KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sten Nordin (M):
Jag har respekt för att regeringen nu arbetar med sin infrastrukturproposition och att Åsa Torstensson därför i dag inte kan ge besked från regeringens horisont när det gäller förbifarten. För egen del är jag övertygad om behovet av Förbifart Stockholm. Som Gunnar Andrén underströk finns det i Stockholmsregionen ett oerhört starkt stöd för byggandet av förbifarten.
Samtliga 26 kommuner står bakom det. Det innebär att kommuner som kan ligga perifert sett till var förbifarten kommer att dras fram och hur trafikströmmarna kommer att gå tycker att förbifarten är viktig för regionens utveckling. Jag tror inte att kommunerna bortser från hälften av sina invånare när de gör ett sådant ställningstagande.
Man ser naturligtvis till utvecklingen för alla sina invånare och inte minst möjligheterna till en väl fungerande arbetsmarknad. Det är också viktigt att inte se byggandet av Förbifart Stockholm som en isolerad företeelse. Om det vore det enda vi gjorde i trafikpolitiken är det klart att Karin Svensson Smith skulle ha rätt att stå här och kritisera oss.
Men nu är det inte precis så. Citybanan byggs för fullt, om nu inte vår egen lagstiftning stjälper projektet. Regeringen har gett Banverket i uppdrag att genomföra en utredning om snabbtåg. Det finns planer från Stockholms läns landsting om att bygga ut spårvagnstrafik i staden. Det finns alltså väldigt mycket annat. Vi måste se helheten.
Som jag sade i mitt förra inlägg, herr talman, får vi inte heller glömma bort de förändringar i resmönster som sker bland både kvinnor och män.
Sten Nordin (M):
Det är alldeles givet att man måste jobba vidare med buller- och miljöfrågor. Det är frågor som ännu inte är lösta fullt ut även om situationen har förbättrats betydligt. Om man bara blickar tio år tillbaka i tiden har det hänt saker. Det är just långsiktigheten i Brommaavtalet som ger möjligheten att arbeta med miljöfrågorna. Det har också förts in som en mycket aktiv del i Brommaavtalet. Det är inte nytt.
Man har haft miljöfrågorna där tidigare, och man har betonat det ännu starkare i detta avtal. Det är klart att det finns invånare som berörs och störs av flygtrafiken. Så är det. Det gäller även Arlanda. Det har vi också en debatt om. I de kommuner och bland de boende som är runt Arlanda har vi en debatt. Om vi flyttar hela Brommatrafiken till Arlanda är jag inte så övertygad om att debatten slutar. Jag tror att den kommer att öka, även om den då inte berör Bromma.
Det är ändå intressant att 70 procent av Brommaborna i en opinionsundersökning säger att de vill ha kvar flygplatsen. Jag tror att det handlar om två saker. Det finns en insikt om att det är bra för Stockholmsregionen att ha en citynära flygplats. Det finns också en insikt om att det kanske inte blir så jättemycket bättre miljö med de planer som Socialdemokraterna har för alternativanvändning av Bromma.
Jag är inte övertygad om att den marken är den bästa mark vi kan bygga bostäder på efter att den i 40-50 år har varit flygplats med allt vad det innebär av föroreningar av marken. Jag är inte så säker att Börje Vestlund har hittat ett bra område för bostadsbyggande. När det gäller legitimiteten i beslutet är jag lite förvånad av den debatt som Socialdemokraterna för. En vald majoritet måste kunna fatta långsiktiga beslut. Det är ganska självklart.
Det är ändå samma parti som i en annan fråga vänder helt om. Där säger man att det ska skrivas in i grundlagen att statliga bolag inte får säljas. Där vill man verkligen bromsa på alla sätt. En vald majoritet måste ha den legitimiteten.
Sten Nordin (M):
Vad vilja socialdemokratin? Den gamla formuleringen kommer upp i huvudet när man hör de återkommande debatterna om Arlandabanan. Jag tycker att det är bra att Lars Mejern Larsson tar upp den viktiga frågan om kollektivtrafik till Arlanda. Det är i högsta grad en fråga som kräver samverkan mellan den statliga nivån och olika lokala och regionala nivåer.
Men varför tar ni bara upp frågan genom att klaga på Arlandabanan, dess tillkomst och att den finns? Skulle ni tycka att det vore bättre om den inte fanns? Jag tror att svaret på den frågan är nej. Den förra borgerliga regeringen vågade ta det greppet mitt i en otroligt svår lågkonjunktur, då det kanske inte hade varit alldeles enkelt att argumentera för att de viktigaste infrastruktursatsningarna var de från Stockholms city till Arlanda.
Det var en framsynt satsning som man gjorde. Visst kan man tycka att vi borde ha en annan modell, och självfallet skulle vi vilja ha lägre biljettpriser. Men det har inte blivit sämre med Arlanda Express; det är precis tvärtom. Fru talman! Man ska komma ihåg att det är många aktörer som jobbar med och försörjer Arlanda med kollektivtrafik.
Det är Flygbussarna, Arlanda Express - som vi har talat om - Swebus och andra privata entreprenörer som gör viktiga insatser. Det är också SJ och lokaltrafiken i Storstockholm och Uppland. Jag tänker på de siffror som Lars Mejern Larsson tog upp. Han säger att det bara är 15 procent som reser med Arlandabanan. Men som statsrådet redovisade är det ett stigande antal.
Det är 40 procent av privatresenärerna på flyget som reser kollektivt till Arlanda, och det är faktiskt 44 procent av de som är tjänsteresenärer - de som man kanske traditionellt tror tar taxi. Den höga andelen tjänsteresenärer beror just på att Arlandabanan finns.
Man kan ju säga att de som reser i tjänsten är mer prisokänsliga; det kan vi säga direkt. Men det är likväl bra att vi har fått nästan 50 procent av tjänsteresenärerna att resa kollektivt. Det var precis det som var ett av argumenten för att Arlanda Express skulle börja köra. Jag tycker att man måste vidga diskussionen om kollektivtrafik till Arlanda. Det är en viktig diskussion.
Vi måste höja andelen resenärer. Då får vi titta på varför man väljer att inte åka kollektivt. Det handlar om tillgängligheten. Man reser inte bara från Stockholms city. Inte minst norrifrån har man en sämre tillgänglighet och färre alternativ. När det gäller privatresenärerna har det visat sig att om de har byten tvekar de att åka kollektivt. De släpar ju på bagage.
Det handlar alltså inte bara om biljettpriset på Arlandabanan när människor gör andra val för sin resa till Arlanda än att åka kollektivt. Vi måste se till att vi klarar det utsläppstak som Arlanda har och som gäller från 2011. Vi måste öka andelen kollektivtrafikresenärer. Därom är vi överens.
Men vi måste nog föra den debatten både vidare och mer konstruktivt än att klaga på att Arlandabanan kom till en gång i tiden.
Sten Nordin (M):
Jag tycker att Lars Mejern Larsson nyanserade diskussionen lite grann när det gäller problemen där vi står nu. Vi vill givetvis använda den infrastruktur som finns bättre och mer - därom är alla överens. Det pågår ett arbete kring detta.
Bland annat i styrelsen för Storstockholms lokaltrafik har man begärt fram underlag för arbetet med hur man ska öka kollektivtrafiken till Arlanda och hur man från den sidan kan bidra till detta. Åsa Torstensson har redovisat en del kring det arbetet. Det är en diskussion som vi mycket gärna är med och för och ett konstruktivt arbete som vi mycket gärna är med på.
Men att som tidigare i diskussionen ifrågasätta hela tillkomsten av Arlandabanan är ingen särskilt framkomlig väg för Socialdemokraterna. Det tycker jag att Gunnar Andréns utmärkta historieskrivning visade. Jag tror inte att man ska slamra i dörren för framtiden med att vi ibland måste hitta lösningar för att tidigarelägga och finansiera infrastrukturprojekt.
Hur vi nu gör detta i samverkan mellan offentligt och privat får vi se. Det är otroligt viktigt att vi inte är låsta. Där tycker jag att Arlandabanan är ett bra exempel. Jag är helt övertygad om att i den lågkonjunkturen i början av 90-talet hade den inte blivit av, även om alla var överens om behovet. Det hade vi kanske haft nu i knät inför infrastrukturpropositionen som kommer i höst.
Då är det bra att det är byggt och gjort. Jag tycker att vi som är engagerade i kollektivtrafiken bör samverka för att arbetet med att öka resandelen ska gå vidare.
Nina Larsson (FP):
Peter Pedersen har helt rätt att underskotten är enorma på många håll, både på väg- och järnvägssidan. Detta försöker alliansregeringen och vi att åtgärda så gott det går, men det är en grannlaga uppgift. Vi behöver resurser till det. Där kommer vi också in på att allting hänger samman.
Det sätt som vi har sänkt skatterna på, som jag hörde att du var inne på tidigare, påverkar arbetskraftsutbudet och genererar flera arbetsmöjligheter. Vi får in fler skattekronor, och då kan vi satsa mer pengar på infrastrukturen. När det gäller fördelningen handlar det, som jag har sagt flera gånger tidigare, om att ha ett transportslagsövergripande synsätt.
I vissa fall kommer vägarna att väga tyngre när man gör bedömningarna. I vissa fall kommer järnvägen att väga tyngre. Det är saker som samhällsekonomisk lönsamhet som ska spela roll, men det kan också vara andra kriterier: tillväxt, regional utveckling och klimatbiten. Det är sådana kriteriegrunder som vi diskuterar i arbetet inför den kommande infrastrukturpropositionen.
Arbetet med att få fram nya beräkningssätt för samhällsekonomisk lönsamhet pågår också. Det är ett otroligt viktigt arbete. När det gäller den tidigare fördelningen som jag hänvisade till har jag kollat lite på utfallet sedan 2004. Där har jag kunnat se att sedan alliansregeringen kom till makten har det blivit en ökad satsning på infrastruktur rent generellt.
Satsningen i höstas, för att vara ett så kallat normalår utan särskild infrastrukturproposition, var en av de största någonsin. Detta är glädjande och inget som på något sätt någon ur alliansen behöver stå och skämmas för. Man kan snarare bära huvudet högt.
Nina Larsson (FP):
Jag vet faktiskt inte vad Pia Nilsson pratar om. Möjligen är det det egna partiprogrammet eller någon propagandaskrift som hon har läst. Om man tittar tillbaka i budgeten hur utfallet har varit var det för 2004 för det som satsades på järnvägsinvesteringar 3 480 miljoner kronor.
På drift- och underhållssidan för järnvägen samma år, 2004, blev det 3 702 miljoner kronor. Om vi sedan hoppar fram till förslaget för 2008, det vill säga detta år, kan vi se att järnvägsinvesteringar är budgeterade till 7 151 miljoner kro-nor.
Drift och underhåll för järnväg 2008 är det som är föreslaget alltså 4 732 miljoner kronor. Utfallet kan vi inte se förrän om ett tag. Jag tycker nog, fru talman, att dessa siffror talar för sig själva. Men det här handlar fortfarande om att vi måste ha ett transportslagsövergripande synsätt!
Det handlar om att i vissa fall kommer järnvägen att väga över; i vissa andra fall kommer vägen att väga över. Det är beroende på situation och på vilka kriterier man lägger in i arbetet när man ska göra prioriteringarna. Vi arbetar hårt och har så gjort under rätt lång tid.
Pia Nilsson raljerade också över att propositionen blev något framskjuten, även om det inte alls är i paritet med vad de själva gjorde för några år sedan. I höst kommer en infrastrukturproposition.
Jag är rätt övertygad om att vi kommer att vara klart nöjda med den satsningen.
Nina Larsson (FP):
Vi påbörjar nu behandlingen av trafikutskottets betänkande nr 6. Min roll är att kort ge en överblick av vad detta betänkande hanterar. Det gäller väg- och fordonsfrågor. Detta motionsbetänkande rör viktiga delar inom trafik- och transportområdet. Det är ett område som verkligen fångar människors intresse.
Vart man än kommer i detta avlånga land så har människor sina åsikter om både det ena och det andra gällande detta. Detta betänkande behandlar 31 motioner från den allmänna motionstiden år 2007. Betänkandet handlar om allt från enskilda vägar, vägfärjor, yrkestrafik och olika fordonsfrågor till cyklismens roll för folkhälsan.
Betänkandet behandlar även den folkliga frågan om indrivning av parkeringsavgifter och elfordonet Segway. Herr talman! Med denna mycket korta lilla introduktion vill jag lämna över betänkandet till trafikutskottets ledamöter och riksdagen för debatt.
Nina Larsson (FP):
Jag instämmer och jag håller med om att tillgängligheten för funktionshindrade har prioriterats på tok för dåligt. Jag kan inte säga annat än att det är så. Det är också därför som alliansregeringen nu prioriterar det. Förhoppningarna är att vi ska hinna nå målen till 2010.
Vi har ju haft majoritet bara de sista åren så det är svårt att uppfylla det under alliansregeringens tidsperiod. Där får man väl rikta en viss kritik mot tidigare regeringar också. Men det finns också all anledning för alliansregeringen att vara självkritisk även här. Jag har med mig en studie från Karlstad universitet om arbetspendling.
Den heter Färdmedelsvalets komplexa förutsättningar . Det är en ypperligt bra avhandling.
I denna, under slutsatserna, står det att ett lågt biljettpris sannolikt inte är något som har potential att locka över bilpendlare till färdmedlet, det vill säga kollektivtrafiken. Bilpendlare har en högre pristolerans. Vad de i stället prioriterar är kortare restider och flexibla transportlösningar.
Det finns andra undersökningar som också visar detta. Det är så mycket annat som spelar roll. Priset spelar roll, men det har inte alls en övergripande roll. Tillgänglighet, komfort och en massa andra saker kommer före. SL:s undersökning visar att priset kommer på åttonde plats.
Jag menar att det är betydligt mer angeläget att satsa alla dessa miljarder på angelägna åtgärder inom infrastrukturen i stället för att subventionera detta fullt ut.
Nina Larsson (FP):
Jag har aldrig hävdat att priset inte skulle ha någon som helst betydelse, för det har det. Det ska vara en prisvärd nivå som läggs fram på en decentraliserad nivå. Det ska inte vi här i riksdagen besluta om. Det sker ute i våra regioner och kommuner. Det tycker jag är en rimlig hållning att ha. Jag tror att det är viktigt att man har någon form av pris däremot.
Jag kan tycka att det är rimligt att det är subventionerat med ungefär 50 procent i dagsläget. I dag har vi inte den konkurrensen som vi kanske skulle önska att vi hade. Det skulle kanske driva ned priset på vissa håll. I dagsläget kan jag tycka att en subventionering är rimlig.
Men att helt frångå någon som helst form av betalning för någonting som man utnyttjar och som också i många fall genererar utsläpp eller andra påfrestningar på vägnät och sådant tycker jag är helt orimligt. Det är väldigt viktigt att människor själva får göra det valet och göra den prioriteringen utifrån sin egen ekonomi.
Jag tycker att det är fullt rimligt att kollektivtrafiken ska vara billigare, mer prisvärd, än mer klimatovänliga alternativ som att ta egen bil till exempel. Det är fullt rimligt. Men att helt vara utan någon form av prissättning på en sådan tjänst leder bara till att man slutar cykla och gå, och det tror jag inte på.
Nina Larsson (FP):
Jag ska mycket kort inleda denna debatt med att förklara att debatten kommer att handla om betänkandet Kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik som kommer av regeringens proposition med samma namn. På denna har också två motioner väckts med anledning av detta innehåll.
I propositionen föreslås att rådets direktiv om avtalet mellan Europeiska järnvägsgemenskapen och Europeiska transportarbetarfederationen införs i svensk rätt. Det gäller aspekter på villkor för arbetstagare i gränsöverskridande trafik inom järnvägssektorn.
Dessa förändringar föreslås träda i kraft den 14 december 2008. I detta betänkande finns också två reservationer. Med dessa korta ord lämnar jag härmed över till debatt.
Nina Larsson (FP):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna. Jag är sist ut i denna debatt och ska nog fatta mig kort. EU är ett samarbete utöver det vanliga.
Det är en riktig framgångssaga som har möjliggjort för oss att tillsammans arbeta för framtiden, för en bättre värld. För Folkpartiet liberalerna är Europeiska unionen ett viktigt verktyg för att skapa ömsesidig förståelse för de utmaningar som vi gemensamt står inför.
Det gäller kontakter och påtryckningar runt om för mänskliga rättigheter världen över. Det gäller utmaningen att motverka jordens temperaturhöjning. Och det gäller vår strävan att över hela Europa och över hela världen skapa en fri och öppen marknad för handel med varor och med tjänster.
För oss i Folkpartiet liberalerna är också den biologiska mångfalden oerhört grundläggande. Den är nära kopplad till hur vår natur klarar olika prövningar, inte minst när det gäller att motverka jordens temperaturhöjning. Att vi gemensamt kan arbeta för den biologiska mångfalden i EU är ytterst positivt.
Men i detta betänkande kan vi se att Socialdemokraterna försöker ta populistiska poänger genom en reservation. Man menar att man ska binda upp regeringen att alltid verka för att frågorna när det gäller detta inte alls hör hemma på EU-nivå, utan det ska enbart hamna på nationell nivå. Här är inte oppositionen enig.
Det är egentligen inte ett problem för mig. Jag är helt övertygad om att man blir enig så småningom, när det närmar sig valet. Mitt problem är vad man blir enig om. Och då tror jag inte att Socialdemokraterna har särdeles mycket att sätta till när det gäller olika delar i de här frågorna.
Vi har ett gemensamt ansvar för vår jord. Då gäller naturligtvis också att vi ska ta geografiska hänsyn. När det gäller traditioner ska sådana hänsyn också tas. Det görs redan i dag, i synnerhet genom Lissabonfördraget. Nu är subsidiaritetsprincipen, den så kallade närhetsprincipen, också starkare.
Lissabonfördraget har faktiskt gjort EU lite bättre eller ganska mycket bättre, om man ska vara nogräknad. Detta gäller även inom området viltvård. Folkpartiet vill ha en hållbar jakt som tar hänsyn till gemensamma åtaganden, den biologiska mångfalden.
Det gäller såväl svenska som utländska jägare. Det är viktigt att vi sköter jakten på ett hållbart sätt. Det är också helt grundläggande när det gäller hur vi har ställt oss i de här frågorna och när vi yrkar bifall till förslaget i detta betänkande.
Nina Larsson (FP):
Skogen kan rädda jorden - detta ur ett ekologiskt, ekonomiskt, socialt och klimatrelaterat perspektiv. Frågor om avskogning, tillväxtpotential, bioenergi och biologisk mångfald står numera i fokus. Hela 70 procent av den biologiska mångfalden ryms i världens skogar.
I takt med den ökade insikten om växthuseffekten och jordens temperaturhöjning har skogens betydelse lyfts fram. Det är av detta skäl som avskogningen i stora delar av världen får så allvarliga konsekvenser. Enligt FAO:s statistik har vi globalt en nettoförlust på 70 miljoner hektar skog per år eller 200 kvadratkilometer per dag.
FN:s klimatpanel bedömer att utsläppen genererade av avskogningen 2007 uppgick till knappt 2 miljarder ton koldioxid, vilket är mer än EU:s totala utsläpp av växthusgaser. Tio länder förfogar över 80 procent av världens primära naturskog. Av dessa stod Indonesien, Mexiko, Papua Nya Guinea och Brasilien för de största avverkningarna.
Det är av största vikt att åtgärder koncentreras till de tropiska skogarna på grund av dessa skogars globala påverkan på klimatet och på den biologiska mångfald som finns där.
Med tanke på den omfattande illegala avverkning som finns världen över är det positivt att Sverige under ordförandeskapet i EU fick ett genombrott i och med införandet av certifiering av timmer. Det är ett viktigt steg i kampen för att rädda den värdefulla tropiska regnskogen.
I dagens betänkande om skogspolitik lyfts bland annat behovet av forskning fram. Folkpartiet och alliansen har gjort Sverige till en forskningsnation.
I forskningspropositionen Ett lyft för forskning och innovation satsas forskningsmedel på exempelvis produktionsmetoder, skogsföryngring, skogsskötselmetoder och konsekvenser av ökat uttag av biomassa. Bland annat bedrivs också forskning om kontinuitetsskogsbruk vid SLU.
Vi i Folkpartiet har i egna rapporter tidigare framfört behovet av forskning för att utröna de skador som kan uppstå i skogen på grund av ett ändrat klimat. Denna fråga tas upp ännu mer utförligt upp i klimatpropositionen.
Det är viktigt att få mer kunskap om effekterna på ekosystemen för att kunna möta de behov som klimatförändringarna skapar.
I detta sammanhang är det viktigt att påpeka värdet av att vi avsätter skyddsvärd skogsmark i norr och söder, att privatägda och bolagsägda skogar vårdas och brukas på ett bra sätt och att gammelskog och fjällnära skog skyddas. Vi har ett stort ansvar och ett åtagande att leva upp till konventionen om biologisk mångfald.
Det gäller inte minst ett år som detta, biodiversitetens år. Då förväntas konventionen också uppfyllas. Stora ansträngningar kommer att krävas globalt för att rädda den biologiska mångfalden. När det gäller Sverige verkar det glädjande nog som om vi också kan klara delmålet Levande skogar.
Regeringen återkommer i miljömålspropositionen till vissa av de frågor som rör skydd av värdefulla skogsmarker. Fru talman! Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer.
Nina Larsson (FP):
Folkpartiet liberalerna välkomnar i allra högsta grad en långsiktig och bred blocköverskridande energiuppgörelse. Men detta är helt beroende av vad den innehåller, och frågan går därför rakt tillbaka till Ann-Kristine Johansson.
Jag vet mycket väl att den energiintensiva industrin i mitt hemlän Värmland har en önskan om att få till en blocköverskridande energiuppgörelse, men denna önskan innehåller också att Socialdemokraterna ska släppa taget om den linje om snabbavveckling som man nu verkar ha slagit in på. Den håller inte.
Den innebär inte el till konkurrenskraftiga priser utan en osäkerhet om vårt nät och vår elförsörjning ens ska klara av de toppar som dyker upp vissa år. Ann-Kristine Johansson sade dessutom under sitt anförande att hon tror mycket på Tysklands beslut att stänga kärnkraften.
Inget beslut kunde vara så farligt för Europas försörjning. Det som händer är ju att tyskarna driver in sig själva i ett naturgasberoende. Det hjälper inte mot klimatutmaningen, och det hjälper definitivt inte Sveriges möjligheter till konkurrenskraftiga elpriser.
Frågan går tillbaka till Ann-Kristine Johansson: Är Socialdemokraterna beredda att ompröva sin inställning till kärnkraften och se till att de gamla reaktorer som snart måste tas ur bruk ersätts med nya?
Nina Larsson (FP):
Det är väl inte så konstigt att det framstår som om Socialdemokraterna vill snabbavveckla när Ann-Kristine Johansson står här i kammaren och hyllar tyskarnas beslut att direkt stänga några kärnkraftverk. Om det är den linje som ska gälla i Sverige också blir man orolig. Det håller inte. Det kommer att driva upp priserna avsevärt. Det har inte vår elintensiva industri råd med.
De är redan utsatta för en internationell konkurrens. När det handlar om en så stor del av den svenska elproduktionen som kärnkraft, är pudelns kärna om man ska tillåta att reaktorer byts ut helt eller delvis. Det har inte Socialdemokraterna varit beredda att ens diskutera.
Det blir konstigt att ni hävdar att det behövs en långsiktig energiuppgörelse när ni inte ens är beredda att se realistiskt på 50 procent av Sveriges elproduktion. Det håller inte, Ann-Kristine Johansson.
Nina Larsson (FP):
Det finns absolut beräkningar. Man kan se att det runt om i världen byggs kärnkraft. Bedömningen är att man kan ro hem det. Nybyggnation av kärnkraft handlar om långsiktiga perspektiv.
Det är en energiproduktion som kan ge en stor mängd elektricitet under väldigt lång tid till skillnad från andra typer av elproduktion. Lise Nordin tar upp det finska exemplet.
Trots att man visste att det tog längre tid och blev dyrare i den första byggnationen fattade man beslut om att gå vidare. Det tyder också på att man ser en långsiktighet i att investera i ny kärnkraft.
Vi ser lite olika på frågan om stöd, och huruvida man har helt och fullt skadeståndsansvar. Det finns andra typer av verksamhet i samhället som inte har det och där det kan bli katastrofala följder. Där står inte Miljöpartiet på barrikaderna med några krav.
Jag beklagar att Miljöpartiet har en sådan låsning i fråga om kärnkraften. Jag tror att det är kontraproduktivt när det gäller att möta klimathotet och se till att vi får ned utsläppen av koldioxid. Det är det primära.