KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Engström (M):
Låt mig först poängtera att det är helt uteslutet för mig som ansvarig för de här frågorna att någon enda person ska befinna sig i något slags slavliknande tillstånd på den svenska arbetsmarknaden utan att något sker. Jag har själv inte fått några sådana signaler. Men jag hoppas att Monica Green kan kontakta Arbetsförmedlingen om vilken arbetsgivare det gäller så att man kan gå till botten med det här, för så här ska det självklart inte vara, i den mån detta stämmer.
Under det senaste året har vi, trots den djupa krisen och den industrikris som inte kan ha undgått någon och där så många jobb som har gått förlorade, fått mer än 80 000-100 000 fler sysselsatta. 40 000 fler ungdomar har kommit i jobb. Det finns fler som i dag står till arbetsmarknadens förfogande och söker jobb.
Det tycker jag är bra, för man är närmare ett jobb om man söker jobb än om man är bortglömd och hemma på grund av att ingen har brytt sig om att ge en rehabilitering eller brytt sig om eventuella sjukdomsrelaterade besvär. En effekt av de reformer som är genomförda i rehabiliteringskedjan är att fler personer i dag står till arbetsmarknadens förfogande och har arbetsförmåga.
Och när konjunkturen nu vänder och efterfrågan på jobb börjar öka kan de också komma tillbaka till arbete.
Vi vet att det skapar otroligt stora sociala problem och att man blir sjuk av att vara utanför. Det leder också till risker för alltifrån droganvändning till försämrad hälsa. Därför är det jätteviktigt att alla i fas 3 får en bra sysselsättning och att de håller kontakt med arbetsförmedling eller jobbcoach som hjälper dem att hitta ett annat jobb, ett vanligt lönearbete.
Jag vill säga att krisen inte är över. Vi ser vad som händer i vår omvärld. Nu gäller det att vårda krisen och se till att det som hände under 90-talet inte händer här i Sverige igen, det vill säga att då fick vi en väldigt bra tillväxt men en tillväxt utan jobb och väldigt många människor som slogs ut permanent från arbetsmarknaden.
Vi vet också av erfarenhet att de reformer som skedde under den socialdemokratiska tiden innebar en rundgång i systemet mellan lite praktik, lite åtgärder, stämpling och så vidare under år efter år. Nu är det tydliga gränser och det finns en tydlig modell. Sedan ska jag också vara ödmjuk och säga att det inte finns någon modell som jag tror är helt perfekt, utan jag måste noga följa utvecklingen och se hur utflödet är från garantierna och vad som kan förbättras ytterligare.
Men ambitionen är att alla som kan ska kunna arbeta utifrån sin förmåga. Om den sedan är 100 procent eller 50 procent spelar mindre roll, utan alla ska ha chansen att, liksom vi som sitter här, ha en gemenskap med kolleger, någon som bryr sig, någon som ser en. Det leder till att man, förutom att man får bättre ekonomi, också får bättre hälsa.
Hillevi Engström (M):
Jag vill tacka för en intressant debatt. Jag ska svara på Ylva Johanssons fråga om TCO:s rapport. Det TCO vill, om jag minns rapporten rätt, är att bygga upp ett parallellt tredje utbildningssystem i landets alla drygt 290 kommuner. Vi tror att det är fel väg att gå. Vi ska bygga ut den reguljära skolan och göra den så mycket bättre. De hade flera olika förslag i rapporten som kanske delvis var inspirerade lite grann av Danmark. I Danmark har man tuffa tag mot föräldrar som inte stöttar sina barn.
Man kan dra in barnbidrag och sådana saker. Man kan också tvinga människor till olika utbildningsinsatser. Jag tror att det är fel väg att gå. Man måste vara motiverad för att vilja utbilda sig. Ett av problemen inom skolans värld är att ungdomar inte är likadana. Vissa vill har mer av praktik, vissa vill ut och jobba och vissa vill plugga och plugga vidare på universitet och högskola.
Vi måste bli mer individuellt inriktade på alla håll och kanter och inte minst inom skolans värld men också inom Arbetsförmedlingen och se till varje individs förmåga, vilja och möjligheter. Jag tror inte att TCO:s modell är rätt väg att gå. Man talar om garantin och att om människor inte går utbildningen skulle de inte få några ersättningar. Tvång är mindre bra för att motivera till att lära sig, tror jag generellt. Det som vi gör för ungdomar är att vi nu ger dem ett förhöjt studiebidrag.
Har man lämnat grundskolan eller gymnasiet utan fullständiga betyg och blir motiverad, kanske med hjälp av föräldrar eller en coach, att gå tillbaka till utbildning får man det förhöjda studiebidraget som är 6 300 kronor var fjärde vecka. Det är ganska mycket pengar, och det tror jag är en bra drivkraft. Då är det viktigt att arbetsförmedlare, föräldrar och coacher motiverar och säger att det är jätteviktigt för dig, om du ska bli anställningsbar i framtiden, att gå tillbaka till skolan. Det här är en väg.
Det finns väldigt många utmaningar inom arbetsmarknadspolitiken, och som jag nämnde är jag inte nöjd. Enligt AKU, som håller i den officiella statistiken, är arbetslösheten 7,1 procent, vilket är alldeles för högt. Jag vill också säga till Maria Stenberg, innan hon går, att det inte är så att man tvingas att packa ihop och flytta första dagen. Så fungerar det inte i praktiken, utan man ska ha möjlighet att söka och få insatser. Det är ingen som tvingas att packa och flytta första dagen man blir arbetslös, vill jag understryka.
Hillevi Engström (M):
Ann-Christin Ahlberg har frågat mig vad jag avser att göra för att alla politiska förslag som berör arbetsmarknaden ska analyseras ur ett genusperspektiv innan beslut tas. Ann-Christin Ahlberg har även frågat vad jag avser att göra för att skynda på utvecklingen i rätt riktning mot ett jämställt arbetsliv. Jämställdhet mellan könen är ett prioriterat område för regeringen, såväl i arbetslivet som på andra områden. Eget arbete och möjligheten att försörja sig själv utan att vara beroende av andra är ett fundament för verklig jämställdhet.
Jämställdhetsintegrering är regeringens huvudsakliga strategi för att uppnå jämställdhet. Strategin innebär att ett jämställdhetsperspektiv ska integreras i ordinarie sakfrågor och i alla led av beslutsprocessen och verksamheten. Arbetet med jämställdhetsintegrering syftar till att ge de jämställdhetspolitiska målen genomslag i hela regeringens politik. Under våren 2011 kommer en ny plattform för arbetet med jämställdhetsintegrering i Regeringskansliet att tas fram.
Samtliga departement inom Regeringskansliet kommer att involveras i arbetet. För att skapa ett jämställt arbetsliv krävs olika samverkande insatser. Regeringen har därför tagit fram en samlad och långsiktig strategi för att främja jämställdheten på arbetsmarknaden och i näringslivet.
I skrivelsen En jämställd arbetsmarknad - regeringens strategi för jämställdhet på arbetsmarknaden och i näringslivet lyfte regeringen särskilt fram behovet av fortsatta insatser för att motverka könsuppdelningen på arbetsmarknaden och i näringslivet samt för att främja jämställda villkor för entreprenörskap, ett jämställt deltagande i arbetslivet och jämställda arbetslivsvillkor.
När det gäller lönebildningen är det enligt regeringens mening en fråga för arbetsmarknadens parter. Avtal är att föredra framför lagstiftning, eftersom ett brett samförstånd mellan parterna skapar stabilitet och legitimitet åt träffade överenskommelser. Därutöver behövs ett bra regelverk som fastställer spelreglerna för lönebildningen. I detta ingår regler om bland annat förbud mot osakliga löneskillnader mellan kvinnor och män.
I dag tar kvinnor ut en betydligt större andel av föräldraledigheten, och de tar i många fall ett större ansvar för omsorgen om barnen under uppväxten. Kvinnor har också i genomsnitt en lägre förvärvsfrekvens och lägre lön än män. Genom skattereduktionen för hushållstjänster ökar möjligheten för både kvinnor och män att förena arbetsliv och familjeliv. Den jämställdhetsbonus som regeringen har infört förbättrar förutsättningarna för jämställdhet mellan kvinnor och män.
Jämställdhetsbonusen ger föräldrar bättre ekonomiska möjligheter och incitament till att fördela föräldraledigheten mer jämlikt.
Hillevi Engström (M):
Jag tycker att det ligger mycket i det som Eva-Lena Jansson tar upp: Vi politiker i våra kommuner och landsting har ett jättestort ansvar. Låt oss också ta det! Det gäller alla er som har politiska uppdrag. Man kan till exempel titta på moderatstyrda Örebro. Där har man jämställdhet i arbetslivet som en prioriterad fråga. Arbetstider, löner och arbetsvillkor är en fråga för arbetsmarknadens parter. Jag tycker att vi ska ge dem det ansvaret, så att den svenska modellen kan leva vidare.
Vi kan redan nu se i den nyligen avslutade avtalsrörelsen för i år att frågan om heltid och deltid är en prioriterad fråga. Ann-Christin Ahlberg har skrivit en intressant interpellation. Jag har försökt besvara den i de olika delarna. Det görs mycket på det här området. Det gjordes också mycket förra mandatperioden, då regeringen satsade tio gånger mer på jämställdhetsområdet än någonsin tidigare.
År 2011 kommer en ny plattform, som min kollega statsrådet Nyamko Sabuni svarar för. Vi kommer att jobba med alla departement inom Regeringskansliet på ett bra sätt för att förbättra jämställdheten, integreringen och analyserna av hur olika reformer och förslag slår mot kvinnor och män.
Men barnomsorg, äldreomsorg och sysselsättningsgraden i kommuner och landsting är en fråga för arbetsmarknadens parter, och ytterst är politiker ute i våra viktiga verksamheter, inte minst i äldreomsorg, barnomsorg och vård, ansvariga för de frågorna. Tack för debatten!
Hillevi Engström (M):
Det har varit en intressant diskussion. Också jag följer vad som händer på arbetsmarknaden och i arbetslivet ganska nogsamt. Jag tror till skillnad mot Raimo Pärssinen på den svenska modellen - på möjligheterna för parterna att fritt teckna avtal. Jag tror på de konfliktregler som finns. Jag tycker att vi har en bra ordning och reda på arbetsmarknaden i den delen.
Raimo Pärssinen ställer en explicit fråga: Vad ska arbetsmarknadsministern göra för att stärka det fackliga arbetet? Jag vet inte om frågan är retorisk. Jag ser gärna att både fack och arbetsgivare har höga organisationsgrader. Det finns också fackliga organisationer som växer. Facken får väl själva dra slutsatsen av detta och vad det beror på. Men det kan säkert göras mer för att få upp intresset och engagemanget.
Jag har själv en facklig bakgrund och tycker att det är viktigt med ett engagemang på arbetsplatsen. Jag vill att alla ska kunna leva på sin lön och att det ska löna sig att arbeta, arbeta mer och arbeta längre upp i åldrarna. Det är också därför regeringen har genomfört flera jobbskatteavdrag, som har lett till att en vanlig LO-familj har mellan 2 000 och 3 000 kronor mer i plånboken varje månad. Det är det som är drivkraften.
Jobbskatteavdragen ger en drivkraft till ökat arbete. Det är också det som har gjort att Sverige har en bra ekonomi och ordning och reda i statsfinanserna. Det ska löna sig att arbeta. Jag som tidigare jämställdhetstalesperson för Moderaterna har jobbat mycket med dessa frågor. Vi har ett beslut på att vi som förtroendevalda i kommuner och landsting ska aktivera oss mycket mer för att öka möjligheterna till heltidsanställningar.
Mitt svar till Raimo Pärssinen på vad du ska svara de handelsanställda är att de måste ställa frågan till sina fackliga företrädare. Det handlar om hur man tecknar avtal och varför man i så fall inte begär mer eller försöker få till fler heltidsanställningar. Den frågan kan bara de avtalstecknande parterna ge argument för. Kanske har man höjt löner eller OB-ersättningar i stället eller prioriterat någon annan fråga.
Men ytterst är detta en fråga i fria förhandlingar mellan parterna, och jag hoppas att det ska kunna förbli så även i framtiden.
Hillevi Engström (M):
Kerstin Nilsson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att motverka en snedvriden tillgång på arbetsmarknadsåtgärder mellan kvinnor och män med funktionsnedsättningar. Frågan ställs mot bakgrund av att det enligt Kerstin Nilsson finns belägg för att flest män får del av det utbud som står till förfogande för personer med funktionsnedsättningar, trots att kvinnorna är övervägande i antal.
Jag vill inleda med att säga att arbetslösa personer med funktionsnedsättningar som innebär nedsatt arbetsförmåga har rätt att ta del av all service och alla arbetsmarknadspolitiska program som finns att tillgå hos Arbetsförmedlingen på samma villkor som andra arbetssökande. Vid behov ska de också få del av arbetslivsinriktad rehabilitering och de särskilda anställningsstöd som finns att få för målgruppen.
Vidare erbjuder Arbetsförmedlingen sina anställda utbildning om jämställdhet i arbetslivet för att öka kunskapen om betydelsen av en mer jämställd arbetsmarknad. Anställningarna med stöd för personer med funktionsnedsättning som innebär nedsatt arbetsförmåga fördelas ojämnt mellan könen: Ca 60 procent av anställningarna går till män. Detta förklaras till viss del av att männen utgör en större andel av arbetslösa som har en funktionsnedsättning med nedsatt arbetsförmåga.
Den könsuppdelade arbetsmarknaden utgör en annan förklaring till skillnader i anställningar. Arbetsmarknaden är fortfarande uppdelad när det gäller vad kvinnor och män har för yrke och sysselsättning. Regeringen har i flera år, nu senast i budgetpropositionen 2011, påtalat att Arbetsförmedlingen ska fortsätta arbetet för att uppnå en jämnare könsfördelning avseende de arbetsmarknadspolitiska insatserna för målgruppen.
Hillevi Engström (M):
Tack för frågan, Kerstin Nilsson! Det är en jätteviktig fråga som du väljer att ta upp. Det är en fråga som alliansregeringen tar på väldigt stort allvar. Vi gör saker på det här området. Låt mig nämna någonting som är väldigt väsentligt här, nämligen en forskningssatsning på 30 miljoner kronor per år under tre års tid för att forska om kvinnors ohälsa och de här bekymren så att vi får mer kunskap.
Som jag nämnde i mitt interpellationssvar beror det också på att det är en större andel män och att arbetsmarknaden, som vi väl känner till, är starkt könsuppdelad. Det behövs kunskap och utbildningsinsatser. Arbetsförmedlingen behöver förbättras ännu mer på den här punkten. Det finns säkert också brister när det gäller fördomar och traditioner. Låt mig också säga att en viktig reform som har lett till att fler funktionshindrade har fått jobb är satsningen på nystartsjobben.
23 procent av 40 000 nystartsjobb har gått till personer som har funktionshinder med nedsatt arbetsförmåga. Vi har också ökat resurserna för lönebidragsanställningar och till Samhall. Låt oss titta tillbaka på det som vi har gjort på sjukförsäkringsområdet. Redan där var det en större andel som kvinnor sjukskrivna och som fick sämre tillgång till rehabilitering. De gömdes och glömdes i systemen.
Dem lyfter vi nu fram och försöker hjälpa att komma tillbaka. I sitt regleringsbrev för 2011 har Arbetsförmedlingen fått ett viktigt uppdrag, nämligen att informera arbetsgivare om alla de möjliga åtgärder som finns. Kerstin Nilsson pratade mycket om karotter och måltider. Det finns faktiskt ett smörgåsbord av åtgärder att erbjuda arbetsgivare om de anställer en person som har funktionshinder med nedsatt arbetsförmåga.
Vi har höjt ersättningarna för särskilt anställningsstöd för att nämna ett exempel. Det har också blivit stora höjningar för anpassning på arbetsplatsen. Men det finns mer att göra i det här avseendet, och det är någonting som är högt prioriterat på min agenda. Jag kommer nu i mars att träffa parterna på ett högnivåmöte tillsammans med Maria Larsson.
Där kommer vi att se hur vi kan försöka ge fler personer med funktionshinder med nedsatt arbetsförmåga chansen att komma tillbaka på arbetsmarknaden och förverkliga sina livsdrömmar, bidra och jobba 100 procent av sin arbetsförmåga.
Hillevi Engström (M):
Patrik Björck har frågat mig om jag kommer att ta några initiativ för att åtgärda bristerna i arbetsmarknadspolitiken. Jag känner inte riktigt igen den bild Patrik Björck målar upp i sin interpellation. Vi ser nu flera tecken på att arbetsmarknadsläget börjar ljusna. Antalet nya platser hos Arbetsförmedlingen fortsätter till exempel att vara fler än föregående år, vilket tyder på att arbetsgivarnas efterfrågan på arbetskraft har ökat.
Samtidigt ser vi en fortsatt ökning av sysselsättningen och en minskning av arbetslösheten jämfört med förra året. I november såg vi för första gången sedan slutet av 2007 att antalet arbetslösa hade minskat jämfört med samma månad ett år tidigare. Situationen är dock fortfarande allvarlig, särskilt för unga utan utbildning. Det krävs därför en fortsatt aktiv arbetsmarknads- och utbildningspolitik.
I budgetpropositionen för 2011 presenterade regeringen en rad satsningar för att förstärka arbetsmarknadspolitiken och motverka att fler personer blir arbetslösa under lång tid och för att stärka konkurrenskraften hos dem som står långt från arbetsmarknaden. Bland annat tillförs ytterligare resurser för arbetspraktik och coachning under 2011.
Vidare förstärks Arbetsförmedlingens förvaltningsanslag under 2011, bland annat för att deltagarna i garantierna ska kunna erbjudas insatser av hög kvalitet. För att öka möjligheterna för dem som har varit utan jobb en längre tid att återgå till arbetslivet förstärks dessutom det särskilda anställningsstödet för deltagare i jobb- och utvecklingsgarantin under 2011 och 2012. Vi följer naturligtvis utvecklingen på arbetsmarknaden noga.
Kvaliteten i de arbetsmarknadspolitiska insatserna ska kontinuerligt följas upp för att skattemedlen ska komma till bästa möjliga användning och för att vi ska kunna nå målet om full sysselsättning.
Hillevi Engström (M):
Som jag uttryckte i mitt första inlägg delar jag inte Patrik Björcks problemformulering, varken den karta som Patrik Björck målar upp eller den verklighet han beskriver. De rapporter som nu kommer om hur Sverige har klarat finanskrisen och Sveriges väg i Europa kan inte ha gått någon förbi. Man kan titta runt om i Europa. Jag var senast i denna vecka på ett möte i Ungern.
Där har de varit tvungna att gå in med stora lån från IMF. Det är en enorm oro i samhället för vad den misskötta ekonomin i Ungern kommer att leda till. I Storbritannien sägs 500 000 upp från offentliga sektorn, från välfärden. I Spanien, Frankrike, Grekland, ja, nästan varje EU-land, har man en ekonomi som är skakig och inte lyfter.
OECD lämnade en rapport som jag bara har läst korta referat från och inte hunnit sätta mig in i - det finns det andra som är bättre på. OECD menar att vi har ett av de starkaste tillväxttalen i hela Europa. Vi har bland de bästa statsfinanserna. Vi har reformer som leder till att vi kan göra satsningar som gör att människor kommer i arbete. Vi har också gett långsiktiga besked till industrin i energifrågan som är viktig för vår exportsektor.
50 procent av vår bruttonationalprodukt är exportsektorn, och där är det viktigt att vi tar ett ansvar för bland annat energiförsörjningen. Jag menar att Patrik Björck svartmålar Sverige. Hans bild stämmer inte. Vi kan se att vi har 100 000 fler i sysselsättning jämfört med för ett år sedan. Vi har en alldeles för hög arbetslöshet, men den har sjunkit och är nu nere på 7,1 procent. Målsättningen för regeringen är att vi ska ha bland de lägsta arbetslöshetstalen i Europa.
Jag kan också se att 30 000 unga är i jobb jämfört med förra året. Jag är inte nöjd, och det behöver göras mer. Ett viktigt nytt initiativ är att de ungdomar som har lämnat skolan utan godkända betyg nu får möjlighet att komma tillbaka till skolan med ett förhöjt studiebidrag på 6 300 kronor per fyraveckorsperiod. Vi försöker också motivera ungdomar. Det gör jobbcoacher.
Har man inte utbildning ska man i första hand försöka komma tillbaka till utbildningen, gärna också lärlingsutbildning, som jag tror att många ungdomar är intresserade av. Vi har folkhögskolesatsningen, där många ungdomar blir inspirerade och ser att de kanske också kan gå tillbaka till en skola som inte är den de lämnade utan som ser deras förtjänster och möjligheter. Det vidtas väldigt många åtgärder på olika håll inom regeringen.
Inte minst de reformer som Maud Olofsson i Näringsdepartementet gör för företagen är viktiga. Den bild som Patrik Björck målar upp stämmer inte med verkligheten. Det är också så som någon begåvad person sade till mig när det gäller påståendena om att räntebanan pekar uppåt. En nationalekonom tolkar det klart och tydligt som att det då ser ljust ut för svensk ekonomi. Det är alltså ett sundhetstecken att räntebanan pekar uppåt.
Riksbanken har kunnat leva upp till sin roll, och att vi har haft en låg inflation är viktigt inte minst för löntagarna. Låt oss inte gå in på de delarna, men låt oss enas om att Sverige har fått beröm för sina åtgärder och att vi står starka. Men vi är inte nöjda.
Hillevi Engström (M):
Tack för interpellationen! Det är ju så att regeringens politik ständigt, vågar jag påstå, följs upp, utvärderas, granskas, diskuteras och justeras vid behov. Det är en ständig process. Det är ett ständigt lärande. Det är ett ständigt lyssnande på allt ifrån experter i de myndigheter som finns till externa och internationella bedömare.
Det är vår skyldighet att jobba på det sättet. Det innebär inte att det är här i talarstolen som den interndiskussionen ska föras, utan vi kommer att återkomma när vi justerar och förändrar. Regeringen blev omvald på arbetslinjen och på en aktiv jobbpolitik där det lönar sig att arbeta.
De jobbskatteavdrag som genomfördes under förra mandatperioden har lett till en varaktigt höjd sysselsättning och en sänkt jämviktsarbetslöshet, enligt oberoende bedömare. Och detta är en politik som vi tänker fortsätta med utan att för den skull riskera välfärden. Vi satsar i årets budget 69 miljarder kronor på arbetsmarknadspolitiken. 69 miljarder är väldigt mycket pengar.
Det som skiljer Sverige från andra OECD-länder är att vi satsar två tredjedelar av den resursen på aktiva arbetsmarknadsåtgärder. Ni i oppositionen vill göra det dyrare att anställa unga under 26 år - det är ett exempel. Ni vill ta bort jobbcoacherna nu när chanserna ökar på arbetsmarknaden. Ni vill satsa mer pengar på a-kassan, på att höja bidragen, än på hela er jobb- och utvecklingssatsning.
Det tror inte jag leder till att minska långtidsarbetslösheten. Som med alla reformer som görs kommer de ständigt att behöva ses över och justeras, men jobblinjen ligger fast. Det är någonting som vi aldrig viker från. Sedan finns det utmaningar och svårigheter. En av dem som jag ser allvarligast på gäller dem som är funktionshindrade och som har nedsatt arbetsförmåga - vi gör satsningar för att försöka få in dem på arbetsmarknaden.
Det handlar om de utrikesfödda, och det handlar om ungdomar som inte har godkända betyg. Det viktigaste är framför allt det långsiktiga. Det handlar om att förebygga arbetslöshet på lång sikt genom att skolan blir mycket bättre, så att alla barn och ungdomar får chansen att nå sina livsdrömmar. Det behövs mer av åtgärder.
Jag är långt ifrån nöjd, men jag är ändå stolt över vad vi har åstadkommit och att vi har kunnat komma ur den här finanskrisen och att vi kan fortsätta att satsa. Jag vill avslutningsvis nämna den viktiga forskningssatsning som görs. Det är sådana åtgärder som vi har haft råd att vidta. Eftersom vi inte har höjt alla ersättningssystem som oppositionen har velat har vi kunnat satsa på forskning och utveckling. Det är en ökad satsning, med 5 miljarder, under fyra år.
Det är sådant som leder till jobbtillväxt i Sverige, och det behöver vi mer av.