Stina Bergström (MP):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 2 och 3 i det här betänkandet. Och även om det finns andra reservationer i betänkandet som MP ställer sig bakom om och som också är viktiga frågor tänker jag ändå ägna mitt anförande åt just dessa reservationer. Jag tänker nu förklara varför. "Ett långsiktigt hållbart transportsystem är en av de största utmaningarna inom transportpolitiken .".
Så står det i sammanfattningen i betänkandet som Ola Johansson precis läste upp för oss. Det står vidare att "en rad strategiska insatser har gjorts och att ytterligare betydelsefulla åtgärder aviserats". Vilka åtgärder, kan man fråga sig.
Läser man vidare så är det första som utskottsmajoriteten väljer att lyfta fram detta: att glesbygdens folk inte ska få tillgång till förnybara drivmedel. Utskottet ser med tillfredställelse fram emot att dispenserna från pumplagens sista steg ska permanentas, det vill säga att de mindre mackarna som ofta ligger i gles- och landsbygd inte ska behöva sälja förnybara drivmedel.
Själv landsbygdsbo och beroende av bilen kan jag inte låta bli att ställa frågan: Vad är det för långsiktighet i det här? Varför ska inte de som bor i glesbygd kunna tanka förnybart i framtiden? Vad ska de stoppa i sina tankar när oljan sinar eller blir så dyr att de inte har råd att tanka bensin eller diesel?
Är det egentligen inte gles- och landsbygdsborna som i första hand borde få tillgång till de alternativa drivmedlen, vi som verkligen är beroende av bilen på ett helt annat sätt än de som bor i städerna. Herr talman! För många år sedan köpte jag en etanolbil. Folk tyckte att jag var lite knasig, för jag hade åtta mil till macken när jag skulle åka och tanka med mina dunkar som jag fick ta med mig.
Så kom pumplagen, och jag fick hälften så långt till en etanolpump. Jag fick även sällskap, för det var många som köpte etanolbilar runt om i bygden. Etanol var då det klimatsmartaste alternativet. I dag finns det bättre alternativ. Åtskilliga forskarrapporter, Gröna bilister samt andra seriösa aktörer har kommit fram till att biogas är det bästa bränslet jämfört med dagens alternativ.
Klimateffekten av att byta bensin och diesel mot biogas är överlägsen. Om framställning av biogas använder gödsel, avloppsvatten och andra organiska substanser som annars läcker växthusgaser till atmosfären blir klimatnyttan dubbelt positiv. Dessutom kan biogastekniken underlätta för att skapa ett ekologiskt hållbart kretslopp av växtnäring.
Biogas är det enda fordonsdrivmedel som har klarat svanmärkningens alla kriterier i dag. Även om klimathotet är den stora ödesfrågan är det för Miljöpartiet inte acceptabelt att framställningen av förnybara drivmedel ökar hälsoriskerna, bidrar till vattenbrist eller tränger undan matproduktion och viktiga biotoper.
Det är också viktigt att bränslet är framtaget under bra sociala och arbetsmässiga förhållanden. Det är detta som svanmärkningen handlar om, och i dag är det som sagt bara biogasen som uppfyller alla dessa kriterier. Råvara för biogasutvinning finns spridd över hela jordklotet. En övergång till biogas kan därmed minska länders sårbarhet.
Vi blir inte längre beroende av de få länder som har oljefyndigheter, litium till elbilsbatterier eller andra råvaror som transportsystemen förutsätter. Utifrån statsfinansiell synvinkel vore det en välgärning om dyr oljeimport kan ersättas med inhemsk produktion av bränsle. Över hälften av den biogas som utvinns i Sverige används för uppvärmning.
Ca 15 procent gör ingen nytta alls utan facklas bort. Endast en fjärdedel av biogasproduktionen används där den gör störst klimatnytta, det vill säga för att ersätta fossila fordonsdrivmedel. Herr talman! Detta är bakgrunden till att Miljöpartiet i höstas lämnade in en motion om en långsiktig biogasstrategi. I den finns 17 konkreta förslag till åtgärder.
Två av de förslagen ska vi debattera om i dag. Det ena förslaget handlar om pumplagen. Som vi alla vet beslutades den 2005 av en rödgrön riksdagsmajoritet. Huvudsyftet med lagens införande var att bryta det näst intill totala oljeberoendet inom personbilstrafiken i Sverige.
Ett enigt trafikutskott gjorde våren 2010 ett tillkännagivande om att regeringen behövde utvärdera pumplagen och återkomma med förslag till förbättringar. I den utvärdering trafikutskottet gjorde på eget initiativ tillsammans med riksdagens utredningstjänst konstaterades det att pumplagen hittills inte kan sägas vara orsak till den så kallade mackdöden.
Den nedläggning som skett i glesbygd är en följd av de strukturrationaliseringar bensinbranschen i likhet med andra branscher håller på att genomföra. Den genomförda utvärderingen visar också att det bidrag på 150 miljoner per år för delar av merkostnad för installation av pump till de fossilfria drivmedlen inte har fungerat teknikneutralt.
Etanolpumpar dominerar stort bland de alternativ till fossila bränslen som har etablerats sedan pumplagens tillkomst. Pumplagen, som var tänkt att vara teknikneutral, har med andra ord i praktiken lett till att det i stor utsträckning har investerats i E85-pumpar, medan få investeringar har gjorts i biogaspumpar.
Vi har tillsammans med Socialdemokraterna och Vänsterpartiet i våra budgetmotioner föreslagit ett stöd för fler tankställen för biogas. Vi vill också revidera pumplagen. Men i stället för att, som regeringen, backa och bara ge landsbygdens folk tillgång till fossila bränslen vill vi att svanmärkta fordonsdrivmedel ska finnas tillgängliga i samtliga svenska kommuner inom en snar framtid.
Vi har en gemensam reservation om detta, reservation nr 2, som jag startade med att yrka bifall till, därför att tillgång till förnybara drivmedel är en viktig fråga, inte bara för städernas invånare utan även för landsbygdens, kanske framför allt för landsbygdens invånare, som jag sade tidigare.
Men, herr talman, det är också viktigt att det ska vara möjligt att köpa fordon eller konvertera sitt fordon så att det går att köra på biogas. I vår motion föreslår vi ett konverteringsstöd för dem som vill bygga om sina bilar till biogasbilar. Det är i dag möjligt att göra vad gäller bilar och bussar.
Det är betydligt knepigare för lantbrukare som vill köpa en biogastraktor eller konvertera sin skördare till biogas. Det finns nämligen i dag inget regelverk för typgodkännande för vare sig biogaslastbilar, biogastraktorer eller andra fordon som används inom lantbruket. Vi pratar ofta om att de gröna näringarna ska förse oss med framtidens bränslen och drivmedel.
Men lantbrukarna ska ju också själva kunna använda sig av den fordonsgas som de producerar. I dag finns det, enligt uppgift i betänkandet, en traktor i Sverige som har efterkonverterats till biogasdrift, detta på dispens från Transportstyrelsen.
Jag förstår inte varför lantbrukets fordon ska behöva behandlas så styvmoderligt att de ska godkännas och köras på dispens. Ett problem för dem som vill utveckla biogaslastbilar, biogastraktorer och andra fordon är att det inte finns något regelverk för de här fordonen att typgodkännas mot. Det är ett stort problem menar både fordonstillverkarna och de lantbrukare som vi har varit i kontakt med.
Vår gemensamma reservation med S och V, reservation nr 3, om efterkonvertering av arbetsmaskiner med mera, handlar om att vi vill att Transportstyrelsen ska få i uppdrag att snarast ta fram ett sådant regelverk. Avslutningsvis vill jag än en gång yrka bifall till den reservationen.