KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Borg (M):
Ja, Patrik Björck har en uppförsbacke, en mycket brant uppförsbacke. Det är nästan svårt att hitta en brantare uppförsbacke än att försöka bevisa att omsvängningen i olika surveyer skulle vara den största i Sverige. Det spelar faktiskt ingen roll om vi tar EU-kommissionens direkt jämförbara survey, där svenskarna är de som är mest optimistiska. Vi kan ta KI:s barometer och jämför med den som Conference Board gör i USA och med dem som görs för Europa.
Även i dem framgår det med stor tydlighet att det har skett en nedgång och att nedgången är något mindre och sker från högre nivåer i Sverige. Tittar vi på Silfs inköpschefsindex, som också är jämförbara för länderna, framträder samma bild. Det har skett en omsvängning i det ekonomiska sentimentet i något mindre optimistisk riktning, men den omsvängningen är större i andra länder och mindre i Sverige.
När Patrik Björck ska bevisa motsatsen blir det svårt, för det finns såvitt jag kan se inte några undersökningar som tyder på att detta är riktigt. Det finns som tur är åtminstone opinionsmätningar att hålla i handen. Jag kan säga att jag har erfarenhet av att verka för ett politiskt parti som har varit duktigt på träning och sedan fått erfara vad det innebär när man möter väljarna i match. Jag ska nämna tre skäl till att jag tror att Patrik Björck inte gör en riktig bedömning av opinionen.
Det första är jobben. Har vi en mycket stark jobbtillväxt, och när vi ser att vi enligt OECD:s bedömning kommer att underskrida 4-procentsmålet i två år i Sverige, då tror jag att det kommer att påverka väljarnas förtroende.
Patrik Björck talar här om rättvisa. Ja, låt mig göra några reflexioner om varför vår politik i grunden är rättvis. Det första är naturligtvis arbetslösheten. Det kan inte kringgås att det faktum att arbetslösheten sjunker och att sysselsättningen ökar minskar inkomstskillnaderna i samhället. Det gör att samhället håller ihop bättre. Men det handlar också om lönerna. Lönerna skulle sjunka.
"En lönesänkarallians", upprepades på torg efter torg, i stad efter stad, från socialdemokratins olika organisationer. Nu ser vi att reallönerna stiger. Nu ser vi att enligt den senaste statistiken är det just de handelsanställda som har de kraftigaste ökningarna. Vi ser på avtalen att kommunalarna kommer att få en stark utveckling här mot slutet av året. Det skulle bli otrygga jobb. Det var nästan lika mycket otrygghet i jobben som det skulle bli lönesänkningar.
Nu kan vi se att de fasta tjänsterna ökar i samma takt som sysselsättningen. Det är inte de tillfälliga jobb som kom under de socialdemokratiska åren, utan det är riktiga jobb, fasta jobb med trygga villkor och kollektivavtal som ger människor en säkerhet i vad de har för rättigheter på arbetsplatsen. Och vi ser att de disponibla inkomsterna stiger.
Det här sammantaget, när arbetslösheten minskar, när lönerna stiger för dem som arbetar i låglönebranscher, när vi får fasta tjänster också för ungdomar, utrikes födda och äldre och när vi ser att de disponibla inkomsterna ökar: Då ökar rättvisan, och det är det som den här debatten handlar om.
Anders Borg (M):
Man blir lite förvånad när man hör Patrik Björck berätta om de väldiga framgångar som vi hade under de socialdemokratiska åren. Över en och en halv miljon människor lämnades kvar i utanförskap, och Socialdemokraterna är stolta och nöjda över en utveckling där över en och en halv miljon människor inte hade möjlighet att gå till jobbet eller jobbade mindre än de skulle önska. Då förstår jag varför vi fick det valresultat som vi fick.
Jag kan också konstatera att om vi nu går till verkligheten - inte opinionsundersökningar, som Patrik Björck är så uppenbart förtjust i, och inte sådant man har frågat människor utan sådant som man mäter - ser vi att den öppna arbetslösheten är 35 000 färre, att Amsåtgärderna har minskat med 65 000, att de latent arbetssökande är 25 000 färre, att de undersysselsatta har minskat, att personer med sjukpenning har minskat med 30 000 och att förtidspensionärerna är färre. Det är verkligheten.
Det är en verklighet där vi får den största nedgången av utanförskapet som vi upplevt under den tid vi har gjort dessa mätningar. Vi kan också konstatera att det har gjorts utvärderingar. Från OECD säger man att en substantiell del av detta beror på regeringens politik. Från kommissionens sida konstaterar man att regeringens politik leder till ökad sysselsättning. Från IMF:s sida konstaterar man att regeringens politik leder till detta, och från KI:s sida gör man det också.
Vi ser att utvärdering efter utvärdering från organisation efter organisation visar att verkligheten är alliansregeringens bästa vän. Vi kommer att kunna gå till val 2010, inte på opinionsundersökningar utan på att människor upplever att de har fått det bättre i sin vardag.
Anders Borg (M):
Thomas Östros har bland annat frågat mig om jag avser att återinföra det särskilda avdraget vid beräkning av socialavgifter, när nu avgiftssänkningen för tjänstesektorn kommer att träda i kraft senare än vad som sagts. Det särskilda avdraget har fasats ut successivt och upphör helt vid utgången av 2007. Orsaken till att avdraget togs bort var främst att det inte ansågs uppfylla sitt syfte samt att det var ineffektivt och dyrt. Sänkta socialavgifter för tjänstesektorn aviserades i budgetpropositionen för 2007.
Förslaget har nu genomgått statsstödsprövning i EU-kommissionen. Kommissionen gör bedömningen att förslaget kan minska omfattningen av svart arbete och bidra till en ökad sysselsättning i grupper med svag ställning på arbetsmarknaden, såsom invandrare, lågutbildade, ungdomar och deltidsarbetande kvinnor. Förslaget bereds nu vidare inom Regeringskansliet med anledning av det krav på begränsning till små och medelstora företag som tillkommit under statsstödsprövningen.
Slopandet av det ineffektiva särskilda avdraget var en del av finansieringen av lägre socialavgifter samt alla de skattesänkningar som genomfördes under 2007 och de som träder i kraft 2008. Företagandet kommer särskilt att gynnas av den slopade förmögenhetsskatten, vilket gör att den så kallade lex Uggla-beskattningen försvinner. Det gynnas även av ytterligare lättnader i 3:12-reglerna.
Regeringen har även genomfört flera satsningar som gör det billigare att anställa, till exempel slopad löneskatt för personer äldre än 64 år och sänkta socialavgifter för personer mellan 18 och 24 år. Dessutom gynnas egenföretagarna av det förstärkta jobbskatteavdraget.
Anders Borg (M):
Det är inte utan att man häpnar lite över att höra en Thomas Östros som i praktiken aldrig har haft en anställning utanför det politiska livet uppmana mig att följa verkligheten. Jag har i hela mitt yrkesverksamma liv jobbat i olika företag och inte minst följt hotell- och restaurangnäringen nära. Låt oss ändå konstatera att här har vi kontrasten.
Den åtgärd som Thomas Östros hävdar är den viktiga och den bästa är den som han själv som statsråd har varit med och minskat i omfattning därför att han gjorde bedömningen att arvs- och gåvoskatten var en mer skadlig belastning. Det var en helt riktig bedömning som Thomas Östros som statsråd gjorde. Jag delar den till fullo. Men jag blir förvånad när Thomas Östros gör denna nedsättning av sociala avgifter till kärnan i den socialdemokratiska jobbpolitiken.
Det är en jobbpolitik som i sådana fall är verkningslös för alla företag med fler än fyra anställda. Varför kan vi inte ta till oss det som kommissionen säger? Det här är en åtgärd som gör att deltidsarbetande kvinnor, ungdomar, invandrare och äldre får starkare ställning på arbetsmarknaden. Okej - vi kan lyssna på Dan Andersson. Han är skeptisk till att det ger så stora sysselsättningseffekter, som han sade i sin utredning.
Han tror att det också kan leda till höjda löner. Då betyder det att deltidsarbetande kvinnor, invandrare, ungdomar och äldre får lite högre löner. Är det konsekvenser som Thomas Östros inte kan ta till sig? Kan han inte se att det finns en komplikation, men att det också finns tydliga sysselsättningsvinster?
Det är för mig ett tydligt tecken på att Socialdemokraterna behöver en mycket lång period i opposition och fundera över om man egentligen inte borde ta och skaffa sig en jobbpolitik. Det har man inte i dag, och här har vi skillnaden i svensk politik. Jag vill passa på att önska Thomas Östros, Tomas Eneroth och fru talmannen en god jul och därmed avsluta denna sista trevliga interpellationsdebatt.
Anders Borg (M):
Lars Johansson har frågat mig hur jag avser att uppmärksamma det civila samhällets och frivilligarbetets samhällsekonomiska betydelse. Han har också frågat mig om och i så fall hur jag avser att beakta frivilligarbetarnas ersättningssituation och vilka andra initiativ jag avser att ta i fråga om frivilligarbetet i Sverige. Bakgrunden till interpellationen är höjningen av beloppsgränsen för när kostnader för övriga utgifter i inkomstslaget tjänst får dras av.
Syftet med höjningen var bland annat att underlätta Skatteverkets administration och kontroll av avdragen för övriga utgifter eftersom omfattningen av felaktiga avdrag är så stor. Enligt Skatteverket uppgick exempelvis andelen felaktiga avdrag till 90 procent för år 2005. Höjningen var en del i finansieringen av jobbskatteavdraget. Den ingick i budgetpropositionen för 2007 och infördes alltså redan den 1 januari 2007.
Till skillnad mot vad Lars Johansson påstår finansierade höjningen alltså skattelättnader för dem som arbetar. Beloppsgränsen för övriga avdrag är generell och gäller i princip för alla som har kostnader i sitt arbete. De skäl som motiverade den nu gällande beloppsgränsen om 5 000 kronor gäller även för frivilligarbetare. Att skapa speciella undantagsregler för vissa grupper på skatteområdet leder till krav på att andra grupper också ska särbehandlas. Det leder i längden till ett alltför komplicerat skattesystem.
Jag avser därför inte att föreslå några ändringar av reglerna för övriga avdrag. Det är givetvis angeläget att frivilligarbetare tillförsäkras goda villkor. Den insats de gör har stor betydelse för vårt samhälle och min avsikt är att skattereglerna inte ska avhålla frivilligarbetarna från att åta sig uppdrag.
Anders Borg (M):
Jag välkomnar Lars Johanssons interpellation. Lars Johansson är en person med ett starkt engagemang i de här frågorna och en ofta mycket klok person, dock inte alltid. Problemet är att vi har en svårighet. Det är att vi vill att människor som utför frivilligarbete ska ha en bra och riktig situation. Jag har själv varit i kontakt med många personer som har haft synpunkten att den förändrade regeln för kostnadsersättning är ett problem för dem. Det har jag stor respekt för.
Samtidigt är det inte rimligt att vi skapar undantag i skattelagstiftningen, och det är inte heller rimligt att vi går tillbaka till de gamla reglerna för kostnadsersättning. Jag tror inte att Lars Johansson argumenterar för att ändra dessa lösningar. Det är som Skatteverket påpekat ett avdrag som har varit djupt bekymmersamt. Hade vi inte höjt gränsen hade vi hamnat i situationen att de flestas SL-kort hade blivit avdragsgilla, vilket hade skapat en helt orimlig administration för Skatteverket.
Det är rimligt att tidigare regeringar och den här regeringen lite då och då höjer gränsen för vad som är avdragsgilla kostnadsersättningar. Exakt var den gränsen ska ligga kan vi säkert återkomma till i många andra debatter. Det är inte heller rimligt att vi går in och skapar undantag för alltför många särgrupper. Vi har haft ett undantag för dagbarnvårdarna. Det finns andra grupper som också berörs av detta. Vi kan inte skapa en uppsjö av avdragsvillkor. Vad kan vi då göra?
Låt oss diskutera det på ett bra och vettigt sätt. Man kan naturligtvis tycka att det är lite märkligt att jag som finansminister och moderat står här och argumenterar för att en rimlig lösning kanske är att man i sådana fall höjer ersättningarna, att kommunerna tar sitt ansvar för de här personerna som de anser gör ett viktigt arbete och höjer de ersättningarna. Det är inte självklart att man alltid ska hantera den här typen av frågor på skattesidan.
Det är kanske också ett ansvar för dem som har att betala ersättningarna. Man kan naturligtvis fråga om vi kan göra någonting från regeringens sida. Det är jag fullt beredd att diskutera. Men jag tror inte på lösningen att gå tillbaka till den gamla gränsen. Jag tror inte på lösningen att hitta nya undantagsgrupper. Det är jag övertygad om att inte heller Lars Johansson anser. Låt oss gärna diskutera vad vi ska göra för att hitta lösningar som är konstruktiva för att ta den här frågan framåt.
Anders Borg (M):
Jag tycker att det är mest konstruktivt att vi för en diskussion om vad vi ska göra. Jag måste säga att jag är lite förvånad, och jag är inte riktigt säker på hur jag ska förstå Lars Johansson här. Jag tror inte att Socialdemokraterna i skatteutskottet eller för den delen någonsin i regeringsställning - även om det naturligtvis kommer att dröja decennier innan det inträffar på nytt - kommer att införa fler undantag i reglerna för kostnadsersättningar.
Jag kan absolut inte kostnadsersättningarnas svenska historia utan och innan. Men de har förändrats tidigare, och då har det inte tillförts några sådana undantag från socialdemokratiska regeringar. Det ska naturligtvis finnas väldigt starka skäl för att vi ska krångla till skattesystemet. Ett enkelt och någorlunda rakt skattesystem är alltid att föredra. Sedan kan man göra undantag från den regeln, till exempel om det är avgörande och viktigt för att återupprätta full sysselsättning.
Men jag tycker att vi måste försöka hitta vägar där skattesystemet inte blir ett sätt att lösa problemet med offentliga utgifter. Det är inte ett bra sätt att hantera offentliga medel. Offentliga utgifter ska ligga på offentliga budgetar. Då är det rimligt att detta i första hand är ett ansvar för kommuner och landsting. Finns det någonting vi från statens sida bör göra är jag naturligtvis beredd att diskutera detta. Men jag tror inte att det i första hand bör handla om att förändra skattereglerna.
Det måste i första hand handla om att förändra ersättningen till dem som utför detta viktiga arbete. Jag tror att vi kan vara helt överens, och jag kan också säga att det är glädjande att en socialdemokrat som Lars Johansson så tydligt visar ett engagemang för dem som frivilligarbetar. Det är inte så att allt viktigt välfärdsarbete utförs av avlönade personer i Sverige. Det frivilliga, mänskliga engagemanget är också jätteviktigt. Därmed inte sagt att det professionella inte också är viktigt.
Men låt oss inte se det som en motsättning utan låt oss se det som komplement. Jag för som sagt gärna en diskussion om konstruktiva lösningar framåt som inte handlar om att krångla till skattesystemet. Jag tror att vi i grunden är överens om att kostnadsersättningsgränsen höll på att bli orimligt låg. Skatteverket ska ägna sig åt viktig kontroll. De ska inte granska alla stockholmare som har köpt ett SL-kort. Det är inte en rimlig användning av offentliga medel. Höjningen av gränsen var rimlig.
Låt oss försöka hitta vägar för att lösa ut den här frågeställningen som gör att vi kan se till att de som gör detta viktiga och engagerade arbete till sitt också har en rimlig ekonomisk ersättning för det.
Anders Borg (M):
Jag har svårt att se att lösningen är att införa en skattefri kostnadsersättning för frivilligarbetarna. Det finns skäl till att tidigare socialdemokratiska regeringar inte har valt den lösningen när man justerat gränserna för kostnadsersättning, för avdragsrätten. Skälet är just detta att vi vill hålla ihop skattesystemet. Vi vill inte ha utgifter på inkomstsidan, utan vi vill ha en god ekonomisk prövning av alla budgetens utgifter. Det tror jag är klokt.
Jag är som sagt fullt beredd att bidra till att vi hittar andra bra lösningar på det här området. Jag delar inte Lars Johanssons förvåning. Vi ska naturligtvis lyssna på oppositionen. Jag tycker att det är ett stort värde i att vi i Sverige har en samförståndsdemokrati där vi kan samtala med varandra. Vi ska ha hårda ideologiska strider när det är påkallat, och det är det då och då. Men jag har svårt att se att det här skulle vara en ideologisk gränslinje där vi står på varsin sida av en avgrund.
Låt oss diskutera konstruktiva och vettiga lösningar för en viktig verksamhet i Sverige. Det är ett bra bidrag till att vi behåller Sverige som ett varmt, omtänksamt och medmänskligt samhälle.
Anders Borg (M):
Raimo Pärssinen har frågat mig på vilket sätt det är krångligt att få en F-skattsedel och på vilket sätt självständighetskriteriet är ett bekymmer. Frågan har ställts mot bakgrund av att regeringen har tillsatt en utredare för att se över självständighetsbegreppet i inkomstskattelagens näringsverksamhetsbegrepp och utvärdera F-skattesystemet. Utredningen ska vara klar senast den 1 juni 2008. Det är därför för tidigt att nu diskutera utredningens arbete.
Emellertid kan jag något beröra skälen till att utredningen tillsattes. Under en följd av år har kritik riktats mot att det är för svårt att starta näringsverksamhet i Sverige. Kritiken har framförts såväl här i kammaren som i den allmänna debatten. Dessutom har Skatteverket i flera skrivelser till regeringen efterlyst en utvärdering av systemet med F-skatt. Huvudsyftet med utredningen är att det ska bli enklare att starta näringsverksamhet, bland annat för dem som har en eller ett fåtal uppdragsgivare.
Detta ligger helt i linje med regeringens övergripande inriktning att skapa fler jobb. Även om det inte framgår av statistiken att det är många som hindras av F-skattereglerna att starta näringsverksamhet finns det anledning att se över systemet. För den enskilde som hindras i sin företagarambition av F-skattereglerna är det ingen tröst att det inte är många andra som stoppas. Det är också troligt att många inte ens tror att det är lönt att söka F-skatt med dagens regler och därmed hindras att starta företag.
Anders Borg (M):
Jag vill tacka Raimo Pärssinen och Marie Engström för att vi har haft den här debatten. Jag tycker att den belyser att dramatiken i frågan kanske är något mindre än vad man ibland får intryck av när man följer mediedebatten. Raimo Pärssinen säger: Är syftet med det här att det ska bli 300 nya företagare? Om det vore syftet kan man naturligtvis ställa frågan: Hur farligt vore det att vi fick 300 ytterligare företagare? Nej, svaret är naturligtvis att det är i den vidare meningen vi vill ha fler företagare.
Det är många som i dag avstår från att bli företagare därför att det är komplicerat, dyrt och omständligt, och då ska vi ta alla de små steg som behövs för att underlätta detta. Det ska vi göra därför att det här i grunden handlar om jobb och löner. I länder där man har många företagare, där det finns många snabbväxande företag och där man snabbt kan anpassa sig till ändrade förhållanden har vi lite högre sysselsättning och lite bättre reallönetillväxt. Det är naturligtvis detta vi eftersträvar.
Jag kan inte förstå eller dela synen att människor tvingas bli företagare. Det är inte riktigt så företagarna själva upplever det. Företagare upplever jämfört med andra grupper att de har större möjligheter att styra över sitt liv, bättre förmåga att ha koll på sina arbetstider, och de känner en större tillfredsställelse i tillvaron. Vi vet också att i små företag, där man har nära till chefen och där chefen också är ägaren, har man ofta väldigt nöjda anställda.
Det råder ett nära förhållande mellan parterna på arbetsmarknaden, och det är enkelt att göra sin röst hörd. Därför är det bra med fler företagare. Avslutningsvis vill jag igen konstatera att det enda systemskifte vi har upplevt i Sverige var när vi lämnade den fulla sysselsättningen. Det enda systemskifte vi är beredda att göra är systemskiftet tillbaka till full sysselsättning. Det hänger ihop med att vi har synen att arbete alltid är något bra för människor.
Detta vet vi är en fråga som jag och Raimo Pärssinen kommer att ha möjlighet att diskutera här i kammaren vid många tillfällen även i fortsättningen.
Anders Borg (M):
Sven-Erik Österberg, Per Svedberg, Hans Stenberg, Marie Nordén, Lars U Granberg och Morgan Johansson har interpellerat i frågor som samtliga har att göra med en rapport som en arbetsgrupp inom Tullverket gjort angående myndighetens framtida organisation. Jag väljer därför att avge ett gemensamt svar på interpellationerna.
När det gäller Morgan Johanssons interpellation, som är ställd till justitieministern, så är arbetet inom regeringen så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Det ankommer inte på regeringen att fastställa hur Tullverket organiserar sin verksamhet. Regeringens förvaltningspolitik bygger på att myndigheterna i största möjliga utsträckning själva ska avgöra var de resurser man förfogar över gör mest nytta för att uppfylla de mål för verksamheten som riksdag och regering fastställer.
I instruktionen för Tullverket anges att myndigheten ska ha den geografiska spridning som motiveras av uppdraget. Det anges tydligt att Tullverket bestämmer den närmare utformningen av organisationen. Det ankommer således inte på regeringen att bestämma på vilka orter Tullverket ska ha sin verksamhet. Det är en väldigt tydlig uppgift för myndighetens ledning att ägna denna fråga uppmärksamhet. Tilldelningen av resurser till Tullverket prövas på samma sätt som för alla myndigheter.
Det är upp till myndigheten att utifrån tillgängliga ramar se till att man har den kompetens och bemanning som behövs för att uppnå myndighetens mål. I Tullverkets ansvar ligger därmed att, med utgångspunkt i målen för verksamheten, fortlöpande pröva hur tillgängliga resurser bäst ska fördelas mellan olika delar av landet. Jag är medveten om Tullverkets ekonomiska situation och avser att noga följa utvecklingen.
Anders Borg (M):
Vi har varit så tydliga man kan vara när det gäller beskeden. Vi kommer att tillföra resurser till Tullverket utöver den gällande budgeten för innevarande budgetår i samband med att tilläggsbudgeten presenteras i Sveriges riksdag den 15 april i enlighet med de bedömningar som görs av behoven av medlen. Det är ett så tydligt besked man kan ge i den fas vi nu är i. Det kommer att tillföras mer resurser till tullen.
Socialdemokraterna har delvis övergått till att föra en allmänpolitisk debatt. Jag ska försöka vara väldigt kort där. Hans Stenberg förde ett långt resonemang om hur det kan komma sig att vi har större resurser i budgeten nu. Det är relativt enkelt. Nu börjar regeringens politik ge effekter. Vi ser sysselsättningen, vi ser jobben och vi ser minskade kostnader för skatteintäkter. Det gör att vi trots en något svagare tillväxt har väldigt starka offentliga finanser.
Tack vare det kommer vi i den kommande budgetprocessen att kunna göra viktiga satsningar för Sverige långsiktigt. Det handlar om infrastruktur. Det handlar om behoven vi har på vägar och järnvägar runt om i landet. Det handlar om vad vi behöver göra för skolan och forskningen. Det är viktiga offentliga utgifter. Klarar vi alla de utgifter som vi anser är nödvändiga kan vi naturligtvis också diskutera andra åtgärder, som skattesänkningar. Men vi har varit helt entydiga med att det är detta som ska klaras först.
Vi lämnar den allmänpolitiska diskussionen, som jag inser att många vill befinna sig i, för att i stället diskutera tullen. Här är det alldeles uppenbart att det finns en alldeles klar linje från regeringen. Brottsbekämpning är viktigt. Det är viktigt att bekämpa narkotikaflöden. Det är viktigt att bekämpa flöden av alkohol. Det är viktigt att bekämpa smuggling av cigaretter. Det är viktigt för folkhälsan. Men om ni inte tror att det är den som bekymrar mig tror jag ändå att jag kan övertyga er om att jag är väldigt intresserad av skatteintäkter.
Det är det vi bygger landet starkt på, att vi har ordentliga skatteintäkter som gör att vi kan hålla låga skattesatser och ha en god ordning i våra offentliga finanser. Här har tullen naturligtvis ett viktigt uppdrag, och vi ska se till att detta viktiga uppdrag klaras av. Det kommer, som jag tidigare gav besked om, att tillföras resurser i samband med att vi presenterar tilläggsbudgeten för innevarande budgetår.