KBLab/rixvox huggingface dataset:
Rebecka Le Moine (MP):
Coronakrisen släcker liv för tidigt och försätter människor i ekonomisk otrygghet. Coronakrisen får oss också att ifrågasätta gamla sanningar. Den väcker en politisk debatt om hur vi inte bara kan gå tillbaka till hur det var förut utan att vi ska ta möjligheten att bygga någonting bättre. Det kommer efter corona en möjlighet att göra om och göra rätt.
Varför beskattar vi arbete? Är det för att vi tycker att arbete är dåligt? Nej, inte direkt. Alla partier i den här riksdagen uppmuntrar arbete och driver en stark arbetslinje som knappt ifrågasätts. Men samtidigt som Sverige har höga skatter på arbete har vi låga skatter på kapital. I Sverige blir du inte rik av att arbeta hårt.
Du blir utbränd för att kunna gynna dem som äger företagen. Det bästa framgångsreceptet för att bli rik är att stapla kapital. Fru talman! Sverige är det OECD-land där klyftorna växer snabbast. Samtidigt tror vi att vi kan fixa detta genom att skruva på ett i grunden dåligt och orättvist system. Vi behöver en grön och rättvis omställning.
Jag förespråkar basinkomst, och Miljöpartiet vill låta utreda frågan. Ett sätt att se till att alla människor har grundläggande ekonomisk trygghet, ett sätt att verkligen bekämpa fattigdom, är negativ inkomstskatt. Tjänar man mindre än en viss summa får man pengar i stället. Tjänar man över en viss summa, ja då betalar man skatt så som det är nu. Det kommer alltid att löna sig att arbeta.
Människor vill lägga sin energi och tid på meningsfulla arbeten. Fru talman! Jag går tillbaka till frågan om inkomstskatt. Jag tror det står klart i den här kammaren att inkomstskatten är till för att finansiera statens offentliga utgifter. I detta kan jag hålla med min utskottskollega Joar Forsell om att vi verkligen måste prioritera dessa utgifter.
I statens utgifter ingår bland annat en rad olika projekt som handlar om upprustning. Det köps JAS-plan för närmare 37 miljarder kronor. Dessa står nu på backen och hjälper oss inte ett smack när samhället befinner sig i en riktig kris. Det är kanske nu vi inser att det vore bra med ett fungerande civilförsvar. Fru talman!
En viktig seger för Miljöpartiet i januariavtalet var att vi fick igenom en grön skatteväxling på 15 miljarder. Genom att höja skatten på miljöförstöring och utsläpp kan vi samtidigt sänka skatten på jobb och företagande. Då lägger vi om skattesystemet så att vi i större utsträckning beskattar sådant vi vill se mindre av. Fru talman!
De som är skeptiska till idén om grön skatteväxling brukar invända med frågan: Vad gör ni när vi inte släpper ut mer? Varifrån ska då skatterna komma? Där vill jag betona att vi nu lever i både en klimatkris och en artkris som är så allvarliga att vi inte bara kan nöja oss med ett nettonollutsläpp. Vi måste börja ge mer än vad vi tar. Därför måste vi binda in mer växthusgaser än vad som släpps ut.
Det räcker inte med att vi bara slutar att släppa ut kemikalier. Vi måste rensa naturen från gifter. Kort sagt: Vi måste ha en positiv inverkan på vår miljö. Därmed kan vi successivt justera referenspunkten för var vi tar ut skatt tills vi faktiskt lever i synk med planeten.
Rebecka Le Moine (MP):
Jag vill yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. Det är bra att omotiverade undantag som hindrar en cirkulär ekonomi avslutas. Jag vill passa på att bredda diskussionen även till utvinningen av naturresurser och material. Det är just utvinningen och bearbetningen som står för ungefär 90 procent av förlusten av biologisk mångfald.
Det är också runt 50 procent av klimatpåverkan som kan finnas i det stadiet. Av allt avfall i Sverige kommer ca 4 miljoner ton avfall från hushåll. Det kan jämföras med 110 miljoner ton avfall från gruvbrytningen. Det sistnämnda är det som är befriat från deponiskatten eller avfallsskatten. Det är viktigt att nämna den faktorn.
Det visar på hur skevt det är. Vi vågar inte beskatta själva uttaget och utvinningen. Det finns även beräkningar som visar att metall från ett ton bottenaska kan ersätta sex ton gruvavfall. Vi måste behålla helhetsbilden och våga ratta på olika ställen i hela kedjan om vi ska kunna få en cirkulär och giftfri ekonomi.
Vi har också mineralavgiften i Sverige som ligger på skämmiga 2 promille. Den är internationellt sett väldigt låg. Det finns inga krav på att gruvföretag ska kunna ta ekonomiskt ansvar vid oförutsebara händelser och återställa marken efter sådana, utan det läggs på skattebetalarna. Jag vill därför poängtera hur viktigt det är att vi lägger skatten även vid själva uttaget.
Vi måste kunna göra rätt från början. Vi måste fortsätta att plocka fram incitament för giftfria cirkulära system och satsa på produktdesign, forskning och pilotprojekt. Det är egentligen bara de tilläggen jag vill göra till debatten. Som min kollega nämnde är det en ganska komplicerad text. Jag tänker inte försöka att upprepa den. Fru talman!
Jag säger i stället tack till mina utskottskollegor, alla riksdagsledamöter och all personal. Jag önskar er alla en trevlig sommar!
Rebecka Le Moine (MP):
Tack till Tony Haddou för ett kort och koncist anförande! Fru talman! Att stoppa kriminalitet och införsel vid Sveriges gränser är samhällsekonomiskt effektivt. Därför är det glädjande att vi nu satsar mer på Tullverket och dess uppgifter.
Tullverket har en viktig roll vad gäller att bekämpa smuggling av droger, vapen och farligt gods men även vad gäller upprättandet av Cites, arbetet mot handeln av utrotningshotade djur som är den fjärde största illegala handeln globalt sett. Dock granskas bara införsel från utomeuropeiska länder, vilket i dag är en stor brist.
Europa har nämligen drivit ett ställe där det handlas med elfenben och andra delar av utrotningshotade djur samtidigt som dessa svarta pengar tvättas. Inte sällan går de ekonomiska flödena från illegal handel ihop, och de som gynnas är de stora kriminella nätverken. Fru talman! Sveriges tullverk har drygt 300 beslagtagna varor per år som är kopplade till utrotningshotade djur.
Postpaket är ett stort problem när det gäller att upptäcka handel med utrotningshotade djur. Paketen kan innehålla små delar av elfenben till smycken med mera. Det dödas i snitt 55 elefanter per dag, och om detta fortsätter kommer elefanten att vara utrotningshotad inom tio år. Jag vill lyfta fram detta eftersom ingen annan kommer att göra det, även om vi är ganska överens i den här kammaren om i vilken riktning vi vill gå, att vi vill satsa mer på Tullverket.
Tullverket kan spela en stor roll i arbetet med att bekämpa handeln med utrotningshotade djur. Sverige kan även stödja EU-kommissionens senaste förslag om att ytterligare begränsa handeln med elfenben. Med detta sagt, fru talman, vill jag yrka bifall till utskottets förslag.
Rebecka Le Moine (MP):
Min fråga går till Mikael Damberg. I Sverige ges drygt 50 miljoner kronor per år till Jägareförbundet från statens viltvårdsfond. Pengarna går till det allmänna uppdraget, där det bland annat ingår att informera om våra rovdjur utifrån demokratiskt fattade beslut och mål. Samtidigt bedriver förbundet sin egen rovdjurspolitik med hjälp av dessa pengar.
Det gör att man sitter på dubbla stolar, vilket är den slutsats som dras i offentliga utredningar från 1997, 2003, 2004 och 2007. År 2014 pekade Regeringskansliets egna interna utredning på att uppdraget borde upphandlas enligt lagen om offentlig upphandling. Min fråga är: När ska denna lag även omfatta det allmänna uppdraget?
Rebecka Le Moine (MP):
Tack för svaret! Det är relativt få som känner till denna fråga, och det gör det väldigt viktigt för mig att lyfta fram den. Detta har nämligen stor betydelse för den naturvård som bedrivs i Sverige, så det handlar om väldigt betydelsefulla pengar. Samtidigt ger staten 7 miljoner kronor till Jägarnas Riksförbund, som har en uttalad nollvision för en art som finns med i EU:s art- och habitatdirektiv. Jag undrar hur detta är förenligt med fridlysningen och rödlistningen av vargen.
Rebecka Le Moine (MP):
Min fråga går också till näringsminister Ibrahim Baylan. I våras fick näringsministern träffa företrädare för miljöorganisationer, och en namninsamling med drygt 45 000 underskrifter lämnades över. De som skrivit under krävde att statens skogsbolag Sveaskog skärper sig.
Kraven var att alla skogar med höga naturvärden ska skyddas, att Sveaskog ska vara en förebild och ligga i framkant när det gäller hyggesfritt skogsbruk och att avkastningskraven ska sänkas. I förrgår kom nya krav. De gällde bland annat ändrade ägardirektiv, utfasning av kalhyggen och fridlysning och fredande av alla skogar med höga naturvärden. Vid tidpunkten för överlämnandet sa Ibrahim Baylan att han inte var så insatt i skogsfrågorna eller Sveaskog.
Men jag antar att Ibrahim Baylan nu har satt sig in i frågorna och undrar hur han anser att Sveaskog faktiskt kan bli ett föredöme när det gäller att fasa ut kalhyggena och stoppa avverkningarna i naturskogarna.
Rebecka Le Moine (MP):
Tack, Ibrahim Baylan, för svaret! Det låter som en upprepning av ett tidigare svar på samma område vid en tidigare frågestund här. Sedan förra frågestunden har Sveaskog avverkningsanmält skogar med mycket höga naturvärden. På frågor från miljörörelsen har de inte kunnat redovisa de naturvårdsbedömningar som de har sagt att de ska genomföra. Jag har med mig en lista över tio avverkningsanmälda skogar med misstänkt höga naturvärden.
Jag hoppas att du vill titta på listan och vidta nödvändiga åtgärder.
Rebecka Le Moine (MP):
Just nu pågår en förändring i synen på jakten och de vilda djuren. Enligt Naturvårdsverkets förslag på jakttider ska ekorre få jagas igen, och inte på grund av att ekorrar ställer till med problem eller skada utan för att låta jägare öva genom att skjuta dem. Motiveringen är att allt vilt ska ses som en resurs, och jakt ska inte på något vis hämmas.
Bevisbördan är därmed vänd: För att få skjuta djur krävs ingen motivering, men för att förhindra att djur skjuts krävs starka argument. Det går rakt emot det internationella avtal som vi har skrivit under och som säger att alla arters existens ska värnas. Det här är i allra högsta grad en värderingsfråga. Jag undrar var statsrådet Lena Hallengren ställer sig i detta. Är alla djur endast en resurs för människor, eller har de ett eget existensvärde?
Rebecka Le Moine (MP):
Tack, statsrådet, för svaret! Just nu pågår också en troféjakt på Sveriges mest omtyckta rovdjur, nämligen lokatten. Nästan 10 procent av populationen av den här dessutom rödlistade arten ska skjutas. Jakten är inte inriktad på individer som är problematiska eller vars genetiska tillstånd vi vet någonting om, utan det skjuts utan kontroll.
Jag undrar om statsrådet tycker att det är försvarbart att bedriva troféjakt på rödlistade och fridlysta arter i Sverige.
Rebecka Le Moine (MP):
I Finland har nu nya ägardirektiv getts till motsvarigheten till svenska Sveaskog. De ägardirektiven gör de tydligt att man ska satsa på att stoppa utarmningen av biologisk mångfald och bedriva ett hållbart skogsbruk. Men i Sveaskog finns inte dessa ambitioner. Riksrevisionen kritiserar otydligheter från ägarnas, det vill säga vår, sida om hur Sveaskog ska bidra till hållbarhet.
Tittar vi på bolagsordningen som den ser ut nu ser vi att det inte finns ett ord om hållbarhet. Det primära målet för Sveaskog är att bedriva skogsindustri och närliggande verksamhet om det bidrar till ökad avkastning. Trots misslyckande med att nå miljömålet Levande skogar har Sveaskog inte ens ett samhällsuppdrag. Därför blir min fråga till Ibrahim Baylan: Är det inte logiskt och på tiden att Sveaskog får just ett samhällsuppdrag?
Rebecka Le Moine (MP):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag håller inte med om bedömningen att Sverige har ett hållbart skogsbruk. Det framgår också av Naturvårdsverkets rapporteringar och uppföljningen av målet Levande skog att det inte är så. Samtidigt som man har höjt hållbarhetskraven i Finland har man också anpassat avkastningskraven. Det är ekonomi inom ekologins gränser. Jag undrar om Ibrahim Baylan skriver under på de principerna och är beredd att implementera sådana principer i Sverige och i Sveaskog.
Rebecka Le Moine (MP):
I denna kammare diskuterar vi ofta vägen fram till målet, men det finns flera svar på hur vi ska stärka tryggheten i samhället. En väldigt viktig del är att se till att de som jobbar med detta dagligen har de förutsättningar som krävs. Det förslag som läggs fram går ut på att stärka tryggheten för poliser. Fru talman! Hoten mot polisanställda har ökat de senaste åren. Enskilda polisers bostäder har angripits.
Polishus har utsatts för sprängningar, och det har förekommit att förhörspersoner har burit vapen under förhör. Polisens medarbetarskydd och arbetsmiljö är inte bara viktigt för poliserna som jobbar, det är viktigt för hela samhället. För att poliser ska våga utföra sitt arbete och för att kunna behålla de anställda behövs en starkare trygghet. Fru talman!
Vid förhör är ofta den som förhör ensam med förhörspersonen. Inför förhören är det av stor vikt att den som leder förhöret känner sig trygg i situationen för att förhöret ska kunna hållas på ett bra sätt. Att då inte ha möjlighet att göra en kroppsvisitering innan förhöret är en miss. Hur kan en känna sig trygg med en ovisshet hängande i rummet om att den som förhörs i själva verket bär vapen?
Hur ska vi kunna garantera att förhörsledaren inte undviker att ställa vissa frågor med anledning av att hen känner sig orolig eller rädd för de konsekvenser som det kan leda till? Det är detta som vi i det här förslaget försöker rätta till genom att ge polisen möjlighet att kroppsvisitera innan förhören drar igång. Fru talman!
En annan punkt handlar om kvalificerad skyddsidentitet, vilket betyder att fiktiva personuppgifter förs in i statliga handlingar och register. Syftet med det är framför allt att polisen ska kunna bedriva dolt spaningsarbete.
Detta har tidigare varit begränsat till just poliser, men det är viktigt att också verksamhetsspecialister som ekonomer och psykologer som används för att exempelvis bedöma transaktioner eller göra bedömningssamtal kan omfattas av den här lagen. Fru talman!
Detta förslag ger också Säkerhetspolisen möjlighet att ta del av information från hälso- och sjukvården som bedömer hot mot exempelvis utländska statschefer, regeringschefer och statsråd på besök i Sverige. Lagen är skriven så att detta kan ske redan i dag, dock inte för utländska skyddspersoner.
Det rör sig om enstaka fall, och uppgifter kommer att skyddas av Säkerhetspolisens starka sekretess. Därmed yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Rebecka Le Moine (MP):
I dag är det som sagt jordens dag. I Sverige brukar vi ibland skryta med att vi har världens bästa miljölagstiftning. Men när man börjar granska våra miljölagar framgår det snart att vi gör undantag efter undantag. Det gäller totalförsvaret, gruvnäringen, det storskaliga fisket och skogsbruket. Det gäller även våra största utsläppare.
Tittar man närmare på miljölagstiftningen framgår det också snart att den ofta handlar om att begränsa hur mycket skada vi gör på naturen snarare än att se till naturens bästa. Fru talman! Vi har haft våra nationella miljömål i mer än 20 år. Vi uppnår ett, kanske ett och ett halvt.
Vi måste därför inse att ingen ny teknik och ingen effektivisering i sig kan vända trenden. Det vi behöver nu, fru talman, är att ändra syn på naturen - helt enkelt sluta se naturen som ett dött objekt och börja se den för vad den är: ett levande subjekt fullt av liv. Fru talman!
Det finns uppskattningsvis 10-100 miljoner arter på den här planeten, men bara en har rättigheter. Det råkar vara vi, Homo sapiens sapiens. Jag menar att vi behöver inta en mer solidarisk och empatisk roll än en som bara kontrollerar, förtrycker och förgör naturen. Det kan vi göra genom att utvidga våra rättigheter så att också andra livsformer inkluderas.
Detta kan låta som en omöjlighet, men det är redan verklighet. Ecuador är det första landet i världen som har implementerat detta i sin grundlag. År 2018 beslöt Colombias högsta domstol att erkänna Amazonas som ett levande juridiskt subjekt.
Bolivia antog 2010 en lag om moder jords rättigheter och har instiftat ett ministerium och tillsatt en ombudsman för naturens rättigheter. I USA har ett trettiotal kommuner lokala förordningar som erkänner naturens rättigheter. Listan är lång, och jag hinner inte ta upp alla exempel under min korta tid här i talarstolen. Fri- och rättigheter m.m.
Sammanfattningsvis, fru talman: Naturens rättigheter innebär ett skifte i hur vi tänker och en förändring av det juridiska systemet i grunden. Ett sådant skifte sätter helt nya spelregler och är antagligen ett av de viktigaste stegen mänskligheten kan ta för att på riktigt skapa en hållbar framtid. Därför har jag i min motion yrkat att Sveriges regeringsform kompletteras under 2 kap.
Grundläggande fri- och rättigheter med en ny paragraf, Skydd av naturen, med denna text: Naturen, inklusive ekosystem och inhemska arter, ska garanteras följande rättigheter: rätten att naturligt existera, blomstra, regenerera och utvecklas, rätten till restaurering, återhämtning och bevarande, och rätten att utföra sina naturliga funktioner.
I detta lagförslag ska man inte tolka in att naturen har några skyldigheter, krav eller ansvar. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Rebecka Le Moine (MP):
I dag, när vi debatterar skog, är det också jordens dag. Låt oss då göra en liten utblick och se hur det står till i den svenska miljön. Vi vet att vi har både en artkris och en klimatkris. Och de här pågår parallellt. Vi vet att tre fjärdedelar av de rödlistade arter vi har i Sverige minskar på grund av att vi omvandlar naturskogar till monokulturer.
Vi vet att uppskattningsvis 126 miljoner ton frigörs på grund av just detta skogsbruk, som vissa hävdar är hållbart. Vi vet också att det skogsbruk vi bedriver är anledningen till att vi har förbrunat och förgiftat vatten. Det vi diskuterar i dag är ett hett ämne. Det finns flera filmer, en debattserie i DN och rättsfall.
Och det är inte bara i Sverige som folk börjar inse att det här inte är ett hållbart skogsbruk. Även i The Guardian kan man läsa om och se hur skogsbruket i Sverige bedrivs, och det är inte en smickrande bild.
Jag tror tyvärr också att det är i denna kammare som faktaresistensen är som störst - trots klara vittnesmål, trots tydliga bilder, trots tydliga fakta. Vi har sett hur olika samebyar har gått ut och protesterat, sagt ifrån och ställt krav - inte minst nu Muonio sameby, som pressas hårt av Sveaskog.
Vi har också sett att 33 miljöorganisationer har skrivit till EU-kommissionen och larmat om den greenwashing som pågår för att måla upp en bra bild av Sveriges skogsbruk. Och på tal om greenwashing, herr talman: Vi har också hört i denna kammare att det bara går bättre och bättre för den biologiska mångfalden. Det har bland andra Moderaternas John Widegren påstått, med ett exempel om död ved.
Så hur ser det ut egentligen? Vet John Widegren vad han pratar om, eller upprepar han bara samma talepunkter som skogsindustrin har förberett? Det är frågan. Enligt riksskogstaxeringen är det som räknas som död ved det som är dugligt som brännved. De har alltså klivit över ruttnande lågor på marken och snarare räknat pinnar.
Det är dokumenterat att det förr fanns 70-100 kubikmeter död ved per hektar. Nu är siffran 3 kubikmeter per hektar. Det är en drastisk minskning. Vad vi också vet är att den här klena döda veden har vi stormen Gudrun att tacka för. Detta är alltså inte alls i rätt riktning för den biologiska mångfalden, tvärtom. Det finns fler exempel.
Vi har också hört Kristdemokraterna säga att ingen vet bättre än markägaren hur skogen ska brukas och den biologiska mångfalden bevaras. Jag är själv biolog och vet hur komplext det är med ekosystem och skogsbiologi. Herr talman! Det vi skulle behöva göra nu i denna kammare för att ta ansvar är först och främst att ta till oss fakta, utgå från den skogsutredning som finns och ta till oss remissvaren.
Sedan behöver vi lösa de konflikter som finns. Vi behöver skydd, vi behöver omställning av skogsbruket, vi behöver lagstiftning och vi behöver hitta ekonomiska incitament som verkligen stöttar den privata markägaren att ta stegen in till ett hyggesfritt och hållbart skogsbruk. Med det vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Rebecka Le Moine (MP):
Som sagt är det jordens dag i dag. Vi diskuterar just nu naturvård och biologisk mångfald. Då kan vi fundera på inte vad jorden kan göra för oss utan på vad vi kan göra för jorden. Jag tror att vi som beslutsfattare i Sveriges riksdag har mycket att tillföra och fundera på kring detta.
I debatten har jag hört bland andra Kristdemokraterna. Det låter som att det handlar mer om hur vi kan snabba på artutrotningen. Ja, vi utrotar ju i genomsnitt bara en art per år, så visst kan vi utrota fler. Det kan vi kanske, men frågan är om det är vad vi faktiskt vill. Jag tycker inte det.
Vi har också hört att vi faktiskt kan fortsätta att utarma naturen och exploatera den samtidigt som vi når målen. Hur lyckas vi med detta? Jo, genom att räkna in 52 procent av Sveriges yta som skyddad. Då kan vi checka av att vi har klarat våra internationella åtaganden. Det är ju perfekt - suveränt - men på riktigt då, i verkligheten?
Det har också kommit förslag om hur vi kan fortsätta att skjuta och underlätta skjutandet av rödlistade och hotade arter i Sverige. Men jag har också hört frustration över att det görs för lite. Jag är en av dem som verkligen delar den frustrationen. Det är nu 22 år sedan vi beslutade om våra 16 miljömål.
Vi har nått ett eller kanske ett och ett halvt av dem, främst målet om ozonlagret. Det har vi faktiskt nått. Vad behöver vi då göra? Det efterlyses nya sätt att tänka och nya metoder att arbeta. Jag har skrivit en motion tillsammans med mina partikollegor om just detta.
Jag menar där att vi behöver juridiskt skydd - på riktigt - för hotade arter. Många tror i dag att rödlistan och rödlistekategorier ger ett skydd per automatik, men så är det inte. Vi behöver också accelerera skyddet. Det gäller alla naturtyper som behöver ett skydd, både på land och i vatten.
Men vi kan inte nöja oss med det, utan vi behöver nu aktivt restaurera naturen eftersom vi har övertrasserat naturens konton och naturens förmåga, med råge dessutom. Vi behöver hitta hållbara sätt att bruka vår natur, både vad gäller fiske, jordbruk och skogsbruk.
Det är väldigt skadligt att det finns många i denna kammare som är övertygade om att så redan är fallet och att vi inte behöver göra detta. Då kanske det är mycket lättare att titta specifikt på alm och ask, för där finns det inga målkonflikter med ekonomin på samma sätt som det finns när det gäller att ställa om till exempel hela jord- och skogsbruket. Men vi måste våga ta den debatten på riktigt.
Vi behöver också ekonomiska incitament som gynnar och accelererar detta och gör det lönsamt för den enskilda brukaren att göra dessa omställningar. Globalt sett har vi också mycket att göra, till exempel arbeta emot troféjakt. Vi har sett reportage om hur svenska kändisar importerar utrotningshotade arter till Sverige. Detta kan vi faktiskt ändra på.
Fru talman! Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet.