KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunvor G Ericson (MP):
Tack för svaret! I Malmö stad finns kvinnofridsarbetet Projekt Karin, som regeringen har givit extra pengar till. Ändå kunde det hända att Rossana såldes i flera månader och att flera anmälningar till socialen inte togs på allvar. När fallet till slut polisanmäldes tog det nio månader innan förhör med hallickarna skedde och ett år innan rättegång inleddes.
Hur kunde sociala och rättsliga myndigheter svika att uppmärksamma en minderårig romsk flickas rop på hjälp? Hur kan det gå till så i en stad där Projekt Karin finns? Av regeringen har Malmö fått 3 1⁄2 miljoner under 2008 för att starta det här projektet. Nästkommande år ligger summan från regeringen på 1,5 miljoner.
Av Polismyndigheten i Skåne fick Projekt Karin 12 miljoner kronor i mars 2008. Regeringen har alltså gjort en särskild satsning på jämställdhet i Malmö stad, Karinprojektet, som samlar kvinnofridsarbetet bland myndigheterna i staden under ett och samma tak och som syftar till att effektivisera arbetet för kvinnofrid.
Hur kan det då komma sig att den 14-åriga flickan blev osynliggjord av polispersonal som är utbildad på just denna typ av fall? Det borde ligga i regeringens eget intresse att utreda hur det kunde fallera så totalt, trots den satsning regeringen har gjort. En haverikommission skulle kunna belysa vad det är som har gått snett utifrån de kriterier regeringen satte upp när Karinprojektet drog i gång.
Projekt Karin är förutom en nationell modell även en praktisk daglig verksamhet - och de gör säkert detta väldigt bra - dit utsatta kan vända sig själva eller bli hänvisade till vid behov. Varför fick inte Rossana ta del av de resurserna? Visst är det bra att myndigheterna utreder, men regeringen borde efterfråga resultat från regeringens särskilda satsning.
Har det givit resultat, och varför fungerar det inte i det här fallet? Kan det ha kopplingar till att flickan är rom? Ministern säger att regeringens medel som har avsatts har sikte på att höja kunskapen och förbättra samverkan. Ändå säger en av poliserna i det här programmet, Uppdrag granskning , angående hederskulturer: Detta får vi leva med. Det tycker jag är oacceptabelt. Rättsväsendet måste fungera oavsett vilken bakgrund de inblandade i fallet har.
Samma lagar gäller. Man kan inte gömma sig bakom en så kallad hederskultur som egentligen borde kallas skam. Det är bra att ministern håller med om att den situation som flickan hamnade i är upprörande. Men hur ska regeringen säkerställa att den miljard som avsatts används på ett bra sätt, så att det här inte upprepas?
I grunden behöver synen på sexköp förändras och de rättsliga myndigheterna sluta behandla brottet som ett dussinbrott när det handlar om ett brott som trasar sönder en människa fysiskt och psykiskt. Det är inte bara en myndighetsfråga. Borde inte regeringen också vilja ha en haverikommission för att se vad som har gått snett och förhindra att det händer igen?
Gunvor G Ericson (MP):
Jag håller med ministern om att det som hänt är avskyvärt. Trots att det fanns ett antal signaler lyssnade man inte. I fråga om tjejer som lever i en utsatt miljö, som det var i det här speciella fallet och där sociala myndigheter redan innan hade varit inkopplade, måste man vara extra vaksam och lyhörd när man får signaler.
Då kan man inte bara avfärda det och inte gå vidare med och undersöka. Det handlar egentligen om folkhälsoinvestering; man ger inte tillräckliga resurser för att följa upp. Regeringen har tidigare haft en särskild satsning när det gäller folkhälsoarbetet när det handlade till exempel om målområde 3 i folkhälsoarbetet, det vill säga trygga och goda uppväxtvillkor.
Under förra mandatperioden sköt regeringen till 115 miljoner extra årligen till insatser inom det området. Det har tyvärr inte följts upp, utan de pengarna är borta nu.
Jag skulle gärna vilja se att regeringen gjorde det möjligt för fler frivilligorganisationer att jobba inom det här området, till exempel kvinnojourer, som kan stötta men som i dag inte kan söka pengar direkt från länsstyrelserna utan måste göra det via kommunerna eller tillsammans med kommunerna.
Om personer som jobbar på socialen inte reagerar är det naturligtvis jättebra att Socialstyrelsen följer upp och kommer med en rapport den 15 december. Jag tycker mig höra hos ministern att det ändå finns en ambition att ta till sig detta och göra någonting åt det här, och det är jag väldigt glad för. Vi måste från riksdagen vara tydliga med att vi vill ha en uppföljning och en samlad redovisning med förslag till åtgärder så att det här inte kan hända igen.
Det är inte acceptabelt att olika grupper tar till egna lagar därför att polisen sviker. Vi måste se till att ha en ordning där alla människor kan känna att man blir behandlad lika inför lagen.
Därför skulle jag vilja höra ministern utveckla de tankar som hon framförde om att gå vidare, även om ministern inte i dag kan säga exakt vad det är för insatser utöver det som ryms i handlingsplanen och utöver den extra miljard som är avsatt.
Gunvor G Ericson (MP):
Jag är glad att ministern visar en ödmjukhet inför den svåra sak som har hänt i Malmö.
Jag tycker dock, Patrick Reslow, att man måste skilja på sin roll som riksdagsledamot och ansvarig för lagstiftningen - om man hade lyssnat ordentligt på vad jag sade hade man hört att min kritik inte var mot Projekt Karin som sådant - och regeringens sätt att följa upp en investering på 12 miljoner kronor i ett projekt för att utbilda poliser.
Det handlar inte om att ställa riksdagsledamöter mot kommunpolitiker. Här handlar det om vad vi kan göra tillsammans så att inte den här situationen upprepas. Vi har ett ansvar i riksdagen att följa upp de pengar regeringen har avsatt. Det tycker jag är självklart.
När ett barn inte blir lyssnat på och inte trodd på vet vi genom folkhälsoforskning som går långt tillbaka i tiden att barnet kan få komplikationer för resten av livet.
Konsekvenserna för personer som har blivit misstrodda och inte har fått den trygghet och det goda sociala stöd de behöver när de växer upp kan leda till stora kostnader för samhället totalt sett - för att inte tala om allt det lidande som personerna själva har råkat ut för. Åklagarmyndigheten i Göteborg, som jobbar med frågorna, behöver jobba ännu mer för att få ut kunskapen - implementera - på lokal nivå.
Där kan också vi från riksdagen trycka på regeringen så att det verkligen blir en ordentlig uppföljning. Därför ser jag fram emot dels Socialstyrelsens rapport som ska läggas fram den 15 december, dels den samlade utvärderingen av Projekt Karin och de avsatta pengarna, som jag vet att Lunds universitet tittar på. Det är viktigt att vi lyfter upp frågorna för att visa att riksdagen inte accepterar vad som händer. Så här får det inte gå till.
Gunvor G Ericson (MP):
I utskottsbetänkandet hänvisar majoriteten, det vill säga Moderaterna och de övriga allianspartierna ihop med Sverigedemokraterna, till "vilka som fått frågan om styrelseuppdrag av dem som utbildats". Men ni redovisar inte om insatsen verkligen gav resultat. Hur många fick styrelseuppdrag?
Tyvärr visar siffrorna att det inte har varit någon väldans ökning och att det fortfarande är en klar majoritet av män i bolagsstyrelserna, både på den kommunala och på den privata sidan.
I RUT-undersökningen kan man se att könsfördelningen av styrelseledamöter i kommunala energi- och bostadsbolag när det gäller Moderaterna är 81,3 procent män. Margareta Cederfelt pratade om kvinnligt företagande och om förutsättningarna.
Det är också så att många kvinnor värderar trygga socialförsäkringar för att våga starta företag. Tyvärr har socialförsäkringarna förändrats så att det har blivit svårare för småföretag. En egenföretagare får till exempel inte längre välja färre karensdagar än sju dagar, vilket gör att en del kvinnor funderar både en och två gånger om de verkligen ska starta företag.
Delar Margareta Cederfelt Per Schlingmanns idé om att om inget händer kan en lagstiftning vara tänkbar till 2014?
Gunvor G Ericson (MP):
Jag noterar att Margareta Cederfelt inte svarar på min fråga om hon delar Per Schlingmanns idé att om inget händer är det möjligt att lagstifta 2014. Jag är helt säker på att också denna kammare är intresserad av vad Moderaterna som ett av de allianspartier som har lagt fram det här förslaget tycker. Att jag sedan redovisar vilka som står bakom majoriteten är en sak.
Det är klart att det är Alliansens förslag, men ni har med hjälp av Sverigedemokraterna bildat en majoritet, precis så som det blir i den här kammaren ibland. Frågan är vad Moderaterna kommer att driva på för att vi ska nå en jämnare fördelning. Jag tror att vi i grunden är överens om att vi ska ha en jämn fördelning, men med den takt som har varit har det inte gått speciellt snabbt.
Att det skedde en ökning från 2009 till 2011 med 4 procent är ju inte speciellt snabbt. Och att Margareta Cederfelts eget parti har 18,7 procent kvinnor i de kommunala bolagsstyrelserna är inte direkt imponerande. I anförandet nämndes att makten flyttar - ja, det finns forskning som visar på det.
Men då är frågan om man inte ska påverka och ändra attityder och normer i stället för att stänga ute kvinnor och fortsätta kvotera in män, för det är faktiskt det som sker. Jag hoppas att jag kan få ett svar på vad som är Moderaternas partilinje i denna fråga.
Gunvor G Ericson (MP):
Vart tog det folkparti vägen som tog jämställdhet på allvar? Var är det folkparti som drev på för kvotering av föräldraförsäkringen och fick igenom den första pappamånaden? Nu har Folkpartiet en jämställdhetsminister som säger att hon inte är feminist. Hon vill heller inte använda de medel som fungerar för en jämnare representation i bolagsstyrelserna. Men förra året hände något ändå.
Då gjordes ett utspel som öppnade för möjligheten att införa kvotering i offentliga bolag. Det var ett förslag från Folkpartiets jämställdhetsgrupp från landsmötet i höstas. Enligt uppgift har dock inget hänt på departementet ännu, utan frågan vilar, som det heter.
Frågan är då: Vad är Folkpartiets linje när det gäller att få till effektfulla åtgärder för att få en jämn könsrepresentation? Jan Ertsborn redovisade i sitt anförande och hänvisade till regeringens åtgärder. Men var det rätt åtgärder? Var det åtgärder som fungerar?
Sedan har jag också en fråga om vilka fakta Jan Ertsborn har när han hänvisar till att kvinnor i styrelser inte vill ha kvotering. I en undersökning som jag hänvisade till i mitt anförande och som var gjord av Pricewaterhouse Cooper sade 44 procent av kvinnorna i bolagens styrelser att de var för kvotering. Och av tillfrågade kvinnor generellt sett var 50 procent för kvotering.
Gunvor G Ericson (MP):
Det är bra att Jan Ertsborns Folkpartiet erkänner att situationen inte är bra. Det har vi en gemensam syn på. Men delar inte Folkpartiet ändå synen att det behövs åtgärder som fungerar och att det inte har varit lyckosamt, till exempel nu när man lyfte fram förslaget att faktiskt lagstifta på kommunal nivå? Finland har en kommunal lagstiftning.
Norge har en lagstiftning som gäller för börsbolagen. Kanske vi kan lära av båda de här länderna. Min fråga blir: Driver inte Folkpartiet på frågan om kvotering åtminstone för de kommunala bolagen? Vi valde medvetet när vi lade fram motionen i höstas att dela upp motionen i två att-satser - en vad gäller kommunala bolag och en vad gäller de börsnoterade bolagen.
Vi hör att Alliansen inte vill ha det. Kan man åtminstone tänka sig att ta ett steg, även om vi skulle vilja använda metoden fullt ut? Den RUT-undersökning som jag lät göra visar att vi tyvärr inte är duktiga på den kommunala nivån heller. Socialdemokraterna har, som jag sade tidigare, starkast representation av kvinnor med 36 procent. Folkpartiet har 25 procent kvinnor i de kommunala bolagsstyrelserna.
Det finns alltså mycket att göra. Därför skulle en lag om kvotering på kommunal nivå kunna vara möjlig. Min fråga är: Kommer Folkpartiet att driva på för en lagstiftning på den kommunala sidan?
Gunvor G Ericson (MP):
Det stämmer att det inte längre är så många som får sjukförsäkring och att det inte längre är så många som blir förtidspensionärer. Men faktum är att det är fler som nu står helt utan någon som helst försäkring. Det är ett av svaren. Genom att utförsäkra försätter man någon i verkligt utanförskap.
Man har gått från det som ni kallade utanförskap, nämligen att man var i en försäkring och blev sjukförsäkrad eftersom man inte hade möjlighet att få jobb. Ni har infört ett jobbskatteavdrag som ökar skillnaderna för dem som har kunnat få ett jobb som de kan klara av med sina förutsättningar.
Det är allvarligt att de som har en funktionsnedsättning och söker arbete i dag har svårare att få ett jobb än man hade tidigare. I december 2004 röstade Miljöpartiet tillsammans med Moderaterna, Centerpartiet, Folkpartiet och Kristdemokraterna här i riksdagen igenom att vi skulle ha en parlamentarisk socialförsäkringsutredning.
När ni kom till makten valde ni att inte tillsätta den utredningen. I stället drev ni igenom flera förslag utan bred enighet. Tyvärr har det skett på många människors bekostnad. Det är olyckligt att vi inte kan få en bred samsyn i socialförsäkringen. Det ni har åstadkommit är att ni har offrat många människor. Det beklagar jag.
Gunvor G Ericson (MP):
Det stämmer att det inte bara handlar om ekonomi. För att man verkligen ska få ett hållbart samhälle räcker det inte med bara ekonomiska styrsystem och incitament. Man måste också ge människor förutsättningar att kunna växa. En av Miljöpartiets visioner är att ge människor förutsättningar att kunna bygga sitt eget liv, inte att dra undan mattan under fötterna på dem.
Vi har en långsiktig vision om ett hållbart samhälle som hänger ihop både ekologiskt, socialt och ekonomiskt och inte enbart ekonomiskt, som Moderaterna tycks tro. Över hälften av dem som har kommit in i denna arbetslivsintroduktion har faktiskt varit tvungna att gå tillbaka till sjukförsäkringen igen.
När det gäller andra länder kom det en intressant rapport för en tid sedan som visar att Tyskland, Holland och Finland har ett system med en dörr in. Man har inte olika stuprör för sjukförsäkring, arbetslöshetsförsäkring och försörjningsstöd. Det som man också har åstadkommit är att övervältra kostnader från staten till kommunerna när fler och fler söker socialbidrag.
40 procent av dem som söker socialbidrag gör det på grund av att de inte har någon ersättning för att de är arbetslösa. Det innebär att kommunerna måste prioritera i sin verksamhet. Är det skolan, är det omsorgen eller vad är det som de ska prioritera för att finansiera de ökade socialbidragskostnaderna? Därför är det smart med ett hållbart system med en dörr in.
Gunvor G Ericson (MP):
I sitt anförande tog Ulf Nilsson upp att det inte är fler som har nekats sjukpenning. Men jag har inte talat om att fler har nekats sjukpenning, och jag har inte hört någon annan i debatten heller nämna det.
Det vi har tagit upp är det faktum att fler har blivit helt utan försäkring - alltså inte att man inte beviljats försäkring utan att man uppnått tidsgränser och därmed blivit utförsäkrad eller blivit prövad mot hela den reguljära arbetsmarknaden och därmed inte fått möjlighet att fortsatt finnas i sjukförsäkringen. Det är den kritiken vi tagit upp.
Det gäller alltså inte att man nekats utifrån den bedömning som gjorts rent allmänt. Där stämmer siffrorna; det är en väldigt liten del. Men det är de facto många som har blivit utförsäkrade. Jag har en fråga till Ulf Nilsson. Han sade i sitt anförande att det är onödigt att införa förändringen.
Likaså skrev Ulf Nilsson i sin blogg i december, när vi också diskuterade frågan, att det är oseriösa förslag om sjukförsäkringen. Det här är ändå en lagtext som har funnits tidigare, där det finns rättspraxis och där det finns förslag om hur man kan genomföra detta på ett mer rättssäkert sätt än i dag i väntan på något annat.
Ska vi tolka det som att ni i Folkpartiet är nöjda med hur det fungerar i dag?
Gunvor G Ericson (MP):
Det är inte vår sak att exakt tala om vilka arbeten det är fråga om. Ulf Nilsson vet mycket väl att vi politiker inte kan säga det. Däremot finns utarbetad rättspraxis. Det finns förarbeten som kan användas. Det är den tydliga skillnaden mellan de två begreppen. Jag redogjorde i mitt anförande för att det finns en regeringsrättsdom från den 8 april 2008.
Jag tycker inte att Folkpartiet tydligt framför vad ni vill. Ni säger att ni är nöjda och att ni tycker att det fungerar bättre, men att det kan behövas en liten justering. Problemet är att med redan gjorda regeländringar är det fler i dag som inte får vara med i försäkringen över huvud taget eftersom möjligheten till tillfällig sjukersättning har tagits bort. Det är fler i dag som blir nollklassade.
Reglerna för nollklassade gäller bara de som fanns med i sjukförsäkringen innan 2008. De nytillkomna, till exempel studenter som inte har hunnit upparbeta en ersättningsgrundande inkomst, får inte vara med i försäkringen eftersom de är nollklassade. De hinner inte komma in på arbetsmarknaden och får därmed inte en försäkring. Miljöpartiets utgångspunkt är att människor kan och vill om de ges förutsättningar.
Trygghet föder kreativitet. I Folkpartiet brukar det finnas en socialliberal ådra där man också talar om människors möjligheter om de ges förutsättningar. Jag tror inte att så många människor känner igen sig i beskrivningen att socialförsäkringssystemet, som det fungerar i dag, verkligen ger den möjligheten.
Kan Folkpartiet tänka sig att förändra sjukförsäkringen, Ulf Nilsson, så att fler får komma in i systemet, även de som inte har ett fast arbete?
Gunvor G Ericson (MP):
Solveig Zander ställde en fråga till mig om ett påstående som jag hade gjort i mitt inledningsanförande. Det jag och Miljöpartiet hänvisar till är inget allmänt tyckande.
Det är ett citat från Regeringsrätten, numera Högsta förvaltningsdomstolen, den 8 april 2008 i mål nr 7437-06 som avser den lagstiftning vi i dag diskuterar. I RÅ 2008 ref.
15 anfördes följande av kammarrätten: "Enligt kammarrättens mening får det anses ligga närmast till hands att anta att med 'normalt förekommande arbete' avses vanliga arbeten på arbetsmarknaden där en försäkrads arbetsförmåga kan tas till vara i full eller närmast full omfattning.
Ett sådant arbete innebär krav på normal prestation där ringa eller ingen anpassning kan väntas förekomma med hänsyn till funktionshinder eller medicinska besvär hos en arbetstagare." Det här blev överklagat av Försäkringskassan, men Regeringsrätten instämde i kammarrättens bedömning och tog därmed avstånd från vad kassan anförde.
Här beskriver man just vad man anser att det ska kunna vara för form av anpassning. Nog tycker jag att man kan säga att det finns en definition på vad normalt förekommande arbete är. Därför blir jag ganska bekymrad när Solveig Zander försöker ställa människor mot varandra. Varje människa är unik. Det tror jag att Centerpartiet egentligen håller med om, eller hur?
Gunvor G Ericson (MP):
Om Solveig Zander hade lyssnat på mitt anförande skulle hon ha märkt att vi föreslår en helt ny försäkring där man slår samman sjukförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen i en gemensam pott. Man har en pott pengar och erbjuder människor de insatser som behövs för att de ska kunna komma tillbaka till arbete.
Det behöver inte betyda att man ska ha de strikta tidsgränser som finns i dag, utan att man gör en individuell bedömning utifrån varje människa. Om man lyssnar på Solveig Zander kan man tycka att det här systemet fungerar ganska bra och att det bara handlar om några smärre förändringar.
Det har tidigare talats här om nollklassade, och det kom till på grund av att vi i oppositionen i samband med att vi lyfte utskottsinitiativet om normalt förekommande arbete också lyfte upp att vi skulle införa ett regelverk så att vi inte helt lämnade de nollklassade i sticket. Vi lyckades få igenom det såtillvida att det gäller dem som förut har haft den tidsbegränsade sjukersättningen, men det gäller inte alla.
Jag tycker fortfarande att Solveig Zander behöver svara på frågan: Vad vill Centerpartiet? Ni säger att det finns ett tredje begrepp. Nej, det finns inget tredje begrepp. Det finns ett förslag från Försäkringskassan som säger att begreppet "medicinsk" ska ingå och att begreppet "arbetsmarknad" inte ska ingå.
Menar Centerpartiet som tidigare värnade om grundtryggheten att det inte längre ska finnas?
Gunvor G Ericson (MP):
Saila Quicklund räknar upp de många åtgärder som hon anser har gjorts. Frågan är dock om företagarna själva upplever att det har blivit skillnad i praktiken. 96 procent av alla företag är små företag. Det är bra att vi delar synen att det är viktigt att främja småföretagens förutsättningar.
Miljöpartiet har dock inte fått gehör i betänkandet för förslaget om att sänka sociala avgifter för de allra minsta företagen. Är det något som Saila Quicklund och Moderaterna skulle kunna tänka sig att titta vidare på för att stimulera mer företagande?
Det är i de minsta företagen det skulle betyda mest att kunna anställa en person till, till exempel genom sänkta arbetsgivaravgifter. Det förslag vi har fört fram och som finns med i betänkandet handlar om landsbygden men också om hela Sverige. Det handlar inte om bara Jämtland och övriga Norrland utan om glesbygd och landsbygd i hela landet.
Sociala avgifter har även förändrats när det gäller möjligheten att få en karensdag. Där har utskottet gemensamt uttalat att vi ska ha en förändring, även om det ännu inte är möjligt för en egenföretagare att välja kortare karenstid än sju dagar. Hur ser Saila på sociala avgifter för dessa småföretagare?
Gunvor G Ericson (MP):
Jag rekommenderar Saila Quicklund och Moderaterna att göra ett studiebesök i Tyskland där man har kilometeravgift sedan länge. Det skulle också underlätta när det gäller att få lika villkor för de svenska åkarna i förhållande till de andra åkare som kommer till Sverige och som kanske ligger kvar längre än nödvändigt för att ta upp gods och transportera vidare.
Jag vet att frågan nyligen diskuterades i skatteutskottet där både moderater och miljöpartister lyfte fram att det behövs mer kunskap om vad som sker i övriga landet. Arbetslinjen handlar inte bara om att piska enskilda individer utan om att skapa förutsättningar för företag att våga anställa.
Miljöpartiet förespråkar investeringar för att bygga om samhället när vi nu ändå måste göra nödvändiga investeringar för att ställa om till ett mer energismart och klimatsmart samhälle. Det kan i sin tur leda till fler jobb. När vi diskuterar de sociala avgifterna i betänkandet vill vi prioritera de allra minsta företagen. Det konkreta förslag som vi lyfter fram handlar om 830 000 kronor, inte om några 7 miljarder.
I detta fall är det en riktad insats till dem som behöver det allra mest för att kunna ta klivet att anställa en till. Jag efterlyste Saila Quicklunds åsikt om att sänka arbetsgivaravgiften för de allra minsta företagen, de med färre än tio anställda.
Gunvor G Ericson (MP):
Centerpartiet talar om vikten av sänkta arbetsgivaravgifter för småföretag. Men ni avstyrker den motion där Miljöpartiet föreslår riktade sänkningar till de allra minsta företagen som behöver det mest. Det skulle enligt vår budget kosta knappt 1 miljard kronor. I stället använder Centerpartiet och regeringspartierna drygt 50 miljarder för att sänka arbetsgivaravgifterna för ungdomar.
Solveig Zander säger att det kanske skulle kunna ha effekt, och vi vet inte hur många som kunde ha fått sluta. Om man lyssnar på de forskare som har tittat på detta är de mycket tveksamma till om det har någon effekt. Till och med statsministern sade i förra veckan att han tvivlar på att det verkligen har gett den effekt som man hade tänkt sig.
Tycker Centerpartiet fortfarande att sänkta arbetsgivaravgifter för ungdomar är en effektiv åtgärd för att få ungdomar i arbete? Det är min ena fråga. Min andra fråga handlar om det Solveig Zander sade här om sociala avgifter och socialförsäkringssystemet.
Menar Centerpartiet att det ska användas till andra saker än socialförsäkringen, att det ska användas till skola, sjukvård och annan viktig infrastruktur? Eller menar Centerpartiet att de sociala avgifterna också ska användas till trygghetssystemen?