KBLab/rixvox huggingface dataset:
Julia Kronlid (SD):
Min fråga till Mats Gerdau i Moderaterna är hur han försvarar att socialutskottet och regeringen står bakom att vi i dag har en praxis vad gäller sena aborter som går i direkt strid med abortlagstiftningens krav på att inga aborter får genomföras på foster som kan överleva utanför livmodern. Att det är problematiskt med sena aborter kan knappast vara något nytt för Moderaterna. Redan 1997 fanns en motion underskriven av 19 riksdagsledamöter från ditt parti om att praxis för sena aborter behövde ändras.
Nu har den medicinska utvecklingen gått ännu mer framåt. Ett barn som var 21 veckor och sex dagar gammalt har kunnat räddas, och samtidigt sker aborter i vecka 21 och vecka 22. Förra året gjordes 41 aborter i detta tidsintervall av sociala skäl, och man får anta att dessa foster var fullt friska.
Hur kommer det sig att Moderaterna efter så lång tid fortfarande inte fått till stånd en förändring gällande praxis för sena aborter och att dagens betänkande inte ens bemöter denna problematik att gränsen för tidigast överlevande foster och gränsen för abort faktiskt överlappar varandra?
Julia Kronlid (SD):
Vi har väldigt mycket politiska förslag som vi vill föra fram när det gäller sjukvården i stort. För att ta del av detta är det bara att läsa vår vårproposition som kommer snart om våra reformer inom sjukvården! Här har vi ett betänkande som berör olika enskilda motioner gällande sjukvården, och vi har tre motioner om abortfrågan som vi tycker är en viktig fråga och som vi vill lyfta upp. Därmed inte sagt att vi inte vill driva en bred politik allmänt sett när det gäller sjukvård.
När det gäller frågan om sena aborter pratar jag inte om att skuldbelägga kvinnor. Det handlar om att ha en praxis för abort som följer vår svenska lagstiftning.
Mats Gerdau säger att vi får vänta på vetenskapen och att det är därifrån initiativen ska komma, men det är väl lite märkligt om Sveriges riksdag inte ska kunna reagera när vi upptäcker att det finns förhållanden i svensk sjukvård som inte lever upp till svensk lagstiftning!
Det är ju fallet när denna praxis att godkänna aborter upp till vecka 22 ligger kvar samtidigt som det går att rädda foster så tidigt som i vecka 21. Gränserna överlappar varandra, och därmed kan det förekomma aborter av foster som är livsdugliga. Jag tycker att Mats Gerdau åtminstone kunde ge en kommentar om vad han anser om att det förhåller sig så.
Vill Mats Gerdau kanske upphäva det här livsduglighetskriteriet för att det inte är så viktigt? Jag skulle också vilja ha en kommentar om hur Mats Gerdau ser på de rapporter som har kommit om foster som lever efter abort.
Ska vi vänta på att vetenskapen har något uttalande där också, eller kan kanske Moderaterna och regeringen faktiskt agera så att det sker en förändring av abortlagstiftningen så att inte så utvecklade foster ska aborteras?
Julia Kronlid (SD):
Barbro Westerholm lyfte fram problematiken med illegala aborter. Då vill jag säga att det inte är så att vi på något sätt vill omöjliggöra aborter i Sverige. Vi vill ha fri abort till vecka 12 och efter en prövning upp till vecka 19. Möjligheten till abort ska självklart fortfarande finnas, men vi vill att det ska vara en rimlig abortlagstiftning som tar hänsyn till olika aspekter av abortfrågan.
Då tycker jag att vi bör diskutera sena aborter utifrån den medicinska utveckling som har skett när det gäller att rädda barn väldigt tidigt. Barbro Westerholm sade i sitt anförande att de aborter som görs sent i graviditeten rör sig om svårt handikappade barn. Då undrar jag om Barbro Westerholm lyssnade på det jag framförde i mitt anförande.
Enligt en utredning som riksdagens utredningstjänst har gjort, där man har gått igenom de beslut som har tagits i Abortnämnden, en del av Rättsliga rådet, har det framkommit att det förra året gjordes 41 aborter mellan vecka 21 och 22 av sociala skäl, där det alltså inte förelåg några fosterskador. Då undrar jag vad Barbro Westerholm har för kommentar till det.
Det jag vill framhålla är just problematiken när det görs aborter av fullt friska foster vid nästan exakt samma tidpunkt som det också går att rädda barn. Barbro Westerholm sade att vi ska ta hänsyn till att de här barnen kan bli svårt handikappade, men det är inte så att alla blir det. Det finns de som räddas väldigt tidigt, som i vecka 22, som kan leva fullt normala liv också.
Julia Kronlid (SD):
Vi vill ju att aborter fortfarande ska vara möjliga efter vecka 12, men efter en prövning. Huruvida man efter en fosterdiagnos ska bestämma om man ska göra abort eller inte får ske efter en bedömning utifrån hur de här synnerliga skälen ska vara. En sådan bedömning sker redan i dag mellan vecka 18 och vecka 22.
Men vad gäller fosterdiagnostiken kan jag fråga tillbaka om Barbro Westerholm tycker att det är rimligt att man genom fosterdiagnostik ska kunna få reda på kön och sedan göra abort fritt på grund av att det är en flicka. Det är möjligt med dagens abortpraxis.
Jag vill framhålla att även om det föreligger väldigt tunga skäl har vi ändå en abortlagstiftning som talar om att vi inte ska göra aborter på livsdugliga foster. Det är den huvudlinje som jag har velat föra fram i dag. Om det är friska foster där det sker av sociala skäl kan de vara livsdugliga. Det är den aspekten jag vill föra fram.
Då hade det kanske varit möjligt att göra aborten tidigare i stället. Gällande förebyggande arbete lyfter utskottet fram att man vill förebygga oönskade graviditeter. Det är absolut jätteviktigt, och jag skriver under på det. Men jag undrar hur Barbro Westerholm ser på det som vi har framfört i vår motion om att också gå till botten med bakomliggande orsaker.
När en kvinna står inför en abort kan det vara så att hon på grund av olika yttre omständigheter upplever en press utifrån. Vi har hört historier om kvinnor som har känt sig pressade från anhöriga, vårdpersonal och myndigheter, som anser att det bästa beslutet nog vore att göra abort. Man lägger den pressen på kvinnan. Borde man inte utreda hur det är med det, så att vi bättre kan stötta kvinnor som vill föda sitt barn men har svåra omständigheter?
Julia Kronlid (SD):
Kristdemokraterna har under ett antal år regelbundet väckt motioner om att just ändra praxis vad gäller sena aborter. Det finns även motioner att läsa om att sänka gränsen för fri abort från vecka 18 till vecka 12. För ett antal år sedan uttryckte både er förra partiledare Alf Svensson och er nuvarande partiledare Göran Hägglund att den nuvarande praxisen på 22 veckor inte längre räcker för att utesluta att aborter görs av livsdugliga foster.
Jag undrar hur det kommer sig att Kristdemokraterna så tydligt har ändrat inställning i abortfrågan och kommer att rösta emot en tydlig förändring av praxis när det gäller sena aborter och en sänkning av gränsen för fri abort. Anders Andersson lyfter upp att det ska pågå en utredning i regeringen, men det är ingenting som framkommer tydligt i betänkandet.
Det finns bara ett otydligt svar från Göran Hägglund i en interpellationsdebatt som vi hade. Om det finns en vilja i socialutskottet att en sådan utredning ska finnas och att man ska komma fram till detta bör man också lyfta fram det i betänkandet, men i stället står det ganska tydligt att man inte vill att några initiativ ska tas när det gäller Sveriges abortlagstiftning.
Det måste alltså vara så att Kristdemokraterna tycker att det är rimligt att det sker aborter av fullt friska foster i vecka 21 i Sverige samtidigt som det går att rädda foster i denna vecka. Ni skriver på er hemsida att i er ideologi är människolivet okränkbart. Du talade om vikten av att värna livet i svensk sjukvård i ditt anförande.
På vilket sätt tycker ni att ni försvarar människolivets okränkbara värden genom att försvara att vi med dagens praxis när det gäller sena aborter riskerar att genomföra aborter av livsdugliga foster?
Julia Kronlid (SD):
Eftersom Kristdemokraterna sitter i regeringen önskar jag att Anders Andersson kunde lyfte fram dessa etiska dilemman och de etiska frågorna. Enligt min mening har de helt försvunnit från dagens abortdiskussion. I stället lyfter man fram att fostret är en del av kvinnans kropp. Fostret tillmäts nästan ingen betydelse.
Jag tycker inte att diskussionen om huruvida en abort görs och när den görs behöver utesluta varandra. Man behöver faktiskt diskutera både och. Varför ska vi annars ha en tidsgräns över huvud taget?
När det gäller det förebyggande arbetet vill jag säga att vi har en motion om att man bör utreda de bakomliggande faktorerna till att så många gör abort och till att så många blir oönskat gravida, men den motionen avstyrker utskottet, inklusive Kristdemokraterna. Ni tänker rösta emot den.
Genom att vi har en reservation och Kristdemokraterna kommer att rösta för utskottets förslag kommer ni att motsäga att vi ska ha en förändring av praxis när det gäller sena aborter. Det finns väldigt lite information om den utredning som ska finnas hos regeringen. Det här är en fråga som har diskuterats väldigt länge.
Det fanns motioner om detta redan i mitten av 90-talet. Man diskuterade problemen med att vi kan rädda foster i ett tidigt skede samtidigt som det sker aborter. Jag tycker att vi har väntat länge nog. Vi har väntat i snart 15 år på att det ska ske en förändring. När kommer den här förändringen att ske? Kan Anders Andersson bidra till att den här processen skyndas på lite så att vi ser en förändring?
Eller tycker Anders Andersson att det är helt okej att det sker aborter så sent i graviditeten att fostren till och med lever efter en abort och lämnas att självdö i ett sköljrum? Är det etiskt enligt Kristdemokraternas politik?
Julia Kronlid (SD):
Det gläder mig att Carin Runeson tydliggör att det finns en respekt i abortfrågan. Det har jag nämligen inte sett i något uttalande i utskottets betänkande eller i till exempel det dialogmaterial har när man ska föra dialog om aborter med andra länder. Carin Runeson frågar om det inte är bättre att ha tillgång till säkra aborter.
Ja, men Carin Runeson och övriga utskottet driver inte att man i vissa svåra situationer ska ha en möjlighet till säkra aborter, utan de driver att det ska finnas fri abort för alla kvinnor i hela världen. Det är just detta mål som jag tycker är lite för vidlyftigt. Man tydliggör inte vad det är man menar, och man lyfter inte heller fram andra aspekter av abortfrågan som gäller avvägningen mellan kvinnans och fostrets intressen.
När man har behovsprövad abort och inte helt fri abort kanske det finns en sådan avvägning. Jag menar att fri abort i hela världen är ett för vidlyftigt mål. Man väger inte in andra aspekter i frågan när man uttalar sig så och säger att man ska driva den frågan i andra länder. Sedan vill jag ställa en motfråga till Carin Runeson. Ni anser att rätten till ens egen kropp inkluderar abort och att det är en mänsklig rättighet.
Om ni fullt ut menar detta undrar jag hur ni samtidigt kan anse att man efter en viss tidpunkt i graviditeten inte ska ha rätt till sin egen kropp. Inskränker detta inte kvinnans rätt att bestämma över sin egen kropp? Då är det ju förbjudet med abort. Eftersom ni anser att fostret är en del av kvinnans kropp och så tydligt driver den frågan undrar jag om ni inte då också tycker att det borde vara en mänsklig rättighet att göra abort fram till födelseögonblicket. Annars talar ni ju mot er själva.
Julia Kronlid (SD):
Jag välkomnar att Carin Runeson säger att abort inte ska vara en ersättning för preventivmedel. Det är mycket möjligt att det är vanligare i Sverige än i länder där kvinnor har en så svår situation som de har i Latinamerika.
Jag har tidigare sagt att jag inte ifrågasätter att man bör kunna föra en dialog kring länder på ett respektfullt sätt om möjligheten att göra abort i särskilt svåra livssituationer, som det kanske är för unga kvinnor som har blivit gravida. Samtidigt tycker jag att vi också bör lyfta fram de bakomliggande orsakerna och verkligen trycka på det förebyggande arbetet. Det mest önskvärda måste ändå vara flickans rätt att bestämma över sin egen kropp så att hon aldrig behöver bli gravid.
Frågan om preventivmedel och sådana saker tycker jag bör lyftas fram mycket starkare. Även om man tycker att det är en förfarlig situation att den unga flickan har blivit gravid är det också en påfrestning att sedan behöva genomgå en abort.
Jag har kanske inte hört rapporter från unga flickor i Latinamerika men däremot från tonårsflickor i Sverige som mår oerhört dåligt psykiskt efter att ha genomgått en abort. Det är kanske inte alltid den mest önskvärda lösningen. Nu pratar jag inte om barn men om unga kvinnor som har blivit gravida.
Det kanske inte alltid är den mest önskvärda lösningen att göra en abort, för det kan ge konsekvenser. Jag skulle vilja ställa en fråga. Nej, just det, jag får inte ställa en fråga tillbaka. Men jag tycker att man bör kunna se andra aspekter. I Sverige har vi haft fall där foster har levt efter en abort och lämnats ensamma att dö i ett sköljrum.
Om man nu ska lyfta fram aspekten mänskliga rättigheter undrar jag: Är det en mänsklig rättighet att ett foster ska lämnas att dö ensamt i ett sköljrum? Jag tycker att vi bör lyfta fram olika aspekter av abortfrågan.
Julia Kronlid (SD):
Det är bra att Socialdemokraterna säger att det inte ska ersätta vårt svenska försvar, men i praktiken har det skett. Varför röstade Socialdemokraterna annars för en försvarsbudget som innebär att vi vid ett militärt angrepp bara kan försvara Sverige i en vecka på en plats?
Socialdemokraterna har inget förslag på utökade försvarsanslag och ett starkare försvar. Om Urban Ahlins argumentation ska vara rimlig måste ni på allvar visa att ni vill stärka vårt svenska försvar.
Vad anser Socialdemokraterna och Urban Ahlin om en full implementering av EU:s solidaritetsförklaring? Det finns ett kryphål som gör att vi inte måste bistå med militära medel, men det går mot den riktningen. Det finns ett stort politiskt tryck att bistå vid konflikter. Om ni så gärna vill värna Sveriges alliansfrihet, hur ser ni då på denna utveckling inom EU? Är ni kritiska eller positiva till den?
Julia Kronlid (SD):
Jag kan inte tolka det på annat sätt än att Urban Ahlin är nöjd med dagens försvar och att det räcker att vi kan försvara Sverige i en vecka om hotbilden skulle förändras.
Vad gäller solidaritetsförklaringen är det viktigt att visa solidaritet med vårt närområde, men en utveckling mot ett fullskaligt gemensamt EU-försvar där vi har skyldighet att ingripa militärt om ett annat land angrips bör vi vara vaksamma mot. Sverige måste få bedöma från fall till fall vad som är rimligt.
När EU utvidgas kan ganska komplicerade konflikter uppstå, till exempel i Turkiet eller öststaterna. Vi bör därför reflektera över detta och ställa oss kritiska så att vi inte går åt det hållet. Ja, vi är positiva till ett nordiskt försvarssamarbete. Vi har aldrig sagt något annat.
Det är givet att vi ska ställa upp för varandra. EU är dock större och bredare, och här bör Sverige få göra sin egen bedömning av vilken förmåga vi har och på vilket sätt vi vill bidra.
Julia Kronlid (SD):
Hans Wallmark kom med något påstående om att Sverigedemokraterna bara vill hålla sig hemma. Jag vill säga att jag tycker att det är stor skillnad mellan att frivilligt vilja delta i internationella insatser som man anser uppfyller ett syfte för fred och stabilitet i världen eller att av solidaritet ställa upp för våra grannländer och att ingå i en militär allians.
Det är just detta att ingå i en militär allians som vi är kritiska till oavsett om det gäller Nato eller en utveckling inom EU till ett gemensamt försvar, som Lissabonfördraget så tydligt förespråkar. Jag skulle vilja ställa några frågor till Hans Wallmark. Uttalandet från överbefälhavare Sverker Göransson om att Sverige endast kan stå emot ett militärt angrepp i en vecka har debatterats mycket.
När vi nu står här i dag och har en debatt om svensk säkerhetspolitik skulle jag vilja fråga Hans Wallmark om han anser att det är förenligt med en hållbar säkerhetspolitik att ha ett så svagt försvar. Och är det rimligt att svenskt försvar är underfinansierat med ca 30 miljarder kronor?
Jag vill även fråga Hans Wallmark en gång till - eftersom han inte svarade Urban Ahlin på denna fråga - om det är i enlighet med Alliansens och Moderaternas säkerhetspolitik att betrakta vår svenska försvarsmakt som ett särintresse, såsom statsminister Fredrik Reinfeldt har uttryckt det.
Julia Kronlid (SD):
Vi kan definitivt fråga oss hur det såg ut tidigare. Vår försvarsminister Karin Enström sade i en intervju att svensk försvarsmakt var starkare i dag än när Alliansen kom till makten. Man kan fråga sig hur det såg ut då. Vi kanske bara kunde försvara Sverige i en dag eller två dagar tidigare om det nu är en vecka.
Självfallet är detta inte helt enkelt att beräkna, och man vet inte i förhållande till vad, men jag tycker ändå att det säger ganska mycket när vår överbefälhavare säger det. Och han är inte heller ensam om att göra dessa beräkningar. Jag hör också i det Hans Wallmark säger att vi helt enkelt ska lita på att andra länder ska hjälpa oss.
Vi är inte med i någon militär allians - jag vill inte heller att vi ska vara det - och vi måste kunna ha en egen kapacitet att försvara vårt land och inte bara lita på att andra ska komma till vår hjälp. Det uttalande som vår försvarsminister har gjort om att vi kan lita på andras hjälp har också kritiserats av Nato som har sagt att vi inte kan lita på att vi får hjälp från andra.
Därför undrar jag igen: Är det verkligen tillräckligt att ha ett sådant försvar, och varför kan man inte ens finansiera upp det så att det inte är underfinansierat? Nu når man inte ens upp till regeringens mål med vårt svenska försvar. Jag skulle även vilja få ett tydligare svar på vad som är Alliansens ambitioner vad gäller ett Natomedlemskap. Kan vi förvänta oss att det kommer ett förslag från regeringen inom en snar framtid?
Kan man verkligen utlova att man kommer att respektera svenska folkets och majoriteten av riksdagens politiska partiers vilja?
Julia Kronlid (SD):
Ismail Kamil ifrågasatte i sitt anförande varför Sverigedemokraterna vill se ett samarbete med Natoländer men inte med EU-länder. Jag tycker att det vore bra om Ismail Kamil kunde försöka lyssna lite på vad jag har sagt i denna debatt och i utrikesdebatten och vad vi har sagt i många EU-debatter. Jag kan först säga: Ja, vi vill se ett samarbete med Nato som det ser ut i dag, men vi vill inte gå in i ett fullt medlemskap - så är det tydligt.
Sedan har vi sagt gång på gång att vi är för ett mellanstatligt samarbete i Europa, så som Europasamarbetet såg ut när det startade. Det vi är kritiska till är ett överstatligt EU med en konstitution som ska stå över medlemsstaterna. Där vet jag att vi inte är överens, utan att ni i Folkpartiet är federalister och förespråkar en EU-stat.
Det är intressant att Ismail Kamil så tydligt lyfter fram att vi i och med Lissabonfördraget inte är alliansfria. Det är precis det jag har försökt lyfta fram i debatten, att vi måste diskutera vad Lissabonfördraget innebär för vår alliansfrihet, så jag uppskattar att Ismail faktiskt är tydlig på den punkten. Jag skulle också vilja veta hur Folkpartiet ser på ett fullt utvecklat gemensamt EU-försvar.
Vill man verka för att det ska bli ett fullt utvecklat EU-försvar, en krigsmakt och faktiskt också en militär allians där skyldigheten att ställa upp med militära medel är lika bindande som i Nato? Är det en sådan utveckling som Folkpartiet och Ismail Kamil vill se inom EU?
Julia Kronlid (SD):
Jag kan börja med att säga att jag över huvud taget inte fick något svar om hur Folkpartiet ser på ett fullt utvecklat gemensamt EU-försvar, så jag förväntar mig att jag kan få svar på det i nästa replik. Det är inte så att vi exkluderar ett samarbete med övriga länder i Europa.
Det jag sade var att ett fördjupat försvarssamarbete med en skyldighet att ställa upp för varandra, det vill vi främst se i det nordiska samarbete som vi har. Jag tycker att det är ganska naturligt att man utgår från en stark solidaritet med sina närmaste grannar. Självklart kan vi ha solidaritet och ställa upp för andra länder.
Det gäller inte bara EU, utan det kan gälla också länder utanför EU, när ett land hamnar i en kris och vi behöver ställa upp med internationella insatser. Det begränsas inte till EU. Det jag är kritisk till är ett fullt utvecklat EU-försvar där det blir ett slags militär allians där vi är skyldiga att ställa upp med militära medel i konflikter.
Jag anser att vi bör få göra en bedömning från fall till fall, medan vi beträffande Norden anser det vara mer naturligt att vi har ett fördjupat försvarssamarbete. Jag anser att det är fullt naturligt att det är så också på andra ställen i världen, att man har en särskild skyldighet för och solidaritet med sitt närområde. Jag ser inte det som något konstigt och att det har något med någon människosyn att göra - absolut inte.
Vad gäller Syrien är vi det parti som har anslagit allra mest pengar till att bidra till UNHCR för att hjälpa de mest utsatta flyktingarna på plats. Situationen där är akut, och vi behöver bidra med humanitärt stöd. Det har vi aldrig någonsin ifrågasatt. Vi behöver också hitta olika vägar för att nå en lösning på konflikten. Det är oerhört svårt, men det har vi aldrig någonsin ifrågasatt att vi ska bidra till.
Julia Kronlid (SD):
Det jag framförde var i första hand inte en kritik mot hur Centerpartiet väljer att göra gällande Palestinafrågan, utan det var mer en kritik mot den syn som jag tyckte att Kerstin Lundgren verkade framföra om riksdagens roll och tyngden i de tillkännagivanden som vi gör. Jag respekterar givetvis vår grundlag och ifrågasätter inte den på något sätt.
Det jag ville framföra var att vi ändå måste se på allvar på de tillkännagivanden som görs och den roll som riksdagen har. Vi är ändå Sveriges folkvalda och representerar våra väljare. Jag tycker att vi har en tyngre roll än att skicka något obetydligt brev till regeringen. Det var mest det jag reagerade på.
Om jag ska kommentera hur regeringspartierna gör när deras sakpolitik kanske går emot Alliansen kan jag säga att jag inte tycker att det skadar att man tar ställning i riksdagen också. Jag har tidigare kritiserat KD för att de svek sin hållning i en fråga om samvetsfrihet som står i deras principprogram. Efter viss kritik valde de till slut att avstå. Jag tycker att de hade kunnat vara ännu tydligare, men jag respekterar ändå att de tog det steget.
Det tycker jag kanske att Centerpartiet i respekt för sina väljare också skulle kunna göra, även om jag inte håller med er i sakfrågan.
Det var faktiskt inte hur ni gör i den frågan som var min grundkritik, utan jag skulle vilja fråga Kerstin Lundgren: Ser Kerstin Lundgren på Sveriges riksdag bara som en institution som skriver obetydliga brev till regeringen, eller ser Kerstin Lundgren parlamentets och riksdagens roll som tyngre än så?
Julia Kronlid (SD):
Utrikespolitiken ska föras av regeringen, står det i vår grundlag. Det respekterar jag. Men jag har också stor respekt för vår riksdag, vårt parlament, och vårt utrikesutskott, som ändå finns. Vi har rätt att skriva motioner även i utrikesfrågor. Vi har rätt att lämna reservationer och hålla omröstningar i kammaren även om detta och att skicka tydliga signaler om vad en majoritet i Sveriges riksdag tycker även vad gäller utrikespolitiken.
Även om regeringen kan ta det slutliga beslutet, hur man kommer att föra frågan i relation till andra länder, menar jag att man ska lyssna på vad riksdagen tycker. Det anser jag vara viktigt. Annars kan vi ju lägga ned vårt utrikesutskott och vår roll här i riksdagen. Det utrikesutskott som vi har måste ändå fylla en funktion. Det är min bestämda ståndpunkt.