Billy Gustafsson (S):
Vi diskuterar nu frågor utifrån ett motionsbetänkande angående offentlighets-, sekretess- och integritetsfrågor. Det finns fyra reservationer som jag kort ska återkomma till. Men först tänkte jag ta tillfället i akt att ge några mer allmänna synpunkter.
Man kan konstatera att sekretess- och integritetsfrågorna har fått en alltmer framskjuten roll i den politiska debatten. Jag tror att det är av framför allt två orsaker. Det ena gäller den tekniska utvecklingen. Det som tekniskt inte var möjligt för 20-25 år sedan är tekniskt möjligt i dag. Det är i dag möjligt att bevaka och följa människor på ett sätt som inte gick tidigare.
Det andra gäller förändringar i samhället som sådant och därmed också i politiken. Jag tänker framför allt på det så kallade kriget mot terrorism. De två förutsättningarna gör att vi fått ett mer riktat fokus på dessa frågor.
Jag uppfattar att det finns en bred samsyn om offentlighetsprincipens grundläggande del i vår demokrati och för mänskliga rättigheter och att öppenheten i sig har ett egenvärde. Samtidigt finns det ett behov av värn för den enskildes integritet.
Här vill jag passa på att säga att jag instämmer i det som Liselott Hagberg sade i denna kammare, men inte alldeles nyss utan den 9 februari 2005.
Hon sade då något som jag tycker är riktigt, nämligen att "det är troligen omöjligt att entydigt kunna definiera begreppet integritet och samtidigt också få en allmän acceptans för en sådan definition". Jag tror att Liselott där pekade på något väldigt väsentligt. Begreppet innehåller många dimensioner och är oerhört svårt att fånga in.
Inför debatten i dag tog jag mig före att titta i protokoll från tidigare debatter. Jag slogs av att där finns ett mönster. När man diskuterar offentligheten i sig gör man det utifrån argumentationen att offentligheten behöver utvidgas.
En stund senare diskuterar man integritetsskyddet, och då landar debatten i att integritetsskyddet bör stärkas. Jag kunde notera att det inte sällan var samma person som hade båda dessa uppfattningar. Det finns alldeles uppenbart en målkonflikt mellan å ena sidan offentlighet och å andra sidan integritetsskydd.
Jag tror inte att det är möjligt att organisera bort målkonflikten, utan det är något som vi måste leva med.
Jag för min del tror att politiken är det verktyg som behövs för att kunna göra avvägningarna mellan ökad offentlighet och ett förstärkt integritetsskydd. Utmaningen är, som jag ser det, att inte ha mer sekretess än det som är absolut nödvändigt men heller inte ha för lite sekretess på något område.
Herr talman! Mot den, som jag upplever, mycket komplicerade bakgrunden tycker jag att det är klokt att avvakta det utrednings- och beredningsarbete som pågår för att inte fatta förhastade beslut. På den punkten håller jag med Gustav Fridolin, om jag nu inte missförstod honom.
Han förde ett resonemang om vilken respekt vi ska ha för arbetande utredningar och beredningar. Jag ska avsluta med några korta kommentarer om de reservationer som finns. Först gäller det reservation 1 från Centerpartiet. I reservationen förs ett resonemang om behovet av att definiera begreppet integritet.
Jag tror inte att det är meningsfullt att försöka göra det just på grund av det som jag sade alldeles nyss, nämligen att det troligen är omöjligt att göra det så att det blir entydigt och allmänt accepterat. Jag tror inte heller att begreppet integritet är statiskt över tid, utan det förändras i takt med att samhället och värderingarna förändras.
Den andra delen i reservationen, som handlar om integritetskonsekvensbeskrivningar, känner jag sympati för, men det är mycket tveksamt om det är en framkomlig väg. Jag är inte heller alldeles säker på att det vore önskvärt. Som jag var inne på tidigare vill jag hävda att det är politiken som är verktyget, samtidigt som det är politikens uppgift att ta ställning i målkonflikter.
Om vi kunde utreda allt och vetenskapligt bevisa vad som är rätt och fel skulle vi inte behöva politiken. Politiken är till för att vi ska kunna göra en avvägning vad gäller priset för det som vi vill uppnå för att se om det är ett rimligt pris, om förhållandet mellan det som vi vinner och det som vi ska betala är rimligt.
När det gäller reservation 2 från Folkpartiet konstaterar jag bara att vi egentligen inte tar ställning i sak. Jag har egentligen inte någon annan uppfattning. Jag antar att det som man skriver i reservationen om teknikneutralitet är korrekt; det kanske inte är exakt det begreppet som används, men det gäller i alla fall teknikoberoendet.
Jag tar inte ställning till det, men det är rimligt att Integritetsskyddskommittén först får möjlighet att lämna sitt slutliga betänkande och att vi därefter tar den diskussionen. Gustav tog också upp reservation 3 från Miljöpartiet. Den handlar om sekretess och hävande av de uppgifter som SKI, om jag fattat det rätt, har sekretessbelagt.
Frågan har prövats rättsligt, och man har kommit fram till att tillämpningen rent juridiskt, utifrån de rättsregler som nu finns, är korrekt. Det finns två delar i reservationen, att regeringen upphäver sekretessen eller att lagen ändras.
Jag anser att det sistnämnda är svårt att ta ställning till, alltså att utifrån ett enskilt fall ändra på lagstiftningen. Lagstiftningen är generell till sin karaktär. Vad gäller det andra alternativet, att regeringen upphäver sekretessen, kan jag inte överblicka konsekvenserna av det - därav min tveksamhet.
Jag tycker inte att det är rimligt att ge detta regeringen till känna. Den fjärde reservationen, även den från Miljöpartiet, tror jag inte att Gustav sade så värst mycket om. Även här tycker jag att det är rimligt att regeringen får fullfölja beredningen av delbetänkandet. Avslutningsvis, herr talman, yrkar jag bifall till utskottsmajoritetens förslag och avslag på samtliga reservationer.