KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Löfstrand (S):
Anti Avsan vill inte ta något personligt ansvar för regeringens arbete, men till syvende och sist är Anti Avsan en av de ledamöter i denna kammare som utsett statsministern och den övriga regeringen. Jag hoppas därför att Anti Avsan tar ansvar för den politik som regeringen bedriver, för det är ju riksdagens uppgift.
Det verkar som om jag i dag inte kommer att få svar på mina frågor beträffande när propositionen kommer och varför det tar så lång tid. Om man läser den tjocka bibban med remissvar finns det, som Jan Lindholm sade i sitt anförande, inte mycket nytt i den. I utredningen har funnits två referensgrupper som fått ge de flesta synpunkterna.
Det finns alltså inte mycket nytt i den remissbibba som föreligger. Det innebär att arbetet borde kunna gå mycket snabbt. Om regeringen velat driva frågan, och prioritera den, kunde man hela hösten ha jobbat med de svar som redan hade kommit in.
Avslutningsvis vill jag, beträffande kompromissen, fråga Anti Avsan om han kan lova att det förslag som kanske kommer i höst, eller någon gång framöver, kommer att vara identiskt med utredningens, så att vi kan avskriva vad en eventuell kompromiss skulle innehålla. Kan Anti Avsan lova det?
Johan Löfstrand (S):
Jan Ertsborn lyfter upp frågan huruvida det beslut vi fattar i dag blir historiskt eller inte. Det är helt korrekt att inte jag eller någon från Miljöpartiet eller Vänsterpartiet har stått i talarstolen och sagt att vi i dag ska stifta lag. Det är inte vad frågan handlar om. Jag håller helt med Jan Ertsborn.
Men det skulle vara en historisk dag om en majoritet i Sveriges riksdag slog näven i bordet och sade: Vi vill införa ett könsneutralt äktenskap i Sverige, och det ska göras omgående utan kompromisser och utan att frågan dras i långbänk. Det är vad frågan handlar om i dag. Det är det historiska beslut jag talar om. Jag talar inte om någonting annat.
Jag tror inte att representanterna för vare sig Vänsterpartiet eller Miljöpartiet heller har gjort någonting sådant. En annan fråga som har berörts av både Jan Ertsborn och tidigare borgerliga talare är att det ska vara ett seriöst beredningsarbete. Jag håller helt med. Vi socialdemokrater har en ganska lång erfarenhet av att styra.
Under de perioder som vi har styrt har vi alltid sett till att ha seriösa remissbehandlingar och tagit behandlingen av ärenden på största allvar. Under den borgerliga regeringen är det lite mer hattande. När man skulle remissbehandla a-kassan kunde man göra det på tre veckor, medan den här frågan, som uppenbarligen inte är prioriterad, tog nästan tio månader.
Jag tror inte att det handlar om seriositet utan om vilja. Viljan var nog bra mycket större att genomföra a-kasseförändringarna än i denna fråga. Jag övergår till remissinstanserna och hur seriös behandlingen har varit av dem. Jag har läst remissvaren. Det finns mycket där att ta till sig. Men där frågan och utredaren har landat är en bra väg att gå.
Det är där jag vill att vi ska handla. Frågan är: Varför har det tagit så lång tid? Blir det utredningens förslag som gäller eller blir det en kompromiss?
Johan Löfstrand (S):
Jan Ertsborn menar alltså att förändringarna i a-kassan inte var så komplexa och inte berörde så många människor och att man där kunde ha tre veckors remisstid medan man i frågan om införandet av en könsneutral äktenskapsbalk hade utrett noggrant under väldigt lång tid och där kunde ha en mycket längre remisstid än vad som normalt är brukligt. Är det så jag ska förstå Jan Ertsborn?
Johan Löfstrand (S):
Då ställer sig alltså Yvonne Andersson bakom den majoritetstext som finns i betänkandet. Där skriver man ju att det kommer en proposition med förslag, att man förväntar sig att den kommer att lämnas under det kommande året och att man inväntar den.
Kan jag med det svar jag fick av Yvonne Andersson alldeles nyss och delarna här sluta mig till att Yvonne Andersson och Kristdemokraterna kommer att ställa sig bakom den proposition som kommer att läggas fram? Innebär det då i förlängningen också någon typ av kompromiss, eller kommer Kristdemokraterna att lägga sig helt platt inför den proposition som förhoppningsvis kommer från regeringen under året?
Johan Löfstrand (S):
Jag tycker att Olof Lavesson höll ett mycket bra anförande och lyfte fram många av de principiellt viktiga frågorna. En sak han lyfte fram var ju den del där statsministern i januari bekräftade att det ska komma en proposition.
Men det som jag som företrädare för oppositionen känner är att om vi inte i september och oktober hade tagit det första utskottsinitiativet och om inte vi i ett antal interpellationsdebatter och skriftliga frågor hade pressat regeringen hade det inte kommit något uttalande från statsministern. Då hade vi stått här i kammaren i dag utan att ha fått den bekräftelsen.
Det innebär att vi i oppositionen hela tiden har varit tvungna att pressa framåt i frågan eftersom regeringen uppenbarligen inte tycker att frågan är viktig och inte prioriterar den. Det ser vi i de långa remisstiderna och i det beredningsarbete som nu pågår.
Ser inte Olof Lavesson ett problem i att Kristdemokraterna är en del av den regering som ska fatta beslut om hur utformningen av propositionen ska vara? Känner du inte en viss oro för att propositionen kanske inte kommer att bli riktigt så som vi vill ha den? Jag tror att Olof Lavesson och jag är helt överens om vilken lagstiftning vi vill ha i framtiden på området.
Finns det ingen oro för att Kristdemokraterna kommer att få propositionen och den framtida lagstiftningen att bli lite annorlunda än vad jag och Olof vill?
Johan Löfstrand (S):
Olof Lavesson är inte orolig för Kristdemokraternas engagemang i frågan. Men jag tror att det är det som är skälet till att frågan har dragits i långbänk.
Om bara Folkpartiet, Centerpartiet och Moderaterna hade varit tvungna att ta ställning i frågan är jag helt övertygad om att justitieministern hade lagt en proposition på bordet någon gång under hösten 2007. Jag är helt övertygad om att vi hade fått se en proposition med en bred uppslutning.
Nu finns en bred uppslutning i kammaren, vilket innebär att om Folkpartiet, Moderaterna och Centerpartiet hade ställt sig bakom det utskottsinitiativ som Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet tog i höstas om att lagstifta i riksdagen hade vi kunnat genomföra lagen på samma sätt som partnerskapslagstiftningen infördes. Då hade vi i dag haft en implementerad lag.
Vi hade haft en könsneutral lagstiftning. Men nu blev det Kristdemokraterna som till syvende och sist stoppade processen. Jag är orolig för att processen framgent också kommer att stoppas av Kristdemokraterna. Känner inte Olof Lavesson någon oro för hur Kristdemokraterna och Göran Hägglund kommer att agera i frågan? Det gör jag.
Johan Löfstrand (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för det svar vi har fått på interpellationen som Carina Moberg har ställt och som vi ska debattera här i dag. Carina Moberg hade tyvärr inte möjlighet att närvara här i dag, så jag har tagit debatten i hennes ställe.
Carina Moberg har frågat statsrådet hur hon kommer att ställa sig till det förslag som utredaren nu arbetar med och framför allt om det kommer ett konkret förslag innan valet 2010. Jag kan efter att ha hört statsrådet konstatera att det svaret uteblev. Utredaren har fått förlängd tid. Det är skönt att ha fått ett sådant förtydligande.
Men vi vet fortfarande inte om det kommer något konkret förslag innan valet. Den andra frågan som ställdes var hur statsrådet ser på att trafikrelaterade kostnader för sjukpenning, sjukersättning och aktivitetsersättning ska betalas av trafikförsäkringssystemet. Där har jag inte heller fått något tydligt svar.
Statsrådet säger att frågan om huruvida trafikförsäkringen ska överta ansvaret för vissa delar av sjukförsäkringssystemet måste utredas, och det måste utredas ytterligare. I svaret säger hon också att det i dagsläget inte går att konkretisera vad som ska finnas med och vad som inte ska finnas med. Frågan måste sedan remissbehandlas. Efter det ska regeringen ta ställning. Det innebär att regeringen inte har bestämt sig.
Hur kan det då vara så att regeringen redan för ett antal år sedan införde en extra skatt som skulle vara ett komplement till det system som skulle ha införts och nu kanske kommer att införas? Det är en skatt som gör att alla bilägare i Sverige i dag får en höjning med ungefär 700 kronor. Försäkringskollektivet beräknas få en ökad kostnad på över 3 1⁄2 miljard kronor om året.
Regeringen kommer fram till nästa val att kunna plocka av försäkringskollektivet över 10 miljarder kronor i extra skatt utan att ens veta vilket förslag man ska införa. Har inte saker och ting skett i en lite felaktig ordning här om det först och främst inte finns ett förslag, och sedan kanske det inte finns ett datum för när förslaget ska införas?
Man har redan infört en skatt som ska betala för det förslag som ska införas som man inte vet vad det innebär. Har vi inte gjort saker i omvänd ordning? Borde man inte avskaffa skatten, betala tillbaka de pengar som försäkringskollektivet nu har betalat under ett antal år och sedan bestämma sig för om det här är en bra idé eller inte?
Johan Löfstrand (S):
Det blev inga svar på de frågor som interpellanten ställer. Vi vet inte om det kommer en utredning.
Vi vet däremot att skattebetalarna och de bilägare som finns kommer att få fortsätta att betala 700 kronor mer i en skatt som inte har något annat syfte än att finansiera borttagandet av förmögenhetsskatten och ett antal andra orättvisa skattesänkningar. Låt mig återgå till en annan viktig fråga.
Det kan mycket väl bli så att regeringen kommer med ett förslag i juli 2010. Anser statsrådet att en privatisering av trafikförsäkringssystemet inte skulle innebära att vi kommer att få problem med riskbedömningen?
Tror inte du inte att detta kommer att ske med ett sådant system? Tror inte du att de privata aktörerna kommer att göra allt som står i deras makt för att hålla dessa personer utanför försäkringssystemet? De vill ju tjäna pengar. De är privata aktörer som vill tjäna pengar. De vill inte ha ett antal människor som kan innebära en hög risk och därmed en hög kostnad i sina försäkringssystem.
Tror inte statsrådet att detta är ett möjligt scenario?
Johan Löfstrand (S):
Jag vill börja med att tacka Mats Odell för interpellationssvaret. Vi kommer nu under förmiddagen att under ett antal interpellationer debattera det svenska hyressättningssystemet och framför allt dess framtid. Mats Odell skriver i sitt svar att den förra regeringen tillsatte den utredning som vi delvis diskuterar i denna interpellationsdebatt. Det är helt sant.
Det var den socialdemokratiska regeringen som tillsatte utredningen som skulle utreda allmännyttans roll i framtiden. Men de tilläggsdirektiv som den borgerliga regeringen nu har lagt fast gör att inriktningen på utredningen är helt annorlunda.
Jag tycker att direktiven tydligt pekar åt att man faktiskt vill slå sönder de tidigare, sociala bostadspolitiska målen och i stället låta marknadskrafterna härja fritt. Även om det inte står rent ut att det är det som är målet tror jag att det är en inriktning som utredaren tillsammans med departementet kommer att styra mot.
Ett annat tydligt sätt att ge exempel på hur regeringen faktiskt vill utveckla bostadspolitiken, eller bostadsfrågorna om man så vill säga, är helt enkelt genom att läsa upp de två olika målformuleringarna från den tidigare regeringens mål för bostadspolitiken och den nuvarande regeringens mål för bostadsmarknaden.
Den socialdemokratiska regeringens mål lyder som följer: "Alla ska ges förutsättningar att leva i goda bostäder till rimliga kostnader och i en stimulerande och trygg miljö inom långsiktigt hållbara ramar."
Den nya regeringen lyfter fram bostadsmarknadens mål så här: "Målet för bostadsfrågor är långsiktigt väl fungerande bostadsmarknader där konsumenternas efterfrågan möter ett utbud av bostäder som svarar mot behoven."
Jag tycker att de här korta raderna tydligt beskriver skillnaden mellan den gamla, socialdemokratiska regeringens förslag och syn på bostadspolitiken och den borgerliga regeringens syn på hur bostadsmarknaden ska se ut. Det finns en tydlig skiljelinje när det gäller hur man vill att bostadsfrågorna ska behandlas i framtiden.
Men samtidigt tycker jag att Mats Odell inte svarar på mina frågor i det interpellationssvar han har gett mig. Han svävar lite grann på målet och använder sig av en del vackra ord, men vi får inget tydligt svar. Hur ska den framtida hyresmarknaden se ut? De borgerliga partierna har nu inte en tydligt uppdelad syn på de här frågorna.
Moderaterna skrev i sitt förslag till handlingsprogram att ett fungerande bruksvärdessystem är ett viktigt skydd för hyresgästen mot oskäliga hyreshöjningar. Samtidigt kunde man veckan innan höra borgerliga företrädare stå i talarstolen och tala sig varma för ett införande av marknadshyror. De här två synsätten går inte ihop.
Min enkla fråga till Mats Odell är: Hur tycker Mats Odell att hyressättningssystemet ska se ut i framtiden - inte utifrån utredningen? Och hur tycker den borgerliga regeringen att hyressättningssystemet ska se ut i framtiden? Det tycker jag borde vara de mest intressanta frågorna här i dag.
Johan Löfstrand (S):
Mats Odell lyfter i sitt inlägg upp ett antal frågor. Han säger mycket som är vackert, och många av de vackra orden tror jag att vi gemensamt tycker är bra för bostadspolitiken. Det handlar om att bruksvärdessystemet ska finnas kvar, att besittningsskyddet ska kunna garanteras och att det inte ska finnas några möjligheter att införa oskäliga hyreshöjningar.
Samtidigt säger Mats Odell att man måste se över möjligheterna till andrahandsuthyrning och att uthyrarna då ska ges möjlighet att sätta de hyror som de själva vill vid uthyrning i andra hand.
Han är även en god påhejare av ombildningen av hyresrätter till bostadsrätter och använder sig gärna av EU-spöket för att på så sätt kunna införa den lagstiftning som han vill ha i Sverige. Det är skillnad mellan vackra ord och vad som egentligen kommer att ske på bostadsmarknaden i framtiden.
Sedan kan jag inte låta bli att kommentera det som Mats Odell sade om den stora bostadsbrist som råder i dag. Jag håller helt med Mats Odell, det är ett stort problem att många människor befinner sig i en problematisk situation och står i bostadskö. Jag som socialdemokrat kan ta på mig det och säga att det finns problem, och det fanns problem även under den socialdemokratiska tiden.
Det är något som vi definitivt kan säga att vi står bakom, men vi jobbade för att förbättra situationen. Under Mats Odells första år som minister har bostadsbyggandet minskat med 19 procent jämfört med året innan. SCB kom så sent som i går med en rapport där det sägs att bostadsbyggandet under de tre första kvartalen dykt kraftigt och man ser inte tecken på någon återhämtning.
Bostadsbyggandet har minskat med 19 procent under de tre första kvartalen 2007. Att då säga att detta inte är något problem tycker jag är magstarkt. Mats Odell vill inte svara på hur det nya hyressättningssystemet ska se ut. Han säger att vi inte ska ha ett rent marknadsmässigt hyressystem. Det är skönt att höra.
Samtidigt finns det partikamrater till Mats Odell, och också kamrater i till exempel Centerpartiet, som i denna talarstol och på utskottssammanträden sagt att de inte förstår hur Moderaterna tänker när de säger att de vill ha kvar en reglerad hyresmarknad. Det finns även de som stått i denna talarstol och propagerat för att marknadskrafterna måste få styra, att det är enda sättet att lösa bostadssituationen.
Om två av partierna i den borgerliga regeringen förespråkar marknadshyror eller förespråkar att man ska ta bort de flesta regleringarna förstår jag inte riktigt hur den borgerliga regeringen kan ha en samsyn i frågan. Förhoppningsvis har Mats Odell en lösning.
Jag vill fråga Mats Odell vad som är kärnan i den borgerliga bostadspolitiken. Vad är kärnan? Finns det något socialt ansvar?
Finns det i ett borgerligt styrt Sverige någon trygghet för hyresgästen, eller är det marknadsmässiga hyror och efterfrågan som helt och hållet ska styra vilket boende man har?
Johan Löfstrand (S):
Det pratades mycket under de senaste inläggen om rörlighet på bostadsmarknaden. Det är någonting som jag som socialdemokrat definitivt är för. Hans Wallmark lyfter fram rörligheten och hur vik-tig den är. Jag håller helt med. Det finns många studier som visar på att rörligheten på bostadsmarknaden är oerhört viktig. Men vad gör man då?
Den borgerliga majoriteten i Stockholm håller just nu på att ta bort rörligheten för den enskilda människan i Stockholm. Man håller just nu på att ombilda i stort sett alla lägenheter som ligger i de mer eller mindre centrala delarna av Stockholm.
Det innebär att de kommunala bostadsbolagen i sluttampen bara kommer att ha ytterområden och det lite mer slitna beståndet kvar. Är det rörlighet? Är det att se till den enskilda människan, att sätta den enskilda människan i centrum? Detta kommer att innebära att en ung människa som flyttar till Stockholm inte kommer att ha någon möjlighet att ta sig in på bostadsmarknaden. Man har bara två alternativ.
Antingen måste man ha 1 eller 2 miljoner, så att man kan köpa sin bostadsrätt för att få en bostad, eller så måste man flytta in och bo i andra hand, där man är osäker på var hyresnivåerna kommer att ligga. Man kan också behöva ta en lägenhet i ett slitet bestånd. Är det rörlighet? Är det att sätta människan i centrum? Slutligen har jag två frågor.
Om det nu är så att prognosen är så positiv framöver, kan då Mats Odell lova att det under den här mandatperioden kommer att byggas fler lägenheter än under den sista mandatperioden med socialdemokratiskt styre? Det kan väl inte vara så svårt? Om nu den borgerliga politiken är så bra, kan inte Mats Odell lova att det kommer att byggas fler lägenheter under den här mandatperioden än under den tidigare?
Den andra frågan är: Vilken är kärnan i det borgerliga hyressättningssystemet och den borgerliga bostadspolitiken? Jag har fortfarande inte fått svar på den frågan.
Johan Löfstrand (S):
Vi har ju haft två timmar på oss att fundera och vässa våra argument sedan debatten avbröts före middagsuppehållet. Jag har i min interpellation lyft fram frågan om hyresrättens ställning på bostadsmarknaden. Under den första debattrundan låg fokus mycket på bostadsbyggandet. Jag diskuterar gärna byggandet av hyresrätter.
Framför allt skulle jag gärna se att någon av mina borgerliga kolleger eller bostadsministern här från talarstolen lovade att vi 2014 kommer att kunna se att bostadsbyggandet har varit högre under den borgerliga mandatperioden än under mandatperioden innan då Socialdemokraterna styrde.
Om byggandet av hyresrätter har ökat så explosionsartat kan det ju inte vara något problem att lova det. Jag har ställt frågan tidigare, men det har inte funnits några borgerliga företrädare som har velat ställa upp med ett sådant löfte. Med den vikande konjunkturen just nu är nog chansen ännu mindre. Jag diskuterar gärna bostadsbyggandet och framför allt byggandet av hyresbostäder.
Om man läser Boverkets indikatorer ser man tydliga tecken på att bostadsbyggandet och framför allt byggandet av hyresrätter kommer att slå i backen ännu mer. Fru talman! Den fråga som jag egentligen ville att interpellationsdebatten skulle handla om var hyresrättens ställning gentemot andra upplåtelseformer.
Ett trettiotal kristdemokratiska bostadspolitiker runt om i landet har träffats och debatterat frågan och har, framför allt i Bofast men även i Kristdemokraternas egen tidning Kristdemokraten, lyft fram en oro över att hyresrätten faktiskt är förfördelad.
Jag delar de kristdemokratiska bostadspolitikernas oro för hyresrättens ställning. Jag skulle vilja höra hur bostadsministern ser på sina partikamraters kritik mot att hyresrätten har en underordnad ställning i förhållande till andra upplåtelseformer och den kritik som vi i oppositionen har lyft fram.
Mats Odells partikamrater som är aktiva inom de kommunala bostadsbolagen runt om i landet har andra områden som de ser som viktiga att ta upp. Det rör sig om avdragsrätt och andra intressanta förslag för att man ska komma till rätta med den obalans som i dag finns mellan olika upplåtelseformer.
Min fråga till bostadsminister Mats Odell är: Delar bostadsministern sina partikamraters oro för att hyresrätten framgent har en underordnad ställning och åsikten att man kanske behöver se över balansen mellan de olika upplåtelseformerna i Sverige?
Johan Löfstrand (S):
Jag ska göra en kort kommentar till Gunnar Andrén. Jag har inte från denna talarstol i dag talat om subventioner över huvud taget. Jag vet därför inte vad det kommer ifrån. Däremot är de ROT-avdrag och de avdrag för hushållsnära tjänster som den borgerliga regeringen har infört i praktiken subventioner även om de kallas avdrag.
Det innebär att villaägare får en subvention för att renovera sin villa. Men den subventionen får inte hyresgäster. Det innebär att villaägare får en subvention för att leja någon som skottar snö. Men den subventionen får inte hyresgäster.
Vi talar alltså i väldigt elaka ordalag om subventioner. Jag har i talarstolen inte någon gång sagt att vi ska återinföra några subventioner. Men det som borgerligheten i praktiken har gjort är att införa subventioner, men till en viss grupp eller till ett visst antal hushåll. Tyvärr kommer det inte att kunna ges till alla hushåll. Det tror jag är väldigt viktigt att säga. Mats Odell talar om att det är finanskrisen som påverkar bostadsbyggandet.
Jag sade i mitt inledningsanförande att finanskrisen självklart har påverkat bostadsbyggandet. Det tror jag att alla är helt överens om. Men vi som politiska företrädare i den här församlingen och i den här salen kan faktiskt påverka samhället.
Vi kan stå och titta på och vänta på att ingenting ska hända, eller också kan vi använda det politiska instrumentet och på olika sätt stimulera byggandet av hyresrätter eller stimulera kommunerna så att de kan ha kvar barnomsorg, äldreomsorg och andra viktiga kommunala instanser. Den möjligheten har man faktiskt som kommunal företrädare eller som politiker.
Johan Löfstrand (S):
Det är en sak som behöver förtydligas. Ett antal gånger under dagens debatter har vissa från majoriteten velat få det att framstå som att vi är emot alla förslag som regeringen lägger fram. Därför vill jag upprepa vad jag sade i mitt anförande. Vi ställer oss bakom de delar i propositionen som innebär att vi ansluter oss till Pariskonventionen och så vidare, och så vidare.
Vi ställer oss bakom alla de delar. Vi ställer oss även positiva till att ansvarsbeloppet höjs, men vi är inte nöjda. Vi är inte nöjda med det förslag som regeringen lagt fram eftersom vi anser att man borde lägga ett större ansvar på dem som har kärnkraftsreaktorer i dag.
Vi har diskuterat ansvarsbelopp och betalningsansvar framför allt i denna debatt men även tidigare i dag. Regeringen har satt 12 miljarder som det belopp man anser vara ett skäligt betalningsansvar. På andra ställen i världen höjer man beloppet.
I Tyskland är det till exempel 25 miljarder.
Om en av Vattenfalls reaktorer i Tyskland skulle gå åt skogen är det okej att ersätta de skadelidande med 25 miljarder, men om en lika stor skada skulle inträffa i en av Vattenfalls reaktorer i Sverige är det okej att betalningsansvaret bara ska vara 12 miljarder. Varför ska det vara så?