KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isabella Lövin (MP):
Jag instämmer till fullo i interpellantens beskrivning av hur livsviktigt det är med vatten. Den torka som drabbade stora delar av Sverige förra året tror jag var ett skrämskott för väldigt många. Vi insåg att vi är väldigt sårbara.
Vi har väl utgått ifrån att det alltid finns gott om vatten i Sverige, men när till och med Örebro län utfärdar bevattningsförbud - alltså inte bara Gotland och andra områden där man kanske är mer van vid torka - är det en riktig larmklocka som vi behöver ta på allvar. Här behöver vi se hur vi kan göra oss så motståndskraftiga mot extrema väderhändelser som möjligt.
Det kan handla om skyfall, och precis som förra sommaren kan det handla om extremt lång tid utan nederbörd och med extremt höga temperaturer, vilket ledde till skogsbränder.
Det som forskning och erfarenhet visar är en väldigt viktig insats för att säkerställa att vi har tillräcklig infiltration av regnvatten ned till grundvattnet och att det finns motståndskraft är anläggandet av våtmarker.
Det är ett enormt stort ingrepp i vår natur som människor har gjort under väldigt lång tid: Man har dikat ut för att skapa åkermarker, rätat ut vattendrag och dikat ut med stora krondiken som gör att regnvatten med stor kraft forsar ut i sjöar och hav i stället för att stanna i marken och infiltreras ned till grundvattnet.
Genom vattenkraften och de dammar som har anlagts har vi också hindrat biologisk mångfald, såsom fiskar och annat, att vandra upp och ned längs vattendragen. Fisken i sig kanske inte är en viktig faktor för vattenförsörjningen, men den är väl så viktig för en motståndskraftig natur.
Vi har alltså anledning att se över vilka insatser som är de bästa för att göra ekosystemen så motståndskraftiga som möjligt och se till att de har en funktion i ett ändrat klimat som gör att vi är så motståndskraftiga som möjligt.
Jag kan konstatera att M och KD i sin budget, som gick igenom med stöd av SD, tog bort de 200 miljoner som regeringen hade anslagit till just restaurering och anläggning av våtmarker. Det är en enormt viktig insats som man behöver göra för att stärka ekosystemen i dag. Många av de dammar som finns, även i Örebro län, har ingen aktiv verksamhet.
Många är också i väldigt dåligt skick. Det är helt naturligt att man behöver se över dessa, och jag är glad att riksdagen antog den proposition om vattenmiljö och vattenkraft som regeringen lade fram i april förra året.
Det gör att vi äntligen kommer att kunna få moderna miljökrav på vattenverksamheter och att vi ska ta fram en nationell plan för hur detta ska göras så effektivt som möjligt. Här behöver vi ta hänsyn till både elförsörjning och ett ändrat klimat. Förlusten av biologisk mångfald är också en enormt viktig fråga.
Vi behöver där se till att vi kan restaurera områden som är livsnödvändiga för många av våra hotade arter.
Isabella Lövin (MP):
Tack återigen, Lotta Olsson! Jag tar frågan på allvar, och jag förutsätter att den tillståndsgivning som ska ske via mark- och miljödomstolen sker enligt det som vi är överens om och som också stipuleras i miljöbalken.
Jag förutsätter också att man gör en analys av vilken eventuellt negativ inverkan en utrivning har. Jag skulle inte säga att detta har gått alltför snabbt eller att regeringen eller EU för en förhastad politik.
Det tog många årtionden innan vi äntligen lyckades komma överens i inte minst riksdagen om att uppdatera miljöbalken så att vi kan få moderna vattentjänster och titta på det som vi enligt EU:s vattendirektiv är skyldiga att göra.
Det handlar dock inte bara om det, utan detta är en tillståndsverksamhet i Sverige som har funnits sedan lång tid tillbaka. Med detta sagt har många av dessa delar urminnes hävd. Det kan gälla gamla kvarnar och dammar. Jag är väldigt glad över att vi har lyckats komma överens om hur vi ska gå vidare med detta och att de ska anses ha ett tillstånd.
Men när det är påkallat behöver de ta fram ett nytt tillstånd. Här behöver vi naturligtvis se till att en ordentlig analys görs av konsekvenserna av utrivningar.
Isabella Lövin (MP):
Runar Filper har återigen frågat mig om jag tänker ta med mig frågan till EU att verka för en förändring av fågeldirektivet och om jag tänker verka för ett svenskt undantag från fågeldirektivet. Bakgrunden till frågan är att Runar Filper anser att allmän jakttid på skarv vore bra från förvaltningssynpunkt. Skarvpopulationen och hur den förvaltas är en viktig fråga.
Jag är medveten om att fisket kan påverkas negativt eftersom skarv kan ta fångad fisk och skada fiskeredskap. Det finns också indikationer på att skarvpopulationer lokalt kan ha negativ effekt på fiskbestånd. Jag är även medveten om att naturen i anslutning till häckningsplatser för skarv förändras. Antalet skarvar kan lokalt uppfattas som problematiskt.
Skarven skyddas enligt fågeldirektivet, Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/147/EG av den 30 november 2009. Endast EU-kommissionen har befogenhet att föreslå ändringar i fågeldirektivet eller dess bilagor, däribland skyddet för skarven.
Naturvårdsverket har det övergripande nationella ansvaret för genomförandet av viltförvaltningspolitiken, däribland frågor som berör förvaltningen av skarvpopulationen. Viltförvaltningen är regionaliserad, och om det är motiverat kan länsstyrelsen i enlighet med gällande författningar besluta om skyddsjakt. När tillstånd till skyddsjakt beviljats är det ofta så att tillståndet inte nyttjas fullt ut.
Regeringen är angelägen om en fungerande viltförvaltning i enlighet med våra internationella åtaganden som också tar hänsyn till de verksamheter och människor som berörs.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Runar Filper, för att du återigen lyfter denna fråga! Vi delar bilden att skarv lokalt kan ha stor inverkan på fiskpopulationer och inte minst på det lokala fisket.
Det som främst har dokumenterats är enligt Naturvårdsverket skador på redskap och fångster, främst i bottengarnsfisket efter sik och ål. Detta leder enligt undersökningar till att fångsten blir osäljbar.
De siffror som ledamoten refererar till kan jag inte skriva under på.
Enligt de senaste inventeringsdata som Naturvårdsverket redovisar, från 2017, finns det på de över 700 inventeringsplatserna 20 000 skarvar, inte 200 000-250 000 individer.
Där kan jag alltså konstatera att vår verklighetsbild skiljer sig åt väsentligt. Det finns inte alls något förbud mot jakt på skarv i form av skyddsjakt. Under 2017 fattades 67 beslut om skyddsjakt på skarv.
Besluten gällde framför allt fiskeredskap, men även fredade områden och utsättningsplatser. Denna skyddsjakt omfattade ca 7 000 individer. Både antalet individer och antalet utfärdade tillstånd är alltså ganska avsevärt. Jag kan dock konstatera att bara 35 procent av dessa individer rapporterades som skjutna.
Det finns troligtvis ett mörkertal, men det är tydligt att de tillstånd till skyddsjakt som beviljas ändå inte utnyttjas i särskilt hög grad. Vad detta beror på kan man spekulera kring; jag har inte svar på det.
Men det finns alltså inte på något sätt något förbud mot att idka lokal skyddsjakt på skarv. Möjligtvis har man inte tillräcklig information i frågan.
Länsstyrelsen har dock alla möjligheter att bevilja skyddsjakt, och det finns också en förvaltningsplan som Naturvårdsverket har ansvar för. När det gäller fågeldirektivet är det bara EU-kommissionen som har befogenhet att föreslå ändringar i det.
Kommissionen gjorde 2017 en utvärdering av fågeldirektivet och fann inte anledning att öppna det för revidering. Inte heller Europaparlamentet har begärt att en revidering ska göras. Fågeldirektivet och skyddet för skarv gäller alltså fortsatt.
Men med detta sagt finns det stora möjligheter att, med utgångspunkt i de undantag som görs för skyddsjakt, reglera lokala förekomster av skarvpopulationer.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Runar Filper, för denna debatt! Detta är utan tvekan lokalt ett stort bekymmer för fisket, och ibland även för närmiljön. Därför är det också viktigt att det finns möjlighet att fatta lokala beslut och att länsstyrelsen ansvarar för detta.
Jag lägger också märke till att det finns möjligheter att ta initiativ på kommunal nivå. Man har exempelvis i Gävleborgs län tagit fram en regional förvaltningsplan för skarven, som länsstyrelsen håller i.
Men även kommunerna kan komma med lokala initiativ och naturligtvis information som föder in i förvaltningsplanerna. Sedan måste vi se hela bilden av ekosystemet, inte minst i Östersjön. Där ser vi över tid väldigt dramatiska variationer i både fiskbestånd och bestånd av säl och skarv.
Tittar man 100 år tillbaka i tiden ser man att Östersjön har sett väsentligt annorlunda ut, med betydligt fler sälar och betydligt mer torsk. Då fanns också färre skarvar. Vi behöver hitta en balans mellan dessa arter. Naturligtvis delar jag i grunden den stora oron för hur Östersjön mår.
Där spelar också övergödningen in. Alla dessa djur hör dock till det naturliga ekosystemet och bör också få en möjlighet att leva sina naturliga liv i sitt utbredningsområde.
När det handlar om jakten kan jag återigen bara konstatera att många beslut om skyddsjakt på skarv inte har utnyttjats av dem som kan jaga skarven. Det var bara 35 procent av de 7 000 individer som omfattades av de nämnda 67 besluten om skyddsjakt på skarv som rapporterades som skjutna.
Det kan finnas mörkertal här, men låt oss säga att det bara är omkring hälften av de beslutade bestånden som har skjutits. Sedan finns det andra sätt att skrämma bort skarvarna, genom ljud och på annat sätt, som också kan nyttjas, utöver att man dödar djuren.
Det finns alltså flera verktyg som man kan använda i de regionala förvaltningsplanerna eller i den nationella förvaltningsplanen. Ett intressant initiativ har tagits i Sotenäs kommun i Västra Götaland, där man matar havsörnar för att attrahera dem till området. Det är ett naturligt sätt att decimera skarvarna i och med att havsörnen äter skarv.
Det är väldigt glädjande att vi ser ökande populationer av havsörn. På sikt finns det stora möjligheter att detta kommer att reglera skarvbeståndet eftersom skarv är en viktig föda för havsörnen. Återigen: Fågeldirektivet är något som EU tittade på 2017.
Man fann inte anledning att ändra på annexen, där även skarven finns. Vi bör i första hand nyttja den möjlighet till skyddsjakt som finns, liksom andra åtgärder.
Isabella Lövin (MP):
När det gäller hur vi ska reglera de stora lokala problem som finns med skarven är min bild att vi i dag har de verktygen.
Det finns ersättning till fiskare som behöver redskap som skyddas från skarv och andra som vill komma åt fångsterna. Det finns också ersättning för de skador på fångsterna som fiskare kan drabbas av.
Det är något som vi kommer att fortsätta med. Sedan handlar det om att kunna genomföra regionala förvaltningsplaner. Där är det viktigt att man också har tillräcklig information till exempelvis jägare, så att de kan skjuta de skarvar som lokalt är stora problem.
Man måste fullt ut nyttja de möjligheter som finns. Så länge som man inte gör det behöver vi kanske inte i första hand se till att få ytterligare ett undantag från fågeldirektivet, som för övrigt gäller hela EU. Det ska vi inte göra förrän vi fullt ut har nyttjat de lokala och regionala möjligheter till skyddsjakt som finns.
Isabella Lövin (MP):
Jens Holm har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att säkerställa att el- och gasbilar som säljs i Sverige också stannar i Sverige. Omställningen av fordonsflottan i Sverige från fossilt till förnybart fortsätter att öka. Under 2018 registrerades nästan 20 000 nya klimatbonusbilar, vilket är en kraftig ökning jämfört med året innan, och prognosen ser också god ut för 2019.
Det går dock inte att säkerställa att alla miljöbilar som säljs i Sverige också stannar i Sverige, vilket den dåvarande miljöministern redogjorde för i svaret på en tidigare skriftlig fråga . Sverige är del av EU:s gemensamma inre marknad, och begagnade bilar är en handelsvara som alla andra.
Den europeiska marknaden är betydligt större än den svenska varför det inte är så konstigt att en del av de miljöbilar som byter ägare säljs till utlandet. Regeringen har dock uppmärksammat risken för att miljöbilar säljs utomlands i högre omfattning än andra bilar och vidtagit åtgärder. I det nya bonus-malus-systemet, som infördes den 1 juli 2018, betalas bonusen ut tidigast sex månader efter att bilen har registrerats i vägtrafikregistret.
Syftet med denna regel är att göra det mindre attraktivt att exportera en klimatbonusbil och därmed främja att klimatbonusbilar i högre utsträckning används i Sverige. Eftersom bonusen började betalas ut så sent som i januari 2019 är det för tidigt att dra några slutsatser om regelns effekter.
Jag kommer fortsatt att följa utvecklingen av exporten av begagnade miljöbilar noga och vid behov ändra i nuvarande regelverk.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Rickard Nordin och Jens Holm, för ert engagemang och era väldigt befogade frågor! En del av premisserna för frågeställningen - att regeringen inte skulle ha gjort något - ställer jag däremot inte upp på. Vi har infört ett nytt bonus-malus-system som trädde i kraft den 1 juli förra året. Då ändrade vi sättet att utbetala bonusen.
I den tidigare supermiljöbilspremien fick till exempel en bilhandlare med leasingbilar 40 000 direkt vid inköp av en ny bil och kunde exportera samma bil till utlandet i princip samma vecka utan att den hade kört en enda kilometer på svenska vägar. Nu har vi ändrat systemet så att det tar sex månader innan man får den första utbetalningen. Vi vet också vilka länder 80 procent av dessa exporter går till.
Det finns ingen anledning att hymla om detta. De går till Norge, som har väldigt förmånliga regler för elbilar, och till Tyskland, som har en stor marknad för gasbilar. Nu får man alltså inte sin bonus förrän efter sex månader. Leasingföretagen har i allmänhet sina bilar ute för leasing i tre år.
Om tre år kommer vi att se hur dessa företag kommer att agera och huruvida de fortsatt kommer att exportera till andra länder. Kanske har andrahandsmarknaden i Sverige då vuxit så att bilarna är mer attraktiva i Sverige.
Min absoluta ambition och det regeringen arbetar för är att ytterligare bygga ut laddinfrastrukturen i Sverige. Vi har gjort det i en explosiv takt under de senaste fyra åren. Nu har vi närmare 7 000 laddpunkter. När regeringen tillträdde fanns det färre än 1 000 i hela landet.
Vi hör också att biltillverkare på marknaden, till exempel Volvo, säger att de från 2021 bara kommer att satsa på elbilar. Omställningen av bilindustrin är mycket omfattande. Jag tror inte att det finns något bilmärke - i varje fall inte i Europa - som inte tänker gå över till elbilar eller laddhybrider i närtid.
Detta innebär att priset på elbilar kommer att gå ned väldigt snabbt. Vi kommer dessutom att se en efterfrågan på andrahandsmarknaden. Det är min förhoppning. Med detta sagt kommer jag naturligtvis att följa det hela väldigt noga.
Med tanke på att 80 procent av exporten sker via leasingföretag behöver vi naturligtvis se över om trenden fortsätter. Det kan finnas skäl till differentiering av bonus till leasingföretag, om de sätter detta i system. I stället kan man se till att privatpersoner får den högre bonusen.
Vi har dock en fri inre marknad, vilket innebär att bilar både exporteras och importeras till Sverige. Även många dieselbilar exporteras från Sverige. Det är så det ser ut. Vi vet samtidigt att hälften av nybilsförsäljningen i dag blir tjänstebilar.
Om vi vill se en kraftfull omställning till fossilfria bilar och få ned utsläppen i transportsektorn måste vi adressera och se till att det är hela den stora tjänstebilsmarknaden med kapitalstarka kunder som nu i första hand väljer fossilfria bilar när de köper nya bilar. Jag kommer att följa detta väldigt noga och är beredd att vidta vidare åtgärder.
Vi befinner oss dock i inledningen av en omställning av bilsektorn.
Isabella Lövin (MP):
Det var absolut en misstolkning av Jens Holm när han sa att jag svarade att vi kommer att vänta i tre år innan vi tittar på den här frågan. Nej, vi kommer att titta på den kontinuerligt. Men jag måste också säga att vi precis har ändrat det supermiljöbonussystem som alliansregeringen införde, där man fick 40 000 redan första dagen.
De siffror som Jens Holm och Rickard Nordin refererar till härrör från det systemet, som gjorde det möjligt att exportera redan dag ett med 40 000 kronors rabatt på fickan. Nu har vi ändrat det systemet. Nu går det sex månader innan man får den första utbetalningen. I och med att den första utbetalningen rimligtvis skedde nu i januari, för några veckor sedan, går det inte att utvärdera hur det här systemet har ändrat incitamenten.
80 procent av den här exporten utförs av leasingföretagen, och leasingföretagen leasar i regel ut de nya bilarna i tre år. Vi vet inte vad som kommer att hända 2021. Elbilsbranschen själv förutspår att man kommer att ligga i samma prisklass som fossilbilarna på nybilsmarknaden.
Vi expanderar nu laddinfrastrukturen för elbilar och biogasbilar genom Klimatklivet, som har inneburit en fullständig explosion av nya laddpunkter över hela Sverige. Jämtland och Östergötland hör till de laddstolptätaste länen i Sverige.
Jag förutspår att andrahandsmarknaden i Sverige kommer att vara betydligt hetare 2021 än den är i dag. Det är på väg att ändras väldigt snabbt. I Norge är andrahandsmarknaden stekhet i dag, eftersom det redan i dag finns så väldigt starka subventioner i Norge. Inom EU är vi i dag det land som har högst andel elbilar och laddhybrider.
Det är fortfarande en väldigt låg nivå, ca 5 procent, men vi är på väg uppåt väldigt snabbt. Vi har i dag 7 162 laddstationer och 180 gastankstationer. Genom Klimatklivet fortsätter vi att expandera detta.
Till Rickard Nordin vill jag också säga att vi har en gemensam överenskommelse om att se över bonus-malus-systemet för att göra det effektivare och vässa det ytterligare. Det tar jag som utgångspunkt för att vi också kommer att se över det stora problem som vi i dag har med export av våra miljöbilar.
Det är naturligtvis någonting som inte är önskvärt, men jag är ganska förtröstansfull. På sikt, om några år, när hela den europeiska bilmarknaden har ställt om, kommer det även i Sverige att finnas en andrahandsmarknad som jämnar ut detta.
Vad vill jag göra ytterligare för olika typer av incitament för miljöbilar? Ja, regeringen är öppen för att göra vad vi kan för att vi ska uppnå målet om att minska utsläppen i transportsektorn med 70 procent till 2030. Vi behöver göra väldigt mycket för det.
Regeringen kommer under de här tre åren att genomföra ett väldigt ambitiöst 73-punktsprogram med mycket stora delar som handlar om miljö och klimat. Vi kommer att göra ytterligare genom att vi antar ett klimathandlingsprogram för regeringen i september i år.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Jens Holm! Svaret på din fråga är att vi alldeles nyss har infört ett nytt system, bonus-malus-systemet. Vi utredde vad som var bästa sättet att ge incitament till miljöbilar men också att göra det dyrare att äga de dåliga bilarna som släpper ut mest. Det är ett självfinansierande system, precis som Jens Holm säger.
Intäkterna från den högre skatten på de mest nedsmutsande bilarna finansierar bonusen. Det finns också ett långsiktigt incitament att äga en miljöbil i och med att man har en mycket lägre fordonsskatt.
Det är också ett svar på varför jag tror att efterfrågan på elbilar och miljöbilar kommer att öka ytterligare på andrahandsmarknaden. I samband med att vi beredde bonus-malus hade Miljödepartementet och regeringen en noggrann beredning och tittade på regler och lagar för hur man bäst kan göra detta på ett effektivt sätt.
Under den beredningen konstaterade man att vi har en öppen inre marknad i EU och att bilar är en sådan vara som handlas fritt över gränserna inom EU. Jag är beredd att fortsatt titta väldigt noga på frågan.
Om det visar sig att exporten fortsätter så att våra bonuspengar försvinner någon annanstans och inte kommer till nytta på den svenska marknaden - och det gäller till 80 procent leasingföretagen - vill jag titta över hur man i så fall ska kunna differentiera en bonus så att inte dränaget fortsätter.
Isabella Lövin (MP):
har frågat finansmarknads- och bostadsministern om han anser att det finns anledning att se över kommunernas möjlighet att föra över underhållsansvaret för gångbanor till småhusägare, och i så fall hur.
Vidare frågar Beckman om finansmarknads- och bostadsministern tror att trafiksäkerheten och risken för halkolyckor påverkas om kommuner låter överföra underhållsansvaret för gångbanor till småhusägare, om det är en lämplig ordning att småhusägare kan bli skadeståndsansvariga för halkolyckor på kommunens gångbanor och om det finns anledning att göra det tydligare i lagstiftningen att infarterna till småhusfastigheter inte får plogas igen.
Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Jag vill börja med att säga att jag delar Lars Beckmans oro för de negativa konsekvenser som enligt Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och Statens väg- och transportforskningsinstitut uppstår till följd av bristande snöröjning. Ansvaret för snöröjningen ligger i första hand på kommunerna.
Som Lars Beckman beskriver har kommunen enligt en särskild lag möjlighet att lägga ansvaret för skötseln av gångbanan och andra utrymmen utanför fastigheten som behövs för gångtrafiken på fastighetsägaren.
Möjligheten att lägga ansvaret på fastighetsägaren hänger samman med de ändringar som gjordes i regelverket 1958, då framför allt kommuner motsatte sig en kommunalisering av ansvaret på grund av risken för ökade kostnader. Hur renhållningen bör ordnas har alltså överlåtits till kommunerna att bestämma, utifrån olika lokala överväganden.
Kommunerna har valt att göra på olika sätt, och som lagen nu är utformad ges de den möjligheten. På de platser där kommunen enligt lagstiftningen är ansvarig för snöröjningen är det således kommunernas uppgift, och inte min, att bedöma hur snöröjningen ska utföras. I detta ligger att kommunerna får överväga om snöröjningen på gångbanor kan utföras av berörda fastighetsägare.
Jag delar dock Lars Beckmans farhågor om att dåligt utförd snöröjning kan leda till äventyrad trafiksäkerhet och bristande framkomlighet. Lagen om gaturenhållning och skyltning innehåller bestämmelser på en rad olika områden. Naturvårdsverket har uppmärksammat regeringen på att det finns ett behov av att se över lagen, framför allt utifrån renhållningsbestämmelserna.
Kommunens renhållningsåtgärder ska i dag ske så att det inte uppstår olägenheter för människors hälsa, och krav på trevnad, framkomlighet och trafiksäkerhet ska uppfyllas. Naturvårdsverket föreslår att kommunernas ansvar ska utökas, så att skador på växt- och djurliv undviks i skälig utsträckning.
Naturvårdsverkets förslag till ändring av lagen syftar därutöver till att tydliggöra kommunens ansvar för renhållning och ställa högre krav på den renhållning som kommunen ska utföra. Naturvårdsverket konstaterar vidare att lagen är ålderdomligt utformad. Frågan bereds för närvarande inom Regeringskansliet men med fokus på att lösa ansvarsfrågan gällande nedskräpning.