Tobias Billström (M):
Före avbrottet refererades det till en frågestund. Jag minns mycket väl vårt meningsutbyte den 24 november och min kommentar då att om Kent Ekeroth var beredd att diskutera intäkterna från migrationen så var jag beredd att diskutera kostnaderna. När vi nu står här i kammaren igen kan jag konstatera att det fortfarande inte finns någon argumentation om intäkterna hos Kent Ekeroth, medan jag inledde mitt anförande med att kommentera de nettokostnader som finns för invandringen till Sverige.
Vem som undviker att kommentera vad överlåter jag till lyssnare och läsare av protokollet att avgöra. Den här tendensen går sedan igen i Kent Ekeroths alla betraktelser när det gäller migrationspolitiken. Låt oss börja med Jan Ekbergs studier och beskrivning av kostnaderna. Hans rapport, som för övrigt har lagts fram flera gånger och ofta refereras av Sverigedemokraterna, ger inte svaret på frågan om vad invandringen kostar.
Den ger enbart svar på frågan om hur inkomstomfördelningen via den offentliga sektorn ser ut. Rapporten har inte heller ambitionen att göra någonting annat. Därför är det olyckligt om slutsatsen dras att invandringen har en ensidigt negativ effekt på den svenska ekonomin. Rapporten behandlar inte heller en rad viktiga frågor om invandringens effekter, och den belyser inte heller det faktum att den invandrade befolkningen i stort bidrar till att Sverige fungerar.
Läkare, lärare, metallare och alla andra som finns i svenskt arbetsliv och som har utländsk bakgrund är ju helt nödvändiga i dag för att svensk ekonomi ska fungera. Men det tas som sagt inte upp i rapporten, och det är inte heller rapportens ambition att göra detta. Det kan också vara värt att nämna en person som inte förekom i den annars ganska ambitiösa uppräkningen av forskare som tycker och tänker på det här området. Det är Eskil Wadensjö.
Han anser i sin forskning att den väsentligaste förklaringen till nettokostnaden är den höga arbetslösheten bland invandrarna. På samma sätt var den goda sysselsättningssituationen bland arbetskraftsinvandrarna under 1950-, 1960- och 1970-talet förklaringen till att invandrarna då gav ett positivt nettotillskott till den offentliga sektorn, vilket kom den infödda befolkningen till del.
Om sysselsättningsläget för invandrarna återigen skulle bli lika gynnsamt som då skulle nettotillskottet åter kunna bli positivt. Regeringens främsta mål är därför att föra Sverige mot full sysselsättning genom minskat utanförskap. Värdet av eget arbete som ger frihet, trygghet, gemenskap och möjligheter kan inte nog understrykas.
Den politik som regeringen för ska fortsätta skapa bättre förutsättningar för tillväxt, sysselsättning och välfärd i alla delar av landet inom ramen för långsiktigt hållbara offentliga finanser. Jag noterade också att Kent Ekeroth och Björn Söder väljer helt olika ingångar till frågan om arbetskraftsinvandring och asyl, vilket jag tycker är intressant, för jag delar uppfattningen att de här två bör separeras.
Just därför blir det så märkligt när Kent Ekeroth hävdar att arbetskraftsinvandring skulle leda till nettokostnader samtidigt som Björn Söder säger att man bör separera frågorna om asyl och arbetskraftsinvandring, vilket i mitt tycke förefaller mycket förnuftigt. Asyl bygger på skyddsbehov.
Uppehållstillstånd på den grunden ska självfallet inte bedömas utifrån en vinstanalys, medan arbetskraftsinvandring i den svenska modellen däremot per definition är fråga om en tänkt fördel ekonomiskt av att rekrytera arbetskraft från tredjeland. Där går det alltså att göra en cost-benefit-analys. Jag ser därför fram emot en fortsatt debatt om den svenska migrations- och asylpolitikens ekonomiska konsekvenser.