KBLab/rixvox huggingface dataset:
Pia Nilsson (S):
Statsrådet Åsa Torstensson pratar som om kommuner och landsting hade en sjö av pengar att ösa ur. Så är inte fallet, och det kommer att bli ännu sämre. Det skriver regeringen i sin egen prognos. Kommunernas och landstingens ekonomi kommer att försämras dramatiskt, från ett plus till ett minus inom loppet av två år. Då begär infrastrukturminister Åsa Torstensson att kommunerna ändock ska vara med och betala det som är statens åtagande.
Det saknas pengar, säger Åsa Torstensson, inte bara en gång utan två tre gånger. Vi har hört det förr. Ja, men tacka för det! Här sänker Åsa Torstenssons regering skatten med 60 miljarder på ett bräde, 600 miljarder sett över en tioårsperiod. Tänk så mycket infrastruktur vi skulle kunna få för de pengarna! Samtidigt går staten med ett överskott på drygt 100 miljarder. Det finns inte pengar. Det saknas pengar.
Javisst, men frågan är vad man väljer att lägga pengar på, Åsa Torstensson. Den borgerliga regeringen har onekligen gjort sitt val. Skattesänkningar går före satsningar på välfärden. Infrastrukturen är välfärdens blodomlopp, det tror jag att vi är överens om. Jag är oroad. Jag tycker inte att jag har fått några svar. Den frivillighet som Åsa Torstensson hävdar är en chimär.
Det visar inte minst statsministens besök i Burträsk. Han sade att ska det vara någon Norrbotniabana ska ni också tala om hur den ska finansieras. Det är så budskapet kommer att löpa som en röd tråd genom landet. Det ställer jag inte upp på, och det gör inte heller Sveriges kommuner och landsting.
Pia Nilsson (S):
Jag blir förfärad när jag läser det svar som jag har fått. Ju mer jag läser det, desto värre blir det. Skulle Åsa Torstensson vilja förklara vad hon menar när hon faktiskt skriver "att det i egentlig mening inte finns någon isolerad svensk klimatutmaning. Förändring av klimatet är en global fråga och insatser för att möta denna utmaning ska först och främst hanteras på den globala och europeiska arenan." Vad menar ministern?
Tar du inte ditt ansvar för det här? Det är precis som om ministern svär sig fri. Jag blir förfärad, och många med mig. Jag pratade med en reporter i morse. Hon trodde att det var felskrivet. Jag sade att jag skulle fråga ministern, och Åsa Torstensson har ju möjlighet att eventuellt korrigera det. Det är bedrövligt. Åsa Torstensson pratar om att det ska komma besked. Men när kommer beskeden?
Vi har hört det här under två års tid. Vi har hört den massiva kritik som Åsa Torstensson levererade mot den tidigare socialdemokratiska regeringen, som enligt Åsa Torstenssons mening inte har åstadkommit speciellt mycket - knappt en tummetott, säger kollegan Gunnar Andrén. Med tummetott menar han 107,5 miljarder kronor. Är det så ni räknar inom alliansen, att det är tummetottar? Det vill jag absolut inte påstå att det är.
Det var en rejäl satsning vi gjorde 2004 som Åsa Torstensson som infrastrukturminister inte har gjort någonting för att förbättra. Det har varit 17-procentiga kostnadsökningar, men inte en krona har ministern lagt till dessa investeringar under de två år hon har haft tillfälle att göra så. Det är något märkligt. Jag kan väl som oppositionspolitiker leva med att inte få besked.
Men lämna besked till de resenärer, inte bara i Mälarområdet utan i hela Sverige, som väntar på besked om vad som kommer att hända med i första hand kollektivtrafiken, med järnvägstrafiken. De som i dag sitter i överfulla tåg undrar när det kommer ytterligare möjligheter. När kommer vi att bygga ut järnvägsbanorna ännu mer?
Ge besked till de företag som vill expandera men som anser att det är svårt och tycker att det stora hindret är bristande kommunikationer. Ge besked till de företag som vill förlägga mer av sina transporter på järnväg. Ge besked till sjöfarten i Mälaren, som faktiskt för sin överlevnad är beroende av en utbyggd sluss i Södertälje. Lämna besked, infrastrukturminister Åsa Torstensson! Det är dags att ta bladet från munnen.
Pia Nilsson (S):
Jag har ställt tre frågor till ministern: vilka åtgärder hon vill vidta för att göra transporterna runt Mälaren miljövänliga, om hon tänker satsa på ökad järnvägstrafik och sjöfart och om hon avser att genomföra Klimat- och sårbarhetsutredningens förslag om ombyggnad av Södertälje sluss.
Samtliga frågor har ministern avfärdat som meningslösa att diskutera utifrån argumentet att problemen i första hand ska lösas globalt. Jag är fortfarande lika förfärad, ministern. Åsa Torstensson undrar om inte vi socialdemokrater är intresserade av globala miljöinsatser.
Det är väl självklart, men vi tar också ansvar för de inhemska åtgärder som måste vidtas för att, i det här fallet, förhindra översvämningar i Mälaren. Det måste vi naturligtvis ta ansvar för inom Sveriges gränser. Vilka beslut kan vi förvänta oss av den här regeringen eller av ministern framöver? Anders Borg har sagt en sak: Satsa på vägar.
Andreas Carlgren har sagt någonting annat: Satsa på järnvägar. Och infrastrukturministern säger ingenting. Vi får ingenting veta. Arbete pågår, hävdar ministern. Ja, men när kommer då resultatet? Arbete pågår här och nu, men vad som kommer vill ministern inte diskutera. Det anser hon vara meningslöst. Jag är lika förfärad.
Lämna besked, åtminstone till resenärerna, till trafikplanerarna, till alla företag - till alla människor i detta land som väntar på besked om vad den borgerliga regeringen vill med infrastrukturen i Sverige.
Pia Nilsson (S):
Jag måste säga att jag inte är speciellt mycket klokare nu efter att ha lyssnat på Åsa Torstenssons utläggningar eller, för den delen, på Jörgen Johanssons utläggningar. Jag tycker att det svajar betänkligt i svaret. Åsa Torstensson försöker nämna lite grann om historiken och det som föranledde uppdraget till Carl Cederschiöld. Det är väl gott nog.
Men sedan när det gäller att verkligen sätta ned foten och bestämt säga att staten kommer att infria givna löften tycker jag inte att du, Åsa Torstensson, har svarat. Du hänvisar till nästa års åtgärdsplanering. Men vet vi hur ekonomin då kommer att se ut?
Vi vet att de ekonomiska förutsättningarna radikalt har försämrats under de senaste månaderna, för att inte tala om och jämföra med hur det var två år tillbaka i tiden när detta med medfinansiering började aktualiseras. Då hade kommuner och landsting helt andra förutsättningar för att gå in och bejaka 2 miljarder kronor till denna satsning, under förutsättning att staten infriade de löften om övrig infrastruktur som jag i mitt första inlägg nämnde.
Bland annat gäller det då de två nya spår på sträckan Barkarby-Kallhäll som skulle tas i drift år 2015. Jag har inte fått något svar från Åsa Torstensson om huruvida det löftet kommer att hinna infrias. Staten skulle ju också bygga ytterligare två spår på hela sträckan Tomteboda-Barkarby och dubbelspår genom Gamla Uppsala. Kommer det här att bli verklighet?
Jag har inte fått något svar om det. Riktigt oroande är det som Åsa Torstensson i sitt svar mest uppehåller sig vid, nämligen den kommunala medfinansieringen som ju ministern höjer till skyarna som någonting helt fantastiskt. Jag undrar om man nu är lika entusiastisk i kommuner och landsting runt om i Mälardalen och i Östergötland inför den medfinansiering som man för ett par år sedan bejakade.
I dag har kommuner och landsting fullt upp med skolan, vården och omsorgen. Dessutom ska de finansiera statliga infrastrukturåtaganden. Det är inte lätt när skatteintäkterna månad efter månad minskar. Vad händer, Åsa Torstensson, om det beträffande de 2 miljarderna i medfinansiering går i stå? Hur juridiskt bindande är egentligen den här avsiktsförklaringen?
Har ministern möjligtvis något ess att trolla fram ur rockärmen? Vad händer om det nu skulle bli så att kommuner och landsting gör bedömningen att de på frivillighetens basis inte vill betala vare sig för Citybanan eller för annan infrastruktur?
Pia Nilsson (S):
Jag vill säga till Åsa Torstensson, Sveriges infrastrukturminister, att vi alla har ett ansvar för kommuners och landstings ekonomier. Det gäller i synnerhet nu och särskilt när kommuner och landsting ska behöva betala för statens infrastrukturåtaganden. Åsa Torstensson må ursäkta, men jag känner ett stort ansvar för att föra kommuners och landstings talan.
Jag talar om vad som händer om kommuner och landsting gör en helt annan ekonomisk bedömning än den som gjordes innan man gick in i avsiktsförklaringen. Ekonomin för landsting, kommuner och staten såg annorlunda ut då. Det kan vi inte bortse från, och det tror jag inte heller Åsa Torstensson kan blunda inför.
Jag ställer mig fortfarande frågan om kommunerna kommer att vara lika entusiastiska till att medfinansiera Citybanan. Vi kan hoppas att Genomförandegruppen är något slags garanti. Vi får verkligen hoppas att det går vägen, men jag är inte så säker på det. Jag måste faktiskt få uttrycka det. Infrastrukturministern talar om att åtagandena ska inrymmas i 417 miljarder.
Det är den ram som regeringen lägger fram och som riksdagen snart ska besluta om. Men jag vet att Näringsdepartementet krasst räknar med att få in ytterligare drygt 30 miljarder genom just medfinansieringen. Det här är, fru infrastrukturminister, en sanning med viss modifikation. Det tycker jag att vi ska klargöra även här. Ni räknar med att få in 417 miljarder och ytterligare 30 miljarder i intäkter.
Jag är orolig å kommuners, landstings och resenärers vägnar. Vi får vänta till nästa år och se vad åtgärdsplanen ger vid handen. Det ska bli mycket spännande. Vad jag förstår sitter inte Åsa Torstensson med något ess i rockärmen.
Pia Nilsson (S):
Vågar vi lita på tåget, infrastrukturminister Åsa Torstensson? Vågar vi lita på tåget när tågförseningarna nu slår alla rekord? Jag är inte så säker på att svaret är ja. Som tågresenär är jag jätteirriterad varje gång det inträffar, för det inträffar i princip varje gång jag reser med tåg.
Min goda vän som förde loggbok över sina arbetsresor från maj fram till nu är förstås oerhört missnöjd, dels för att det tog tre månader för henne att få ersättningen från resegarantin utbetald, dels för att hon fick använda sin flextid för att täcka de tidsförluster som förseningarna orsakade. På två och en halv månad var det 3 timmar och 45 minuter. Det här är helt orimligt.
Det är helt oacceptabelt! Jag måste ställa frågan: Har ministern ett ansvar i tågförseningsproblematiken? Har Åsa Torstensson ett ansvar, eller hänvisar hon bara till Banverket, SJ och SL, och att de liksom bara ska lösa det hela? Vilken roll har Åsa Torstensson i arbetet med att få bukt med tågförseningsproblematiken?
Vad är det de facto för åtgärder som har vidtagits i kraftsamlingspaketet, som i mitt tycke verkar sakna de krafter och muskler som faktiskt behövs för att det här problemet ska kunna elimineras? Vad gör Åsa Torstensson? Jag har inte fått något svar. Det hänvisas bara till att Banverket, SJ och SL kan göra mer.
Men jag vill veta hur ministern då tänker se till att detta samarbete verkligen blir av. Visa nu, Åsa Torstensson, att regeringen är på rätt spår. Gör det nu!
Pia Nilsson (S):
Jag får börja med att tacka ministern för svaret. Den här vintern kommer vi nog att minnas som den vinter som lamslog tågtrafiken, den vinter som på ett osedvanligt tydligt sätt blottlade tågtrafikens sårbarhet - ett trafikkaos av sällan skådat slag, så långt ifrån visionen om en järnväg i världsklass som man bara kan komma. De allra flesta resenärer har förståelse för att vinterväder kan orsaka problem i tågtrafiken.
Men i sådana lägen förväntar man sig att få snabb, korrekt och samordnad information, och där brister det enormt i dag. Jag delar ministerns uppfattning att det ytterst är resenärerna som får ta konsekvenserna när störningar uppstår. Jag instämmer också i resonemanget att tåg- och järnvägssystemet är just ett system där alla delar måste hållas ihop och samordnas. Inget kan väl vara mer riktigt.
Men vilka offensiva förslag har ministern då lagt fram för att hålla ihop tågsystemet? Riktningen går ju snarare åt motsatt håll. Vi ser en alltmer sönderstyckad organisation, där varje del får bli vars och ens egen lyckas smed. Bolagiseringen av Banverket Produktion är ett exempel, den kommande avregleringen är ett annat. Var fanns systemsynen när dessa beslut fattades, ministern?
Herr talman! Om nu ministern inte har några egna offensiva förslag, går det bra att följa upp de 33 åtgärder som blev resultatet av Björn Rosengrens vinterutredning 2002. Då var det också en sträng vinter med stora störningar i tågtrafiken. Utredningen sammanfattar de åtgärder som Banverket, SJ och Green Cargo kom överens om för att stå bättre rustade inför kommande vintrar.
Alla inblandade skulle aktivt arbeta för att reducera förseningarna, förbättra snöröjningen och inte minst informationen till resenärerna. Och fordonen, hör och häpna, skulle förberedas enligt särskilt dokumenterade vinterprogram för att klara driften.
På Banverket, herr talman, medger man att en av de punkter som återstår råkar vara just initiativet till ett förbättrat informationssystem - åtta år senare. Herr talman! Jag har också ställt en fråga om hur den kommande avregleringen kan komma att påverka tågtrafiken.
Ministern svarar att hon är fast övertygad om att tågtrafiken kommer att bli mer effektiv, och jag utgår ifrån att det även gäller vintertid. Menar ministern att en avreglering av persontrafiken kommer att leda till bättre samordning och effektivare information till resenärerna? Tror ministern att trafikstörningarna kommer att märkas mindre när avregleringen blir ett faktum?
Det tror i vart fall inte SJ:s vd Jan Forsberg, som för ett par veckor sedan på en direkt fråga svarade: Tack gode Gud för att tågtrafiken inte är avreglerad. Då hade det sett ännu värre ut. Några konkreta svar på vad regeringen har gjort för att avvärja trafikstörningar och förbättra beredskapen har vi inte fått. Det är hög tid att ministern visar handlingskraft. Att det blir vinter även nästa år är lika säkert som amen i kyrkan.
Sannolikt kommer kyla, sannolikt kommer också snö att falla. Kommer samma kaos att uppstå då, infrastrukturminister Åsa Torstensson?
Pia Nilsson (S):
Åsa Torstensson försöker sin vana trogen göra allt hon förmår för att besvara de frågor som vi faktiskt har ställt. Men jag har ännu inte fått något svar på vilka åtgärder som ministern har vidtagit för att avvärja de värsta vinterhoten. Jag har absolut inte fått något svar på hur kommande avreglering kan tänkas påverka tågtrafiken vintertid.
Det är klichéartade svar som lämnas och inte alls några detaljer kring hur ministern ser på detta och vilka åtgärder som hon de facto har för avsikt att vidta. Jag tolkar detta som icke-svar. Jag tolkar det som att ministern inte besitter den handlingskraft som vi har efterlyst under lång tid. Åsa Torstensson pratar om frustrerade resenärer.
Det finns inte en resenär denna vinter som inte har varit frustrerad. Men hur ska vi kunna komma åt denna frustration? Är det genom att prata om tider som har varit? Ja, det väljer åtminstone ministern att göra. Hon slår sig för bröstet och säger: Titta vad mycket vi satsar! Jag som minister har ambitionen att fortsätta att satsa, och som centerpartist tycker jag att det är jätteviktigt.
Men det finns inte mycket att yvas över, Åsa Torstensson. Om vi går tillbaka ända till 1991 och tittar på Centerpartiets budgetar när det gäller infrastruktur kanske vi kan få fram en lite mer nyanserad bild. Vad händer då med avregleringen? Det kommer sannolikt att bli fler aktörer från och med nästa höst som ska ut och trängas på de spår som vi har. De ska inte ut samtidigt.
Det förstår jag också. Men onekligen kommer det att bli fler aktörer som ska samordna sina insatser. Hur ska det då gå till när det inte ens i dag fungerar att samordna, i synnerhet inte den information som samtliga operatörer faktiskt är skyldiga att ge resenärerna? Hur ser ministern på detta egentligen?
Jag tycker att hon undviker att svara på en så viktig fråga som naturligtvis också gör att människor känner frustration framöver. Vinter kommer det, som sagt, att bli nästa år igen och kommande år. Det vore mycket intressant att få veta vad Åsa Torstensson vill göra.
Kanske är det så att ministern tycker att vi har för stora förväntningar på tågtrafiken vintertid. Är det så, ministern? Om svaret är ja, hur ska vi då hantera tågtrafikssituationen framöver? Hur ska vi lösa det här?
De svar vi så här långt fått från Åsa Torstensson ger absolut ingen trygghet och absolut inga lugnande besked till alla dem som lyssnar på den här debatten och till alla de frustrerade resenärer från vilka vi alla fått vittnesmål. Bättre upp, Åsa Torstensson!
Pia Nilsson (S):
Vi har nu under ganska lång tid bett ministern att redovisa vilka offensiva förslag hon har lagt fram för att förbättra den beredskap som behövs för att liknande tågtrafikkaos inte ska uppstå kommande vintrar. Vilka svar har vi fått? Inga. Jo, förlåt, just det: Vi har satsat mer pengar, säger Åsa Torstensson. Men det hjälper uppenbarligen inte.
Kaoset är ett faktum, ministern. Jag har bett ministern att följa upp beslutet från Vinterutredningen 2002. Vad har jag fått för svar? Inget. Jag har bett ministern att svara på om trafikstörningarna kommer att märkas mindre när avregleringen börjar gälla full ut i höst. Vad har jag fått för svar? Inga.
Infrastrukturminister Åsa Torstensson har inte lämnat några klara besked till alla dessa frustrerade resenärer. Det här är helt oacceptabelt. Det är tur, Jan-Evert Rådhström, att det snart är val. Det som kanske är mindre tur är att det sannolikt blir en vinter till, och har vi riktig otur kan det bli riktigt kallt, precis som den här vintern.
Men till skillnad från den här vintern ska vi kommande vintrar, det är åtminstone min ambition och min förhoppning, ha ett mer samordnat informationssystem. Vi måste ha kraftfullare ställverk, högre snöröjningsberedskap och fordon rustade för svenskt vinterklimat. Då börjar vi närma oss en järnväg i världsklass. Delar Åsa Torstensson min ambition?
Pia Nilsson (S):
Det figurerar en hel del olika siffror i sammanhanget. Det är inte lätt för ministern och mig och inte minst för åhörarna att få någon klarhet i detta. Jag har också nåtts av uppgiften att Rikstrafiken har betalat ut 62 miljoner kronor till Tåg i Bergslagen. Jag har fått siffran 28 miljoner kronor för 2011. Ministern säger att det är 37.
Jag antar att ministern har den rätta uppgiften. Låt oss säga att det är 37 miljoner. Ministern säger också att det skulle vara en rimlig avtrappning och att man skulle hitta en rimlig fördelning. Mina källor säger också att trafikhuvudmännen står för 95 miljoner kronor. Jag vågar inte säga om det är sant eller inte. Jag har inte kollat upp det, men det sägs i alla fall att trafikhuvudmännen betalar 95 miljoner kronor.
Det är väldigt mycket pengar. Frågan är hur mycket mer som trafikhuvudmännen, det vill säga kommuner, landsting och regioner, ska betala för att Tåg i Bergslagen ska kunna fungera som det är tänkt och kunna täcka det behov som finns och som de kommersiella aktörerna inte har något intresse av. Det var så långt jag hann i mitt första inlägg.
Vad menar ministern när hon skriver i svaret att om inget intresse för kommersiell trafik finns kommer Rikstrafiken att betala ut ersättning till ett kollektivtrafikföretag via Tåg i Bergslagen? Jag undrar i klartext om jag ska tolka det så att Rikstrafikens stöd även fortsättningsvis kommer att omfatta linje 54.
Det finns ingen privat aktör som är intresserad av att bedriva trafik längs den linjen. Man har gjort en intresseförfrågan. Det gjordes hösten 2009, och det fanns inte något intresse. Då undrar jag: Ska Rikstrafiken nu fortsätta att stödja linje 54 från Gävle till Hallsberg?
Eller tycker ministern på något vis att trafikhuvudmännen, kommuner, landsting och regioner, ska betala ännu mer för den här trafiken så att de får ännu mindre pengar till sjukvård och andra kärnverksamheter? Jag tycker att det vore väldigt bra om ministern kunde ge ett tydligt svar på de här frågorna.
Pia Nilsson (S):
Jag tycker inte att jag har fått någon klarhet i om linje 54 kommer att få stöd eller inte. Rikstrafiken reducerar bidraget från att ha varit drygt 60 miljoner ned till 37 miljoner, som ministern hävdar. Jag har hört siffran 28. Det är en stor reducering oavsett vilken siffra.
Det här tyder på att trafikhuvudmännen måste gå in med ytterligare medel eftersom ingen annan aktör känner något ansvar för sträckan.
För mig är det en gåta hur man först kan konstatera att bidraget dras ned eftersom man tror att det kommer att komma privata aktörer som ska visa intresse, i stället för att tänka att man behåller bidraget så länge ingen annan visar intresse.
Nu visar det sig att vid en intresseförfrågan som gjordes i höstas, hösten 2009, fanns det inte någon privat aktör som ville trafikera linjen. Då måste vi ta ansvar för det. 160 000 människor i Bergslagen berörs. Det här fick Intresseföreningen Bergslaget att kraftfullt agera på sitt årsmöte i år.
Intresseföreningen Bergslaget består av 24 kommuner, tre regioner och landstinget i Västmanland. Man tror att det beslut som Rikstrafiken nu kommer att fatta kommer att försämra trafiken i Tåg i Bergslagen oerhört starkt. Det kan inte jag acceptera.
Om vi är överens, Åsa Torstensson, om vikten av att alla i hela landet ska få del av effektiva och klimatsäkra transporter kräver jag en annan lösning av Åsa Torstensson.
Pia Nilsson (S):
Lotta Finstorp valde att lyfta fram det positiva som nu händer. Det är klart att det händer en del, och det tycker jag också är väldigt bra. Det du däremot väljer att inte säga ett ord om, Lotta Finstorp, är regeringens syn på SJ. Du nämnde lite i förbifarten att det nu inför avregleringen handlar om att rusta sig. Det måste väl i allra högsta grad beröra SJ.
Det är ändå Lotta Finstorps regering som har kommandot där - om man vill ta ett kommando. Jag har dock inte hört någonting, vare sig från dig eller från någon annan i regeringen, om att man vill någonting med SJ. Vilken roll kommer SJ att ha i det avreglerade Tågsverige? Behövs SJ? Hur kommer detta att se ut, Lotta Finstorp? Det vore väldigt bra om du ville redogöra för det. Sedan pratade du om den fullt finansierade nationella åtgärdsplanen.
Jag vill bara än en gång upplysa om att riksdagens utredningstjänst har tittat på detta och konstaterat att det om kostnadsökningarna blir som de har varit de sista åren fattas minst 40 miljarder. Dessutom har regeringen lagt in sju extra objekt i åtgärdsplanen till en sammanlagd summa av 14 miljarder. Dessa pengar har man inte skjutit till, utan det blir på bekostnad av övriga objekt.
Menar du, Lotta Finstorp, att regeringen har finansierat denna plan fullt ut? Varför ska det utredas ännu en gång? Varför lägger ministern ett ytterligare utredningsuppdrag när det finns från Trafikverket ett 15 procents alternativ som redan är utrett? Varför ansluter ni inte till det? Vad är poängen med att ytterligare utreda?
Pia Nilsson (S):
Jag förstod inte riktigt vad Lotta Finstorp menade med nostalgi. Nostalgisk kan man vara i många avseenden, men det är absolut inte mitt syfte att vara nostalgisk när jag ställer frågor om vad regeringen vill med Statens järnvägar. Det är ni som kan formulera ett ägardirektiv som sedan kan underställas bolagsstämman. En aktör bland flera, säger Lotta Finstorp, i en avreglerad marknad som ännu inte är fullt ut avreglerad.
Jag vet att det kommer att ske vid nästa tidtabell 2012. Men då undrar jag om Lotta Finstorp kanske delar sin kollega Staffan Angers åsikt som har skrivit en motion om detta. Han säger så här: På en avreglerad tågmarknad för persontrafik bör den offentliga aktören aktivt användas av staten för att driva de transportpolitiska målsättningar som fastställs av riksdagen och regeringen. Delar Lotta Finstorp sin kollegas uppfattning?
Han tycker att vi ska ge SJ ett samhällsuppdrag och att det ska formuleras i ägardirektivet.