Siv Holma (V):
Jag yrkar bifall till förslaget i dess helhet i utskottets betänkande. Jag kommer att redogöra för Vänsterpartiets särskilda yttrande om kostnader för mäns våld mot kvinnor. Vi uppmärksammade alldeles för sent att Vänsterpartiets motion i dess helhet om mäns våld mot kvinnor hade remitterats till justitieutskottet.
Vi har liksom tidigare år framfört ett motionsförslag om att en utredning bör tillsättas för att utveckla och genomföra en nationell kostnadsberäkning av mäns våld mot kvinnor.
Den offentliga utredningen, Slag i luften , föreslog för ett år sedan att Brottsoffermyndigheten ska ges i uppdrag att genomföra en undersökning av de samhällsekonomiska konsekvenserna av mäns våld mot kvinnor och barn. Förslaget övervägs för närvarande i Regeringskansliet.
Vi avstår därför från att i detta sammanhang reservera oss och återkommer i frågan i samband med justitieutskottets behandling av motionen. För precis ett år sedan tog jag i mitt anförande upp just detta förslag.
Och jag hoppas att regeringen tar med utredningens förslag om en undersökning i propositionen om jämställdhet som man ska överlämna till riksdagen i mars nästa år. Det skulle vara en stor och viktig framgång i kampen mot mäns våld mot kvinnor.
Det handlar inte, som finansutskottet skriver, om att samhällets resurser i första hand bör användas till sociala åtgärder för att bekämpa det våld som vissa män riktar mot kvinnor och barn. Mäns våld mot kvinnor är inte en marginell företeelse, utan det är ett allvarligt samhällsproblem. Kvinnors liv begränsas av den rådande könsmaktsordningen på en mängd olika plan.
Mäns våld mot kvinnor, eller begreppet sexualiserat våld, tar avstamp i maktojämlikheten mellan könen.
Att använda begreppet sexualiserat våld - som inbegriper olika former av fysiskt, psykiskt och sexuellt våld, till exempel misshandel, våldtäkt, sexuella övergrepp, trakasserier - är att ta ställning för en förståelse att våldet är en del i en patriarkal samhällsstruktur.
Arbetet för att stoppa det sexualiserade våldet måste ske utifrån insikten att det handlar om makt, kontroll och en rådande struktur där män är överordnade och kvinnor underordnade. Maktrelationen mellan kvinnor och män är den samhälleliga norm i vilken övergrepp mot kvinnor utförs.
En våldsförståelse med utgångspunkt i könsmaktsordningen särskiljer inte våldsutövande män eller våldsutsatta kvinnor som avvikande. Man delar alltså inte upp samhället i de så kallade normala, icke våldsutsatta eller icke våldsamma och de så kallade onormala, våldsutövande och våldsoffer.
Man försöker inte hitta orsaker till våldet i främmande eller individuella avvikelser. Med en könsmaktsförståelse av våldet riktas fokus i stället på allas ansvar att ifrågasätta, utmana och bryta de strukturer och de föreställningar som grundar sig på mäns makt och kontroll över kvinnor.
Den bryter mot synsättet att våldet beror på social utsatthet, så kallade integrationsproblem, alkohol eller psykisk sjukdom. Fru talman! Kvinnors utsatthet för mäns våld, vare sig det är misshandel, sexuella trakasserier, våldtäkt eller incest, är ett samhällsproblem som inte bara har konsekvenser på ett socialt plan utan även har stora ekonomiska aspekter.
Kostnaderna för det könsrelaterade våldet har både direkta och indirekta variabler. Det handlar om direkta vårdkostnader för utsatta kvinnor och barn, kostnader för rättsprocesser och kriminalvård, jourverksamhet och andra kostnader för att ge kvinnor och barn skydd men också bortfall i arbetstid och begränsandet av kvinnors deltagande i samhället.
I flera länder har beräkningar gjorts över samhällets direkta kostnader för mäns våld mot kvinnor. I USA beräknas den våldsrelaterade frånvarofrekvensen på arbetet och ökade hälsokostnader för arbetsgivarna till ca 4 miljarder US-dollar per år.
I Kanada räknar man med att de direkta kostnaderna av mäns våld mot kvinnor - rättsliga kostnader, medicinsk vård och frånvaro från arbete - uppgår till ca 900 miljoner US-dollar per år. Fru talman! Kan Storbritannien, Nederländerna, Finland och Tyskland måste också Sverige kunna!
För ett år sedan riktades i en artikel med rubriken "Regeringen står handfallen", undertecknad av dem som satt i utredningen om kvinnofridsuppdragen, kraftig kritik mot inte bara regeringen utan också politiken.
Artikelförfattarna skriver: "Avsaknaden av insikter om - eller snarare ett aktivt motstånd mot att ta till sig - våldets omfång, innebörd och karaktär leder till en politisk nedprioritering av frågan. Mäns våld mot kvinnor blir problemet som i teorin och i den politiska debatten lyfts fram men som i praktiken försvinner."
Ska Sverige gälla som ett av världens mest jämställda länder måste regeringen agera nu. Att mäns våld mot kvinnor tar stora ekonomiska resurser i anspråk är tydligt. Vad som behövs är en prislapp på problemet. Det behövs en analys av vilka faktorer som påverkas av mäns våld och en beräkning på vad det kostar samhället.
Det är pengar som i stället kunde användas till satsningar på att höja kvinnors alltför låga löner och på till exempel en bättre sjuk- och hälsovård.