KBLab/rixvox huggingface dataset:
Andreas Carlgren (C):
Jag tror inte någon på allvar kan tro att jag tycker att det är meningslöst att debattera hoten mot vår miljö. Jag tror inte heller att någon som nu har hört mitt svar eller hört vår debatt kan tveka det minsta om att vi båda vill slå vakt om miljön kring Vättern och vattenkvaliteten i Vättern.
Vi är också helt överens, jag säger det än en gång, om hur viktigt det är slå vakt om engagemanget hos människorna i bygderna runt omkring Vättern och lantbrukares möjligheter att göra insatser för en bättre miljö och deras engagemang för det. Vi ska självfallet slå vakt om framtidens turism och matlandet. Det är precis det regeringen arbetar med. Detta blir lite av att slå in öppna dörrar.
När det gäller Natura 2000-områdena har jag i interpellationen svarat på den fråga som Tina Ehn ställde. Vårt svenska regelverk skyddar våra Natura 2000-områden redan från den dag som regeringen föreslår områdena till kommissionen. De utökas nu genom de beslut som vi har fattat under senare tid.
Jag har inte alls bara varit nöjd, utan vi fortsätter tvärtom att se till att ha en ambitionsnivå och fortsätta att utveckla detta vidare. Din fråga gällde flera nya aspekter av Försvarsmaktens agerande, Tina Ehn. Jag sade att för oss både gäller den ordningen att vi styr Försvarsmakten genom målstyrning. Du är också med och gör det här i riksdagen.
Dessutom har du varit med och fattat beslut om en grundlag som innebär att jag inte ska uttala mig i enskilda prövningsärenden. Det sköts på ett annat sätt. Det är inte så att jag ogillar att debatten förs, men jag följer de spelregler som du har varit med och beslutat om för vad jag ska göra som statsråd. Jag tänker inte bryta mot de reglerna.
När det gäller Natura 2000 och de andra frågor du ställde konstaterar jag att det finns en särskild ordning för hur de prövas. Den ordningen följs, och just nu innebär det att i ett fall förbereder Försvarsmakten sin ansökan genom att ha ett samråd. De har inte ens gjort en ansökan ännu. I det andra fallet finns en ansökan inne, och den prövas av miljöprövningsdelegationen på länsstyrelsen. Jag får inte uttala mig i den frågan.
Andreas Carlgren (C):
Som jag sade i mitt tidigare inlägg finns det en särskild ordning för hur man prövar verksamheter i anslutning till Natura 2000-områden. Det innebär att man måste titta på vilken biotop som skyddas i området och om den verksamhet som ansökan om prövning gäller påverkar just den biotopen eller inte.
Det görs alltså en prövning i varje enskilt fall, och den görs av den prövningsmyndighet som är utsedd. När det gäller Vättern är första instans miljöprövningsdelegationen vid länsstyrelsen. Det är därför jag är så strikt med att jag inte kan spekulera i vilka beslut de borde fatta. Vi har fastställt ett regelverk för hur frågan ska hanteras.
Det handlar om att slå vakt om den miljö och den vattenkvalitet som är så viktig när det gäller Vättern.
Andreas Carlgren (C):
Låt mig börja med några korrigeringar beträffande det som Åsa Romson sade. Vi har gett en helt korrekt redovisning av anslaget. Men det har funnits en delredovisning där det en tid lämnades felaktiga uppgifter. Det beklagar jag. Däremot är de 29 miljoner som Åsa Romson här nämner inte alls ett korrekt belopp. Det är ingen idé att fortsätta att ta upp en felaktighet därför att det i ett läge gjorts ett misstag.
Dessutom ska det sägas att inga pengar försvinner därför att mål genomförs. Därför blir det besynnerligt att tala om att 225 miljoner försvinner. Så är det naturligtvis inte . Däremot är vi överens om orsaken till grundproblemet, nämligen att det är så viktigt att skydda skyddsvärda skogar.
Det grundproblem som vi haft att hantera är att den här regeringen år 2006 när regeringen tillträdde ärvde en försening om nära nog tio år. Den majoritet som Åsa Romsons parti tillhörde lämnade tyvärr efter sig för låga anslag, en tioårig försening och alldeles för lite skyddad skog. Vi stod inför ett val.
Vi kunde gå vidare med bara anslagsvägen - den väg som ditt parti förespråkade, Åsa Romson. Men då hade vi definitivt misslyckats med att nå 2010-målet. Det illustreras också av att Miljöpartiet inte ens i opposition klarade att redovisa sådana anslagshöjningar att 2010-målet skulle kunna nås.
Hela den kritik som du riktar mot mig faller således med så mycket större styrka tillbaka på ditt eget parti som inte har redovisat en politik för att ens klara 2010-målet. Vi valde en annan väg. Vi valde att i stället ta i anspråk mark som staten redan ägde. Den vägen kunde vi åstadkomma skydd av marker som sammanlagt motsvarade enorma miljardvärden.
Vi klarade att göra det mitt i den värsta finansiella kris som sedan den stora ekonomiska krisen på 1930-talet drabbat vårt land och omvärlden, så det är klart att detta var helt unikt. Det betyder att vi från att ha tio års eftersläpning i stort sett har tagit igen tid efter den försening som rått.
Det är enorma marker som ägts av staten och som nu ska överföras antingen i form av markbyten med bolag som i sin tur ger ny mark som ska skyddas eller till reservat. Ett enormt arbete ska alltså genomföras. Naturligtvis tar det några år att tekniskt genomföra det, men markerna finns avsatta.
Det pågår en diskussion mellan Sveaskog och Naturvårdsverket om hur målet ska förverkligas, om delar av den här skogen verkligen motsvarar den mängd skyddsvärd skog som behöver avsättas. Jag utgår från att Sveaskog och Naturvårdsverket sinsemellan klarar ut den uppgiften. Det problemet ska självklart lösas. Det är det uppdrag de fått av regeringen som redan slagit fast att detta ska användas för att klara miljömålet.
Det är också detta som behöver sägas om pengarna. Däremot är själva grundfrågan: Vad är Åsa Romsons alternativ? Fortfarande förespråkar ni er anslagsväg. Men ni har inte föreslagit anslag som klarar ens 2010-målet, så ni ligger redan efter regeringen när det gäller den satsning som borde göras.
Ni bara kritiserar utan att ha något alternativ för det vi båda tycker är så viktigt, nämligen att klara den biologiska mångfalden och att därmed skydda tillräckligt mycket skog.
Andreas Carlgren (C):
Jag tror att det för människor som följer denna debatt bara blir förvirrande och delvis också nedslående att höra en diskussion mellan två gröna partiers företrädare, som båda är engagerade för att klara den biologiska mångfalden, där det bara blir en fråga om att skylla ifrån sig och säga att det är den andras fel. Grundproblemet är ändå att denna regering ärvde tio års försening. Det är klart att det märks.
Det är klart att jag tycker att det är problematiskt när fjällnära skogar fälls och när värden i form av biologisk mångfald inte kan skyddas i till exempel unika gammelskogar. Men jag är ingen trollkarl; de tio års försening jag ärvde märks. Det jag tycker blir så konstigt är att du bara försöker skylla det på den nuvarande regeringen i stället för att säga: Ja, det var synd att vi lämnade efter oss tio års försening. Det hade varit lättare att lösa problemen om det inte hade varit så. Det hade varit mer ärligt och mer korrekt.
När det gäller din fråga om vilka mål som ska gälla är det Nagoyamålen som ska vara utgångspunkt också för det arbete som nu ska göras med den strategi som ska tas fram bland annat av Miljömålsberedningen, där alla partier finns företrädda. I stället för att skälla kanske det skulle vara en idé att se om det finns något att samarbeta omkring för att skapa möjligheter till ökade ambitioner och ökade mål.
Du frågar om jag kan garantera att inga värdefulla skogar fälls. Nej, det kan ingen av oss. Med tio års försening skulle ingen kunna det, men jag har kraftigt minskat risken för att det ska ske. Oerhört mycket mer har nämligen avsatts, och mycket mer anslag har satsats. Jag ska lägga på minnet att du kallar skogsdialogen för svammel.
Jag tror att det kan förvåna också de miljöorganisationer, forskare och företrädare för skogsnäringen som sitter i denna dialog och nu bygger vidare på något värdefullt, nämligen att vi med ett brett samarbete ska kunna klara både ökade ambitioner när det gäller biologisk mångfald och fortsatt personligt ägande och engagemang från duktiga och engagerade markägare.
Andreas Carlgren (C):
Jag kan hålla med Sven-Erik Österberg om att det finns en bredare fråga som handlar om hur man ska kunna förena höga miljöambitioner med mycket bra möjligheter för företag som har potential för utveckling att verkligen investera, hur man kan skapa förutsättningar för att företagen ska kunna ta beslut om investeringar och veta spelregler, förenkla regelverk så att det går att få beslut snabbare.
Vi är överens om att det är viktigt att göra insatser för att få en mer smidig prövning. Om det är vi helt överens. Därför har regeringen genomfört en rad initiativ för att få en förändring till stånd.
Det har varit omfattande förändringar, och ett mycket omfattande arbete har gjorts med att skapa förutsättningar för ett mer samordnat prövningsförfarande och att inrätta nya uppgifter för de nya mark- och miljödomstolar där de här ärendena sammanförs.
Vi har kortat överklagandekedjan, och vi har sett till att förenkla regelverket till exempel genom att flytta sådant som tidigare har krävt tillståndsbeslut till att i stället bli anmälningspliktigt. På det sättet har vi med en rad insatser försökt att förenkla och skapa möjligheter för smidigare prövning och snabbare beslut. När detta genomförs kommer vi att få se om det ger tillräckliga resultat.
Jag har i tidigare debatter i kammaren sagt att vi självklart ska fortsätta att följa detta arbete. Vi har en mycket bestämd ambition att det ska kunna gå lättare och snabbare att få fram viktiga beslut för investeringar och utbyggnader som är förenliga med höga miljöambitioner. Jag har i svaret berört de exempel som Sven-Erik Österberg har i sin interpellation.
Bakgrunden är att det finns ett EU-regelverk. Det finns också en mycket klar insikt hos flera av de inblandade myndigheterna, inte minst miljönämnden i Kiruna kommun, om att det blev lite ensidigt när man begärde en ansökan bara om en ändring.
Det var en rätt omfattande förändring i Svappavaara som utöver LKAB:s tidigare verksamheter där skulle omfatta både gruvanläggningar och flera andra aspekter på verksamheten. Sammanlagt skulle det öka miljöbelastningen på samma vatten, på samma luft och skulle också ändra förutsättningarna rätt ordentligt för avfallshantering.
Därför tyckte Fiskeriverket, Kammarkollegiet och miljö- och byggnadsnämnden i Kiruna kommun tillsammans med Naturvårdsverket att det var mer riktigt att göra en samlad bedömning av ärendet. Jag har bara sagt att det inte är vi som ska gå in i det enskilda fallet och korrigera domstolars beslut.
Däremot har vi gjort stora insatser i det övergripande arbetet när det gäller regelverket och förutsättningarna för enklare och snabbare hantering och vill gärna fortsätta att följa arbetet och se till att det verkligen leder till förändringar.
Andreas Carlgren (C):
Först när det gäller det konkreta exempel som vi har diskuterat märker jag att vi är överens om att det inte är så lätt att bedöma det enskilda fallet och att vi inte ska överpröva domstolarnas beslut. Sven-Erik Österberg och jag är också överens om att våra företag verkar i en global värld. Det är stenhård konkurrens som gäller.
Självklart måste de kunna agera så att de skapar bättre konkurrenskraft och kan agera snabbt när det behövs på marknader. Därför är det viktigt att förena höga miljökrav med smidiga processer och möjligheter till snabbare beslut. Där är vi helt överens. Jag är verkligen beredd att nu följa resultatet av de rätt omfattande insatser som vi har gjort och se om de kan föranleda fler åtgärder.
Jag utesluter inte alls att det kan behövas både korrigeringar och vidareutveckling av åtgärder, och jag lyssnar också på förslag. Det finns mycket goda skäl för företag att vilja snabba på beslut och slå vakt om både miljöambitioner, som jag verkligen möter hos många företagare, och viljan att expandera och utveckla sin verksamhet och kunna göra det med snabba beslut.
Det är bara att välkomna. Men det finns samtidigt en risk att det utnyttjas av till exempel organisationen Svenskt Näringsliv för något som ibland blir ganska ideologiskt motiverade ståndpunkter, att man vill minska reglering på ett sätt som kan gå ut över höga miljöambitioner. Det tycker jag inte att vi ska falla till föga för.
Där tycker jag att vi ska ha den mycket bestämda uppfattningen att det gäller att upprätthålla de höga miljöambitionerna. Jag håller också med om att det visst är viktigt att hålla ett öga på våra myndigheter.
Det finns en motsättning i det system vi har där myndigheterna har ansvaret som en del av det svenska systemet att bevaka den egna sektorn och agera som myndighetsföreträdare i den egna sektorn. Det kan ibland innebära att man hamnar i konflikt med myndigheter från andra sektorer. Det är en del som aldrig går att undvika i det svenska systemet.
I en del fall visar sig just, som Sven-Erik Österberg säger, revirtänkande. Det kan ibland finnas en viss stelhet där man bygger på gamla traditioner i stället för att ompröva i en ny situation. Det kan också finnas skäl ibland att samla myndigheter för att skapa bättre samarbete.
Jag är absolut beredd att hålla ett öga på myndigheter och se till att detta bevakas och att vi undviker problem som inte behöver finnas och där myndigheter ska agera smidigt och i samverkan.
Andreas Carlgren (C):
Självklart kan vi behöva utveckla hur myndigheterna arbetar med olika frågor. Det kan också innefatta beslutsprocesserna i myndigheterna. Jag har givetvis en roll i att upprätthålla det system som finns för hur myndigheterna ska agera och kan också ge synpunkter på ett sätt som stämmer överens med myndighetsrollen. Jag håller med om att det finns skäl att titta på flera aspekter av hur myndigheterna arbetar.
Jag tackar för en bra diskussion. Det är viktiga frågor som Sven-Erik Österberg tar upp. Jag är givetvis också fortsättningsvis beredd att lyssna på synpunkter från företagare, näringsliv, miljöorganisationer och politiska partier i riksdagen för att utveckla systemet på bästa sätt. Som vi båda har sagt ska vi förena höga miljöambitioner med konkurrenskraft i en alltmer globaliserad värld.
Det kommer att kräva smidigare lösningar här i Sverige utan att vi för den skull minskar miljöambitionerna. Låt oss hitta möjligheter för att utveckla detta vidare.
Åke Sandström (C):
Det var närmast utifrån Peter Hultqvists omdömen om skogsbruket i allmänhet som jag begärde ordet. Jag har haft förmånen att få följa skogspolitiken de senaste 12-15 åren och har nu senast deltagit i Skogsutredningen. Vi ska komma ihåg att tillkomsten av reservaten till stor del är en följd av synderna i skogsbruket på 60- och 70-talen.
Vi måste inse att det har hänt väldigt mycket i skogsbruket sedan dess. Vi måste inse att man har blivit bättre på att ta hänsyn till naturmiljön i alla dess former, och man har också via olika lagstöd i skogsvårdslagen fått direkta pekpinnar eller riktlinjer för detta.
Vi ska också ha tilltro till, som miljöministern berörde, de frivilliga avsättningar som görs, inte bara av enskilda markägare. Det gäller ju alla markägare, inklusive staten via Sveaskog.
Och, som sagt, det som är det största problemet i dagens skogspolitiska debatt visavi reservatsavsättningar är kanske att man gör ett motsatsförhållande mellan skoglig produktion och miljö. Ingenting kan vara mer felaktigt.
En produktiv skog är en enorm resurs som kolsänka, medan riktigt döda skogar, torra, med en mängd död ved, är negativa ur klimatmålets synpunkt. Jag önskar att vi får se det här i ett sammanhang så att klimatmålet också berörs samtidigt som miljömålet Levande skogar.
Det är väl min fundering till ministern, om vi inte är beredda att fortsättningsvis arbeta med de två målen utifrån samma utgångspunkt. Återigen till de här årtalen. Det är precis som Lars-Ivar Ericson har sagt, det är ju inte antalet tusen hektar som är viktigt utan det är innehållet i dem.
De utredningar som gjordes senast 2002 visar ju att det är betydande skillnader där man enbart har räknat hektar i hundratusental och där man har gått in mer noggrant.
Jag kan väl upplysa Hultqvist om att med den takt som anslagen kom från den förra regeringen skulle det i flera regioner i norra halvan av Sverige innebära att vi skulle uppfylla målet Levande skogar till 2018.
I den meningen delar jag miljöministerns uppfattning att vi kommer att väl klara i varje fall samma tempo som hittillsvarande insatser har medgivit.
Åke Sandström (C):
Om man ska ta ut steglängden måste man också veta vart man ska gå. Skogsutredningen har i sitt slutbetänkande visat att vi har en definition av skogsmark i det här landet som är helt annorlunda än andra länders och helt annorlunda än FAO:s definition.
Skulle vi få ha samma definition som FAO har, vilket jag hoppas vi får i närtid, ligger vi bra till nationellt sett. Men det går att göra mer. Det jag vill säga är bara att vi inte får ställa upp den här konflikten mellan skoglig produktion och miljö. Vi ska ta hänsyn till det arbete som görs.
Och en utvärdering av frivilliga avsättningar som har gjorts visar, som sagt, att de blir bättre och bättre för varje år. Peter Hultqvists parti hade ett samarbetsparti den föregående perioden som ville öka avsättningarna radikalt. Jag vet inte vilken folklig förankring du känner finns för det i Dalarna.
Men då hade man mera debatt om mängden död ved i skogen, som du irriterade dig på då du skulle promenera, än den skogliga produktionen. Nu vet vi att de målen är jämställda, produktion och miljö. Jag ser fram emot och har stor tillförsikt inför det fortsatta arbetet med att kombinera klimatmålet och målet Levande skogar.
Åke Sandström (C):
Det var faktiskt en bra och djup fråga som inte finns behandlad i betänkandet. Men det kanske inte har någon betydelse. Jag litar för det första på vår man i Klimatberedningen. Jag utgår från att vi inte har ändrat uppfattning i frågan. Detta är ett kolossalt stort problem som vi skulle kunna prata om i 30 minuter. Men jag kan, som sagt, inte se någon anledning till att vi skulle ha ändrat uppfattning i frågan - som jag har bedömt det.
Jag har dock inte deltagit i Klimatberedningen.
Åke Sandström (C):
Jag hoppas att jag försökte uttrycka att det behövs mod och samling inom alla de områden som vi har berört och som betänkandet berör. Det är det ingen tvekan om. Jag hoppas också på en samling kring alla dessa styrmedel och instrument. När det gäller avfallsskatten har debatten mest rört träandelen i den.
Men det finns också plast och andra saker som självklart är besvärande ur miljösynpunkt. Nu ska detta alltså ses över, och därför ser jag ingen anledning att här bedöma en text i en enskild motion i förhållande till vad betänkandet sagt. Vi ser över detta för att få ett system som får bättre acceptans bland medborgarna.
Åke Sandström (C):
Alla uthålliga riksdagskolleger! Tullens situation och verksamhet engagerar många. Det är bra. Det visar att tullens verksamhet är viktig i hela landet. Vi har fått väldigt många konkreta vittnesmål här. Jag ska inte ta upp tiden med att upprepa alla de positiva exemplen på den verksamheten. Jag vill bara ge ett kort bidrag till denna debatt.
Jag vill först, i likhet med Karin Nilsson, betona de stora insatser som tullen gör i narkotikabekämpningen. Det verkar bli en debatt som domineras av Skåne och Norrland. Det är väl bra.
För Norrlands del föreslås en ny funktion byggas upp för kontroll, underrättelse och spaning i syfte att få ett ännu bättre resultat i det brottsbekämpande arbetet. Denna nya enhet föreslås samlokaliseras med den som finns i dag, polisens kriminalunderrättelsetjänst, KUT.
I Umeå finns redan den regionala KUT-funktion som samordnar kriminalunderrättelsetjänsten i de fyra nordligaste länen. Det är klart att som västerbottning ser jag det som naturligt att den nya enheten placeras i Umeå. Det finns flera skäl. Som kanske inte alla vet är Norrlandskusten 90 mil lång.
Man kanske bör finnas någonstans i mitten för att uppnå bästa möjliga rationalitet. Många har vittnat här om vilka restider man eljest skulle få i det här arbetet. Fartygstrafiken är intensiv utefter Norrlandskusten. Skellefteå, Husum, Ö-vik, de hamnar som jag nämnde trafikeras av ett stort antal fartyg från öststaterna.
Fartyg som kommer även direkt från Sydamerika anlöper regelbundet hamnarna i Rönnskär och Husum. Chartertrafiken i vårt lilla län Västerbotten är den mest omfattande i Norrland. Totalt omfattar den 55 000 personer det senaste året enligt Luftfartsverket.
Flera av resmålen är riskländer med en förhöjd hotbild avseende narkotika, dopningspreparat och även illegala vapen. Herr talman! Slutligen har jag ett tack och en förhoppning riktad till finansministern för ett positivt konkret besked i finansieringsfrågan.
Åke Sandström (C):
Jag har bara några kommentarer. Jag nämnde några saker i all korthet, och man kanske inte ska vara för kortfattad, för då kan man missuppfattas.
Jag nämnde i all korthet att Norrlandskusten är 80 mil lång, att vi redan i dag har en enhet för den regionala kriminalunderrättelsetjänsten, KUT, att den nuvarande enheten råkar finnas i Umeå, att Umeå ligger i mitten av denna långa kuststräcka och att det kanske kan vara rimligt att man bygger på den enheten när man går vidare. Det var vad jag sade.
Självklart ska inte vi som ledamöter ha detaljsynpunkter på verksamheten, och jag ska givetvis också, efter den uppmaning jag fick av Britta Rådström, på olika sätt jobba för största möjliga anslag på den här punkten. Om det råder inga tvivel.
Åke Sandström (C):
Utifrån min egen erfarenhet kan jag konstatera att rovdjurspolitiken i det här landet under en mycket lång tid har saknat legitimitet och förtroende hos de människor som lever i de bygder som hyser stora grupper av rovdjur. Jag tänker då i första hand på delar av Svealand, och Lars-Ivar Ericson har redogjort för andelen rovdjur i detta område.
Jag var med vid 2001 år riksdagsbeslut. Från Centerpartiet föreslog vi att etappmålet när det gäller varg på 200 skulle gälla hela den skandinaviska halvön, eftersom det finns ett betydande samarbete med Norge just när det gäller vargförvaltningen, för att hänvisa till den tidigare frågan. Fru talman!
Som jag ser det nu finns det goda möjligheter till förbättringar. Den särskilda utredningen Rovdjuren och deras förvaltning är en gedigen utredning med flera goda förslag. Den förändring som regeringen genomförde av § 28 i jaktförordningen är en annan viktig del, och den är som sagt redan genomförd.
Jag kan konstatera att svaret på interpellationen är positivt i så måtto att miljöministern säger ja till att närmare titta på formerna för en tydlig regional förvaltning. Det är bra.
Det är då också viktigt, som tidigare har påpekats, att frågan om toleransnivåer kommer in som ett underlag för de regionala måltalen som kan ge ett underlag för nationella tal. Det är viktigt med toleransnivåer. Det är viktigt för rennäringen och för fäbodbruket, men det är också viktigt för rovdjursbeståndet.
Arbetet med att utforma de regionala planerna måste ske skyndsamt. Vi har mycket stora stammar av både björn och varg, som sagts här, och särskilt vargen förökar sig mycket snabbt. Utifrån denna utgångspunkt har jag två konkreta frågor.
För det första: Kommer beredningen av dessa svåra frågor, alltså hela rovdjurspolitiken, att ske interdepartementalt tillsammans med Jordbruksdepartementet, som ansvarar för jaktförvaltningsfrågorna? För det andra: Är ministern beredd att medverka till att beredningen och hela processen med att ta fram en proposition ska kunna ske utan dröjsmål?
Åke Sandström (C):
Jag vill tacka för svaren och bara konstatera att jag med tillförsikt ser fram emot det fortsatta arbetet. Jag vill återigen betona detta med skyndsamheten. Efter de upplevelser jag har haft i Värmland, Dalarna och även Västmanland och Örebro vet jag att tiden hastar. Och det är väldigt viktigt för tilltron till rovdjurspolitiken att detta kan ske utan dröjsmål.
Jag vill också passa på att betona att det är av stort värde att vi kan få en bred överenskommelse bakom rovdjurspolitiken. Det är av största värde. Jag sätter också stort värde på att K G Abramsson har deltagit här. Jag tror att det finns goda förutsättningar för att få en bred samsyn.