KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helena Lindahl (C):
Tack, Mikael Damberg! Nej, det här är faktiskt inte alls olika debatter! De hänger ihop. Tror Mikael Damberg verkligen att man kan se export som någonting isolerat? Det är ju människor som står bakom de här företagen, och människorna som driver företagen behöver också goda förutsättningar. Att vi i Centerpartiet skulle vara ensamma om att vilja stå fast vid sänkta arbetsgivaravgifter stämmer inte heller.
Vi har faktiskt nästan hela näringslivet bakom oss, och det är näringslivet som Centerpartiet kämpar för. Jag står inte i den här kammaren för att imponera på Mikael Damberg eller på något annat parti, utan vi drivs av att vi ska ha bättre villkor för företagarna. Sedan är det också så här att nysvenskar kommer hit. Väldigt många behöver sitt första jobb, och detsamma gäller våra ungdomar. Ta en sådan bransch som besöksnäringen!
Den är väldigt tjänsteintensiv, och det innebär att alla ökade kostnader påverkar väldigt mycket. Då kan jag knappast tro att det inte har någon betydelse att arbetsgivaravgifterna för de unga höjs. Jag skulle tro att du kan fråga vem som helst inom besöksnäringen som driver ett företag, och du kommer att få svaret att Centerpartiet gör rätt som står fast vid det här.
Mikael Damberg försöker sprida dimridåer och säger att Centerpartiet vill ta bort 130 miljoner kronor i budgeten. Men hallå! Socialdemokraterna och den här regeringen vill beskatta det svenska näringslivet med 27 000 miljoner! Det går ju inte ens att jämföra. Dessa enorma skatteökningar kritiseras av näringslivet. Ni får den kritiken.
Från näringslivets sida anser man att det ni gör är småpengar jämfört med dessa planerade skattehöjningar. Detta skickar ni nu på företagen. Tycker inte näringsministern att det är genant?
Helena Lindahl (C):
Låt mig börja med att yrka bifall till reservationerna 1 och 7, för det glömde jag i mitt anförande. Jag kommer att gå in på liknande frågor som Birger Lahti, för jag tycker inte att svaret var till fyllest. I till exempel Skaraborg och Jämtland finns en del fyndigheter av uran. Det gör att många invånare i dessa bygder är oroade.
Det förstår jag, för vad händer om något företag vill prospektera eller till och med bryta uran? Det skulle definitivt påverka jakt, fiske och turism - för att inte tala om värdet på marken som riskerar att falla. Det skulle lägga en våt filt över bygden. Kom inte och säg att så inte är fallet, för dessa människor har ofta uttryckt sin oro över detta.
Jag köper inte Socialdemokraternas förklaring att man i regeringen har kommit överens om att inte tillåta uranbrytning. Bara för ett år sedan, Hanna Westerén, ville Socialdemokraterna och Miljöpartiet förbjuda uranbrytning. Vid så många tillfällen i kammaren talade ni hett om att det måste genomföras.
Men nu väljer ni att rösta nej till Centerpartiets och Vänsterpartiets motioner om att utreda ett förbud. Dessutom tycker ni inte heller att kommunerna ska få vetorätt när det gäller prospektering av uran i alunskiffer, det vill säga där uran är särskilt förekommande. Hur kan denna svängning komma sig?
Helena Lindahl (C):
Det där är en klassiker. När man inte kan svara på frågan vänder man på debatten och kastar den i famnen på motståndaren: Vad gjorde ni? Skillnaden är att Centerpartiet inte hade majoritet i regeringen under de där åtta åren. Socialdemokraterna och Miljöpartiet har majoritet i regeringen; det är ni som är regeringen. Ni klagade enormt mycket på att ni inte fick igenom ett förbud mot uranbrytning.
Nu har ni chansen, men i stället säger ni att er interna överenskommelse på något slags kafferep skulle stå över svensk lagstiftning. Kom igen! Det där kan inte ens Socialdemokraterna tro på själva. Jag vill ha en bättre förklaring, Hanna Westerén.
Helena Lindahl (C):
Det går inte att kompromissa med naturen, sa Annika Lillemets i sitt anförande. Det kan jag delvis hålla med om. I ert valmanifest var ni också mycket tydliga med att ni ville stoppa uranbrytning, på samma sätt som ni här i kammaren tidigare har krävt ett förbud i lagstiftningen mot uranbrytning.
Men nu säger ni till och med nej till en utredning om ett förbud. Hur kan det komma sig?
Helena Lindahl (C):
Jag tycker ändå, Annika Lillemets, att det är lite märkligt. Jag har stått här i kammaren många gånger och argumenterat just med Miljöpartiet i den här frågan. Då har ni varit tydliga med att det inte finns något annat än ett förbud, att det måste komma till för att vi ska vara säkra i Sverige att det verkligen inte blir någon uranbrytning. Därför är det mycket konstigt för mig att ni nu säger: Nej, vi har kommit överens i regeringen.
Det är ju ingen lag. Det är inget lagstadgat som ni har kommit överens om över huvud taget, utan ni har bara diskuterat ihop er. Att hänvisa till en intern överenskommelse är en ganska mager lösning, Annika Lillemets, i jämförelse med svensk lagstiftning. Är det så att ni har blivit överkörda av Socialdemokraterna i den här frågan, eller är det så att ni helt har bytt fot i frågan?
Helena Lindahl (C):
Tack, Mattias Jonsson, för ett bra tal! Mattias Jonsson kanske kan gissa vilken fråga jag ska ställa nu. Det handlar alltså om 2 000 miljoner, som jag tycker att det är viktigt att kunna vara tjatig om, för det är inte vilka pengar som helst.
Jag hade en interpellationsdebatt med näringsminister Mikael Damberg den 22 oktober, där han sa att det statliga riskkapitalbolaget Inlandsinnovation kommer att upphöra, liksom Fouriertransform, som jag tror att Mattias Jonsson känner väl till eftersom han är från Västra Götalandsregionen. Då vet han hur viktigt Fouriertransform är för bilindustrin och för den delen också för verkstadsindustrin.
Man kommer alltså att ta 2 000 miljoner från Inlandsinnovation för att skapa ett nationellt bolag. Jag tycker att syftet är gott, att man tittar över det statliga riskkapitalet. Jag tror att det är bra att man gör det, för man måste alltid titta på hur effektivt det kan användas.
Det som jag däremot har problem med, och som Centerpartiet tycker är djupt orättvist, är att man ska ta pengar från de sårbaraste delarna av Sverige och lägga ut det över resten av landet. Denna del av landet bidrar också till en stor del av skog, malm, energi och turism. Mycket av detta exporterar vi, och vi vet att Sverige är ett exportberoende land.
Att då dra undan alla dessa pengar från dessa delar av landet känns inte okej. Därför är min fråga: På vilket sätt kommer borttagandet av Inlandsinnovation och de 2 000 miljonerna att främja den regionala utvecklingen i Dalarna, Värmland, Gävleborg, Jämtland, Västernorrland, Västerbotten och Norrbotten?
Helena Lindahl (C):
Tack, Mattias Jonsson, för svaret! När det gäller det statliga riskkapitalet säger statens egen myndighet - detta har jag framhållit tidigare i kammaren också - att 80 procent av allt riskkapital hamnar i de större städerna, bland annat i Göteborg, som Mattias Jonsson kommer ifrån, Stockholm och Malmö. 50 procent hamnar i Stockholm. Det fanns en anledning till att pengarna i Inlandsinnovation kom till en gång i tiden.
Det var för att områdena i norra Sverige, Dalarna och Värmland är speciellt utsatta. Sedan kan jag inte förstå varför man måste jämföra det ena med det andra. Vi behöver både såddkapital och en annan typ av kapital för nästa steg. Om man exempelvis behöver 30 miljoner till ett företag är det inte alltid så enkelt att gå till banken. Vi behöver alltså en kombination av båda två.
Problemet kvarstår: Varför tar ni 2 000 miljoner från dessa sårbara delar av landet för att smeta ut över resten av Sverige? Det är inte acceptabelt! Precis som Mikael Damberg står Mattias Jonsson här och säger att det är hans övertygelse att detta kommer att gå bra. Precis samma sak sa näringsministern. Men jag har sagt det förut: Tro kan man göra i kyrkan. Här i riksdagen fattar vi beslut.
Det är precis som om vi norrlänningar, värmlänningar och folk från Dalarna ska vara jätteglada för att ni tar hela pepparkaksburken, och så bjuder ni på en pepparkaka tillbaka. Fast jag tror att ni kanske kan behöva pepparkaksburken så här i jultider, för ni behöver bli lite snällare när det gäller regional utveckling.
Helena Lindahl (C):
Tack, Elisabet Knutsson, för ditt anförande! Vi kan nu se hur Arbetsförmedlingen håller på att genomföra sin plan att lägga ned 100 lokalkontor. Eftersom man i dagsläget har sammanlagt 320 kontor är det ungefär en tredjedel. Man lägger alltså ned en tredjedel av kontoren samtidigt som vi ser en stor flyktingström komma ut till kommunerna, och där har Arbetsförmedlingen en stor roll att fylla.
Det intressanta är att exempelvis Arbetsförmedlingen aviserar nedläggning av kontor trots att Ardalan Shekarabi har tillsatt en utredning och gett Statskontoret i uppdrag att redovisa effekterna av att staten centraliserar sin verksamhet till allt färre orter. Ändå sker detta samtidigt.
Jag begriper inte hur regeringen kan tillåta en fortsatt nedläggning av statliga verksamheter under tiden som utredningen pågår för att titta på effekterna av att staten i allt högre takt lämnar landsorten. Hur kan regeringen tillåta detta, Elisabet Knutsson?
Helena Lindahl (C):
Elisabet Knutsson har rätt i att denna centraliseringsiver har pågått länge - ända sedan 60-talet när Socialdemokraterna delade ut flyttbidrag till folk som skulle flytta från landsorten in till städerna. Men det går i allt snabbare takt, skulle jag vilja säga.
Jag tror att Elisabet Knutsson noterade min långa uppräkning i talarstolen, och jag tror också att Elisabet Knutsson precis som jag är orolig och medveten om att centraliseringen nu går i så snabb takt att det är staten som snabbast flyttar från landsorten in till städerna, det vill säga före privata företag och före flyttströmmarna av individer.
Eftersom det kom massiv kritik på grund av att allt fler statliga företag centraliserar sin verksamhet tillsatte ni en utredning. Problemet som jag undrar över är då: Hur kan det komma sig att regeringen tillåter att man aviserar nedläggning under den tid som utredningen pågår?
Om man vill kan man jobba varje dag med att göra tillägg i regleringsbrev.
Regeringen behöver alltså inte vänta till i slutet av året innan man skickar ett regleringsbrev till en myndighet, utan redan i morgon kan regeringen välja att göra ett tillägg i regleringsbrevet och säga till Arbetsförmedlingens generaldirektör, och även till Skatteverkets generaldirektör för den delen, att det här kan man sluta upp med för att i stället avvakta den utredning som är tillsatt och som Statskontoret nu genomför. Jag vill återigen ha svar på mina frågor. Vad kommer regeringen att göra?
Kommer ni att fortsätta att tillåta att man lägger ned de statliga verksamheterna, trots att en utredning pågår?
Helena Lindahl (C):
Jo, Jennie Nilsson, jag anser faktiskt att Socialdemokraterna och regeringen tar drygt 2 000 miljoner från de mest sårbara områdena, som Inlandsinnovation omfattar. Jag måste upprepa det. Det svar jag får av Jennie Nilsson är: Vi omstöper det kapital som finns - vi tar inget kapital.
För mig känns detta som ett politruksvar, Jennie Nilsson. Det kan ses som en omskrivning av något slags omvänd Robin Hood-politik, där man tar pengar från de mindre bemedlade och ger till dem som är mer bemedlade, det vill säga till städerna. Faktum är att det är precis det som sker.
De här pengarna från Inlandsinnovation snöts ju inte fram bara för att det var kul att slänga ut dem till Norrlandslänen, Värmland och Dalarna. Det fanns en orsak till att de gavs dit. De här områdena är enormt sårbara. Det säger Mikael Damberg själv, fast han tar tillbaka 2 000 miljoner och delar ut småsmulor i stället. Det finns ingen som helst geografisk inriktning i den här propositionen.
För mig är det väldigt underligt att Jennie Nilsson står och säger att det här riskkapitalet inte kommer att gå till städerna utan till dem som behöver det och till områden som behöver det. Det står ingenstans i propositionen att det finns en geografisk inriktning. När jag har haft möten med Mikael Damberg har han också avvisat att det över huvud taget skulle finnas någon som helst geografisk inriktning. Jag skulle hemskt gärna vilja ha en förklaring till detta.
Hur kommer Socialdemokraterna att se till att de här områdena får samma förutsättningar som tidigare?
Helena Lindahl (C):
Jennie Nilsson glömmer att nämna att det finns en mängd andra remissinstanser som tycker helt tvärtom. De tycker att Inlandsinnovation är väldigt bra av den orsak som jag tidigare nämnde. Men det har Jennie Nilsson antingen inte läst om eller kanske glömt att nämna här. Det kanske inte passade inlägget. Jag vet att det fanns en mängd riskkapitalister som var vansinniga, speciellt här i Stockholmstrakten, när Inlandsinnovation infördes.
Det skulle bli 2 000 miljoner till Norrlands inland. Vad var det för någonting? Var det någonting att satsa statligt kapital på, och dessutom 2 miljarder? Ja, skulle jag vilja säga. Det är det definitivt. Jag är väldigt stolt att Alliansen och framför allt Centerpartiet var drivande i att förse dessa områden där det knappt finns något riskkapital att få med de 2 000 miljonerna.
Det finns ingen som kan lura mig att tro att 2 000 miljoner mindre i dessa områden skulle vara bättre för områdena. Hör Jennie Nilsson vad Jennie Nilsson säger? Det är bättre att ta 2 000 miljoner från de områdena och placera dem i resten av Sverige, för det kommer att gynna Norrlands inland. Det finns väl ingen som går på det. Jag tycker att Jennie Nilsson blandar bort korten här.
Det är väldigt många som berörs av den så kallade omstruktureringen. Har Socialdemokraterna över huvud taget talat med dem? Man hänvisar till exempel till Riksrevisionen och annan expertis. De är rådgivande. Det är vi som politiker som fattar beslut i Sveriges riksdag. Jag är här för att jag har en egen åsikt och kan bilda mig egna uppfattningar. Jag behöver inte alltid följa experternas råd.
De är rådgivande och inte beslutande. I annat fall skulle inte vi behövas.
Helena Lindahl (C):
Jag har i flera inlägg tänkt att jag ska yrka bifall till reservationerna 1 och 2. Nu gör jag det, så att det är noterat i protokollet. Sedan kan jag inte låta blir att kommentera det som Jennie Nilsson sa om att jag skulle ta av mig de hemstickade vantarna. Det är ju så att vi i Centerpartiet gillar närodlade produkter. Sedan gillar man faktiskt också att ha på sig hemstickade vantar, särskilt i Norrland. Som bekant kan det vara väldigt kallt där.
Ni vet också att det på vintern kan blåsa ganska häftigt. Då kan hemstickade vantar, även stickiga sådana, vara väldigt bra att ha.
Helena Lindahl (C):
Jag kan väl säga så här: När Inlandsinnovation kom till jublade knappast riskkapitalisterna i Stockholm, ska ni veta. Snarare var det tvärtom. Jag var dock väldigt glad över att dessa områden i Sverige fick riskkapital. Jag säger inte att bankerna inte gör sitt jobb - tvärtom. Men det här var nödvändigt kapital, och det ser vi.
600-700 miljoner av dessa totalt 2 miljarder är redan i rullning, och de gör väldigt mycket gott. Att man sedan tittar över det statliga riskkapitalet tycker jag är sunt och bra, men som jag sa är det vi vänder oss emot att ni tar nästan 2 000 miljoner från de mest sårbara delarna av Sverige och smetar ut dem över resten av landet, Per-Arne Håkansson.
Det gör ni när vi vet att den största delen av riskkapitalet i Sverige går till de tre största städerna. 50 procent går till Stockholm. Hur kan ni medverka till ytterligare centralisering av Sverige? Det är min fråga tillbaka.
Helena Lindahl (C):
Det var under Centerpartiets tid i regeringen, alltså under alliansregeringens tid, som Inlandsinnovation skapades. Aldrig tidigare har dessa delar av landet fått ta del av 2 000 miljoner i riskkapital. Det ska vi vara klara över. Det fanns också en orsak till att det infördes. Det vill ni ta bort i dag. I stället vill ni smeta ut det över resten av landet och fokusera på städerna.
Det är precis så det är, och det är en omvänd Robin Hood-politik. Ingen ska försöka inbilla oss i de berörda områdena att detta skulle vara någonting som är toppenbra för norra Sverige, Värmland och Dalarna. Ni tar tusentals miljoner från oss, och det Mikael Damberg säger är att vi ska få tillbaka några få. Det är ungefär som med jultomten. Ni kanske kommer ihåg när jultomten kom när ni var små. Man fick ett stort hårt paket.
Man rev upp det, och i ivern hittade man ett par stickesockor, som dessutom kliade. Jag skulle vilja dra den parallellen. Det är ungefär det vi får tillbaka, och det är inte acceptabelt.
Helena Lindahl (C):
Jag har en fråga om någonting helt annat. Jag är som centerpartist lite intresserad av att få veta hur en värmlänning ställer sig till förslaget om att ta bort Inlandsinnovation och fokusera pengarna i ett nationellt bolag, när vi vet att 80 procent av allt riskkapital i dag hamnar i de större städerna. Det känns inte riktigt som Vänsterpartiets melodi att stödja ett sådant förslag.
Därför skulle jag vilja ha Håkan Svennelings reflektioner över hur Vänsterpartiet kan gå med på en dylik sak.
Helena Lindahl (C):
Jag tackar Håkan Svenneling för ett konstruktivt svar och för att det finns en medvetenhet hos Vänsterpartiet att detta inte är odelat positivt och enkelt. Jag personligen och Centerpartiet tycker att det är bra att man ser över det statliga riskkapitalet för att man ska se hur det kan användas mer effektivt. Sådant måste man hela tiden göra. Det är därför klokt.
Men problemet är att man tar pengar från de delar av landet där det är svårast att få tag i riskkapital - det är det som jag och Centerpartiet vänder oss emot - och att man sedan placerar det i någon central förvaltning. Det som vi vet i dag är att det inte finns någon geografisk aspekt över huvud taget i denna utredning. Det innebär, som det ser ut i dag, att detta kommer att fokuseras kring de större städerna.
Vi ser i dag en centralisering i Sverige, och det har kommit många rapporter som visar att staten går i bräschen för centraliseringen och att man lämnar landsbygden före invånarna och flyttar in till större orter och till städer. Det är inte okej att staten ska vara den som centraliserar och drar jobben in till städerna. Samma sak gäller det statliga riskkapitalet.
Det finns en stor oro över att detta över huvud taget inte har tagits med i denna översyn och denna utredning. Det finns också en stor oro över att vår näringsminister Mikael Damberg, vid den interpellationsdebatt som jag hade med honom för två veckor sedan, inte heller såg denna problematik. Han sa bara: Det är min absoluta övertygelse att det kommer att lösa sig. Jag kan inte bara lita på en absolut övertygelse och tro. Tro kan man göra i kyrkan.
I Sveriges riksdag måste vi besluta.
Helena Lindahl (C):
Jag tackar för att jag får lägga mig i debatten denna sena kvällstimme en tisdag. Jag har några frågor och funderingar jag skulle vilja skicka med ministern. Jag tror att ministern kanske är medveten om dem, men jag skulle även vilja ha lite respons om hur ministern ser på detta.
I den här utredningen finns det nämligen förslag om att små företag som ska vara med och kanske söka en upphandling hos statliga myndigheter eller hos kommuner och landsting ska ha kollektivavtalsliknande villkor. Det ska alltså krävas i den offentliga upphandlingen.
Problemet är att undersökningar som Sifo har gjort visar att ungefär 60 procent av småföretagen - de som har 1-49 anställda - inte har vare sig kollektivavtal eller hängavtal. Det som är viktigt att påpeka är att de flesta av dessa företag är väldigt seriösa. De är duktiga och har bra och goda anställningsvillkor.
Om den här utredningens förslag går igenom får denna stora grupp av företagare svårt att hävda sig i konkurrensen i offentlig upphandling. Det känns väldigt allvarligt. Det finns också ytterligare farhågor om att sådana här krav kan leda till att konkurrensen minskar, och det innebär att offentliga upphandlingar kan bli dyrare eftersom färre har möjlighet att vara med.
Även om det naturligtvis är väldigt viktigt med sjysta arbetsvillkor får man inte heller blunda för den här problematiken. Jag undrar på vilket sätt ministern kommer att beakta detta.
Helena Lindahl (C):
Tack, så mycket ministern, för att jag får glida in lite grann i den här interpellationsdebatten, även om interpellationerna påminner om varandra. De hör i alla fall till samma område när det gäller offentlig upphandling. Det enda som jag är orolig för är att man ställer olika krav på ett mindre företag och ett större företag.
Jag läste till exempel tidigare att Stefan Löfven gick ut och sa i medierna att man skulle skapa 10 000 nya arbetstillfällen genom ett socialt ansvar i samband med offentlig upphandling. Det är inte dumt tänkt, men problemet är bara att det är lättare för ett större företag att göra det än för ett litet företag som har en eller två anställda. Jag tror nog att ministern förstår vad jag menar.
Det jag är orolig för är att större företag gynnas och att mindre företag missgynnas, och samma sak också när det gäller kollektivavtalsliknande villkor. Varför jag frågar är att företag har kontaktat mig, och jag tror inte att det här är riktigt klart. Många kanske inte riktigt förstår och är oroliga för att de ska utestängas från möjligheten att delta i offentlig upphandling.
Jag vill bara försäkra mig om att de små företagen ska ha samma möjligheter som större företag att vara med i den här typen av upphandlingar.
Helena Lindahl (C):
Tack, Anna Johansson, för svaret! Under valrörelsen talade sig Socialdemokraterna väldigt varma för Norrbotniabanan, inte minst i Västerbotten, där jag bor. Vallöftet var att den första sträckan, 9 kilometer mellan Umeå och Dåva industriområde, skulle byggas före 2018 års utgång. Det var ett tydligt löfte.
Nu har EU-kommissionen också beviljat medel till finansiering av järnvägsplanen mellan Umeå och Skellefteå, och även berörda regioner har bidragit finansiellt, vilket är mycket bra. Men trots alla löften från Socialdemokraterna om banan i fråga kvarstår en del frågetecken som jag skulle vilja reda ut. Min fråga är också: Ingår Norrbotniabanan i Sverigebygget/Sverigeförhandlingen?
I så fall står det att det ska finnas en betydande extern medfinansiering. Vad betyder det i pengar? Eller ligger satsningen på Norrbotniabanan utanför Sverigeförhandlingen, och handlar det i så fall fortfarande om extern medfinansiering, eller tar regeringen och staten alla kostnader? Om det krävs någon typ av medfinansiering behöver Norrbotniabanan AB en förhandlingsperson att tala med. Det säger man också själv uttryckligen.
Man har i dag ingen att förhandla med. Trots att man har stött på regeringen om detta händer inget. Det går inte, som ministern sa till mig i sitt svar, att bara vänta på att järnvägsplanen ska bli färdig. Ska ni uppfylla ert vallöfte, det vill säga att banan ska börja byggas senast 2018, är det bråttom, och då behövs en förhandlingsperson. Min fråga till ministern är då: När kommer detta att ske?
Under det här året kommer ni att presentera en infrastrukturproposition. Min undran är hur stora delar av den totala byggnationen av Norrbotniabanan som kommer att finnas med. Järnvägsplanen i fråga, som håller på att tas fram nu, omfattar sträckan mellan Umeå och Skellefteå. Då är det viktigt att inte bara Dåvamyrasträckan finns med.
Där kommer det ju inte att kunna åka speciellt många resenärer, för det är industrisopor som det handlar om först och främst. Järnvägsplanen har också en sista förbrukningsdag, om fem år. Även av den anledningen är det viktigt att veta om den här sträckan kommer att medfinansieras av staten eller regeringen.
Annars skulle jag vilja säga att det är ett stort slöseri med både energi och pengar som läggs ned på att utreda något som regeringen inte kommer att avsätta medel till.