Ola Johansson (C):
Intentionerna med strandskyddslagen från 2009 var att det ska vara möjligt att bygga i strandnära lägen i syfte att göra boende på landsbygden mer tillgängligt och attraktivt. På så sätt ska man åstadkomma landsbygdsutveckling, med bättre offentlig kommersiell service, arbetstillfällen, nya växande företag och stigande fastighetsvärden. Samtidigt ska högexploaterade kuster även fortsättningsvis ha ett starkt skydd.
Ministerns svar, i den mån det tillför något, är närmast att betrakta som en halvdan kunskapssammanfattning. Jobb, företagande och service i hela landet är viktigt för Centerpartiet. Därför har vi från allra första början varit pådrivande för att underlätta strandnära byggande. Det ska vara möjligt att förverkliga bodrömmar på landsbygden och i små samhällen intill sjöar och vattendrag.
Världens mest attraktiva och moderna landsbygd finns i Sverige, mycket tack vare vår natur men också den spridda bebyggelsen. När ministern får frågor om hur han ska komma till rätta med bostadsbristen i storstäderna borde han ta chansen att ta krafttag mot urbaniseringen genom att tillåta fler bostäder på landsbygden. Låga fastighetsvärden är det starkaste skälet till att vi ännu inte har fått fart på byggandet i många av landets inlandskommuner.
Det är inte möjligt att få banklån eftersom marknadsvärdet understiger byggkostnaden. Och många vittnar om att bebyggelsens placering invid en strand skulle kunna bidra till att det blir lättare att få banklån för att bygga ett hus än för att köpa en ny snöskoter. Därför är möjligheten att inrätta LIS-områden i översiktsplanerna viktiga för kommunerna.
Det är viktigt för att kunna attrahera inflyttning, stärka skattekraften, få underlag till skolor och utbyggd kollektivtrafik, stärka civilsamhället och kulturutbudet eller kanske få ihop ungdomar till det lokala fotbollslaget. Ministern lyfter i någon mån fram den möjligheten i sitt svar. Problemet är att det finns på en del håll men inte överallt. Mitt hemlän, till exempel, hör till de mest restriktiva.
Jag vill påstå att man i Halland bryter mot lagen när man bara släpper på det utvidgade strandskyddet vid 4 av de 35 vattendragen där det finns ansökningar. På den Sverigekarta som jag nu visar för kammarens ledamöter kan man se vilka länsstyrelser som beviljar dispenser och vilka som har som huvudregel att inte göra det.
Länen i rött är mer tillåtande, och länen i gult är mer restriktiva. Den särskilda delegation, Strandskyddsdelegationen, som tillsattes av alliansregeringen för att komma åt problemen, och som också beskrivs i Carl-Oskar Bohlins interpellation, har haft till uppgift att arbeta med kompetensutveckling, inte minst hos länsstyrelserna.
Just nu ägs frågan om tillämpningen helt och hållet av domstolarna medan förtvivlade markägare tappar tron på oss politiker, på tjänstemän och på myndigheter. De upplever att de tas ifrån rätten att göra bruk av och bebygga den mark som de har köpt eller kanske till och med ärvt av sina föräldrar eller tidigare generationer.
Så jag upprepar Carl-Oskar Bohlins fråga: Vad har ministern och hans kolleger i regeringen för avsikter när det gäller att reda ut det osäkra rättsläget och den stora skillnaden i tillämpningen av strandskyddsbestämmelserna i landets olika länsstyrelser? Det gäller de gula länen som inte följer lagen.