KBLab/rixvox huggingface dataset:
Raimo Pärssinen (S):
Jag får tacka ministern för svaret. Jag hade skrivit interpellationen till arbetsmarknadsministern för att få diskutera ansvaret för arbetsmiljöfrågor. Nu när statsrådet Attefall svarar pratar jag naturligtvis om delegering. Vi kan konstatera att miljön har förändrats i de olika myndigheterna. Försäkringskassan har fått ett nytt regelsystem att leva efter.
Det har varit mycket debatt och diskussion kring detta. Det var dåligt förtroende för Försäkringskassan för några år sedan. Nu har Arbetsförmedlingen fått ett ännu sämre förtroende och rykte hos allmänheten.
De tuffa regler som har antagits av den borgerliga regeringen har lett till att många människor hamnat i desperation och livskriser efter förändring av trygghetssystemen. Det har också blivit en hög arbetsbelastning och en mer krävande arbetsmiljö.
När jag träffar de anställda på Försäkringskassan eller Arbetsförmedlingen vittnar de om att hela deras attityd håller på att förändras. Man blir hårdare i skinnet. Man kan inte tillåta sig att vara så empatisk som man skulle vilja, eftersom man är så hårt regelstyrd och måste ge så många negativa besked till medborgare som är i behov av dessa tjänster.
Detta är absolut inte bra. Nu vet jag att Dan Eliasson på Försäkringskassan har inlett ett gott arbete med detta. Man behöver lugn och ro. Man behöver trygghet och förståelse. Arbetsmiljön är mycket viktig.
Regeringen och statsrådet Attefall måste väl hålla med om att det ska råda en absolut nolltolerans mot hot och våld i arbetslivet. Vi har i dag kommit i ett sådant läge att de som jobbar där blir påverkade i sina myndighetsbeslut på grund av att de drabbas av hot och våld.
Nu senast är det Arbetsmiljöverkets inspektörer som säger att de här i Stockholm inte kan gå ut och inspektera ensamma utan måste vara två eftersom det blivit en hårdare och tuffare miljö. Samtidigt sitter Attefall i regeringen och stryper resurserna till Arbetsmiljöverket. I svaret hävdar han att man har gett uppdrag till Arbetsmiljöverket, och det är jättebra.
Men hur ska man kunna klara av uppdraget, statsrådet, om man samtidigt måste minska sin personal? Man måste säga upp människor, och människor måste sluta. Det blir färre som jobbar med frågorna. Det blir färre med expertkunskaper eftersom man inte får fylla på. Man lägger också ned kontor runt om i landet.
Det är ett jätteviktigt verktyg som ska användas av de statliga myndigheterna och dem som jobbar där.
Nu vet jag att Statstjänstemannaförbundet har framfört krav till regeringen och till Attefall att man ska starta ett särskilt arbete när det gäller hot och våld mot anställda på myndigheterna och den sätter en kommission på fötterna för att kunna fokusera på de problemen.
En sak är säker: Det har inte blivit bättre på jobbet på Arbetsförmedlingen, Försäkringskassan, Statens institutionsstyrelse, kronofogden med flera.
Raimo Pärssinen (S):
Det är tråkigt att behöva stå i riksdagens kammare och säga att vi här har ett statsråd som inte säger sanningen. Arbetsmiljöverkets resurser har minskat med 20 procent sedan 2006. Ändå står Attefall här och säger att Arbetsmiljöverket har fått mer pengar. Han kanske räknar in LPO:n, det vill säga lönepåslaget för att kompensera för lönehöjningarna, som var 14 miljoner.
Är det vad han menar? Eller vad är det för pengar han talar om? Han står här och säger att vi svartmålar när vi följer Arbetsmiljöverkets hemsida som beskriver en olyckfallsutveckling som nu har stigit i tre år. Ändå säger han att det går åt rätt håll, och han står här och säger att Arbetsmiljöverket får mer pengar. Herr talman! Jag blir så nyfiken.
Jag vill att statsrådet Attefall redovisar vilka nya pengar som kommer och på vilket sätt nivån har blivit högre. Hur mycket högre är den nu än 2006? Det är intressant att få reda på. Är det någonting som gör mig upprörd är det när man far med osanning. Det är allvarligt om man gör det som en representant för Sveriges regering.
Det krävs ett stort arbete på myndigheterna och väldigt många ställen där tjänstemän arbetar. De psykosociala arbetsmiljöproblemen växer hela tiden och blir en bomb. Det är påtalat från väldigt många organisationer och forskare om detta. Vi kan samtidigt lägga ihop det med att regelsystemen har blivit tuffare och hårdare.
Attefall säger att det gäller hela samhället. Man ger sig på trygghetssystemen, och regeringen drar sig undan ansvaret. Kritiken faller på Försäkringskassan eller Arbetsförmedlingen. De är politiskt regelstyrda av regeringen. Man säger att det är myndigheterna som sköter det. Jag har haft interpellationsdebatter här i kammaren om Försäkringskassan, och dåvarande statsrådet sade: Det får du ta upp med Försäkringskassans styrelse.
Jag har haft debatter med Anders Borg om Skattverkets förändring och fått svaret: Det får du ta upp med Skatteverket. Nu läser jag i svaret att Attefall delegerar, eftersom arbetsmiljöfrågorna ska vara delegerade. Men var finns det politiska ansvaret? Han angriper dessutom oss för att vi säger att Arbetsmiljöverket måste spara och skära ned.
När vi säger att olycksfallsstatistiken pekar åt fel håll säger han att vi ljuger. Det gör mig väldigt upprörd, herr talman. Jag vill nu ha svar på frågorna, statsrådet. Hur mycket mer pengar har Arbetsmiljöverket fått? Går olycksfallsstatistiken åt fel håll eller inte? Det vill jag ha svar på nu.
Raimo Pärssinen (S):
Jag måste säga att det kanske hade blivit en annan debatt om vi hade fått föra den med arbetsmarknadsministern. Det här blir inte seriöst, statsrådet Attefall. I det ena fallet säger statsrådet att det har minskat om vi jämför med 2006. Då tittar han på statistiken. När han sedan talar om pengar säger han att vi ska jämföra med 2010. Vad jag hävdar är att resurserna minskar till Arbetsmiljöverket och att de kommer att fortsätta att göra så.
År 2006 hade vi 390 inspektörer i Arbetsmiljöverket. Nu är prognosen till 2017 att antalet ska ned till 200. Det finns tillfälliga projektpengar som ramlar ur. Man fortsätter att svälta ut. Regeringen svälter ut Arbetsmiljöverket; så är det bara.
Jag frågar vilka nya pengar man får, hur man gör och hur man ska bygga upp det hela. Jag hoppas att DN eller någon annan tar och granskar dessa påståenden. Och hur är det med arbetsolycksstatistiken tre år i rad? Det är ju det jag säger. Attefall hade kunnat jämföra med 1956 om han hade velat och säga att den var mycket högre då.
Men det blir ingen seriös diskussion. Ni fortsätter att svälta ut. Statsrådet kan stå här och le lite försmädligt, men jag påstår att statsrådet Attefall ljuger i riksdagens kammare när han säger att Arbetsmiljöverket får mer pengar. Jag påstår att han far med osanning när han säger att olycksfallsstatistiken går åt rätt håll. Jag tycker att det går åt fel håll när den stiger.
Det har den gjort i tre år i rad. Det här är inte en seriös diskussion, och jag är ledsen för det. Nästa gång ska jag skriva en interpellation som går direkt till arbetsmarknadsministern.
Raimo Pärssinen (S):
Eftersom jag kommer från Gävle måste jag fråga: Vad är det med folkpartister? Högskolan i Gävle har via Universitetskanslersämbetet blivit fullständigt godkänd när det gäller kvalitet. Man har gått igenom rubbet och gjort ett jättejobb där. Ändå springer det runt en riksdagsledamot i länet som heter Hans Backman - han är folkpartist - och tycker inte att högskolan är bra nog.
Det kanske är så att Roger Haddad inte tycker att högskolan i Gävle är bra nog? Men gå in och granska den då och hör med dem som har kunskap om vad kvalitet är och hur man bedömer Gävle. Så var det med den saken. Sedan måste jag naturligtvis vända mig till Jan Björklund. Jan Björklund är en intellektuell människa.
Och ändå - i ett läge där man har ett söktryck med 51 procent som inte kommer in på förstahandsvalet - skriver han i svaret att det finns en prognos som säger att trycket kommer att minska och att det kommer att räcka framöver. På nyheterna hade vi Sandvik - detta stora, fina företag - som gick ut och sade att de snart måste nyrekrytera 1 700.
Vi har ett önskemål från företagarna och näringslivet i regionen om ett bättre, bredare och djupare samarbete med denna fantastiska högskola i Gävle. Ändå behandlar ni folkpartister Gävle högskola som något som inte är mycket värt.
I en region som har sina bekymmer och sin tradition är det också fantastiskt - om vi ska vara intellektuella - att man i det här läget inte släpper in elever som bryter studietraditionen i Gävleborg, som inte är så välfylld. Men ge dem plats, då! Låt dem komma in!
Det finns en bred politisk konsensus i regionen och Gävle om att högskolan bygger utveckling. Så är det. Det håller Jan Björklund med om. Men han ser en prognos framöver som säger att det kommer att räcka i framtiden. Och tittar vi ännu längre fram får vi fantastiskt fina siffror. Men det är nu vi behöver det här. Frågan är: Var ligger bekymret?
Är det inte kvalitet, Roger Haddad, är kvaliteten inte fullständigt till fyllest när man har fått forskarutbildning i arbete och hälsa och i Byggd miljö? Det är fantastiskt.
Varför ska regeringen i det här läget gå in och säga: Er prognos, herr eller fru rektor för högskolan, ska betyda att ni får minska med 780 utbildningsplatser. Ni får lägga ned 19 program. Var ligger det intellektuella i det, Jan Björklund?
För det måste väl ändå vara så att politiken utgår från det som är intellektuellt, det som bygger, det som utvecklar och det som det finns en stor konsensus om i regionen. Var rädd om högskolorna! Utveckla dem! Det utvecklar Sverige, det utvecklar människor och det fyller på bristkompetens i industrin, som vi lever av. Trots detta står Jan Björklund och säger att det finns en prognos.
Var finns det intellektuella i det svaret?
Raimo Pärssinen (S):
Det är glädjande att höra att Roger Haddad inte gillar höger. Nu har vi fått besked. Jan Björklund har sagt att man borde tacka honom för att Högskolan i Gävle haft en 25-procentig ökning sedan 2006. Ja, tänk om man inte hade haft någon ökning! Då hade det varit rena rama katastrofen.
Men om nu Högskolan i Gävle har vuxit med 25 procent sedan 2006, betyder det att man är för stor nu? Har man blivit för fet, för tjock? Är det dags för en bantningskur? Ska vi köra 5:2 på Högskolan i Gävle? Jag frågade efter det intellektuella i att minska antalet platser så kraftigt som man tänker göra i Gävle i ett sådant läge som vi är i nu.
Det finns en bred konsensus om behovet av högskolan. Företagen säger att de behöver högskolan för att kunna utveckla sin arbetskraft, rekrytera ny arbetskraft och ha arbetskraft som bor i regionen. Så får vi ett budskap från Jan Björklund till Region Gävleborg och Gävle kommun: Tacka mig för att ni är 25 procent större nu än 2006! Men nu handlar det faktiskt om en minskning.
Eller är det så att Jan Björklund står här och påstår att den där minskningen inte alls kommer att bli av? Är det så att man inte ska dra in 780 platser och 19 program på Högskolan i Gävle? Säg det då! Vi vet inte hur det blir i framtiden, men Björklund har sin prognos. Vi vill ha klara besked. Gäller den bantningen eller inte?
Konsensus, samförståndet om högskolans vikt, och nu även kunskapen om kvaliteten i Högskolan i Gävle, Roger Haddad, betyder väldigt mycket. Svara på frågan, Jan Björklund! Var intellektuell när det gäller högskolan!
Raimo Pärssinen (S):
Tack, Désirée Pethrus, för din ton! Jag kan bara säga så här att vi måste göra det som ger resultat. Det måste vara det som är det viktiga. Elisabeth Svantesson har själv varit arbetsmarknadsminister. Hon har sett misslyckandet med jobbcoacherna.
Hon har sett vad som hänt med fas 3, allt detta utnyttjande som finns. Hon har sett överutnyttjandet av nystartsjobben. Vi har en stigande arbetslöshet och stora problem. Matchningen har bara blivit sämre under Elisabeth Svantessons ledning, och därför tycker jag faktiskt att det hör till god ton att visa lite ödmjukhet här.
Jag inledde mitt förra anförande med att säga att jag ska vara mild i tonen och önska alla en trevlig midsommar och sommar. Det tycker jag fortfarande, trots att Elisabeth Svantesson ångar på. Men hon erkänner inte sitt eget misslyckande. Vad har hon själv för idéer? Vad föreslår hon?
När det gäller tillkännagivanden vet vi att när ni styrde var det ett enigt skatteutskott som vid tre tillfällen gav Anders Borg, finansministern, ett tillkännagivande om tonnageskatt. Han gjorde ingenting med det. Nog ska väl en regering respektera riksdagen.
Regeringen får ta ställning till vad riksdagen säger i denna fråga en gång till, och så får regeringen återkomma. Det är väl inte mer än så. Som sagt: Jag önskar Elisabeth Svantesson en skön sommar så att hon får vila upp sig och ta nya tag i politiken!
Raimo Pärssinen (S):
Jag vill bara påminna Elisabeth Svantesson om att när hennes företrädare Hillevi Engström var arbetsmarknadsminister nekade hon ett tillkännagivande om att tillsätta ett arbete kring nollvisionen för dödsolyckor. Regeringen gör en bedömning av tillkännagivanden, och precis som jag sa tidigare får väl regeringen ta ny ställning i frågan om det blir ett nytt tillkännagivande härifrån. Svårare än så är det inte.
Vi vet att det pågår ett stort arbete inom Arbetsförmedlingen, och det är vi väldigt glada över, för det är så många behov som måste tillgodose. Det vore klädsamt av Elisabeth Svantesson att erkänna misslyckandet när hon var arbetsmarknadsminister och var välinformerad och såg vad som hände, både inom Arbetsförmedlingen och på arbetsmarknaden.
Apropå ödmjukhet: Moderaterna lanserade den förra generaldirektören med stort buller och bång. Då var det nya friska vindar som skulle blåsa. Jag kommer ihåg hur det var i arbetsmarknadsutskottet förra mandatperioden. Den ledningen för Arbetsförmedlingen blev en pina för regeringen.
Misskötseln av Arbetsförmedlingen ledde till att dåvarande utskottets ordförande blev arbetsmarknadsminister, och den förra arbetsmarknadsministern fick byta uppdrag. Styrelseordföranden och generaldirektören fick avgå. Det var ett stort fiasko med den ledning Svantesson var med och utsåg.
Vi ska hålla god ton här, men visst ska regeringen ta ställning till tillkännagivandet - om det blir ett sådant nästa vecka. Det är fine med det. Men låt oss se till att vi gemensamt adresserar de svåra frågorna.
Raimo Pärssinen (S):
Den gode historieberättaren vet att när Elisabeth Svantesson var arbetsmarknadsminister fanns ett tryck på att tillsätta en utredning. Det var inte något impulsivt initiativ från dåvarande ministerns sida. Det fanns ett tryck. Ett mer eller mindre politiskt tryck hade byggts upp i riksdagen och i olika organisationer.
Sedan skrev hon direktiven till översynen. Precis som Ali Esbati tidigare sa pekades det i direktiven på att man skulle titta på mer konkurrensutsättning. Nog vore det återigen, herr talman, klädsamt om Elisabeth Svantesson kunde erkänna att det inte gick bra. Arbetslösheten steg. Det gick inte bra med fas 3. Kritiken stegrades.
Politiken var fel i sig, och man visade Arbetsförmedlingen alldeles för lite uppmärksamhet. Elisabeth Svantesson och jag vet att det kom fram i diskussionerna i det dåvarande utskottet. Någonting måste göras. Till slut blev det bråttom med att byta ledning och göra rockader inom de politiska uppdragen. Jag beklagar att det inte har gått bättre.
Alla vill, precis som Elisabeth Svantesson säger, att vi ska klara problemet. Bara en sådan sak som att matchningen i bristyrken går så dåligt är ett kvitto på ett stort misslyckande. Låt oss gemensamt försöka förändra detta, Elisabeth Svantesson. Fortfarande, för tredje gången, önskar jag dig en trevlig och vilsam sommar. : Detsamma! Detsamma!)
Raimo Pärssinen (S):
Låt mig först påminna alla i kammaren om att regeringen förlorade i omröstningen om budgeten i höstas. Det innebar att Regeringskansliet förlorade många miljoner. Vi vet att alla utredningar kostar 1-2 miljoner kronor. Det fanns en logik från den synpunkten också. Då kan man inte komma här i kammaren och säga att vi inte har gjort någonting.
Vi har faktiskt försökt att regera under er budget. Då har vi gjort vad ni ville. Eller hur tänker ni? Regeringen får väl ta ställning till tillkännagivandet och återkomma. Det är ju ett tillkännagivande. Det betyder inte att regeringen helt ska strunta i vad riksdagen säger.
Vi har varit med förut i kammaren, vid mer än två tillfällen, då ministrar, trots eniga utskott, sagt att de inte kan göra något just nu. De har haft olika förklaringar, men faktum är att de inte har gjort något. Ylva Johansson och regeringen får ta ställning till tillkännagivandet.
Det viktiga är att vi är överens om att det händer mycket nu inom Arbetsförmedlingens hägn. Det är många förslag som ska sättas i sjön. Ett samarbete ska byggas upp mellan kommuner och Arbetsförmedlingen för att hjälpa ungdomar i arbete. Det råder ett förändringsarbete inom själva Arbetsförmedlingen. Statskontoret gör sin översyn av ledning och styrning. Regleringsbreven är förbättrade och förändrade.
Det är mycket som händer. Det tycker jag och säkert alla i kammaren är bra.
Raimo Pärssinen (S):
Sven-Olof Sällström talar precis tvärtemot vad han gjorde den 3 december. Då röstade han nej till allt det som han nu beskriver. Han röstade nej till högre a-kassa, han röstade nej till satsningar mot arbetslösheten och han röstade ja till en fortsättning av fas 3. I dag står han i talarstolen och vittnar om helt andra saker.
Då kan man fråga sig var han befinner sig på den politiska skalan. Är han mitt emellan höger och vänster, eller var är han? Jag hävdar att Sven-Olof Sällström är en utpräglad högerpolitiker. Det finns en person här i kammaren som har haft ett långt anförande riktat till en organisation som inte ens var representerad i kammaren - Transport.
Sven-Olof Sällström höll ett mycket affekterat anförande om Transport eftersom Sven-Olof Sällström inte tycker om fackföreningsrörelsen. Den svenska fackföreningsrörelsen har inskrivet i sina stadgar att alla medlemmar har ett lika värde. Men det strider mot den ideologi som Sven-Olof Sällström är en del av.
Han försöker göra både och. Han röstar med högern och vittnar om att vänstern har bra förslag. Min fråga, som är grundläggande, till Sven-Olof Sällström är egentligen hur han ser på den analys som finns på arbetsmarknaden. Finns det en konflikt mellan arbete och kapital, eller existerar den inte? Frågan är i så fall vad den stora konflikten i samhället är.
Och var finns spänningsfältet i politiken? Jag hävdar med emfas att Sven-Olof Sällström inte tycker att det finns en konflikt mellan arbete och kapital.
Raimo Pärssinen (S):
Det är inte alls min mening att försöka mästra Sven-Olof Sällström. Det vill jag inte göra. Däremot vill jag höra vad han egentligen tycker. Det var många fler än jag som nu hörde en högerpolitiker stå här och hylla de ekonomiska förslag som den borgerliga kanten lägger fram. Samtidigt drar han upp kritik mot fackföreningen Transport när han säger att de på något vis äger rättskipningen.
Men vi vet att balansen på arbetsmarknaden har förskjutits åt höger under den borgerliga regeringen. Det är klart att Sven-Olof Sällström är en högerpolitiker. Varför skulle han annars vilja luckra upp LAS? Jo, han säger att då överlever fler företag. Men det ligger en ideologi bakom eftersom han vägrar att svara på om det finns en konflikt mellan arbete och kapital. För Sven-Olof Sällström handlar det nämligen om kultur.
Konflikten finns inte mellan direktören eller ägaren av koncernen och de som är anställda på golvet. I Sällströms värld finns konflikten i om någon av de anställda heter Pedro, Raimo, Ahmed eller Tore. Det är det som han skjuter in sig på. De tillhör nämligen olika nationer, och om det blir för många nationer på arbetsplatsen blir det inte bra.
Erkänn nu, Sven-Olof Sällström! Svara på om det finns någon en mellan arbete och kapital, som vi hävdar och som de borgerliga partierna hävdar. Det är där spänningsfältet i politiken ligger. Jag hävdar att Sven-Olof Sällström är långt ute på högerkanten. Han är fackföreningsfientlig. Han lägger fram förslag och röstar i Sveriges riksdag på förslag som har udden riktad mot de arbetslösa och mot de inskrivna i fas 3.
Han riktar udden mot dem som skulle behöva mer utbildning för att komma vidare, som behöver hjälp med utbildning och att komma i jobb. Men i talarstolen talar han om vilken ängel han är för löntagarna. Det är en skam!
Raimo Pärssinen (S):
Min fundering till Katarina Brännström är: Var finns Moderaternas vision, och hur ser den ut? Jag kan konstatera att ni fortsätter med precis samma saker som ni gick till val på och som ni förlorade valet på. Det sista året under er regeringsmakt blev ni starkt kritiserade för att vara idélösa och inte ha några visioner. Ni körde samma recept hela tiden.
Nu får vi återigen höra från talarstolen att det ska vara en tydlig arbetslinje, sänkta skatter och en usel a-kassa. Fas 3 ska vara kvar. Man ska också skära ned på arbetsmiljöområdet. Det är samma politik, Katarina Brännström, som ni förlorade valet på.
Om vi tänker efter var det faktiskt så att Moderaterna gjorde ett historiskt dåligt val och tappade 23 mandat i riksdagen. Ändå håller ni ihop den så kallade Alliansen stenhårt och tror att det ska gå bättre nu, fast ni kör samma politik. Varför inser ni inte att fas 3 är en mycket dålig åtgärd?
Är det så att Roger Haddad, Annika Qarlsson och Désirée Pethrus säger till Moderaterna att detta är jättebra och måste vara kvar? Eller är det Katarina Brännström och Moderaterna som tycker att fas 3 är alldeles utmärkt och något man ska fortsätta med?
När vi fick höra regeringsförklaringen fanns det en stor förhoppning ute i landet om att åtminstone detta förhatliga fas 3 skulle försvinna. Varför, Katarina Brännström, är det samma idéer, samma trötthet och samma visionslöshet? Varför har ni inte förstått något mer?
Raimo Pärssinen (S):
Angående självbilden vet jag inte. Men nog finns det väl en självgodhet hos den så kallade Alliansen också. Vi har hört genom åren att det har gått fantastiskt bra för Sverige. Samtidigt har vi sett att kurvorna gått åt fel håll. Långtidsarbetslösheten har fördubblats. Det är 400 000 arbetslösa. Ungdomsarbetslösheten är hög också i en internationell jämförelse. Visst kan man tycka att det är ganska bra i Sverige, men det gör inte vi. Nu kommer det återigen.
När jag säger att det är en gammal och trött politik handlar det om skattesänkningar. Ni pratar om att sänka arbetsgivaravgiften. Bara för att arbetskraften blir billig går det bra, tror ni. Det är skillnaden mellan oss, Katarina Brännström. Vi är övertygade om att arbetskraften måste kunna gå in och bli produktiv så fort som möjligt. Man ska kunna gå in med goda kunskaper, komma i jobb snabbt och skapa ett mervärde.
Det är därför vi vill satsa mycket mer och få Arbetsförmedlingen att bli en riktig matchningsspecialist. Det är det företagen vill ha. De vill inte bara ha billig arbetskraft. De vill ha arbetskraft som kan gå in så fort som möjligt och göra ett gott jobb, vara produktiva och bidra på det sättet. Ni har i stället billighetstanken.
Vi har haft ganska många debatter här i kammaren, Katarina Brännström, ibland trivsamma, ibland kanske mindre trivsamma, men vi är goda vänner ändå. Jag hävdar dock fortfarande att ni kör fram samma politik som ni förlorade valet på. Ändå - apropå självbilden - är ni övertygade om att det är det rätta receptet för Sverige. Jag tror inte att svenska folket riktigt håller med om det. Vi ska inte prata om arbetsmiljön. Det har vi gjort så många gånger. Men det är fortfarande samma recept.
Ni vill skära ned och sänka skatterna. Välfärden får betala priset. Jag önskar Katarina Brännström en lång, vilsam och trevlig ledighet och en god jul.