Maryam Yazdanfar (S):
Jag skrev den här interpellationen utifrån det fruktansvärda brott och de kränkningar av brottsoffret som de senaste månaderna har avslöjats i Bjästa. I mitt värv som riksdagsledamot sker största delen av mitt arbete i justitieutskottet, och därför tittade jag först på programmet med kriminalpolitiska ögon. Programmet visade faktiskt ett välfungerande rättsväsen.
Det var inte det som var problemet. Det som inte har fungerat i det här exemplet är vuxenvärlden, med skolan som kärna. Det är en skola som förhåller sig neutral till ett barn som blir våldtaget av en skolkamrat. Dagarna gick, och jag saknade utbildningsministerns annars så starka röst i skoldebatten. Därför skrev jag den här interpellationen.
Detta är i mångt och mycket händelser som går utanför den myndighetsstyrning som ministern sysslar med till vardags. Det handlar om långt större åtgärder än att ge lärare befogenhet att ta ifrån elever telefoner och kepsar. Sådant är de enkla frågorna. Fall som i Bjästa är otroligt svåra, och jag undrar därför varför utbildningsministern har varit så tyst.
Just för att det är så svårt och för att det ödelägger unga liv på den plats där man förväntas känna sig trygg och växa som människa - i skolan - måste vi diskutera problemet politiskt. Nisha Besara, chefredaktör för Dagens Arena, skrev en artikel dagarna efter Uppdrag Gransknings sändning som jag vill citera: "Hela historian andas en form av hedersförtryck i Sverige som inte går att blunda för. Alla delar finns där.
Unga killar som ifrågasätter flickans historia utifrån de kläder hon skulle haft på sig några dagar efter våldtäkten. Vuxna som inte tror på att hon blev våldtagen eftersom hon sades vara kär i gärningsmannen och därför inte 'bitit ifrån'. En populär och social kille med en familj bakom sig som inte verkar bry sig om annat än att rentvå sitt namn.
Gång på gång i reportaget återkom de oförstående kommentarerna till att denna charmiga unga man skulle begå våldtäkt på en skoltoalett. Som att man kan se på någon om denne är benägen till våldtäkt eller inte. Som att det, oavsett var det sker, är begripligt varför män med makt så ofta måste demonstrera den, trots att de inte behöver."
Varken utbildningsministern eller Folkpartiet har varit sena i att se hedersförtryck när det har förekommit bland människor, oftast med min hårfärg. Det är bra att utbildningsministern och Folkpartiet har uppmärksammat det även om jag inte har köpt analysen och lösningarna. Men nu ser vi samma förtryck på ett helt annat ställe, och då är det tyst.
Fallet i Bjästa är bland de grövsta exemplen, men vi kan nog alla vittna om kränkande handlingar och tillmälen på skolor runt om i landet som görs av killar mot tjejer med anspelning på flickornas sexualitet. Men vad spelar anmälningsplikten för roll om kunskapen om detta stannar hos en rektor som bortförklarar eller förhåller sig neutral?
Utbildningsministern avslutar sitt interpellationssvar just med att politiska insatser inte räcker om modet och civilkuraget inte finns. Då måste jag berätta vad den enda i Bjästa som vågade stå upp för det unga offret sade - hon var en av de våldtagna flickornas vän. Hon kokade stringent ned vad det handlade om. Hon sade: En kille är faktiskt oftast mer värd än en tjej. Hon ringade in problemet. Det handlar om kön, och det handlar om makt.
Jag undrar därför hur utbildningsministern vill adressera det här problemet och hur utbildningsministern vill ta ledarskapet i den här debatten.