Michael Anefur (KD):
Jag hade tänkt börja på ett sätt, men jag tänker inte göra det. Jag blir lite fascinerad över det inbördeskrig som spelas upp mellan Vänstern och Socialdemokraterna i en fråga där jag tror att de flesta skulle tro att man var ganska överens.
När Ciczie Weidby går upp i talarstolen vet jag inte riktigt var det ska landa. Å ena sidan har vi den svenska modellen, å andra sidan får den inte vara som förslaget ser ut. Den ska vara någonting annat. Jag är inte beredd att tycka att vi hoppar av den svenska modellen när parterna har kommit överens för att i stället flytta besluten till den här salen.
Det tror jag definitivt skulle vara mycket sämre. Jag kunde inte låta bli att säga detta, fru talman, men nu återgår jag till protokollet, så att säga.
I Sverige är vi, och ska vi vara, otroligt stolta över vår arbetsmarknadsmodell där vi överlåter till parterna att hantera arbetsmarknadsfrågor, lönebildning etcetera, alltså det vi kallar den svenska modellen.
Därför är det väldigt välkommet att i dag få yrka bifall till den svenska modellen, till parternas överenskommelse. Inte heller den här gången behövde vi i politiken ta lagstiftning till hjälp.
I överenskommelsen mellan parterna finns det mycket som är bra - reformerad arbetsrätt, omställningsstudiestöd samt grundläggande omställnings- och kompetensstöd. Det är jättebra.
Samtidigt ska vi vara ärliga med att de flesta partier i denna kammare och många av arbetsmarknadens parter självklart skulle ha velat ha fler eller möjligen annorlunda skrivningar i det förslag som ligger. Men nu har man ändå kommit överens. Man har suttit ned tillsammans och sagt: Så här långt kan vi komma. Detta är vi överens om.
Det är inte så att alla jublar i alla delar, självklart inte. Det är ju sällan så när man måste förhandla om någonting.
Den här överenskommelsen, som vi beslutar om lite senare i dag, kommer att gälla ända tills en ny överenskommelse sluts mellan arbetsmarknadens parter - om vi inte lämnar modellen och börjar ta andra vägar till beslut. Fru talman! Det finns dock hot mot den svenska modellen. Ett hot är den så kallade sociala pelaren i EU.
Den var fel, den var feltänkt och det blev inte bra när man ställde sig bakom den. Det är många utskott och många politiker som får ägna väldigt mycket tid åt att se till att klåfingrigheten från EU ska få så lite effekt som möjligt i Sverige.
Det var naivt att säga att den sociala pelaren var harmlös och att den inte skulle påverka Sverige och den svenska modellen. Nu, efter rätt många år, kan vi se att den naiviteten var fel. Den sociala pelaren påverkar oss alldeles för mycket i saker som EU faktiskt inte har med att göra. Vi har alldeles strax en fråga om minimilöner.
Jag vet att regeringen kommer att rösta nej, och vi tycker att det är nej. Men vi riskerar ändå att man på individnivå överklagar och eventuellt får rätt i EU-domstolen. Då inför vi individuella rättigheter i stället för kollektivavtal och den svenska modellen.
Där har, vill jag påstå, Socialdemokraterna ett stort ansvar genom att ha varit naiva när de sa ja till den sociala pelaren. Fru talman! Om jag ville skulle jag kunna vara ganska spetsig och kanske lite raljant när det gäller arbetsrätten.
Nu är det tre undantag i överenskommelsen, och för många känns väl det som att det är höjden av visdom. Tre undantag, det är jättebra. Det är inte så länge sedan som rätt många stod i denna talarstol och motsvarande sådana och sa: Rör inte de två undantagen, för då faller Sverige sönder, då funkar inget längre och då kommer det att bli katastrof!
Och nu är det oerhört bra med tre undantag. Men jag ska inte ägna mig åt sådant, fru talman, för det vore ju dumt. I stället vill jag fullt ut yrka bifall till dagens förslag.