KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Rågsjö (V):
Vi ska inte binda LO vid skampålen för pensionerna. Det tror jag vore helt fel. Däremot talar du om de yngre. Om du är ung i dag och är 20-30 år är det väldigt svårt att få fäste på arbetsmarknaden oavsett om du jobbar som journalist, lärare och så vidare. Lärare kanske klarar sig. Det innebär att du har ganska osäkra inkomster. De kommer heller knappast att vara vinnare med tanke på den arbetsmarknad vi har. Du säger att man ska jobba, jobba och jobba.
Det är lätt för en person som jag som har haft jobb där man sitter vid en dator, gör kul saker och inte sliter ut kroppen. Men du kan inte säga samma sak till en undersköterska, en städerska eller en arbetare som har jobbat ganska hårt, jobba, jobba och jobba. De personerna kanske inte klarar av att jobba längre än till 60 år, för då är deras kroppar mer eller mindre utslitna. Detta är definitivt en klassfråga.
De som cashar hem pengarna och som kan jobba länge är de som sitter med helt andra typer av jobb än en undersköterska.
Karin Rågsjö (V):
Vänsterpartiet tror inte på tomten heller. Men vi vill utreda denna möjlighet, för vi kan se att det slirar betänkligt när det gäller pensionerna. Detta är en klassfråga. Det handlar om sådana som jag och andra med akademikeryrken som gärna vill jobba ganska länge medan andra inte kan jobba längre därför att de är utslitna.
Det har också satt spår i deras pensionsmöjligheter - hur mycket de kan få. Vi har många fattigpensionärer i Sverige, specifikt kvinnor. Så är det. När jag säger att det orange kuvertet är ett skämt menar jag att många i min bekantskapskrets varje år tittar i kuvertet och ser hur länge de ska jobba. Dessvärre ökar det hela tiden ganska saftigt.
Det är det som är själva skämtet. Också detta gör att personer som har stimulerande arbeten och som är akademiker och tycker att det är kul att jobba kan jobba på lite längre, medan andra inte orkar det därför att deras kroppar helt enkelt tar slut. Då sitter de där med 52 procent av sin inkomst i stället för 62 procent som de var utlovade, precis som jag sa.
Det här med pensioner är en ganska allvarlig historia, tycker vi. Vi vill utreda det här. Om man tittar på svensk ekonomi just nu ser man att den går väldigt bra. Man kan också se på hur ojämlikheten har ökat i samhället. Vi har exempelvis fått många miljardärer. Man kan tycka att det är jättebra, eller så kan man kanske fundera på om inte klyftorna har blivit lite, lite för stora i Sverige för landets bästas skull.
Karin Rågsjö (V):
När det gäller arbetsmiljön har Lars-Arne Staxäng helt rätt, för det kan också bero på att man till exempel har blivit mobbad på jobbet eller har enformiga uppgifter. Att vara lärare i dag är inte så lätt. Jag skulle nog inte själv orka vara det. Heder åt dem som orkar det.
Det finns alltså självklart olika grupper, men specifikt handlar det om dem som har ett kroppsligt tungt arbete, exempelvis byggnadsarbetare eller de som har ett stressigt jobb inom vården, för det är svårt att kompensera. Du säger att de unga ska in på arbetsmarknaden snabbt. De flesta ungdomar försöker nog komma ut på arbetsmarknaden, och den ser annorlunda ut i dag.
Alla anställningsförhållanden är inte på topp, så att säga. Man rings in eller får ett sms, och det är alltför få som kollar att de har en tjänstepension. Mycket bygger på att du tar hand om din egen pension. Du behöver spara minst en tusenlapp per månad för att överleva när du är typ 65, men du måste också se till att ha en bra arbetsgivare som betalar tjänstepension.
Det bygger mycket på att du råddar din egen pension. Informationen om hur pensionssystemet är uppbyggt och vad man bör tänka på är inte heller på topp, det måste jag säga.
Karin Rågsjö (V):
Angående miljardärerna har de blivit fler. Så är det absolut. Man kan fråga varför. När det gäller PPM-systemet har vi en reservation där vi vill lägga de här 2,5 procenten i inkomstpensionen i stället.
Vi vill också ha en utredning där man tittar igenom vad som har hänt med de 2,5 procenten. Då tycker jag att man också ska titta på den stora tillväxten av fondbolag. Det är inte rimligt, tycker jag, att 25 miljarder - alltså ett helt barnbidragsår - har gått till fondförvaltare.
För varje förflyttning av dina fonder sitter någon och cashar in pengar för det, oavsett om det är de här 2,5 procenten som kan låta lite. När det gäller fattigpensionärer hade jag ett exempel på en sjuksköterska som har jobbat i 40 år och med både tjänstepension och övriga pensionen får ut 10 500 kronor, tror jag att det var. Det är en fattigpensionär.
Det är många kvinnor som har jobbat och slitit i åratal och som hamnar på en väldigt låg pensionsnivå, och det slår hårt.
Karin Rågsjö (V):
Vi får ha en miljardärsdebatt en annan gång, men de är många, det kan jag säga. Det här med pensioner är intressant. Du säger att det här med de 25 miljarderna till fondförvaltarna är gammalt och inte finns längre. Men en av Svenska Dagbladets bästa ekonomijournalister skrev om det här i våras, och 25 miljarder går till fondavgifter.
Visst har det alltså lönat sig att ta hand om fonder och jobba på bank de sista tio åren, det är det inget snack om. Det är inte bara kvinnor som har drabbats av det här. Det är klart att det är någonting konstigt när det gäller inkomstpensionen och hela det här paketet. En industriarbetare får i dag ut 52 procent av sin slutlön i stället för utlovade 62 procent.
Då är det någonting som har hänt i systemet. Alla som har en pension och följer det orange kuvertets utveckling år från år märker att det här inte alltid är på topp. Det har hänt någonting i systemet, och det har slagit väldigt olika. Just därför vill vi ha en utredning om de här frågorna. Vi vill se processen.
Vi sitter inte med i Pensionsgruppen, och det vilar ett tungt ansvar på er som gör det att följa utvecklingen för de kvinnor som inte klarar sig på sin pension och blir fattigpensionärer trots att de har jobbat ett helt yrkesliv, att följa utvecklingen för de industriarbetare som har gjort precis samma sak och att följa alla unga som nu ska in i arbetslivet.
Man måste speja 50 år framåt i tiden för att kunna garantera att de som är 30 år i dag också har någonting att leva på i framtiden. Man borde sätta sig och titta på alla de här delarna för att få ihop det, för någonting är inte på topp när det gäller det här systemet. Det är någonting som skaver.
Karin Rågsjö (V):
Absolut, Barbro! Vi kan börja med att starta en utredning där vi också får sitta med. Vi partier som inte är med i den här har nämligen inte tillgång till samma flöde av fantastisk information som ni i Pensionsgruppen har. Vi får göra det på vårt eget lilla sätt i stället. Det skulle alltså vara en bra lösning. Någonting måste man göra åt systemet, så att det blir hållbart.
Det är också farligt att säga att vi hade ett bättre system för länge sedan, på 90-talet, så vi går tillbaka till det. Man kanske ska se över vad vi ska göra nu, i dag 2015. Det känns mer aktuellt. Man kan aldrig backa bandet hela vägen. Det är viktigt. När det gäller pensioner är det precis som du säger; det faller väldigt olika ut. I dag är det hela livsinkomsten som gör att man får ihop helheten.
Det är inte toppar och dalar där man väljer att ta de bästa åren. Men det är ändå något som har lett till att specifikt kvinnor har drabbats, eventuellt av det förra systemet men också av det här systemet. Det är inte rimligt att dagens kvinnliga pensionärer ska få ut i snitt 65 procent av männens pensioner. Någonting måste man göra. Det handlar inte bara om att man ska dela på föräldraförsäkringen. Vi är absolut för ett mer jämställt sätt att förhålla sig.
Men det handlar om andra saker också. I dag är det många kvinnor mellan 50 och 60 och upp till 65 som kan beskriva en situation där de har det väldigt svårt ekonomiskt. Så är det. Man är nästan beroende av en man i dag. Det är trist. Man kan vara beroende av kärlek, men ska inte behöva vara beroende av en man för att klara sig ekonomiskt.
Karin Rågsjö (V):
När det gäller utbildning ska man vara vaksam på alla som inte har fortsatt till gymnasiet. Det är ett ganska stort gäng, ibland upp till 20-30 procent. Under den förra regeringens åtta år ökade de katastrofalt. Det är ett gäng unga, både kvinnor och män, som kommer att få väldigt dåliga pensioner om man inte ser till att de kommer i utbildning och arbete. Det är självklart oerhört viktigt att ha en utbildning.
Men då måste det också finnas ett samhälle som gynnar utbildning, med grundskola, gymnasium, universitet och så vidare. När det gäller kvinnor som inte har möjlighet att påverka sin pension i dag kom du in på andra frågor, Barbro Westerholm.
Jag tänker diskutera förhållningssättet till tandvård nästa måndag, inte nu. Det handlar ändå om att Pensionsgruppen inte har tittat ordentligt på kvinnorna. Det är dem jag har försökt lyfta fram under debatten här i dag. De är lite för många som har det lite för kärvt. Vi har hamnat på ett sluttande plan.
Om hälften av kvinnorna har en pension som ligger på 65 procent av männens har man hamnat helt snett. Då har man skapat ett slags fattigdomsproletariat för pensionärerna. Det slår oerhört hårt. Det slår också hårt mot kvinnliga pensionärers psykiska hälsa. Det är jobbigt att ha dålig ekonomi.
Det är jobbigt att veta att man måste flytta från sin lägenhet, som redan är en etta, till en annan kommun där man kan få lägre hyra exempelvis. Det här är en fråga som handlar specifikt om kvinnor, specifikt om klass och specifikt om vad man har med i bagaget.
Karin Rågsjö (V):
Barbro har så tydliga prioriteringar. Du pratar väldigt mycket om att alla ska kunna jobba nästan forever. Tittar man på vilka det är som jobbar efter 65 år är det oftast högutbildade män. Det är de som vill jobba vidare i väldigt stor utsträckning.
Då kan man fundera på den prioritering som ni gör i Liberalerna, till skillnad från att titta på alla kvinnor som efter 40 år i sitt yrke inte når en rimlig pension. Jag tjatar med en dåres envishet om sjuksköterskan som efter 40 år i yrket får en allmän pension på 11 500 kronor plus tjänstepension.
Efter skatt får hon 10 150 kronor kvar, och det ligger under den fattigdomsgräns som EU har fastställt till 10 800 kronor. Det är en tydlig prioritering i Liberalernas politik. Man vill prioritera de män som vill jobba upp till 74 år. De är inte så många.
De utgör 10 procent av männen mellan 66 och 74 år som vill jobba vidare - det kan man fundera på filosofiskt på, men det ska jag inte göra här - medan det är 4 procent av kvinnorna. Det görs en tydlig prioritering av ett fåtal personer. Det är klart att man ska få jobba så länge som möjligt, men det viktiga för mig är att de personer som har varit i yrkeslivet och kvinnor ska få en rimlig pension. Det tycker jag är viktigt.
Karin Rågsjö (V):
Jag känner väldigt många teatermänniskor, konstnärer och journalister. Precis som du säger väljer de att jobba kvar därför att de har haft ganska låga ingångslöner och jobbat som frilans. Frilans som journalist eller frilans som skådespelare innebär att du får slita ganska hårt för att få ihop till en rimlig pension. Därför vill de jobba vidare, och sedan tycker de också att det är roligt att jobba i fria yrken.
Om man i den ena vågskålen bejakar att människor ska kunna jobba vidare måste man i den andra vågskålen ha ett fokus på dem som är helt utslitna och inte orkar jobba vidare. Det är specifikt kvinnor som har drabbats ganska hårt av de låga pensionerna. Det kan inte vara rimligt att en kvinna generellt ska ha 65 procent av männens pension.
Det bidrar ju till en fastlåsning i könsroller, och det bidrar också till att väldigt många kvinnor som lever länge och överlever sina män i realiteten blir fattigpensionärer. Dem bekymrar jag mig mer om än de personer som vill jobba upp till 74 år.
Karin Rågsjö (V):
Sverige går väldigt bra just nu. Det är roligt. Det är lägre arbetslöshet, och pengarna tickar in från olika håll. Det är väldigt bra att vi går mot ett mer jämställt samhälle så att kvinnor slipper sitta i fällan. Jag tänkte höra med dig, Annika Strandhäll, vad du ska säga till de kvinnor som får den väldigt låga pensionen och som nu har gått i pension.
Det gäller exempelvis sjuksköterskan med 40 år i yrket som efter mycket om och men får ut 10 150 kronor när man lägger till diverse småpensioner hit och dit. Hon ligger under fattigdomsgränsen. De kvinnor som har det så dåligt och är fattigpensionärer ligger redan där. Det är inte någon liten grupp.
De får i väldigt stor utsträckning ändra sina liv radikalt för att över huvud taget överleva. Jag tänkte höra: Vad säger du till dem?
Karin Rågsjö (V):
Det är jättebra att saker och ting är på gång och att de kvinnor som nu går ut i arbetslivet möjligtvis får ett mer jämställt liv än sina mammor och mormödrar. Det är jättebra. Men problemet är att vi redan har en stor grupp som står och funderar på var de ska panta flaskorna i morgon, om man ska vara helt ärlig. Det ser oerhört risigt ut för många ekonomiskt. LO har varit ganska kritiskt till PPM-reformen som genomfördes.
Det är lite samma där. Den underfinansierade inkomstpension som finns gör att industriarbetare i dag får ut 52 procent av sin slutlön i stället för de 62 procent som de har utlovats. Det är klart att det slår igenom. Detta är ofta en klassfråga. Människor med bättre ekonomi kanske har möjlighet att avsätta pengar till sin pension privat och så vidare. Systemet bygger väldigt mycket på att man sparar för sig själv.
Har man inte gjort det straffar det sig sedan när man går i pension. Det är ändå en stor grupp av människor, män och kvinnor inom LO-kollektivet, som får det väldigt besvärligt. Hur tänker ni er framdeles med just det?
Karin Rågsjö (V):
Du väljer också att inte berätta att ni budgeterar 4 miljarder mindre på hela summan, Emma Henriksson. Det gäller samtliga frågor: hälso- och sjukvård och socialtjänst. Det handlar inte bara om mammografi, utan det handlar om en mindre satsning på välfärd. Så ser i alla fall jag det. 4 miljarder är 4 miljarder. Du säger att gratis mammografi inte är någonting som vi ska jobba med.
Om man tittar i Bergsjön, som är ett ganska eftersatt och utsatt område i Göteborg, ser man att det 54 procent av kvinnorna som deltar i mammografin. Om man åker till Sävedalen ser man att det är 84 procent. Så här ser det ut i hela Sverige. Detta är en reform som också Bröstcancerföreningen och Cancerfonden stöder. De har velat ha gratis mammografi länge. Detta måste kompletteras med information och uppsökande verksamhet.
Du vet att Vänsterpartiet har fått in i budgeten att man ska arbeta med ett antal riktade insatser. Jag tror att det är 130 miljoner vi har lagt på detta. Det handlar om att hitta de kvinnor som inte uppsöker läkarvård. Det har ni också sagt nej till. Därför måste jag fråga dig: Vad tycker du är en bra modell? Och hur jobbade ni? Nu var det i och för sig ett tag sedan - snart drygt ett år sedan - som ni lämnade Socialdepartementet.
Hur tänkte ni om de olika möjligheterna för kvinnor? De tar sig inte möjligheten; de går inte till vårdcentralen. Vilka satsningar tycker du i så fall att vi ska börja med när ni dessutom skär ned med 4 miljarder? Det vore superintressant att få veta.
Karin Rågsjö (V):
Ni tar bort 4 miljarder från hela området, Emma. Det blir 4 miljarder mindre. Det är glasklart att det då blir lite mindre pengar. Det blir ingen mammografi för de här kvinnorna. Du svarade inte på min fråga. Vi tycker inte att det är försvarbart med en så stor skillnad som mellan 54 procent av kvinnorna i Bergsjön och 84 procent av kvinnorna i Sävedalen. Så ser det ut i område efter område.
Ni säger rakt av nej till samtliga reformer som lyfter klassperspektivet. Det ser man när man läser ert budgetförslag. Det finns inte på papperet. Ni säger också nej till tillskott till förlossningsvården, där det sker stora vårdskador. Varannan kvinna som föder vaginalt i dag får förlossningsskador. Detta säger ni också nej till. 4 miljarder mindre är 4 miljarder mindre.
Det blir inte ett perspektiv som gynnar dem som har det sämst ställt i samhället. Ni hade inte under era åtta år riktade insatser till de grupper i samhället som har sämst hälsa och som inte kommer till hälso- och sjukvården, Emma. Gratis mammografi finns i Stockholm. Det är 6 procent fler kvinnor som går till mammografin i Skärholmen. Du tycker att det är nada. Du tycker inte att det är någonting.
Men det är några räddade liv, Emma Henriksson. Jag tycker att du borde titta på det. Du borde ringa dina kompisar i Stockholms läns landsting, för det är väl ni som råddar det. De har inte tagit bort det, så någonting måste väl vara rätt klokt med det här.
Karin Rågsjö (V):
Moderaterna lägger också 4 miljarder mindre, Cecilia Widegren. När man tittar i Alliansens budgetar förstår man att Alliansen inte finns längre, för det är helt olika ingångar. Men det ska vi inte diskutera här. Ni lägger alltså i runda slängar 4 miljarder mindre på hälso- och sjukvård. Min fråga till dig är varför ni inte säger ja till de pengar som anslås för ungas psykiska hälsa.
Det ser lite olika ut där när det gäller de före detta allianspartierna. Hela området psykisk hälsa skulle behöva miljarder för att lyfta. Vi behöver också en psykiatri som bemöter sina patienter med respekt och hopp om att det går att leva med de diagnoser som man delar ut relativt frikostigt. Psykisk ohälsa står för drygt en tredjedel av sjukförsäkringskostnaderna. Det finns en del att göra här. Det ser man när man tittar i de olika tabellerna.
Ni vill i stället satsa 4 miljarder mindre på hela området hälso- och sjukvård och socialtjänst. Ni säger nej till de 250 miljoner som Vänsterpartiet har förhandlat fram utöver den miljard som ligger för hela området. Detta är en av de frågor jag har till dig: Varför vill ni inte prioritera detta? Vi är mycket glada över att just socialtjänsten har fått 1 miljard för riktade insatser till barn och unga.
Det är mer än vad ni lyckades prestera under era åtta år. Socialtjänsten går inte på knäna på grund av flyktingsituationen, utan den har gått på knäna länge. Här behövs det kraftiga förstärkningar. Jag hinner inte med så många frågor, men min första fråga är alltså varför ni säger nej till insatser för unga när det gäller psykisk ohälsa.
Karin Rågsjö (V):
Cecilia Widegren använder ordet "kommunist". Där tycker jag att du sladdrar lite på orden. Hur ska du korta köerna med 4 miljarder mindre? Det undrar jag. Ska du trolla med knäna? Det kan man verkligen fråga sig. Det blir 4 miljarder mindre till hälso- och sjukvård och till socialtjänst. Kvaliteten kommer att sjunka, och människor i utsatta positioner kommer att få det ännu värre.
När ni tittar på klass är det inte de mest utsatta som får era pengar. Ni säger konsekvent nej till alla de reformer som handlar om att möta upp de personer som finns där ute och som inte kommer till hälso- och sjukvården. Det är de som mår sämst psykiskt. När man tittar i analyser och forskning visar det sig alltid att det är människor med litet socialt kapital och kortare utbildning, och de bor i de områden som är mest utsatta.
Det verkar ni inte ha funderat på ett dugg. Ni är mer intresserade av att skydda de bolag som kan casha in mest vinster. Man får verkligen söka med ljus och lykta, och jag har tyvärr inte hunnit hitta ett enda ord som handlar om de personer som befinner sig längst bort från hälso- och sjukvården och som mår sämst i dag. Så är det, Cecilia Widegren, moderat! Man kan titta på vad pengarna går till.
Ni har exempelvis 99 miljarder till jobbskatteavdrag. Man kan dra en lång lista. Ni har konsekvent sagt nej till alla reformer som handlar om att möta ojämlikheten i hälsa, Cecilia Widegren.
Karin Rågsjö (V):
Jag måste ställa en fråga till Sverigedemokraterna. Er budget känns ganska hopplös att tränga igenom. Det är svårt att läsa vad ni egentligen vill göra. Ni säger ja till allting, och jag ska snart berätta varför ni gör det. Ni talar om invandring som ett stort hot. Själv tackar jag alla som har kommit hit under hundratals år. Det handlar om chilener och bosnier och de syrier som kommer nu. De berikar nämligen vårt land. Vi har lite olika inställningar där.
Ni kör med en gammal melodi från 30-talet, och det känns ganska udda. Men om Sverigedemokraternas budget skulle gälla skulle statsbidragen till kommuner och landsting successivt skäras ned årligen från 94 miljarder till 41 miljarder 2018. Det motsvarar ungefär 10 procent av samtliga kommuners budgetar, 100 000 anställda och 3 procentenheters höjning av kommunalskatten.
Då snackar vi om kollaps, och då snackar vi om sammanbrott. Jag har bara en enda fråga till dig, Per Ramhorn. Hur ska välfärden garanteras med den typen av extrema nedskärningar?
Karin Rågsjö (V):
Staffan Danielsson! Ni i Centerpartiet har ju vunnit loppet om nedskärningar med 6 miljarder på det här utgiftsområdet. I Alliansens olika budgetar ser det väldigt olika ut. Men ni har gjort nedskärningar med 6 miljarder och är de som har skurit ned mest. Sa du närodlat? Man måste odla väldigt mycket för att komma i kapp 6 miljarder, tror jag.
Jag har en fråga som handlar om de medel som vi från Vänstern tillsammans med S och MP har budgeterat in när det gäller förlossningsvården. Förlossningsvården runt om i Sverige ser väldigt olika ut. Det vi vet när det handlar om kvinnors hälsa är att hälften av alla kvinnor som väljer att föda vaginalt, vanlig förlossning, får olika typer av skador.
Det kan man bara förhindra med en bättre vård och omsorg. De medel som vi går in med är 400 miljoner per år som ska gå direkt till förlossningsvården. Ni säger nej till det.
Då undrar jag vad ni har för skäl för att säga nej till de 400 miljonerna per år, samtidigt som ni skär ned 6 miljarder på hela utgiftsområdet. Det tycker jag vore väldigt intressant att veta.
Karin Rågsjö (V):
Staffan Danielsson svarade inte på frågan om de 6 miljarderna. Det låter ju helt fantastiskt, ni som är ett nyliberalt parti! Du svarade inte heller på frågan om förlossningarna och de 400 miljonerna som vi går in med. Och det kan jag förstå, för ni har helt andra prioriteringar när det gäller vad ni stöder och inte stöder.
Ni står kvar vid ränteavdragen på 32 miljarder per år, RUT- och ROT-avdrag på 18 miljarder och 99 miljarder som ni hade som jobbskatteavdrag. De 10 procent som är rikast i Sverige äger nära 70 procent av förmögenheterna, och de absolut rikaste äger 1 800 miljarder tillsammans. Det är den nyliberala politiken som vi har haft i Sverige ganska länge.
Du svarade inte på min fråga om förlossningarna. Ni drar ned med 6 miljarder på hela utgiftsområdet, på hälso- och sjukvård, socialtjänst och assistans. Hur tycker du att någonting kan bli bättre med en nedskärning på 6 miljarder? Hur kan någonting bli bättre med de nedskärningar ni gör? Ni drar ju bort väldigt mycket pengar, även i jämförelse med era allianskamrater.
Du har fortfarande inte svarat på frågan: Hur kan de kvinnor som i dag kommer in för förlossning garanteras att få en sjyst förlossning med era 6 miljarder i nedskärningar på hela utgiftsområdet? Det låter inte så närodlat, om man säger så.
Karin Rågsjö (V):
Det är folk i Stockholms innerstad som knaprar mest antibiotika, men diskussionen om vad den ökningen beror på får vi ta en annan gång. Jag tänkte tala lite om kvinnors hälsa. Feminismen har inte slagit igenom i sjukvården. Det handlar om ökade kunskaper om sjukdomar som kvinnor drabbas av, bemötande och så vidare.
Det gäller specifikt de kvinnor som har kort utbildning och dålig ekonomi. Hälsogapet mellan dem och kvinnor som har akademisk utbildning är astronomiskt. Vänsterpartiet har förhandlat in 130 miljoner i riktade insatser. Det kan låta som en pluttsumma. Men genom att rikta pengar får man igång ett arbete i landstingen, och något måste göras.
Dödligheten i åldersgruppen 35-64 år är dubbelt så hög för kvinnor med förgymnasial utbildning som för kvinnor med akademisk eftergymnasial utbildning. Det är en klassfråga. Klass och hälsa hänger tydligt samman. Jag tror att vi måste göra riktade insatser så att man får igång ett arbete i till exempel primärvården och hittar strukturer och strategier för att nå de mest utsatta.
Dit har vi inte kommit, men det är det vi gör med dessa pengar. Hela före detta Alliansen har sagt nej till detta, även Liberalerna. Hur tänkte ni här, Barbro?