LiseLotte Olsson (V):
Jag ska kommentera några saker som Beatrice Ask sade. Sambolagen ska vara ett skydd för den svagare parten, visst borde det vara så, men jag tycker att det som har hänt nu är bevis på att det just inte är det. Lagen sågs över senast för sex år sedan, om jag räknar rätt, och nu har vi sett att den inte fungerar på det sätt som vi då trodde och hoppades att den skulle göra.
Anti Avsan säger att man inte ska titta på enskilda fall, men det är väl just så man måste upptäcka att en lagstiftning inte fungerar. Hur slår den nu gällande lagen i de enskilda fallen, de efterlevande i det här fallet? Jo, den kan slå väldigt, väldigt hårt. Men nu finns det en möjlighet, tycker jag, att göra något åt det. Åtminstone önskar jag att man kunde titta på den möjligheten.
Beatrice Ask säger att det ska finnas flera former av samlevnad - det tycker jag också förstås, det är jättebra - och att man inte ska tvinga på någon en arvsrätt, eller hur du uttryckte det. Men jag menar att i och med de regler som finns i dag tvingar vi på människor att välja just äktenskap som samlevnadsform.
Det kan finnas fall där man tvingas välja att leva i samboförhållande; man vill inte eller kan inte gifta sig av diverse orsaker. Om man då har oturen att mista sin partner borde man ha rätten till ett tryggt liv. Trots att vi vet att vi ska dö, visst vet vi det, förväntar sig ingen att vi ska dö i morgon. Jobbiga saker skjuter man fram. Att skriva testamente kan vara jobbigt.
Det skjuter vi på och är det ingenting som vi vill ta tag i. Det handlar inte om att vi inte tar ansvar för de val vi gör. Det handlar om att vi människor kanske inte är helt rationella, tyvärr, och vi är inte heller förutseende. Alla är vi sådana, mer eller mindre, och då tycker jag fortfarande att det är orimligt att man som efterlevande, förutom sorgen över att mista sin livskamrat, också ska förlora sin ekonomiska trygghet.
Jag undrar om det finns någonting som kan förmå ministern att tänka om om någonting som behöver göras. Vi i Sverige anser att vi har en ganska modern lagstiftning och en modern syn på samlevnad, men när det gäller lagstiftning ligger vi efter flera länder. Jag tänker ta några exempel. I Storbritannien finns nu ett lagförslag om sambors arvsrätt.
I Storbritannien finns redan i dag möjligheter för common law, som det heter, att pröva saken i domstol. I USA jämställs common law marriages med gifta i flera delstater. Även om de är i minoritet accepterar övriga delstater dessa personers status. I Frankrike kan man registrera concubinage, som det heter på franska, på rådhuset, och med det följer arvsrätten.
Det är i och för sig en aktiv handling som jag förstår också kan vara ett hinder för många. Men jag menar bara att det finns andra sätt att se på saken och att man i andra länder har försökt lösa problemet, för det finns ju i alla länder, inte bara i Sverige. Jag ställer frågan igen till justitieministern: Finns det någonting som regeringen och du skulle kunna göra? Det kanske inte handlar om så många fall, och att problemet inte drabbar alla vet jag också.
Men dem som det drabbar, drabbar det väldigt hårt. Och det känns orättvist. Jag nämnde jordbrukarparet där kvinnan tappade sitt livsverk. Det var staten som fick ärva - Allmänna arvsfonden. Det finns mycket som inte fungerar och som känns gammeldags och oskäligt i den lagstiftning som vi har i dag. Vad ämnar Beatrice Ask göra?