Magdalena Andersson (M):
Alliansen vill ha ett regelverk som gör det möjligt för så många som möjligt att våga ta steget från dröm till verklighet, från idé till företagande, från småföretagare till större, från singelföretagare till en med anställda. Vi vill att det ska vara enkelt, lönsamt och roligt att driva företag. Och vi arbetar målmedvetet för att göra det möjligt för människor att förverkliga sina livsdrömmar.
Då krävs det att vi undanröjer hinder i regelverken, att vi tar bort krångel, byråkrati och höga kostnader. Herr talman! Så många som en tredjedel av de motioner som i dag behandlar regelverk för olika företagsformer handlar om kvotering av kvinnor i bolagsstyrelser. Det har oppositionen också talat om i dag. Det är en fråga som ständigt återkommer både i riksdagsdebatter och i medierna.
Från De rödgröna ställs upprepade krav på kvotering, och frågan måste därför ställas: Ska politiker bestämma vilka personer ett företag ska ha i sin styrelse? Det vill Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet. De vill tvinga företag att komponera sin styrelse utifrån ett könsperspektiv där minst 40 procent av posterna ska innehas av kvinnor.
Man är beredd att, utan personligt ansvar, ta över beslutsmakten från företagens ägare och tror uppenbarligen dessutom att vi alla därefter kommer att vandra lyckliga på den jämställda salighetens ängar. Mitt och Alliansens svar på dessa krav är nej. Skälen är flera.
För det första är tvång ett överlägset maktmedel, det kan vi hålla med om, men det är inte överlägset när det gäller att få harmoni och konsensus. Tvång och piskor ger aldrig en win-win-situation. Det får man bara när alla parter är överens om att man gjort en bra överenskommelse. För det andra är kvotering ett dubbelt budskap till de kvinnor som blir invalda i en styrelse.
Många stolta, starka och kompetenta kvinnor kommer att ifrågasätta om deras plats är ett resultat av politiska beslut i stället för vad företaget ser som värdefullt och berikande. För det tredje bör politikerna sopa rent framför egen dörr innan man ens överväger att fatta beslut på andras arenor.
Med det menar jag de bolagsstyrelser som politikerna äger kraft att besluta om. Som exempel kan jag nämna att förra året hade kommunala bolag 25 procent kvinnliga ledamöter i sina styrelser. 12 procent av bolagen hade kvinnor som ordförande - trots hundraprocentigt inflytande från politiken. Så ser det ut i dag.
För det fjärde har ett företag och dess ägare, vad man än tycker om det, rätt att fatta korkade beslut. Självklart är det bra med blandade kompetenser och erfarenheter i alla ledningar.
Det finns dessutom forskning som visar att om man har kvinnor på ledande poster i bolagsstyrelser innebär det mervärden för företagen, såsom ökad vinst, och det borde väl tilltala de flesta företagsägare. Fler borde inse det. Men rätten att fatta bra eller dåliga beslut har i sista hand bolagets ägare och de som är valda att leda det.
För det femte, herr talman, arbetar vi hårt i Sverige för att synliggöra vårt land som en kunskapsnation. Då håller inte den omvända ordningen där könet i stället för kunskapen ska vara i centrum, där den inkvoterade tar plats framför någon som dessutom kanske, kanske inte, hade bättre kunskap, men det vet man inte. För det sjätte finns det principiella grundläggande skäl mot kvotering.
Själva tanken att ägarna till ett företag inte själva ska ha beslutsrätt i frågor som rör ägande och styrelseförhållanden är frånstötande. Det går emot fundamentala hörnstenar i vår syn på äganderätten. Herr talman! Jämställdhet handlar om något helt annat. Det handlar om att ha likartade livschanser oavsett kön.
Att särbehandla individer med hänvisning till vad som sägs vara bra för hela kollektivet är inte ett synsätt som vare sig respekterar eller skapar större utrymme för kvinnor. Det skapar en offerstämpel som många inte vill identifiera sig med.
Jag är övertygad om att den övervägande andelen av Sveriges många starka kvinnor tar hellre plats i en styrelse som ett resultat av egen kompetens än för att det är PK, det vill säga politiskt korrekt. Herr talman! Jag avslutar mitt anförande med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna.