Annika Lillemets (MP):
Trafikverket pekar ut Järnvägsskolan som en viktig aktör för att erbjuda utbildningar även på vägsidan. En fungerande marknad bygger på att det finns flera aktörer som erbjuder sina tjänster. Ja, utöver Järnvägsskolan finns gymnasieskolor, yrkeshögskolor och ett mindre antal privata aktörer som utbildar inom järnvägsområdet. Men den stora volymen, upp till 90 procent, står Järnvägsskolan för.
Det är drygt 300 ban-, kontaktlednings- och signaltekniker som utbildas där varje år. De andra skolorna kan inte ersätta Järnvägsskolan med tanke på dess unika övningsanläggningar. Skolorna har helt olika förutsättningar. För att bli en duktig bantekniker, signaltekniker eller kontaktledningstekniker krävs det mycket praktisk övning. Det är ett hantverk som man inte kan lära sig fullt ut i skolbänken.
Man måste helt enkelt öva för att få handlaget, och det måste göras i en säker miljö. De som utbildas vid Järnvägsskolan får den unika möjligheten, och de kan därför efter avslutad kurs direkt vara fullt användbara i jobbet. Pengarna räcker inte för att erbjuda detta i alla gymnasier och yrkeshögskolor, och det vore också en ganska ineffektiv användning av medel. Det handlar alltså om såväl volym som kvalitet.
Kapaciteten finns just på Järnvägsskolan, och där kan eleverna få öva i en säker och realistisk miljö. Det finns möjlighet att ta emot ännu fler där. Det är, som sagt, både oekonomiskt och onödigt att bygga upp flera sådana miljöer. God hushållning är att på bästa sätt utnyttja de anläggningar vi redan gemensamt äger och definitivt inte slarva bort dem.
Att Lunds universitet skulle bli huvudägare till Järnvägsskolan är en lösning som undersökts, och det skulle ge många fördelar. Till exempel kan universitetet bedriva viktig järnvägsteknisk forskning med Järnvägsskolans anläggningar som bas. Skolans verksamhet kan förstärkas med spetskompetens från universitetet. Allra viktigast är att det skulle ge en långsiktig stabilitet och ge en inriktning på samhällets behov i stället för vad som är kommersiellt gångbart.
Så kan det nuvarande utbudet, kvaliteten och den teknikmässiga kvaliteten garanteras, något som branschen, inte minst Trafikverket, ser som mycket viktigt. Tyvärr har processen för att genomföra denna lösning stoppats upp, och det är olyckligt. Jag upprepar min fråga som jag inte har fått svar på. Jag undrar om Catharina Elmsäter-Svärd är beredd att verka för att Järnvägsskolan överförs till Lunds universitet. Jag undrar också hur Utbildningsdepartementet ser på denna lösning.
Om en privat ägare tar över Järnvägsskolan kan konkurrensneutraliteten gå förlorad. Kommer en privat ägare att se till samhällsnyttan och bedriva utbildningar som inte är företagsekonomiskt lönsamma men nödvändiga för utvecklingen av järnvägssystemet? Skulle en privat ägare vara beredd att reinvestera och utveckla skolan, och för vilka syften?
Flera av skolans övningsanläggningar har för övrigt placerats där av olika leverantörer, exempelvis Trafikverket och Bombardier, och om skolan tas över av någon annan kan de dra sig ur samarbetet. Det är inte till gagn för säkerheten i det svenska järnvägssystemet. Jag undrar om infrastrukturministern ser några problem med att exempelvis en av de olika järnvägsoperatörer som verkar i Sverige skulle ta över Järnvägsskolan, om det skulle bli så.
Är det verkligen en rimlig och hållbar lösning för framtiden?