KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva-Lena Jansson (S):
Tack för svaret, Mats Odell! Bakgrunden till min fråga är att den här borgerliga regeringen vid flera tillfällen har upprepat att utnämningspolitiken ska vara transparent och öppen och att Mats Odell har sagt: Vi gör konsekvent kravprofiler när nya myndighetschefer ska tillsättas, och annonsering är sedan i höstas mer regel än undantag.
Jag har också i en annan interpellationsdebatt talat om det tillfälle då man tillsatte en generaldirektör, då personen lämnade in sin ansökan på måndagen, och på torsdagens regeringssammanträde var personen utnämnd. Det var väl inte speciellt transparent, utan det kändes mer som att det var ett spel för gallerierna. Den 18 december meddelade Försäkringskassans generaldirektör Curt Malmborg till medierna att han skulle avgå.
Redan på eftermiddagen samma dag presenterade regeringen Malmborgs efterträdare, Adriana Lender. Nu har det visat sig att Försäkringskassans styrelse fick information om kommande generaldirektör endast några timmar före offentliggörandet från regeringen. Enligt styrelseordföranden för Försäkringskassan, som han uttryckt detta i medierna, har styrelsen god kännedom om läget i Försäkringskassan. Dessutom hade man kunnat bidra med synpunkter på olika namnförslag.
Så skedde inte, därav min fråga. I svaret pekar Mats Odell på ett antal frågor. Försäkringskassan är ju inte vilken myndighet som helst. Man hanterar mycket pengar. Man hanterar svåra beslut. Jag förstår att det kan vara bråttom att agera.
Men just eftersom det inte är vilken myndighet som helst är det av största vikt att man faktiskt också har styrelsens förtroende när man agerar och att man jobbar tillsammans i de här frågorna. Därför borde en samverkan, en samordning med styrelsen, vara prioriterad, kan jag tycka. I svaret från Mats Odell står det: "Om till exempel en chef hastigt vill lämna sitt uppdrag måste regeringen snabbt bedöma." Då blir min fråga till Mats Odell: Vad anses som hastigt?
Det har ju inte framgått av nyhetssammandragen hur tidigt Curt Malmborg redovisade för regeringen att han ville avgå. Jag har nämligen svårt att tro att han meddelade regeringen att han skulle avgå på morgonen, innan han gick till medierna, och jag har svårt att tro att regeringen dessutom efter bara några timmar hade fått fram namnet Adriana Lender, utan jag tror att det hade pågått en längre process.
Vad är det då som gör att man inte klarar av att ringa eller ha ett samtal med styrelseordföranden? Jag förstår, precis som Mats Odell skriver, att man i enstaka fall är tvungen att agera snabbt. Men är det svårt att informera sin styrelse om de här frågorna? Varför frångick man det den här gången, och vad är det som anses hastigt? Hur hastigt kan det vara? Handlar det om en, två, tre eller fyra veckor? Det skulle jag vilja veta, fru talman.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag kan hålla med om att Försäkringskassan har stora problem. Jag kan hålla med om att Försäkringskassan är en oerhört central myndighet och att många människor är beroende av Försäkringskassan. Därför är det viktigt att man hanterar den myndigheten på ett bra sätt. Men att myndigheten har stora problem beror ju på att den här regeringen sparar på myndigheten. Det är klart att man har stora problem när man har mer att göra än vad man har personal till och samtidigt får syssla med stora omorganisationer.
Regeringen genomför två stora reformer som påverkar myndighetens arbete väldigt centralt. Fortfarande får jag inte reda på vad "hastigt" är. Det är ju det som är centralt i frågeställningen. Hade man kunnat ha samrådet? Jag kan tycka att det finns en poäng med att om man har tillsatt en styrelse man också håller den väl informerad om sakerna.
Styrelsen ska sedan följa myndigheten och också ha en dialog med regeringen om vad som behöver göras. Om det uppstår minsta möjliga tvivel på varandra kommer det att kunna få negativa konsekvenser för Försäkringskassan. Det är det jag försöker påtala. Att statsrådet här, fru talman, inte vill tala om vad "hastigt" och "agera snabbt" är tycker jag är synd.
Det är ju önskvärt att veta hur snabbt det ska kunna gå. Handlar det om två månader? Visste man det här redan förra hösten? Jag vet inte. Hastigt kan vara hur hastigt som helst eller hur långt som helst. I går fick vi reda på att en förberedelsefas kan pågå tre fyra år. Så det är klart att hastigt i det här fallet kan vara ett halvår eller två månader eller tre dagar. Jag vet inte. Det var därför jag ställde frågan, fru talman, till statsrådet.
Jag hade hoppats att jag skulle få svar på det. Jag kanske får svar nu.
Eva-Lena Jansson (S):
Mats Odell var oerhört tydlig nu. Det är inte jag egentligen som har varit extra tydlig med att det är viktigt att hålla styrelsen informerad. Det var ju styrelseordföranden som gick ut och tyckte att det hade varit önskvärt att regeringen hade samtalat med styrelsen och gett information. Styrelseordföranden påtalade att man hade kunnat bidra med synpunkter på olika namnförslag.
Det är ingen i det här sammanhanget, varken jag eller någon annan, som har ifrågasatt att Adriana Lender skulle vara lämplig. Det jag ifrågasätter är om det var så hastigt påkommet att man inte kunde ha haft den här informationen. Uppenbarligen tycker Mats Odell det. Men ingen av oss andra här vet om det var så hastigt, om det var tre dagar före, om det var samma morgon, om det var två veckor, tre veckor eller en månad. Det framgår inte av interpellationssvaret.
Uppenbarligen vill inte statsrådet svara, så jag får tacka för mig nu, fru talman.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag tackar Per Bolund för att han tar upp en viktig fråga. Jag förstår den upprördhet som Per Bolund ger uttryck för. Han är småbarnsförälder. Mina barn är större, men det är svårt att inte känna ett engagemang när man läser de rapporter som kom nästan samtidigt med att den borgerliga regeringen presenterade sin förhoppningsfulla inställning till mer framtida kärnkraft.
Det är klart att man blir oroad. En sak som jag funderat över, fru talman, är om vi hade fått ett annat svar av de ministrar som sysslar med folkhälsofrågor, framför allt sjukvård. Hade man kunnat svara på samma sätt om den typen av forskning som Per Bolund hänvisar till fanns? Hade man kunnat avfärda det hela med att det inte behöver göras någon undersökning?
Vi får gång på gång höra att forskningsresultat har visat både det ena och det andra och att det är viktigt att vi i Sverige går vidare och tittar på om samma slags samband finns hos oss. Att inte ta frågan på allvar - så har både Per Bolund och jag uppfattat svaret från Andreas Carlgren - tycker jag är lite bekymmersamt. Om man som miljöministern skriver "har .
erfarit att Strålsäkerhetsmyndigheten kommer att ta initiativ" förstår man att initiativet i alla fall inte ligger hos ministern. Har ministern tänkt ta andra initiativ? Det framgår i alla fall inte av svaret. Någon studie vill han uppenbarligen inte ta del av.
Han vill inte starta någon oberoende vetenskaplig studie, men frågan är om det just när det gäller frågan om kärnkraft och de risker som finns med den finns andra initiativ som miljöminister Andreas Carlgren är intresserad av att ta del av, att starta upp, att ta initiativ till.
Eva-Lena Jansson (S):
I början av veckan hörde en läkare av sig till mig. Han var väldigt oroad över den debatt som hade påbörjats. Han insåg att väldigt många av dem som nu vill ha ökad kärnkraft på något sätt skulle vinna debatten. Han har hållit på med de här frågorna i många år. I över tio års tid har han debatterat just faran med kärnkraft. Han var väldigt engagerad, precis som Per Bolund har visat att han är.
I svaret från miljöministern hänvisar denne till att Strålsäkerhetsmyndigheten kommer att ta initiativ till en kunskapssammanställning över forskningsläget på detta område. Jag uppfattar att det handlar om strålrisker i närheten av kärnkraftverk. Det Per Bolund har tagit upp i sin fråga handlar inte bara om strålrisker, utan om förekomsten av kärnkraftverk och barnleukemi och om det finns andra faktorer som kan ha inverkan på det här.
Det vore välkommet om miljöministern tog initiativ och visade engagemang i frågorna. Jag är förvånad. Jag tror inte att man kommer undan debatten, även om man nu försöker slinka undan. När man tittar lite närmare på kärnkraft kan man gå in på myndigheters hemsidor, till och med på länsstyrelsens sida, och se vad man ska göra vid en kärnkraftsolycka.
Det finns ganska tydliga instruktioner hos myndigheter, länsstyrelser med flera. Men när det gäller vindkraftsolyckor finns det inte information att tillgå om vad man bör göra. Det tycker jag är ganska talande i frågan, fru talman.
Eva-Lena Jansson (S):
Anledningen till att jag ger mig in i den här debatten är ett uttalande som justitieminister Beatrice Ask gjorde här om att de saker som EU-parlamentet uttalar inte behöver tas på så stort allvar, om jag förstod det rätt. Resolutionsförslag läggs fram av EU-parlamentet. EU-parlamentet är ett parlament som företräder Sverige också. Det är viktigt att vi lyssnar och tar del av det.
Sedan kan man ha olika synpunkter på olika resolutionsförslag. Det har funnits resolutionsförslag som har diskuterats väldigt mycket i svenska medier som har rört svensk arbetsmarknad bland annat. Man kan inte bara säga att det är något som det parlamentet har sagt, och sedan behöver man inte ta det på så stort allvar. Frågorna ska naturligtvis tröskas vidare i olika instanser.
EU-kommissionen kommer att ta del av vad EU-parlamentet uttalar i de här frågorna, antar jag. På samma sätt kommer förmodligen justitieministern att få agera och ta ställning till ett antal frågor när man kommer till ministerrådet. Att bara avfärda ett uttalande i samband med ett resolutionsförslag känns lite slarvigt. Jag kanske har missuppfattat justitieministern här.
Det skulle vara bra om man förtydligade att de resolutionsförslag som olika utskott i EU-parlamentet lägger fram inte bara kan viftas bort med att vi inte behöver bry oss om dem. Det handlade kanske bara om det här med domstolsförfarandet. Det kan väl justitieministern förtydliga hoppas jag, fru talman.
Eva-Lena Jansson (S):
Det var bra att justitieministern förtydligade att hon tycker att man ska ha den respekt för parlamentet som det förtjänar. I själva svaret från justitieministern står det att det inte är vilket utskott som helst. Det är alltså Europaparlamentets utskott för rättsliga frågor som nu förelagt parlamentet ett resolutionsförslag. I det förslaget förekommer vissa uttalanden där man uttrycker förhoppningar på medlemsstaternas rättsliga myndigheter.
Det är det som Lage Rahm pekar på. Det är ett utskott som lägger fram en resolution och i ett uttalande uttrycker förhoppningar. Oavsett vad man tycker om de här förhoppningarna - det är inte det jag diskuterar nu - är det viktigt att det kommer en signal om att man inte kan ställa de kraven på de rättsliga myndigheterna, i alla fall inte i Sverige eftersom vi har självständiga domstolar här. Jag har uppfattat att det är det som har efterfrågats av Lage Rahm.
Det är inte vilket utskott som helst, utan det är ett utskott som hanterar de här frågorna av rättslig karaktär. Därför tycker jag att det i sig är lite anmärkningsvärt.
Eva-Lena Jansson (S):
Anledningen till att jag vill delta i den här debatten är att det är en angelägen fråga som Monica Green har väckt. I Örebro län finns det stora uranfyndigheter, och många är oroade över vändningen i synen på energi och framför allt det kärnkraftskramande som har uppstått. Historien har lärt oss att det finns faror med radon, asbest, uran och kärnkraft, många stora olika typer av faror.
En fråga som har varit uppe här handlar bland annat om en fråga som Per Bolund, en miljöpartist, har väckt. Han har ställt frågan om Andreas Carlgren kan tänka sig att tillsätta en utredning för att utreda det eventuella sambandet mellan barnleukemi och förekomsten av kärnkraftverk i närheten av barns bostäder. Det har tyvärr regeringen sagt nej till. Vi har ett företag som heter Vattenfall som äger kärnkraft både i och utanför Sverige.
Det är klart att det kommer att finnas ett intresse av att få tillgång till uran. När det gäller råvaror håller vi på och diskuterar någonting som kallas råvarudirektivet från EU.
Där framgår det faktiskt inte om man vill ha uran från Sverige som en del av EU:s råvaror, så att Sverige, om det tar slut någonstans på andra ställen i EU, ska kunna tillhandahålla uran för hela Europeiska gemenskapen därför att det är en viktig energikälla. Det pekar man på på många ställen. Vi vill inte ha uranbrytning i Örebro län, precis som man inte vill ha det på Västgötaslätten.
Det skapar stora skador bara vid projektering. För mig och även för dem som bor i Örebro län är det lika viktigt att få reda på regeringens inställning. Jag vet att tidigare ministern Ulrica Messing tydligt uttalade sin syn på uranbrytning i Sverige. Hon var inte alls positiv till det.
Det är ju jätteviktigt, om man nu har ändrat bilden av att kärnkraften skulle vara någonting bra för naturen, vilket det inte är. Det handlar om kärnkraftsavfall som ska förvaras i hundratusentals år. Om man blir utsatt för det här kärnkraftsavfallet under en minut får man en dödlig strålningsdos.
Man måste ha med sig dessa fakta, för det här uranet som man anrikar och som ska användas till kärnkraften är inte ofarligt vare sig innan eller efteråt. Precis som Monica beskrev har det orsakat cancer hos många människor som har brutit det. Jag tycker att det är viktigt att få ett ställningstagande från regeringens representant i dag, här och nu. Kommer regeringen att säga nej till all uranbrytning i Sverige?
Eva-Lena Jansson (S):
Man har all anledning att som politiker vara självkritisk. Det ska man vara. Jag tror att anledningen till denna diskussion är att vi är många socialdemokrater som inte fick delta i folkomröstningen om kärnkraft. Jag är övertygad om att det hade kunnat bli ett helt annat utfall. Vi har sett effekterna. År 1986 skedde Tjernobylkatastrofen.
Än i dag, efter den kärnkraftsolyckan, drabbas barn i Tjernobylområdet av cancer och av olika typer av skador på nervsystemet. Det är inte långt från Sverige, och det fanns människor också i Sverige som drabbades, bland annat i Gävletrakten där man inte kunde plocka bär och svamp. Under flera år kunde man i Sverige inte heller äta renkött.
Frågan är vad som händer. Vad innebär regeringens signal för uranbrytning? Det handlar ju om ett signalsystem, och jag uppfattar inte att Maud Olofsson per automatik säger nej till uranbrytning i Sverige. Själv är jag inte främmande för att vi ska ompröva mitt partis inställning till minerallagen om det innebär att vi kan sätta punkt för uranbrytning i Sverige.
Anledningen till att en samlad opposition driver frågan om en klimatvänlig energipolitik, där vi på sikt fasar ut kärnkraften, är att få bort uranbrytningen också på andra ställen i världen. Min nästa fråga till Maud Olofsson är - jag tycker nämligen inte att hon svarat på den - om hon med alla krafter kommer att sätta stopp för uranbrytning i Sverige. Jag undrar också om Vattenfall kommer att få bygga ut och köpa ny kärnkraft. De kommer i så fall att ha behov av att köpa uran.
Det vore en viktig signal att tala om ifall det kan bli nya kärnkraftverk i Sverige, byggda av statliga bolag där bonusar och löner är i miljonklassen. Det vore viktigt att få veta i dag.
Eva-Lena Jansson (S):
Anledningen till att jag ändå vill komma in i den här interpellationsdebatten, där jag tycker att Peter Hultqvist har redovisat sina synpunkter ganska väl, har att göra med den kommentar som statsrådet Mats Odell gjorde angående vallöftet om att man nu skulle göra en transparent och öppen process när det gällde tillsättningen av höga myndighetspersoner. Öppen process, tror jag att Mats Odell sade.
Det har nu kommit signaler om det omvända, om att ansökningsförfaranden ska kunna vara sekretessbelagda. Då blir min fråga till Mats Odell, fru talman, om jag ska tolka det som att de löften som gavs inför valet inte längre är aktuella. Är det inte en öppen process som regeringen vill ha fortsättningsvis när det gäller tillsättningen av de här tjänsterna?
Eva-Lena Jansson (S):
Det känns som att vi har haft den här debatten några gånger tidigare, jag och Mats Odell. För mig är det ändå viktigt att poängtera att det inte var så enkelt och inte är så enkelt att tillsätta personer på höga chefsbefattningar som den nuvarande regeringen tyckte när man var i opposition. Det är det jag tycker att man nu talar om. Man redovisar att det inte är så enkelt som att bara sätta i gång ett annonsförfarande.
Jag tycker att tillsättningen av Banverkets generaldirektör visar väldigt tydligt hur komplicerat det kan vara. Man har annonserat ut en tjänst och trots det uppenbarligen inte fått tag på personen. På måndagen lämnar en person in ansökan, och tjänsten tillsätts samma vecka på torsdagen på regeringssammanträdet. Det visar att det är lite mer komplicerat än att bara ha ett öppet annonseringsförfarande.
Jag tycker att det är bra att den borgerliga regeringen har insett att det är lite mer problematiskt än att bara säga att om man annonserar blir allting bra. Anledningen till att vi har lyft upp frågan om tillsättningen tidigare är just att visa att det inte är så enkelt, och anledningen till att Mats Odell under förra mandatperioden inte kände till hur alla tillsättningar gick till var för att han inte satt i regeringen.
Så enkelt kan det faktiskt vara, och eftersom jag inte sitter i regeringen utan befinner mig i opposition har inte jag heller alla fakta.
Eva-Lena Jansson (S):
Det är alltid roligt att debattera med Maud Olofsson. Detta dokument presenterades för medierna i går. I dag har jag fått det i min hand. Det är de nya riktlinjerna. Jag vill gärna analysera vad de betyder. Vad betyder det att styrelsen "ska redovisa de särskilda skäl som finns för att i enskilt fall avvika från regeringens riktlinjer"?
Är detta ett fribrev för att ge Vattenfalls dotterbolag extra bonusar om det köper in sig i mer kärnkraft? Det vet inte jag. Jag vet inte om detta kan vara ett sådant fribrev. Därför kan jag inte på rak arm säga om vi tycker att riktlinjerna är fullödiga. Vi måste analysera dem först. Vi fick dem i går. Regeringen har pratat om dem i en månad, men vi såg dem inte förrän sent i går och då på text-tv.
Det som hände, och det är viktigt att ta upp i debatten, fru talman, är att för drygt en månad sedan jämförde näringsministern bonusar i statliga bolag med ackord för byggnadsarbetare och sopkörarnas beting. Hon sade: Om vi tar bort bonusarna från statliga bolag, vad händer då med byggnadsarbetarnas ackord och sopkörarnas beting? Kan vi ha kvar dem? Jag tyckte att det var en enfaldig jämförelse, men det var min åsikt.
Jag tycker inte att man kan jämföra det; det är helt skilda saker. Vi talar om bonusar för välavlönade vd:ar som har mångmiljonbelopp i årslön. Jag har tagit upp ett sådant exempel. Förra vd:n för Vin & Sprit fick 2 miljoner utöver ett avgångsvederlag på 5,6 miljoner. Jag har också ställt frågan om finansministern ska få information om vad det är som gäller så att han kan uttala sig och ha fakta på bordet. Jag har inte fått svar på det.
Fru talman! Jag lämnar över talarstolen till de andra interpellanterna och hoppas att vi kan få skriftliga svar, kanske från TT, så småningom.
Eva-Lena Jansson (S):
Vid flera interpellationsdebatter har jag och många andra i oppositionen kritiserat regeringens beslut att avskaffa förbudet mot bonussystem i statliga bolag. I mer eller mindre slutna styrelserum fattas beslut om bonus och gratifikationer till ledningen, oavsett resultat. Dessutom har historien visat att bonussystem alltid gynnar dem som redan tjänar mest.
I SVT:s Uppdrag granskning redovisades att flera statliga bolag delar ut bonus till sina anställda mitt under en brinnande jobbkris, så också AP-fonderna. Ansvaret för denna utveckling, menar jag, ligger på regeringen eftersom man aktivt uppmuntrar till bonussystem - något som vi nu ser effekten av. Trots det har vi inte förstått att regeringen har satt stopp för bonus utan snarare uppmuntrat en utveckling av nya bonussystem.
Därför var min fråga om Mats Odell nu skulle vidta några åtgärder för att AP-fondernas bonussystem skulle tas bort. Svaret blir förmodligen nej. Då är min fråga: Varför riskera att vårens bolagsstämmor blir bonusfester? Varför inte redan nu riva upp det beslut man tog den 3 juli som i korthet innebar att regeringen tog bort det generella motståndet mot bonus i statlig verksamhet?
Regeringen fördubblade också utrymmet för bonusersättningar för direktörer från två till fyra månadslöner. Regeringen avskaffade förbudet mot bonus vid förluster och tog bort kravet på att bonus ska tidsbegränsas. Varför inte redan nu ge dessa signaler, Mats Odell? Det skulle jag vilja ha svar på.
I Tredje AP-fondens årsberättelse för 2008 kan man läsa följande: Systemet för prestationsbaserad ersättning för fondens anställda revideras inför 2009 i enlighet med de statliga riktlinjerna om rörlig ersättning. Redan nu har regeringens beslut alltså gett effekter på bonussystemet. Redan nu har man alltså infört generösare system.
Det är inte bara så att det har gett effekter föregående år, utan det ger effekter, inte bara vad ni har sagt via Maud Olofsson under flera års tid, utan faktiskt vad ni gör när ni fattar beslut. Fru talman! Är Mats Odell medveten om de signaler regeringen ger när man absolut inte säger nej till detta utan säger att man ska utreda det vidare? Varför detta väntande?
Varför inte ta 2003 års regler? Uppenbarligen borde det kunna ge effekter, även om jag inte är helt säker. Jag skulle gärna se ännu hårdare regler. Men varför inte redan nu göra någonting åt saken?
Eva-Lena Jansson (S):
Av Mats Odells senaste inlägg skulle man kunna tolka det som att han tycker att det beslut han fattade den 3 juli inte var bra. Det låter faktiskt, fru talman, som om han förordar det bonussystem som fanns tidigare.
Om Mats Odell inte gillar det nuvarande bonussystemet borde han riva upp det, det vill säga det system som ger möjlighet att faktiskt betala ut bonus trots förluster. Jag har också pekat på, fru talman, att systemet för prestationsbaserad ersättning för fondens anställda reviderats inför 2009 i enlighet med de statliga riktlinjerna om rörlig ersättning.
Det betyder alltså att Tredje AP-fonden har infört regeringens nya bonussystem, det som Mats Odell framhåller att han egentligen inte riktigt känner sig bekväm med - om jag har uppfattat honom rätt. Fast jag kanske inte har gjort det. Trots allt är det Maud Olofsson som har varit ansvarig när det gäller bonussystem för statliga bolag, och det är hon som har drivit på frågan. Men jag uppfattar att regeringen fattar alla beslut kollektivt.
Om man inte gillar bonussystemet borde man riva upp det, och man borde ha gjort det för länge sedan. Jag förstår inte dröjsmålet och varför man inte redan nu kan inse att det här har skapat vrede hos människor och tydliga signaler. Jag uppmanar Mats Odell och regeringen att redan nu riva upp beslutet och göra om det.