Mehmet Kaplan (MP):
Jag vill börja med att säga att vi står bakom samtliga våra reservationer men för tids vinnings skull yrkar jag bifall till samma reservation som Elisebeht Markström gjorde tidigare, nämligen reservation 2. Jag kommer kort att tala om reservation 1. Det handlar om uppdrag till Brottsoffermyndigheten. Lena Olsson från Vänsterpartiet är tyvärr sjuk och kunde inte vara med oss i dag.
Det är en motion från Vänsterpartiet som vi tre oppositionspartier står bakom. Det handlar om vilka i vårt samhälle som har ett ansvar för att hjälpa de brottsdrabbade. Många gånger har jag stått i denna kammare och talat om integritetsskydd och behovet av att ha starka rättssäkerhetsgarantier.
Den som är starkast och hårdast utsatt för integritetskränkning är naturligtvis brottsoffret. Det är oerhört viktigt att vara klar på den punkten från alla partier. När det gäller den här frågan har vi i mångt och mycket liknande åsikter. Det gäller bara att betona det tillräckligt ofta för att kunna förstå betydelsen av det. Om man tittar på vilka som har ansvaret i dag är det primärt de rättsvårdande myndigheterna.
Det är polisen, åklagarna och domstolarna. Men vi får inte glömma övriga myndigheter. Det är sjukvården, skolan, arbetsplatserna och också lokalsamhället som har ett stort ansvar. Utan det ansvaret tror inte vi att det går att till fullo stå upp för den som drabbas av ett brott.
Utöver dessa som jag har nämnt har det vuxit upp privata initiativ med lokala brottsofferjourer och kvinnojourerna, som jag nämnde i den tidigare debatten. Om vi tittar rent lagmässigt ligger det primära ansvaret för brottsdrabbade hos socialnämnderna.
Det är socialtjänsten som ska leva upp till ansvaret, och det ser lite olika ut runt om i landet. I vissa delar av landet har de ett starkt stöd av de ideella krafterna. Det kan vara kvinnojourer, och det kan vara brottsofferjourer. I andra delar av landet får de kämpa på i uppförsbacke. Fru talman!
Jag vill vidare lyfta upp frågan som handlar om varför det verkar vara uppförsbacke i en del kommuner och hur det har uppdagats. I den rapport, Statliga medel till kvinnojoursverksamheter , som kom från Socialstyrelsen 2006 beskrivs en del olika scenarier.
Ett av dessa vill jag verkligen lyfta fram eftersom det är lite talande. Vissa kommuner har inte prioriterat kvinnojoursverksamheter. Därför finns inget stöd till våldsutsatta kvinnor i dessa kommuner. Inte prioriterat eller har ej prioriterat? Hur kan det komma sig?
Då får vi titta närmare på en rapport från Amnesty som heter, talande, Har ej prioriterat frågan . Rapporten handlar om svenska kommuners arbete för att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Denna rapport kom 2005. Med hjälp av dessa utmärkta skrifter borde man kanske se över vad som faktiskt har gjorts. Vilket ansvar har kommunerna för brottsdrabbade?
Borde inte regeringen uppmärksamma detta mer? Man kanske borde ge - det står i vår reservation - brottsoffermyndigheterna i uppdrag att ur ett helhetsperspektiv se över hur kommunerna lever upp till sitt ansvar när det gäller de brottsdrabbade och ge förslag på åtgärder.
Vi från Miljöpartiets sida tycker till exempel att fördelningen av medel till de lokala kvinnojourerna bör ligga på Brottsoffermyndigheten eftersom det är denna myndighet som har den största kompetensen på området när det gäller mäns våld mot kvinnor. Med detta vill jag än en gång yrka bifall till reservation nr 2.