KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Thomas Strand har frågat mig om mitt ställningstagande är att en höjd kvalitet i utbildningen av teckenspråkstolkar förutsätter en samverkan mellan högskolan och folkbildningen och om jag är beredd att möjliggöra en sådan fortsatt fruktbar samverkan.
Jag vill börja med att säga att jag instämmer i att tillgången till tolkar är en viktig fråga. Jag vill också understryka att de utbildningar som studieförbund och folkhögskolor anordnar är ett viktigt inslag i svensk utbildning, däribland teckenspråksutbildningar och kontakttolksutbildningar.
Under år 2009 inkom flera intresseorganisationer, bland andra Hörselskadades Riksförbund och Riksförbundet för döva, hörselskadade och språkstörda barn, med en skrivelse till Utbildningsdepartementet om att vissa tolkutbildningar bör bli högskoleutbildningar.
Regeringen har i vårpropositionen för 2011 lämnat förslag som syftar till att möjliggöra att bland annat teckenspråksutbildning kan genomföras som högskoleutbildning. Regeringen är alltså positiv till att teckenspråksutbildning, eller delar av den, genomförs på högskolenivå. Frågan bereds för närvarande inom Regeringskansliet. Detta innebär inte att endast högskolor ska kunna anordna teckenspråksutbildning.
Folkhögskolor och studieförbund bestämmer till exempel själva vilka utbildningar som ska anordnas, och även framöver kommer det att vara möjligt att bedriva teckenspråkstolkutbildning, eller delar av denna utbildning, inom folkbildningen. Slutligen vill jag säga att ett samarbete mellan högskola och folkbildning kan bidra till en högre kvalitet i tolkutbildningar. Sådana samarbeten har dock parterna frihet att själva bestämma om, och regeringen föreskriver inte hur sådana samarbeten ska ske.
Jan Björklund (L):
Som jag sade i mitt svar är frågan under arbete i Regeringskansliet, och därav följer att det inte finns färdiga svar på de frågor som Thomas Strand ställer. Det är det jag skriver i det skriftliga svaret, och det var det jag sade nyss. Ändå återkommer Thomas Strand med ett ytterligare ett antal preciserade frågor. Mitt svar blir fortsatt att regeringen kommer att återkomma och besvara alla dessa frågor.
Men det pågår nu ett utrednings- och beredningsarbete om hur det ska gå till.
Jag vill betona att det är ett antal mycket tunga aktörer inom denna sektor, nämligen Hörselskadades Riksförbund och Riksförbundet för döva, hörselskadade och språkstörda barn, som i en skrivelse till Utbildningsdepartementet har önskat att det ska bli mer högskolenivå på tolkutbildningarna. Det har regeringen lyssnat till - vi lyssnar mycket.
Sedan är det så, i denna sektor liksom i nästan alla sektorer, att olika aktörer tycker lite olika. Det är inte så att alla organisationer som företräder de hörselskadade eller ens de som är verksamma i sektorn på olika sätt alltid har samma uppfattning. Några välkomnar en viss förändring medan andra är oroade av den - så är det ofta. Vår strävan är att göra en förändring som så många som möjligt är nöjda med.
Vi uppfattar också att det finns förslag och synpunkter från sektorn om att till exempel en viss del av denna utbildning ska vara förlagd till högskolan och drivas på högskolenivå medan andra delar ska ha folkhögskolan som aktör. Men vi är inte färdiga med denna beredning. De färdiga förslagen finns inte.
Jag är medveten om de synpunkter och farhågor som Thomas Strand reser, men några färdiga svar finns inte att ge på denna fråga i dag.
Jan Björklund (L):
Thomas Strand upprepar ytterligare en gång de frågor som jag nu två gånger har sagt inte är färdiga att besvara. Det hjälper inte att upprepa dem gång på gång. Det finns inte färdiga svar på frågorna. Vi jobbar med detta. Jag vill inte stå och säga att det sannolikt blir på det ena eller andra sättet innan vi har bestämt oss, för då skapar jag förväntningar och kanske besvikelser. Vi tittar på olika alternativ. De pengar som betalas ut för att genomföra denna utbildning måste naturligtvis följa utbildningarna.
Om utbildningarna flyttas och utbildningsuppdraget blir mindre i framtiden finns det inte någon garanti för att man får lika mycket pengar. Det är självklart. Det låter delvis på Thomas Strand som att det skulle vara en stor kvalitetsfara i att flytta över en del av tolkutbildningarna till högskolevärlden. Jag tror att dessa organisationer har krävt detta därför att de tror att det är en kvalitetsgaranti att flytta över det till högskolevärlden. Det är ju det som har varit utgångspunkten för de handikapporganisationer som från början väckte förslaget.
Jag är medveten om att det arbete som folkhögskolorna gör på området har goda kvaliteter. Jag är inte alls främmande för att det landar i en blandlösning där båda aktörer har sitt att bidra med, eller en mer grundläggande utbildning i folkhögskolan och en högre akademisk påbyggnad i högskolan. Det är ett alternativ som vi studerar.
Vi är inte färdiga med beredningsarbetet i denna fråga, och när vi är det ska vi naturligtvis ge besked. Självklart beaktar vi vad intresseaktörerna på detta område själva tycker. Att vi över huvud taget har frågan uppe beror ju på att vi fick en skrivelse från just dessa organisationer som ville lyfta in utbildningen mer i högskolevärlden.
Jan Björklund (L):
Det är hela avsikten. Thomas Strand har egentligen två kritikpunkter mot mig. Den ena är att det inte redan är klart, och den andra är att det går för fort. De går inte riktigt ihop. Vi fick in en skrivelse 2009. Vi har jobbat ordentligt med den, och nu finns det ett förslag - det är inte färdigt, men det är under beredning och är snart färdigt. Där beaktar vi de synpunkter som har kommit in från handikapporganisationerna. För oss är själva tolkutbildningen det centrala.
Jag förstår att om det slutar i att tolkutbildningen flyttas helt eller delvis till högskolan, då blir det ett mindre uppdrag för folkhögskolan, och då kan det sluta i att det blir mindre i bidrag. Thomas Strand är bekymrad över det ur folkhögskolans perspektiv. Men det är ju själva tolkutbildningen som vi måste slå vakt om. Det är den som är det centrala i sammanhanget. Det finns goda idéer om att man ska dela på ansvaret mellan folkhögskola och högskola.
Det är väl alldeles utmärkt som ett alternativ att överväga i den fortsatta diskussionen.
Jan Björklund (L):
Peter Persson har frågat mig vad jag tänker göra åt att högskolor med examensrätt i forskarutbildning har fått lägre forskningsanslag samt vilka mina ambitioner är i fråga om forskningsanslag till Stiftelsen Högskolan i Jönköping mot bakgrund av högskolans inriktning. Fru talman! Det är viktigt för vår framtid att svensk forskning håller hög internationell kvalitet.
Regeringen har därför som principiell syn att statliga forskningsmedel i ökad utsträckning ska fördelas efter kvalitet och i konkurrens. I 2008 års forskningsproposition låg denna princip till grund för förslag om fördelning av såväl direkta medel till universitet och högskolor som förslag om medel till strategiska satsningar.
Två kvalitetsindikatorer infördes för fördelning av de direkta medlen, nämligen externa medel och bibliometri. Genom de beslut som har fattats med anledning av propositionen 2008 ökas forskningsanslagen under perioden 2008-2012 med totalt 5 miljarder kronor på årsbasis.
De största posterna är direkta medel till universitet och högskolor och så kallade strategiska medel till forskningsområden som är särskilt viktiga för Sverige. En sådan modell leder till att lärosäten med stora anslag får stora nytillskott, men flera högskolor kom också väl ut. Så har till exempel Stiftelsen Högskolan i Jönköpings direkta forskningsmedel ökat med drygt 30 procent sedan 2008.
Detta kan jämföras med ökningar i medeltal på ca 15 procent och till exempel 15-18 procent för Uppsala universitet och Lunds universitet. Inget lärosäte har, tvärtemot vad interpellanten påstår i sin interpellation, fått minskade anslag under denna period.
Hög vetenskaplig kvalitet på forskningen vid Högskolan i Jönköping kommer med de förändringar som regeringen har genomfört i anslagssystemet också att genom omfördelning leda till ökade forskningsanslag framöver.
Jan Björklund (L):
Det är ett mycket märkligt påstående, att jag inte svarar på frågan. Frågan var: Vad tänker statsrådet göra åt att högskolor har fått lägre forskningsanslag? Jag svarade att alla har fått högre anslag. Jönköpings högskola har fått de högsta procentuella ökningarna av alla de 27 lärosätena i Sverige. Kan inte Peter Persson i sitt nästa inlägg förklara varifrån han fått uppgiften att de skulle ha fått lägre forskningsanslag?
Svenskt högskoleväsen har aldrig haft så höga forskningsanslag som nu, och högskolan i Jönköping har fått den högsta procentuella ökningen av alla. Vilka är det som fått lägre anslag? Berätta det, Peter Persson!
Jan Björklund (L):
Jag ser också att dessa högskolor har en viktig roll i innovationsarbetet. Det är därför vi ökar resurserna. Högskolan i Jönköping har aldrig haft så mycket resurser som under min tid som utbildningsminister. Forskningsbudgeten i Sverige har aldrig varit så stor som under min tid som utbildningsminister. De regionala högskolorna har aldrig haft så mycket resurser, inte bara inflatoriskt uppräknade utan också reellt, som under min tid som utbildningsminister. Det är mer än när Socialdemokraterna styrde.
Vad Peter Persson förespråkar är att man inom en gemensam ekonomisk ram som riksdagen har varit helt enig om ska flytta pengar från några lärosäten till andra. Jag noterar att Peter Persson inte har fått med sig sitt egen parti på den inställningen. Socialdemokraterna föreslår inte att vi ska ta pengar från Chalmers och ge till andra högskolor, de stora tekniska universiteten eller Karolinska Institutet, utan man accepterar våra prioriteringar. Det är klart att Peter Persson slåss för sin valkrets.
Det blir en intressant diskussion om det finns två verkliga alternativ att diskutera som står mot varandra här i kammaren. Jag är väldigt glad över att vi har varit så eniga om dessa satsningar, där tyngdpunkten ligger på de universitet som kan bli världsledande och Europaledande. Där ligger tyngdpunkten, men även de andra satsar vi på. Jag ska naturligtvis med spänning se på de motioner som kommer från det socialdemokratiska partiet i höst och som innebär att man ska slå sönder Karolinska Institutet och Chalmers. Jag väntar på dem och tar gärna en debatt med Peter Persson.
Jan Björklund (L):
På den senare punkten vill jag försäkra Mikael Damberg att de överenskommelser vi ingår står vi för. Att detta material som vi enades om i december i fjol inte är färdigt beror just på att vi enades om det så sent som i december förra året. Som Mikael Damberg mycket väl vet är det inte en enkel sak att ta fram detta. Vi har 16 ämnen i grundskolan och ännu fler i gymnasieskolan.
Det är ett mycket omfattande material. Jag har till Skolverket gång på gång sagt, och jag utgår från att riksdagen delar den uppfattningen, att när man väljer ut stödmaterialet och bedömningsmaterialet för betygssystemet ska det göras noggrant. Det får inte vara ett hafsverk. Hade vi enats ett år tidigare skulle det nog ha varit klart nu. Det är i högsta grad på gång; jag har försäkrat mig om det inför denna debatt.
Det kommer dock inte att blir klart till betygssättningen till jul i år. Å andra sidan sätts inga slutbetyg då, utan det är de första betygen i årskurs 8 som sätts till jul. Det dröjer alltså ett tag innan de eleverna får slutbetyg. Under nästa år kommer detta att vara klart. Jag hade varit glad att kunna säga att det är klart i dag, men så är det inte. Det jobbas för fullt, och det görs noggrant. För att ge exempel på förankring kan vi ta ämnet geografi.
Man samlar mängder av geografilärare och sätter sig ned tillsammans med dem och utifrån all deras erfarenhet gör man en bedömning och landar sedan i hur det ska se ut. Det är alltså inte enbart några teoretiker på Skolverket som sitter och gör det. Därför är processerna när materialet ska tas fram väl så viktiga som så småningom det färdiga materialet. Jag kan försäkra att det arbetet pågår för fullt.
Jag har inte på någon punkt någon avvikande uppfattning i dessa frågor jämfört med vad Mikael Damberg ger uttryck för. Utöver detta kan jag säga att jag tror att de åtgärder vi hittills har vidtagit inte kommer att räcka. Vad vi diskuterar just nu är uttolkningar av betygsstegen i det nya betygssystemet.
Men drivkrafterna för skolor som är konkurrensutsatta till att exempelvis sätta glädjebetyg försvinner inte genom att vi ger ut ytterligare några böcker. De drivkrafterna finns naturligtvis kvar.
Eftersom jag uppfattar att huvuddelen av riksdagen är helt överens om att vi ska ha kvar valfriheten och möjligheten att välja skolor kommer vi, oavsett vilka regeringar vi har i Sverige framöver, att ha en situation där skolor konkurrerar med varandra om elever och föräldrars gunst. Därför kommer de drivkrafterna att finnas kvar i vårt skolväsen. Det måste vi möta genom kontroll, inspektion och granskning.
På den sidan tror jag att det behöver biffas upp ännu mer. Jag kommer nu under vintern, kanske redan före jul, att återkomma med förslag till beslut i regeringen på ytterligare åtgärder i det avseendet, till exempel hur de nationella proven i större utsträckning ska användas för att säkerställa att betygen blir rätt satta i sista änden. Men det ber jag att få återkomma till.
Jan Björklund (L):
Det var väl en bra avslutning - det tror nämligen inte jag heller, i varje fall inte i de årskurser där betyg sätts. Jag uppfattar att vi i grunden är väldigt överens om hur betygssättningen ska stramas upp, och det är bra. De åtgärder som behövs i det nya betygssystemet för att få det på plats, uttolkningen av kriterier och annat, är i högsta grad på gång.
Det har jag försäkrat mig om hos Skolverkets ledning. Men sedan ankommer det på oss här i riksdagen och regeringen att fatta ytterligare beslut om vad som behövs. Enbart detta kommer inte att räcka för att skapa rättvisa och riktiga betyg. Jag ser fram emot ytterligare överenskommelser. Problemet var att vi hade lite olika uppfattningar. Regeringen ville ge betyg från mellanstadiet, de rödgröna från högstadiet. Det var väl inte alldeles lätt att nå en överenskommelse.
Men jag uppfattar nu att den striden är bilagd. Jag är också väldigt glad att vi har lyckats nå en överenskommelse om en betygsskala. En del i implementeringen är naturligtvis också att det underlättar om Sveriges skolväsen uppfattar att riksdagen är ganska överens om huvudinriktningen. Det uppfattar jag att vi är i dag.
Jan Björklund (L):
Ylva Johansson har frågat mig om vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att de nationellt godkända idrottsutbildningarna inom gymnasieskolan ska fungera bättre. Jag vill först och främst framhålla att det är viktigt att elitidrottande ungdomar ges tillfälle att förena sitt idrottsutövande med studier i gymnasieskolan. Därför finns det sedan lång tid tillbaka riksrekryterande idrottsutbildningar.
Det gäller att skilja mellan riksrekryterande idrottsutbildningar och nationellt godkända idrottsutbildningar. Riksrekryterande idrottsutbildningar syftar till att hitta ungdomar som har förutsättningar att nå internationell elitnivå i vuxen ålder och genom våra riksidrottsgymnasier ge dem möjlighet att under gymnasietiden vidareutveckla sina talanger och intressen. Till riksrekryterande idrottsutbildningar gäller särskilda antagningsbestämmelser.
För att ge fler ungdomar möjlighet att kombinera elitidrottande med gymnasieutbildning har vi i den nya gymnasieskolan nu dessutom infört nationellt godkända idrottsutbildningar. Det är någonting annat än riksrekryterande utbildningar. På dessa utbildningar får programfördjupningen och elevens individuella val användas för kurser i specialidrott. Men i övrigt går eleverna på dessa utbildningar på vanliga gymnasieprogram, samma program som alla andra elever i svensk skola.
De nationellt godkända idrottsutbildningarna ska vara av tydlig elitidrottskaraktär och ha ett etablerat samarbete med ett specialidrottsförbund. De huvudmän som vill anordna sådana idrottsutbildningar kan ansöka om det till Statens skolverk, som prövar ansökan och kontrollerar att utbildningen håller godkänd kvalitet. Den sökande som anses ha bäst förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen ska ges företräde vid urval till utbildningen.
Om fler elever ansökt än det finns platser ska urval, antagning och fördelning av platser göras sakligt och opartiskt. Vid urval till en nationellt godkänd idrottsutbildning ska företräde ges åt den som har bäst idrottsliga förutsättningar för att tillgodogöra sig utbildningen, men vid eventuella urval till ett visst program eller inriktning ska platserna fördelas efter den fria kvoten och därefter med betygen som grund.
Enligt skollagen ska eleverna lämna in ansökan till gymnasieskolan till sin hemkommun, men i övrigt finns det inte några statliga bestämmelser som anger till exempel när ansökningar ska lämnas in. Hur huvudmännen väljer att organisera utbildningen och urvalet till sina olika utbildningar är enligt skollagen inget jag som utbildningsminister kan ha synpunkter på. Enligt skollagen ska de utbildningar som kommuner erbjuder och antalet platser på dessa så långt som möjligt anpassas till ungdomarnas önskemål.
En elev vars betyg inte räcker till för att komma in på det tänkta programmet kan förmodligen tas in på ett annat program som huvudmannen erbjuder och få sin idrottsutbildning på det programmet. Det gäller såväl för elever som fått en plats på en nationellt godkänd idrottsutbildning som för alla andra elever i det svenska gymnasiet. Vanliga regler gäller således. Jag avser inte att vidta några åtgärder för att ändra på det.
Jan Björklund (L):
Huruvida det var meningen att det skulle bli så på Bromma gymnasium kan jag inte svara på. De här reglerna har ju riksdagen antagit i full enighet. Jag antar att även Ylva Johansson tryckte på ja-knappen, så vi har väl alla ett ansvar för att reglerna ser ut så här. Å ena sidan har vi riksrekryterande idrottsutbildningar på gymnasienivå. Där har man särskilda antagningsregler som man har gjort upp med Riksidrottsförbundet om. De är verkligen till för elitidrottens behov.
Ska vi ha idrottsstjärnor i världsklass måste de få avsätta mycket tid till sin träning och skolschemat måste anpassas efter det. De utbildningarna är särskilt upplagda. Å andra sidan har vi de nationellt godkända idrottsutbildningarna. De är vanliga gymnasieutbildningar som man kompletterar med någon idrott. Där gäller naturligtvis vanliga regler för antagning och sådant.
När jag lyssnar på Ylva Johansson inser jag att om man förlägger en sådan utbildning på ett gymnasium som har extremt höga antagningspoäng kan man hamna i den situation som hon beskriver. Om man lägger den på en skola med lägre antagningspoäng har man naturligtvis möjlighet att ta in fler elever med lägre betyg. Det är väl en diskussion som Stockholms Fotbollförbund får ta med Stockholms kommun och Stockholmskommunerna.
Ni har lagt den här utbildningen på en skola med mycket höga antagningspoäng, och därmed får det denna effekt. Jag förstår problemet som Ylva Johansson beskriver, men konsekvensen av att ändra reglerna i skollagen på grund av detta exempel är lite för långtgående, bedömer jag. Man får fundera lite på var man lägger detta.
Man har ju möjlighet att med kommunen komma överens om hur urval ska gå till. Som jag sade finns det en möjlighet för kommunerna att bestämma detta. Jag ser dock inte att vi av detta skäl skulle gå in och ändra lagstiftningen. Detta får man lösa i en överenskommelse mellan Stockholms Fotbollförbund och Stockholms kommun.
Jan Björklund (L):
Jag har stor förståelse för Ylva Johanssons synpunkter, men man måste fundera på vad konsekvensen blir i andra ändan. På de populäraste gymnasierna i Stockholm slår man ut elever. Följden av en regeländring skulle bli att man slår elever som har höga betyg: En elev med lägre betyg som spelar fotboll ska slå ut en elev som har högre betyg. Det kommer inte heller att vara lättförsvarat när det kommer interpellationer om det systemet.
Urvalsregler för populära utbildningar kommer alltid att vara kontroversiella. Går studierna eller idrotten i första hand? Min grundinställning är att studierna går i första hand. Vi har ändå gjort ett undantag för de riksrekryterande idrottsgymnasierna. Där kan man välja ut dem som man tycker är riktiga stjärnor. Detta görs i en överenskommelse med Riksidrottsförbundet, där Svenska Fotbollförbundet och andra är med.
Så sent som för ett år sedan ställde sig riksdagens alla partier bakom antagningsreglerna i en omröstning. Det var ingen som då var kritisk till detta. Det har i alla tider varit så att det är de riksrekryterande gymnasierna som har undantag.
Jag är inte utan vidare beredd att ändra detta på ett sådant sätt att vi på en lång rad populära gymnasier ska börja ta in elever som har lägre betyg men spelar fotboll och slå ut andra som har högre betyg. Jag är själv Brommabo och har två grabbar som spelar fotboll i Brommapojkarna. Trots detta får jag säga att jag tror att det skulle vara ett svårförsvarat system. Här i Stockholmsregionen finns mängder av skolor med lägre antagningspoäng. De finns också i Västerort.
Förlägger man dessa klasser dit kommer man att kunna ta in alla man vill, för där är antagningspoängen mycket lägre. Men lägger man dessa utbildningar på en skola som har mycket högre antagningspoäng gäller den antagningspoängen även om man spelar fotboll. Det har riksdagen i full enighet beslutat, och jag står bakom det beslutet.
Jan Björklund (L):
Jag är absolut beredd att följa både denna och andra frågor som gäller gymnasiet. Jag vill ändå framhålla att det inte är så enkelt att man nu bara kan ändra reglerna. Då är det ju några andra elever som åker ut ur de här skolorna i stället.
Jag vill framhålla att det ändå finns möjligheter för ett regionalt idrottsförbund - Stockholms Fotbollförbund i det här fallet - att ta upp en dialog med Stockholms kommun och Kommunförbundet i Stockholms län om vilka skolor som bör ha dessa utbildningar. Jag är övertygad om att de flesta skolor är intresserade av att kunna profilera sig på det sättet. Jag tror inte att det är något problem.
Men förlägger man den här typen av utbildningar till skolor som är väldigt populära och har mycket höga antagningspoäng är jag väldigt tveksam till att vi ska skapa gräddfiler så elever som har mycket lägre betyg ska komma in på dessa skolor genom att man går runt antagningssystemet för att de spelar fotboll. Jag är inte säker på att det antagningsystemet skulle få någon större legitimitet. Det är möjligt att det blir populärt hos dem som brinner för just det intresset.
Men det är inte säkert att det skulle få någon större legitimitet i andra kretsar och hos de elever som slås ut. Jag är absolut beredd att följa detta och ta del av informationen om det skulle vara ett mycket utbrett problem i Sverige. Vi får i så fall fundera på i fall vi ska göra någonting. Men för dagen menar jag att de regler vi har antagit i bred enighet får gälla.
Jan Björklund (L):
Hans Linde har frågat mig vilka sakliga överväganden som har gjorts av mig inför beslutet att rösta nej till Palestinas medlemskap i Unesco. Palestina hade sedan tidigare observatörsstatus i Unesco och som interpellanten skriver bedriver Unesco viktig verksamhet på de palestinska områdena. Sverige uttryckte i samband med omröstningen i Unesco full förståelse för Palestinas önskan om fullvärdigt medlemskap i organisationen.
Palestina har lämnat in en ansökan om medlemskap i FN, vilken ska behandlas av Förenta nationernas säkerhetsråd. Sveriges val att rösta nej i Unesco ska ses mot bakgrund av den valda tidpunkten i förhållande till FN-processen i övrigt och inte som ett ställningstagande i sak.