Gabriel Romanus (FP):
Det är klart att man gärna ska ta fasta på att det kan finnas även positiva inslag och att det finns andra länder som har det värre, men det är ju ingen riktig tröst för oss. Tyvärr är läget djupt oroande. Jag kan bara hänvisa till Aftonbladets artikelserie den här veckan. Även med avdrag för att det alltid blir lite extra trycksvärta i sådana här sammanhang är det ändå ett djupt oroande läge. Det går inte heller att vänta med att effektivisera.
Vi är överens om att skolans arbete måste effektiviseras, att dogmer om decentralisering inte kan få stå i vägen för ett effektivare arbete och att information inte räcker utan att det behövs också andra åtgärder. Då blir jag lite oroad när statsrådet hänvisar till budgetarbetet. Frågan är: Ska man vänta med detta till den 1 januari, eller har myndigheterna lösa pengar liggande?
Statsrådet antydde ju att om kommittéerna medverkar kanske det kan bli pengar redan nu. Sedan kan man hålla med om att det är små pengar i förhållande till de skador som åstadkoms. Om det blir, säg, 50 fler missbrukare sätter dessa under sitt liv sprätt på vad detta kostar flera gånger om.
10, 14 eller 17 miljoner är inte stora pengar i det perspektivet, men för myndigheterna att hosta upp de här miljonerna är inte så lätt. Om det näst sista stycket i interpellationssvaret ska ha någon mening måste det innebära att man i budgeten också kommer att prioritera de här frågorna. Det räcker inte med att ge myndigheterna något slags direktiv om att de ska lägga annat åt sidan.
De har i dag inga pengar för detta; det har ju framgått. Den andra frågan är om statsrådet instämmer i att den decentralisering vi har på skolans område inte får leda till att vi avstår från att se till att lärarna har tillräcklig kompetens. Här finns också ett förslag, nu nästan ett år gammalt, från Folkhälsoinstitutet om att förbättra lärarutbildningen.
Detta är nämligen en svår sak för lärarna att hantera. Det handlar inte bara om att informera om och varna för alkoholens eller narkotikans risker, utan det handlar om att få en insikt om att hela klimatet i skolan kan vara förebyggande eller motsatsen. Det handlar om att kunna samarbeta med hemmen.
Många lärare är rädda för föräldrarna och tycker att de bara är några som ska vakta på dem och hitta fel i vad de gör, men om vi inte kan samarbeta med hemmen kommer vi inte att lyckas att förebygga detta. Det handlar om att ingripa mot skolk. Det är inte fråga om något slags polisiär attityd eller så, utan skolk är första signalen om att här är en ung människa som håller på att få problem. Alla som skolkar får inte det, men många får det.
Det är en klart ökad sannolikhet för problem om man skolkar. Sådana åtgärder måste också tränga igenom. Jag är anhängare av decentralisering på många områden, men när vi har den här allvarliga problembilden måste faktiskt staten ta sitt ansvar och ge väldigt tydliga signaler så att det blir likvärdigt i hela landet.
Att lärarna får en utbildning så att de klarar att samarbeta med hemmen, så att de ser vikten av miljöförändringar är också en fråga. Man säger ibland att skolan bara ska förmedla kunskaper. Den ska inte få alltför många andra uppgifter. Men om det blir ett omfattande drickande, och ännu mer om det blir knarkande, kan inte skolan förmedla de kunskaper man ska förmedla. Därför är det här även ur det perspektivet väldigt angelägna åtgärder.
Man har nu med förlov sagt haft förslag till förebyggande insatser från våren 2002, och då undrar jag: Varför har det legat så länge? Vad är det som gör att vi inte redan är i gång med det här viktiga och effektiviserande arbetet?