KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Romson (MP):
Det är riktigt att vi hade en längre interpellationsdebatt om olika typer av säkerhetskrav. Där tror jag att den generella frågan var vilka nya säkerhetskrav regeringen avser att utreda och implementera i den svenska kärnkraftssektorn. Jag gjorde en mer allmän föredragning om att det bland annat finns ett antal pågående direktivändringar beträffande kärnsäkerheten som måste genomföras i svensk lag.
Det uppdraget har i veckan getts till Strålsäkerhetsmyndigheten som ska gå igenom vilka lag- och förordningsändringar som kan behöva göras. När det gäller de specifika krav som diskuterats en del i medierna och som Strålsäkerhetsmyndigheten har jobbat med, alltså kommunikationen kring det som kallas för oberoende härdkylning, kan jag konstatera att debatten ibland varit något förvirrad.
Det har inte funnits anledning att tro annat än att det kommer att ställas krav på oberoende funktion, oberoende härdkylning, på alla svenska kärnkraftsreaktorer. Strålsäkerhetsmyndighetens uppfattning är att den funktionen ska vara på plats redan 2017.
Men man kommer inte att ha den på plats i ett så att säga mer permanent inbyggt system, för det är ett ganska stort system att genomföra, och det genomförs dessutom på lite olika sätt då de svenska kärnkraftsreaktorerna tekniskt inte är beskaffade på exakt lika sätt.
Eftersom den olikheten finns kommer man naturligtvis att behöva bygga säkerhetssystemen och kylsystem på lite olika sätt för att de ska fungera i de skilda tekniska miljöerna. Från 2017 ska funktionen oberoende härdkylning finnas i reaktorerna. Det är en säkerhetshöjning som är på gång att beslutas från relevant myndighet, som ju har ansvaret att besluta om dessa saker.
Man kommer inledningsvis att acceptera en sådan funktion på ett mer mobilt sätt. Däremot måste den senare, jag tror att det årtal som nämnts är 2020, finnas på plats i permanent form. Dessa krav ställs på alla reaktorer och ingenting annat.
När det gäller frågan om höjt ansvarsbelopp är det dessvärre så - jag måste säga dessvärre, för det har visat sig vara mer komplicerat än man kanske trodde 2004 - att när EU-länderna i samband med ändringsprotokollet till Pariskonventionen fattade beslut om detta beslutades också att det ska ratificeras tillsammans av de EU-länder som tillträder konventionen. Då såg man framför sig att det var ett enklare sätt att göra detta tillsammans.
Nu har det visat sig vara lite mer komplicerat. Det har helt enkelt dragit ut på tiden för länder att ratificera. Jag ligger nu aktivt på i denna process för att verka för att de länder som har gått in i konventionen kan gå vidare och ratificera. Som jag redovisade finns det ytterligare två länder som vi tror kommer att ratificera under 2015.
I samband med det kan vi också få till ett ikraftträdande av detta ändringsprotokoll, vilket för Sverige möjliggör ett ikraftträdande av den lagstiftning som riksdagen redan beslutat om. Detta får effekt. Jag håller helt med Jens Holm om att vi behöver ett tydliggörande när det gäller ett höjt ansvarsbelopp på kärnkraftsägarna, men också en vidare krets av ansvariga.
Den lagstiftningen vore väldigt bra att få på plats.
Åsa Romson (MP):
Jag tackar för den fortsatta debatten om säkerheten hos de svenska kärnkraftsreaktorerna, vilket är ett viktigt ämne. Det är Miljöpartiets och regeringens uppfattning att vi ska ha höga säkerhetskrav på svenska reaktorer. Jag förstår, förutsätter och hör aktivt i debatten att det är någonting som både moderata och vänsterpartistiska riksdagsledamöter stöder.
Jag tror inte att det är där den stora åsiktsskillnaden finns i svensk kärnkraftspolitik i dag. Vi ska ha höga säkerhetskrav på de svenska reaktorerna. Jag tror att det är helt uppenbart för svenska folket att det blir en allt viktigare fråga. Som interpellanten Jens Holm säger har vi allt äldre kärnkraftsreaktorer i Sverige, och naturligtvis blir då säkerhetsfrågan än mer påtaglig.
När det gäller specifikt den diskussion som Jens Holm tog upp om den oberoende härdkylningen kan jag konstatera att myndigheten har aviserat att man vill se den funktionen på plats redan 2017. Det är en viktig funktion. När alla andra nödsystem är utslagna för elsystem och system av annan karaktär så måste det fortfarande gå att kyla härden. Det finns mobila system som kan höja denna säkerhet på ett avsevärt sätt.
Myndigheten som har att besluta och har detta på sitt bord har aviserat att man vill säkerställa att de är på plats 2017. Den har också sagt att det från 2020 bör finnas permanenta lösningar. Detta är säkerhetskrav som ställs på samtliga reaktorer.
Med det känner jag att vi i just den säkerhetsdelen har en bra ordning på torpet och inte darrar på manschetten från regeringens sida när det gäller att aktivt följa säkerhetsstandarden på svenska kärnkraftverk. Detta gäller oavsett var man står i den riktigt ideologiska frågan, det vill säga kärnkraftens vara eller inte vara, och om man tror att det är ett energisystem som har en långsiktig framtid i Sverige eller inte.
Där står Moderaterna med en syn och Miljöpartiet med en helt annan syn. Det jag och Miljöpartiet har varit tydliga med är att säkerheten är ett av de moment man måste jobba väldigt aktivt med när man har kärnkraft. Det är också en av anledningarna till att vi tror att vi framöver vore mycket tryggare och tydligare om vi i Sverige använde 100 procent förnybar energi och inte energi från kärnreaktorer. De kärnkraftverk vi har i dag och avfallet måste vi hantera.
Det ska vi göra oerhört säkert och professionellt och på det tekniskt mest avancerade sättet för att så mycket vi bara kan trygga säkerheten för dagens samhälle men också för de kommande generationerna som tyvärr kommer att behöva hantera detta framöver.
Jag förstår av debatten och av interpellanten Jens Holm att man önskar ökade beloppsgränser i försäkringsdelen när det gäller kärnkraften. Det tycker också regeringen, Miljöpartiet och den här kammaren som redan har beslutat om en lagstiftning som man vill ska träda i kraft. Problemet är att det är knutet till ett beslut där Europeiska rådet har sagt att vi ska göra det gemensamt.
Därför kan det inte komma på plats förrän vi får ett ikraftträdande av ändringsprotokollet. Man jobbar aktivt med den frågan. Vi följer det och hoppas på en snar ratificering.
Åsa Romson (MP):
Tack för en debatt om det viktiga ämnet kärnkraftreaktorers säkerhet! Regeringen kommer inte att med en tum vika från att vi ska ha en hög säkerhet, den allra bästa möjliga, på de svenska kärnkraftverken. Därför kommer vi behöva följa frågan noggrant och implementera säkerhetsåtgärder allteftersom. Det är så man bygger säkerhet på kärnkraftssidan.
Jag håller inte med Jörgen Warborn om att allt skulle bli mycket säkrare i Sverige och i världen om vi fick nya kärnkraftreaktorer. Det finns en inneboende osäkerhet om kärnkraft som teknisk lösning på energiförsörjningen. Vi såg olyckorna i Fukushima som ett bevis på detta. Det är väldigt många saker som inte går att förutse.
I en allt osäkrare värld som vi just nu står inför ska vi vara väldigt tydliga med att den typen av energiproduktion som innefattar så stora säkerhetsrisker som den ändå gör i praktiken kanske inte är den allra bästa i en värld med mer våldsamhet och osäkerhet. Det vi ser i dag är att vi har en åldrande kärnkraftpark i Sverige.
Det gör att vi måste vara väldigt lyhörda inför de säkerhetsstandarder som behöver implementeras, och jag avser att följa detta noga. Det finns en oberoende strålsäkerhetsmyndighet i Sverige som har till uppgift att regelbundet eftersöka säkerhetsstandarder. Det gäller bland annat i den fråga som har diskuterats här med Jens Holm. Den är just nu i färd med att säkerställa att kraven om oberoende härdkylning implementeras.
Den funktionen implementeras i ett första steg med krav på att den ska kunna leva upp till funktionen utifrån en mobil lösning. Det görs på alla kärnkraftverk också för att man i ett senare steg ska ha permanenta lösningar. De kraven ställs på alla kärnkraftverk. Med detta konstaterar jag att det finns ett gott säkerhetsarbete på de svenska kärnkraftverken.
Åsa Romson (MP):
Jag tackar för frågan. Från regeringens sida är vi tydliga med att det är viktigt att ha en politiskt bred samverkan i Sverige både om den svenska säkerhetspolitiken och om försvarspolitiken. Vi är därför glada att det gick att nå en så bred försvarsuppgörelse när det gäller hur vi kan förstärka de förmågor som behöver ses över och stärkas inom det svenska försvaret och när det gäller att se över organisationsmodellerna på olika sätt.
Vi är glada att vi gjorde detta i en så pass bred enighet som vi kunde få, och vi är glada för denna samverkan i riksdagen. En del av den oroliga omvärld vi har, och en del av den moderna försvarsuppställningen, handlar om en internationell samverkan. Vi bygger säkerhet för Sverige genom samverkan med andra länder.
Det har vi gjort under lång tid, och det är en del av vår säkerhetspolitiska doktrin. Det avser vi också att fortsätta göra.
Åsa Romson (MP):
En regering består av regeringspartier, åtminstone i ett demokratiskt land som Sverige med en parlamentarism där det är det folkvalda parlamentet, riksdagen, som utgör underlaget för regeringen och där regeringen är det exekutiva organet. Självfallet står regeringspartierna bakom regeringens beslut. All annan ordning vore högst uppseendeväckande, skulle jag säga.
Sedan har vi ett debattklimat i Sverige, i den här kammaren, inom partierna, inom föreningslivet, utanför den här kammaren och i intresseorganisationer som är öppet. Det välkomnar jag, för jag tror att det behövs också på den säkerhetspolitiska agendan, inte minst i en tid när vägvalen för nationerna är ganska svåra. Jag tror att vi alla här - åtminstone många - ser att vi är i ett läge med en upptrappad militär förmåga i vårt närområde som vi helst hade velat slippa se.
Men när vi har den verkligheten ställs vi politiker inför många vägval. Den debatten måste vi också våga ta. Regeringen är tydlig. Vi behöver skapa samverkan brett i riksdagen, och vi behöver samarbete med andra länder.
Åsa Romson (MP):
Vi har fattigdom i Europa. Vi har diskriminering av romer både i Europa och i vårt eget land. Den svenska regeringen har varit oerhört tydlig med att vi jobbar för att minska de ekonomiska klyftorna. Vi jobbar för ett mer jämlikt samhälle - ett samhälle där alla människor har ett lika värde. Regeringen har också varit oerhört tydlig med hur man agerar i den situation vi ser, och som de flesta i vårt land ser med oro på.
Vi har människor som tvingas tigga på våra gator. Vi har tillsatt en nationell samordnare till stöd för kommuner, som också samlar ihop och ser vilka ytterligare åtgärder som det svenska samhället kan göra för att stödja dem som är de riktiga offren i detta, det vill säga de människor som tvingas tigga. Vi ser också att Polismyndigheten gör en samlad översyn och kommer med en rapport senare i höst.
Det finns alltså flera tydliga åtgärder från regeringen, men de som är de riktiga offren i dagens situation är de som tigger.
Åsa Romson (MP):
Kent Ekeroth inledde sin fråga med att hålla ett stort anförande som fick mig att undra om det snarare var någon annan representant, det vill säga från Moderaterna, som skulle stå här och svara på den. Det var ett något annorlunda sätt att ställa en fråga om regeringen om regeringens politik. Jag svarade däremot med att tala om vilken problembild regeringen ser och vilka åtgärder vi kan stärka och göra bättre i det svenska samhället.
Jag är övertygad om att när vi ser på de åtgärder som gäller kommunernas handlingsmöjligheter och när det gäller vad staten kan gå in och hjälpa till med kan situationen bli bättre. Vi har därför tillsatt en nationell samordnare, vilket har behövts under lång tid - det ska man säga - för att kunna förbättra de åtgärdsmöjligheter som vi har i hela samhället. Det är dock ingen nyhet att Sverigedemokraterna i den här kammaren inte håller den fria rörligheten i Europa särskilt högt. Det är bara att beklaga.
Åsa Romson (MP):
Jag vill tacka för en angelägen fråga. Det är sant att den stora artutplåning som just nu sker på jorden för många forskare framstår som ett betydligt större problem än klimathotet. Det är oftast klimathotet som vi inom politiken ser som det största miljöproblemet, på grund av att betyder så mycket för vårt ekonomiska samhälle.
Men biologisk mångfald är i ännu högre grad en bas för hela vårt ekologiska system och därmed också för de naturresurser som vi alla lever av. Jag vaknade också till nyheten i morse om att det är många fåglar som har försvunnit. Man vet inte riktigt varför. Men en oroväckande anledning kan vara att det hänger ihop med klimatförändringar.
En sådan snabb klimatförändring som vi nu har på gång förvärrar och är mycket starkt pådrivande, särskilt i ett land som Sverige där arterna inte kan flytta längre norrut. Det finns liksom en gräns där Ishavet börjar. Vissa arter får då inte den livsmiljö som är nödvändig.
Åsa Romson (MP):
I den budget som den här riksdagen tyvärr röstade igenom den 3 december drog man ned med 43 procent på biologisk mångfald jämfört med regeringens då föreslagna budget. Ingen kan komma och säga att det inte har betydelse för hur våra biologiska resurser sköts. När det gäller inriktningen och att pengarna ska komma till effektiv användning kommer det till stor del att handla om att miljömålen ska styra. Miljömålen är tydliga med att vi ska ha levande skog, vi ska ha levande hav och vi ska ha giftfria miljöer.
Och de pengar som går till exempelvis skydd av skogsmark ska inriktas på att skydda marker där arterna är som mest hotade och de fickor som behövs för att arterna ska klara sig bäst. Jag är glad att du tar upp frågan om skötseln, Johan Büser. Jag tror att det är en kombination av att ge tillbaka naturvärdena till svenska folket, att visa upp de fina områden vi har, och samtidigt ge mer jobb på landsbygden.
Att sköta naturområden, märka upp nya stigar, renovera vindskydd och så vidare är nämligen ganska jobbintensiv verksamhet.
Åsa Romson (MP):
Jag vet att Christina Höj Larsen och jag och regeringen delar uppfattningen att detta är en tragedi och att det ligger ett stort globalt ansvar på oss för den flyktingsituation vi har i dag, inte minst i Libyen, med tanke på de katastrofer som har ägt rum på Medelhavet.
Jag vet också att vi delar ambitionen att liv inte ska sättas på spel ännu mer för de fattiga människor som flyr undan dessa våldsamheter, vare sig i Libyen eller på Medelhavet. Jag är glad att Sverige - tyvärr som en av få regeringar - stod upp på EU:s toppmöte.
Stefan Löfven var en statsminister som stod upp och fick till ändringar i de regelverk som man diskuterade när det gäller den ambitionsnivå man ska ha nu. Vi kräver också att internationella folkrättsliga lagar ska gälla. Diskussion pågår om hur EU ska genomföra detta.
Åsa Romson (MP):
Ja, den förväntan som Christina Höj Larsen och många andra i Sverige har på regeringen är att man trycker på för långsiktigt stabila reformer som gör att flyktingar kan få sin asylrätt prövad och för internationella avtal som Sverige erkänner. Sverige vill ha en starkare internationell rätt som ska gälla i andra länder likaväl som i Sverige.
Fler kvotflyktingar måste tas om hand i EU, och det måste börja finnas system för lagliga vägar. Det är också det som regeringen har tryckt på för - tyvärr inte med alltför många andra EU-medlemsländer som stöd. Jag delar oron för att vi får en övervikt av kortsiktiga militära insatser och att man tror att det är en lösning på flyktingkatastrofen. Det är det ju inte, utan det handlar om att sätta de mer övergripande spelreglerna i fokus.
Det gör regeringen, så jag tror att Christina Höj Larsen kan vara lugn över det. Det man inte kan vara lugn över är den situation vi har i EU, där Sverige är lite för ensamt i diskussionen.
Åsa Romson (MP):
Det finns en oro för hur det har förändrat de personerna. Jag tror att man måste jobba på flera håll, och det är också det som Anders Ygeman och Alice Bah Kuhnke gör. De håller samman ett förebyggande arbete mot att personer i Sverige åker ned och för att vi i hela det svenska samhället ska ha god sammanhållning i analysen att det inte bidrar till fred och stabilitet för någon att delta i terrorism i utlandet.
Det skickar också en viktig signal att när man återvänder ska man ta ansvar för sina handlingar.
Åsa Romson (MP):
Jag förstår att man kan vara väldigt engagerad i de här frågorna. Det är inte tu tal om det. Det här är en av verklighetsbilderna, så att säga, i vårt samhälle i dagsläget. Men man säger med sådan emfas att det är uppenbart att regeringen inte gör någonting när regeringen gör mer än vad som gjordes sammantaget under de tidigare åtta åren. Vi konstaterar att vi har en situation med återvändare där vi behöver gå in på individuell nivå för att säkerställa att det inte är terroristhot.
Men vi behöver också ett större och mycket mer fokuserat förebyggande arbete som också bygger på att vi tar in den erfarenhet som andra länder har. Det gäller även grannländer som faktiskt har kommit betydligt längre på vägen. Sverige tog nämligen inte under den tidigare regeringen över huvud taget tag i de här frågorna. Påståendet att regeringen inte har en aning om vilka resurser som finns på den internationella åklagarkammaren tycker jag faktiskt är ett ganska dåligt argument.
Det är självklart att regeringen har den kunskapen, och det är självklart att den svenska principen är att man ska åtala brottslingar även när de kommer tillbaka, särskilt vid den typen av våldsamheter.
Åsa Romson (MP):
Tack för frågan! Det är ett oerhört angeläget ämne som det är alldeles för sent att börja fundera på någon gång framåt höstkanten, när mötet i Paris, som världen har jobbat för under ett antal år, är i antågande. Det är nu som förberedelserna måste göras ordentligt. Jag var särskilt inbjuden till ett möte i Berlin i början av veckan.
Bland annat den franska utrikesministern, Laurent Fabius, som står som värd för Parismötet i höst, var mycket angelägen om att samla en grupp länder för att diskutera de svåra frågor som ligger framför dem. Jag kan säga att jag från det mötet har två känslor. Den ena är att det finns en genuin möjlighet för och en öppenhet från världens länder att faktiskt komma samman och göra ett globalt avtal. Det är ett ramavtal.
Det är inte ett avtal som i sig själv kommer att lösa klimatproblematiken. Men det kommer att skapa den ram som vi behöver som regering, inte minst gentemot privata aktörer på finansmarknader och investerare när det gäller att se att det är klimatfrågan som måste lösas framöver.
Åsa Romson (MP):
Det är helt riktigt, som Magda Rasmusson säger, att finansiering är en av akilleshälarna för att skapa det förtroende som gör att ett globalt klimatavtal kommer på plats, så att vi får det ramverk som ger ett instrument för länder att agera. Det är ett instrument som kommer att vara byggt på att länderna själva talar om på vilket sätt de ska implementera klimatpolitiken. Man ska också vara tydlig med vilket stöd man behöver.
Det är den tillit och kommunikation som vi i världen kräver för att få till just att investeringsklimatet vänds till att vi numera måste börja investera i det framtida samhälle som ska klara sig utan de fossila utsläppen. Där behöver många, de allra fattigaste länderna, ekonomiskt stöd. Sverige är ett av de länder som har varit väldigt tydliga med detta och är en av de största bidragsgivarna till den gröna fond som FN har satt upp.
I höstas blev vi tongivande när vi hade lagt fram vårt förslag. Vi fick andra länder att börja matcha det och faktiskt lägga in pengar även de.
Åsa Romson (MP):
Tack, Jens Holm, för dina insatser i Paris! Jag såg att du också var väldigt aktiv. Jag ska ta med mig till delegationen att det är riktigt att tjänstemännen från Energi- och miljödepartementet har jobbat väldigt hårt. När ska vi ratificera? Ja, det är en fråga som jag inte har rett ut ännu. Avtalet klubbades ju först i lördags kväll. Sedan dess har det inte förflutit så många dygn.
Jag har inte heller konsulterat Regeringskansliet i någon bredare bemärkelse om vilken tidsplan som man har. Inför avtalet har EU-länderna verkat gemensamt för att sätta press på andra stora utsläppsländer. Vårt utsläppsåtagande har indikerats gemensamt.
Det har varit viktigt, inte bara för att pressa på andra utan också för att skapa en grupp i EU som kan leverera kraftiga utsläppsminskningar. Jag är medveten om att det inte är alla EU-länder som har lika entusiastiska aktörer i sina länder när det gäller att föreslå skarpa klimatåtgärder.
Därför har det också varit viktigt att inom EU-kretsen säkerställa en hög ambition. När det gäller ratificeringen kommer den säkert att anknyta till att vi ratificerar samtidigt som samtliga EU-länder. Det är det som jag ser framför mig. Självklart har EU varit en pådrivande kraft, och vi signalerar att vi vill genomföra detta så snart som möjligt. Det är redan aviserat en signatursceremoni.
Det är första steget för att markera från regeringarna att man avser att ingå avtalet. Sedan ser ratificeringen lite olika ut i olika länder.
Åsa Romson (MP):
Jag ser också fram emot den processen och ska naturligtvis jobba för att den blir så snabb som möjligt. Samtidigt är jag mån om att vi inte tappar bort några EU-länder på vägen när det gäller att hålla fast vid den ambition som EU har som är minst 40 procents minskningar till 2030 jämfört med 1990.
Det är globalt ett ambitiöst åtagande, även om det är mindre ambitiöst än det som regeringen och många i Sverige skulle se att EU kan bidra med.
Åsa Romson (MP):
Många jämförelser görs ju med andra kraftfullare avtal i sin legala form, till exempel Kyotoavtalet. Jag noterar att Rysslands åtagande i Kyotoavtalet var ännu mindre ambitiöst. Det var flera länder som hade extremt ogenerösa krav i Kyotoavtalet.
Det var ändå ett avtal som Sverige och EU-länderna tyckte var väldigt viktigt och som man gärna hade velat se en global anknytning till, men det misslyckades man med. Efter det har man sökt andra former därför att verkligheten förändras. Många fler länder har anammat en utvecklingskurva som tyvärr har inneburit väldigt stora utsläpp, en utvecklingskurva som inte minst vårt land och många andra europeiska länder har följt sedan tidigare. Enda vägen framåt är att få till ett globalt samarbete.
Då får man nog börja med att respektera att länder har lite olika utgångspunkter. Det gäller inte minst den diskussion som jag har haft med den indiske miljöministern. Han bor i ett land där nästan en femtedel av befolkningen inte har tillgång till el. Det betyder enormt mycket i vardagen för fattiga hushåll, barn som behöver utbildning, för familjer som ska laga mat om man inte har tillgång till elektricitet.
Ska vi få till ett globalt samarbete kanske det är svårt att säga till Indien att upphöra med alla sina utsläpp i morgon, men att man ska glömma bort att europeiska länder har släppt ut koldioxid under 100 år. För att vi ska få ett internationellt samarbete ska vi skapa tydliga avtal som också respekterar de olika förutsättningar som olika länder har.
Jag vill opponera mig mot en sak som du sa i ett tidigare anförande. Du sa att avtalet inte är bindande. Läs artikel 4.2 och förklara för mig vad som inte är bindande i den!