KBLab/rixvox huggingface dataset:
Göran Hägglund (KD):
LiseLotte Olsson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att situationen för transsexuella ska förbättras. Könstillhörighetsutredningen överlämnade betänkandet Ändrad könstillhörighet - förslag till ny lag i mars 2007. Som jag i november svarade LiseLotte Olsson har den sedvanliga beredningsprocessen inom Regeringskansliet påbörjats. Betänkandet har remissbehandlats, och remisstiden gick ut i november 2007.
Utredningen föreslår att 1972 års könstillhörighetslag ska upphävas och ersättas med en ny lag om ändrad könstillhörighet. Utredningen föreslår bland annat att den som ansöker om ändrad könstillhörighet ska ha fyllt 18 år. Nuvarande åldersgräns ska alltså kvarstå oförändrad.
Kravet på att den som ansöker om ändrad könstillhörighet ska vara steriliserad eller på annat sätt sakna fortplantningsförmåga föreslås tas bort från lagstiftningen, men ett villkor för ändring av könstillhörigheten föreslås vara att sökanden får sina könskörtlar avlägsnade. Utredningen föreslår att det inte ska finnas något förbud mot att den som vill få könstillhörigheten ändrad har sparat könsceller i nedfryst skick.
Utredningen föreslår även att kravet att en sökande ska vara ogift för att kunna beviljas ändrad könstillhörighet i princip tas bort. Ett äktenskap ska omvandlas till ett registrerat partnerskap och ett registrerat partnerskap ska omvandlas till ett äktenskap om en make/registrerad partner får sin könstillhörighet ändrad. Förslagen i betänkandet inbegriper således en rad komplexa frågeställningar där konsekvenser av olika slag behöver belysas.
Jag kan i dagsläget inte ange någon närmare tidsplan för det fortsatta arbetet. Det är ett relativt litet antal personer som berörs av lagstiftningen om ändring av könstillhörighet. Den rör emellertid en fråga som är av mycket stor vikt för de berörda och som på ett genomgripande sätt kan få stor betydelse för personens livskvalitet.
Göran Hägglund (KD):
LiseLotte Olsson tycker att jag ska lägga fram ett förslag, och då är min fråga naturligtvis: Vilket förslag tycker hon att jag skulle lägga fram? I utredningens förslag finns bland annat frågan om kastrering, och det är ju ett oerhört omfattande fysiskt ingrepp, som är oåterkalleligt.
Det är vad utredningen föreslår att man ska kräva. Jag kan nämna för LiseLotte Olsson att väldigt många av de organisationer som är närmast berörda avstyrker utredningens förslag i den delen.
När det gäller frågan om sterilisering av personer och det förslag som utredningen lägger fram där säger Socialstyrelsen att barnperspektivet är otillräckligt belyst och att utredningen i den delen inte kan läggas till grund för en proposition.
När det gäller utredningens förslag om åldersgräns har många av de organisationer - här finns en stor flora av organisationer - som är närmast berörda avstyrkt förslaget.
När det gäller hur man ska hantera frågan om civilstånd har de flesta av de berörda organisationerna avstyrkt utredningens förslag. Jag har som kristdemokrat och som socialminister verkligen inte någon anledning att hantera den här frågan nonchalant eller att inte ta den på allvar.
Det är precis för att jag tar den på allvar och inte behandlar den nonchalant som jag tycker att det finns alla skäl att överväga den. Jag vet inte om jag ska tolka det - LiseLotte Olsson kommer säkert att svara på det i nästa inlägg - som att hon tycker att jag ska lägga fram det förslag som utredningen har presenterat och därmed gå emot de organisationer som organiserar de personer som är de närmast berörda eller om det är andra förslag hon efterlyser. LiseLotte Olsson ställer frågan: Vad innebär det att frågan bereds?
Ja, det innebär vanligtvis, så också i det här fallet, att medarbetare på Socialdepartementet som är kunniga på det här området arbetar med frågan för att se hur man skulle kunna lösa den. Vi träffar och pratar med människor som är berörda av det här.
Det finns naturligtvis enstaka röster som säger att utredningens förslag är jättebra, men väldigt många av de människor som är närmast berörda och som skulle kunna bli föremål för det som utredningen föreslår tycker att det är dåligt. Min fråga blir då: Vilket förslag är det som LiseLotte Olsson efterlyser?
Göran Hägglund (KD):
Självklart ska personer som är intersexuella, transsexuella eller transvestiter inte drabbas av diskriminering. Det är självklart, och det gäller självklart också trakasserier och våld i olika former mot människor till följd av deras läggning eller kroppskonstitution.
Det jag brottas med i den här frågan är vad vi kan göra. Det finns en lagstiftning i dag. Människor genomgår operationer i dag, men vad kan vi göra som underlättar och förbättrar? Utan att ta ställning i alla delar - vi behöver analysera detta ytterligare - upplever jag att en del av dessa förslag är oerhört långtgående och bekymmersamma att lägga fram.
Jag tror att de skulle leda till något som var sämre för dessa grupper. Det anser ju också många av de organisationer som företräder dessa personer. Sådana förslag vill jag ju inte lägga fram. Sedan finns det andra delar. När det gäller till exempel detta med åldersgräns håller utredningen fast vid den nuvarande åldersgränsen, som är 18 år.
Det finns många organisationer - inte alla men många - som tycker att man inte borde ha någon åldersgräns över huvud taget. Det är svårt också ur en annan synpunkt. När kan man anse att personer är mogna att ta detta beslut, som många gånger är oåterkalleligt och som innebär något dramatiskt?
Hur möter man de problem som unga människor brottas med dagligen? För många finns naturligtvis en längtan efter att uppnå den här åldern, men vi vill ju inte att någon obetänksamt fattar beslut som man sedan ångrar. Detta är ju av den karaktär som det är.
Jag vill återigen understryka att min längtan inte är att fördröja eller att krångla till utan att hitta förslag som faktiskt underlättar och förbättrar. Den dag vi har kommit fram till sådana förslag ska de läggas på riksdagens bord. En del av de personer som skulle beröras av lagstiftningen säger: Om ni har tänkt lägga fram utredningens förslag är det bättre att vi lever under nuvarande lagstiftning.
Vissa vill plocka delar av förslaget, andra vill plocka andra delar och ser utredningen som en à la cartemeny. Jag kan i dag inte säga någon tidpunkt, men vi tar frågan på stort allvar.
Som jag nämnde i mitt inledande svar berör den här frågan relativt få personer, men för dem har den naturligtvis den allra största betydelse.
Göran Hägglund (KD):
LiseLotte Olsson tycker att det leder för långt att diskutera förslaget från utredningen. Men det är just det som vi jobbar med när vi överväger hur förslaget ska se ut. Jag kan ju inte lägga fram ett förslag som jag inte tror på. Jag vill lägga fram ett förslag som är genomtänkt och där jag utifrån mina värderingar kan ta ansvar för att den lagstiftningen kommer på plats.
Så tror jag att LiseLotte Olsson också skulle resonera om hon var i mina kläder - vilket var ett förstucket skämt med tanke på den fråga som vi diskuterar. Jag tycker alltså att det är viktigt att man går igenom detta riktigt grundligt. Hur jobbar vi då? Jo, vi har medarbetare som jobbar med den här frågan, samtalar med personer som är berörda, med läkarvetenskapen, naturligtvis, och diskuterar hur man ska kunna hantera olika delar av det.
Det finns, som jag nämnde tidigare, delar av detta som jag, utan att ta definitiv ställning, känner mig ganska främmande för att lägga fram som förslag, medan andra delar kanske skulle kunna läggas fram. Jag tror att man behöver ha en genomtänkt helhet. Som LiseLotte Olsson sade har vi en lagstiftning som finns i dag och som är en helhet. En del är kritiska mot den.
Den helhet som utredningen föreslår tillmötesgår verkligen inte alla synpunkter. När vi lägger fram förslag bör det vara en helhet som kan fungera i praktiken och som möter de problem som människor upplever i sin vardag.
Göran Hägglund (KD):
Jag har varit i denna kammare i ganska många år. Jag gissar att jag har hört många hundra inlägg sammantaget, men det är få som har varit så patetiska som dem jag har tvingats höra nu. Jag tål dock det. Morgan Johansson vet ungefär hur politik fungerar. Ändå låter det så här: Här kommer socialministern ännu en gång tomhänt.
Det är som om politik enbart handlade om att över statsbudgeten fördela nya pengar och resurser. Politik är mycket mer. Vi genomför en reformering på hälso- och sjukvårdens område där reformtempot är högt. En del har svårt att hänga med i hastigheten.
Vi gör det i syfte att förbättra tillgängligheten, höja kvaliteten och förstärka patientsäkerheten. Mycket annat behöver också förbättras. Vad gör ni på departementet? undrar Morgan Johansson. Jag vet inte vilket utskott Morgan Johansson sitter i, men det är sannolikt inte socialutskottet eftersom det där låter lite annorlunda.
Anser Morgan Johansson att staten ska fylla ut alla hack och svackor som inträffar i prognoser när det gäller den kommunala eller landstingskommunala ekonomin? Är det statens roll i tillvaron?
I så fall har Morgan Johansson infört ett nytt element i den socialdemokratiska politiken, för det har inte varit strategin tidigare. Man har gjort saker och ting, precis som vi gör saker och ting, men det har inte varit att fylla ut varje svacka när prognoserna inte uppfylls.
Jag ska påminna om att intäkterna i de prognoser som finns till i dag är sådana att vi får en lägre ökningstakt när det gäller skatteintäkterna än vad som var prognostiserat, men skatteintäkterna minskar inte för kommuner och landsting i de prognoser som vi kan se nu. Morgan Johansson ondgör sig över vårdvalssystem.
Jag antar att det också innebär att han är kritisk mot sina partikolleger i till exempel Halland och Västra Götaland som är på väg att införa detta. Vårdvalssystem är ett sätt att överföra beslutsmakt till patienterna, medborgarna, och öka deras möjligheter. Det utvecklar också vården genom öppna jämförelser och andra instrument som vi har.
Politik är pengar, men politik är väldigt mycket mer än pengar. Det är viktigt att påminna sig om i detta sammanhang. Situationen för svensk hälso- och sjukvård är mycket bra. Vi har en hög kvalitet och en tillgänglighet som förbättras.
Vi ska återkomma senare till att diskutera tillgängligheten, och det som Finn Bengtsson strök under som handlar om den tillgänglighetsmiljard som skjuts till kommer ytterligare att sätta fart på den utvecklingen. Jag läste så sent som för någon dag sedan - nu förflyttar vi oss till landstingshuset i Östersund - om en ögonklinik där man tidigare hade långa köer. Nu har man jobbat intensivt med fokus på tillgängligheten och har arbetat bort köerna.
Det berodde inte på nya anslag utan nya sätt att arbeta där man bättre kunde tillmötesgå önskemålen från patienter. Personalen var nöjd och kände en större tillfredsställelse i sitt arbete. Pengar är viktiga, men politik är väldigt mycket mer än pengar, Morgan Johansson.
Göran Hägglund (KD):
En av de viktigaste sakerna som den sittande regeringen har gjort är att genomföra ett stort antal reformer för att fler människor ska få möjlighet att försörja sig själva. Det bidrar i sin tur till att skatteintäkterna blir större än vad de annars skulle vara. Vi ska minnas den politik som fördes tidigare då alltför många människor stod vid sidan av.
Man ska också minnas att vi nu lever under en dramatisk ekonomisk kris i världen som vi inte vet hur länge den kommer att kvarstå. Den spelar roll i Sverige också. Det går inte att bara ruska på sig och låtsas som att den inte skulle ha inträffat om Sverige hade haft en annan regering. Varje regering har att hantera denna situation.
Jag är glad över de åtgärder vi vidtog som gjorde att fler människor fick arbete och över att vi förde en ansvarsfull politik och inte brände på och tömde de reserver som vi hade och som oppositionen då bedrev en mycket mer expansiv politik för. Den politiken hade gjort att vi inte hade kunnat möta den ekonomiska nedgång som vi nu också ser effekterna av i Sverige.
Runt om i kommuner och landsting finns det i dag många politiker som är bekymrade. Det är vi givetvis också på nationell nivå. Men precis som Sacos ordförande Anna Ekström skrev i en artikel häromdagen handlar det om att man inte kan bränna alla pengar på en gång. Det gäller att vara ansvarig. Vi vet inte hur lång tid dessa bekymmer kommer att finnas. Vi vet inte djupet i de bekymmer som Sverige möter.
Då gäller det att agera på ett ansvarsfullt sätt. Min bedömning är att Morgan Johanssons politiska linje inte uppfyller de kraven. Vi har bekymmer, och vi behöver arbeta hårt för att ta Sverige ur denna situation. Vi behöver göra det tillsammans med andra länder. Det spelar stor roll för utvecklingen inom svensk hälso- och sjukvård.
Göran Hägglund (KD):
Carina Adolfsson Elgestam har frågat mig vad avsikten är ska ske med apoteken i glesbygden och apoteksombuden när avtalsperioden på tre år har löpt ut. Hon har vidare frågat mig om det är min avsikt att det blir tillåtet med olika priser på olika apotek för originalläkemedel. När det gäller apotekstäckningen i glesbygd är regeringens uppfattning att omregleringen kommer att leda till ett ökat antal försäljningsställen totalt sett.
Det kan dock inte med säkerhet förutses hur apoteksetableringen kommer att se ut. Det bör därför finnas åtgärder som kan vidtas om det skulle finnas risk för att landets läkemedelsförsörjning via apotek inte kan säkerställas. I dag regleras Apoteket AB:s ansvar för apotekstäckningen i verksamhetsavtalet med staten. Vid en kommande avyttring av delar av Apoteket AB är det rimligt att också de nya aktörerna på marknaden får ett ansvar för att tillgodose apotekstäckningen i landet.
Ett åläggande av detta slag måste vara både förutsebart, proportionerligt och förenligt med EG:s statsstödsregelverk för tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Genom en sådan lösning kommer apotekstäckningen att kunna bibehållas på nuvarande nivå. För Apoteket AB:s del bör åliggandet även fortsättningsvis regleras i verksamhetsavtalet. Med övriga aktörer bör särskilda avtal om apotekstäckningen slutas. Avtalen bör gälla tre år i taget.
Servicen avseende tillgången till läkemedel i glesbygd bör, mot bakgrund av de möjligheter som ges genom distanshandel, ses i ett vidare perspektiv än tillgången till fullständiga apotek och apoteksombud. Regeringen bedömer att distanshandeln kommer att fortsätta att utvecklas. Systemet med apoteksombud fyller dock en viktig funktion i många gles- och landsbygder, inte minst för många äldre kunder.
Eftersom det är svårt att nu förutse behovet av apoteksombud på en ny apoteksmarknad anser regeringen att Apoteket AB under en övergångsperiod på tre år bör behålla sina apoteksombud. Apoteksombudens framtid kommer sedan att övervägas i det kommande arbetet med omregleringen.
När det gäller priserna på originalläkemedel innebär regeringens förslag att öppenvårdsapoteken även fortsättningsvis ska tillämpa ett enhetligt försäljningspris i hela landet på de läkemedel och varor som ingår i läkemedelsförmånerna. Parallellimporterade läkemedel utan generisk konkurrens ska dock både få köpas in och säljas av öppenvårdsapoteken till priser som understiger det inköpspris respektive försäljningspris som Tandvårds- och läkemedelsförmånsverket, TLV, fastställt.
Detta innebär att priset i dessa fall kan vara lägre för konsumenten, men aldrig högre än vad TLV fastställt. Syftet är att ge öppenvårdsapoteken incitament att föra förhandlingsvinster avseende parallellimporterade läkemedel utan generisk konkurrens vidare till konsument. Ingen ska behöva avstå från en medicinskt motiverad läkemedelsbehandling av ekonomiska skäl. Det är därför viktigt att poängtera att reformeringen av apoteksmarknaden inte innebär någon förändring av högkostnadsskyddet.
Ingen ska betala mer för sina receptbelagda mediciner än med nuvarande system, oavsett i vilket apotek man köper dem.
Göran Hägglund (KD):
Carina Adolfsson Elgestam är orolig för vad som ska hända om tre år när det gäller apoteksombud, och det kan man vara. Men jag tror att den oron kan stillas.
I Norge som har genomfört något som liknar det som vi avser att genomföra i Sverige har antalet apotek ökat med över 60 procent. Man har över 60 procent nytillkomna apotek. Det tycker jag är en fantastisk utveckling. Har dessa hamnat bara i storstäderna? Nej, man har också fått en bättre täckning på landsbygden.
Det är skälet till att vi inte vill ha en situation där vi genom ombud så att säga slår ut möjligheterna att etablera vad vi kan kalla riktiga apotek. Riktiga apotek är försedda med farmaceuter som har kunnande på läkemedelsområdet.
De är naturligtvis bättre att rådfråga än ombuden som inte har kunskapen och som inte heller får ge råd utan enbart får läsa på bipacksedeln för läkemedlen. Vi kommer alltså att få en situation som innebär att vi har fler apotek. Vi kommer att ha fler riktiga apotek. Och utvecklingen när det gäller ombud får vi naturligtvis anpassa till utvecklingen.
Precis som Finn Bengtsson strök under är Sverige ett av få länder i världen som har ett monopol. Jag tror att det i dag är bara Sverige, Kuba och Nordkorea som stoltserar med ett monopol på detta område. Då är det klart att det finns väldigt många andra länder som har lyckats hitta andra distributionsformer och som har lyckats få en större täthet mellan apoteken än vad vi har lyckats med i Sverige hittills.
Jag vet inte om jag ska uppfatta Carina Adolfsson Elgestam som att hon vill gå längre än vad regeringen anser att man ska ansvara för när det gäller att ålägga nya aktörer att också tillgodose apotekstäckningen i landet, alltså om hon tycker att det är orimligt att lägga ett sådant tryck på nya aktörer. Vi får naturligtvis titta på den frågan.
Men vi har bedömt att vi har ansvar för att vi har en täckning över hela landet, så att alla människor någorlunda enkelt kan få tillgång till läkemedel. Därför har vi tyckt att det är rimligt att ha ett sådant åläggande på de nya aktörerna. Det som vi syftar till är att få en större tillgänglighet, att få en fortsatt press på priserna och att få en högre servicenivå.
I dag kunde man läsa en artikel i Dagens Nyheter som handlade om många farmaceuter och farmaceutfacket som har engagerat sig för att underlätta för sina medlemmar att driva egna apotek. Jag välkomnar detta intresse. Jag tror nämligen att det går att utveckla läkemedelshanteringen till att bli något mer än vad den är i dag när det gäller bland annat rådgivningen till oss som patienter eller medborgare.
Göran Hägglund (KD):
En fråga som Carina Adolfsson Elgestam ställde var: Är läkemedel en del av sjukvården eller en del av detaljhandeln? Läkemedel är självklart en oerhört viktig ingrediens när det gäller hälso- och sjukvården.
Men det handlar också om att distribuera läkemedel till människor som ibland har väldigt goda skäl till att skaffa sig läkemedel. Därför finns det ett regelverk omkring det här som är tämligen rigoröst.
Och därför är det, precis som vi brukar betona, inte en fråga om en avreglering utan en fråga om omreglering av apoteksmarknaden. Det kommer att finnas tydliga regler, och avsikten är att säkra en trygg försörjning av läkemedel också i framtiden.
Carina Adolfsson Elgestam ställer också frågan: Hur gör man med de här nya aktörerna om de får ansvar för att upprätthålla försörjningen, alltså om ett apotek läggs ned? Hur hanteras det här? Har vi gjort några konsekvensanalyser? Ett, tror jag, bra svar på det är att titta på Norge, där man har motsvarande regelverk.
Där har det under de här sju åren varit, tror jag, ett eller två tillfällen när apotek har lagts ned och andra har tagit över. Det har man alltså kunnat hantera där på ett sätt som gör att man säkerställer tillgången på apotek där det finns ett diskutabelt underlag av konsumenter.
Någon annan tror sig kunna göra det här bättre och därmed attrahera fler kunder. På två områden har nu Carina Adolfsson Elgestam tyckt att vi inte går tillräckligt långt i liberaliseringen, uppenbarligen. Bland annat har hon synpunkten att det här blir väldigt krångligt för enskilda entreprenörer när de ska driva apotek, eftersom det är ett sådant krångligt regelverk.
Men vi tycker att det är viktigare att det finns ett tydligt regelverk omkring det här, eftersom läkemedel inte är vilka produkter som helst. Som jag sade tidigare tycker vi, när det gäller att ålägga nya aktörer på marknaden ett ansvar för att säkerställa apotekstäckningen också i glesbygd, att det är rimligt att lägga på det trycket. Och vi kan göra det när man får möjlighet att köpa ett större antal apotek.
Därför vill jag nog avvisa Carina Adolfsson Elgestams idéer om att gå längre i liberaliseringen här. Jag tror att det är viktigt att vi har ett rigoröst regelverk omkring det här för att säkerställa att allt går som vi vill att det ska göra.
Göran Hägglund (KD):
Jag tror att vi kan lära ganska mycket av Norge. Vi kan säkert hitta ett och annat som vi inte borde kopiera men väldigt mycket som faktiskt har fungerat väl. Man har fått en enastående effekt när det har tillkommit över 60 procent nya apotek. Man har fått nya apotek i städer men också på landsbygd. Det tycker jag är oerhört betydelsefullt.
Jag tror att både Carina Adolfsson Elgestam och jag tycker att det är bättre om vi kan ha ett apotek än ett ombud. Ombud är bättre än ingenting. Men just genom att det finns personal som är farmaceuter kan man få en professionell rådgivning. Det finns en oerhört stor längtan hos många människor inom ramen för det nuvarande Apoteket AB.
De har idéer om hur man skulle kunna utveckla verksamheten och ännu bättre kunna möta dem som har behov av rådgivning. Det ser jag väldigt mycket fram emot. Jag konstaterar också att Socialdemokraterna, om de får möjlighet, kommer att riva upp avregleringen, som Carina Adolfsson Elgestam nu säger. Jag vill betona att det är en omreglering. Jag ska med mycket stort intresse följa detta.
Göran Hägglund (KD):
Lennart Axelsson säger ungefär så här: Det verkar som om ni först bestämde er för vad ni skulle göra, och sedan frågar ni er varför. Så är det naturligtvis inte. Sverige har ett problem med tillgängligheten.
Det finns för få apotek i vårt land, och det finns metoder för att åstadkomma förbättringar - förbättringar som inte är möjliga inom ramen för nuvarande monopolsituation om vi inte skjuter till ytterligare ganska mycket pengar. Jag skulle vilja se det budgetalternativ från Socialdemokraterna som innehåller ett visst antal miljarder kronor för att säkerställa utökade öppettider på apoteken.
Jag tror inte att jag kommer att få se det. Den nuvarande apoteksledningen säger att visst, ni kan lägga på oss detta, men då måste vi också ha pengar. Annars går det förstås inte.
Jag har en fråga av pur nyfikenhet, inte för att jag vill ha ett ärligt svar. Det handlar om det receptfria. Den frågan skulle jag vilja ställa till Lennart Axelsson.
Tidigare har Socialdemokraterna varit inne på - och såvitt jag kan förstå också marknadsfört som linje - att när det gäller receptfritt vill man öppna för att, självklart med ett tydligt regelverk, möjliggöra för människor att skaffa nässprej eller kanske Alvedon, beroende på vad expertisen säger, också på Ica eller Konsum.
Det jag har uppfattat i dag som en signal från vänstersidan är att detta inte längre gäller. Jag undrar om Lennart Axelsson kan klara ut begreppen för mig på det området. För det andra gäller det frågan om hur man ska finansiera inköp av apotek efter valet. Det tror jag att många väljare kommer att vara intresserade av.
Vilka utgifter ska trängas tillbaka för att man ska kunna köpa apotek som ägs av andra aktörer? Kan man lova att man ser till att den täckning som vi räknar med ska följa på en omreglering också kan säkerställas?