Sven Otto Littorin (M):
Jag ska tacka Torbjörn Björlund för att han har tagit upp frågan i interpellationen. Det är en viktig frågeställning. Vi har möjligen olika åsikter om hur mycket som ska göras eller snarare på vilket sätt det ska göras.
Låt mig till att börja med påminna om att under det här året lägger regering och riksdag ungefär totalt 20 miljarder kronor på program för särskilda insatser för personer med funktionsnedsättning om man lägger ihop lönebidrag, offentligt skyddade anställningar i Samhall, trygghetsanställningar, utvecklingsanställningar och den del av jobb- och utvecklingsgarantin och jobbgarantin för unga som träffar personer med funktionshinder.
Det är ungefär 120 000 personer som omfattas. Det är en ordentlig satsning. Jag är oerhört glad över att vi lyckades höja anslaget när det gäller just anställningar inom Samhall och lönebidragen med 1 miljard på tre år som vi gjorde förra året. Det är viktiga inslag för att sänka trösklarna in och underlätta för personer med funktionshinder att komma in på arbetsmarknaden.
Det är också glädjande när man tittar på statistiken. När man tittar tillbaka under de mandatperioder när Torbjörn Björlund och hans parti stöttade den tidigare majoriteten med Socialdemokraterna i regeringen gick utvecklingen åt fel håll. Andelen personer med funktionshinder som fanns på arbetsmarknaden var konstant eller till och med sjönk under de tidigare mandatperioderna. Det var naturligtvis inget gott betyg åt den förra regeringens politik.
Det vi nu ser är att personer med funktionshinder i ökad omfattning har kommit tillbaka på arbetsmarknaden. Vi ser till exempel att personer med funktionshinder är överrepresenterade när det gäller anställningar med nystartsjobb och i jobb- och utvecklingsgarantin. De får därmed bättre hjälp att komma tillbaka till arbetsmarknaden.
När det specifikt gäller den fråga som diskuteras i interpellationen har landstingen naturligtvis ansvar för tolktjänsten enligt hälso- och sjukvårdslagen.
I den mån det finns, vilket det faktiskt gör ibland, olika tolkning av hälso- och sjukvårdslagen och dess applicering i landstingen är det någonting jag utgår från att man noga följer på Socialdepartementet under socialministern för att hitta likabehandlingsprinciper som fungerar. Det finns därutöver hjälpmedelsersättningen. Den är i dag 50 000 kronor.
Det ska till exempel bekosta personligt biträde med teckenspråkstolk för döva, utbildning av personligt biträde eller tolk för dövblinda, inläsning på ljudmedier av facklitteratur för en synskadad som tar del av utbildningen om företag. Den hjälpmedelsersättningen har varit på samma nivå under väldigt många år. Det finns anledning att återkomma och se över om det går att justera den.
Lars-Ivar Ericson tar förtjänstfullt upp frågan om sociala företag. Även på det här området är det oerhört viktigt med åtgärder. Vi vet att ungefär en tredjedel av dem som i dag finns i jobb- och utvecklingsgarantin har någon form av funktionsnedsättning. Vi har också sagt att en tredjedel av de upphandlingsbara volymerna inom ramen för jobb- och utvecklingsgarantin just kan handlas upp av kompletterande aktörer. Jag hoppas och ser framför mig att det växer fram en flora av olika sådana aktörer.
Det handlar om sociala företag, privata företag, fackföreningar, ideella organisationer och andra som inte bara har den personliga erfarenheten och kompetensen av att arbeta med personer med olika speciella behov utan också har ett bemötande som är svårt att hitta någon annanstans än just genom de kompletterande aktörerna. Jag sätter väldigt stor förhoppning till att vi ska komma till rätta med en lång rad av dessa problem just genom att öppna för kompletterande aktörer och sociala företag.