Göran Hägglund (KD):
Det finns många verkliga problem att ta sig an när det gäller hälso- och sjukvården. Vi lyckas bäst med att komma till rätta med dem om vi jobbar metodiskt och i samverkan med landstingen. Jag tycker ärligt talat att det här blir en lite fånig debatt.
Här försöker man utmåla det som att Stockholm och Malmö är några udda regioner som är borgerligt styrda, och i resten av landet är allting frid och fröjd. Jag skulle säga att i de allra flesta mätningar presterar de röda landstingen sämre medicinskt sett. Reagera gärna på detta, men när vi mäter är det oftast på det sättet.
Beror det enbart på den politiska ledningen? Nej, varje landsting är speciellt. Det finns landsting som har enorma avstånd och få människor. Det ställer sjukvården inför särskilda prövningar. Det finns landsting, till exempel den här regionen och Skåneregionen, som växer väldigt starkt befolkningsmässigt, vilket ställer dem inför utmaningar. Det här leder till en del frågor.
Det har ju varit så från tid till annan att socialdemokrater också har varit i ledningen för landsting. Under mandatperioden då Ingela Nylund Watz var ordförande för landstingsstyrelsen här i Stockholm, alltså 2002-2006, försvann det ungefär 300 vårdplatser.
Under tidigare mandatperioder, till exempel 1994-1998, lade man ned Löwenströmska sjukhuset och Nacka sjukhus. Detta skapade stora problem, inte minst för den nu aktuella förlossningsvården. Spelar det här någon som helst roll? Ja, det är klart att det gör.
Historiska försyndelser spelar en jättestor roll för vilka möjligheter man som politiker i dag har att hantera situationen. Jag skulle kunna ägna mycket av min tid åt att peka ut felaktigheter som skett tidigare eller dra upp skarpa gränser mellan Socialdemokraterna och Alliansen, men jag tror faktiskt att vården vinner mycket mer på att vi för resonemang om de verkliga problemen och lägger det andra åt sidan.
Man kan populistiskt säga att leantänkandet är alldeles fel, att det leder fel. Vad handlar det om? Jo, den centrala kärnan, det som det handlar om, är ett ständigt förbättringsarbete. Det handlar om att stanna upp och fundera: Bedriver vi verksamheten på det mest rationella sättet med patienten i centrum? Kan vi på något sätt förbättra vårt arbetssätt, våra metoder, som gör att vården blir bättre? Ja eller nej.
Om man säger att det inte är något som vi ska ägna oss åt får man vara så god att i så fall presentera andra lösningar som gör att vi på ett bättre sätt kan förbättra vården än genom medverkan av många i personalen och genom att dra nytta av de upptäckter vi gör under vård och behandling. Sedan gällde det kömiljarden och undanträngning.
Det har hittills inte letts i bevis att det förekommer. Vi bad Socialstyrelsen göra en genomgång innan vi sjösatte kömiljarden. De sade att det inte fanns något vetenskapligt stöd för att det skulle bli så. Vi har gett Socialstyrelsen upprepade uppdrag att följa upp det hela. Det har gjorts en liten undersökning från fem landsting och 18 kliniker, om jag minns rätt, där man pekar på någonting som kan vara det. Vi följer frågan mycket noga eftersom vi inte vill ha undanträngning.
Om man inte gillar kömiljarden utan tycker att det var bättre med dubbelt så långa köer, med dubbelt så långa väntetider, så säg det då! Presentera det för människor i Stockholm och Malmö och Västernorrland och Jämtland och överallt.