Torbjörn Björlund (V):
Jag tackar för svaret på min och de andras interpellationer. Det är uppenbart att vi har gjort en liten dusch av interpellationer för att sätta lite press på utrikesministern. Svaret är tyvärr, som vanligt, rätt intetsägande. Det är vackra ord, men man hänvisar inte till något speciellt resultat. Vi har talat om det här tidigare, och jag känner till inställningen. Det är ofta vackra ord, men resultatet lyser med sin frånvaro.
Jag var på Västbanken i maj. Jag har varit där några gånger de senaste åren och sett hur situationen ser ut. Det blir bara värre och värre och sämre och sämre för palestinierna. Situationen eskalerar.
I dag kan vi konstatera att bosättarpolitiken håller på att explosionsartat öka problemen för palestinierna på många håll, inte bara på Västbanken utan kanske framför allt i Jerusalem där man i dag ser ett ökat tryck på palestinierna. Man flyttar ut dem från husen och flyttar in israeliska bosättare i stället. I svaret finns ett antal konstateranden.
Alla håller naturligtvis med om att bosättningarna står i strid med internationell rätt och att båda parter ska avstå från provokationer. Jag vet inte hur mycket provokationer som ska till för att man på något sätt ska agera mot Israel när det gäller fördrivning av palestinier. Min fråga handlar om att EU och Sverige borde agera på ett sätt som gör att man sätter press på Israel att faktiskt göra det som EU och Sverige säger måste göras. Men det händer ingenting.
Det associeringsavtal som finns, alltså handelsavtalet, är detsamma som det var före 2008, alltså innan överfallet på Gaza skedde. Jag menar att det var ett överfall på Gaza och inte något krig. Det innebär att man faktiskt inte har agerat på något sätt emot Israel. Man står på samma ställe som 2008 trots överfallet. Detta tycker jag är anmärkningsvärt. Om man menar det som skrivs i interpellationssvaret ska man faktiskt göra någonting.
Att via EU sätta press på israelerna tror jag är det bästa sättet att få ett resultat. Ska man slå mot någon ska man slå mot plånboken. Det brukar vara det bästa. I andra sammanhang är Sverige rätt piggt på att göra det och införa sanktioner och sätta press på länder som till exempel Libyen eller andra arabländer. Det är rätt lätt. Men när det gäller Israel är det alltid fel. Det är aldrig rätt läge. Det har jag hört många gånger.
När det gäller till exempel varor som kommer från ockuperad mark skulle man definitivt från Sveriges sida rakt av kunna säga att man ställer krav på att de ska vara ursprungsmärkta så att det framgår var de kommer från. Storbritannien har gjort det, och man kan göra det ensidigt utan att det egentligen är några problem. Beträffande frågan om medlemskap för Palestina i FN gäller det att sätta press på övriga delar av världen för att få igenom någonting som liknar ett erkännande av Palestina.
Det blockeras naturligtvis av USA. Vi vet att USA agerar mot Palestina och för Israel i nästan alla lägen oavsett vilken regim och president som finns i USA. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att man är så undfallande mot just amerikanerna.
Jag skulle vilja ha svar på följande: Vad gör vi konkret för att sätta press på EU och för att vi själva ska göra saker i Sverige och gå före när det gäller ursprungsmärkning och att sätta press på att avtalet förändras - det är fryst nu - till att inte vara lika förmånligt om man inte gör de saker som vi säger att man ska göra och utifrån det som i dag händer framför allt i Jerusalem? Jag återkommer till det senare.
I dag är situationen i Jerusalem prekär på ett helt annat sätt än den har varit tidigare. Det är mycket som händer i Silwandalen där man försöker fördriva palestinier för att utifrån de fundamentalistiska israelernas världsbild bygga Davids stad. Detta är något som kan förändras bara genom en oerhört hård press på Israel.