Morgan Johansson (S):
Jag säger i svaret att jag känner en oro för läget på många sätt men kanske särskilt när det gäller den psykiska situationen hos de unga. Jag lyfte också i svaret fram de unga flickorna. I Socialstyrelsens folkhälsorapport för ett år sedan pekade man på att självmordsförsök och självskadande handlingar nästan har fördubblats som andel i den åldersgrupp vi talar om, alltså flickor mellan 15 och 25 år.
Det är klart att detta har varit ett kollektivt rop på hjälp. Vi har satt i gång några processer i samband med det, bland annat att ta fram en handlingsplan för att förebygga självmord. Ett sådant uppdrag har getts till Socialstyrelsen. Det som dock också är viktigt är att vi redan nu klarar av att identifiera vilka åtgärder man måste vidta, att man inte bara ligger och väntar på utredningar.
Då handlar det inte bara om behandling. Marita Aronson talar mycket om behandlingssituationen, när man redan har ett problem, och där gör vi ju riktade satsningar. Under förra året och i år riktade vi sammantaget närmare 700 miljoner kronor till framför allt psykiatrin. Men Marita Aronson missar nästan helt det förebyggande perspektivet. Det kanske inte är så konstigt, för där har ju Folkpartiet egentligen inte mycket att komma med.
När man ser att unga människors psykiska hälsa är ett växande bekymmer kan man fråga sig vad detta beror på. Jag tror att det har att göra med en osäkerhet inför framtiden, om man ska kunna få ett jobb. Jag tror också att det har att göra med hets och stress, inte minst i skolan. Jag tror att det har att göra med kommersiella budskap.
Vi blir till exempel hela tiden matade med bilder av hur både pojkar och kanske särskilt flickor ska se ut och uppträda. Men det gäller som sagt också pressen i skolan. Jag tror att vi måste vara beredda att ta en rejäl diskussion om detta. Men när jag då vänder mig till Folkpartiet får jag väl säga att Folkpartiet nästan är värst i den diskussionen.
När jag lyssnar på ledande företrädare för Folkpartiet när det gäller skolan lyfter man nästan bara fram satsningarna på eliten, de bästa. Man måste vara den bäste bland de bästa. Ni glömmer helt och hållet de barn som kanske inte hänger med riktigt i skolan. Ni har ju en korpral i reserven i Stockholm - eller om han nu är kapten eller kanske rentav major - som driver er skolpolitik.
Retoriken i den skolpolitiken är inte längre skolgårdens retorik utan kaserngårdens. Det är givakt, rättning i ledet och höger om för hela slanten.
Jag tror att Marita Aronson, som är en klok och sympatisk person, i grunden förstår att man inte kan driva en skolpolitik på det sättet utan att stöta bort och få problem med de ungdomar som kanske inte hänger med utan kanske har svårigheter i skolan. När man hör Folkpartiets retorik kring skolan handlar det nästan bara om elitsatsningarna.
Det handlar om att lyfta ut de elever som har det lättast för sig i skolan och sätta dem i särskilda klasser och särskilda skolor. Perspektivet med hur man pressar de elever som har det svårare finns nästan inte alls. De pojkarna och flickorna har man lämnat efter sig.
Jag, som försöker se denna problematik lite bredare än vad kanske Marita Aronson har gjort - hon talar mycket om behandling; jag försöker att också se det förebyggande - blir oroad när jag hör Folkpartiets diskussion kring detta. Om detta skulle bli en borgerlig linje och realpolitik tror jag att vi skulle få ännu större bekymmer med den psykiska ohälsan i våra ungdomsgrupper.