KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann Linde (S):
Regeringen ser med oro på situationen i Filippinerna och följer utvecklingen nära. Genom att vara representerad på plats har vi möjlighet att ännu bättre följa utvecklingen och bevaka det som sker. Det blir också lättare att föra en dialog och nå fram med svenska budskap. Filippinerna har en snabbt växande ekonomi med stor potential. Landet står samtidigt inför stora utmaningar som sammanhänger med snabb urbanisering, stora ekonomiska och sociala klyftor och utsatthet för naturkatastrofer.
Många svenska företag besitter kunskap och kompetens för att möta dessa utmaningar. Vi har ett ömsesidigt behov av att utveckla våra ekonomiska relationer. Under den Team Sweden-resa som genomfördes i samband med öppningen av den svenska ambassaden fördes inga samtal om försvarsmateriel. Saab deltog i resan eftersom de har en stor andel civila produkter, inte minst för hamn- och flygledning. Det är produkter som är viktiga för ett land som Filippinerna som består av över 7 000 öar.
Jag kan med hänvisning till FN-stadgan tillägga att alla länder har rätt att försvara sig och har följaktligen rätt till ett eget försvar. Jag återupprepar att om det skulle bli aktuellt måste svensk försvarsindustri, som Hans Linde är väl medveten om, vända sig till ISP som prövar frågan i enlighet med det strikta regelverk som Sverige har. På ett principiellt plan ser regeringen inga hinder för att främja export av försvarsmateriel. Det gäller även för Filippinerna.
Om det sedan kommer till konkreta affärer är det ISP som fattar beslut. Den svenska delegationen, som leddes av näringsminister Mikael Damberg, representerade ett brett spektrum av sektorer. Något specifikt främjande av försvarsmaterielexport var aldrig aktuellt. Dessutom är det korrekt att ambassadör Fries deltog i öppningen av Saabs nya kontor i Manila.
Sveriges utrikesförvaltning vinnlägger sig regelmässigt om att hjälpa svenska företag som är verksamma utomlands genom att närvara och aktivt delta i samband med invigning av nya kontor och fabriker, exempelvis vid signeringar av MOU:er, memorandum of understanding, lansering av nya produkter, bokreleaser eller filmpremiärer.
Ann Linde (S):
Sverige har ett försvar som säkert leder till ett intresse av en försvarsindustri som kan leverera försvarsteknik och försvarssystem av världsklass. Försvarsmaterielexporten spelar en viktig roll för att behålla och utveckla denna förmåga. Regeringen har därför ett starkt intresse av att främja försvarsindustrins exportansträngningar inom ramen för gällande lagstiftning och regelverk. Därmed främjar vi också svenskt försvar och svensk säkerhet.
En nationell försvarsindustri innebär att vi stärker vår nationella försvarsförmåga. Stridsflygsförmågan och undervattensförmågan är tydliga exempel på områden av väsentlig betydelse för Sveriges försvar. Detta konstaterade mer än 70 procent av riksdagen i det försvarspolitiska riksdagsbeslutet 2015. Regeringen är övertygad om att internationellt utbyte och handel bidrar till en positiv utveckling i världen.
Svensk export är en grundbult i vår ekonomi som skapar tillväxt och sysselsättning och säkrar vår välfärd. Genom handeln byggs broar mellan länder, kulturer och människor. Det är därför också naturligt att vi för en dialog med länder som vi handlar med även i frågor där vi har olika uppfattningar.
Den myndighet som beslutar om enskilda tillståndsärenden vad gäller export är, som både jag och ledamot Linde har sagt flera gånger, ISP. ISP följer de strikta riktlinjer som regeringen har lagt fast och som riksdagen har godkänt. Det vore direkt fel av mig att försöka påverka ISP:s beslut. Att från politiskt håll försöka påverka en myndighets beslut i enskilda ärenden vore ett brott mot den svenska grundlagen.
ISP fattar självständigt sina beslut utifrån en helhetsbedömning, där MR-förhållanden utgör en viktig del av beslutsunderlaget. Ambassadernas MR-rapportering utgör en del av ISP:s bedömningsgrund. Filippinerna är trots allt en relativt stabil demokrati som har ett företagsvänligt klimat.
Som i många andra länder är brottslighet och droghandel några av de största problemen, men samtidigt måste rättsstatens principer respekteras för en effektiv brottsbekämpning. Den politiska situation som råder nu kan också påverka företagsklimatet och investeringsviljan. Därför kan svenska företags närvaro vara en positiv kraft för förändring.
Jag delar fullt ut Hans Lindes oro för det som sker på MR-området. Man närmar sig nu mellan 4 000 och 5 000 döda i Dutertes kampanj mot droger. När Sverige öppnar en ambassad i Manila blir dess rapportering, som också omfattar MR-frågor, en viktig uppgift. För oss är det viktigt att tillsammans med andra EU-länder följa vad som sker och föra fram våra ståndpunkter.
Vår syn på mänskliga rättigheter och rättsstatliga principer är välkänd. Sverige agerar såväl lokalt som i internationella forum för att främja demokrati och mänskliga rättigheter. Vår närvaro på plats genom ambassaden i Manila ökar våra möjligheter att verka.
Ann Linde (S):
Delegationen till Filippinerna var bred och inkluderade företrädare för svenska myndigheter och organisationer som jag nämnde: både MSB och fackförbundet Kommunal. De arbetar sedan många år med att stärka filippinsk fackföreningsrörelse med stöd från Olof Palmes Internationella Center. Jag har personligen varit i kontakt med många av mina kamrater i Filippinerna som alla utan undantag stöder att vi öppnar den svenska ambassaden på nytt.
De har nära kontakter med oss, och de tycker att handeln är oerhört viktigt. Ett sjuttiotal personer som representerade nära 30 organisationer och företag deltog vid ambassadöppningen. Utrikesdepartementet för en löpande dialog med representanter för det svenska civilsamhället och, genom ambassaderna, det lokala civilsamhället.
I delegationen fanns en representant för en organisation som arbetar med mänskliga rättigheter, nämligen fackliga rättigheter. Sammansättningen av handelsdelegationen varierar och avgörs i dialog inför varje resa. Det är ett väl fungerande arbetssätt. Som en del av exportstrategin och satsningen på att öka handeln med de nya tillväxtmarknaderna i Asien, Afrika och Latinamerika har regeringen utarbetat en ny och mer ambitiös politik för hållbart företagande.
Sverige har en lång tradition av att arbeta för mänskliga rättigheter. Vår syn på MR och rättsstatens principer är välkänd. Just detta gör det möjligt för oss att ta upp demokrati- och MR-frågor även med de länder som inte delar våra grundläggande värderingar. Jag vill också påminna Hans Linde om att exportstrategin, som har passerat riksdagen, fick ett brett stöd. Där pekades Filippinerna ut som en av de 26 marknader som ska prioriteras.
Detta togs fram parallellt med en nationell handlingsplan för företagande och mänskliga rättigheter. Den presenterades för riksdagen som en skrivelse. Dessa två strategier är båda lika viktiga och styrande för verksamheten som jag är ansvarig för.
Ann Linde (S):
Det är viktigt att Hans Rothenberg tar upp frågorna, inte minst att han utgår från företagens egna behov. Jag nämnde redan i min inledning att under 2015 deltog 42 företag i insatser, varav 27 var små och medelstora. Det är inte bara stora företag som deltar.
Hans Rothenberg är tveksam till om det är denna hjälp som företag vill ha. Men det är viktigt att titta på vad företagen själva har svarat i utvärderingen.
Sammanställningen av resultaten från förra året för affärsområdet internationellt upphandlade affärer samt kris- och katastrofhantering är inte helt färdig, men under 2015 svarade 84 procent av deltagande företag på den enkät som skickas ut efter en insats. 97 procent av dem som svarade tyckte att respektive insats var värdefull. 86 procent fick kontakt med potentiell kund.
17 procent fick affärer i direkt anslutning till insatsen. 70 procent bedömde affärspotentialen som god eller utmärkt. 81 procent tyckte att insatsen var bra eller utmärkt. Jag tycker att de satsningar som regeringen har gjort för att stötta företag har fått god utdelning bland företagen.
Vi har riggat främjandesystemet gentemot FN, och det är affärsnära och styrt av vad företagen efterfrågar och behöver. Det är inte så att det går till på annat sätt, att regeringen själv föreslår vilka affärer som göras. Tvärtom styr och efterfrågar företagen själva.
Det är också viktigt att säga att det inte bara är i FN-systemet utan också inom andra områden som regeringen försöker stötta företagen, nämligen utvecklingsbankerna och investeringsbankerna, så att svenska företag kan satsa mer på att sälja sina produkter.
Jag erkänner att jag ännu inte har satt mig in i Hans Rothenbergs förslag, men jag är villig att titta på förslaget och sedan kan vi återkomma i detalj.
Ann Linde (S):
Jag börjar med de frågor som gäller statistiken och hur mycket som faktiskt säljs. Det är naturligtvis vanskligt med statistik. Ett talande exempel är att för ett par år sedan fick Skanska prestigeuppdraget att renovera hela FN-kvarteret i New York. Det var en miljardaffär.
Men detta kom inte med i statistiken eftersom fakturorna skickas av Skanskas dotterbolag i USA. USA fick den delen fastän det är fråga om ett svenskt företag. Om uppdraget hade räknats in i statistiken för Sverige hade Sveriges andel blivit större.
Sveriges andel har ökat från en visserligen låg procentsiffra, 0,16 procent till 0,20. Det är en 25-procentig ökning, och jag väljer att se det positivt och att Sverige går i rätt riktning. Det är viktigt att vi utarbetar en strategi för affärsfrämjande gentemot FN-systemet.
I grund och botten handlar det om hur vi kan lyfta fram Sveriges styrka. Det handlar om innovation, hållbarhet och systemintegration. Just inom hälsa och välfärd, som Hans Rothenberg nämner, är Sverige starkt. Jag tror absolut att vi kan nå goda lösningar på området.
Jag vet att Hans Rothenberg fiskar efter vissa förändringar i systemen, men jag tror tvärtom att det är positivt. Regeringen vill att FN ska sköta sina upphandlingar genom att titta på hållbarhet och livscykelkostnader, men vi har inte fullt stöd från alla länder.
Flera länder vill fortfarande att man enbart ska titta på priset, så kallad lowest bidder. Då har inte företag i Sverige en chans. Det svenska företag har en chans på är när det är fråga om hållbar utveckling, till exempel att följa Agenda 2030-linjen för att uppfylla hållbarhetsmålen.
Vi tror att detta borde vara intressant för FN och samtidigt stärka svenska företag. Men här måste vi göra ett jobb. Därför har vi som sagt åter tillsatt den position som den borgerliga regeringen avskaffade, alltså en främjare i New York. På vår avdelning på Utrikesdepartementet har vi dessutom tillsatt en person som bara ska hantera FN-upphandlingar.
Ann Linde (S):
Det här handlar visserligen om FN, men låt mig ändå nämna att det alldeles nyligen genomfördes en främjandedelegation under ledning av statsrådet Wikström om specifikt hälso- och välfärdstjänster. Vi vet att Sverige har mycket att erbjuda här och att det också är efterfrågat. Jag delar Hans Rothenbergs syn på att vi tyvärr lever i en mycket orolig tid.
FN:s upphandlingar förväntas växa på grund av fredsbevarande insatser, flyktingströmmar, kriser, naturkatastrofer och klimateffekter. Det är en tragisk bakgrund till att det nu uppstår nya affärsmöjligheter. UD:s enhet för främjande och hållbarhet delar ut pris till årets främjandeprojekt och till årets främjandeambassad.
Förra året hade jag glädjen att dela ut det till ambassaden i Amman för den första handelsdelegationen någonsin till ett flyktingläger där man hade fört fram det nya affärsfrämjarområdet kris- och katastrofhantering. Vid besöket i al-Azraqlägret fördes innovativa lösningar fram som förbättrar livsvillkoren för flyktingar och bidrar till hushållning med knappa resurser.
Projektet har banat väg för ytterligare fältinsatser samt främjande av hållbar upphandling och innovationsupphandling i FN-systemet. Tillsammans med insatserna i regeringens exportstrategi och strategin för affärsfrämjande gentemot FN-systemet är det tydligt att regeringen har fokus på att stärka svenska företags möjligheter att medverka i FN-upphandlingar. Svenska företags kompetens efterfrågas i ökande grad.
Det gäller inte minst varor och tjänster som står för hållbarhet, kvalitet, innovation, gynnsamma livscykelkostnader och systemintegration. Hållbar upphandling kan och bör vara ett kraftfullt instrument för att möta globala utmaningar.
Ann Linde (S):
Richard Jomshof har frågat mig vilka skäl som låg bakom mitt agerande i Iran. Vidare frågar han om det är mitt ställningstagande att detta agerande stod i överensstämmelse med regeringens feministiska inriktning. Som kvinna och minister i en feministisk regering ser jag mycket allvarligt på den svåra situation som råder för kvinnors mänskliga rättigheter i Iran.
Regeringen har varit tydlig i sin syn i dessa frågor, och vi tar kontinuerligt upp detta i våra kontakter med iranska företrädare. Jag tog naturligtvis upp frågor om mänskliga rättigheter och kvinnans ställning i samhället under alla mina möten. Enligt iransk lag måste kvinnor täcka håret i Iran. Jag har själv varit tydlig med att jag för egen del ogillar att bära sjal men att jag naturligtvis följer värdlandets lagar under ett officiellt besök.
Att resa till Iran och bryta mot denna lag skulle i princip omöjliggöra arbetet under besöket och skapa en diplomatisk konflikt som inte på något vis skulle hjälpa Irans kvinnor i deras kamp för jämställdhet. Besöket i Iran gav konkreta resultat på många områden. Jag hade produktiva möten med sju iranska ministrar och en vice president och undertecknade fem bilaterala samförståndsavtal.
I samband med resan slöt svenska företag, helt eller delvis klara, kontrakt i Iran för över 3 miljarder kronor, vilket gynnar svensk ekonomi och arbetsmarknad. Att jag gjorde detta som kvinnlig minister, i en officiell delegation med övervägande kvinnliga medlemmar, utgör i sig en tydlig markering av den vikt Sverige lägger vid jämställdhet mellan könen.
Ett av samförståndsavtalen som jag undertecknade i Iran rörde samarbete och utbyte i frågor om att öka kvinnors deltagande i arbetslivet och i samhället. Statsministern deltog i ett rundabordssamtal på samma ämne, tillsammans med Irans vice president med ansvar för kvinnofrågor. Det är positivt att vi, trots stora skillnader i synen på kvinnors mänskliga rättigheter, kan ha ett sådant utbyte med Iran.
En förutsättning för ett sådant utbyte är naturligtvis att vi kan mötas. Regeringen kommer även fortsättningsvis att driva en principfast engagemangspolitik, med utgångspunkt i våra feministiska värderingar, gentemot länder som Iran. På så vis kan vi bidra till en positiv utveckling för kvinnors åtnjutande av sina mänskliga rättigheter, i Iran och i andra delar av världen.
Ann Linde (S):
Naturligtvis är regeringen medveten om de kränkningar av mänskliga rättigheter som förekommer i Iran. Det är också något som vi tog upp vid alla våra besök. Själv gjorde jag åtta besök och tog upp dessa frågor vid samtliga besök. Regeringen var också tydlig och konsekvent med att lyfta upp den svåra situationen just för kvinnorna och vikten av att de får åtnjuta mänskliga rättigheter.
Kvinnors rättigheter är mänskliga rättigheter. Det är också något som jag sa fullt ut vid samtliga mina möten. Som kontrast till den svenska debatten är det intressant att också studera reaktionerna i Iran och bland iranier i andra delar av världen. Där har det uppmärksammats att den iranska sidan nästan uteslutande representerades av män, medan den svenska delegationen bestod av en majoritet kvinnor.
En prisbelönt kvinnlig MR-aktivist, Sussan Tahmasebi, välkomnade det stora antalet kvinnor i den svenska delegationen, och hon menade att det sänder en kraftfull signal till Iran. Så här säger hon till tidningen The Guardian: Uppmärksamheten kring detta är viktigt, eftersom kvinnor också borde ha varit närvarande på mötet med den iranska presidenten och hans delegation.
Om de svenska kvinnorna inte hade åkt till Teheran skulle mötet ha ägt rum utan dem med bara män närvarande. Det är viktigt att Iran har relationer med Sverige; ett land med en feministisk utrikespolitik. Mitt deltagande, liksom de övriga kvinnorna i delegationen, sände alltså i sig ett tydligt budskap om Sveriges ståndpunkt på området.
Under besöket arrangerades en mottagning på den svenska ambassadörens residens där kvinnor naturligtvis inte behövde täcka håret. Mottagningen har väckt starkt kritik från konservativt håll i Iran, inte minst mot de iranska företrädare som närvarade på mottagningen. Den svenska feministiska politiken med en övervägande kvinnlig delegation och en kvinnlig ambassadör som arrangerar en mottagning där kvinnor inte täcker håret uppmärksammades alltså i Iran.
Ingen torde ha tolkat besöket som en legitimering av den iranska politiken på området.
Ann Linde (S):
Ingen flicka eller kvinna borde tvingas att klä sig på ett sätt som hon inte vill. Det borde vara en självklarhet i Sverige såväl som i andra länder. Jag har varit tydlig i mitt avståndstagande mot det iranska tvånget att bära sjal, och jag är lika tydlig mot personer i Sverige som försöker diktera hur kvinnor ska klä sig och uppträda. För mig var det en avvägning att åka till Iran och bära sjal, vilket är vad lagen föreskriver i landet. Denna lag är speciell för just Iran - till skillnad från andra länder i regionen.
Jag hade föredragit att inte täcka håret och att använda mina vanliga kläder, men jag bedömde att fördelarna med Iranbesöket övervägde. Regeringens feministiska utrikespolitik syftar till att öka kvinnors och flickors möjligheter att till fullo åtnjuta de mänskliga rättigheterna. Sådana förändringar kräver dialog, även med företrädare för länder som står långt ifrån oss i synen på jämställdhet mellan könen.
Att resa till Iran och bryta mot denna lag, eller att helt undvika att besöka Iran, skulle omöjliggöra en sådan dialog. Att avstå skulle också innebära att endast män skulle kunna besöka eller arbeta i Iran, vilket är uteslutet för en feministisk regering.
Under mina två dagar i Teheran hade jag separata möten med utrikesministern, handelsministern, it-ministern, energiministern, oljeministern, transportministern, forskningsministern och vice presidenten med ansvar för miljöfrågor. Ett antal avtal mellan svenska och iranska företag till ett potentiellt värde om drygt 3 miljarder kronor undertecknades i samband med besöket.
Jag undertecknade under mitt besök fem samförståndsavtal inom områdena transport, innovation, forskning, ICT samt kvinnors inflytande. Samförståndsavtalet om kvinnors inflytande berör bland annat kvinnors arbetskraftsdeltagande och entreprenörskap och kommer att följas upp av Svenska institutet. Detta ger oss en ytterligare möjlighet att flytta fram positionerna på jämställdhetsområdet.
Regeringen kommer även fortsättningsvis att prioritera sådana konkreta resultat framför symbolhandlingar. Det är så vi kan bidra till att åstadkomma förändring. Den synen delas av många kvinnor såväl inom Iran som i Sverige. I Dagens industri skriver företagaren och den fristående debattören Maria Masoomi - själv bördig från Iran. Hon är djupt kritisk till debatten, och hon menar att det är beklämmande att förminska denna resa till att handla om slöjans vara eller icke vara.
Hon skriver: Att ens komma på tanken att föreslå att dessa kvinnor borde ha stannat hemma i Sverige eller på svenska ambassaden i stället för att umgås med iranier är inte bara befängt och dumt utan även respektlöst - inte bara mot Iran och det iranska folket utan även mot Sverige och kvinnosläktet. Det är att fiska i grumligt vatten.
Och det är just det ni gör, Richard Jomshof, fiskar i grumligt vatten - ni som annars aldrig tar er ton när det gäller kvinnors rättigheter. Jag är dock inte förvånad.
Ann Linde (S):
Jag tycker att representanten för Sverigedemokraterna ska vara lite försiktig när han uttalar sig om nazisternas vara eller inte vara i kontakter med partierna. Jag är handelsminister i Sveriges regering, och du har valt att kritisera mig för hur jag sköter mig jobb, Richard Jomshof. På min resa i Iran var jag enligt lag tvingad att täcka mitt hår. Denna lag är speciell för Iran och finns inte i andra länder i regionen.
Kvinnors svåra situation i Iran är väl känd liksom min syn på förtryckande lagar. Men jag hade inte kunnat leda den svenska handelsdelegationen, träffa sju ministrar och en vice president, sluta fem samförståndsavtal och medverka till att svenska företag tecknade kontrakt för över 3 miljarder kronor utan att resa till Iran.
Jag hade inte heller kunnat ta upp frågor om kvinnors rättigheter eller framföra den svenska synen på mänskliga rättigheter och fackliga rättigheter under samtliga ministermöten, vilket jag självklart gjorde. Precis som vi förväntar oss att utländska politiker följer svensk lag när de är i Sverige tänker jag inte bryta mot lagen i något av de länder jag besöker, oavsett vad jag personligen anser om lagen.
Om jag hade gjort som du och vissa andra anser hade jag varit tvungen att stanna hemma i stället för att utföra mitt uppdrag - bara för att jag råkar vara kvinna. Det, Richard Jomshof, kan du glömma!
Ann Linde (S):
Svenneling hoppas på att motståndet ökar. Jag skulle vilja säga att motståndet minskar. När vi har gjort det här tolkningsinstrumentet har man verkligen rett ut flera frågor tydligt och skingrat mycket av den oro och de missförstånd som det funnits skäl till för dem som inte haft vetskap och inte ens läst avtalet. Man ser också hur det fattats beslut i land efter land.
Det gäller till exempel det socialdemokratiska partiet i Tyskland. Där fanns det ett väldigt stort motstånd. Men när sedan fråga efter fråga klarades ut metodiskt valde man att ställa sig bakom ett godkännande. Jag tror alltså tvärtom att motståndet minskar. Låt mig förklara hur handelsavtal förhandlas inom EU! Det är en rigorös process som ligger bakom ett handelsavtal.
Inget lämnas åt slumpen. Redan 2009 fick EU ett förhandlingsmandat från samtliga länder inom unionen. Vi gav kommissionen i uppdrag att förhandla ett avtal med Kanada inom ramarna för mandatet. Efter detta pågick förhandlingarna i mer än fem år. Under hela förhandlingarna har specialister ingående analyserat varje specifik fråga.
Detta har gjorts av experter inom EU, men också inom varje medlemsland, till exempel Sverige, och i Kanada. Under hela förhandlingarna har arbetet kontinuerligt förankrats hos folkvalda politiker i samtliga EU-länders parlament samt EU-parlamentet i Bryssel. Detta gäller även Sveriges riksdag, även om det naturligtvis stämmer att Vänsterpartiet har en annan åsikt än resten av partierna.
När förhandlingarna avslutades 2014 publicerades avtalet i sin helhet på internet. En lögn som jag har mött hur många gånger som helst är att man inte kan läsa avtalet. Man kan visst läsa avtalet! Oj, nu är min talartid slut igen!