KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Otto Littorin (M):
Patrik Björck pratar om den raserade a-kassan i vad som måste vara den 38:e - eller vad det nu kan vara - interpellationsdebatten. Sedan tar han TCO-rapporten som intäkt för det. Jag konstaterar återigen att TCO-rapporten naturligtvis är en partsinlaga. Det är ingen hemlighet att TCO vill göra saker med a-kassan som inte jag vill. Det är självklart att det är en partsinlaga.
Man har valt att titta på en parameter, och därmed valt att inte titta på sådant som täckningsgrad, ersättningsperiodernas längd, arbetsvillkor, avgifter eller vilka system som man går vidare till när man har lämnat a-kassan. Om jag väljer en parameter skulle jag kunna visa i princip vad som helst. Det är väl alldeles självklart att det är så. Det tar Patrik Björck till intäkt för sin grundläggande uppfattning att vi har raserat arbetslöshetsförsäkringen. Varför prata ned a-kassan så ofta, Patrik Björck?
Varför inte se till att fler går med i stället, så att vi får en bättre a-kassa med bättre inkomstrelaterat försäkringsskydd för fler löntagare på svensk arbetsmarknad? Jag undrar varför Patrik Björck så energiskt pratar ned a-kassan. Det är synd.
Sven Otto Littorin (M):
Ann-Christin Ahlberg har frågat mig vad jag avser att göra för att kvinnor och män ska få ett jämställt arbetsliv som ska kunna förena och förenkla yrkesliv och familjeliv. Den ekonomiska konjunkturen har mattats på ett sätt som saknar motstycke i modern tid. Främst är det den utländska efterfrågan som viker. Trots detta står regeringens övergripande prioritering att bryta utanförskapet fast. Alla som kan och vill ska ha ett arbete med en lön som går att leva på. Ofrivillig deltidsarbetslöshet är ett problem som till stor del drabbar kvinnor.
Kvinnor och män ska ha samma möjligheter att delta i arbetslivet, och det ska gå att kombinera yrkes- och familjeliv. Regeringen har under mandatperioden vidtagit en rad åtgärder så att människor ska få en lön som går att leva på. Skattereduktion för hushållstjänster gör det möjligt även för dem med lägre löner att få vardagen att fungera med ett heltidsarbete. Jobbavdraget innebär att det blir lönsammare att arbeta. Det är utformat så att det ger mest procentuellt till den som tjänar minst.
Deltidsbegränsningen i rätten till arbetslöshetsförsäkring syftar till att efterfrågan på heltidsanställningar ska öka. Därmed sätts press på arbetsgivarna att erbjuda heltidsanställningar. I slutet av december 2008 var 38 600 personer deltidsarbetslösa, vilket är en minskning med 24 procent jämfört med december 2007. För dem som saknar arbete kan både privata och offentliga arbetsgivare erbjuda anställningar med nystartsjobb. Detta gäller även deltidsarbetslösa.
Även andra politikområden än arbetsmarknadspolitiken har betydelse för att uppnå ett jämställt arbetsliv. Familjepolitiken underlättar för föräldrar att kombinera yrkesliv med ett fungerande familjeliv genom att ge möjligheter för båda föräldrarna att ta hand om barnen när de är små.
En väl utbyggd föräldraförsäkring i kombination med den jämställdhetsbonus som regeringen införde den 1 juli 2008 skapar goda förutsättningar för både mammor och pappor att vara hemma med sina barn och samtidigt behålla anknytningen till arbetsmarknaden. Insatser har genomförts för att främja en utveckling där könsmönstren bryts i val av utbildning och yrke. Det har införts stimulanser för att vi ska få fler kvinnliga företagare.
Inom Regeringskansliet pågår ett arbete med att utforma en övergripande strategi för jämställdhet på arbetsmarknaden och i näringslivet. Det är en tydlig signal om att det är viktigt att arbeta långsiktigt med jämställdhet oavsett konjunkturläget. Konjunkturläget är bekymmersamt. Som framgått har regeringen vidtagit en rad åtgärder för att säkerställa att så många som möjligt, både kvinnor och män, har ett arbete med en lön som går att leva på.
Regeringen kommer att fortsätta att föra en aktiv politik anpassad efter konjunkturutvecklingen.
Sven Otto Littorin (M):
När det gäller deltidsbegränsningen erinrar jag mig en artikel i LO-tidningen förra året. Där sade ordföranden i kyrkogårdsnämnden i Ystad, en socialdemokrat, att man nu skulle ändra sig och se till att det blev heltider för dem som ville. Så var det två äldre damer som intervjuades och som äntligen fick sina heltider efter att i flera decennier ha gått på ofrivillig deltid. Det säger lite om vad det faktiskt betyder med ett ändrat regelverk.
Nu kan inte arbetsgivarna avstå från att organisera sig på ett sådant sätt att man erbjuder heltider till dem som vill och sedan skicka över notan till den enskilde, till skattebetalarna och a-kassorna. Det är det stopp för, och det är bra. Hushållsnära tjänster syftar självklart till att ge förutsättningar för fler arbeten.
Men de syftar också till att uppnå det som Ann-Christin Ahlberg efterlyser, nämligen att man på ett bättre sätt ska kunna kombinera ett aktivt yrkesliv med ett familjeliv. Vi kan naturligtvis ha olika ideologiska utgångspunkter för detta. Jag tycker inte att det är ett dåligt jobb som de utför som har de här jobben. Tvärtom tycker jag att det är ett bra jobb, och det är en bra möjlighet att kunna vara med på arbetsmarknaden. I grund och botten tror jag, återigen, att vi är ganska överens i den grundläggande uppfattningen.
Det är ett gissel att kvinnor tjänar mindre, äger mindre, styr mindre och är mindre aktiva i arbetslivet än män. Det finns inget grundläggande skäl till att det ska vara på det sättet.
Sven Otto Littorin (M):
Raimo Pärssinen har frågat mig om vilka olika politiska åtgärder jag förbereder för Gävleborgs län i syfte att skapa fler jobb och minska arbetslösheten. Han har också frågat mig om vilka olika politiska åtgärder jag förbereder som kan förbättra de ungas arbetsmarknadssituation i Gävleborg. Regeringens politik har skapat förutsättningar för en hållbar ekonomisk utveckling och frigjort resurser för att hantera den rådande konjunkturnedgången. Därför har vi kunnat vidta kraftfulla åtgärder för att ta Sverige ur krisen.
Jag har tidigare, vid ett flertal tillfällen, här i kammaren redogjort för de kraftfulla satsningar regeringen presenterat i budgetpropositionen för 2009 och i propositionen Åtgärder för jobb och omställning och hänvisar därför till mina tidigare svar. Jag vill ändå lyfta fram att regeringen för att bekämpa ungdomsarbetslösheten och underlätta ungas etablering på arbetsmarknaden den 1 januari i år minskat kostnaden ytterligare för att anställa ungdomar. Det innebär att socialavgifterna för alla som vid årets ingång inte har fyllt 26 år har halverats.
Slutligen vill jag än en gång poängtera att regeringens insatser på arbetsmarknaden syftar till att underlätta omställningen för alla som är eller riskerar att bli arbetslösa, oavsett var i Sverige de bor.
Sven Otto Littorin (M):
Raimo Pärssinen frågar retoriskt: Hur kommer jobben till? Det är bra att vi diskuterar det. Det enda som kan få jobben att växa är att det finns kunder som handlar. Om exportföretagen har över 90 procent av sina intäkter från kunder utanför Sveriges gränser är det viktigt vad som händer i London och Paris. Det är viktigt det man kom överens om - det jättepaket man beslutade om - i London i går. Hur får vi då kunder i Sverige?
Inte är det, som Raimo Pärssinen föreslår, genom 15 miljarder indragen köpkraft hos hushållen och hos dem som har sämst betalt. Att dra in köpkraft från hushållen med skattehöjningar för vanligt folk i dessa tider är helt orimligt. Det måste även Raimo Pärssinen förstå. Vi kan möta dem som nu kommer ut i arbetslöshet med en aktiv arbetsmarknadspolitik med fler insatser.
Vi lägger i år mer än 4 miljarder extra på arbetsmarknadspolitiska insatser och utbildningsinsatser för att man ska kunna hänvisa till en utbildning, en praktikplats eller vad det nu kan vara och på det sättet ge förbättrade möjligheter att komma tillbaka i arbete.
I grund och botten måste vi väl ändå vara överens om att det som behövs är kunder som köper produkter från de företag som vi alla hoppas och tror ska kunna anställa dem som nu blir arbetslösa.
Sven Otto Littorin (M):
Mikael Damberg har frågat finansministern vilka initiativ han och regeringen avser att ta för att stödja arbetsmarknaden i Stockholmsregionen så att krisen på arbetsmarknaden inte ska förvärras. Vidare har han frågat om finansministern, nu när EU:s globaliseringsfond finns, kommer att ta initiativ till att söka stöd ur fonden för att ge dem som drabbas av jobbkrisen bra förutsättningar till nya jobb. Arbetsfördelningen inom regeringen är sådan att det är jag som ska besvara dessa frågor.
Vad gäller den första frågan, vill jag inledningsvis säga att jag har besvarat många andra interpellationer och riksdagsfrågor med liknande frågeställningar. För att ta till vara de olika förutsättningar för individers utvecklingskraft och företags konkurrenskraft som finns i länen har regeringen gett regionala samordnare i uppdrag att för regeringens räkning samordna insatserna lokalt och regionalt. Dessutom har regeringen inrättat en nationell samordningsfunktion i form av en statssekreterargrupp.
Regeringen har vidare presenterat ett omfattande arbetsmarknadspolitiskt paket och närmare redovisat detta i propositionen Åtgärder för jobb och omställning som godkänts av riksdagen. Av propositionen framgår hur regeringen avser att hantera den rådande ekonomiska situationen. Låt mig därför kort sammanfatta propositionens innehåll.
Intensifierad förmedlingsverksamhet, utökat antal platser i arbetspraktik, införande av praktisk kompetensutveckling, förstärkning av nystartsjobben för att hjälpa de långtidsarbetslösa och satsning på fler utbildningsplatser utgör några exempel på åtgärder som ryms inom paketet. Regeringen stärker också infrastruktursatsningarna och inför en skattereduktion för att stärka efterfrågan på arbetskraft inom byggsektorn.
Detta är en stor och viktig satsning som innebär att många individer bereds möjlighet till jobb, utbildning eller annan sysselsättning. Under perioden 2009-2011 uppgår satsningen till ca 23 miljarder kronor utöver budgetpropositionen i höstas. Vad gäller den andra frågan, om den europeiska globaliseringsfonden, vill jag upplysa om att regeringen förbereder en ansökan till fonden.
Jag är medveten om att stöd från fonden inte är någon mirakelkur, men i dagsläget är det viktigt att vi gör allt vi kan för att hantera den stora omställning som nu sker på arbetsmarknaden.
Sven Otto Littorin (M):
Det är kul att debattera med Mikael Damberg. Jag vill något kommentera två dimensioner. Det första är den sista delen, det som handlar om det statsfinansiella ansvaret. Jag tillhör dem som beundrade socialdemokratins statsfinansiella ansvar i mitten av 90-talet. Det var bra gjort att sanera statsfinanserna på det sättet. Det var tufft, och det kostade på.
Man borde ta med sig den lärdomen, och jag är övertygad om att Mikael Damberg har den lärdomen i ryggen. Men sedan har ni ett par samarbetspartier som inte riktigt har samma inställning till statsfinansiellt ansvar utan gärna i sina olika förslag sprätter i väg pengar både hit och dit. Det som oroar mig lite grann nu är att Socialdemokraterna verkar vara inne på lite samma väg. Vi vet att vi med våra automatiska stabilisatorer och annat kommer ned till 3 procent i budgetunderskott inom något år.
Det finns en så att säga inbyggd expansivitet i vår statsfinansiella eller budgetmässiga apparat. Det sätter begränsningar för hur vidlyftiga vi kan vara med andra ofinansierade reformer, och det måste vi naturligtvis ta hänsyn till. Sedan är jag den förste att säga att är det något som borde värnas i detta läge, så är det precis den välfärdskärna som Mikael Damberg beskriver. Vi får anledning att återkomma till vad det i praktiken betyder framöver.
När det sedan gäller Arbetsförmedlingen och insatserna för ungdomar delar jag bedömningen att det tar för lång tid för ungdomar att komma i olika insatser, eller det kan riskera att ta för lång tid. Jag tror att det är bra att ha en tidig fas där man möts med coachning och hjälp, för alla ska ju inte in i arbetsmarknadspolitiska insatser. Många ska tillbaka i utbildningssystemen, kanske läsa klart gymnasiet eller vad det nu kan vara.
Men det finns de som behöver insatser tidigare än i dag, och jag är den förste att säga att det är det som jag aktivt försöker att arbeta för.
Sven Otto Littorin (M):
Berit Högman har frågat mig hur jag avser att gå vidare med en indikation om att unga arbetslösa behandlas sämre på grund av klass och kön av landets arbetsförmedlare. Frågan är ställd mot bakgrund av att en ny rapport från Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering, IFAU, sägs visa på olika behandling.
Låt mig först säga, som även Berit Högman själv påpekar, att IFAU:s studie Klass, kön och platsanvisning - Om ungdomars och arbetsförmedlares möte på arbetsförmedlingen är genomförd på så sätt att någon statistisk generalisering inte är möjlig. Under ett års tid har 18 arbetslösa ungdomar och deras arbetsförmedlare intervjuats. Jag vill därför inte heller generalisera och påstå att det finns anledning för mig att vidta åtgärder riktade mot Sveriges ca 6 500 arbetsförmedlare.
Arbetsförmedlingens verksamhet ska utformas så att den bedrivs på ett enhetligt, rättssäkert och effektivt sätt. I detta ingår givetvis att det bemötande en sökande får av en arbetsförmedlare ska utgå från dessa ledord. Myndigheten har även regeringens uppdrag att bidra till ökad jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet och motverka den könsuppdelade arbetsmarknaden, vilket bland annat sker genom ett systematiskt arbete med jämställdhetsintegrering.
Det innebär att ett jämställdhetsperspektiv integreras i beslut, planering och utförande av Arbetsförmedlingens verksamhet. Målet är att kvinnor och män som möter Arbetsförmedlingen ska få del av förmedlings- och programverksamheten på lika villkor. IFAU ska sprida information om resultaten av sina utvärderingar och studier till andra myndigheter. Jag räknar därför med att Arbetsförmedlingen känner till studien och kan dra egna slutsatser om det eventuella behovet att vidta åtgärder med anledning därav.
Sven Otto Littorin (M):
Som jag sade här för några timmar sedan sker det en uppföljning på en mängd olika sätt. Riksrevisionen gör löpande uppföljningar, IFAU gör löpande uppföljningar, en del av våra myndigheter gör löpande uppföljningar via regleringsbrev och instruktioner. Ibland får också Statskontoret den typen av uppgifter. Det finns naturligtvis en lång rad andra som följer upp detta nogsamt, och det är viktigt.
Låt mig först säga att i ytterligare en interpellationsdebatt som vi hade nyligen konstaterade jag att kvinnor tjänar mindre, äger mindre, styr mindre i styrelser eller ledningsbefattningar, startar färre företag än män och att det inte är någonting annat än ett strukturellt misslyckande att det är på det sättet.
Det kan naturligtvis finnas, och där tycker jag att Berit Högmans interpellation är bra, den typen av snedbalanser och orättvisor också i arbetsmarknadspolitikens insatser. Vad jag däremot säger i svaret är att man inte riktigt kan dra den slutsatsen av den här undersökningen, för den baserar sig på 18 personer, och det står ju i sammanfattningen av utredningen att urvalsmetoden innebär att någon statistisk generalisering inte är möjlig.
Därför vill jag påpeka att i regleringsbrevet till Arbetsförmedlingen står det att Arbetsförmedlingen har i uppgift att systematiskt arbeta med jämställdhetsintegrering och därmed också redovisa det tillbaka till oss. Slutsatsen är att det självklart ska vara enskilda personers utgångspunkt som ska styra vilken insats man ska få eller på vilket sätt man ska få den.
Alldeles oavsett om man är lång, kort, man, kvinna, tjej, kille, ung, gammal eller vad det nu kan vara, är det den enskilda personen som är utgångspunkt. Vad kan vi göra för att du så snabbt som möjligt ska ha möjlighet att komma tillbaka till arbetsmarknaden? Alla typer av diskriminering - oavsett om det är på grund av ålder, inkomst, socioekonomisk grupp eller vad det nu kan vara - måste bekämpas. Den enskildas förutsättning är den som avgör.
Sven Otto Littorin (M):
Arbetsförmedlingen gör regelbundet olika typer av kundundersökningar för att mäta förtroende och hur man som enskild brukare, antingen som arbetssökande eller arbetsgivare, uppfattar bemötande och annat. Jag kan lova Berit Högman att jag tänker försäkra mig om att Arbetsförmedlingen inte bara känner till den här studien utan också tar till sig den oro som Berit Högman ger uttryck för. Man ska självfallet inte särbehandlas på grund av kön, ekonomi eller vad det nu kan vara.
Man ska hela tiden utgå ifrån det behov den enskilda personen har. När det gäller möjligheten att flytta runt i budgetar vill jag säga att vi löpande följer hur medlen kommer till användning och på vilket sätt de kommer fram.
Jag kan försäkra Berit Högman om att vi inte bara gör den uppföljningen genom att jag åker runt i landet, men det är naturligtvis viktigt att göra det för att få möjligheter att tala med företagare som lever i verkligheten och för att tala med fackklubbarna och höra hur det står till, hur man resonerar och vilken oro deras medlemmar har.
Jag träffar också varslade, uppsagda och arbetsförmedlare för att resonera om de medel som kommer till, vilka behov man har och vilka åtgärder som arbetsförmedlarna tycker vore lämpliga. Jag kan nämna en sådan, och det var när vi ändrade ramperioden för instegsjobben. Det tillkom efter att vi hade blivit uppmärksammade på att arbetsförmedlarna tyckte att det var för kort tid. Det ger också effekt att åka runt i landet.
Sven Otto Littorin (M):
Sylvia Lindgren har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att anpassa arbetsmarknadspolitiken till arbetsmarknadens och samhällets behov. Vidare har hon frågat vilka insatser jag avser att sätta in för att Sverige ska ha beredskap att klara arbetsmarknadsbehoven när konjunkturen vänder. Regeringens politik för att få fler i arbete och bekämpa människors utanförskap är en självklar och central utgångspunkt för att möta nedgången i ekonomin.
Att sänka skatterna för låg- och medelinkomsttagare, att underlätta inträdet på arbetsmarknaden, att göra det enklare och billigare att anställa och att öka möjligheterna till utbildning ger goda förutsättningar för en gradvis återhämtning. Det skapar också möjligheter för en stark produktivitetstillväxt. Principerna för denna politik ska bevaras, även då Sverige går in i en djup lågkonjunktur. För att ge arbetslösa extra stöd att söka arbete har förmedlingsverksamheten, i form av coachning, intensifierats.
Att som arbetslös hålla kontakten med arbetslivet är viktigt för att kunna bevara och förbättra kompetensen, få ökad arbetslivserfarenhet och för att öka möjligheterna till ett nytt arbete. Antalet platser i arbetspraktik, inklusive den nya insatsen praktisk kompetensutveckling, har därför utökats och praktik kan erbjudas tidigt under en arbetslöshetsperiod. För att ytterligare stärka möjligheterna för långtidsarbetslösa vuxna att komma in på arbetsmarknaden har kompensationen av lönekostnaden för nystartsjobb fördubblats. Regeringen har även valt att satsa på utbildning.
Människor ska kunna förnya och fördjupa sina kunskaper så att de står bättre rustade på arbetsmarknaden. Dessutom motverkas arbetskraftsbrist när konjunkturen vänder. Det reguljära utbildningssystemet har därför tillförts ytterligare resurser, vilket innebär fler platser i yrkesinriktad gymnasial vuxenutbildning, yrkesvux, och i den nya yrkeshögskolan. Under 2009 och 2010 ges arbetslösa över 25 år möjlighet att få studiemedel med den högre bidragsnivån vid studier inom yrkesvux.
Vidare omfördelas platser och anvisade medel inom universitet och högskolor för att möta den ökade efterfrågan på utbildningsplatser inom regioner särskilt hårt drabbad av varsel och uppsägningar. Avslutningsvis vill jag säga att arbetsmarknadspolitiska program alltid riskerar att leda till inlåsningseffekter i form av minskad geografisk rörlighet och lägre sökaktivitet.
Det är därmed än viktigare att stimulera sökaktiviteten hos arbetslösa i en situation med tillfälligt ökade arbetsmarknadspolitiska insatser samtidigt som det är fortsatt viktigt att stärka konkurrenskraften hos dem som står längst från arbetsmarknaden. Åtgärder som vidtas för att mildra konjunkturnedgången ska vara strukturellt riktiga. De ska därmed förbättra förutsättningarna för varaktigt hög sysselsättning samt hög och stabil tillväxt, även på sikt.
Sven Otto Littorin (M):
Socialdemokraterna gillar inte vår jobbpolitik. Det var väl sammanfattningen. Det har jag förstått; det har jag hört de senaste tre och en halv timmarna i talarstolen här och de senaste två och ett halvt åren när vi tidigare har debatterat de här frågorna. Men vad Sylvia Lindgren verkar glömma är att efter seminariet - jag var också där och höll föredrag - har vi i decemberpaketet lagt 23 miljarder extra på en lång rad insatser.
Det är bland annat 4 miljarder extra i år på arbetsmarknadspolitiska insatser och 2 miljarder extra i budgeten på utbildningsinsatser. Detta omfattar 60 000 helårsplatser, och det är drygt 30 000 utanför garantierna. Så att dra slutsatser på det sätt som Sylvia Lindgren gör är inte riktigt rimligt. Man kan naturligtvis diskutera vad som görs, och jag kan ta två exempel.
OECD hade en rapport 2001, Swedish Economy Policy Review , där man skrev att forskning bland annat visar att förmedlingsinsatser är en förhållandevis effektiv åtgärd för att korta tiden i arbetslöshet. Så det är bra med coacher. Det är bra att se till att vi får fler som jobbar med detta.
I en utredning som IFAU också publicerade 2001 och som sedan publicerades i Ekonomisk Debatt 2001 säger Carling och Richardson, två ekonomiforskare, att forskning visar att lönesubventionerade anställningar ökar sannolikheten att få ett arbete i högre grad än arbetsmarknadsutbildning.
Slutsatsen är att vi behöver alla möjliga saker, alla möjliga åtgärder och alla möjliga insatser i vår arsenal för att möta det vi nu ser. Vi behöver både utbildning i det reguljära utbildningssystemet - det är därför vi lägger nästan 2 miljarder extra på det - och vi behöver coachningsinsatser för att se till att de som nu kommer ut möts med respekt och engagemang. Det är därför vi både anställer och upphandlar coacher till Arbetsförmedlingens insatser.
Vi behöver också arbetsmarknadspolitiska insatser av olika slag - praktikplatser, olika typer av praktisk yrkeskompetens och vad det nu kan vara. Det är därför vi som sagt lägger närmare 4 miljarder extra på Arbetsförmedlingen i år. Totalsumman av dessa insatser är konjunkturberoende. Sylvia Lindgren kan inte komma och säga att det aldrig har varit så under Socialdemokraternas tid.
Det är naturligt så att man i goda tider drar ned på de arbetsmarknadspolitiska insatserna, för då finns det jobb att gå till, och i de sämre tiderna drar man upp insatserna. Så har det sett ut i alla tider, åtminstone sedan Arbetsmarknadsstyrelsen tillkom i slutet av 40-talet. Det är alltså inget nytt. Det är heller inget nytt att Socialdemokraterna inte gillar vår jobbpolitik utan kritiserar den.
Det vore intressant att höra alternativet någon gång, om det inte bara är höjt tak och sänkt avgift i a-kassan, de 20 miljarderna som ni sprätter iväg på det, som ska finansieras genom att göra det dubbelt så dyrt att anställa ungdomar. Det blir 20 miljarder dyrare. Hur många nya jobb ger det, Sylvia Lindgren?