Johan Forssell (M):
Detta är ett viktigt betänkande. Det rör väldigt viktiga frågor: svensk polis och förutsättningarna för den att verka och göra sitt jobb. Detta är en angelägen fråga. Just nu är det corona som är på allas läppar, av fullt förståeliga skäl. Men, fru talman, det händer fler saker i vårt samhälle - lyckligtvis, kanske man ska inflika.
Och medborgarna har all rätt att förvänta sig att riksdagen i allmänhet och regeringen i synnerhet, som faktiskt leder vårt land, har förmåga att hantera flera olika frågor samtidigt. Den trygghetskris som Sverige upplever är fundamental. Saker som tidigare väckte väldigt stora rubriker blir i dag ofta bara notiser.
Det är någonting som flimrar förbi på morgonen medan man lagar frukost till barnen eller medan man tittar på nyheterna på kvällen. Det är verkligen djupt deprimerande med ett samhälle där människor tyvärr verkar ha vant sig vid skjutningar och sprängdåd. Men det får faktiskt aldrig bli vardag i Sverige. Det får aldrig bli normalbilden, för dessa saker hör inte hemma i Sverige.
Här kan vi tyvärr konstatera att siffrorna pekar åt helt fel håll. Skjutningarna låg redan i fjol, när vi diskuterade dessa viktiga frågor i kammaren, på en väldigt hög nivå, liksom de gjorde året dessförinnan. De låg då på en så hög nivå att det till och med inleddes krissamtal mellan riksdagens olika partier, och det utlovades krafttag gång efter annan.
Är det något som det inte har varit brist på det senaste året är det pressträffar med politiker i ansvarig ställning där det utlovas förändring. Nu skulle det verkligen hända saker. Arbetet skulle ha högsta prioritet. Medborgarna utlovades att snart kunna se en tydlig förbättring. Det har nu gått åtta månader sedan gängsamtalen avslutades. Men hur har det egentligen blivit?
Är det så positivt som vi kan höra regeringspartiet beskriva - att den organiserade kriminaliteten pressas tillbaka? Eller är det talepunkter som produceras i ett sammanträdesrum medan medborgarna upplever någonting annat? Jag tror att svaret på frågan finns i polisens egen statistik, för siffrorna ljuger inte.
Vi kan utvärdera situationen i dag och till exempel jämföra med hur det var i fjol. Jag kan tyvärr konstatera att skjutningarna inte har minskat i antal. Skjutningarna ligger inte kvar på en oförändrad nivå. Skjutningarna har ökat med 21 procent jämfört med samma period i fjol. Det är samma sak med sprängdåden. Sprängdåden har inte minskat i antal jämfört med samma period i fjol.
Sprängdåden ligger inte kvar på en oförändrad nivå jämfört med i fjol. Sprängdåden har ökat med 12 procent jämfört med 2019. Fru talman! Jag är övertygad om att polisen gör sitt allra bästa.
Många poliser i vårt land - jag har talat med många av dem - utsätter sig själva för stora prövningar och till och med stora risker för att kunna utföra sitt arbete, för att kunna skapa ordning och reda och för att kunna förbättra tryggheten på gator och torg för alla människor i vårt land. Men det är ändå uppenbart att den viktigaste målsättningen - att minska antalet skjutningar och antalet sprängdåd - inte har uppnåtts.
Ansvaret för det, menar jag, faller inte på polisen. De gör sitt jobb efter de förutsättningar de har. Ansvaret för samhällsutvecklingen faller framför allt på regeringen, vars retorik om handlingskraft och förändring och vars löften om att det snart skulle hända saker och ting inte alls motsvaras av de politiska förslag som har lagts på riksdagens bord.
De har envist sagt nej till många av de förslag som faktiskt skulle ha kunnat göra skillnad. De har inte ens vidtagit alla de åtgärder som man för åtta månader sedan sa skulle ha högsta prioritet. Man sa: Nu ska vi skapa förändring. Men åtta månader senare har arbetet med flera av dessa saker inte ens inletts. Är det verkligen att ha nödvändig krisinsikt? Är det verkligen att göra vad som krävs?
Är det verkligen att se hur Sverige ser ut våren 2020? Jag tror att Sverige behöver ändra riktning. Det finns politiska förslag på riksdagens bord. Det handlar om att få ut fler poliser och att se till att fler kommer ut i yttre tjänst. Men det finns inga genvägar dit. Attraktiviteten i det viktiga polisyrket måste stärkas. Det handlar om lönelyft.
Det handlar om att förbättra karriärvägarna. Det handlar om att göra polisutbildningen betald, precis som den var tidigare. Det är saker och ting som jag tror skulle kunna få effekt på kort sikt för att få fler att söka till detta viktiga yrke. Det handlar om straffskärpningar för att se till att den som har det dåliga omdömet att begå brott och som väljer brottets bana får en tydlig konsekvens och inte snart släpps ut igen och kan begå nya brott.
Det handlar om att förbättra de polisiära verktygen för att polisen ska kunna söka efter inte minst vapen och sprängmedel som inte hör hemma ute i samhället. Det handlar naturligtvis också om det förebyggande arbetet. Det handlar om att se till att stärka socialtjänstens viktiga roll och deras arbete. Det handlar om att se till att de får bättre förutsättningar att ingripa tidigt och väldigt tydligt gentemot den person som begår sitt första brott.
Vi vet nämligen, fru talman, att den person som rånar sina jämnåriga kamrater i dag är samma person som skjuter och spränger i morgon om vi inte sätter stopp för den utvecklingen. Vi har många gånger hört gängkriminella personer fråga: Varför stoppade ingen mig i tid? Varför föll ansvaret mellan stolarna?
Det har inte saknats samtal med socialtjänsten. Men jag tänker på de där reformerna. Det sker alltför sällan i dag att man till exempel flyttar personerna till en annan miljö, rycker upp dem med rötterna bort från deras kriminella identitet. Det är bara att konstatera att det finns väldigt stora brister där. Fru talman! I detta betänkande finns fyra olika tillkännagivanden. Det handlar till exempel om att renodla polisens arbetsuppgifter.
Det är en väldigt viktig fråga för att man ska kunna se till att polisen har nödvändiga resurser för att kunna fokusera på det som verkligen betyder någonting för medborgarna i dag. Det handlar om brott av djurrättsaktivister. Även det är en viktig fråga som berör väldigt många människor i vårt land, som får sin egendom förstörd och som till och med blir hotade bara på grund av att de utför sitt jobb.
Det finns nu en majoritet i riksdagen för att skärpa den lagstiftningen. Jag vill ge ett särskilt tack till Centerpartiet, som har varit pådrivande för att vi ska kunna få detta på plats. Vi behöver också stärka tullens brottsbekämpande arbete. Nu närmar sig sommaren, även om det kanske inte känns så just i dag.
Därmed kommer också de stöldligor som år ut och år in ger sig ut på sina stöldturnéer i Sverige och som stjäl bilar, bildelar, båtmotorer och hästsadlar. Ett problem har under flera års tid varit att tullen helt enkelt saknar legala förutsättningar och möjligheter att kvarhålla fordon med misstänkt stöldgods vid gränsen, vilket i praktiken innebär att det ibland närmast blir fritt fram. Detta är ingen ny fråga. Här har vi också tidigare fått löften av regeringen.
Detta skulle hanteras. Men de senaste beskeden har varit att det inte ens är säkert att ny lagstiftning ska presenteras, trots att det har gått flera år sedan frågan lyftes för första gången. Men det är bra att det nu finns en majoritet i riksdagen så att vi förhoppningsvis kan se till att regeringen tar sitt ansvar och tar fram den viktiga lagstiftningen. Avslutningsvis, fru talman, vill jag yrka bifall till reservation 24.