KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Andersson (S):
Jag vill bara till protokollet få antecknat att det var reservationerna 2, 5 och 12 som jag yrkade bifall till, ingenting annat. Jag blir beklämd när jag hör Katarina Brännström argumentera för regeringens ställningstagande när det gäller yttrandet till EU om visstidsanställningar.
Katarina inleder med att säga att hon har varit ute på företagsbesök och träffat ungdomar som inget hellre vill än att vara visstidsanställda. Jag tror inte den bilden är riktigt korrekt. Åtminstone märker inte jag det. Är man visstidsanställd i dag har man svårt att få ett hyreskontrakt eller ta banklån. Man har alltså en begränsning i sin levnad i samhället om man inte har en tillsvidareanställning.
Det är det ena. Det andra som jag tänkte fråga Katarina om när det gäller visstidsanställningar är: Ser du inget som helst problem med visstidsanställningar? Grunden på svensk arbetsmarknad är att det ska vara tillsvidareanställningar. Det har vi varit överens om. Katarina och Moderaterna brukar hänvisa till att de inget hellre vill än värna den svenska modellen.
Den svenska modellen är väldig tydlig: Grunden är tillsvidareanställningar. I offentlig sektor har vi under den närmaste sjuårsperioden ett behov av ungefär 427 000 nya anställningar. Det är kopplat till de pensionsavgångar som kommer att ske framöver. Ska vi anställa dessa 427 000 på visstidsanställningar, på ofrivilliga deltider och så vidare?
Hur ser Katarina på att Moderaterna ska kunna klara av den problematik som upplevs av framför allt många unga med visstidsanställningar?
Johan Andersson (S):
Jag börjar bli oroad när jag hör Katarina Brännström och Moderaternas företrädare som ett mantra hänvisa till att det fungerar i Sverige i dagsläget. Vi kan sticka huvudet i sanden. Jag gjorde liknelsen i mitt anförande att regeringen är som en mätt katt. Dess värre tycker jag inte att den bilden ändrats någonting efter Katarinas anförande. Jag vill övergå till en annan fråga.
Jag kan delvis hålla med Katarina Brännström om att vi har gjort för lite när det gäller rätten till heltid. Den socialdemokratiska regeringen fram till 2006 gjorde inte tillräckligt åt deltidsproblematiken. Vi är tydliga från Socialdemokraternas sida att vi vill att parterna i första hand ska lösa detta avtalsvägen. Vi har ett stort ansvar.
Många av oss är verksamma i våra lokala fullmäktigeförsamlingar, landstingsfullmäktige och vad det nu är, på hemmaplan. Hur ser Moderaterna på det som jag pekade på tidigare, att 427 000 behöver anställas eller återrekryteras i offentlig sektor?
Ska dessa återrekryteras på deltidsanställningar, otrygga sådana, med allt vad det innebär för problematik utifrån ett jämställdhetsperspektiv? Vi fick för en tid sedan redovisat att ungefär 3,6 miljoner skiljer det sig mellan mäns och kvinnors inkomst under ett helt arbetsliv.
Frågan till Katarina Brännström och Moderaterna blir: Vad har ni för recept på att komma till rätta med deltidsproblematiken? Då tänker jag framför allt på offentlig sektor, men det gäller även andra avtalsområden. Handelns område är ett område där det finns väldigt få heltidstjänster. Oftast är det butikschefen som är heltidare, och det är en man.
Johan Andersson (S):
Jag hade två frågor till Andreas Carlson. Han passade på, vilket jag tyckte var väldigt positivt, att ta upp ungdomars situation på arbetsmarknaden. Detta har Andreas och jag debatterat vid flera tillfällen tidigare.
Jag vill naturligtvis börja med regeringens svar på EU:s kritik när det gäller visstidsanställningarna, och min fråga lyder som följer: Delar Andreas Carlson den syn som Katarina Brännström från Moderaterna gav uttryck för här tidigare, det vill säga att ungdomar mår bra av att ha oflexibla anställningsformer?
Nu var det inte riktigt så Katarina sade, men jag tolkade det så. Hon redovisade bland annat ett par arbetsplatsbesök som hon hade varit ute på där hon hade träffat ungdomar som gärna tog visstidsanställningar. Hon kopplade det också till den höga arbetslösheten.
Min konkreta fråga till Andreas Carlson i den här delen är: Ser du också det här med oflexibla anställningsformer som en del i att kunna få ungdomar anställbara? Det är min första fråga. Jag har en följdfråga sedan.
Johan Andersson (S):
Jag kan hålla med om att jag var lite svamlig i min frågeställning. Det kan jag ge Andreas kredd för. Jag tar en annan fråga. Ungdomslöner debatterade vi för ett år sedan här. Då var det en livlig debatt i Sverige. Sedan har den debatten lagt sig; det är i alla fall min bild. Vi hade mycket diskussioner, och det var nästan lite budgivning mellan de borgerliga partierna.
Sänkta ingångslöner skulle naturligtvis få fler ungdomar in på arbetsmarknaden, enligt Alliansens företrädare. Jag och mitt parti tror inte på den konstruktionen. Vi tror inte på att höga ingångslöner har så mycket att göra med ungdomsarbetslösheten.
Min konkreta fråga till Andreas i den delen är: Vidhåller Kristdemokraterna sitt förslag om att sänka ungdomslöner, vilket då skulle skapa en bättre och flexiblare arbetsmarknad, enligt Kristdemokraterna? Är det ett ställningstagande som man vidhåller fortfarande - eller?
Johan Andersson (S):
Jag har en fråga till Maria Plass utifrån hennes anförande när det gällde betänkandet. Vi kan konstatera när det gäller betänkandet och att man inte utser en behörig representant som ska kunna teckna kollektivavtal att man inte följer ILO-konventionerna 98 och 154.
Min fråga till Maria Plass och Moderaterna är: Hur ser regeringen på att vi inte följer dessa konventioner? Det finns en möjlighet, precis som Josefin Brink förtjänstfullt beskrev här, när det gäller att i lagtexten skriva in att man utser denna behöriga representant som då kan teckna kollektivavtal. Vi ser inte detta som något hinder. Det har inte prövats av EU-rätten.
Det har Maria Plass rätt i. Vi har fått ett meddelande från EU om hur detta ser ut. Men det har inte prövats på något sätt. Min följdfråga kopplad till detta är: Hur ser Moderaterna och regeringen på att man inte efterlever ILO-konventionerna 98 och 154?
Vi fick ganska nyligen skarp kritik när det gäller hur man har efterlevt lex Laval och hur det ser ut i den delen.
Johan Andersson (S):
Nu börjar detta likna dagens frågestund då finansministern ställde motfrågor till frågeställarna. Det blir en lite knepig debatt. Jag är mycket väl medveten om vilken status som ILO-kommittén har när det gäller dessa delar.
Men en väsentlig fråga är ändå Sveriges efterlevnad av de konventioner som vi har skrivit under och den kritik som kommer från ILO, även om kritiken är mer principiell, alltså en policyskapande del.
Vi anser att man gott och väl kan gå med på att en behörig representant som kan teckna kollektivavtal utses. Detta får sedermera prövas om det strider mot gällande lagstiftning. I dag vet vi faktiskt inte det. Jag har en följdfråga angående något som Josefin Brink tog upp.
När det gäller kollektivavtalen har de ändrats genom tidigare ställningstaganden här, vilket gör att det är ganska enkelt att i dag teckna avtal via hängavtal och annat. Vi förutsätter ändå att vi ska få en arbetskraft som kommer att trivas på sitt jobb, finnas på arbetsplatsen och göra ett mycket gott arbete.
Då handlar det också om att se till att man får bra villkor i Sverige. Hur ska detta hanteras utifrån hur förslaget till lagstiftning ser ut när en av de anställda ska vara den behöriga representanten? Hur ska man då hantera dessa frågor? Detta skulle jag gärna vilja ha svar på.
Johan Andersson (S):
Jag har en fråga till Annika Qarlsson utifrån hennes anförande i ärendet. Vi har tidigare här i kammaren i kväll debatterat ILO 98 och 154, de två konventioner som Sverige har antagit och ställt sig bakom.
Jag har en enkel följdfråga kopplad till det som du har sagt i ditt anförande. Jag tror att alla partier som finns i denna kammare välkomnar den lagstiftning som nu är på väg, men vi vill från Socialdemokraternas och Vänsterpartiets sida ha förstärkningar och tillägg i den.
Anser du att regeringen efterlever konventionerna 98 och 154 utifrån Centerpartiets syn?
Johan Andersson (S):
Jag har en följdfråga till ditt svar på min första fråga. Om man nu inte har en behörig representant i Sverige som har rätt att teckna kollektivavtal, hur ska det då praktiskt gå till?
Vi tror att det i stället kommer att krångla till verksamheten för de utstationerade, både de som är anställda och de företag som är här, om de inte ges möjligheten att ganska enkelt lösa tvister som uppstår och teckna kollektivavtal. I dag är det ett ganska enkelt system att följa de hängavtal som finns på nationell nivå och på annat sätt.
Då är min fråga till Annika Qarlsson: Gör Centerpartiet och Annika Qarlsson samma bedömning, att detta i stället riskerar att innebära att det kanske blir en krångligare situation för de utstationerade företagen? Det tror jag att ingen är betjänt av.
Johan Andersson (S):
Jag skulle vilja säga några ord om hästnäringen. Jag kommer från Östergötland, och jag vet att landsbygdsministern ska åka till Vreta Kluster framöver och träffa vårt regionala utvecklingscenter när det gäller landsbygdsutveckling och annat. I Östergötland har vi börjat med ett nätverk för hästnäringen i allra högsta grad.
Vi hade en uppstartskonferens härförleden med flera aktörer, bland andra företrädare för ministerns eget departement som berättade om hur man jobbar i arbetsgruppen. Jag tycker att det känns ganska lovande. Jag var själv med på konferensen och fick en redovisning av detta. Jag tror inte att man ska underskatta hästnäringen. Det är en växande sektor.
Maria Stenberg uttryckte mycket bra hur utvecklingen ser ut där. Ministern kommenterade detta med boende och hästar. Det ska säkert inte underskattas. Man vill gärna ha hästen uppstallad i närheten av ett boende. I dag ligger ridskolorna ofta ganska ocentralt i våra städer.
Jag tror att man bör fundera på den utvecklingen i framtiden. I Östergötland blev vi ganska överraskade av hur många personer som var sysselsatta i hästnäringen och framför allt av hur mycket verksamhet som är kopplad till den. Det gäller alltifrån travverksamhet och veterinärer till foder, stallplatser och annat. Det är ett mycket lovvärt initiativ från Maria Stenberg att debattera den här frågan.
Den är i allra högsta grad en angelägenhet för hela landet.
Johan Andersson (S):
Jag får tacka statsrådet för svaret, även om jag kanske inte är till fullo nöjd med det. Bakgrunden till att jag skrev den här interpellationen till integrationsministern är att jag blev kontaktad av ett par socialnämndsordförande i mitt hemlän Östergötland. Man pratade om det bekymmer som man såg när det gäller kostnaderna för kommunen kopplat till försörjningsstöd.
Jag vill bara inleda med att säga att i grund och botten är vi socialdemokrater nöjda med att Arbetsförmedlingen nu har ett tydligt uppdrag att jobba med etableringsfrågorna genom etableringsreformen, att man har fått fokus på att det är arbetslinjen som gäller. Det är någonting som vi anammar i den här delen. Det är inga konstigheter kring detta.
Däremot finns det andra delar i etableringsreformen som kanske är lite mer tvetydiga, men det tänker jag inte gå in så mycket på här. Bakgrunden är att flera av kommunerna i Östergötland har tagit emot ett ganska stort antal flyktingar och kommer så att göra. Vi tycker att det är viktigt att vi har ett generöst mottagande. Sverige är ett rikt land. Vi har goda möjligheter att kunna etablera nyanlända på arbetsmarknaden.
Men det finns vissa delar som brister. En del är bostadsförsörjningen. Det vet jag inte är ministerns fråga, så den tar vi vid ett annat tillfälle med en annan person. Den andra delen är kostnaderna för kommunerna.
Det jag har blivit informerad om i den här delen är att efter de två år man har varit i etableringsreformen kommer man att gå över, precis som ministern säger, till jobb- och utvecklingsgarantin kopplad till i första hand aktivitetsersättning.
Det som har påtalats är att det finns en grupp som säkerligen kommer att kunna ges möjlighet att få kompletterat försörjningsstöd. Det kanske inte är pengarna som är den viktiga delen här utan jag tror mer att det handlar om vad vi ger för bild till de nyanlända i Sverige. Målsättningen måste ju vara att man etablerar sig på arbetsmarknaden ganska snabbt. Jag tycker att vi har haft en bra diskussion här i kväll med lite olika infallsvinklar.
Jag tycker också att ministern har påvisat en del goda saker som sker i den här delen. Problemet är ändå att det kommer att vara grupper av människor som kommer att behöva gå till socialkontoret för att få kompletterande försörjningsstöd när de går in i aktivitetsgarantin.
Därav min frågeställning i interpellationen till statsrådet i den här delen: Vad har man för avsikt från regeringens sida för att underlätta dels integrationen, dels att få med kommunerna? Det tror jag är A och O i nästa led, om vi nu inte lyckas etablera inom den tidsrymd som i dag är fastställd för att vi ska kunna få den här ersättningen.
Frågan är fortfarande i den delen: Har regeringen någon ambition att göra ytterligare förändringar i detta för att underlätta? Vi vet ju hur flyktingströmmarna ser ut framöver. Jag tror att vi alla i den här kammaren har ett stort ansvar för att se till att det blir ett så bra mottagande som möjligt, framför allt ett så kvalitativt mottagande som det bara går. Där är också kommunerna viktiga aktörer.
Johan Andersson (S):
När det gäller boendesituationen håller jag med statsrådet om att det är oerhört viktigt att man tar tag i det. Jag tycker att det är glädjande med de initiativ man ändå visar. Jag tror att det är jätteviktigt att kommunerna nu verkligen tar sitt ansvar och också ges ersättning för och möjligheter till detta. Jag var själv kommunalråd under den period då vi tog emot ganska många flyktingar från forna Jugoslavien.
Det handlar sist men inte minst väldigt mycket om stimulansmedel till kommunerna för att de ska kunna hitta ett bra mottagande som också blir kvalitativt. Nu var det naturligtvis helt andra flyktinggrupper, precis som statsrådet sade i ett tidigare inlägg, men det är ändå viktigt i den här delen.
Jag förstod nästan att ministern skulle svara ungefär på detta sätt, så jag bad faktiskt mina socialnämndsordföranden där hemma att fundera på vad som skulle kunna vara ett bra alternativ. Ministern har i tidigare debatter i kväll öppnat för att vi ska komma med förslag. Ett konkret förslag jag fick med mig hemifrån var att man skulle kunna höja aktivitetsersättningen.
På så sätt slipper man att de nyanlända ska behöva komma in på socialkontoret och bli beroende av försörjningsstöd. Som systemet i dag är utformat kommer det nämligen att finnas möjlighet till ett kompletterat försörjningsstöd. Nu ska vi komma ihåg att det förhoppningsvis inte är alla som kommer in i den här delen, men det är ändå ett stort antal. Det finns en oro kring detta.
Just den blotta delen att man behöver kopplas till socialkontoret känns inte så väldigt tillfredsställande. Min fråga till ministern är om ett sådant initiativ skulle kunna vara en öppning och en möjlighet.
Är det någonting regeringen också överväger: att göra justeringar kring att man hamnar inom jobb- och utvecklingsgarantin, och därigenom också justerar i ersättningsnivåerna, för att människor så långt som möjligt ska kunna bli självförsörjande?
Johan Andersson (S):
Jag delar naturligtvis ministerns oro när det gäller försörjningsstödet och konstruktionen för detta.
Då ska vi vara ärliga och säga att många av dem som i dag uppbär försörjningsstöd ute i våra kommuner gör det på grund av brister i socialförsäkringssystemet - försämrad a-kassa, försämrad sjukförsäkring och annat. Vi gjorde en undersökning i min hemkommun. Ungefär 25 procent uppgav att det var kopplat till brister i socialförsäkringen.
Det finns alltså även andra grunder än bara att man är nyanländ. Jag håller med ministern om att det finns all anledning att fundera över försörjningsstödet i övrigt. Ett bekymmer är att så fort någon har kommit in i försörjningsstödet är risken uppenbar att man blir kvar i det under en längre period.
Den känsla man då får är att staten tar sitt ansvar ifrån att se till att man kommer in i arbete igen. Det är det jag vill att vi ska försöka undvika med förslaget att öka på aktivitetsersättningen som komplement. Återigen: Det handlar om att skapa arbetslinjen. Gunnar Andrén tog upp den utredning som gjordes och nämnde de parametrar som var med.
Vi får se när propositionen kommer och hur den ser ut. Hittills har vi fått information om det bara via medier. Det ska bli spännande att se när propositionen läggas fram av statsrådet Norman.
Johan Andersson (S):
Jag tackar infrastrukturministern för svaret. Min fråga var ställd till finansminister Anders Borg. Den handlar om de uttalanden som Anders Borg har gjort vid ett antal tillfällen när det gäller Ostlänken. Han har varit tydlig med att han inte har trott på projektet över huvud taget. Han har också varit ute och sagt att det är robust olönsamt i samband med presentationen.
Sedan kom regeringen, vilket jag uppskattar, med förslaget om att utreda förutsättningarna för en ny förbindelse mellan Järna och Linköping. Jag vill trycka på att jag uppskattar det i allra högsta grad. Det är absolut nödvändigt. Men man satte inte ned foten när det gäller hastighetsdelen.
Om projektet ska bli värt någonting, framför allt för de pendlare som vi har i Östergötland till och från Stockholm, är det i allra högsta grad viktigt att det blir ett spår med kapacitet för höghastighet. Precis som ministern nu sade i svaret kommer det en utredning från Trafikverket som presenteras till sommaren.
Då blir det intressant att se vilket vägval regeringen har för avsikt att göra när det gäller denna del. Vi kanske inte ska tala så mycket om historia kring Ostlänken, men jag vill bara lite kort ge en bakgrund. Redan 2000 bildades bolaget Ostlänken AB. Det är ett projekt som har diskuterats, debatterats och vänts och vridits på. Vi har jobbat med det mycket lokalt och regionalt i länet.
Jag har själv varit med vid ett antal tillfällen då vi har uppvaktat de olika infrastrukturministrarna under årens lopp. Det är klart att det kändes värdefullt när regeringen ändå gav ett tydligt besked om att detta ska byggas; det vill jag säga. Men det återstår att se hur detta kommer att hanteras och på vilket sätt det kommer att ske.
Vi har ett jättebekymmer just nu i Östergötland som ministern mycket väl känner till. Det handlar om trafiklägen för våra pendeltåg. Problemet kommer att accentueras den 8 april när vi kommer att starta pendeltåg till och från Motala - min hemkommun. Jag ser med oro på problematiken med spårvägen rent generellt i Östergötland. Vi måste lösa den.
Det enda sättet är egentligen att bygga Ostlänken i denna del för att kunna underlätta spårkapacitet på den befintliga banan. Jag ser verkligen med förväntan fram mot att detta kommer till. Jag skulle vilja att ministern lättar lite mer på förlåten. Jag är medveten om att en utredning pågår, men jag skulle vilja höra lite mer om vartåt det lutar när det gäller höghastighet.
Det är ganska avgörande för om vi ska få en acceptans för systemet framöver när det gäller pendlingen till och från Stockholm. Då vill jag återigen peka på att det inte bara handlar om pendling till Stockholm. Minst lika viktig är pendlingen ned till Östergötland från Stockholm. Vi har behov av kvalificerad personal till vårt näringsliv. I dag är det många som väljer att bo kvar i Stockholm och pendla ned till jobbet.
En höghastighetsbana skulle innebära att vi får helt acceptabla restider. Det är avgörande för utvecklingen både i Östergötland och - vill jag hävda - i Mälardalen och Stockholmsregionen. Det handlar om både och i denna del.
Johan Andersson (S):
Jag vill börja där statsrådet slutade, broarna i Motala. Det är något jag känner till mycket väl från mina år som kommunalråd. År 1942 planlades förbindelsen över Motalaviken. År 1948, berättade en äldre herre för mig, hade Kungl.
Väg- och Vattenbyggnadsstyrelsen sagt åt honom att flytta på sin båt som låg i Motalaviken, för året därpå skulle bron byggas. År 2013 står bron klar; den håller på att byggas. Det är alltså mycket långa ledtider i infrastrukturprojekt. I Motala har de för denna del varit nästan 70 år.
Jag är fullt medveten om att det tar sin tid, men icke förty är det oerhört viktigt att regeringen väljer att bygga en höghastighetsbana till Östergötland för att det ska bli ett så acceptabelt trafiksystem som möjligt både för Östgötaregionen och, inte minst, för Stockholmsregionen.
När man gör bedömningen, och sedermera sätter ned foten, tror jag att det är viktigt att göra en avvägning utifrån de utredningar som Trafikverket kommer fram till och då väga in att det handlar om pendling både till Stockholm och från Stockholm. Vi är lika beroende av bägge delar.
Om Stockholm framöver ska klara av att arbetskraftsförsörja den utveckling som åtminstone de regionala politikerna i Stockholm förutser måste vi från landet hjälpa till och fylla på med arbetskraft. Då vill vi naturligtvis att folk bor kvar i sin hemregion och pendlar till Stockholm. Det finns alltså många goda skäl till en höghastighetsbana mellan Östergötland och Stockholm.
Jag vill återigen trycka på problematiken med den lokala pendeltågstrafiken i Östergötland. Om man inte klarar ut detta i närtid, om det ska till ytterligare utredningar och analyser, blir det väldigt bekymmersamt. Det var på håret att man klarade den sista upphandlingen och sista trafiklägesdelen.
Det har nämligen kopplingar till det övriga systemet i länet, alltifrån länsbusstrafiken till stadstrafiken. Allt hänger ihop i ett kollektivtrafiksystem. Jag vet att ministern är väl införstådd med att det hänger ihop, men jag vill ändå passa på att ta tillfället i akt och trycka på att det är oerhört viktigt att man sätter ned foten, efter att analysen är klar, och ger klartecken för byggstart så fort som möjligt.
Jag förutsätter att det då blir en höghastighetsbana mellan Linköping och Järna. Vilken bedömning gör ministern när det gäller den kommande trafiken för att få så stor acceptans som möjligt för bra pendlingsmöjligheter både till och från Stockholm?
Johan Andersson (S):
Tack för svaret så här långt. Jag vill betona en sak till i mitt sista inlägg. Ministern var själv inne på att det har varit en väldigt lång process när det gäller att bygga Ostlänken. Jag nämnde det i mitt förra inlägg. Det är också väldigt mycket medel nedlagt i projektet. Jag tänker då inte minst på medel från Linköpings och Norrköpings kommuner.
Jag hade en dialog häromkvällen med vår landshövding i Östergötland Elisabeth Nilsson. Man håller nu på fullt att rigga för hela processen med planprövningar och annat som kommer till. Det är oerhört angeläget att det kommer ett beslut om en byggstart. Jag förutsätter att det handlar om ett beslut och inte en vision.
Jag tyckte att ministern lite grann i sitt inlägg andades att det fanns visioner och annat kring detta. Jag vill avslutningsvis säga att jag är väldigt glad att ministern inte har använt samma kalkyler som Anders Borg har gjort när det gäller detta. Det verkar vara kalkyler som är tagna mer eller mindre ur luften när det gäller det ställningstagande som regeringen tidigare har gjort om Ostlänken.
Nu ser jag fram emot att Ostlänken blir av och att det blir ett höghastighetståg som vi kan använda till pendling med en hastighet av minst 320 kilometer i timmen. Med det vill jag tacka för debatten.