KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isak From (S):
Jag hade tänkt ställa en fråga till statsrådet. Jag efterlyste lite grann svar om trygghetslarmen. Nu svarade statsrådet, men jag har fortfarande frågetecken. Ska kommunerna ha tre olika system för trygghetslarm?
Ska vi ha ett system för det gamla kopparnätet som till viss del kommer att finnas kvar, ett mobilt, ett för IP-telefoni och till och med ett för radio? Det hoppas jag att statsrådet kommenterar lite grann. I övrigt när man byter tekniker går man från någonting som var halvskralt till någonting som är bättre. När man byter från en gammal bil till en ny bil vill man ju ha någonting som är bättre.
Det har varit intentionen. Det ser nu väldigt olika ut i landet. I flera olika län satsade man på ADSL i kopparnätet i slutet av 90-talet. I och med nedmonteringen av kopparnätet faller ADSL-systemet. Då är det svartfiber som ska ersätta det. Där ser skillnaderna ännu större ut.
I Västerbotten, som framlyfts som ett mönsterlän i det här fallet, har vi något så när förutsättningarna för att kunna kalla oss en region som är på väg att komma till ett system som håller hög klass. Det nät vi har i Västerbotten är ortssammanbindande och knyter ihop huvudorterna.
I dagsläget är det många av de mindre orterna däremellan som inte är inkopplade på svartfibern. Det är också lite märkligt att de vita fläckarna sammanfaller väldigt väl med de områden där man nu plockar ned stolparna från det fasta telefonnätet. Det fallet har man redan försökt börja möta. Det gäller bland annat i fjälldalarna i Dorotea och Vilhelmina.
Det är exempel på tillväxtområden inom turismen. Där hade man fått medfinansiering från Jordbruksverket. Nu tog medfinansieringspengarna slut, och då drog även PTS tillbaka sina medfinansieringspengar. I det fallet har vi ingen lösning.
Det finns även fler enskilda byar och byaföreningar ute i kommunerna som har sökt och fått medel till att etablera bredbandsnät. I vissa av de fallen har kraven på offentlig medfinansiering gjort att man inte kunnat gå vidare och fullfölja sina planer.
Det är mycket beroende på att kommunerna inte har haft medel att gå in som medfinansiär av olika ekonomiska skäl. Då PTS presenterade sina visioner för att nå kapacitetsmålen i den nationella bredbandsstrategin pekades fyra områden ut. Det är i huvudsak storstäderna och även Västerbotten. Men däremellan är det ett väldigt stort land, och skillnaderna tenderar att öka.
Hur ska vi möta den utvecklingen? Ska vi ha digital fattigdom i vissa delar av landet som kommit efter på grund av den nedmontering som nu sker? Vad kommer nu att hända? Kommer det att finnas mer medel för att lösa problemen när man klipper ned kopparledningarna för att ersätta det föråldrade ADSL-systemet?
Det gäller också de nuvarande flaskhalsarna och kapacitetsbristerna. Kan vi tro att IT-ministern förmår finansministern att göra nya strukturfondssatsningar eller andra satsningar så att vi kan fortsätta att kalla oss en digital nation i världsklass? Cyklar vi så ramlar vi omkull, och stannar vi så blir vi omsprungna.
Isak From (S):
Det blir kanske så här när det handlar om tre olika interpellationer med lite olika ingångar; debatten spretar i väg lite grann. Men ministern har valt att besvara våra tre interpellationer i en klump, och då blir det så här. Man kan inte låta bli att jämföra lite grann med järnvägen. Vi har mängder av operatörer aktiva på området elektronisk kommunikation.
Samtidigt är i stort sett alla verksamheter i dag beroende av fungerande stamnät. När man nu klipper ned det fungerande stamnätet mellan vissa byar ute i landet är det klart att befolkningen undrar om det kommer att bli som med banan mellan Arvidsjaur och Jörn. Man stängde ned den, och det blev inget mer. Är det någon skillnad mellan IT-infrastrukturen och järnvägen?
Är den bättre rustad, mer effektiv, mer rättssäker och mer ändamålsenlig än järnvägens infrastruktur? Det kan vi fundera över. Regeringen ansvarar för att en samordnad strategi och utbyggnad av den nya fungerande infrastruktur för IT-kommunikation kommer till.
Då är vi inte behjälpta av ett lapptäcke som bara täcker vissa delar av landet. Regeringen måste ta sitt ansvar och se till att staten står för samordningen av det fysiska kabelnätet så att vi kan få ett bra fungerande stamnät.
På så sätt kan vi få konkurrens mellan de tjänsteoperatörer som ska verka på nätet. Här krävs ett samlat ansvar. Det borde vara så att avvecklingen av kopparnätet resulterar i en utveckling av fibernätet. Så kan vi få en tillväxt och en regional utveckling. Fru talman! Vi vill inte ha det som med järnvägen.
Isak From (S):
Tack, Marie Nordén, för en viktig interpellation, och tack, statsrådet, för svaren! Jag läser i Nyheter P4 Västerbotten den 24 september 2004 följande: "Norsjö blir en av de orter i landet som får del av regeringens så kallade VISAM-projektet.
Här ska en rad statliga myndigheter arbeta ihop för att hitta sätt att nå ut till medborgarna. Kanske kan VISAM-projektet också innebära att man hittar fram till metoder att förbättra samhällets service till allmänheten. I Norsjö är arbetsnamnet 'Fjärrservice med närkänsla i glesbygdskommunen Norsjö'." I januari 2005 flyttade projektet in i egna lokaler, men redan under hösten hade arbetet börjat.
Under 2008 avvecklades sedan kontoret och de samarbetande myndigheterna flyttade ut var för sig. I vissa fall flyttade de från kommunen helt och hållet.
Jag var för två månader sedan i Umeå, i det enda nu fullt fungerande samverkanskontoret där Skatteverket, Försäkringskassan och Pensionsmyndigheten under ett år satsat på gemensam utbildning för att kunna leverera den service som medborgarna kräver.
Bland annat är kontoret i Umeå det enda som kan göra ID-kort till nyanlända i hela Västerbotten. Det betyder att om man befinner sig i Sorsele, som tar emot relativt många nyanlända, får man sätta sig på en buss och göra en enkel resa på 40 mil till Umeå för att få ett ID-kort gjort.
När man startade Umeåkontoret var intentionen att det skulle finnas minst fyra servicekontor i Västerbotten. Det är en rimlig målsättning för att man ska kunna leverera den samhällsservice som medborgarna har rätt till.
Det var en mycket bra diskussion i riksdagen för några veckor sedan när man diskuterade den nyinrättade riskkapitalfonden Inlandsfonden för att locka företag att etablera sig i inlandet. Men är man företagare och ska etablera sig är man samtidigt också människa, och människan behöver service.
Man kanske har familj och vill ha närhet till kontoren. Om man då får dessa olyckliga signaler, där man ena dagen ska dra in en myndighet och andra dagen inte, blir det väldigt riskfyllt och man frågar sig om man verkligen ska våga satsa på att starta ett nytt företag.
Jag tror att många vill göra det, och därför är det viktigt att riksdagen är tydlig i sina signaler och säger att det här inte är acceptabelt utan det ska finnas bra samhällsservice för våra medborgare oavsett var i landet man bor. Jag tror på servicekontorslösningen. I Norsjö hade vi väldigt bra erfarenheter av Visamprojektet, och det skulle ha fungerat väl i fler kommuner.
Jag skulle vilja höra hur statsrådet ser på utvecklingen framöver, på ett års sikt. Var befinner vi oss då?
Isak From (S):
Jag hörde ingenting från statsrådet i hans senaste anförande om vad han har för visioner för framtiden. Det är jätteviktigt vad regeringen signalerar för visioner. Vad har vi för visioner i den här frågan om ett år? Var ska vi vara någonstans? Vilken service ska staten kunna erbjuda allmänheten? Vad innebär det här med lokala servicekontor?
Det kan vara så att det på den ena orten är ett antal, säg fyra, olika statliga myndigheter som samverkar. På en annan ort kanske det är tre eller fyra andra som finner att de ska samverka för att kunna ge service till medborgarna. Om vi ska använda skattepengarna på bästa möjliga sätt är det på det viset. Sedan ska vi självklart ha ny teknik.
Men då ska vi också vara medvetna om att vi har medborgare i landet som behöver fysiska mötesplatser för att diskutera och för att kunna förstå vad myndigheten har tagit för beslut när det gäller pensionsfrågor, nyanlända eller egenföretagare. Jag saknar fortfarande visioner från statsrådet.
Isak From (S):
Marie Nordén har föredragit bakgrunden alldeles förträffligt bra. Orsaken till att vi står här i kväll i denna sena timme är regeringens vårändringsbudget för 2011, där det föreslås att statens åtagande att upprätthålla flygtrafiken mellan Östersund och Umeå upphör.
Precis som Marie Nordén debatterade även jag denna fråga med socialministern, och i debatten framkom inget annat än okunskap om förutsättningarna för specialistsjukvården i norra sjukvårdsregionen.
Nu vet jag att företrädare för norra sjukvårdsregionen och landstingen har uppvaktat infrastrukturministern, så hon är ju väl insatt i ärendet. Jag får tacka statsrådet för svaret, för jag ser i svaret att infrastrukturminister Catharina Elmsäter-Svärd ändå ser en stor nytta med det statliga ansvaret för bland annat flyget i Norrland.
Sedan ser hon inte behovet av att politiskt prioritera, men det är ändå rätt som statsrådet lyfter fram att politiken inte ska gå in och detaljstyra enskilda linjer. Men politiken har väl ändå ett ansvar, fru talman, för att möjliggöra likvärdiga förutsättningar i landet och för att ta ansvar för strukturerna.
Om nu staten tidigare har pekat ut ett speciellt område för samarbete inom specialistsjukvården innebär ju det beslutet i sig konsekvenser. Det beslutet kom 1980 och innebar att Jämtlands län tillhör norra sjukvårdsregionen med upptagningsområde för Norrlands universitetssjukhus i Umeå.
År 1993 togs ytterligare ett riksdagsbeslut som bestämde att staten ekonomiskt skulle trygga flygtrafiken mellan Östersund och Umeå för att garantera patienterna rimliga resmöjligheter till Norrlands universitetssjukhus. Beslutet har senare förtydligats ett antal gånger av tidigare regeringar.
Beslutet innebär att det ska, säger man, finnas fungerande förbindelser med flyg eller järnväg. Järnväg kan ju vara ett alternativ framöver, men just nu med den sittande regeringen syns inte en snabbtågsjärnväg från Östersund till Umeå särskilt nära i tiden. Framgent kanske det är så, kan vi hoppas. Med nya politiker vid styret kan det bli så. Fru talman!
Det här kommer upp till votering. Vi kommer dock inte att votera om infrastrukturministerns interpellationssvar, utan vi kommer att votera kring det som står i vårändringsbudgeten. Där står det tydligt att statens åtagande att upprätthålla flygtrafiken mellan Östersund och Umeå upphör.
Är det då så att regeringen med sitt agerande i förslaget till vårändringsbudget vill dra in den här linjen så får det konsekvenser.
Blir beslutet nedläggning så bryts en kommunikationslinje uppe i norra Sverige som i dag överbryggar långa avstånd, möjliggör regional samverkan och kompetensutbyte inom inte bara sjukvården utan även läkarutbildningen, universitetet och det övriga näringslivet.
Snälla nån - statsrådet vet behovet och nyttan av att upprätthålla flygtrafiken på de svaga linjerna. Hon säger sig också förstå vikten av det statliga ansvaret för flyget till dessa orter. Då kan vi fundera över vad som krävs. Kan infrastrukturministern förklara det för oss? Vad krävs för att regeringen ska ändra sig och prioritera denna linje?
Isak From (S):
Jag tycker ändå att det låter som att ministern i stort sett lovar en fortsatt trafik. Samtidigt ger ministern svar på nya frågor, och det kan vi vara tacksamma för. Jag har även interpellerat i frågan om flygplatsberedskap, så jag ser positivt på detta löfte från ministern. Vi får se om jag får anledning att återkomma i höst kring denna viktiga fråga.
Jag vill också hänvisa lite grann till det Marie Nordén var inne på, nämligen resvaneundersökningen. Den är väldigt dåligt underbyggd. Oavsett vilket beslut man går på är just denna resvaneundersökning sällsynt dålig. Under 15 dagar har man haft 213 enkätsvar från resande, och det tycker jag inte att man kan bygga en sådan här rapport på. Svarsfrekvensen var dessutom 70 procent.
Jag tycker att vi bör hjälpas åt för att se till att det blir bättre. Utvecklingen av hälso- och sjukvården går mot alltmer samarbete, och teknikutvecklingen gör också att patienterna slipper resa i allt större utsträckning. Samtidigt är det precis som Marie har varit inne på så att kontakterna ökar mellan sjukvårdspersonalen i Östersund, men även i Luleå och Umeå.
Vad man måste komma ihåg i diskussionen är nämligen att denna flygtrafik, denna linje, fortsätter upp till Luleå. Det ska alltså ses som en helhet. Även Norrbottens del av norra sjukvårdsregionens samarbete är faktiskt beroende av detta.
De tjänsteköp som sker mellan Norrlands universitetssjukhus och de övriga länssjukhusen innebär ofta att läkare åker från Umeå och bemannar funktioner i Östersund eller i Sundebyn i Norrbotten.
Man bemannar tjänster som onkologi, medicinska konsulter, barn- och neonatalvård, neofysiklabb, labbtjänster och så vidare.
När läkarna vidareutbildar sig krävs det också att de fullgör sin praktik på andra sjukhus, helst universitetssjukhus. Norrbottens och Jämtlands läns läkare gör i regel detta på Nus.
Inom norra sjukvårdsregionen pågår det hela tiden samarbeten inom respektive specialistområde som ger kompetensutveckling för alla anställda med bland annat erfarenhetsutbyten och regionmöten.
Eftersom fungerande kommunikationer är helt nödvändiga för samarbete vill jag avslutningsvis veta vad statsrådet avser att göra för att bibehålla tillgängligheten och utveckla samarbetet inom specialistsjukvården.
Isak From (S):
Jag tackar infrastrukturministern för en bra debatt och diskussion här i kammaren.
Regeringen kan ta initiativ till att lyfta in kriterierna för sjukvård i ett kommande regleringsbrev eller liknande till Trafikverket, för kommunikationerna för att möjliggöra utbyte inom specialistsjukvården kommer ju inte att bli mindre, precis som statsrådet var inne på tidigare.
Av Rikstrafikens, nuvarande Trafikverkets, egen tillgänglighetsanalys framgår dessutom behovet tydligt av en flygförbindelse från Jämtland för att klara uppsatta kriterier för möjligheten att ta sig till region- och universitetssjukhuset i Umeå inom rimlig tid med angivna restidsgränser på tre respektive fyra timmar.
Avståndet mellan Östersund och Umeå är som bekant 40 mil, vilket innebär en restid, som vi har hört tidigare här, på fem timmar, med buss sex timmar. Jag tror att ingen här vill se en lösning med flyg via Arlanda. Alltför mycket infrastruktur är i dag uppbyggd på kommunikationsvägarna norr-söder och söder-norr i stället för att se behovet av öst-västliga fungerande förbindelser.
Det tror jag att vi gemensamt måste jobba betydligt bättre med. Jag vill ändå tacka ministern för hennes tydlighet här att i stort sett lova fyra år till. Ministern har inte riktigt kommenterat Jonas Sjöstedts fråga om tågförbindelserna.
Framgent tror vi att de är de enda rimliga kommunikationsvägarna, men i nuläget är det faktiskt flyget som är den enda fungerande.
Isak From (S):
Mer och mer hamnar på regionerna när det gäller att prioritera. Det här är en sammanhållen länk som går från nordligaste Sverige och nästan hela vägen söderut. Vi kommer väldigt långt. Den är drygt 93 mil lång. Då krävs det, tycker jag med flera, att staten är med och tar sitt ansvar.
Man behöver inlemma det här i den nationella planen för att faktiskt ta till vara de möjligheter som den här banan kan ge. Det är nämligen möjligt att med mindre åtgärder göra hela Inlandsbanan till en integrerad del av det sammanhållna svenska järnvägssystemet. Det tror jag är viktigt att vi har med oss.
De viktigaste utvecklingsbehoven framgår tydligt av Inlandsbanan AB:s utvecklingsplan. Beträffande omledningsmöjligheter och stopp på stambanan har Inlandsbanan delvis nyttjats under senare tid. Det är framför allt ståltåget från Luleå som har kunnat gå via Hällnäs, Storuman och Östersund. Senast i januari gick det över Långsele, Hoting och Östersund.
Däremot gör den bärighetsbrist som framför allt finns norr om Arvidsjaur att det inte är möjligt att nyttja den där.
Och eftersom tvärbanorna, som infrastrukturministern själv nämnde, till exempel Jörn-Arvidsjaur, om möjligt är i ännu sämre skick och inte går att nyttja över huvud taget måste man i så fall backa tillbaka hela vägen och börja om på nytt. Eller så blir det helt stopp. Det känns inte riktigt som att vi är betjänta av att ha en sådan skör tråd.
I det värsta scenariot, med ett brott på Norra stambanan ovanför Vännäs eller Hällnäs, blir det ju omlastning till lastbil vidare till omlastning till båt eller lastbil hela vägen. Det är en situation som jag inte tror att någon av oss vill ha. Det gör inte heller att infrastrukturen känns säker.
Det gör att företag avskräcks lite grann från att göra nödvändiga satsningar. Ett nytt trafikledningssystem behövs för att man ska kunna öka kapaciteten och för att man ska kunna anpassa sig till en ny teknik. Vi kan vara glada över att det är Botniabanan som har fått ta hela skiten med att prova ut det här nya fantastiska ledningssystemet, som man ändå kör med ute i Europa.
Jag vet inte riktigt vad det är som har gjort att det inte riktigt har fungerat på Botniabanan. Vi får vackert hoppas att det kommer i gång snart, för tilltron till det systemet börjar få sig en allvarlig törn. Men jag har en förhoppning om att de ska få till det där.
I sitt svar hänvisar infrastrukturministern till att Inlandsbanan AB har sökt förlängning av nuvarande avtal och att överläggningar kommer att ske under året. Det är då extra viktigt att de faller väl ut. Jag hoppas att Catharina Elmsäter-Svärd kan ge en inblick i regeringens ingång i de förhandlingarna.
Isak From (S):
Jag tycker ändå att det känns ganska bra. Speciellt bra känns det om infrastrukturministern gör ett besök också och tar in synpunkter. Precis som infrastrukturministern säger har det varit lite svajigt genom åren, ända sedan beslutet om nedläggning kom och man ändå fick till Inlandsbanan AB.
Det var mycket utifrån att man såg att banan måste elektrifieras för att det ska kunna komma att fungera. Nu har man hittat en annan möjlighet att köra miljömässigt bra, dessutom med en ny produkt som jag tror väldigt mycket på. Även företagen tror väldigt mycket på talloljan som ett nytt fordonsbränsle.
På Inlandsbanan är man själv väldigt optimistisk. I deras vision kan man läsa om vad de vill göra inom tio år. Jag tycker kanske att de bör skruva upp detta lite grann. Min vision är att man bör kunna göra det som står i visionen betydligt snabbare, och det handlar framför allt om att få till bärigheten på axeltrycket upp till 22 1⁄2 ton mellan Arvidsjaur och Gällivare. Det är som jag ser det huvudfrågan just nu.
Man behöver också få till möjligheter till omlastningstrafik vid stopp, och det jobbar Trafikverket lite grann med. Jag tror att de andra tvärbanorna kan komma på sikt och att det är viktigt att fortsätta jobba med detta. Man kan konstatera att det är 15 kommuner som genom Inlandsbanan AB tar ett ansvar för viktiga transporter av nationalekonomiskt stort värde.
Det är tur att vi har småkommuner som Sorsele och Dorotea som vill vara med och ta ansvar för den här viktiga transportlänken. Jag hade frågat statsrådet om hon tänkt ta något ytterligare initiativ för att ge Inlandsbanan faktiska möjligheter att bli en möjlighet ur ett nationellt perspektiv. Jag kan se att hon i alla fall inte har sagt nej, och det ser jag som positivt.
Isak From (S):
Jag har frågat kulturministern om Skapande skola i dagens form är för alla barn. Bidraget kan sökas av alla skolhuvudmän, så det är i Kulturrådets och regeringens mening en reform för alla. Men Kulturrådets rapport visar att bara 43 procent av de berörda i årskurs 7-9 hade deltagit i Skapande skola under läsåret 2009/10. Det fick mig att vilja lyfta fram den här frågan i kammaren.
Jag tackar kulturminister Lena Adelsohn Liljeroth för svaret och ser i svaret att det ändå finns en insikt om bättring i frågan när det gäller behovet av bättre utvärdering. Det tycker jag känns bra. Nästa återrapport från Kulturrådet kommer i februari 2012. Det gör att viktiga justeringar och en fortsatt utbyggnad av Skapande skola riskerar att dröja.
Regeringen har i sin annars svaga kulturpolitik närmast lyft fram Skapande skola som ett guldägg i kulturkorgen. Då det kommer till skolan är det bevisat att skillnaderna mellan elever och mellan skolor i dag ökar. Idén med Skapande skola är att det ska vara ett verktyg för att öka skapande och kreativitet. Det är jättebra. Det kan nog de flesta skriva under på.
Efter tre år kan man då säga att Skapande skola har blivit grädden på moset för alla barn i alla våra skolor. Men jag tycker ändå att Kulturrådets återrapport visar att det inte riktigt är så. Vart är vi då på väg? Skapande skola är ju tänkt att innebära att kulturen ska komma in i elevernas vardag.
Kulturen ska inte längre vara några enstaka besök på teatern, operan eller museet. Riksdagen har beslutat att Skapande skola ska gälla hela grundskolan från och med 2011. Från och med detta år har 150 miljoner avsatts. Pengarna kan användas till barns och ungas eget skapande eller till att anställa professionella utövare i skolan.
Under de tre verksamhetsår som hittills har gått har långt ifrån hälften av alla elever arbetat med Skapande skola-aktiviteter. Borde inte fler ha deltagit i satsningen om det är för alla elever? Satsningen på området är naturligtvis jätteviktig.
Skolan är och kan vara den miljö där elever, oavsett bakgrund, geografisk härkomst eller föräldrarnas resurser, kan möta kultur i olika former.
Regeringen och kulturministern har på flera olika sätt framfört att Skapande skola - professionella kulturaktörer och kulturpedagoger tillsammans med lärarna - ska ge eleverna större möjligheter till personlig utveckling samtidigt som inspiration och nya former för lärande i skolan skapas, vilket vi tycker är jättebra.
Då kommer vi tillbaka till frågan om detta är en satsning för alla eller vad det egentligen är som krävs för att det ska bli en satsning för alla på riktigt. De 43 procent av eleverna i årskurs 7-9 som har deltagit hittills kan inte sägas vara en bra siffra. Och är det riktigt bra att bara 81 procent av alla skolhuvudmän har skickat in en återrapport till Kulturrådet?
Det tycker vi är lite slappt. Det borde finnas möjligheter till bättring på det området. Naturligtvis har Kulturrådet rätt när man i sin återrapport också lyfter fram att det behövs en djupare analys, inte minst ur ett oberoende perspektiv. Jag återkommer, fru talman.