Hillevi Larsson (S):
Jag har väldigt svårt att förstå hur man framställer det som ett problem för jämställdheten att man inte längre ska kasta ut människor från sjukförsäkringen som är svårt sjuka och som behöver vara kvar. Det gäller inte minst kvinnor. Man kan tvärtom se det som ett problem för jämställdheten att så många kvinnor kastas ut och har kastats ut, och en del flera gånger.
Det är väldigt många som har vittnat om vad det betyder för den egna ekonomin, det egna livet och för familjens liv. Det riskerar att slå sönder hela familjens liv. Det innebär en enorm stress när man vet att tidsgränsen närmar sig. Tidsgränsen har inte haft någonting att göra med hur sjuk eller frisk man är, utan det är en fast tidsgräns.
Det har därför också blivit väldigt omänskligt mot dem som har varit svårt sjuka. De har vetat att de kastas ut och har en oviss framtid. De kanske kan få komma tillbaka.
Men det innebär ett stort lidande på vägen och också ett stort ekonomiskt bortfall där de riskerar att tvingas att gå till socialtjänsten för att få pengar för att överleva ekonomiskt, eller i det fall det är möjligt leva på sin partner, eller till och med vuxna människor som får leva på sina föräldrar för att de helt enkelt inte har några pengar. Det var inte syftet med sjukförsäkringen. Det skulle just vara en försäkring.
Man avstår lön under sitt arbetsliv för att ha denna försäkring när man behöver den och blir allvarligt sjuk. Vi kan också se att samtidigt som många utförsäkras har sjukskrivningarna också ökat. Det är inte så lätt att bli sjukskriven. Det har den förra regeringen sett till. Det är väldigt svårt att bli sjukskriven, och det är ännu svårare förbli sjukskriven trots att man är sjuk.
Detta visar att vi i dag har en stor grupp människor som är sjuka och som behöver hjälp. Jag tycker att det är en seger för medmänsklighet och jämställdhet i och med att det är så många kvinnor som är drabbade. Det är en övervikt kvinnor. Jag har väldigt svårt att se att det skulle vara ett problem för jämställdheten. Det är klart att det är ett problem att vi har så många som är sjuka.
Men det viktigaste vi kan göra är att förebygga. Vi vet att många av sjukskrivningarna har sin grund i dålig arbetsmiljö. Man kan se att kvinnor har varit hårt drabbade när det har varit nedskärningar. Den kvinna som är kvar får då sköta arbetsuppgifterna för andra som har fått gå utan att hon för den skull får högre lön. Det kan gå i några år. Men till slut går det inte längre.
Det är mycket det vi kan se. Det är många som har kämpat i åratal, och till slut orkar inte kroppen längre. Vi har också sjukdomar som är väldigt svåra att förebygga, som cancer och hjärt- och kärlsjukdomar. Mycket samverkar. Har man en bra arbetsmiljö ökar chansen att man mår bra. Jag tror att arbetsmiljön är viktig.
Vi ska också förbättra sjukvården. När det gäller sådana sjukdomar som till exempel cancer handlar det om rätten att bli sjukskriven och slippa den stress det innebär att man också förlorar sin ekonomi och möjligheter att försörja barn. Det handlar också om att man får den bästa vården. Det är någonting som är viktigt. Det förebyggande är A och O. Men rehabilitering är också jätteviktig. Jag är förvånad över att detta framställs som en motsättning till rehabilitering.
Det är det självklart inte. Det ska vi också satsa på.