Ann-Christin Ahlberg (S):
Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och meddela att jag i mitt anförande kommer att hålla mig till jämställdhet. Eva-Lena Jansson kommer att tala om den andra delen. Jag vill också kommentera Annika Qarlssons inlägg.
Hon glömde några som den här regeringen har utsett, bland annat Marie Granlund som utreder lex Laval. UD har utsett en första jämställdhetsambassadör, som också är en kvinna. Hon heter Annika Molin Hellgren. Detta säger jag bara för att nämna några.
Jag vidhåller och kommer att säga i mitt anförande att vi har en feministisk regering. Det kommer jag inte att ändra på. Herr talman! I år är det 35 år sedan Sverige undertecknade kvinnokonventionen.
Enligt den får inte kvinnor diskrimineras på arbetsmarknaden, det vill säga kvinnor ska inte ha sämre anställningsvillkor, lönesättning, tjänstevillkor, förmåner eller arbetarskydd än vad män har.
Trots det visar fakta att kvinnor fortfarande inte har samma villkor som män på vår arbetsmarknad. Och arbetet går sakta.
Det går så sakta att dagens nyfödda flickor med största sannolikhet inte kommer att få uppleva jämställda löner och troligtvis inte heller ett jämställt arbetsliv om vi inte sätter fart.
Sveriges nya, rödgröna, feministiska samarbetsregering ledd av Stefan Löfven satte fart direkt med jämställdhetsarbetet. Redan i vår första budget lades 1,5 miljarder som skulle främja jämställdhet.
Det var en budget som allianspartierna och Sverigedemokraterna röstade ned, en budget som hade gjort skillnad och som hade drivit på jämställdhetsarbetet i rätt riktning, en budget som skulle kunna ge den lilla flicka som föds i dag en chans att få uppleva ett jämställt arbetsliv.
Men vi socialdemokrater och den rödgröna, feministiska regeringen ger inte upp utan kommer att lägga fram nya förslag som gör skillnad och som driver på jämställdhetsarbetet. Det är förslag om allt från att heltid ska bli norm och lönekartläggningar göras varje år till bättre anställningsvillkor och bättre arbetsmiljö för både kvinnor och män.
Vi vill att föräldrar ska dela mer lika på föräldraledigheten. Det är bra för barnen men också för mammor och pappor. Vi vill ge mer resurser till välfärdssektorn för att kvaliteten i barnomsorg och äldreomsorg ska bli bättre men också för att kvinnor ska få bättre arbetsmiljö och bättre arbetsvillkor.
En förutsättning för att kvinnor och män ska kunna arbeta är att välfärdstjänsterna är av hög kvalitet och att de fungerar när man behöver dem. Arbetstider och arbetsvillkor måste vara rimliga så att vi inte blir sjuka av jobbet.
En nyligen publicerad rapport från Arbetsmiljöverket visar att kvinnor har sämre arbetsmiljö än män och därmed riskerar att få arbetsrelaterade sjukdomar eller skada sig i högre grad än män, ofta för att de använder hjälpmedel som är avsedda för män och för att de har alldeles för hög arbetsbelastning.
Kvinnor måste också ha en sådan arbetsmiljö att de faktiskt orkar jobba heltid. 1,5 miljarder kronor till att främja jämställdhet hade varit en bra början. Herr talman! Visst kan vi i Sverige vara stolta över vårt land.
Mycket är bra och har gett möjlighet för kvinnor och män att arbeta och utbilda sig: världens bästa föräldraförsäkring, bra förskola och fritis, bra äldreomsorg, rätten för flickor och pojkar, kvinnor och män att utbilda sig med mera.
Det är ingen slump som har gett oss detta utan hård kamp som ofta förts av starka kvinnoorganisationer och politiska beslut som ofta tagits av Socialdemokraterna, ibland tillsammans med Folkpartiet.
Det har inte alltid varit populära beslut, men i dag ses det som självklart att vi har allt från föräldraförsäkring till barnomsorg och mycket mer. Den kampen har vi en skyldighet att fortsätta, alla vi politiker som säger att kvinnor och män, flickor och pojkar ska ha samma rätt att påverka sitt liv och ha samma makt och inflytande i vårt samhälle.
Den kampen är vi skyldiga att fortsätta, så att dagens nyfödda flickor ska få samma rättigheter och möjligheter till egen försörjning hela livet som dagens nyfödda pojkar får.
15:53-rörelsen, som den hette förra året, räknade förra året ut att med den nuvarande låga löneökningstakten tar det minst 67 år innan vi har jämställda löner.
Det innebär att om inget händer kommer dagens nyfödda flickor inte att få uppleva ett jämställt arbetsliv med jämställda löner.
Det finns dock hopp, för vi har en statsminister som är feminist, som har bestämt att jämställdhetsintegrering ska ske inom alla politikområden och som driver frågor om kvinnors och flickors rättigheter även utanför Sveriges gränser. Men för att nå resultat behövs politisk vilja.
Inför varje beslut måste man titta på vilka konsekvenser eller möjligheter det ger för kvinnor och män, flickor och pojkar. Vi hoppas att fler partier som säger att jämställdhet är bra också hjälper till så att vi gemensamt kan förändra. Herr talman!
I går presenterade LO sin jämställdhetsbarometer, som visar att kvinnor tjänar 75 procent av vad männen tjänar. Arbetarkvinnor har i genomsnitt en lön på 17 538 kronor i månaden. Män i arbetaryrken har 23 436 kronor. Det är en skillnad på nästan 6 000 kronor per månad.
På ett helt år blir det mer än 70 000 kronor. Det är otroligt mycket pengar. Skillnaden är än större mellan kvinnliga och manliga tjänstemän. Kvinnor tjänar i genomsnitt 28 612 kronor och män 37 539 kronor.
Det är en skillnad på nästan 9 000 kronor per månad, vilket motsvarar ungefär 108 000 kronor per år. Trots att kvinnor utbildar sig mer än män är löneskillnaderna så stora på grund av just kön.
Regeringen har redan vidtagit åtgärder för att komma till rätta med löneskillnaderna. Inom kort införs årliga lönekartläggningar. Medlingsinstitutet har fått i uppdrag att analysera centrala avtal ur jämställdhetssynvinkel, och samtal förs redan med parterna i dessa frågor.
I slutet av denna månad byts majoriteten i SKL. Då börjar arbetet för heltid som norm inom kommuner och landsting. Vår jämställdhetsminister har en statsrådsgrupp för jämställdhet där man ska jobba målinriktat på de stora jämställdhetsutmaningar som finns och lägga fram förslag så att man faktiskt når målen.
Som upplysning till Annika Qarlsson: I denna grupp finns både kvinnor och män som är statsråd. Åsa Regnér har också utökat satsningarna på jämställdhetsintegrerad myndighetsstyrning, med särskilda uppdrag om att utveckla jämställdhetsintegrering i kärnverksamheten.
Det hade också den tidigare regeringen, men nu är det utökat till 41 myndigheter. Löner, otrygga anställningar, ofrivillig deltid och dålig arbetsmiljö drabbar kvinnor mer än män och hindrar kvinnor att påverka sina livsval. Det påverkar också kvinnors möjligheter i hela livet.
Herr talman! Mäns våld mot kvinnor är ett mycket stort samhällsproblem. År 2014 inkom 28 200 anmälningar om misshandel av kvinnor. Vi vet att det finns ett stort mörkertal i statistiken. Brå räknar med att bara 20 procent av de utsatta anmäler.
Omkring 17 kvinnor dödas varje år i Sverige av en partner eller en före detta partner. Att kunna lämna en partner för att kärleken har tagit slut eller lämna en partner som misshandlar är ingen självklarhet för många kvinnor, eftersom kvinnan inte har tillräcklig inkomst eller sådana anställningsvillkor att hon kan få ett hyreskontrakt eller kan spara undan för att börja ett nytt liv.
I denna svåra situation gör våra kvinnojourer ett väldigt viktigt jobb. Men det borde vara så att en kvinna kan lämna ett dåligt förhållande och klara sig själv ekonomiskt. Det är dags att ta nya tag för ett jämställt och jämlikt Sverige.
Jämlikhet och jämställdhet skapar tillväxt, och ett högt arbetskraftsdeltagande är grunden för ekonomisk självständighet för både kvinnor och män. Alla tjänar på jämställdhet.