KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jonas Millard (SD):
Justitieombudsmännens funktion i samhället är att skydda medborgarna mot övergrepp som begås av myndigheterna och att återrapportera detta till riksdagen. Det är av den sistnämnda anledningen vi har dagens diskussion. Enligt årets ämbetsberättelse har JO hanterat drygt 7 000 ärenden under året.
Jag tänker inte redogöra för alla dessa; det ska jag skona kammaren från. Jag ska dock ta upp några exempel, och föregående talare har redan nämnt några. Det handlar om vårdgivare som lämnar ut känsliga uppgifter om sina patienter. När det gäller journalföringen är det väldigt känsliga uppgifter. Här har JO valt att ge kritik.
Det handlar om hur kriminalvården har brustit i hanteringen av intagna och nekat vård eller inte gett vård i tid trots att borde varit uppenbart för kriminalvården att de intagna behövde det. Det finns också allvarliga fall där JO tittat på tingsrätter och hanteringen av vårdnadstvister, vilket en tidigare talare var inne på.
Det finns exempel på att man fördröjt en tvist eller att en tvist tagit nära fem år, vilket givetvis inte är bra för vare sig barn eller föräldrar. Även i detta fall riktar JO allvarlig kritik. Låt oss titta på utvecklingen av justitieombudsmännens uppdrag och ämbetsberättelse. Man kan gå tillbaka ända till 1999 i den statistik som finns i årets ämbetsberättelse.
Då kan man konstatera att klagomålshanteringen har ökat kraftigt. Det har i regel skett på bekostnad av inspektionsverksamheten. JO utför varje år flera olika inspektioner. År 1999 utfördes 113 inspektioner på eget initiativ. Samtidigt hanterade man 4 500 klagomål och anmälningar.
År 2015 har detta förändrats en hel del. Då hanterades 7 143 klagomålsärenden av Justitieombudsmannen, men det utfördes bara 78 inspektioner. JO skriver i sin ämbetsberättelse att prövningen av klagomålsärendena tar huvuddelen av JO:s handläggningsresurser i anspråk.
Antalet inspektioner och övriga granskningar på JO:s eget initiativ ligger på samma nivå som föregående år men är alltjämt färre än vad JO anser önskvärt. Här bör även nämnas att JO sedan några år har skärpt kraven på vad som ska anses utgöra ett klagomål. Något hundratal skrifter som tidigare skulle ha registrerats som klagomål har nu i stället hanterats i administrativ ordning.
Av denna anledning har Sverigedemokraterna valt att i betänkandet ha ett särskilt yttrande, som jag vill uppmärksamma kammaren på.
Anledningen till att Sverigedemokraterna tycker att det är viktigt att vi ser mer inspektioner från JO:s sida är att inspektioner har en förmåga att träffa de personer som har den lägsta förmågan att själva initiera anmälningar, alltså den absolut svagaste gruppen i samhället som inte har styrkan och förmågan att själv göra JO-anmälningar och driva processer.
Jonas Millard (SD):
Tack, Annicka, för frågan! Sverigedemokraterna har tidigare satsat mer pengar på just Sametinget. Vi ser att det finns ett behov av att göra det. När det gäller just minoritetspolitiken har vi själva kunnat se efter. Vi har varit på studiebesök där uppe, vi har tittat och studerat och pratat med människorna som finns där. Vi ser att det finns många inneboende obalanser bland minoriteterna. Jag anser att det är en stor fråga som vi bör fokusera på, lyfta upp och diskutera för att hitta någon form av gemensam lösning.
Jag tycker också att den satsning som Annicka nu lyfter upp är en satsning med stor etnisk prägel, och en sådan tycker jag inte att vi ska göra på området.
Jonas Millard (SD):
Björn von Sydow talade mycket om demokratipolitik, och det är något som ligger även mig varmt om hjärtat. Jag tycker att det är angelägna och viktiga frågor, framför allt utifrån de utmaningar som vi står inför - det som Björn von Sydow lyfte upp här med våldsbejakande extremism och andra saker.
Det som förvånar mig lite grann är att när man läser i det budgetdokument som vi har framför oss kan man se att regeringen under två år gör en rätt kraftig ökning av anslaget på den här budgetposten för att sedan sänka det drastiskt för 2019 och 2020. Jag vill fråga om Björn von Sydow kan klargöra varför man gör den sänkningen.
Jonas Millard (SD):
Det var bra att vi fick ett klargörande. När man läser budgetdokumenten får man uppfattningen utifrån siffrorna att regeringen gör en prioritering under två år för att sedan kraftigt sänka anslagen. Men om jag tolkar Björn von Sydow rätt i dag har man en ambition om att det här är någonting som måste ske långsiktigt och som man ska satsa på under lång tid i reella siffror.
Jag hoppas att regeringen vidhåller att man om ett par år ändå har ett högt anslag, då de här frågorna är högst aktuella att fortsätta jobba med.
Jonas Millard (SD):
Det var i princip det Niclas sa i sitt anförande också. Han sa att vi inte vet hur ärendena såg ut, att ärendena kan vara mer komplexa i dag än tidigare. Jag efterfrågar vilket fog du har för det. I det betänkande som finns hittar i alla fall jag ingenting som skulle styrka den tesen över huvud taget. Vi kan snarare konstatera att den största ärendegruppen handlar om att man anställer nya personer till Regeringskansliet.
Det kan inte rimligtvis vara ett så komplext ärende att det behövs betydligt fler personer för det. Det konstateras också att författningsärendena, som kanske borde vara mer komplexa, är en ärendegrupp som minskar. Du får gärna utveckla ditt resonemang, Niclas Malmberg, och svara tydligt på vilket fog du har för att hävda att ärendena i dag är så pass mycket mer komplexa att det behövs så pass många fler personer när de tar hand om så pass många färre ärenden.
Jonas Millard (SD):
Agneta Börjesson från Miljöpartiet nämnde lite grann om vår motion när det gäller gemensamma valsedlar. Hon talar om systemet med valsedlar och den utredning som nu har kommit fram till att man ska lägga valsedlarna samlade direkt i röstbåsen. När jag läser utskottets betänkande försöker jag förstå argumentationslinjen gentemot vår motion. Man framhåller att det skulle vara ett bättre alternativ att samtliga valsedlar ligger dolt.
Det medför vissa andra bekymmer, bland annat det som jag lyfte fram i mitt anförande om att det finns en ökad risk för att man i större utsträckning än tidigare stjäl valsedlar och att valsedlar försvinner. Jag skulle gärna vilja ge Agneta Börjesson en chans att utveckla sitt resonemang kring detta och hur hon resonerar om vår motion.
Jonas Millard (SD):
Tack, Agneta Börjesson, för svaret! Jag finner att du ändå inte helt avfärdar idén om att i framtiden titta på frågan om gemensamma valsedlar. Precis som Agneta Börjesson säger har man det här systemet i andra länder. Jag vill minnas att man i Danmark har haft det sedan åtminstone 2002, och det fungerar uppenbarligen.
Jag har personligen mycket svårt att se några som helst nackdelar med att alla partier helt enkelt har en valsedel som man delar på, eftersom det då blir omöjligt att kasta eller stjäla valsedlar samtidigt som valhemligheten garanteras eftersom det inte går att spåra vem någon röstar på när man tar med sig en valsedel för alla partier in i valbåset.
Det är ett system som jag tycker är en betydligt större garant för valhemligheten än det förslag som nu ligger på bordet och som för tillfället bereds i Regeringskansliet, som jag förstår det som. Huruvida det blir så till nästa val att man har valsedlarna i valbåsen är väl ännu inte helt klart, men eftersom jag ändå tolkar Agneta Börjessons svar som att hon inte helt avfärdar idén skulle jag vilja ställa en slutfråga. Den är om Agneta Börjesson kan tänka sig att åtminstone utreda frågan om gemensamma valsedlar.
Jag skulle gärna se att man tittar på det redan i den utredning som nu har presenterats, men skulle Agneta Börjesson vara beredd att utreda frågan?
Jonas Millard (SD):
Jag har anmält mig för sex minuters talartid. Jag kommer inte att prata ens en bråkdel av den tiden. Detta är ett ärende som har blivit återförvisat till utskottet, och det har varit uppe för debatt tidigare. Min kollega Fredrik Eriksson har då på ett bra sätt redogjort för Sverigedemokraternas ställning i den här frågan. Därför tänker jag nöja mig med att yrka bifall till reservationerna 1, 2 och 3.
Jonas Millard (SD):
Tack, Hans Ekström, för passningen! Jag tror att vi får reda ut ett och annat. Jag vet inte om Hans Ekström verkligen lyssnade på vad jag sa i mitt anförande. Men jag tror att jag och Hans kan vara överens om att det händer att en folkvald politiker hoppar av. Någon kan bli en politisk vilde.
I händelse av detta tycker vi att det vore en rimlig ordning att en person till kan tillsättas även mellan valen. Det handlar inte om att vi ska detaljreglera från riksdagen vilka representanter de olika politiska partierna tillsätter i fullmäktige. Den tanken är helt absurd. Men frågan är vem det är i dag som förlorar eller på något sätt skulle tjäna på att det finns tomma stolar runt om i fullmäktige.
Man kan diskutera i termer av att det är de politiska partiernas ansvar. Det håller jag med om och tycker är en viktig utgångspunkt och princip. Men det är i förlängningen väljarna som förlorar på att deras röster inte räknas, om det skulle bli tomma stolar. Därför tycker vi att det här skulle vara en god ordning både för dem som har röstat och i stort också för demokratin.
Jonas Millard (SD):
Både jag och Hans är säkert fullt medvetna om hela denna problematik, som trots allt finns. Men det är som sagt på många håll i landet väldigt svårt för politiska partier, säkert också för Socialdemokraterna, att se till att alla platser blir tillsatta. En annan aspekt av detta är det här som Hans talar mycket om - att vara folkvald.
Jag stöder naturligtvis den principen; det är ett system som vi i grunden ska värna. Men vi vet också hur det ser ut. Vi kan ha valsedlar med ett tjugo- eller ett trettiotal namn, och tidigare har vi haft ett system där man kan skriva till namn. Vi kan ha en person som kanske inte ens har blivit kryssad, men han är också per definition folkvald. Men är han verkligen det? Han har stått med på en valsedel, men ingen har kanske kryssat honom över huvud taget.
Vad är viktigast för demokratin - att stolen står tom eller att vi faktiskt kan tillsätta en person som kan stå upp för väljarnas röst? Jag tycker att det sistnämnda är viktigare, och det tycker jag är en åsikt som Hans borde överväga.
Jonas Millard (SD):
Jag har en fråga riktad till civilminister Ardalan Shekarabi. Det är en fråga som rör storregionerna, och det är en fråga som är mer aktuell än någonsin när 21 län förväntas ombildas till sex regioner. Det här är en fråga som Sverigedemokraterna har varit kritiskt till under lång tid, framför allt med bakgrunden att landstingen har funnits ända sedan 1600-talet. Frågan om storregionerna har utretts under mycket lång tid.
Frågan har också fått kritik från civilministerns eget parti och bland befolkningen i stort. 40 000 namnunderskrifter har samlats in bara i Norrland. Där menar man på att detta är fel väg att gå. Trots det verkar regeringen ändå gå vidare. Man kan fråga sig om det inte har blivit ett prestigeprojekt. Detta är naturligtvis inte en liten fråga. I vår grundlag står det att all makt utgår från folket.
Vilken makt anser civilministern att folket ska ha i frågan om bildandet av nya storregioner?
Jonas Millard (SD):
Min fråga rörde egentligen hur man tänkte från regeringens sida när det gällde att beakta folkets vilja i frågan. Jag refererade till själva portalparagrafen i regeringsformen, som säger att all makt ska utgå från folket. Den skulle man såklart kunna hänvisa till i många frågor, men det här är inte en liten fråga. Här måste man enligt vårt sätt att se på saken faktiskt lyssna in vad folket vill. Motståndet växer. Det växer hos befolkningen i stort. Det växer också i civilministerns eget parti. Vår syn på detta är att man måste beakta folket.
Det upplever inte jag att regeringen vill, men Ardalan Shekarabi får naturligtvis svara.
Jonas Millard (SD):
Jag satt i bänken och lyssnade med spänning på när Jonas Gunnarsson skulle komma in på Sverigedemokraterna. Det är ett parti som Jonas Gunnarsson vid flera tillfällen har försökt att ge sin tolkning av. Ordspråket att kasta sten i glashus kanske aldrig kan vara mer aktuellt än när en socialdemokrat börjar ge sig på att försöka definiera ett annat partis hemska historia.
Vi kan såklart ägna dessa minuter åt att prata om tvångssterilisering och att man ville ge Adolf Hitler Nobelpriset, men jag tror inte att det tjänar debatten. Det finns såklart även nutida exempel. Nu har vi frågan om diskrimineringsgrunderna, som är så otroligt omdebatterade, och vi har haft invändningar mot en systematik som socialdemokrater och övriga partier här inne har förespråkat under så lång tid.
Där skiljer vi oss åt på det sättet att Sverigedemokraterna inte vill tillåta diskriminering av någon, men Jonas Gunnarsson tycker att det ska man visst kunna göra. Andra människor ska kunna diskrimineras, men inte just de grupperna. Om man hittar en ny grupp som man tycker kanske är lite mer skyddsvärd kan just den gruppen tillföras i listan över skyddsvärda grupper. Jag förstår inte hur Jonas Gunnarsson, eller någon från ett annat parti, kan tycka att det är en bra lösning på problemet.
Varför kan man inte ha en likvärdig lagstiftning, fru talman? Jag förstår inte det. Gunnarsson har tidigare haft all möjlighet att förklara. Han lyckades inte då, men jag ger honom en ny chans nu.
Jonas Millard (SD):
Tack, Jonas Gunnarsson, för svaret! Ungefär så lät det vid den förra debatten också. Vi har inte flyttat oss en enda millimeter. Skillnaden är att Jonas Gunnarsson anklagar Sverigedemokraterna för att stå upp för tvångssteriliseringar. Jag vet inte exakt vad Jonas Gunnarsson syftar på. Jag gissar att det handlar om debatten om könsbyte. Där har det tidigare i Sverige varit aktuellt med steriliseringar. Då skulle Sverigedemokraterna tydligen ha intagit en ställning som enligt Jonas Gunnarsson är hemsk.
Det skulle innebära att Socialdemokraterna bara för någon månad sedan också var ett hemskt parti eftersom man drev frågan ända fram till dags dato. Jag kan inte låta bli att bemöta det Jonas Gunnarsson påstår om att vår systematik inte skulle träffa dessa grupper. Men det är precis vad den gör.
Det är frågan om en formulering, en systematik, som träffar alla grupper, inte bara en förteckning över grupper som Socialdemokraterna och andra partier just i dag tycker är extra skyddsvärda. Om man ska vara noga med att följa internationella konventioner - det är också något Jonas Gunnarsson och företrädare för andra partier ofta lyfter upp - får man hänvisa till vad som står i FN:s konvention om de mänskliga rättigheterna. Där finns flera diskrimineringsgrunder som inte ingår, till exempel politisk diskriminering.
Det finns andra exempel på människor som blir diskriminerade som inte täcks här. Jag har en artikel här i min hand där det står: Fick inte jobbet - han var stockholmare. Ska det vara en ny diskrimineringsgrund för de människor som är stockholmare? Personen i artikeln hade tydligen en arrogant attityd och en släpig dialekt, och det dög tydligen inte för den arbetsgivaren. Med Sverigedemokraternas systematik skulle faktiskt detta också falla inom ramen, och man skulle åtnjuta samma skydd.
Personer som har könsöverskridande identitet - vilka kläder de vill klä sig i - skulle också träffas av denna lagstiftning. Jag förstår att Jonas Gunnarsson har en vilja att misstolka det Sverigedemokraterna säger. Vår lösning skyddar betydligt fler än vad hans lagstiftning gör. Vår lagstiftning inkluderar faktiskt alla. Den exkluderar inte, som i Jonas Gunnarssons fall, fler än den inkluderar.
Jonas Millard (SD):
Tack för påpekandet, Andreas Norlén! Vi är självklart medvetna om att det är innehållet i uppgifterna och hur de är sammanställda som man ska titta på. Det finns dock en syftesterminologi som man använder. Som Andreas Norlén själv var inne på i sitt inledningsanförande handlar det om att det ska vara ett fritt meningsutbyte, men i slutändan blir det ju någon form av bedömning.
Det blir en bedömning av syftet, och det jag menar är olyckligt är att två identiska register faktiskt skulle kunna omfattas på olika sätt. Man skulle kunna landa i slutsatsen att det antingen faller inom det grundlagsskyddade området eller inte gör det, utifrån syftet. Jag tycker att det riskerar att bli alltför godtyckligt. Jag tror att jag och Andreas Norlén, och övriga i utskottet, är väldigt överens om att den här typen av uppgifter såklart inte ska få finnas om det är så att de är mycket integritetskänsliga.
Samtidigt har vi en offentlighetsprincip, och det finns väldigt mycket uppgifter som den som har ekonomiska och personella resurser kan inhämta gratis. Sammanställningen som syftar till att kartlägga är såklart någonting vi kommer åt, men jag tror inte att vi kommer att kunna göra det på det här sättet. Jag tror att det finns en risk att man hamnar i en godtycklig bedömning där man börjar recensera syftet med olika typer av söktjänster, och jag är rädd att vi ska landa i den slutsatsen.
Jonas Millard (SD):
Hade man lyssnat på oss tidigare hade man såklart kunnat komma till rätta med den här problematiken mycket tidigare. Då hade vi inte alls behövt vänta i fyra år. Sverigedemokraterna har dessutom drivit rätt långtgående förslag när det gäller den personliga integriteten i stort. Jag tror alltså att vi egentligen vill uppnå ungefär samma sak men att det kanske handlar om olika vägar dit och olika metoder för att lösa det här. När det gäller det aktuella fall vi diskuterar har jag sagt tidigare att jag tycker att syftesdiskussionen kan bli olycklig.
Ponera att exempelvis ett massmedium vill föra ett känsligt register med känsliga personuppgifter inom ramen för sin övriga medieverksamhet. Då skulle det möjligtvis kunna bli så att man sedan i rättstillämpningen, när detta prövas, skulle se att det finns ett syfte att främja ett fritt meningsutbyte. Den risken vill jag inte att vi tar, och jag tror tyvärr att vi olyckligt nog gör det efter att vi har antagit den här propositionen. Vi får väl återkomma om några år och se var det här har landat någonstans.
Jag hoppas att vi i dag ändå tar ett beslut som gör att den personliga integriteten stärks och att vi går framåt i det. Jag tycker att vi har intressanta diskussioner om det i utskottet, och jag hoppas att vi kan fortsätta på den vägen.
Jonas Millard (SD):
Jag hoppas att jag har återfått en lite lugnare andhämtning nu - jag var lite andfådd när jag stod här i talarstolen första gången i dag. Som socialdemokrat representerar du i någon mening också såklart regeringen, Hans Ekström, och det är naturligt att regeringen yrkar bifall till förslaget i betänkandet och till propositionen i sin helhet.
Sverigedemokraterna har här en reservation till förmån för en följdmotion där vi argumenterar för ett system där man borde överväga att titta på det här med gemensamma valsedlar. Regeringen har också tillsatt en referensgrupp. Jag personligen satt i den referensgruppen, och där diskuterades egentligen aldrig den här frågan över huvud taget. Det finns andra länder som har en sådan här lösning, och jag tror att man skulle kunna komma till rätta med en del fusk på detta sätt.
Vissa typer av fusk skulle bli helt omöjliga med en gemensam valsedel. Jag har egentligen inte hört några starka argument mot en sådan lösning eller mot varför man åtminstone inte skulle kunna utreda frågan vidare. Några argument har möjligtvis lyfts om att det skulle vara mer komplicerat med personval och liknande, men jag är rätt övertygad om att vi skulle kunna lösa den knuten också.
Från Sverigedemokraternas sida kan jag säga att jag väldigt gärna skulle sätta mig ned och diskutera hur man skulle kunna komma framåt och åtminstone titta på den här frågan mer förutsättningslöst. Vi är nog alla överens om att det valfusk som har skett i det här landet är helt oacceptabelt och inte får ske. Vi har hamnat i system med omval på grund av att det har förekommit visst valfusk. Jag har en förhoppning om att vi alla kan dela synen att det här är ett problem som vi måste komma till rätta med.
Min fråga till Hans Ekström är helt enkelt: Är Hans Ekström beredd att överväga frågan om att titta på en lösning med gemensamma valsedlar?
Jonas Millard (SD):
Här står en socialdemokrat och här står en sverigedemokrat, och i det här fallet tycker vi nog till ungefär 99 procent likadant. Jag håller med Hans helt i analysen om att vi inte gör förändringar i valsystemet över en natt. Det ska ske med försiktighet. Vi ska alltid iaktta försiktighetsprincipen. Det är precis så vår följdmotion och vår reservation är utformade. Vi vill att man ska utreda och diskutera frågan.
Det stänger regeringen dörren för, trots att man konstaterar att det här fusket förekommer. Jag tror att vi alla kan vara överens om att skulle ett system med gemensamma valsedlar införas i Sverige skulle det åtminstone omöjliggöra den typen av vanligt förekommande fusk. Det kan såklart finnas andra nackdelar, men skulle vi införa det skulle vi inte vara först i världen, så jag skulle inte säga att det är särskilt experimentellt.
Vår reservation är försiktigt skriven där det handlar om att titta vidare på frågan. Min förhoppning är att vi i alla fall kanske i utskottet eller vid något senare tillfälle kan återkomma till frågan och diskutera vidare eftersom vi alla är överens om att dessa problem med valfusk är någonting som måste stävjas för att stärka och säkra vår demokrati och yttrandefrihet.
Jonas Millard (SD):
Tack, Dag Klackenberg, för passningen! Frågan rörde ju Sverigedemokraternas reservation på temat rätten att bli glömd. Som jag tolkar det liggande förslaget till lagstiftning kommer inte den rätten att bli helt absolut, för alla uppgifter kommer inte att försvinna. Det är i grund och botten samma problematik i dag.
För att ta ett konkret exempel, som folk inom datavärlden talar mest om, handlar det ofta om sociala medier. Du och jag har fört en konversation över Messenger eller andra applikationer. Jag kan radera mitt konto, men vad jag har skrivit i våra privata konversationer stannar kvar och finns fortfarande lagrat.
Då kan man resonera att det är meddelanden som du har fått av mig och fråga sig vem det är som äger meddelandena. Om vi backar bandet en tid kan vi jämföra det med att jag har skickat ett brev till dig. Då kan jag inte komma hem till dig och hämta brevet något senare, när jag har ångrat vad jag har skrivit. Jag menar att internet inte är riktigt jämförbart. Barn och unga skickar tusentals meddelanden fram och tillbaka.
Man kan ju fråga sig om det är någonting som de ska behöva stå för när de 15-20 år senare söker jobb. Jag kan tycka att detta inte är så enkelt. Detta behöver man problematisera kring, och det är därför vi vill anföra att det bör utredas hur rätten att bli glömd kan bli mer absolut. Detta var ett tydliggörande.
Jonas Millard (SD):
Det är egentligen inte så mycket att replikera på. Men det var ju bra att jag fick möjligheten att förtydliga vad vi menar. Dag Klackenberg nämnde flera exempel i sitt anförande, bland annat den lokala båtklubben och bostadsrättsföreningen. Jag tror inte att det är där som människor oroar sig mest i dag.
När vi ändå tar det här greppet om dataskyddet tycker jag att vi även hade kunnat titta på de lite mer oroande aspekterna av framför allt internet när det gäller sociala medier. Jag tolkar det som att det är där som de flesta människor känner en viss oro i dag över vilka uppgifter som finns sparade och vad vi själva kan välja att ta bort, hur våra personuppgifter används för marknadsföring och hur kartlagda vi blir som individer.
Svaret på dessa frågor fick vi för inte så länge sedan, då vi kunde lyssna på utfrågningen i USA av Facebooks grundare. Det finns tyvärr också en hel del andra rätt skrämmande exempel på hur våra personuppgifter har använts på ett felaktigt sätt. Jag välkomnar ett intresse från Moderaterna i de här frågorna. Sverigedemokraterna tycker att den personliga integriteten är viktig.
Det här är en fråga där jag tror att vi åtta partier måste sätta oss ned och komma överens för att på lång sikt få till ett system som fungerar och som stärker vår personliga integritet.