Anders Borg (M):
Jag har stor förståelse för Britta Rådströms och Marie Engströms utgångspunkt. Vi har naturligtvis alltid att värna om våra medmänniskor.
Det måste vara den grundläggande utgångspunkten för vårt sätt att förhålla oss till människor, och det är alldeles uppenbart att för varje människa som förlorar sitt arbete, oavsett om det sker i samband med en internationell konjunktur, en nödvändig strukturomvandling, för att man har haft bristande kostnadskontroll eller för att arbetsuppgifterna på annat sätt har försvunnit är det naturligtvis oerhört plågsamt. Därför ska vi ha en god ordning på svensk arbetsmarknad. Det är därför vi ska ha fackliga organisationer.
Det är därför vi ska ha förhandlingar. Det är därför vi ska ha trygghetssystem. Det är därför vi ska stötta människor i svåra situationer. Det tror jag att alla som i sin närhet har människor som har genomgått detta känner stor respekt för, och det ska vi naturligtvis också göra för de medarbetare som lämnar våra offentliga myndigheter. Vi har i dag en relativt god ordning i vår offentliga förvaltning.
Jag tycker ofta, när jag möter mina europeiska kolleger och vi jämför våra papper, att svensk verksamhet i offentlig sektor bedrivs med god kvalitet till rimliga kostnader med en hög grad av service till medborgarna och med en god grad av öppenhet i verksamheten. Detta har vi bland annat för att vi har ett relativt stramt system för de offentliga verksamheterna med pris- och löneomräkning, lokalkostnader och hyror satta på ett sätt som återspeglar kostnadsstrukturen.
Det är naturligtvis alltid kontroversiellt och som finansminister behöver jag sällan umgås någon längre stund med generaldirektörer eller andra offentliga myndighetsföreträdare innan de berättar om att just deras verksamhet borde undantas från både löneomräkning och lokalkostnader. Jag vill understryka att för mig har detta inte det minsta att göra med sänkta skatter eller någon allmänt njugg inställning till offentlig verksamhet. Det är klart att vi ska ha en bra offentlig verksamhet i Sverige. Det är vi alldeles överens om.
Det är alldeles självklart att vi ska ha kronofogdar och skatteverk, och medborgarna ska ha en god service. Om detta tror jag inte att vi har någon grundläggande ideologisk konflikt. Vi behöver bra, välfungerande statlig och kommunal förvaltning. Men det faktum att en verksamhet är viktig och att man vurmar för den får inte betyda att man släpper på noggrannheten i kontrollen av verksamheten. Varje ökad kostnad måste nogsamt provtryckas.
Är kostnadsökningarna motiverade utifrån grundläggande faktorer, ett ökat behov eller något annat som man finner rimligt, ja, då får man tillföra medel. Om det har berott på bristande kostnads- eller verksamhetskontroll måste man naturligtvis fundera på om det är sådana åtgärder som ska vidtas. Jag vill inte sätta ned foten med en rungande duns och säga att jag vet exakt hur det förhåller sig med Kronofogdemyndigheten. Jag får underlag från mina medarbetare, och jag tittar på dem.
Vi har en löpande dialog med myndigheten. Som det nu ser ut var inte detta en förutsedd kostnad, utan verksamhetsdelen, det så kallade verksamhetsstödet, administrationen och IT-systemutvecklingen har blivit dyrare än väntat. Om vi ska ha respekt för en god offentlig verksamhet tror jag att det är väldigt viktigt att vi alltid håller noga ordning på kronor och ören så att vi vet att pengarna används till exakt det de ska användas till.
Det tycker jag gäller särskilt för verksamheter man själv har ett ansvar för. Man ska alltid försöka städa framför sin egen trappa innan man börjar städa i andras trappor.
Därför tycker jag att det åligger finansutskottet, skatteutskottet och Finansdepartementet att vara särskilt försiktiga med de myndigheter vi ansvarar för, samtidigt som vi naturligtvis både när det gäller Tullverket, Skatteverket och Kronofogdemyndigheten ska ge goda förutsättningar att driva verksamheterna utifrån de mål riksdagen fastställer.