Mikael Damberg (S):
Jag konstaterar att Lars Leijonborg ännu inte har svarat på min fråga. Min fråga handlade om de fyra konkreta åtgärder som regeringen nu vidtar. Man vill förändra gymnasieskolan så att två av tre utbildningsvägar i framtiden inte ska ge högskolebehörighet. Det är tusentals färre utbildningsplatser på universitet och högskola jämfört med det socialdemokratiska budgetförslaget. Det är ett stoppat intag via 25:4-regeln som ger vuxna med arbetslivserfarenhet möjlighet till högskolestudier.
Det är kraftiga nedskärningar på komvux parat med sämre ekonomiska villkor för vuxna studenter. Hur påverkar dessa fyra konkreta förslag från regeringen övergången till högskolan och snedrekryteringen? Det är en ganska konkret fråga. Det här är ju områden som Utbildningsdepartementet förfogar över. Ni kan bestämma om ni vill genomföra det eller inte.
Min bestämda uppfattning är att alla de här fyra åtgärderna försvårar och försämrar möjligheten för ungdomar med studieovana föräldrar att gå vidare till högre utbildning. Det begränsar och smalnar av möjligheten till högre utbildning. Det var grundtanken i min interpellation. Du svarar inte på frågan: Kommer det här att påverka? Du säger att det är en mängd faktorer som påverkar. Visst är det så. Men ditt ansvar på Utbildningsdepartementet är hur de här insatserna påverkar övergången.
Vi socialdemokrater har bedrivit en ganska målmedveten politik för att bygga ut högskolan, mycket tillsammans med Centerpartiet, med fyra nya universitet och med kanske 100 000 nya utbildningsplatser över en period för att ge unga människor möjlighet att studera på högskolan. Vi har haft ett 50-procentsmål, att 50 % av en årskull unga människor ska kunna studera vidare. Vi vill också förbereda Sverige för en global konkurrens. Vi är ett litet land och vi behöver ta vara på våra kunskaper och begåvningar.
Vi har gjort en kraftig forskningssatsning och vi har haft en målmedveten politik för att minska snedrekryteringen. Det började ge resultat. På tio år har antalet arbetarbarn på högskolan fördubblats. Andelen nybörjare med utländsk bakgrund är nu i paritet med deras andel av befolkningen. Det är ganska spännande och unikt för ett land. Det är bra. Det ska vi bygga vidare på.
Vi vet att andelen ungdomar som pluggar på gymnasiet blir alltfler de kommande åren. De kommer att lämna gymnasieskolan och gå över till högre studier. Vi kan titta på demografin. Vi ser att ungefär 46 % av de ungdomar som föddes 1980 fick möjlighet att plugga vidare på högskolan.
Om man inte bygger ut högskolan nu kommer bara 37 % av de ungdomar som är födda 1990 att få möjlighet att studera vidare på högskola och universitet. Det försvårar ju de här ungdomarnas möjligheter att förverkliga sina drömmar och få de jobb de önskar. Det är fortfarande många tusen flera som söker till högskolan än vad som kommer in.
Bara i min hemregion, Stockholmsregionen, innebär skillnaden mellan våra budgetförslag kanske 2 500 högskoleplatser. 2 500 gymnasieelever som har behörighet till högre utbildning nekas den möjligheten i ett sammanhang när Sverige säger att man måste konkurrera med kunskap och kvalitet för att klara jobben i framtiden. Som jag ser det är det klart att det här hänger ihop med en låglönesatsning från den borgerliga regeringen. Man hoppas att pigjobb och annat ska lösa arbetslöshetsproblemen.
Om vi på lång sikt ska klara den globala konkurrensen måste vi satsa på högre utbildning och forskning. Jag är oroad för den väg som regeringen har slagit in på. Jag hoppas att Lars Lejonborg avslutningsvis kan svara på frågan: Vilka insatser gör regeringen för att öka kvaliteten på gymnasieutbildningen?