får det att låta som om den summa som Sverige ger i bistånd gott och väl täcker de behov som finns i världen och att om biståndet bara effektiviseras kan Sverige ge mindre. Enligt OECD-Dacs rapport är Sverige top-notch i världen när det kommer till biståndseffektivitet, så redan där faller Moderaternas tes.
Civila organisationer och rapporter visar att ojämlikheten i världen ökar, svälten likaså. Effekterna av det ökande antalet långvariga konflikter är att fler utsätts för sexuellt våld, att färre barn får tillgång till utbildning och att fler tvingas till flykt. För att få bukt med detta krävs omfördelning av resurser och rättvisa handelsvillkor.
Men tills vi fått en värld där ingen människas mänskliga rättigheter kränks krävs att minst en procent av bni går till bistånd, så Ulf Kristersson får allt vänta med att genom skattelättnad få 10 000 kronor mer i månaden.
Yasmine Posio (V):
Ett tag såg vi att människor runt om i världen började få det bättre, men nu visar ett flertal rapporter att utvecklingen har vänt. Ojämlikheten ökar och svälten likaså. Effekterna av det ökande antalet långvariga konflikter är att fler utsätts för sexuellt våld, färre barn får tillgång till utbildning och fler tvingas till flykt. Då är det oerhört viktigt att vi som ett rikt land tar ansvar och värnar om biståndet.
I den helhetsbudget som nu har lagts fram av regeringen prioriteras skattesänkningar för rika och behålls RUT-avdraget, som främst används av människor med högre inkomster som vill få billigare städhjälp och personal till studentskivor för sina barn, som dessutom troligen har fått skattesubventionerad läxhjälp.
För att täppa igen de hål som uppstår i välfärden genom dessa prioriteringar väljer regeringen att använda avräkningar för flyktingmottagning, trots att civila organisationer och rapporter vittnar om behovet av stöd till fattiga och konfliktdrabbade i världen.
Regeringen anger som skäl att det är okej enligt OECD-Dacs riktlinjer och - jag citerar ur budgeten - "för att spegla ett gemensamt ansvarstagande med låg- och medelinkomstländer, vilka är värdar för de flesta av världens flyktingar". Att ta gemensamt ansvar menar jag är att som rikt land betala för flyktingmottagning utan att ta från biståndsmedel.
Min fråga till biståndsminister Peter Eriksson är därför: På vilket sätt hjälper det fattiga och utsatta runt om i världen att vi gör avräkningar på biståndet för flyktingmottagande i Sverige? Och är det inte lite pinsamt att vi har städbidrag och skattelättnader för rika i stället för att prioritera att bistånd verkligen går till människor som behöver omvärldens stöd?
Yasmine Posio (V):
Jag tackar för svaret, som ändå inte touchade det jag nämnde när det gäller skattelättnader och RUT-bidrag, som fortfarande finns kvar. Vi gynnar alltså fortfarande höginkomsttagare på bekostnad av fattiga människor runt om i världen. Just nu pågår Musikhjälpen , som i år handlar om sexuellt våld.
Regeringen arbetar väldigt bra med att lyfta frågan om sexuell och reproduktiv hälsa i världen, men det räcker inte när behoven är så enorma. För några veckor sedan frågade jag biståndsminister Peter Eriksson hur han ställer sig till Vänsterpartiets förslag att utöka andelen som går till SRHR från knappt 7 procent till 10 procent. Jag fick till svar att Sverige, med tanke på att vi även ger till multilaterala organisationer, säkert ger mer än 10 procent.
Enligt RFSU:s rapport inkluderar dock de knappa 7 procenten det vi ger till multilaterala organ som arbetar med SRHR. Så jag ställer samma fråga igen.
Yasmine Posio (V):
Jag tackar Margareta Cederfelt för frågan. Jag vill börja med de 10 procenten, för denna andel anser vi ska gå till SRHR och hela det spektrumet, bara så att detta blir klart och tydligt för dem som lyssnar på debatten.
Även Vänsterpartiet står bakom att man ger stöd till kvinnor, dels för att de ska kunna äga sin egen mark och ärva mark, dels för att de ska kunna starta eget företag, när det gäller låginkomstländer. Detta motsätter vi oss inte. Däremot ser vi med oro på när mer och mer pengar går till att företag från rika länder och medelinkomstländer ska etablera sig i fattiga länder.
Dessa företag har redan resurser och kommer dessutom att göra stora vinster på det de gör, genom att flytta verksamheter från andra länder till låginkomstländer. Visserligen gör detta att kvinnor kan få jobb i låginkomstländer, men vi vet att arbetsvillkoren på dessa arbetsplatser inte alltid är så positiva eller bra.
De får löner som inte är tillräckligt höga för att kunna leva på, de får jobba många timmar, de har svårt att kunna sköta hygienen och så vidare. Vi behöver se till att vi, när vi väl stöttar företag att etablera sig i låginkomstländer, ser till att sjysta arbetsvillkor verkligen efterlevs och följs.
Yasmine Posio (V):
Nu hängde jag inte riktigt med på vad Margareta Cederfelt vill komma fram till. Hon undrar hur jag ser på kvinnligt företagande. Det tycker jag är positivt. Vi kan gärna starta företag även inom hushållsnära tjänster - det ser jag inga som helst problem med. Det som vi ser problem med inrikes, i Sverige, är att människor ska få bidrag för att anställa kvinnor till att sköta hushållsnära tjänster.
Detta tycker vi inte rimmar med de behov som finns i Sverige, och det är därför vi är emot till exempel RUT-bidragen. Vi ska ha bra och välfungerande hemtjänst med sjysta villkor. Människor får jättegärna anlita städföretag, men då ska de betala vad det faktiskt kostar att ha dem. Det behövs inga bidrag för att kunna göra så.
Vad jag misstänker att Margareta ville komma fram till är om det inte är bättre att kvinnor i lågavlönade länder jobbar på fabrik i stället för att jobba med hushållsnära tjänster, där de har fruktansvärda villkor, vilket vi vet att de har. Det är nästan slavliknande former, och det sker människohandel på deras bekostnad.
Det är klart att om man kan tjäna lite mer och ha sjystare arbetsvillkor är väl det bättre än att vara någon typ av husslav, men det är fortfarande inte sjysta arbetsvillkor i de företag som har startats i låglöneländerna. Ta till exempel våra mobiltelefoner, som vi alla använder.
Vi vet att de som jobbar med att ta fram de material som behövs i våra mobiltelefoner lever under fruktansvärda förhållanden.
Yasmine Posio (V):
Som jag sa i mitt anförande skriver regeringen att en stark svensk röst i världen förutsätter en sammanhållen och aktiv nationell politik i enlighet med politiken för global utveckling. Dessutom lyfter man i skrivelsen nedrustning, ickespridning och exportkontroll som en del av den feministiska utrikespolitiken. Samtidigt fortsätter man, i motsättning till Agenda 2030, att exportera vapen till diktaturer och krigförande länder.
I den debattartikel av Sara Heikkinen Breitholtz och utrikesminister Ann Linde som finns i Aftonbladet i dag nämns vikten av att uppmärksamma kvinnors situation i krig och konflikt och att våldtäkter används som vapen i konflikt. Detta skrevs trots att regeringen besöker land efter land som begår grova brott mot de mänskliga rättigheterna och som är rena diktaturer, i syfte att få dem att köpa svenska vapen.
Regeringen agerar alltså tvärtemot de principer som utvecklingspolitiken bygger på. Det handlar om Filippinerna, där tusentals människor har dödats sedan president Duterte tillträdde i juni 2016. Det handlar om Colombia, där bläcket knappt hade hunnit torka på fredsavtalet innan Mikael Damberg åkte dit för att kränga JAS-plan. Det handlar också om den saudiskledda koalition som bombar Jemen sönder och samman. Fru talman!
Jag har därför ett par frågor till Sara Heikkinen Breitholtz. Varför använder sig inte Socialdemokraterna av den nya lagen om exportkontroll av krigsmateriel? Den skulle ju se till att mänskliga rättigheter och demokrati efterlevs. Nu är det dessutom guldläge när det gäller länderna som deltar i den saudiskledda koalition som krigar i Jemen, med tanke på januariöverenskommelsen.
Och varför fortsätter Socialdemokraterna i regeringen att marknadsföra vapen till länder som begår grova brott mot de mänskliga rättigheterna, trots att det går emot den feministiska utrikespolitiken?
Yasmine Posio (V):
Tyvärr lyckas Sara Heikkinen Breitholtz inte riktigt svara på mina frågor, vilket inte är så konstigt med tanke på att det faktiskt inte går att säga sig vara för en feministisk utrikespolitik och samtidigt exportera krigsmateriel till krigförande länder eller länder där det begås övergrepp på mänskliga rättigheter.
Självklart fattar jag att Socialdemokraterna är emot krig - det hoppas jag att alla partier i den här kammaren är - men det jag lyfter är vapenexporten, som trots allt pågår. Det är en helt annan sak. Vårt regelverk må vara det hårdaste i hela världen, men vi exporterar trots allt vapen. Sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter lyfts flera gånger i skrivelsen, med rätta.
Men det räcker ju inte att prata om SRHR, utan man måste även leverera medel för att på riktigt kunna göra skillnad - speciellt i dessa tider, när Trump genom sin så kallade gag rule har sett till att flera organisationer som arbetar med SRHR har fått minskade anslag.
I den debattartikel som Sara Heikkinen Breitholtz och utrikesminister Ann Linde kom med i dag skriver de att en feministisk utrikespolitik behöver "se till att biståndspengarna når kvinnorna och öka stödet för barnmorskor och preventivmedel". Ändå har stödet till SRHR legat på 6-7 procent under flera års tid.
I stället har Socialdemokraterna valt att ha kvar städbidraget till de rika och dessutom sänka skatterna för dem. Hade det inte, Sara Heikkinen Breitholtz, varit bättre för kvinnor och flickor i världen om ni i stället för att täcka upp för det ni ger till de rika genom avräkningar på biståndsbudgeten hade lagt pengarna på ytterligare bistånd till SRHR?
Yasmine Posio (V):
Mäns våld mot kvinnor är ett välkänt problem inom alla länder i OSSE. Även om en del länder har kommit en bit på vägen finns det inget land där mäns våld mot kvinnor tas på tillräckligt stort allvar så att kvinnor kan känna sig trygga i sina hem. Däremot finns det en del länder inom OSSE där mäns våld mot kvinnor är utbrett och där straffriheten är hög.
Ryssland är ett av de värsta exemplen med runt 10 000 kvinnomord varje år. Skyddslagarna är i stort sett obefintliga. Även hbtq-personer och hbtq-aktivister lever under extrema hot i en del av OSSE-länderna. Polen har infört hbtq-fria zoner, och i Tjetjenien utsätts hbtq-personer för grovt våld utan att rättsväsendet agerar.
Samtidigt ser vi hur civilsamhällesorganisationernas krympande utrymme inskränks alltmer. Det sker i omfattande utsträckning i många av OSSE:s medlemsländer. De som står upp för mänskliga rättigheter lever under hård press. Detta är frågor som jag vet är viktiga för regeringen, så jag vill veta hur utrikesminister Ann Linde tänker använda sin roll som ordförande i OSSE för att få fart på dessa viktiga frågor.
Det är nödvändigt inte bara för de människor som utsätts personligen utan också för samhällen som helhet när deras medborgare inte får verka i ett demokratiskt samhälle enligt de mänskliga rättigheterna.
Yasmine Posio (V):
Tack, utrikesminister Ann Linde, för svaret! Just den här kommissionen i Tjetjenien där Moskvamekanismen sattes in lyfte också jag fram i mitt anförande. Det är en av OSSE:s styrkor, så jag hoppas att det kommer att användas vid fler tillfällen. Detta är som sagt oerhört viktiga frågor, speciellt nu när länder i pandemins namn passar på att försämra människors rättigheter. USA är en väldigt viktig maktfaktor i världen.
Landet leds som alla vet av en president som är nyckfull och uppenbarligen inte så förtjust i multilaterala organisationer eller internationell samverkan. Presidenten har bland annat dragit in stöd till UNFPA, Unrwa och WHO. Nu verkar det som om Trump kommer att se till att USA lämnar Open Skies, som är ett väldigt viktigt säkerhetspolitiskt instrument.
Att de länder som ingår i Open Skies med obeväpnade plan kan flyga över alla territorier som ingår i avtalet gör att det finns en transparens om länders militära förmågor. Det ger även en möjlighet till dialog mellan de länder som ingår i Open Skies. Detta är såklart oroväckande för OSSE som organisation, men Trumps attityd till multilateralismen är oroväckande för hela världssamfundet.
Därför vill jag fråga utrikesminister Ann Linde om det finns utökade möjligheter till dialog med USA genom ordförandeskapet i OSSE och, om så är fallet, hur utrikesministern kommer att använda sig av den möjligheten för att trycka på vikten av multilateralism och internationella samverkansavtal.
Yasmine Posio (V):
Att vi är ledande innebär inte att vi ska göra avräkningar för att bekosta skattelättnader och städbidrag för de rika. Det är riktigt att vi är duktiga på bistånd, och vi ska fortsätta vara det. Men vi kan vara ännu bättre. Vi kan skippa att göra avdrag på biståndet för att täppa igen hålen på grund av de skattesänkningar som har genomförts.
Additionellt klimatbistånd är ett annat bra exempel på sådant som vi skulle kunna använda de pengar till som regeringen slänger ut på skattesänkningar och RUT-bidrag till de rika. Klimatbiståndet skulle faktiskt kunna ges additionellt helt utan avräkningar för flyktingmottagande. Detta ställde jag en fråga om redan för några veckor sedan.
Då svarade statsrådet Eriksson att de miljöorganisationer som får svenskt bistånd nog är väldigt tacksamma och glada för det. Men jag vågar påstå att de skulle vara ännu gladare om de vetat att de pengar som de får var additionella och inte tas från bistånd som skulle kunna gå till ojämlikhetsbekämpning. Det var det som var syftet med Parisagendan, att bistånd till klimatet skulle vara additionellt så att vi inte skulle tappa styrfart i allt annat nödvändigt bistånd.
Fru talman! Vi kan efter den här debatten konstatera att regeringens och dess samarbetspartiers fagra ord om att vilja leva upp till Agenda 2030 inte är helt uppriktiga. Om de verkligen menade att de ville få bukt med ojämlikheten skulle de nämligen inte ta bort värnskatten och införa RUT-bidrag som leder till att ojämlikheten blir ännu större - inte bara i Sverige utan i hela världen.
Då skulle regeringen i stället verka för sjysta och jämlikhetsskapande handelsavtal, för att stoppa skatteflykten och för mer rättvisa globala skatteregler. Om regeringen ville ha ett samhälle för alla och inte bara för de rika skulle de sluta med de osmakliga biståndsavräkningarna för flyktingmottagande, verka för att OECD och Dac såg över reglerna och se till att bistånd gick dit det verkligen behövs.
Yasmine Posio (V):
De ekonomiska effekterna av coronapandemin slår hårt mot dem som redan har det tuffast. Kvinnor är överrepresenterade i serviceyrken och informella arbeten, och många arbetar med otrygga villkor. När länder inför hårda restriktioner eller lockdowns står de plötsligt utan inkomst. Vi har alla läst om kvinnor som känt sig tvingade till prostitution för att få ekonomin att gå ihop. Som vanligt är det flickor och kvinnor som får betala det högsta priset för att vi lever i en kapitalistisk och patriarkal värld.
Det är först när världen är jämlik och jämställd som kriser inte drabbar låginkomsttagare och kvinnor och flickor hårdast. Vi måste förändra dagens ojämlika värld, där vissa länder är beroende av bistånd från de rika länder som suger ut de fattiga ländernas resurser till att börja med. Visst är det bra att utrikesministern lyfter SRHR på alla arenor som finns, men vi vet att det inte löser grundproblemet.
Vi måste börja betala vad det faktiskt kostar att producera en vara med sjysta villkor och löner som det går att leva på. Tänk om Sverige kunde vara drivande för att införa human rights due diligence i alla handelsavtal och krävde det av svenska företag som får statligt stöd för att kunna etablera sig i andra länder! Och tänk om Sverige kunde skriva på land-för-land-rapportering så att företag inte kan fly undan skatt! Det skulle vara viktiga steg i rätt riktning.
Så länge länder tvingas leva under nykoloniala strukturer utan en chans att kunna ta sig ur fattigdom och så länge ett land är ojämlikt och patriarkalt kommer både kvinnor och flickor alltid att få betala det högsta priset, både i det vardagliga livet och, ännu mer, när en kris pågår.
Yasmine Posio (V):
Förra veckan deltog jag och statsrådet Peter Eriksson i konferensen ICPD25 i Nairobi, uppföljaren till befolknings- och utvecklingskonferensen i Kairo 1994, där 179 regeringar antog ett handlingsprogram för att stärka kvinnors och flickors rättigheter. Mycket har skett, men vi har inte nått målen, och nu går vissa länder bakåt.
Vi, ca 7 000 deltagare, enades om vad som krävs, bland annat universell tillgång till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter, ett slut på könsbaserat våld och kvinnlig könsstympning och inte minst mer resurser. Tack vare Sveriges ökade bni har mängden pengar till SRHR ökat, men med tanke på att vissa regimer motarbetar SRHR borde ett land som säger sig föra en feministisk utrikespolitik vilja göra mer.
Därför har vi i Vänsterpartiet under många år krävt att de 6-7 procent av biståndsmedlen som ges till SRHR ska utökas till 10 procent. Hur ställer sig statsrådet Peter Eriksson till detta?
Yasmine Posio (V):
Ju rikare en är, desto mer förstör en klimatet. I klimaträttvisans namn beslutades i Parisagendan att det skulle ges additionellt bistånd så att inte det viktiga biståndet till bland annat skola, sjukvård, SRHR och good governance skulle urholkas. Därför blev jag väldigt förvånad när ett parti som kallar sig miljöparti i stället för att se till att de rika inte blev rikare och därmed mer klimatförstörande valde att sänka deras skatter.
Dessutom tar Sverige inte hela sitt ansvar då våra utsläppsmål bortser från vår klimatpåverkan vad gäller de konsumtionsvaror som produceras i andra länder och våra utlandsresor. Hade det inte, statsrådet Peter Eriksson, varit bättre för jämlikheten, jämställdheten och inte minst klimatet om regeringen i stället för skattelättnader och städbidrag till de rika sett till att få igenom additionellt klimatbistånd?
Yasmine Posio (V):
För att de rika länderna, som faktiskt förstör miljön och klimatet mest, ska ta sitt ansvar beslutades i Parisagendan att detta bistånd inte skulle tas från övrigt bistånd utan vara just additionellt. Det regeringen nu gör är att låta världens fattiga betala notan för de rikas skattesänkningar, städbidrag, konsumtion och resande. Varför vill regeringen inte följa det vi kommit överens om i Parisagendan och sluta belasta det övriga biståndet?
Yasmine Posio (V):
Som jag sa i mitt anförande ser vi hur civilsamhällets utrymme krymper. Oppositionella och journalister fängslas, och uråldriga, konservativa och patriarkala krafter motarbetar kvinnors rättigheter. Det innebär såklart att det blir svårt att få ett multilateralt organ som OSSE att utvecklas i modern och demokratisk, öppen riktning.
Jag lyfte även att jag tycker att det är positivt att utrikesminister Ann Linde i sina prioriteringar och i sitt inledningstal lyfte hur viktigt det är att följa och försvara de principer som OSSE grundas på.
I FN:s säkerhetsråd lyckades ju Sverige få till en ökad förståelse för och kunskap om resolution 1325 om kvinnor, fred och säkerhet, och numera är det åtminstone med i en del fredssamtal och även i en del av FN:s fredsbevarande uppdrag. Fru talman!
Jag undrar hur stor genomslagskraft utrikesminister Ann Linde tror att de svenska prioriteringarna kommer att kunna få i OSSE sett till att en del av de 57 länderna faktiskt motverkar civilsamhället och kvinnors rättigheter till exempel.