KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ismail Kamil (L):
Ungdomsarbetslösheten är en stor utmaning för Sverige. Socialdemokraterna undrar vilken verklighet regeringen ser framför sig, men egentligen ska man fråga vilken verklighetsbild Socialdemokraterna har. Allt är svart. Alla måste utbilda sig. Alla måste gå i gymnasiet.
Alla måste gå vidare till en akademisk utbildning. Man glömmer den grupp studenter som inte vill fortsätta. Man kritiserar regeringen för att den inte har satsat på utbildning, och det är precis det som regeringen och vi i Folkpartiet har hävdat att vi måste göra. Flexibiliteten är jätteviktig.
Det måste finnas en mångfald av utbildningar. Alla behöver inte gå i gymnasiet, och alla behöver inte ta en akademisk examen. Sedan har vi den bild som socialdemokratin, och även Vänstern, har. Det ska vara enhetlighet. Det är lösningen på alla problem som samhället har. Alla landsting ska ha vårdcentraler som är öppna mellan åtta och sexton, och de ska vara lunchstängda mellan tolv och ett.
Det ska inte vara någon flexibilitet. De ska inte vara öppna på morgonen eller på kvällen. Man glömmer att många av de småföretagare som har startat företag kommer i kläm. Det är likadant när det gäller skolorna. Alla ska tvingas att gå vidare. Man glömmer verkligheten. Många ungdomar vill kanske inte gå vidare.
Därför har regeringen satsat på korta utbildningar, lärlingsplatser och praktik på olika arbetsplatser. Regeringen har satsat på flexibilitet och individens förutsättningar att klara av jobbet. Det är många som är arbetslösa, och vi måste vidta åtgärder.
Det har regeringen gjort under den här tiden, inte minst när det gäller arbetsgivaravgifter för unga. Jag förstår inte hur man kan åstadkomma förbättringar genom att fördubbla arbetsgivaravgiften för de unga som ska anställas. Man pratar hela tiden om utbildning, men med den utbildning som man strävar efter kör man över den grupp som inte orkar gå vidare med studierna.
Vilken lösning har man för det? Det får vi inte svar på. Herr talman! Jag tycker, precis som ministern har sagt här, att vi tar ungdomsarbetslösheten på största allvar. Vi har flexibla lösningar.
Regeringen har vidtagit olika åtgärder, och man kommer självfallet att vidta ytterligare åtgärder om det visar sig att det finns brister på vissa områden. Den lösning som socialdemokratin har innebär att man kör över ungdomarna med dubbla arbetsgivaravgifter och tvingar alla att studera.
Man gör inga undantag för de ungdomar som kanske inte har samma förutsättningar som övriga.
Ismail Kamil (L):
Jag tycker att regeringen under de sju år som man har haft makten just har vidtagit åtgärder som är lämpliga för att ungdomsarbetslösheten ska minska. Det är, precis som arbetsmarknadsministern sade, bekymmersamt med så många unga som är utan arbete. Självklart tar vi detta på största allvar, och vi har vidtagit många åtgärder för att komma till rätta med detta.
Det man glömmer från oppositionens sida när man vill fördubbla arbetsgivaravgiften för unga - framför allt gäller detta Socialdemokraterna, för Miljöpartiet vill inte göra det - är att det inte är ett sätt att hjälpa ungdomar att bli anställda, för det blir svårare för småföretag att kunna anställa ungdomar.
Vi kommer inte att stanna vid detta från regeringens sida, utan vi kommer att fortsätta att satsa på ungdomar och på att minska arbetslösheten. De åtgärder som har vidtagits kommer att kompletteras med ytterligare åtgärder för att åstadkomma förbättringar när det gäller ungdomsarbetslösheten.
Ismail Kamil (L):
Så sent som i måndags besökte jag tillsammans med jämställdhetsministern Nationellt centrum för kvinnofrid i Uppsala. Även där har dessa frågor om kvinnojourer, hedersvåld och mäns våld mot kvinnor och så vidare uppmärksammats.
Det stora problemet, förutom det som Gustav Fridolin, Amineh Kakabaveh och även Gunnar Andrén tar upp, är att det saknas bostäder och mycket annat när det är dags för dem som har placerats i skyddade boenden att ta plats i samhället igen. Jag tror att detta inte bara är en fråga för regeringen. Regeringen har gjort mycket.
Jag vet att det statliga stödet har tiodubblats från 2006 till 2013. Men det är inte där skon klämmer. Precis som Gunnar Andrén också tar upp när det gäller den kommunala delen av själva ansvaret tror jag att det behövs ett samarbete över partigränserna. Vi måste alla tillsammans jobba för de här frågorna.
Det är oerhört viktiga frågor som vi tyvärr många gånger inte har haft fokus på. Nu är det upp till regeringen och statsrådet att vidta ytterligare åtgärder för att stärka de allra svagaste grupperna i samhället.
Ismail Kamil (L):
Det är oerhört viktigt med långsiktighet när det gäller finansiering av kvinnojourerna. Jag tror att statsrådet nu helt enkelt har sagt att hon kommer att göra vad hon och regeringen kan för att man på så sätt ska åstadkomma förbättringar för den grupp i samhället som är utsatt. Samtidigt har regeringen satsat på det civila samhället.
Det är oerhört viktigt. Långsiktighet i finansieringen är en viktig fråga, men det är en del av mycket annat som måste fungera. Det gäller ju samordning med socialtjänsten. Det gäller samordning på bostadsområdet. Det gäller samordning bland grupperna i det civila samhället. Den här frågan är egentligen mycket komplex.
Det är långtifrån att vi kan hitta en lösning redan i dag, men låt oss förstärka de förbättringar som har gjorts under de senare åren och rätta till de brister som finns.
Ismail Kamil (L):
Anledningen till att jag begärde ordet var att jag från talarstolen hörde påståendet att Sverige har tappat intresset för FN. Man ger på något sätt sken av att vi under alliansregeringens tid har tappat intresset för FN. Så är inte fallet. Under alliansregeringens tid har Sverige faktiskt stärkt sin roll. Vi har tagit flera steg framåt.
Sveriges goda rykte kommer inte från ingenstans, utan det beror på det engagemang som Sverige har haft, inte minst när det gäller Sveriges starka ställning i fråga om flyktingar, mänskliga rättighetsfrågor, kvinnofrågor, Afghanistan och Syrien. Sverige har intagit en starkare ställning jämfört med hur det har varit tidigare.
Jag tycker alltså att Sverige visst kan göra mer, men det innebär inte att Sverige har tappat intresset för FN eller att Sverige har tappat engagemanget. Det tycker jag är att gå för långt. Jag gillar inte när man svartmålar. Finns det ingen saklig grund tycker jag inte att man ska svartmåla. Tvärtom ska vi vara stolta över Sveriges roll och vad Sverige har åstadkommit.
Ismail Kamil (L):
Utan tvekan har den syriska konflikten skördat många liv. Det sägs att 140 000-150 000 personer har dödats, men många befarar att dödssiffran är ännu högre med tanke på att närmare 100 000 personer är försvunna. Hur många av dessa som har dött under tortyr är det ingen som vet. Den syriska konflikten har förvärrats, åtminstone de senaste två åren.
Från att det tidigare, som Ibrahim Baylan säger, var fredliga demonstrationer där man krävde reformer, demokrati, yttrandefrihet och fria val, som inte existerade i Syrien, har man gått över till en annan fas. Man mötte demonstranterna med våld redan från första dagen. Det är viktigt att komma ihåg de ord presidenten sade redan efter en vecka: Det handlar om bakterier.
Jag är läkare och vet vad jag talar om, och bakterier måste elimineras. Det här fortsatte sedan med att fler och fler extremister började ta sig till landet, vilket gjort situationen mer komplex.
Men det innebär inte att man ska välja mellan två onda sidor, fru talman. Här måste vi vara tydliga med att vi inte accepterar en regim som har suttit vid makten i 51 år, sedan 1963 - det är längst tid i hela världen - och en president vars familj styrt landet i 44 år.
Han tog över 2000, för 14 år sedan, när hans fader dog efter 30 år vid makten. Det är klart att det är väldigt svårt att tro att en sådan regim och en sådan president genom fredliga förhandlingar ska kunna ge vika och avskaffa sig själva. Det är naivt att tänka så.
Samtidigt måste man låta förnuftet segra, som utrikesministern säger. Det är inte hatet som ska avgöra.
Man ska vara tydlig i förhandlingarna med att presidenten, som är den högste ansvarige och bär ansvaret för så många människors död, inte ska vara en del av den politiska lösningen.
Jag är för min och Folkpartiets del mycket glad över att regeringen på den punkten har varit hur tydlig som helst. Man vill bevara den nuvarande mosaiken i Syrien. Olika religiösa och etniska grupper ska skyddas i landet.
I en framtida konstitution i Syrien ska man trygga demokrati, mänskliga rättigheter och framför allt fria val, men konstitutionen ska även trygga minoriteternas och de religiösa gruppernas rättigheter. Jag är jätteglad över att utrikesministern vid flera tillfällen har sagt att Assad inte ska vara en del av lösningen.
Låt fria val bestämma vem som ska styra landet.
Ismail Kamil (L):
Nej, normalt ska man inte säga att det ska vara skyddszoner hit eller dit. Men jag tror att det så småningom kan bli fråga om att ett visst område måste skyddas internationellt. Jag vill ge ett exempel. I den norra delen av Syrien i det kurdiska området finns det kurder, assyrier/syrianer och även en del araber.
I dag finns det inte något område i Syrien som är skyddat. Det har man nu sett i Humsområdet. Där är det många kristna som har drabbats hårt. Man kan se det i Aleppoområdet där en del kristna har blivit hårt drabbade men också en del kurder som har tvingats att i stället ta sig till Afrinområdet i stället för Aleppo. Den här frågan kan bli aktuell lite senare.
Men i förebyggande syfte tycker jag inte alls att det är fel att väcka den fråga som Ibrahim Baylan tar upp. Skulle det finnas ett skyddat område skulle åtminstone de flyende kristna från Humsområdet och kanske flyende kurder från en del av Aleppo och Kobaniområdet kunna ta sig till det skyddade området. Detta är en fråga som kan bli aktuell.
I dag finns det inte något område där du går fri från att syriskt flyg och pansarfordon kan attackera. De mest drabbade är självklart de religiösa minoriteterna och de etniska grupperna. Dit hör kurdiska grupper, det kurdiska folket, den kristna minoriteten, druser och andra. I dag har de inte varit drabbade.
Men om vi inte gör någonting kommer de att i framtiden bli hårt drabbade. Det är inte alls fel att väcka frågan: Kan det finnas möjlighet till ett skyddat område för just flyende flyktingar? Det skulle jag välkomna.
Ismail Kamil (L):
Det stämmer. Jag sitter tillsammans med Raimo i insynsrådet. Men där har vi olika syn. Jag tycker inte att den svenska alliansregeringen och arbetsmarknadsministern på något sätt har gett vika när det gäller de villkor vi har och de krav vi ställer på företag när det gäller arbetsmiljöfrågor. Det är snarare tvärtom.
När det gäller resonemanget om antalet inspektörer, som har minskat, vill jag säga något. Om man gör den här kopplingen skulle antalet dödsolyckor ha ökat. Under senare år har antalet dödsolyckor minskat. För mig finns det inte en koppling mellan ett stort antal inspektörer och dödsolyckor och sjukdomar som är relaterade till jobb.
Med detta sagt menar jag absolut inte att man inte ska ta de signaler som kommer från insynsrådet och Arbetsmiljöverket på allvar. Självklart ska man ta mobbning, socioekonomiska problem eller att en och annan far illa på grund av arbetsmiljön på allvar. Det är inte bra för företagen eller för arbetstagarna.
Vi ska utgå från om de resurser vi ger gör nytta eller inte i arbetsmiljön. Raimo Pärssinen och Socialdemokraterna svartmålar och gör gällande att allt har blivit sämre. Sverige är fortfarande ledande i fråga om arbetsmiljön i Europa.
Varken jag eller alliansregeringen vill att man ska luta sig tillbaka och säga att allt är frid och fröjd. Tvärtom! Flera åtgärder har vidtagits som stärker arbetsmiljön på arbetsplatserna.
Till exempel har sanktionsavgifterna skärpts, och man har gjort klart att arbetsgivarna, företagen, har det absolut största ansvaret. Bra arbetsmiljö är bra för tillväxten i Sverige, för verksamheten, för företagaren och inte minst för hälsan hos de anställda.
Man ska inte göra det lätt för sig och säga att regeringen har försvagat reglerna. Precis som arbetsmarknadsministern säger innebär förenklingarna inte att alliansregeringen har tummat på arbetsmiljöregler eller arbetsmiljölagar. Däremot är det självklart att där det finns krångel måste regelverket förenklas.
Vi talar här om två isolerade saker, annars jämför vi äpplen och päron. Det är vad jag tycker att Raimo gjorde. Ni gör en stor grej av att hela tiden gå tillbaka till antalet inspektörer. Min vän! Det är inte antalet inspektörer som är viktigast utan vad inspektörerna gör för nytta.
Både du och jag har i insynsrådet fått bekräftat att det är möjligt att samordna till exempel två inspektioner i norra Stockholm i stället för att anlända dit kl. 10 och sedan komma tillbaka på eftermiddagen för att skriva en rapport. Många gånger är effektiviseringar till mer nytta, och resurserna som vi lägger på företagen och arbetsmiljön måste göra nytta.
Därför avfärdar jag påståendet att det har blivit sämre under alliansregeringen.
Ismail Kamil (L):
Arbetsmiljöverket har sedan årsskiftet genomfört en stor omorganisation - den största på många år - med en ny strategisk plan och en ny styrmodell. Vi tror att det var nödvändigt. Detta innebär ändrade arbetssätt och nya prioriteringar inom en mängd olika områden.
Vi måste se vad omorganisationen och omprioriteringarna leder till innan vi kommer med ytterligare förslag till förändringar. Fru talman! Tidigare, under Socialdemokraterna, var det ineffektivt. Man hade fler inspektörer, men i 98 procent av fallen blev det inte någon fällande dom.
Vad jag, och Folkpartiet och Alliansen med mig, menar är att vi måste kunna sätta alla åtgärder och resurser där de gör nytta. Att göra förenklingar för företag är viktigt, men samtidigt har alliansregeringen tydligt sagt att vi inte ska tumma på arbetsmiljöeffekterna på arbetsplatserna.
Fokus på samverkan, på olika nivåer - lokalt, nationellt och på EU-nivå - har en viktig roll och måste prioriteras. Det gör alliansregeringen. Jag och Raimo Pärssinen har inte samma syn. Flera gånger har han frågat Arbetsmiljöverkets insynsråd om de klarar av uppdraget.
Svaret har varit lika tydligt varje gång: Ja, vi klarar av uppdraget. Det är min syn på saken.
Ismail Kamil (L):
Nej, det är inte acceptabelt att 300-400 personer begår självmord till följd av mobbning och andra trakasserier på arbetsplatserna. Psykosociala frågor har blivit allt viktigare på arbetsplatserna, och de fortsätter att vara betydelsefulla. Arbetsbelastning, hot, våld och stress utgör i dag stora problem.
Därför är det viktigt att säkerheten förbättras och att man förebygger att arbetsmiljön inte blir dålig. Jag håller med Marie Nordén om att det är dags att säga ifrån. Och det är precis som arbetsmarknadsministern säger, nämligen att kränkande särbehandling inte är förenlig med en bra arbetsmiljö. Vi måste säga ifrån. Därför välkomnas en översyn.
Ismail Kamil (L):
Det är samhällets ansvar att ge den enskilde men också arbetsgivaren det stöd och de råd som behövs för att förebygga mobbning och trakasserier på arbetsplatsen. Självklart måste arbetsgivaren vidta nödvändiga åtgärder för att förebygga skador och se till att den drabbade får rehabilitering.
Tyvärr har det många gånger hänt att den som blir sjukskriven på grund av mobbning eller andra trakasserier får rehabilitering och sedan, när man blivit bra, skickas tillbaka till samma arbetsplats som har orsakat mobbningen och sjukskrivningen. Samhället måste alltså ta de här signalerna på största allvar.
Det är viktigt att Arbetsmiljöverket också jobbar med de här frågorna. Min förhoppning är att de som är drabbade ska få en adekvat rehabilitering och att man ska ta de här frågorna på största allvar.
Ismail Kamil (L):
Det är en mycket viktig fråga som Jabar Amin tar upp just när det gäller den kurdiska frågan i allmänhet men framför allt när det gäller avrättningarna i Iran. Jag håller fullständigt med; det kurdiska folket har varit förtryckt under 30-50 år av de regeringar som helt enkelt inte accepterar den kurdiska frågan och inte heller andra minoriteters rättigheter.
Men under de tre år som jag har suttit i utrikesutskottet har jag inte tvekat, och jag har inte på något sätt hyst tvivel om att Sverige är pådrivande när det gäller att försvara de mänskliga rättigheterna.
Sverige har varit pådrivande när det gäller konflikten i Syrien, tidigare i frågan om Irak, i kurdfrågan i Syrien och i Iran och även i Turkiet. Vi från Folkpartiet och regeringen har haft en klar linje just när det gäller mänskliga rättigheter. Sedan kan det hända att det finns andra frågor där man inte behöver vara till fullo överens om saker och ting.
Sverige har varit pådrivande i alla dessa sammanhang - internationellt, nationellt och på alla sätt. Sverige har varit pådrivande när det gäller agendan, och detta från olika regeringar i Sverige.
Men jag kan bara säga att alliansregeringen har varit den som har varit tydligast när det gäller att försvara de mänskliga rättigheterna och när det gäller att fördöma de avrättningar och de orättvisor som pågår i hela världen. Många gånger, mina vänner, ska man inte förvänta sig att åstadkomma något med ord, utan det är viktigt med handling.
Hellre att man är tyst och åstadkommer handling och förbättring än att man är högljudd och bara åstadkommer ord.
Ismail Kamil (L):
Jag sitter i MR-gruppen i riksdagen, och vi skriver brev till olika diktaturer om att fångar ska friges. Nu finns det i bankhallen här i riksdagen ett brev - jag hoppas att du har tid att gå och skriva under sedan, Jabar - om avrättningen av en kurd i Iran.
Vi fortsätter den här kampen mot diktaturer och mot dem som använder odemokratiska metoder och som avrättar folk. Jag tycker att Carl Bildt har varit tydlig i alla de sammanhang som jag har träffat honom, till exempel i utrikesutskottet, och tycker att det är bra att fortsätta på den här linjen.
Det är också bra att Jabar och andra ställer frågor, så att man får lite tydlighet i det här. Sveriges regeringar har varit tydliga och pådrivande när det gäller mänskliga rättigheter. Jag tycker, återigen, att alliansregeringen har varit tydligast. Måhända påverkas jag av att jag är part i målet, men så har det varit.
Än en gång: Hellre att man är tyst och åstadkommer viktiga samarbeten och bra resultat än att man är högljudd och inte gör det.
Adnan Dibrani (S):
Vi är överens om ganska mycket, men inte när det gäller principfrågorna. Det är precis som både Oskar Öholm och jag har sagt att vi har ett av världens mest generösa system. Men vår princip och ideologi bygger på att man tar ett gemensamt ansvar. Du tillsammans med dina kolleger i Alliansen har egentligen inte gjort någonting för att hjälpa den enskilda studenten mer än att ge en ökad skuldbörda.
Är det att ta ansvar? Och varför är det alltid bättre att privatisera allting? För mig och oss gäller det att man inte bara går ut till en student och säger: Här har du 400 spänn extra som du får låna. Vi har i stället sagt: Du får pengar, både bidrag och lån. Du, Oskar Öholm, tittar på fribeloppen. Och jag är precis som du tacksam över att de har höjts. Men jag tror inte att fribeloppen är något större problem med tanke på att alla studenter får tjäna 9 000 kronor efter skatt.
Jag tror inte att det är så många studenter, åtminstone inte bland mina vänner som studerar, som har bekymret att de tjänar mer än 9 000 kronor efter skatt. Jag vet inte hur det ser ut i din värld. Min fråga är: Varför är det så viktigt för er att alltid lägga över ansvaret på den enskilde och med andra ord privatisera hela systemet? Du talade om omfattande bidrag. Vad är omfattande bidrag för dig? Ni höjer ju inte bidraget. Det har i alla fall inte hänt så länge jag har varit här.
Ni höjer i stället lånedelen. Det är en tydlig signal till de allra svagaste: Vill ni studera får ni bekosta det mer själva för vi tänker inte vara med och ta ett ansvar.
Adnan Dibrani (S):
Det du, Oskar Öholm, säger låter fint. Men du glömde att svara på min fråga. När det gäller fribeloppet: Jag har bara varit med här i fem sex månader så jag är inte beredd att ta en debatt om hur de andra tidigare ställt sig till detta. Jag och sossarna nu för tiden tycker att det höjda fribeloppet är en bra idé, så för tillfället är det för mig en icke-fråga.
Jag är i stället väldigt rädd för utvecklingen, för vad som komma skall, och för vilken signal vi skickar till dagens ungdomar som vill ta sig vidare. Är signalen att vi tar ett gemensamt ansvar? För mig är det en självklarhet, så svaret är ja. För dig och dina kompisar är svaret nej. Allt ansvar läggs på den enskilda individen. Vill du ta extra lån, gör det då. Vill du inte och om du är rädd för att din skuldbörda kommer att öka kan du lika gärna sitta hemma.
Det finns här en väldigt tydlig ideologisk skiljelinje. Det handlar mycket om att lägga på den enskilde, om att privatisera och så vidare, medan vi vill ta ett gemensamt ansvar - för sjuttioelfte gången. Jag kan sluta där. Du kan få svara på min fråga i stället för att så fint prata om allt annat.
Adnan Dibrani (S):
Jag måste ärligt erkänna att jag inte kommer ihåg exakt hur jag formulerade mig, med tanke på det teknikstrul och annat som var.
Men om jag nu sade det Oskar Öholm säger att jag sade får jag tala om än en gång att det är jättebra att studiemedlet har höjts men att det är olyckligt att man enbart har höjt lånedelen.
Första gången var 90 procent lånedel och 10 procent bidragsdel, och nu senast är 100 procent lånedel. Jag tycker att det sänder helt fel signal till våra studenter. Vilka är det då som drabbas? Man kan ju fundera över vad "drabbas" innebär. Men jag kan säga så här. Redan tidigare var det folk som funderade: Vågar jag ta studielån? Vill jag hamna i en studiefälla?
Kommer det här att löna sig? Hur kommer min familj att drabbas av att jag får en ökad lånedel? Vilka signaler sänder vi till dem? Just de signalerna är otroligt viktiga. Jag skulle kunna fråga: Hur långt vill vi gå? Är det 80-20 eller 90-10 framöver?
Med er retorik skulle man kunna ge studenterna 20 000 i månaden. Späd på lånet! Det spelar ju ingen roll - du kommer inte att få tillbaka de pengarna. Men vilken signal sänder vi?
Adnan Dibrani (S):
Jag vill först säga så här: När det gäller ekonomin ska ni börja med att tacka regeringen före er och Göran Persson. När vi till exempel införde överskottsmål och annat var det överbeskattning av befolkningen. Visst, ni har skött det jättebra. Borg har många gånger beskyllts för att vara lite sosse i sitt tankesätt när det gäller ekonomin, och det kan man väl tacka gudarna för - det hade kunnat gå käpprätt åt ett annat håll.
Men nu klarade vi oss, med tanke på att vi hade ganska solid ekonomi. För att återgå till den fråga vi håller på med: Jag vet inte om Oskar Öholm och Moderaterna är nöjda och stolta över det system som finns och det sätt som systemet fungerar på.
Jag glömde att säga i min förra replik att du tog upp att vi aldrig har haft så många studenter som känner att deras levnadsomkostnader täcks. Klockrent! Det är jag också otroligt glad över! Men jag är absolut inte nöjd! De är ju inte ens 30 procent. 70 procent tycker fortfarande att det är otroligt svårt. Det måste man våga lyfta fram.
Är Oskar Öholm nöjd i det fallet? Eller kommer det att ske någonting framöver när det gäller den biten? Kan vi förutsätta att det kommer att bli ännu fler höjningar av bara lånedelen, eller kan studenterna kanske få något slags bidragshöjning? Jag kan berätta om en student jag träffade som sade så här till mig: Tycker du att studier är viktiga? Ja, svarade jag.
Då sade han: Varför är det så att jag får mer i socialbidrag än vad jag får i studiebidrag? Det var lite att blanda äpplen och päron, men jag förstod tankesättet. Han ville visa för mig: Vad är det för signal du skickar till mig när du enbart höjer lånedelen, än en gång, men inte bidragsdelen? Är studier viktiga? Ja eller nej!