Jan Ericson (M):
Coronapandemin är en oerhört stor prövning för vårt samhälle, och Sverige har drabbats väldigt hårt jämfört med många andra länder. Det är klart att det är väldigt viktigt att regeringen och dess myndigheter har de verktyg som behövs för att hantera samhällskriser. I april fattade riksdagen beslut om en tillfällig lag som under tre månader gav regeringen ett kraftfullt utökat mandat att vidta åtgärder för att minska smittspridningen.
Beslut som normalt skulle kräva lagändring via riksdagsbeslut kunde nu genomföras direkt av regeringen men på villkor att besluten i efterhand skulle godkännas av riksdagen. Jag tackar socialministern för svaret. Men svaret blir lite konstigt, för skälet till min interpellation var att socialministern för ett par veckor sedan framförde i medierna att regeringen inte fick mandat av riksdagen att fatta beslut tillräckligt snabbt och att den tillfälliga lagen inte var användbar.
Jag tror att det inte bara var jag som reagerade med förvåning när vi hörde socialministern säga detta med tanke på vad hon har sagt tidigare. När riksdagens beslut fattades den 7 april sa socialministern i Sveriges Television: "Det här säkerställer både ett snabbt agerande samt riksdagens inflytande". Och nu säger ministern helt plötsligt att lagen inte var användbar.
Om jag tolkar det rätt beror detta tydligen på att det var för mycket arbete för Regeringskansliet, med sina tusentals anställda, att i efterhand skriva en kort proposition till riksdagen för godkännande av de beslut som regeringen redan brådskande har fattat. Men vilka beslut skulle kunna vara viktigare för Regeringskansliet att förbereda för behandling i riksdagen än ett ärende om en akut krisåtgärd? Och hur kan ministern veta att den tillfälliga lagen skulle vara ett problem när ni faktiskt aldrig testade?
Ni använde aldrig den här lagen - inte en endaste gång under de tre månaderna trots allt det arbete som lades ned, alla diskussioner, lagrådsremisser och allt, för att ta fram lagen. Ändå använde ni den inte en enda gång. Det var för övrigt inte Moderaterna och den övriga oppositionen som inte ville ge regeringen det omfattande mandatet. Vi moderater sa tidigt i diskussionerna att vi ville avvakta Lagrådets bedömning och sedan följa Lagrådets rekommendationer.
Det var Lagrådet som ansåg att beslut enligt den tillfälliga lagen i efterhand borde underställas riksdagen. Jag måste därför fråga: Anser socialministern att det var fel av Moderaterna och övriga partier i riksdagen att följa Lagrådets bedömning? Jag vill också påpeka att det var en enig riksdag, inklusive socialministerns eget parti, som fattade beslutet om den tillfälliga lagen.
Det var ingen - i alla fall vad jag vet och vad jag hörde - som framförde någon kritik mot lagförslaget i debatten före beslutet i kammaren. Tvärtom uttalades det från de flesta håll att det här var en ganska väl avvägd lag som alla kunde ställa sig bakom, och socialministern gick som sagt ut i medierna och sa att detta garanterade både snabb beslutsmöjlighet och riksdagens inflytande.
Alla verkade väldigt nöjda, både riksdagen och regeringen och ministern. Att nu i efterhand försöka förklara bort sin möjligen egna brist på agerande med att den tillfälliga lagen inte var tillräckligt generös tycker jag inte luktar något annat än att man försöker skylla ifrån sig. Jag fick faktiskt inget konkret svar från socialministern.
Vilka konkreta förslag är det som hon hade velat införa eller fatta beslut om men som hon så här i efterhand anser sig var förhindrad att fatta? Vilka förslag var det som ni hade kunnat lägga fram men som ni inte kunde lägga fram på grund av att lagen inte höll måttet? Det skulle jag gärna vilja ha svar på.