KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Hillevi Larsson har frågat mig vad jag gör för att skydda uppfinnare mot patentintrång. Uppfinningar är viktiga för företagande, jobb och tillväxt. Sverige är ett uppfinnarland med topprankning vid internationella jämförelser. Regeringen har tagit en rad initiativ på patenträttsområdet för att ytterligare förbättra förutsättningarna för våra uppfinnare och entreprenörer. En utredning har tillsatts som ska föreslå en ny och enklare patentlagstiftning.
Utredaren ska samtidigt kartlägga och analysera tillämpningen av patentlagens straffbestämmelse. Åklagare vid Internationella åklagarkammaren i Stockholm och poliser i storstadsregionerna har utbildats och avdelats särskilt för att ingripa mot immaterialrättsintrång.
På regeringens förslag har även nya civilrättsliga sanktionsbestämmelser införts som ger patenthavare möjlighet att ingripa innan ett intrång begås eller att få fram mer information om ett intrång. Ett reellt patentskydd kräver också tillgång till en rättssäker och effektiv domstolsprövning.
Regeringen verkar för att domstolsprocesser om patent ska bli enklare, billigare och mer rättssäkra, både på europeisk nivå och nationellt. Sverige är därför drivande vid inrättandet av den enhetliga patentdomstolen. Ett förslag har också remitterats om en ny särskild domstol som syftar till att stärka processen nationellt.
Beatrice Ask (M):
Hillevi Larsson och jag är helt överens om att uppfinningar är viktiga för ekonomin och att det gäller att kunna kommersialisera dem. Låt mig börja med att säga att vi ska utgå från Global Innovation Index, där Sverige varje år de senaste fyra åren har rankats som ett av världens mest innovationsbefrämjande länder. Det är bara Schweiz som rankas högre, så vi ligger väldigt bra till.
Det finns säkert en och annan uppfinnare som far väldigt illa, men det gäller inte alla även om problematiken finns där. Det är en uppförsbacke att skaffa ett patent, och vi jobbar för att hitta bättre regler och för att det ska vara möjligt att skydda patent.
Man kan säga att patent är en tidsmässig garanti för att en produkt skyddas, och under den tiden har man möjlighet att kommersialisera produkten själv. Det är otroligt viktigt att detta fungerar.
När det gäller patentlagen och dess bestämmelser frågar interpellanten varför vi inte ser några åtal och varför straffbestämmelsen inte tillämpas. Mitt svar är att regeringen har tillsatt en utredning som arbetar med just detta. I mål om patentintrång är det normalt enskilda som tvistar med hjälp av ombud, och målen handläggs i en civilprocess.
Den som har gjort patentintrång kan också dömas till böter eller fängelse, men det ser vi alltså ganska sällan. En förutsättning för att en åklagare ska väcka åtal är att målsäganden gör anmälan och att åtal är påkallat ur allmän synpunkt. För regeringen är det viktigt att straffbestämmelsen är tydlig och att åtal väcks när det är motiverat.
För att öka kunskapen om hur situationen ser ut har vi alltså tillsatt en utredning, och den beräknas komma med svar och förslag under våren. Det är också viktigt att reda ut på vilket sätt man använder regelverket och var flaskhalsarna finns. Vi är alldeles överens om att reglerna ska vara otvetydiga.
Däremot är jag mycket tveksam till de tankar som Hillevi Larsson har om patentförsäkring och annat. Ett statligt insteg mellan två parter på marknaden är inte alltid bra. Det är möjligt - och jag tror att det är så - att man skulle behöva någon typ av försäkring.
Men det är upp till försäkringsbolagen att utforma den typen av skyddsnät för aktörerna. Det är naturligtvis något som bör eftersträvas. Men det är inte staten som ska gå in och ställa sig på en sida, förorda en uppfinning eller göra en satsning, utan det måste bli kommersiellt gångbart. Därför är det viktigt att staten inte i onödan går in på det här området.
Vi tror inte på detaljreglering här, utan tvärtom behöver försäkringsbolagen arbeta mer envetet. Det är viktigt att se att det ofta handlar om två parter, även om de kan vara nog så olika. Det är det man ofta får beskrivet i berättelser om hur enskilda uppfinnare har kämpat mot stora aktörer, med svårigheterna i detta.
Likväl är det två kommersiella parter, och det är väl lite grann det vi måste inse.
Beatrice Ask (M):
Det är väldigt allvarligt när man i Sveriges riksdag ifrågasätter domstolsbeslut och påstår att lagar inte tillämpas och att man ställer sig på en sida bland parter i en domstolsprocess eller diskuterar enskilda ärenden. Jag tänker inte delta i en sådan diskussion.
Det går nämligen inte att ha ett fungerande och rättssäkert samhälle om vi inte respekterar lagstiftningen och säkerställer att domstolarna får ha sin prövning självständigt. Det finns instanser och strukturer för hur det ska fungera. Sedan finns det självklart tvister och frågor där alla inte blir nöjda. Men det är inte politikers sak att döma i enskilda ärenden.
Det kan aldrig vara rimligt. När man känner att man har blivit lurad eller bestulen på någonting och anmäler det är det inte ovanligt att man hävdar att man har rätt. Men det är inte säkert utifrån en objektiv synpunkt att det är riktigt på det sättet. Därför är det så otroligt viktigt att vi har en lagstiftning, processer och kunniga medarbetare i rättsväsendet som hanterar dessa frågor.
Jag har tidigare i denna interpellationsdebatt talat om att vi nu arbetar för att säkerställa att patentlagen och processerna ska fungera på ett bra sätt eftersom vi har sett att det är ganska få ärenden. Det är ett viktigt arbete.
Sedan måste vi fundera över, vilket vi inte har varit inne på den här gången, hur man underlättar för enskilda att kommersialisera sina produkter. De måste få kunskap och hjälp att driva sina rättigheter för att klara detta. Uppfinnare är inte nödvändigtvis bäst på paragraferna.
Men, som sagt, jag tänker inte ha synpunkter på ett domstolsbeslut.
Beatrice Ask (M):
Isak From har frågat mig vilka insatser jag tänker vidta för att viltvård och viltförvaltning inte ska lida skada av polisens långa handläggningstider för vapenlicens. Regeringens övergripande målsättning för rättsväsendet är att ärenden ska handläggas på ett rättssäkert och effektivt sätt. Handläggningstiderna i tillståndsärenden för vapenlicenser är långa och varierar i alltför stor utsträckning mellan olika polismyndigheter.
Problemet är särskilt påtagligt i storstadsregionerna. Rikspolisstyrelsen vidtar nu en rad åtgärder för att minska handläggningstiderna. I slutet av 2013 infördes ett nytt it-stöd för vapenärenden inom polisen. Syftet med systemet är att möjliggöra en ändamålsenlig och mer effektiv ärendehandläggning hos polismyndigheterna.
Rikspolisstyrelsen har nyligen genomfört en tillsyn av polismyndigheternas hantering av vapenlicensprövningar. Slutsatserna av tillsynen kommer att redovisas inom kort. Därefter bedömer Rikspolisstyrelsen om ytterligare åtgärder behöver vidtas. Många av de licensansökningar som kommer in till polismyndigheterna är ofullständigt ifyllda. Detta fördröjer hanteringen av dem.
Rikspolisstyrelsen har därför påbörjat ett arbete med att skapa ett digitalt ansökningsförfarande som säkerställer att en ansökan är fullständig när den skickas. Polismyndigheterna arbetar också aktivt för att sprida information om vilka uppgifter som måste framgå av en ansökan.
Polisens långa handläggningstider kan leda till att personer med tidsbegränsade vapentillstånd inte hinner få sina tillstånd förnyade innan de gamla löper ut.
För att de som drabbas av detta inte ska sakna tillstånd under en period har regeringen i propositionen Skärpningar i vapenlagstiftningen föreslagit att tidsbegränsade vapentillstånd ska fortsätta att gälla även efter tillståndstidens utgång under den tid då prövning av ett nytt tillstånd pågår. Lagändringen föreslås träda i kraft den 2 januari 2015.
Hanteringen av vapenlicenser är dessutom ett av många områden som behandlas inom ramen för ombildningen av polisen till en myndighet. Syftet med översynen är att effektivisera ärendeprocesserna, vilket förväntas leda till större enhetlighet, ökad nationell samordning och kortare handläggningstider. Jag följer särskilt utvecklingen av handläggningstiderna för vapenlicenser, och det kommer jag att göra även fortsättningsvis.
Beatrice Ask (M):
Vi är, som sagt, överens om att vi inte ska ha långa handläggningstider. Men låt mig bara avslutningsvis säga vad det är vi prövar och varför. Vi har en vapenlag som trädde i kraft 1996 och är mycket viktig. Prövningen må uppfattas som byråkratisk. Men det handlar om att polisen prövar tillstånd i enhetlighet med den vapenlag som riksdagen har fattat beslut om. En enskild person får ha skjutvapen bara om vapnet behövs av ett godtagbart skäl.
Varför ska man ha detta vapen? Det får inte finnas någon risk för att vapnet kommer att missbrukas. Där behöver man pröva om sökanden är känd som pålitlig, omdömesgill och laglydig. Man tittar i belastningsregister med mera för att hantera det. Det finns ålderskrav. Det krävs att man är skjutskicklig. Om man ska jaga ska man ha sin jägarexamen.
Om det handlar om målskjutningsvapen krävs det att man är aktiv medlem i en skytteförening och att man vid prov har visat att man faktiskt kan hantera vapen. Därtill har vi regler som rör hur man hanterar sitt vapen, hur det förvaras och mycket annat. När vi har en sådan lagstiftning blir det ett visst arbete med att i varje enskilt ärende pröva om personen i fråga uppfyller dessa kriterier. Jag tycker att man ska ha respekt för det. Det är ingen ursäkt för att det tar för lång tid.
Men jag vill också gärna säga att det handlar om ganska många ärenden. Vi har 600 000 vapeninnehavare i Sverige och två miljoner skjutvapen. Över hälften innehas för jaktändamål. År 2013 kom mer än 140 000 vapenärenden till svensk polis.
Nästan 64 000 ansökningar handlade om vapenlicens, och det handlar om en ökning från 2011. Vi pratar alltså om en ganska omfattande verksamhet. Krav på likvärdighet i landet tycker jag att vi ska ha, men vi ska också ha kvalitet i den prövning som görs. Det är klart att vi kan göra det bättre, och det arbetet pågår.
Beatrice Ask (M):
Hillevi Larsson har frågat statsministern om han inte anser att det är rimligt att regeringen prioriterar genomförandet av riksdagens beslut, med tanke på att riksdagen är Sveriges högsta beslutande organ och regeringen arbetar på uppdrag av riksdagen. Interpellationen har överlämnats till mig. En av riksdagens huvuduppgifter som folkets främsta företrädare är lagstiftning, och regeringen är enligt regeringsformen skyldig att utfärda en lag så snart som möjligt efter att riksdagen har beslutat om den.
Det följer alltså av grundlagen hur regeringen ska prioritera och genomföra riksdagens beslut om lagar. Riksdagens beslut om så kallade tillkännagivanden till regeringen är emellertid inte reglerade i någon författning. Regeringens hantering av sådana beslut är inte heller författningsreglerad. Det finns emellertid en sedan länge etablerad konstitutionell praxis om hur regeringen bör förhålla sig till riksdagens tillkännagivanden.
Den innebär bland annat att regeringen som utgångspunkt bör tillgodose ett sådant tillkännagivande. Om regeringen inte delar riksdagens mening i en fråga och inte har för avsikt att tillgodose riksdagens önskemål, innebär - som konstitutionsutskottet har konstaterat - praxis att regeringen i stället bör underrätta riksdagen om detta inom den tidsgräns som angetts i tillkännagivandet.
Även skälen till att regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör redovisas. Både konstitutionsutskottet och Grundlagsutredningen har konstaterat att ordningen med tillkännagivanden i allt väsentligt fungerar väl. Jag instämmer i den bedömningen.
Beatrice Ask (M):
Jag får börja med att instämma i Hillevi Larssons tack till talmannen och till riksdagens personal som alltid, i ur och skur, gör ett fantastiskt arbete. Det är vi väldigt tacksamma över. Det finns ingenting som säger att det har blivit bättre vad gäller fas 3, säger Hillevi Larsson. Men det vi nu diskuterar är det tillkännagivande som riksdagen gjorde 2011 vad gällde fas 3.
Som jag konstaterade tidigare redogjorde regeringen i skrivelse 75 utförligt och detaljerat för de åtgärder man vidtagit. Därmed ansåg man att tillkännagivandet hade tillgodosetts. Därefter har regeringen i direkt anslutning till detta angett att man anser att man därmed har slutbehandlat det hela. Varken KU eller Arbetsmarknadsdepartementet berörde frågan när de behandlade skrivelsen.
Regeringen måste därför utgå från att riksdagen därmed har sett tillkännagivandet som hanterat. Jag tror säkert att det är Riksdag & Departement som har tagit fram listan på alla de åtgärder som inte är återredovisade eller hanterade.
Men faktum kvarstår att i många av de fall som Hillevi Larsson räknar upp är det i många fall allmänt hållna tillkännagivanden och där det pågår ett intensivt arbete. Det är klart att det vore bra om den formella återrapporteringen hade varit gjord, men vi betar av detta successivt. Eftersom många tillkännagivanden är allmänt hållna tar det i någon mening aldrig slut.
Det händer också att man som minister då tycker att man vill ha ännu mer på plats innan man återrapporterar till riksdagen, så det är ett givande och ett tagande. Detta att det ska återrapporteras är en viktig kontrollfunktion, så att man vet hur redovisningen ser ut. Det är på det sättet vi håller ordning på samarbetet mellan regering och riksdag och på att regeringen sköter sitt arbete på ett bra sätt.
Beatrice Ask (M):
Nu kom det in en del nya saker i debatten. När det gäller lagstöd och kraven på närvaro vid brott mot barn är det väl inte riktigt som interpellanten säger. Det är dock mycket viktigt att det finns ett nära samarbete. Om man i delar av Norrland inte skulle följa de lagar och regler vi har hoppas jag att det omedelbart anmäls. Det är naturligtvis nödvändigt att man följer de lagar och regler som finns.
Om man bryter mot dem är det ingenting jag är trygg med. Sedan kan ambitionerna vara högre än de som anges i reglerna. I det moderna samhället har vi den fördelen att vi kanske inte alltid behöver packa väskorna och resa. Det går att använda modern teknik. På så vis kan åklagare och polis samarbeta.
Det borde användas mycket mer frekvent än vad som sker. Jag har både sett och hört att det används ganska ofta i Norrlandsregionen av det enkla skälet att det är ett bra sätt att ha en återkommande kontakt och därmed ett närmare samarbete. Det finns alltså lösningar. Vi kommer inte ifrån att det är långa avstånd. Vi kommer inte ifrån att det är fler ärenden som ska hanteras i Umeå än i Lycksele.
Därför måste vi självfallet skapa en organisation som säkerställer att ärendena hanteras med kvalitet oavsett var den som blivit utsatt för brott finns och var ärendet så att säga har sin bas. Det är naturligtvis väldigt viktigt. Sedan är det bekymmersamt med sådana påståenden som att varje omorganisation har lett till färre poliser.
Om jag tittar på det arbete som bedrivs av Genomförandekommittén när det gäller den nya polisorganisationen, som ska börja gälla den 1 januari, ser jag att den byggs underifrån. Man försöker börja med att säkerställa att vi har en bra bas med lokal polis, ett fungerande samarbete och överenskommelse med lokalsamhället. Jag tror att det är helt rätt väg att gå.
Då får man redan från början med sig den verklighet man lever i, och verkligheten kommer att visa sig vara lite olika mellan Lycksele och Stockholms innerstad. Där får man ett utrymme för det. Jag har gott hopp vad gäller omorganisationen. Färre poliser kommer den inte att innebära.
Ambitionen är ju att lägga upp organisationen på ett sådant sätt att fler poliser ska arbeta i traditionell polisverksamhet. Man minskar exempelvis antalet chefsnivåer och kommer att få ut fler chefer i det egentliga polisarbetet, vilket jag tror är ett mycket viktigt steg att ta. När det gäller behovet av mer personal i Norrland och på andra ställen kan jag hålla med.
Vi skulle absolut ha användning för fler poliser, men det ska också finnas pengar till dem, och så är det inte i dag. Om jag vore Katarina Köhler skulle jag vara väldigt bekymrad för dem som Socialdemokraterna vill samarbeta med. Dessa vill snarast skära i budgeten för rättsväsendet, och det finns det dess bättre inga krav på inom Alliansen. Vi ser behoven, men kommer inte med några löften i det korta perspektivet.
Men vi behöver säkerställa att poliser finns ute. En viktig sak, som vi också har gått till riksdagen med, är möjligheten att låta civila utredare göra lite mer för att kunna använda polisiär kompetens på de områden där det behövs ännu mer sådan.
Beatrice Ask (M):
Jag delar inte uppfattningen att det som Riksrevisionen säger är oroande. Jag är en varm anhängare av Riksrevisionen, även när vi får kritik, av det enkla skälet att det är viktigt att någon granskar verksamheten. Det är ett seriöst underlag för att vidta åtgärder. Jag har pekat på de svar som regeringen gett på Riksrevisionens synpunkter och nämnt några av alla de åtgärder som vi vidtar.
Sedan har jag också pekat på att det finns saker där vi inte riktigt håller med Riksrevisionen, men det är en annan sak. Vi tyckte att de var otydliga. Det finns dock mycket att göra för att öka effektiviteten. Låt mig sedan gå till Norrlandsproblematiken och åklagarkammaren. Det vore frestande att ställa en fråga till interpellanten, men jag tycker att det är ett oskick när statsråd gör det, så jag avstår.
Det är dock intressant att fundera över om en omorganisation av åklagarkammaren i Umeå skulle öka effektiviteten. Jag konstaterar att åklagarkammaren i Umeå har bra genomströmningstider, ligger bra till när det gäller lagföring och även håller tidsfrister på ett bra vis, bland annat i barnärenden. Resultaten är alltså ganska bra.
Sedan har vi enskilda ärenden där man kan önska mer. Där måste jag peka på de möjligheter som finns till att effektivisera kontakterna, men också på att vi gärna ser att det blir fler polisiära förundersökningsledare, så att man inte behöver ha distanskontakt för att kunna genomföra barn- och ungdomsutredningar i alla ärenden. Det är klart att det är någonting som vi önskar. Det finns mycket att arbeta med i det praktiska för att säkerställa detta, tror jag.
Jag välkomnar naturligtvis konkreta förslag och synpunkter från polisen lokalt, andra medarbetare i rättsväsendet och allmänheten när man ser att det finns snedsitsar. Det finns nog inga enkla lösningar när det gäller Norrland, utan vi tvingas vara pragmatiska och kreativa, och då tror jag också att vi kan hantera det på ett bra sätt.
Beatrice Ask (M):
Jag visste att det skulle komma: Alla frågor är viktiga, och därför ska myndigheten få prioritera själv. Jag måste ändå fråga Socialdemokraterna: Är ni bekymrade eller är ni inte bekymrade över den säsong av bostadsinbrott vi nu ser? Är det rimligt eller är det inte rimligt att det är så ojämnt med uppklaringen?
När Morgan Johansson satt i riksdagen ägnade han mycket tid åt att lova bättre uppklaring, men ni vill inte sätta sökljuset på att man ska koncentrera sig mer på dessa frågor. Jag menar att vi måste få ett jämnare och mer kvalitativt arbete som tar sig an detta.
Jag skulle vilja veta om det finns något exempel på vad Socialdemokraterna och Miljöpartiet i regeringsställning har gjort för att förbättra situationen för dem som drabbats av bostadsinbrott av de ligor som turnerar runt om i Sverige.
Beatrice Ask (M):
Det pågår mycket arbete eftersom alliansregeringen satte fart på mycket, men det har inte kommit några initiativ över huvud taget från den sittande regeringen när det gäller arbetet mot bostadsinbrott och stölder. Jag förstår att ni inte hinner allt omedelbart, men något borde ni väl ha hunnit göra. Är ni beredda att till exempel skärpa straffen för bostadsinbrott?
Alliansen har lagt fram förslag som kommer att behandlas i vår, för vi anser att det är uppenbart att vi är för svaga i insatserna. Samverkan är bra, och tack vare alliansregeringen finns det i dag avtal med nästan alla kommuner. Problemet är ju att när det gäller bostadsinbrott är de civila insatserna och det man gör i förebyggande syfte en sak, men man står inte pall mot dessa ligor som är väldigt professionella.
Det behövs ett fokuserat arbete från polisen, och ärendena måste utredas. Man måste åka ut och göra en brottsplatsundersökning. Det sker inte överallt. Om regeringen inte är beredd att fokusera på det är jag inte så säker på att en ny myndighet kommer att fokusera på den saken heller. Det är allvarligt, för detta skapar otrygghet för massor av människor. Vi har fått ned antalet bostadsinbrott något tack vare enskildas insatser, grannsamverkan och annat.
Men vi måste få upp uppklaringen, och vi måste arbeta mer med det. Då ska vi använda best practice, för det finns ställen i Sverige där man gör detta på ett bra sätt. Jag tycker att riksdagen ska berätta för regeringen att vi vill se det generellt i Sverige. Men ni är emot, och det är allvarligt för dem som drabbas.
Beatrice Ask (M):
Även om det föreligger verkställighetshinder för att utvisa en person kan man redan i dag lämna landet om man vill göra det. Det är fullt möjligt. Syftet med återkommande kontroller är naturligtvis att det inte ska vara enkelt att befinna sig i Sverige, i varje fall inte om man ägnar sig åt sådant som kan vara skadligt.
Det som bekymrar mig är att Sverigedemokraterna helt plötsligt vill riva upp tanken på att sätta en gräns vid till exempel dödsstraff eller tortyr. Det är oerhört viktigt att stå upp för de grundläggande rättigheterna. Jag är inte beredd att utvisa någon som riskerar dödsstraff, av det enkla skälet att jag anser att dödsstraff är förkastligt.
Jag kommer aldrig att kunna acceptera det, och av det skälet kan man inte utvisa människor. Det finns internationella regler, och de är rimliga. Sedan säger Kent Ekeroth att Moderaterna, Alliansen och alla andra är mot er varje gång vi säger nej till era förslag och att vi sedan antar dem. Ja, även en blind höna kan ju hitta ett korn. Så är det.
Ni har inte fel i allting; det är inte det jag säger. Men i motionen om lagen om särskild utlänningskontroll är det väldigt tunt med sakliga argument. Det finns ingen anledning att i form ändra hur lagen används. Det finns verktyg för att man ska kunna agera. Det dilemma som finns är när det föreligger verkställighetshinder.
Där vill ni uppenbarligen gå väldigt långt i ett internationellt perspektiv. Det är vi inte beredda att göra. Däremot är det ingen - i varje fall inte allianspartierna - som tycker att den här lagstiftningen ska tillämpas med mjuka vantar, utan den ska vara tuff.
Beatrice Ask (M):
Jag har absolut läst motionen väldigt noggrant eftersom jag anser att terroristbekämpning är ett oerhört viktigt ämne. Det finns stora komplikationer i hur vi arbetar mot terrorism.
Däremot är förvar precis det som ni föreslår, Kent Ekeroth, men det blir ofta livstid för när det gäller en del av de länder som kan komma i fråga ska man nog vara optimistisk om man tror att möjligheten till utvisning blir aktuell inom rimlig tid. Det kan bli väldigt långa inlåsningstider, mer eller mindre som dödsstraff.
När man lagstiftar måste man fundera över de fall som kan komma i fråga. I motionen från Sverigedemokraterna vill ni inte ens ta hänsyn till om folk är under 18 år. Det är klart att det kan finnas farliga ungdomar. Det inser även jag.
Men med tanke på vad man kan befara, umgänge och andra faktorer, kan det teoretiskt sett tänkas att det finns en 16-åring som på grund av sin släkt eller sina grannar blir misstänkt för eller befaras kunna begå allvarliga brott eller medverka på något sätt till brott. Vederbörande ska då låsas in, enligt Sverigedemokraterna. Det är helt orimligt.
Om vi tänker oss in i situationen förstår vi att det är helt orimligt. Det hade varit mer logiskt om ni hade sett till att lägga fram förslag som innebär att man blir bättre på hur man ska arbeta med de åtgärder som kan vidtas utöver förvar.
Till exempel kan Säkerhetspolisen och andra behöva mer resurser för att mer återkommande kunna följa upp och vidta de kontrollåtgärder som krävs. Det kan tänkas, framför allt om det skulle visa sig att antalet personer som det kan handla om ökar. Det har vi inte sett än, och det framgår också av skrivelsen.