KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gustav Blix (M):
Jag vill inledningsvis tillbakavisa den ensidiga bilden av att vi har oerhört kraftiga åtstramningar överallt i Europa. Det stämmer inte. Vi har fortfarande länder som har stora underskott och som därmed stimulerar. Vi har en penningpolitik som är väldigt expansiv som också stimulerar till tillväxt. Det grundläggande är inte en fråga om åtstramning eller stimulanser utan att skapa goda förutsättningar för tillväxt, företagande, arbete och investeringar.
Där pekade jag på några saker vi vill se. Vi vill se en långtidsbudget i Europa som går från jordbruksstöd och ineffektiv regionalpolitik till förmån för till exempel investeringar i forskning och infrastruktur men också energi och gärna grön energi. Vi vill också se den stimulans som det skulle innebära att släppa loss människors kreativa frihet att själva få utforma ett företag eller en idé, möta en kund på en marknad och skapa sysselsättning. Det är bara på det sättet som vi kommer vidare.
Vi måste ge möjlighet för människor att skapa värde för andra. Ofta är det så att politik och andra typer av regleringar och hinder står i vägen. Vi talade här innan i debatten om att vi har en avreglerad eller oreglerad finansmarknad. Det är heller inte riktigt sant. Vi har tusentals sidor av regleringar som har reglerat banker. Vi har tusentals sidor av regleringar som reglerar företag. Ofta är de regleringarna dåliga. De kan vara fel. De är för luddiga eller för skarpa.
Där behöver vi ha en viktig och intensiv debatt om hur vi skapar större möjligheter för Europas medborgare att växa och att utvecklas. Det gör vi genom att värna den ekonomiska friheten och också med reformer som stöder tillväxt. Vi kan inte bara hamna i en debatt om åtstramningar och stimulanser, utan det handlar om möjligheter.
Aleksander Gabelic (S):
Jag hoppas naturligtvis, som många biogasvänner, att det kommer besked, även om det är lite sent. Jag tycker att vi ska ta fasta på det. Jag kan nöja mig med det på den punkten. Ni avskaffade Klimp:en. Den har ändå använts i många kommuner för att bygga de lite dyrare biogaspumparna. Det är viktigt att vara lite självkritisk.
När man inte får in ansökningar måste man ställa sig frågan vad som kan göras för att stödja denna utveckling, om vi ändå tror på att biogasen har de fördelar vi har talat om tidigare. Jag kan nöja mig med detta, även om jag tycker att det är för sent. Jag hoppas att det kommer styrmedel som gör att hela kedjan fungerar och lyfter upp frågan. Även konverteringsbiten är viktig.
En fråga som aldrig nämns är arbetstillfällen. Låt oss satsa på teknikutvecklingen. Jag har sett hur man på Tekniska Verken kämpar i verkstaden. Om det hade varit en annan ambition att satsa på att utveckla tekniken hade det skapat fler arbetstillfällen och på lång sikt bidragit till det som vi båda var med om på Bali när det gäller tekniköverföring.
Det är något som också ska läggas in i ett positivt tänkande, nämligen att se hela kedjan ut i världen. En biogaspump i Sverige kan vara ett led i detta. Det har betydelse hur en regering agerar.
Jag hoppas, fru talman, att vi får se biogassatsningar som bidrar till att vi får en ökad flotta av fordon i Sverige som kör på det mest miljövänliga bränslet.
Aleksander Gabelic (S):
Jag vill börja med att tacka ministern för svaret. Vi fick besked här om att det hela blir fördröjt från den 31 maj till den 14 juni. Egentligen vet jag alltså inte vad som kommer att sägas, men jag vill ändå till ministern framföra min utgångspunkt för den här interpellationsdebatten. Definitionen av ordet hushållsavfall styr det avfall som omfattar kommunernas renhållningsansvar.
Hittills har begreppet inneburit matrester, sopor och jämförligt avfall från verksamheter som till exempel restauranger, butiker, kiosker, kontor, daghem, skolor, sjukhus med mera. Regeringen vill nu utan att nämna ordet avreglering ta bort det jämförliga avfallet från den kommunala sophanteringen. Det är mycket omfattande förändringar av svensk miljöpolitik som rör såväl kommunerna som deras invånare och verksamhetsutövare.
De svenska kommunerna har tillsammans med producenterna under en lång tid haft ansvaret för avfallshanteringen och återvinningen. Kritik och misshälligheter har förekommit, men kommunerna har samtidigt genom god planering och en långsiktig omställning bidragit till att i princip allt hushållsavfall, även från verksamheter, omvandlas till material, gödsel, fjärrvärme och biogas. Det är en utveckling som bör få fortsätta enligt min mening.
Kommunerna bör få chansen att ytterligare förbättra sin kollektivtrafik för hushållsavfall, om man får säga så, samtidigt som de kan satsa på alternativa drivmedel och ny miljöteknik. Uppdraget till Naturvårdsverket ger dock oroande signaler. Är avregleringen av svensk sophantering redan på gång? Naturvårdsverket ska bara beskriva effekterna först. Min fråga är: Tänker den borgerliga regeringen återigen privatisera av ideologiska skäl?
Nu när svaret dröjer, fru talman, undrar man vad förtydligandet kommer att innebära. Jag undrar om statsrådet på något sätt ändå kan ge en övergripande indikation som kan lugna alla de oroade aktörer som under decennier har arbetat med de här frågorna på ett föredömligt sätt.
Aleksander Gabelic (S):
Jag vill ändå säga att det är viktigt att veta vad man gör. Jag vill också understryka i det här sammanhanget att jag som person inte alls är emot privata lösningar. Jag tycker att det är bra att det finns konkurrens och att det finns möjligheter för flera aktörer inom flera sektorer. Men det finns naturligtvis områden som måste ha förutsättningar att hantera konkurrens.
Jag menar att man måste vara lite mer försiktig just när det gäller sophantering eftersom det är så stora intressen inblandade. Man måste också komma ihåg historien utan ideologiska utgångspunkter. Jag vill understryka att det finns en viktig utgångspunkt, nämligen miljöaspekten. Många kommuner har gjort stora investeringar under många år, men det finns självfallet varianter på det också.
Skattebetalarna har varit med och finansierat detta. Jag tycker att det är viktigt att man sätter in det i sammanhanget när man diskuterar det här. Inte minst ska man tänka på att det är ett helt annat intresse i dag eftersom det finns pengar att tjäna. Det är inget generellt fel i att det finns aktörer som vill tjäna pengar; det vill jag återigen understryka. Det finns ingen ideologisk problematik i det.
Men det här är ändå ett område där jag tycker att man bör vara försiktig. Man bör inte förhasta sig och göra saker som faktiskt skadar det som i många avseenden på de flesta håll fungerar bra och som naturligtvis kan fungera ännu bättre. Man ska säkerställa att sophanteringen sker i samverkan med andra privata aktörer på området. Det är ju inte ett totalt monopol - det är också viktigt att säga till ministern. Det finns flera aktörer.
Men jag varnar som sagt för det här. Man ska veta vad man gör så att det inte blir en privatisering för privatiseringens skull. Vi har sett det på andra områden, där vi i dag får diskutera vad det egentligen är vi har fått. Vi kanske inte fick det vi ville, även om vi ställde oss positiva. Jag har ju själv ställt mig positiv. Jag ska inte gå in på det, men jag vill ändå säga det som en utgångspunkt utan att precisera. Ministern vet säkert vad jag talar om när det gäller offentlig sektor och service.
Jag tycker att det är viktigt att lägga in det i diskussionen.
Aleksander Gabelic (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. Men min utgångspunkt är ändå att det som fungerar bra ska man också se att det är bra. Det är utgångspunkten. Jag är lite rädd för att man lägger in en ideologisk utgångspunkt, i alla fall mjukt sett, och sedan blandar ihop korten.
Om den kommunala verksamheten visar sig fungera bra - om jag går tillbaka till det i denna diskussion där vi båda säger att vi är positiva till privata aktörer - kan vi väl också säga att vi inte av princip är mot kommunal verksamhet? Det är också väldigt viktigt. Det gäller i skolan och allt annat. Det blir en märklig debatt som jag tror att många medborgare tycker är väldigt förvirrande. Jag vill bara lägga in det i denna diskussion, alltså att jag själv tycker att det är bra med privata aktörer.
Men när det gäller sophanteringen tror jag att det är viktigt att också vara försiktig och också ha en positiv utgångspunkt. Det som är bra inom denna verksamhet ska man också ta vara på och inte släppa så att vissa saker kanske hamnar mellan stolarna. Jag vill skicka med till statsrådet att jag tycker att kommunala bolag och kommuner i många avseenden har skött detta på ett bra sätt och att det har varit till stor samhällsnytta.
Det är också till stor nytta för att man faktiskt driver på teknikutvecklingen tillsammans med privata aktörer, men där kommunerna med skattemedel och aktörerna inom sophanteringen bland annat har spelat en väldigt viktig och positiv roll. Ta med också det.
Aleksander Gabelic (S):
Jag får å min riksdagskollega Carina Ohlssons vägnar tacka statsrådet för svaret. Som en inledning vill jag understryka vad som är utgångspunkten för interpellationen. Det bromerade flamskyddsmedlet deka-BDE hittar vi i dag hos såväl människor som djur. Det finns till exempel i rovfåglar. Det finns studier som tyder på att ämnet kan störa den mänskliga hjärnans utveckling och på att det kan brytas ned till ännu farligare ämnen.
För snart två år sedan, i augusti 2006, valde därför den dåvarande socialdemokratiska regeringen att gå före övriga länder inom EU och införa ett nationellt förbud med deka-BDE. Medlet finns bland annat i nya textilier, i möbelstoppningar och i kablar och bidrar till att göra produkterna brandsäkra. Den socialdemokratiska regeringen ansåg att det fanns tillräckligt med underlag för att konstatera att deka-BDE är skadligt för hälsan och miljön.
Man ville tillämpa försiktighetsprincipen och inte använda de ytterligare studier som EU-kommissionen krävde. EU:s egen vetenskapliga kommitté stödde också indirekt det svenska beslutet genom att motsätta sig nya studier i väntan på riskbegränsande åtgärder. Sveriges förbud började gälla den 1 januari 2007. För ett par veckor sedan upphävde den borgerliga regeringen detta nationella förbud på mycket märkliga grunder.
Regeringen anser att det svenska förbudet mot ett mycket farligt flamskyddsmedel riskerar att fällas i EG-domstolen. Man citerar EU-kommissionen som har ifrågasatt förbudet och inlett ett överträdelseförfarande, som statsrådet nämnde. Därmed försvåras, tror den borgerliga regeringen, möjligheterna till en heltäckande reglering av deka-BDE på EU-nivå.
Regeringen ger alltså upp innan frågan ens har prövats i Bryssel och Luxemburg trots att EG-domstolen så sent som förra sommaren gav Sverige rätt i ett liknande fall. I juli 2006 fick nämligen Sverige enligt domstolens utsago rätt att behålla sitt förbud sedan 1983 mot växtskyddsmedlet parakvat. Ett nationellt förbud kan vara en första åtgärd på vägen mot ett heltäckande EU-förbud vad gäller miljögifter och kemikalier. Men den borgerliga regeringen vill inte ta strid.
I stället skjuter man över frågan till Kemikalieinspektionen som aktivt ska delta i den fortsatta riskbedömningen och vänta på vad EU säger. Detta är en märklig politik, fru talman!
Aleksander Gabelic (S):
Jag är icke expert på dessa frågor. Statsrådet har tidigare talat om den vackra sommarkvällen. Jag får kanske, fru talman, tillåta mig att säga följande. Om jag skulle gå ut på Drottninggatan och prata med barnfamiljer och säga att jag precis har diskuterat med Sveriges miljöminister om fyra femtedelars förbud i EU skulle man - det lovar jag - med största sannolikhet säga: Det var ett märkligt svar. Jag förstår ingenting.
Jag förstår icke detta. Hur kan det vara bra att förbjuda fyra femtedelar? Sedan säger man att ett land vill förbjuda den sista femtedelen före de andra. Andreas Carlgren, du har sagt att jag brukar vara en klok person. Jag tycker att också du i många avseenden är en klok person. Men i det här läget måste jag - med tillägget att jag inte är någon expert utan att jag bara använder mitt vanliga sunda förnuft när jag kommunicerar med medborgarna de siffror som vi diskuterar - säga att jag tror att detta är väldigt svårt.
Samtidigt har vi ju en debatt som jag följer också som förälder och där det sägs att andra organisationer konstaterar vad vi har i badhanddukar, lakan och så vidare - inte Kemikalieinspektionen. Vi ska dock inte diskutera det nu. Men resurserna är också en ganska viktig fråga också för den vanliga medborgaren. Vem är det som har koll på detta? Vi diskuterar också att vi inte har tillräckliga underlag.
Om det finns en stark oro kring de fyra femtedelar som det uppenbarligen är viktigt att förbjuda finns det därmed, tycker jag, ett tillräckligt bra underlag för att kunna hävda linjen att också den sista femtedelen bör förbjudas - detta i stället för att använda den lite märkliga retoriken om att den socialdemokratiska regeringen mitt i brinnande valrörelse gick före. Jag tycker faktiskt att det är lite osakligt.
Och om det finns en klar tendens till att vilja förbjuda detta medel till fyra femtedelar måste statsrådet i alla fall försöka redogöra för det lite bättre än som tidigare varit fallet så att vi båda en vacker sommarkväll kan gå ut på Drottninggatan och prata med medborgarna och säga: Självfallet ska medel som till fyra femtedelar är farliga förbjudas till hundra procent. Det tror jag - om jag får använda det uttrycket - är bondförnuft.
Aleksander Gabelic (S):
Tack, statsrådet, för svaret! Men jag måste ändock säga i denna vackra sommarkväll att jag inte blir riktigt klok på det här att jag inte skulle kunna kommunicera med barnfamiljen med trovärdighet. Det är möjligt att du skulle kunna övertyga dem på ett enkelt sätt, men du övertygar inte mig. Jag tror att politik handlar om att gå före i många sammanhang. Vi har diskuterat Bali och annat, och man kan diskutera taktik. Jag tycker självfallet att Sverige ska våga stå upp i vissa frågor som man tycker är viktiga.
När vi har haft en regering som har fattat ett beslut tycker jag att denna regering borde vara lojal och se det här andra fallet som en möjlighet, att det till och med hade gått att få igenom det. Det finns krafter i EU-kommissionen som ser att det inte är helt fel. Om vi säger att den sista femtedelen är ett argument för att man skulle kunna stjälpa de fyra femtedelarna tror jag att vi överskattar Sveriges roll i EU.
Det är jättebra att vi har en roll i EU, men jag tycker att det är märkligt om vi skulle stjälpa de fyra femtedelarna med ett nationellt förbud för den sista femtedelen. Det är möjligt att det finns ett svar på det, men jag tycker att utgångspunkten för barnfamiljen är att Sverige ska vara pådrivande. Man ska inte ge sig innan. Det är hela rättsstatstänkandet, att man ska pröva, att det måste finnas en möjlighet att pröva.
Jag uppfattar ändå att statsrådet egentligen tycker att det är fel med den sista femtedelen - jag har inte hört att han är positiv till den, även om han försöker säga att ämnet inte finns i så många saker. Men vi kanske inte ska fördjupa oss i var det finns och inte finns - det är uppenbart att det finns organisationer som har uttryckt att man är orolig.
Jag ska inte säga att jag vet exakt om det finns i min fjärrkontroll eller något annat, men jag tycker att det är tillräckligt oroande att Sverige inte är mer pådrivande och att vi lägger oss innan man har prövat det och inte ens har fått ett yttrande från EU-kommissionen. Jag tycker att statsrådet och regeringen borde vara mer pådrivande och inte anklaga oss för att ha varit för snabba. Det borde vara utgångspunkten för oss båda två när vi kommunicerar med barnfamiljen.
Aleksander Gabelic (S):
Tack än en gång, statsrådet! Jag börjar med det positiva. Jag tycker att det är bra att den svenska regeringen är aktiv när det gäller samarbetet inom Europeiska unionen och även Förenta nationerna. Jag tycker att det är utomordentligt bra. Jag tror att det görs saker som är bra. Jag vill liksom ha en nyanserad utgångspunkt när vi pratar om de här svåra frågorna. Det är alltså inte detta som jag tror är problemet. Där tror jag att Sverige har en bra hållning.
Sverige har också tagit emot många människor från detta krigshärjade land. Men jag tycker ändå att det är viktigt att också lyssna på FN. Så sent som i dag uppdaterade jag mig när det gäller UNHCR för att få veta detaljerna när det gäller den här frågan och för att höra om deras senaste bedömningar. Då fick jag veta att UNHCR talar om fem områden i centrala Irak.
Nu kan jag inte, fru talman, exakt geografin, om statsrådet ursäktar. Men det handlar om fem centrala områden. Det är det direkt olämpligt att återföra människor till dem. Man avråder också från alla former av återförande av människor till de områdena. Det handlar om södra Irak. Man avråder från att återföra folk dit. Och man talar om de tre kurdiska områdena, där det i individuella fall finns problem.
Det kan också vara möjligt att återföra människor dit. Jag tycker att man måste titta på den verklighet som de expertorgan som är inblandade pekar på. Någonstans ger ändå Utrikesdepartementet signaler till myndigheterna och gör analyser och bedömningar som är en grund för dem när de ska fatta sina beslut när det gäller den här helhetsanalysen. Detta måste ju experter kunna intyga.
Vi har också både departement och, i det här fallet, myndigheter som borde kunna få vägledning på det sättet när det gäller analysbiten, som ändå är grunden. Jag respekterar självfallet statsrådet när det gäller vår ordning, hur vi har det med Migrationsverket och domstolarna. Men jag tycker inte att vi ska trolla bort eller på något sätt glömma att det också finns en grund för deras beslut.
Och där finns det en koppling till regeringen. Jag vill understryka att jag vill se en lite mer nyanserad hållning, eftersom de här grupperna är väldigt utsatta. Jag har själv träffat många av dem. Precis som statsrådet var inne på när det gällde hans besök i Irak och i Bagdad är detta någonting som vi alla är medvetna om. Vi måste också ta ansvar för den medvetenheten. Det blir problematiskt.
Vi ska naturligtvis respektera ordningen, men nu handlar det om liv och död och också om ett systematiskt förtryck. Jag önskar att vi skulle kunna lyfta blicken och titta mer på: Hur kan vi på ett bättre sätt hjälpa till i detta och finna en ordning som är acceptabel för det sätt som vi arbetar på i Sverige?
Aleksander Gabelic (S):
Jag tackar än en gång statsrådet. Det är klart att UNHCR har ett bredare mandat. Men vi är i ett härad som är lite problematiskt, eftersom vi har kunskapen, vetskapen, människor som är där och organisationer som jobbar med att dokumentera den här problematiken.
Då kan man ställa sig frågan, som Bodil också var inne på, vad regeringen har för ansvar. Regeringen har historiskt sett fattat beslut att det är olämpligt att skicka tillbaka människor till ett område på grund av rådande situation. Det var den instruktionen jag var inne på. Man kan fatta ett sådant beslut.
Regeringen själv med Utrikesdepartementet i spetsen fattar ett beslut som bygger på kunskaper som gör att man tycker att det är olämpligt att människor flyttas tillbaka. Den makten har ändå demokratins aktörer och i det här fallet regeringen. Annars får man ta andra initiativ, som Bodil var inne på, om man vill ändra något i lagstiftningen som gör att det är problematiskt.
Jag tycker att myndigheterna måste ha utgångspunkten i den situation som råder, i det här fallet i Irak. Jag har också en liten undran. Vi talar om svåra frågor. Vi kan se det historiskt, vad vi skulle säga på 30-talet till de judar som fanns i Tyskland, för då hade det inte riktigt blossat upp, men det fanns en förföljelse.
Vi uppmärksammade årsdagen av Kristallnatten, fru talman, så sent som i går. Jag vill inte göra en jämförelse på något sätt, men jag vill lägga in en tanke om att vi som demokrater i ett fritt land äger en möjlighet med all den kunskap vi har med de nyanser som vi var inne på och som kan vara livsavgörande för enskilda människor. Jag skulle vilja vända mig till statsrådet och säga: Ni har ändå makt att agera. Det skulle jag vilja uppmuntra till. Jag tackar för debatten.
Jessica Polfjärd (M):
Jag börjar med att tacka statsrådet för svaret på min interpellation. Det gläder mig att ni har uppmärksammat detta och också sett att lagstiftningen i dag kanske är lite föråldrad med tanke på takten i den tekniska utvecklingen.
Den lagstiftning som vi diskuterar här är till och med myndig, det vill säga att den är från 1990 och 18 år gammal, och mycket har hänt sedan dess. Jag är glad över att regeringen väljer att följa frågan och titta på lämpliga lösningar. Man kommer kanske fram till ett förslag som är bra och kan ta ett helhetsgrepp på hela lagstiftningen samtidigt.
Naturligtvis hade jag hoppats att kulturministern med lätta steg skulle springa tillbaka till departementet och försöka ordna till detta så snabbt det bara gick. Men jag kan ge mig till tåls om det blir ett bättre resultat.
Anledningen till interpellationen är att medföljarregeln inte gäller 15-årsgränsen utan att 15-årsgränsen är absolut, det vill säga att man måste ha fyllt 15 år för att kunna se en sådan film oavsett om föräldern i fråga är med eller inte.
Jag kan tycka att det skulle finnas ett större mått av utrymme för föräldrarna att själva kunna bedöma huruvida en 14 1⁄2-åring är mogen att se en James Bond-film eller inte. Detta utrymme finns inte i dag.
Jag tycker att man skulle kunna ha en rekommendation och använda den regel som gäller 7- och 11-årsgränserna, det vill säga att en myndig person medföljer och på så sätt garanterar att barnet i fråga klarar av detta. Det är naturligtvis så att många filmer kan kräva förklaringar och att man samtalar om det som man har sett. Jag vill själv aktivt främja att mina barn tittar på till exempel nyheter.
Men ibland är verkligheten påtaglig, brutal och otäck, vilket gör att man som förälder får be barnen titta bort eller till och med gå ut ur rummet.
Det är väl så man vill att föräldrar ska kunna göra, alltså att de själva gör bedömning och själva kan avgöra barnets mognad för att ta till sig viss kultur eller medier. Tidigare i debatten har föräldranärvaron diskuterats. Det är väl så att vi som föräldrar inte alltid är närvarande när barnet konsumerar video.
På Internet finns det ju ingen åldersgräns, utan allting är tillgängligt - det gäller då från film, klipp och det skrivna ordet - så visst är föräldraansvaret stort också i det avseendet. Jag tänkte också ta upp frågan om den utredning som kulturministern hänvisar till och där man säger att det bland föräldrar finns en positiv syn på att bibehålla 15-årsgränsen och att den ska vara absolut.
Man har gjort en undersökning bland föräldrar som har barn i lägre åldrar, fyra-tio år. Om man återigen skulle fråga de här föräldrarna, vilkas barn i dag är sex år äldre än de var när undersökningen gjordes, skulle utfallet, tror jag, kunna bli ett annat.
Här skulle jag vilja göra ett medskick, kulturministern! Kanske kunde man göra en utredning där barnens ålder är mer adekvat i förhållande till den fråga som ställs.