KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Tomas Nilsson har frågat mig om den ekonomiska situationen för dem som måste flytta till nya hem med anledning av samhällsomvandlingarna i Malmfälten. När bostadshus måste rivas till följd av expanderande gruvproduktion är grundprincipen att gruvföretaget - i detta fall LKAB - ska stå för den skada och det intrång som verksamheten ger upphov till.
Om berörda fastigheter inte kan förvärvas genom frivilliga överenskommelser ska eventuell inlösen av fastigheterna kompenseras med expropriationsersättning. Regeringen har vidtagit flera åtgärder för att höja ersättningarna vid expropriation och liknande åtgärder. Ersättningarna låg tidigare på nivåer som kunde understiga marknadsvärdet på fastigheterna.
Utgångspunkten är numera att en inlöst fastighet ska ersättas med 125 procent av marknadsvärdet. Denna förstärkning av ersättningsrätten kommer även fastighetsägare i Malmfälten till godo. Expropriationslagstiftningen är anpassad till de förutsättningar som normalt föreligger när inlösen blir aktuellt. De samhällsomvandlingar som nu genomförs i Malmfälten är dock av en unik art och omfattning; det tror jag att vi alla kan vara överens om.
Detta väcker alldeles särskilda frågor, bland annat rörande vilken ersättning som är rimlig för dem som måste söka nya hem på en fastighetsmarknad som är starkt påverkad av gruvexpansionen. En allmän grundsats i lagstiftningen är dock att den som får sin fastighet ianspråktagen inte ska drabbas av någon ekonomisk skada till följd av detta.
Tomas Nilsson tar särskilt upp situationen för de hyresgäster som får flytta till nyproducerade hyresrätter med högre hyror. Det bör framhållas att hyressättningen bygger på ett bruksvärdessystem. Det är naturligt att hyran för nyproducerade hyresrätter kan överstiga hyran i äldre flerbostadshus. Detta kompenseras med en högre standardnivå för hyresgästerna. Liknande situationer är vanliga även utanför Malmfälten.
Till exempel kan upprustning av hyresgästers befintliga lägenheter medföra standardhöjningar med hyreshöjningar som följd. Med detta sagt vill jag inte föregripa de förhandlingar som pågår mellan LKAB och dem som berörs av samhällsomvandlingarna, bland annat de boende i området. Jag förutsätter att LKAB tar och kommer att fortsätta att ta sitt ansvar i dessa frågor.
Regeringen följer händelseutvecklingen noga, inte minst i egenskap av ensam ägare till LKAB. Bland annat i Malmfältsgruppen, som sammankallas av näringsministern, sker fortlöpande en dialog med de inblandade parterna. Regeringen är lyhörd för signaler om behovet av att underlätta samhällsomvandlingarna och att minska konsekvenserna för enskilda.
Jag utesluter inte att det inom ramen för den processen kan bli aktuellt att ta initiativ till åtgärder av skilda slag.
Beatrice Ask (M):
Jag vill börja med att understryka att det är alliansregeringen som har sett till att vi har fått högre ersättningsnivåer i expropriationsärenden. Det har Socialdemokraterna och andra på vänsterkanten varit emot. Vi har alltså lyft den möjligheten. Utgångspunkten när det gäller expropriationer, att den som blir lidande ska hållas skadeslös, är en väldigt viktig princip. Där har vi inte haft något stöd från oppositionen, vilket är viktigt att komma ihåg i det här sammanhanget.
När det sedan gäller hyresgästerna och de regler som gäller för hyressättning är situationen den att det uppstår liknande situationer i olika sammanhang, att man tvingas att flytta eller tvingas att betala en högre hyra till följd av de regler som gäller med bruksvärdessystem och annat. Vi behöver naturligtvis ha samma regler generellt.
Jag vill nog påminna om att det inte har funnits någon väldig lyhördhet och flexibilitet när det gäller de här reglerna från oppositionens sida. Som jag påpekar i mitt svar är situationen i Malmfälten väldigt speciell. Det är skälet till att Malmfältsgruppen finns och att vi har en dialog med en samordnare för att se om det behövs extraordinära insatser i något avseende och för att säkerställa att folk har någonstans att bo.
Grunden när det gäller gruvnäringen är att gruvorna måste ta sitt ansvar. Det är ju LKAB:s utveckling som är skälet till att man måste göra de stora samhällsförändringarna. Då är grunden den att företaget också ska ta ansvar för vad det medför, och det är viktigt att markera det.
Sedan hör det till saken att det är ett av staten helägt bolag, vilket naturligtvis inte gör att skyldigheten blir mindre än vad den annars skulle vara. Jag har försökt beskriva detta. Det är inte så att regeringen eller ett statsråd går in och i detalj talar om vad som är svaret på varje enstaka fråga.
Vad jag tydliggör är LKAB:s ansvar, nödvändigheten av dialog och samordning, de funktioner som vi har satt på plats och det faktum att regelverket när det gäller expropriation är sådant att den som lider skada ska ha en vettig ersättning och vara skadeslös. När det gäller hyressättning har vi i grunden de regler vi har, men naturligtvis måste det tas hänsyn till specifika situationer.
Jag lade in i min kommentar att det också finns andra aktörer som är nog så viktiga i detta sammanhang - medspelare är kommunen och andra - för att se till att planläggning och annat finns på plats så att man också kan realisera de byggen av stadsdelar, fastigheter och annat som kommer att behövas framöver. Det är komplext, och jag stor respekt för det och stark känsla för de bekymmer som drabbar enskilda.
Det är dock inte tid för ett enskilt statsråd att gå in och fälla avgörande i frågor som ska hanteras av till exempel LKAB.
Beatrice Ask (M):
Politiken är uppochnedvänd. Det är lite märkligt för mig att diskutera med en socialdemokrat och försöka hävda att företag och bolag ska ta sitt ansvar. Jag står på något sätt på vänsterkanten. Jag anser att LKAB ska ta sitt samhällsansvar. Jag tycker att det är rimligt att ett företag som går bra, som driver en viktig verksamhet som ska utvecklas och som tvingar folk från hus och hem ska ta sitt ansvar.
Det är en grundförutsättning. Det är inte staten som ska gå in och lösa detta problem. Det är min grundinställning, och jag känner: Oj, hur hamnade jag här? Grunden i all rimlig ordning är att företaget får ta sitt ansvar, för detta är en konsekvens av de förändringar som sker.
När det gäller reglerna har alliansregeringen sett till att vi i dag har bättre förutsättningar att säkerställa att den som har en egen fastighet, ett eget hus, kan få vettig kompensation om det går till expropriation och man inte kan få ett rimligt avtal. För hyresgästerna gäller att regleringen av hyrorna är generell.
Liknande situationer dyker upp i andra sammanhang, och därför tycker jag att det svårt att sortera ut hur man ska hantera saken annorlunda i Malmfälten. Jag konstaterar dock att situationen är mycket speciell. Malmfältsgruppen och samordnaren måste därför ta sitt ansvar och se om det behövs extraordinära insatser. Det är dock inte läge för mig att säga hur det exakt ska se ut.
Jag förstår problemen och tycker att det är viktigt för människorna i Malmfälten att de får en lösning. Jag kan dock inte komma ifrån att jag anser att gruvbolagen måste ta sitt ansvar för de åtgärder som krävs för att de ska ha några som kan bo och arbeta på gruvorterna.
Beatrice Ask (M):
Carina Adolfsson Elgestam har frågat mig när regeringen avser att återkomma till riksdagen med förslag om hur de små och medelstora företagens ställning kan fortsätta stärkas avseende betalningstider. Hans Ekström har frågat mig när jag avser att återkomma med ett förslag om begränsning av kredittider för företag. Jag väljer att besvara frågorna i ett sammanhang. Regeringen arbetar aktivt med att åstadkomma goda förutsättningar för alla företag att verka och utvecklas.
Det gäller inte minst små och medelstora företag. Entreprenörskap och företagande ska uppmuntras och ges de förutsättningar som behövs för att kunna bli framgångsrikt. Sverige har generellt bland de kortaste betalningstiderna i Europa. Det finns vidare effektiva bestämmelser som syftar till att leverantörer ska få betalt i tid. Det finns dock företag i vissa branscher som på grund av sin utsatta situation ser sig tvungna att acceptera krav på långa betalningstider.
Det är ett problem som bör tas på allvar. På flera håll i Europa är det vanligt med långa betalningstider. För att komma till rätta med det problemet antogs 2011 ett EU-direktiv om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner. Direktivet föreskriver att betalningstider mellan näringsidkare inte får vara längre än 60 dagar, om inte annat uttryckligen har avtalats.
Regeringen har valt att gå längre än vad direktivet kräver. Sedan i våras gäller i Sverige att en fordran ska betalas senast 30 dagar efter det att borgenären framställt krav på betalning, om inte borgenären uttryckligen har gått med på en längre tid. Oppositionen har i ett tillkännagivande ansett att det bör införas lagstiftning som inte i något fall tillåter längre betalningstider än 30 dagar, det vill säga tvingande regler om betalningstider.
Mot den bakgrunden togs det omedelbart fram en promemoria med förslag om tvingande regler, som remitterades under våren. Den samlade bilden av remissinstansernas synpunkter är komplex, och både stöd för och invändningar mot förslaget framförs. Beredningen av promemorians förslag pågår i Regeringskansliet. Regeringen avser att återkomma till riksdagen i frågan i början av nästa år.
Beatrice Ask (M):
Det är trevligt att debattera med alla er i salen. Det är bra att vi får en ordentlig diskussion om detta, för det visar komplexiteten i svensk företagsamhet och de svårigheter som finns. Vi är väl alldeles överens om att det finns vissa branscher som är hårt ansatta och där den här problematiken är ett stort bekymmer. Det borde vara ganska självklart att vi på något sätt ska lösa det.
Det tillkännagivande som vi fick av riksdagen, det pm som har skickats ut samt remissarbetet har gjort att vi nu har ett mycket bättre underlag för att bedöma frågan. Det är på det enkla viset att tvingande regler skulle hjälpa några men skapa många problem. Då är frågan om vi kan hitta ett sätt att reglera detta och lösa problem utan att ställa till det på en väldans massa andra sätt.
I grunden är det självklart för en moderat att vara för avtalsfriheten. Men om det nu är så att några har blivit illa utnyttjade av ett system är det möjligt att man måste göra någonting. Det ska man vara öppen för. Det här med likviditeten och möjligheten att få banklån och annat är också intressant.
Båda problemen finns: När man inte får betalt har man inte likviditet och kan därför inte få lån, men vissa får inte något lån för att de är för små och är därför helt beroende av att kunna avtala om en längre tid. Jag tror att det blir en utmaning för oss i riksdagen att ha kraft att ha en nyanserad syn på de här frågorna, så att vi inte ställer till det. Vårt näringsliv är fantastiskt, men också skört i vissa delar.
Vi ska vårda de små företagen. Då får vi inte hamna i en situation där vi med ett alexanderhugg förstör för många när vi faktiskt vill väl. Därför är det min ambition att på ett seriöst sätt försöka se de olika aspekter som finns och se om vi kan komma fram med någonting som är lite bättre än det vi hade förra gången och som inte alla var så nöjda med. Det har inte att göra med att jag skulle ha någon annan uppfattning än Centern eller vad det nu kan vara.
Jag tror att vi är rätt överens i grunden. Men politik måste vara att vi diskuterar igenom saker ur olika perspektiv. Annars når vi ingen lösning. Tack för diskussionen!
Beatrice Ask (M):
Shadiye Heydari har frågat mig vilka initiativ jag tänker ta för att säkerställa att barnets bästa bedöms vid beslut om vårdnad och om jag kommer att se över lagstiftningen. Vid alla beslut som rör barn ska det finnas ett tydligt barnperspektiv. Att barnets bästa ska vara avgörande för beslut om vårdnad, boende och umgänge framgår uttryckligen av vårdnadslagstiftningen.
När en domstol bedömer vad som är bäst för barnet ska barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna beaktas särskilt. I lagstiftningen understryks alltså att båda föräldrarna har betydelse för barnets välbefinnande och utveckling. Det är i de allra flesta fall bäst för barnet att båda föräldrarna är delaktiga i barnets förhållanden och tar ansvar för barnet. Hänsyn ska dock alltid tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad.
Vid bedömningen av barnets bästa ska domstolen även beakta risken för att barnet utsätts för övergrepp eller annars far illa. När uppgifter om att barnet far illa förs fram i ett vårdnadsmål måste uppgifterna därför alltid prövas och en riskbedömning göras. Riskbedömningar är ofta komplicerade, och det är viktigt att domstolen tydligt redovisar hur man har resonerat i varje enskilt fall.
Domare ges därför möjlighet till återkommande kompetensutveckling inom detta område. Frågan om barnets bästa i familjesituationer förtjänar både uppmärksamhet och omsorgsfulla överväganden. Det finns flera komplexa frågeställningar att beakta. Regeringen avser att under mandatperioden inleda en utvärdering av 2006 års vårdnadsreform för att se om det finns behov av förbättringar.
Beatrice Ask (M):
Man kan säga att allt borde ha utretts tidigare. Så är det naturligtvis. Det viktiga beskedet från mig är att saker har hänt under resans gång. Vi arbetar för en seriös utvärdering av ett av de mer komplicerade beslut som riksdagen hade att fatta 2006. Det var efter mycket noggrann beredning som förändringarna gjordes. Jag tror att man ska vara noggrann och inte för snabb i vändningarna när det gäller att hantera föräldrabalken.
Socialstyrelsens utredning handlar inte om reglerna i föräldrabalken. Den har andra perspektiv och är viktig på det sättet. Reglerna i föräldrabalken måste vi hantera på annat sätt. Vad gäller underhållsskyldigheten är min bestämda uppfattning att föräldrar ska betala för sina barn. Vi ska inte börja använda det ekonomiska ansvaret för barns försörjning som ett verktyg i vårdnadstvister.
Det finns redan i dag alltför mycket av den sortens argumentation. Föräldrarna har det ekonomiska ansvaret för sina barn. Det är otvetydigt på det sättet. Jag tycker inte att man ska blanda in det i den typ av konflikter som handlar om vårdnad och umgänge. Det får ligga där det ligger.
Vi behöver hantera detta med vårdnad, umgänge och andra saker i ordnad form. Det vore dumt att dra in underhållsskyldigheten i resonemangen. Det är ingen förhandling där man säger: Eftersom jag inte får träffa barnen ska jag inte göra något. För många kan det också vara så att det faktum att de ändå bidrar kan göra att de känner att de tar ett visst ansvar. Det kan även vara bra för barnet att veta.
Även om föräldrarna är osams bidrar de till att barnet kan gå i skolan, bo och leva på ett bra sätt. Min bestämda personliga uppfattning är att jag vill hålla underhållsdiskussionen vid sidan av dessa diskussioner. Det är nog besvärligt som det är i varje fall. Det kommer en utvärdering. Den är viktig, och den ska göras på ett gediget sätt.
Beatrice Ask (M):
Leif Jakobsson har frågat mig om jag i närtid kommer att uttala Sveriges stöd för en placering av EU:s patentdomstol i Malmö likt den danska regeringen gjort. Den enhetliga patentdomstolen och det enhetliga patentskyddet är resultatet av många års komplicerade förhandlingar mellan EU:s medlemsstater.
Eftersom regeringen ser att Sverige har mycket att vinna på ett mer effektivt europeiskt system för att skydda innovationer har regeringen varit drivande i dessa förhandlingar. Det är därför mycket glädjande att EU-förordningarna om det enhetliga patentskyddet kunde antas i december förra året och att avtalet om den enhetliga patentdomstolen kort därefter kunde undertecknas av nästan alla EU:s medlemsstater.
Vi har nu trätt in i en ny fas där vi ska inrätta det nya systemet. Det är ett omfattande och spännande arbete. Det är inte var dag som vi från grunden upprättar en mellanstatlig civilrättslig specialdomstol. Den första instansen i den nya patentdomstolen ska bestå av en central avdelning och lokala och regionala avdelningar.
Regeringens målsättning är att Sverige ska ingå i en nordisk-baltisk region tillsammans med Danmark, Finland, Estland, Lettland och Litauen. Förhandlingarna med berörda medlemsstater om en nordisk-baltisk avdelning har pågått sedan i våras. Förhandlingarna bedrivs i en positiv anda.
Bland de deltagande länderna finns nu en stor samsyn om ett upplägg där den nordisk-baltiska avdelningen ska ges en flexibel organisation som gör det möjligt att hålla förhandlingar i alla deltagande länder och inte bara där sätet är placerat. Denna samsyn har i viss utsträckning minskat betydelsen av sätets placering bland de deltagande länderna.
Regeringens målsättning är dock fortfarande att avdelningens säte och den svenska verksamheten ska placeras i Stockholm. Skälet till detta är att den allra största delen av patentverksamheten i Norden och Baltikum är koncentrerad till Stockholmsregionen. Genom att placera sätet i Stockholm uppnår man en närhet till så många som möjligt av dem som ska använda systemet. Det handlar om både specialister och användare.
Genom att samlokalisera den regionala avdelningen i den nya patentdomstolen med den avdelning vid Stockholms tingsrätt som i dag handlägger samtliga patentmål i Sverige kan vi dessutom dra nytta av den specialistkompetens som finns på området. Ambitionen är att nå en slutlig överenskommelse med berörda medlemsstater under hösten, och jag har goda förhoppningar om att vi ska lyckas med det. I arbetet kommer jag att fortsätta att verka för att sätet ska placeras i Stockholm.
Beatrice Ask (M):
Jag tycker att det är lite roligt när jag blir beskylld för att inte se resten av Sverige eftersom det inte är så ofta jag får den kritiken. Leif Jakobsson säger att regeringen väljer 30 jobb i Stockholm i stället för 100 jobb i Malmö. Det här är typiskt socialdemokratiskt tänkande: Man kan få ihop 100 jobb i offentlig verksamhet i Malmö, när det egentligen bara behövs 30 för att lösa uppgiften därför att kompetensen och strukturen finns på ett annat ställe.
Konstlade jobb som egentligen inte behövs - det är ju dumheter. Jag har större respekt för resonemanget att Malmö kanske slår Stockholm om några år eftersom man har sådana oerhörda satsningar där. Trots rejäla satsningar tror jag dock inte att så blir fallet, för när man tittar på den statistik och de prognoser som finns och de internationella rankningar som görs av hur regionerna ser ut ser man att Stockholm ligger väldigt starkt till.
Vi måste ändå utgå ifrån att vi inte ska lösa den regionalpolitiska uppgiften eller någonting annat, utan det viktiga i den här frågan är för mig att säkerställa det europeiska patentförfarandet i en nordisk-baltisk regional domstol på bästa kvalitativa sätt och på ett sätt alla är med på. Jag kan försäkra er om att vi i de diskussioner vi har tillsammans med de andra länderna tar steg för steg tillsammans.
Det är inte så att vi strider med varandra, utan vi löser de olika frågeställningar som finns. Jag har gott hopp om att vi ska bli överens. Det här är en känslig fråga i Danmark, och det är en jättekänslig fråga i Finland. I Finland har de dessutom problem med språkreglementet.
Det finns alltså mycket i förhandlingarna, men regeringens utgångspunkt i frågan har varit att arbeta på det minst kostsamma och administrativt bästa sättet och säkerställa kvalitet i de viktiga beslut som ska tas när ärendena ska hanteras. Då har vi kommit fram till att den ligger i Stockholm och framför allt att Sverige naturligtvis kan dra till sig detta.
Hittills är det någonting flertalet har tyckt sig ha respekt för. Vi är inte färdiga än; vi kommer att fortsätta diskussionerna och pröva frågan framöver. Det är dock på det sättet att vi inte kan blunda för att det är i Stockholm huvuddelen av den kompetens som krävs för att lösa uppgiften finns. Det vore väl märkligt om man inte skulle ta vara på den kompetensen och använda sig av det underlaget.
Vi kan inte lyfta 70 jobb i Malmö före detta när vi samtidigt vet att ett effektivt och bra patentsystem gör att företagsamheten kan växa och blomstra än mer även i den södra delen av landet.
Beatrice Ask (M):
Leif Jakobsson säger att jag skulle ha synsättet att all kompetens skulle finnas i Stockholm och att jag inte ser Skånes potential. Jag vill protestera mot det påståendet. Det är inte vad det handlar om. Det finns mycket potential i Skåne och mycket man kan göra. Vi har dock förhandlat frågan om ett europeiskt patent sedan 50-talet.
Sverige har varit pådrivande för att underlätta för företagsamheten att på ett och samma ställe kunna få till stånd ett patent som gäller i hela EU-området. Vi har slitit med frågan i alla hörn och kanter och har äntligen gått i mål i principfrågorna. Nu ska detta praktiskt hanteras, och det ska finnas en regional avdelning på det nordisk-baltiska området.
Då tycker Leif Jakobsson att vi ska använda det som en regionalpolitisk grej och hålla på att tänka om och annat. Jag är rätt angelägen om att förverkliga detta någorlunda snabbt. Det är också så att alla patenträttsliga frågor redan i dag prövas i Stockholms tingsrätt. De har exklusiv behörighet eftersom det är svåra tekniska mål. Domarna får sitta med specialister för att över huvud taget ta sig fram.
Och det är mål där vi har ett bra resultat och en struktur för detta. Det är någorlunda enkelt att bygga ut detta något och samla de här frågorna i Stockholms tingsrätt. Det är också det som de andra ser när vi förhandlar. Det handlar alltså inte om att inte förstå Skånes potential eller vilja, utan det handlar om att efter decennier så snart som möjligt börja använda ett europeiskt patent.
Det tror jag är mycket viktigare för näringslivet och för jobben än eventuella institutioner.
Beatrice Ask (M):
Hillevi Larsson har frågat statsministern om han i egenskap av chef för Regeringskansliet tagit initiativ till att rättschefen i Statsrådsberedningen påbörjar ett arbete med att ge ut riktlinjer eller liknande kring offentlighetsprincipen i enlighet med 26 § i förordningen med instruktion för Regeringskansliet. Frågan har överlämnats till mig. Offentlighetsprincipen är en av hörnstenarna i ett demokratiskt samhälle.
Vad offentlighetsprincipen slår fast är att allmänheten ska ha rätt till insyn i och kunna kontrollera myndigheternas agerande. Ett av de viktigaste uttrycken för offentlighetsprincipen är allmänhetens rätt att ta del av allmänna handlingar. Denna rätt är av stor betydelse för den allmänna debatten och medborgarnas ställningstaganden i olika samhällsfrågor. Offentlighet och insyn ska prägla verksamheten i Regeringskansliet.
Under senare år har antalet förfrågningar om allmänna handlingar ökat. Ärendena har också blivit mer komplexa. Detta ställer krav på de rutiner och den organisation som behövs för att ärendena ska kunna handläggas skyndsamt och för att vi ska kunna hålla en hög servicenivå för dem som vänder sig till oss. Regeringskansliets förvaltningsavdelning har en samordnande och stödjande roll i hanteringen av vissa förfrågningar om allmänna handlingar.
Sedan en tid tillbaka har denna roll stärkts, vilket har lett till ökad enhetlighet och effektivitet. Det pågår också ett arbete med att identifiera på vilka områden Regeringskansliet kan bli ännu bättre på att möta det ökade antalet förfrågningar. I det arbetet ingår bland annat att följa upp de arbetsformer och den ansvarsfördelning som finns samt att dokumentera och lägga fast de arbetsformer och den ansvarsfördelning som bör gälla.
Möjligheterna för rättschefen i Statsrådsberedningen att ge ut riktlinjer och liknande är ett i raden av instrument som är tänkbara. De olika åtgärderna ska ytterligare stärka enhetligheten och effektiviteten till gagn för alla som önskar att ta del av allmänna handlingar.