KBLab/rixvox huggingface dataset:
Said Abdu (FP):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 3 och 4. Konkurrens utgör grunden för all utveckling. Konkurrens mellan motstående idéer, produkter och tjänster är det som har skapat vårt samhälle och fört oss hit. Det är därför vi är här i dag: för att byta våra idéer i konkurrens med varandra.
Ett monopol, däremot, kommer oavsett form alltid att leda till ineffektivitet och stagnation. Detta är en av grunderna i den liberala ideologin, och när den praktiseras ser man snabbt resultatet - sedan Trafikverket år 2010 började upphandla underhållsarbetet har dess arbete blivit 25 procent mer effektivt, precis som mina kollegor tidigare har nämnt.
Mot konkurrens, frihandel och utveckling står dock andra krafter. Vi i Folkpartiet och Alliansen möter dem i talarstolen varje vecka. De kommer dels från den gamla stålgrå vänstern, dels från högern som ibland biter sig själv i svansen och visar sitt sanna, kollektivistiska vänsteransikte. "Järnvägsunderhållet bör återgå till statlig regi." Smaka på den meningen!
Den doftar svenskt 1960-tal, östtyskt 1970-tal och kubanskt 1990-tal. Har vi inte kommit längre än så? Har vi inte lärt oss av våra misstag och konstaterat att det inte finns några magiska kurer för att nå resultat? Det enda som räknas är en tydlig beställare som kan ställa konkurrerande alternativ mot varandra och välja det bästa - inte nöja sig med det staten serverar och sedan tiga still.
Vi i Alliansen har på ett tydligt sätt tagit ställning mot en dylik utveckling. En återreglering av järnvägsunderhållet skulle medföra en försämring av statens finanser, och vi anser att osäkerhetsregeringen inte ska kasta sig ned i diket i ännu en fråga utan att invänta Järnvägsutredningens slutbetänkande, som kommer senare i år. Därefter är vi redo att fortsätta debattera och stå upp för våra idéer.
Vi är säkra på att vår idé kommer att stå stark i konkurrensen med den extrema vänstern och den extrema högern. Herr talman! Avslutningsvis vill jag slå ett slag för ökad kollektivtrafik. Folkpartiet och Alliansen följer med intresse kollektivtrafikbranschens förslag på hur vi kan nå en fördubblad kollektivtrafik. Men en utvecklad kollektivtrafik får inte bara begränsas till landets storstadsregioner.
Jag har tidigare motionerat för min hembygd, Vänersborg och Trollhättan, och min partikamrat Nina Lundström har motionerat om att Gotland bör få bättre fungerande kommunikationer, inte minst vad gäller den livgivande färjetrafiken till ön.
Erik Ottoson (M):
Emma Wallrup verkar ha uppfattningen att den enda demokratiska styrning värd namnet är den när det är en statsanställd som står på spåret. Jag delar inte den uppfattningen. Jag tycker att infrastrukturens ägare självfallet ska vara staten, i de flesta fall i alla fall. Vi ska ha ett demokratiskt styrelseskick som förvaltar våra gemensamma tillgångar på ett demokratiskt sätt.
Det innebär inte att anställningskontraktet för den som står på spåret och lagar växeln måste ligga hos just Trafikverket eller hos någon annan statlig myndighet. Det jag åsyftade i mitt anförande var Emma Wallrups syn på till exempel SJ och hennes rädsla för att SJ nu börjar få konkurrens av andra utförare. Det var det jag egentligen syftade på, även om Emma Wallrup gärna vill blanda bort korten.
Jag tror att de flesta tycker att det finns poänger med att andra företag, såsom MTR som nu kör mellan Stockholm och Göteborg, börjar ta sig in på marknaden. Emma Wallrup sa i sitt anförande att SJ skulle ha ett garanterat företräde framför alla andra utförare. Det tycker jag luktar obehaglig statsstyrning. Det är ingenting som jag är villig att ställa mig bakom, och jag tror inte att mina kollegor i Alliansen heller är det.
Det var det som var min huvudsakliga kritik mot Emma Wallrup. Den kritiken kvarstår, liksom min kritik mot Emma Wallrups uppfattning att man måste vara statsanställd för att kunna laga växlar.
Erik Ottoson (M):
Det är omtänksamt av Emma Wallrup att oroa sig för relationen mellan oss och våra väljare. Jag känner mig ganska trygg i den relationen. Jag noterar att Emma Wallrup tog upp vad Crister Fritzson sa på trafikutskottet. Jag delar inte riktigt hennes uppfattning. Han välkomnade den konkurrens som SJ fått på sträckan Stockholm-Göteborg av bland annat MTR. Han var väldigt tydlig med det. Han har varit tydlig med det också i andra sammanhang.
Det är inte så, herr talman, att det finns utredare eller aktörer vid järnvägen eller inom kollektivtrafiken som ropar på ett återförstatligande i någon större utsträckning. Emma Wallrup och möjligen utskottets ordförande är de starkaste förespråkarna för det, som jag upplever det. Det absolut viktigaste med kollektivtrafiken är att den fungerar, att tågen och bussarna går i tid, att kollektivtrafiken går att lita på. Det finns en lång resa att göra, absolut.
Där är Emma Wallrup och jag eniga, men återförstatligande är rimligtvis inte lösningen eftersom det är en statlig järnväg. Den har varit statlig, och SJ har varit den huvudsakliga, ibland den enda, aktören på järnvägen, vilket skapat det enorma underhållsunderskott som järnvägen har i dag. Det skedde alltså under den tid då den i huvudsak var statlig. Då är knappast lösningen att gå tillbaka till hur det har varit tidigare.
Det Crister Fritzson var orolig för var de regionala kollektivtrafikmyndigheterna, till exempel Västtrafik och SL, som kör pendeltåg. Det var detta han var orolig över. Låt oss ta en diskussion om det i stället, då! Men när Emma Wallrup försöker blanda bort korten för att förvirra oss övriga blir det bara märkligt.
Erik Ottoson (M):
Det känns skönt att Teres Lindberg delar min passion för just kollektivtrafik, och då inte bara tåg utan kollektivtrafik i största allmänhet. Den nya kollektivtrafiklagen innebär ökade möjligheter att köra kollektivtrafik över länsgränser i samverkan mellan olika regionala kollektivtrafikmyndigheter.
En diskussion som då har uppstått är den som jag och Emma Wallrup tangerade för en stund sedan, gällande kopplingen mellan kollektivtrafik som körs i form av storregional pendeltågstrafik och den kommersiella trafik som körs av till exempel SJ eller MTR.
Jag tänkte därför fråga Teres Lindberg hur Socialdemokraterna ser på det som ibland kan upplevas som en kontrast mellan dessa två lösningar på kollektivtrafik.
Det finns till exempel ett projekt här i Mälardalen som jag tror att Teres Lindberg är bekant med, inom ramen för det bolag som kallas Mälab, där de regionala kollektivtrafikmyndigheter som finns i området, plus Östergötland, har gått ihop för att skapa bättre kopplingar, en större och mer dynamisk arbetsmarknad i området och bättre trafik för resenären. Den kan inledas i och med att Citybanan öppnas 2017 eller kanske så tidigt som 2016.
Hur ser Socialdemokraterna på det?
Erik Ottoson (M):
Det var ett glädjande besked från Socialdemokraterna. Jag tror att det skickar viktiga signaler ut i Kollektivtrafiksverige om vad vi har för ambitioner med den kollektivtrafiklag som nu är på plats. Jag tror också att det skickar viktiga signaler till andra aktörer, som möjligen sitter på samma sida av bordet i trafikutskottet som Teres Lindberg brukar göra. Jag kommer då till nästa fråga.
När det gäller andra delar i kollektivtrafiksystemet som kanske inte går på spår och kanske inte drivs av Mälab, i kontrast mot annan kollektivtrafik och andra aktörer, har Socialdemokraterna samma synsätt där?
Erik Ottoson (M):
Jag tänkte inte begära replik, men det blev för frestande. Det handlar om ersättningsmodellen för kollektivtrafiken. Jag lyckades skönja en viss reformlusta hos Rasmus Ling och att man kunde tänka sig nya modeller för detta. Det har varit diskussion om det som man kallar för en avgiftsfri kollektivtrafik. Det har varit en rad olika varianter på detta.
I dagsläget har de flesta regionala kollektivtrafikmyndigheter en lösning där ungefär 50 procent går på skatten och 50 procent av resan betalas genom resenärsavgifter eller biljettkostnader. Jag vill få klarhet i exakt hur Rasmus Ling och Miljöpartiet ser på detta. Det är en del av det som vi talar om som handlar om fördubblingsmål.
Tänker man försöka lösa fördubblingsmålet genom att dumpa priserna och lägga mer på skatten? Därmed skulle man behöva höja skatten i en rad landsting runt omkring. Är det så att vi med flera miljöpartister i regeringen kan förvänta oss att regeringen börjar dra åt det ena eller andra hållet? Jag blir väldigt nyfiken på detta, för det spelar faktiskt roll för möjligheten att bygga ut kollektivtrafiken.
Min uppfattning är ganska tydlig. Den är att priset absolut påverkar i vilken grad man väljer att resa med kollektivtrafiken, men det som avgör är om kollektivtrafiken möter de behov man har som resenär. Då behöver vi en väl utbyggd kollektivtrafik som är ordentligt finansierad, och då är resenärsavgifterna avgörande. Då kommer vi att behöva möta ökade kostnader med justerade priser.
De kanske inte följer kostnaderna direkt men har ändå en korrelation till kostnaderna och det man får för det man betalar.
Erik Ottoson (M):
Rasmus Ling glider osökt in på just kostnadsökningstakten och varför det är viktigt. Där tror jag nog att vi kommer att behöva vänja oss vid att när vi höjer kvaliteten i kollektivtrafiken runt om i landet så kommer det också att kosta pengar, både för skattebetalarna och för dem som sedan väljer att resa.
Det är trots allt så att de huvudsakliga faktorerna som driver upp kostnadsökningstakten är löneökningen bland personalen som kör vår kollektivtrafik, miljöanpassningar och inköp av miljöfordon samt tillgänglighetsåtgärder.
Erik Ottoson (M):
Teres Lindberg får ändå förstå vår oro när statsrådet beskriver att det här är i beredningsfasen, att man inte kan säga ungefär hur lång tid beredningen ska ta och att man inte har någon aning om när bredbandskoordinatorerna egentligen kommer på plats. Vad gäller samhällsmaster vill man helst inte ta i frågan; förhoppningsvis löser det sig av sig självt, menar man.
Det som blir lite löjeväckande är att man tycker att det är löjeväckande att vi tycker att detta är för svagt. Jag ställer frågan igen. Finns det något hum om när väljarna kan förvänta sig att detta börjar komma på plats?
Erik Ottoson (M):
Jag vill tacka statsrådet för svaret på interpellationen, även om svaret var en redogörelse för vad svenska myndigheter gör och inte så mycket om vad statsrådet själv är villig att vidta för åtgärder. Det är bra att statsrådet är stolt över den myndighetsstruktur som fanns på plats när alliansregeringen lämnade över makten och de åtgärder som redan är införda.
Min fråga gällde vad statsrådet själv kan tänka sig att vidta för åtgärder. Vi är alla förtrogna med hur man jobbar med dessa frågor på Post- och telestyrelsen, men uppenbarligen uppstår fortfarande en hel del störningar, och vissa är mer allvarliga än andra.
Ibland kan det inträffa, som skedde det datum som interpellationen avsåg, att störningar på upp till fem timmar kan påverka hur lätt det är att använda nödnumret 112. Det kan självfallet bli livsfarligt för personer. Statsrådets interpellationssvar visade att det inte finns en politisk ambition för hur frågan ska mötas.
Jag skulle vilja ge statsrådet ytterligare en chans att beskriva för mig och för kammaren vad han avser att göra från politiskt håll för att ge bättre verktyg till myndigheterna eller till telefon- och internetentreprenörerna att skapa en bättre robusthet i det svenska telenätet.
Det här är inte bara en fråga om huruvida man har möjlighet att spela Wordfeud med folk över internet, utan det är en fråga som kan handla om människors personliga säkerhet - och statsrådet har fortfarande inte angett någon ambition för hur regeringens arbete med frågan kommer att fortskrida, mer än att man ska observera hur saker och ting utvecklas.
Erik Ottoson (M):
Jag är väl förtrogen med de svenska lagarna vad gäller ministerstyre. Statsrådet ska i sin egenskap av statsråd självfallet inte gå in i enskilda fall - det har jag heller inte bett honom att göra. Det jag efterlyser är en politisk ambition. Var vill statsrådet se Sverige om några år? Ambitioner stakas ut av politiker - det är det som är vår roll.
Och precis som statsrådet lämnar en väldigt föredömlig redogörelse för är det genom politisk styrning som våra myndigheter får sina uppdrag. Svaret på min fråga är fortfarande inte givet. Statsrådet kan fortsätta att redogöra för hur myndigheterna arbetar, men jag är ute efter vad statsrådet har för politisk ambition för detta.
Är han om det kommer fler sådana här avbrott beredd att ge ytterligare möjligheter, befogenheter och uppdrag till våra myndigheter och möjligen också till teleoperatörerna, eller är han nöjd med situationen så som den ser ut i dag - att det kan inträffa år 2015 att man under fem timmar inte kan vara säker på att nå larmnumret? Detta är ett exempel, herr talman. Jag vill inte att statsrådet handfast går in och programmerar om i den digitala infrastrukturen.
Jag är ganska tacksam över att varken jag eller statsrådet har tillgång till den formen av programmeringsutrustning. Då skulle det definitivt gå åt skogen - framför allt om jag fick tillgång till den. Det är alltså inte det jag ber statsrådet att göra, utan jag ber statsrådet att ha en politisk ambition. Någon sådan har ännu inte framkommit. Med ljus och lykta eftersökes en sådan.
Erik Ottoson (M):
Låt mig då läsa högt! "Vad avser statsrådet att göra för att såväl det fasta som det mobila telenätet ska bli mer robusta så att vi kan undvika olyckliga situationer som den som uppstod den 23 februari 2015?" Det är alltså ett exempel. Jag har inte bett statsrådet att gå in på det speciella datumet, utan det är ett "såsom".
Grundläggande svensk grammatik talar om för oss att det är ett exempel som jag tar för att visa ungefär vad den här frågan avser. Jag frågar vad statsrådet avser att vidta för åtgärder för att undvika sådana situationer. Det är inte en svår fråga. Vi kan diskutera vad som är politik och vad som är tjänstemannaansvar, men jag ställde en följdfråga: Vad är den politiska ambitionen på det här området? Hur vill statsrådet att det här ska utvecklas?
Är han villig att ge ytterligare uppdrag och befogenheter, möjligen till våra myndigheter, för att se till att vi kan upprätthålla robustheten i telenätet för att undvika olyckliga situationer där robustheten sviktar?
Erik Ottoson (M):
Jag är själv inte snusare. Däremot är jag vän av sunt förnuft och rimliga principer. Statsrådet säger i sitt svar att man har skickat detta på remiss för att ta reda på effekterna av ett sådant förslag. Om man fattar beslut om att man inte ska få redogöra för smaken kommer en av effekterna rimligtvis att bli att man inte får skriva på snusdosan vad det är för smak.
Jag tror, men jag är inte säker, att statsrådet liksom jag är en vän av det europeiska samarbetet. Då är det viktigt att vi ser till att det europeiska samarbetet sysslar med rätt saker och att vi i Sverige är ett land som markerar när den gränsen tangeras. Jag tror också att statsrådet i grunden kan hålla med om att det är viktigt att man vet vad man köper i butiken.
Min fråga till statsrådet blir: Kan statsrådet kosta på sig en åsikt om huruvida det ens är rimligt att man inte ska veta vilken smak det är på det snus man köper? Vi talar om innehållsförteckningar i en rad andra situationer. Men även om förslaget är ute på remiss vore det väl ganska rimligt att redan nu kunna säga att man självfallet ska veta vad man köper?
Erik Ottoson (M):
Jag noterar att statsrådet är väldigt noga med att hålla öppet för möjligheten att vi i framtiden inte kommer att kunna ha märkning av smak på snusdosor. Han vill absolut inte stänga den dörren. Det är väldigt tydligt i den här debatten, och det tycker jag är tråkigt. Jag snusar som sagt inte själv, så mig personligen rör det inte särskilt mycket. Men jag tycker ändå att vanligt sunt förnuft bör gå att tillämpa även på den här frågan.
Jag tror att det är många snuskonsumenter som tycker att det är märkligt att statsrådet inte kan vara tydlig med sin ambition i frågan, att man ska kunna veta vad det är man köper i butik.
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Bakgrunden till min interpellation är en skrift som släpptes av Miljöpartiets språkrör under Almedalsveckan 2014. Där menade man att de 200 miljoner i Landsbygdsprogrammet som lades på utbyggt bredband i stället skulle läggas på andra ändamål.
Det gjorde mig självfallet något orolig, och vi var flera som undrade över vad detta exakt skulle innebära för utbyggt bredband på landsbygden. Därför gläder det mig att det av statsrådets svar framgår att man inte har gjort på det sätt som Miljöpartiet före valet sa att man skulle göra.
Lite oroväckande är dock när man försöker se statsrådets itpolitik i ett större sammanhang. Ambitionen verkar vara något oklar. Därför kvarstår egentligen min fråga. Nu har man inte gjort förändringen så här långt, men finns det fortfarande en ambition från miljöpartister i regeringen att den här förändringen ska göras, det vill säga att detta inte längre ska ingå i Landsbygdsprogrammet?
Erik Ottoson (M):
Statsrådet får förstå den förvirring som ibland uppstår när man läser regeringens vårproposition, där man får leta med ljus och lykta efter begreppet bredbandskoordinatorer, som är en nyckel i just utbyggnaden av bredband på landsbygden. Statsrådet har tidigare meddelat till riksdagens trafikutskott att detta är någonting som man vill arbeta vidare med och få på plats.
Det var någonting som vi initierade i regeringsställning och som vi inte hann föra i mål före valet. Man kan säga att olyckan slog till. Man kände sig något lättad ända till ändringsbudgeten lades fram, där det verkar som om bredbandskoordinatorerna är bortplockade. Men det är mycket luddigt uttryckt i budgeten.
Precis den summa som avsåg bredbandskoordinatorer har inte riktigt följt med. Då blir min fråga till statsrådet: Avser man att fortsätta satsningen på bredbandskoordinatorer? Kommer den att verkställas, eller har statsrådets och regeringens ståndpunkt i frågan skiftat sedan statsrådet var i trafikutskottet?
Erik Ottoson (M):
Jag upplever en tydlig diskrepans mellan vad statsrådet meddelar i dag och vad som de facto står i regeringens vårproposition. Där avfärdar man mer eller mindre bredbandskoordinatorerna och låter frågan mer eller mindre bero. Det är en kort och näst intill avfärdande arrogant formulering i vårpropositionen, vilket gör mig orolig. Sedan är det bra att statsrådet har en välvillig inställning i kammaren.
Frågan är om det räcker hela vägen till regeringssammanträdet. Statsrådet är inne på något annat viktigt för bredbandsutbyggnaden på landsbygden, nämligen den trådlösa täckningen av 4G. Där finns ett förslag vad gäller samhällsmaster, där jag med ljus och lykta försökte hitta statsrådets ställningstagande. Det kan vara så att jag är dålig på att leta, men annars kan statsrådet gärna i sitt sista inlägg få upplysa mig om samhällsmasterna.
De är neutrala master som placeras på strategiskt viktiga punkter där alla teleoperatörer kan få tillgång till den täckningen för sina abonnenter. Är regeringen och statsrådet villiga att verka för detta i alliansregeringen anda?
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för svaret, även om det nog var det kortaste svaret på en interpellation jag någonsin har hört. Jag kan väl ha en del synpunkter på det.
I det ögonblick som regeringen fattade beslut om att tillsätta en förhandlingsperson - samordnare, koordinatör, eller vad titeln nu var, det har varierat lite över tid - med ansvar för att se över huruvida Bromma flygplats ska läggas ned fick det konsekvenser för Stockholmsregionen. Det lägger en våt filt över utvecklingen och förnyelsen av Bromma flygplats eftersom man inte vet om flygplatsen ska vara kvar.
Om flygplatsen inte ska vara kvar ska man inte investera nytt och försöka modernisera. Om den ska vara kvar ska man göra det. Då finns ett kollektivtrafikprojekt som håller på att byggas ut i anslutning till Bromma flygplats. Det kommer att vika av från den nuvarande Tvärbanans Solnagren bort mot Kista och göra att Bromma flygplats blir en flygplats med en spåranknytning.
Jag som gillar tåg - statsrådet är välkommen till mitt kontor för att titta på min modellsamling om han är intresserad - tycker att det är helt fantastiskt. Det möjliggör för miljösmarta transporter till och från flygplatsen - dessutom kapacitetsstarka transporter till och från flygplatsen - samtidigt som man knyter ihop Kista på ett bra sätt med resten av länet på tvären. Regeringen har ett ansvar för de beslut man fattar.
Jag vet att regeringen för ögonblicket inte fattar beslut om Kistagrenen på Tvärbanan, men däremot har man fattat beslut om att tillsätta förhandlingspersonen, och det beslutet påverkade förutsättningarna för Stockholmsregionens fortsatta infrastrukturutveckling. Det bär regeringen ett ansvar för.
Det är klart att man kan adoptera en syn på att sitta i regering som innebär att man tar på sig skygglapparna, tittar bara på sitt eget hägn och struntar i vilken effekt det får för regionerna runt om i landet. Jag vill inte tro att statsrådet har den synen på att regera eller att den så kallade samarbetsregeringen har det heller.
Men något samarbete har definitivt inte förevarit med någon som har ansvarat för denna fråga när man fattade beslut om att lägga denna våta filt över Bromma flygplats. Stockholms läns landsting har vid upprepade tillfällen varit tydlig med att man tycker att Bromma flygplats är en viktig flygplats. Jag har själv jobbat med frågorna i ett tidigare skede, och jag är, som statsrådet och herr talman hör, uppslukad av och engagerad i frågan.
Därför skulle jag önska lite mer engagemang från regeringen för de konsekvenser som regeringens beslut får än tre rader i form av en mening i ett interpellationssvar, där regeringen avfärdar att man över huvud taget har något med konsekvenserna av sina beslut att göra.
Erik Ottoson (M):
Statsrådet är ju expert på att tala i cirklar kring det ansvar han bär. Det är helt uppenbart. Man bär ansvar för de beslut man fattar i regeringsställning, till exempel beslutet att tillsätta en samordnare. Man bär ansvar för de konsekvenser de beslut man fattar får. Jag hör vad statsrådet säger att avsikten var med detta beslut. Konsekvensen är dock en annan.
Vi vet nu att vi inte kan vara säkra på huruvida Bromma flygplats ska vara kvar eller läggas ned. Hade vi haft en alliansregering hade detta inte varit ett problem, för då hade ingen samordnare tillsatts. Då hade detta över huvud taget inte varit en fråga på dagordningen.
Det är ganska uppenbart för undertecknad och även för statsrådet, tror jag, att med de tre landningsbanor som finns på Arlanda och med den som finns på Bromma blir det fyra, och tar man bort Bromma blir det bara tre kvar.
Vill man ha en utveckling för, som hans majestät brukar säga, Sverige i tiden även i nästa tid när Stockholm har fortsatt att växa med över 40 000 invånare varje år och när Stockholm har utvecklats till att bli ett ännu starkare draglok för det här landet kommer man ganska lätt fram till slutsatsen att vi kommer att behöva göra ytterligare satsningar på flygtrafiken. Bland annat Tvärbanan till Kista, via Bromma flygplats, kommer att vara en viktig del i detta.
Vi kan diskutera det i en annan interpellationsdebatt. Men det som bekymrar och oroar mig och många andra är att statsrådet nu har lagt en våt filt över Bromma. Därmed har han också skapat en oro i fråga om vad man ska göra och hur man ska bygga ut Tvärbanan till Kista. Då spelar det ingen roll om finansieringen står kvar. Man kan inte använda den, för man vet inte var spåren ska gå, var man ska lägga sliprar och var tågen till slut ska gå. Det är ett problem, herr talman.