KBLab/rixvox huggingface dataset:
Torbjörn Björlund (V):
Tiden är inte inne, sägs det. Men i Palestina har man väntat 44, snart 45 år på att tiden ska vara inne att få rättvisa. Varför görs denna ansökan? Vad ska föra framåt? Man kan kanske se det lite grann som en desperat handling, för ingenting har egentligen förts framåt i den här processen under 45 år - tvärtom.
Det är därför problemet kvarstår, och det är därför det är så viktigt att man får ett erkännande som FN-medlem. Om man är FN-medlem och står mot en annan FN-medlem har man andra rättigheter än vad Palestina har i dag. Det kan Hanif ta till sig. Jag tycker därför att det är beklämmande när man fortfarande står och säger att tiden inte är inne. Vi ska hela tiden förhandla och förhandla, som man har gjort, medan Israel har plockat åt sig mer och mer territorium. De har utökat sina bosättningar och utökat murbygget.
De har fortsatt med ockupationen och en repressiv politik mot palestinierna hela tiden. Därför är det dags att man tar ställning för Palestina som FN-medlem. Det är oerhört viktigt. Se det som en desperat handling från palestinierna eller vad som helst, men någonstans måste man sätta ned foten. Carl Bildt pratar om EU. Jag tycker att EU:s inställning också har varit beklämmande under lång tid.
Jag menar att man har varit mycket mer proisraelisk än propalestinsk på många sätt. Man har handelsavtal med Israel. Man vet att det är ett problem att till exempel märka produkter från ockuperad mark. De kan säljas utan att man riktigt vet det. Det är en sådan sak som är problematisk. Därför finns också en bojkottrörelse mot Israel. Det finns ett antal saker som händer som man inte kan ha riktig koll på. Det är dags att se verkligheten.
Om Israel släpper ockupationen, gör det som ska göras och ser till att vi får en palestinsk stat jämsides med Israel kommer också freden, förhandlingarna och processen att gå framåt. Det är jag övertygad om. Därför tycker jag att det nu är dags att sätta ned foten.
Torbjörn Björlund (V):
Försvarsministern tar gärna till lite höga toner ibland. Det kan vara förståeligt om man känner sig trängd. Jag tycker att det i denna diskussion finns ett antal saker som inte går att reda ut. När det gäller värnplikten har vi varit tydliga med att vi av många olika orsaker vill ha ett värnpliktsförsvar format så att man kan ha både insatsförband och andra förband. Men det finns också en annan orsak.
Värnplikten fyller verkligen många funktioner, inte bara för Försvarsmakten utan för samhället i stort, både när det gäller rekrytering av fast anställd personal och till internationella insatser. Om detta påverkas av det nya systemet återstår att se. Men det finns i alla fall farhågor kring det som vi vill lyfta fram. Det finns också farhågor om att man med ett yrkesförsvar får en distansering till samhället på sikt som gör att man inte får en folklig förankring, vilket har varit vår punkt när det gäller detta. Allan Widman var inne på frågan om representativitet.
Eftersom GMU nu är grunden för all utbildning sänker man kraven och får ett urval som inte är som det var på värnpliktsförsvarets tid, även om det inte var bra på slutet. Då får man problem. Det är den frågan som vi lyfter fram. Dessutom finns det farhågor om att detta urval och detta sätt att rekrytera i det långa loppet kan påverka jämställdheten. Försvarsministern får gärna lyfta fram siffrorna i detta sammanhang. Men det är inte hela sanningen.
Det finns också bakomliggande orsaker som kan påverka detta och göra att det blir sämre. Innan värnpliktssystemet försvann var det inte en särskilt bra kvalitet på det. Det tycker vi att man måste förändra om man ska ta tillbaka det. Just att folkförankringen finns i ett längre perspektiv i värnpliktssystemet gör att det också är en helt annan sak. Beträffande opinioner och så vidare vet vi alla att de kan svänga. I dag finns det ett stöd för att vi ska ha ett yrkesförsvar. Det kan svänga snabbt. Om bristerna lyfts fram kommer folk att tycka att det är sämre än ett värnpliktsförsvar.
Jag är övertygad om att det kommer att hända inom en nära framtid. Jag tycker att det är märkligt att vi inte ska lyfta fram bristerna. Vi är faktiskt här för att skärskåda regeringens politik och lyfta fram det som är bristfälligt.
Torbjörn Björlund (V):
Jag tycker att det fortfarande finns fog för att ställa frågorna om försvarsministerns roll i det hela. Att Cecilia Widegren och Ulrik Nilsson ifrågasätter vår rätt att lyfta frågorna tycker jag är anmärkningsvärt. Vi lyfter de frågor som vi tycker är relevanta, och det har vi också gjort i det här sammanhanget. Formen är viktig för Cecilia Widegren, men det är innehållet i det politiska budskapet som jag tycker är det viktiga.
Om vi har ett visst försvarsanslag ska vi vara positiva till det, även om det gäller olika saker. Det handlar inte om det; det är att blanda bort korten. Det är klart att KU ska granska det här, och det förutsätter jag att man tycker är bra. Vår uppgift är att lyfta fram de frågor där vi från oppositionens sida kan ifrågasätta regeringens ställningstaganden, och det här är ett ställningstagande som vi ifrågasätter från oppositionens sida.
För min del handlar det mycket om att få reda på vad som egentligen har hänt när det gäller framför allt FOI:s roll i det hela, för det ligger ju under försvarsministerns ansvarsområde. Till exempel pressen att ta in pengar, att man ska sälja verksamhet, hur bra är det? Och hur pass mycket press kan det bli på att man ska sälja sin kompetens till, som jag tycker, fel länder?
Till och med regeringen, som försvarsministern representerar i det här fallet, tycker att vi ska försvara mänskliga rättigheter i olika sammanhang, men i det här sammanhanget är det inte viktigt utan exporten är viktigare. Det tycker jag är anmärkningsvärt, oavsett vilket ansvarsområde det gäller. När det gäller sekretessen satt jag inte i Exportkontrollrådet när det här togs upp. Alltså har jag inte fått någon information. Att frågan har förekommit i Exportkontrollrådet kan ingen veta eftersom ingen har fått säga det, så den delen kan vi släppa.
Vi har inte fått någon information. Tänker ministern till exempel ändra på FOI:s uppdrag i framtiden? Är det något han kan tänka sig? Och vilka rutiner gäller för kommunikation? Kommer ministern att ändra på en del rutiner, så att vi informeras av FOI? Det är det som kärnan i det hela. Var kommer det politiska ansvaret att hamna någonstans när det gäller de här frågorna?
Torbjörn Björlund (V):
När jag anmälde mig till den här interpellationsdebatten för ett par dagar sedan hade jag lite funderingar på vilket svar som skulle komma från statsrådet. När jag läser svaret blir jag inte så där jätteglad men samtidigt inte heller så överraskad. Det är inte så mycket nytt, utan det är upprepningar av det som tidigare är känt. Och egentligen är det inga svar.
Kännetecknande för många av debatterna om Saudiaffären har varit att det har varit väldigt svårt att få raka svar eller något slags upplysning om vad som egentligen har hänt - och vad som fortfarande pågår, antar jag. Jag tycker att framför allt ISP:s sätt att hantera Exportkontrollrådet är en sådan sak som man borde lyfta fram ibland, att man borde titta på vad som egentligen händer i EKR.
Jag sitter i Exportkontrollrådet så jag har lite inblick i hur det ser ut. Men det som man förundras över är det som inte kommer upp. Det är det som man skulle kunna ifrågasätta. Det finns två saker när det gäller Exportkontrollrådet som är speciella. Dels får vi information om en massa saker som egentligen inte är så relevanta, för det är beslut som är fattade, dels får vi inte veta allting när vi ställer frågor.
Det är sådant som jag tycker är oerhört märkligt. Det kanske mest märkliga är den enorma sekretessen runt Exportkontrollrådet och oviljan att öppna för en ordentlig debatt om försvarsexport, speciellt till diktaturer.
Saudiarabien är en sådan sak som har luftats mycket nu och som bland annat är anledningen till den här debatten, men det finns ett antal andra affärer 25 år tillbaka i tiden som hela tiden lyfts upp. I slutändan hittar man det som kanske är kärnan i det här: Var sätter vi i Sverige en moralisk gräns?
Där har statsrådet ett ansvar som ledamot i en regering som i dag faktiskt är positiv till att exportera vapen till diktaturer. Någonstans i gränslandet runt ISP:s roll finns också moralen i vad vi tillåter våra myndigheter att göra. Vi vet också att det i dag finns ett antal fler myndigheter som håller på med detta.
För ett par år sedan inrättades en helt ny myndighet under Försvarsdepartementet, Försvarsexportmyndigheten, som egentligen jobbar med att främja försvarsexport. Då är frågan om rollerna här blir så glidande att man inte vet var man hamnar någonstans. Det kan vara så att man då gör saker som man egentligen inte ska göra och som bryter mot lagen, men man kanske inte vet om det. Jag skulle vilja ha svar på frågorna: Varför sekretessen i EKR?
Och var finns den moraliska gränsen för vår vapenexport från Sveriges sida?
Torbjörn Björlund (V):
Jag kan bara instämma i det som Jonas Sjöstedt sade när det gäller svarandet. Det råder uppenbar brist på vilja att sprida något som helst ljus över det som har hänt och fortfarande pågår. Låt mig återgå till Exportkontrollrådets roll. ISP har som myndighet ett helt självständigt uppdrag att jobba med kontroll av vapenexport, men man har också ett exportkontrollråd att rådfråga. EKR:s roll är omdiskuterad.
Får man inte all information har man ingen möjlighet att ge bra råd. Vad är intressant för ISP? Det här börjar likna det som hände för några veckor sedan när vi tappade en försvarsminister. Det här kan leda till samma sak. Det finns ärenden i Exportkontrollrådet som är hemligstämplade men som inte har ett dugg med affärshemligheter eller rikets säkerhet att göra.
Det blir en konstig situation i Exportkontrollrådet när vi ska besluta om saker och är osäkra på om ISP ger oss rätt information eller om ISP kan misstänkas undanhålla saker. Det blir en märklig situation för oss som sitter i Exportkontrollrådet. Granskningen är en kärnfråga.
Regeringen som har all information måste lyfta upp den så att vi som folkvalda har en möjlighet att titta igenom vad som händer och vad som ska göras och kontrollera myndigheten och också föra ut det till svenska folket. Sekretessen måste lätta så att vi som är folkvalda i Exportkontrollrådet lättare kan berätta vad som händer. Då får vi en öppen debatt. Har man inga problem moraliskt med att exportera vapen till Saudiarabien ska man stå för det.
Vi vet att svenska folket är kritiskt till export till krigförande länder och diktaturer. Vi måste lyfta debatten ytterligare ett steg och fråga: Var går gränsen för vår vapenexport till andra länder?
Torbjörn Björlund (V):
Jag tycker att jag har varit tydlig med hur viktiga vi tycker att hemvärnet och de nationella skyddsstyrkorna är för det svenska försvaret och det svenska civilsamhället. Som en konsekvens av det vill vi att det ska ha en egen budgetpost och egentligen också mer resurser. Det innebär att man också måste se över hur tjänstgöringsskyldigheten ser ut och resurserna för att möjliggöra tjänstgöring på fler områden än att öva inför strid. Det är ett bärande led i vår försvarspolitik, faktiskt.
Detta är för att vi i dag har andra hot än de rent militära. Har vi då en resurs som finns tillgänglig och gripbar, med frivilliga, ideella insatser och människor som vill något, ska vi också kunna använda den resursen och ge dessa människor den möjligheten. Jag vet att det i hemvärnet finns önskemål om att göra fler insatser också på dessa områden.
Man uttrycker att grunden är den militära insatsen, och det kommer nog alltid att vara så för hemvärnet. Men i tider som i dag, då dessa rent militära hot inte finns och man i stället ser en ökande hotbild på andra områden, måste man se vad som ska göras. Om det krävs att regelverket förändras ska vi göra det. Om det inte krävs kan man göra det i dag.
Det finns exempel där man har kritiserat regelverket för att man inte har kunnat hålla kvar hemvärnet för insatser under längre tid. De uppgifterna har jag inte i huvudet, men de går att ta fram. Det kan i så fall vara något sådant som man ska se över. Det är inget farligt, Allan Widman, att se över ett regelverk.
Om några tycker att det behövs är det inget farligt att göra det. Det kräver egentligen inte så stora insatser att se över regelverket. Jag förstår inte varför det ska vara så svårt och vad Allan Widman och regeringen anser vara farligt med att göra den insatsen.
Torbjörn Björlund (V):
Jag kan konstatera att Allan Widman är konsekvent i sitt sätt att resonera om det här. Det finns något som jag tycker är lite märkligt. Vi vet vilken förändring som den här regeringen har gjort när det gäller Försvarsmakten, hur fort det har gått och hur många fel som har uppstått. Då kan man fundera på: Hur rädda är ni för att se över regelverk och förändra saker? Det har varit en oerhört stor och nästan traumatisk förändring för många just när det gäller personalen.
Det påverkar naturligtvis hemvärnet och de nationella skyddsstyrkorna också. Det är lite märkligt att ha en sådan diskussion när man vet att det inte finns någon politisk kraft som har gjort en sådan förändring så fort och med så många fel som den här regeringen har gjort. Om man då säger att det är farligt att förändra och titta över regelverk blir det för mig en absurd diskussion. Man säger emot sig själv.
När det gäller det här med plikt, samhällstjänst, samhällsplikt, civilplikt, försvarsplikt och sådana saker är vi i Vänsterpartiet inte rädda för att lyfta upp det i ljuset. Vad krävs för att få ett samhälle att fungera på ett bra sätt? Vad krävs för att se till att vi möter hoten på rätt sätt? Är det fel att kräva plikt ibland? Man går in i hemvärnet. Man skriver kontrakt, och man vet vad man ska göra. Om man kräver det här av den som skriver kontraktet är det inga problem.
Så är det i andra delar av försvaret också när man skriver kontrakt. Det är det vi gör i dag. Jag ser ingen fara med att lyfta upp diskussionen. Om vi har en plikt att tillsammans försvara oss mot hot som samhället utsätts för är detta bra. Vi är också för värnplikt, utökad värnplikt på olika sätt. Vi har inga problem med det, om Allan Widman tror det. Jag tycker definitivt att det går att föra in detta i debatten.
Vad krävs för att vi som samhällsmedborgare ska klara av hoten som vi tillsammans står inför? Det kan vi göra genom att se över regelverken också, till exempel.
Torbjörn Björlund (V):
Kärnkraft är farligt. Det tror jag att vi alla är överens om. Ett omfattande säkerhetsarbete måste alltså till för att vi inte ska drabbas av kärnkraftsolyckor eller attacker mot kärnkraftverk. Efter katastrofen i Fukushima blev det åter aktuellt, och vi blev alla varse hur förödande en kärnkraftskatastrof kan vara. Därför är säkerheten vid kärnkraftverken så viktig.
I Sverige hade vi för inte så länge sedan några incidenter som påminde oss om hur sårbara vi är. Vi kan vara glada att det var några relativt fredliga, publicitetstörstande aktivister som tog sig in på Forsmark för ett par år sedan och inte andra med mer illvilliga intentioner. Det har hänt några saker på svenska kärnkraftverk de senaste åren som oroar.
Därför behöver vi sätta tryck på ett ökat säkerhetstänkande inom hela sektorn, från politiskt håll till myndigheter till de företag som driver verken. Jämfört med andra har vi en bra säkerhet i Sverige, men vi kan aldrig slå oss till ro. Så länge vi har kärnkraftverk som är i gång i Sverige måste vi vara alerta när det gäller säkerhetstänkandet.
Efter att verken har slagit igen får vi lösa frågan om avfallsförvaring i hundra tusen år, men det är en annan fråga. Herr talman! Jag yrkar bifall till reservation 3. I den beskriver vi hur vi vill öka säkerhetstänkandet ännu mer. Vi poängterar också regeringens ansvar att som ägare genom ägardirektiv till Vattenfall skärpa kraven, både i det förebyggande och vad gäller den fysiska säkerheten.
En utökad årlig rapport är på sin plats där alla inblandade intressenter redovisar det arbete de genomför med säkerheten och resultatet av det.
Torbjörn Björlund (V):
Annicka Engblom talar gärna om hur bra saker och ting kan vara. Om vi till exempel talar om underlag beskriver hon hur mycket papper det naturligtvis har funnits till underlaget.
Med facit i hand och när man ser hur problemen hopar sig - för det är faktiskt så att problemen hopar sig - undrar jag dock varför man inte kan erkänna att det här är någonting som är problematiskt, att man måste hantera det på ett sådant sätt att det blir bättre och att man faktiskt gjorde ett misstag som inte ansträngde sig mer för att verkligen förankra det i ett riksdagsbeslut. Det gäller oavsett tidigare hantering av detta från olika partier.
Vänsterpartiet har alltid varit för att behålla värnplikten och se till att det på något sätt blir bra, oavsett försvarsberedningar tidigare. Det var alltså inte en enig försvarsberedning i det här, utan Vänsterpartiet ställde sig utanför. Jag vill bara påminna om det. Man har problem framför allt när det gäller kostnaderna. Vi har en ovanlig situation i Sverige med den här rekryteringen. Så är det. Vi är inte alls vana vid att gå ut och rekrytera yrkessoldater i Sverige, vilket egentligen är det stora dilemmat.
Vi har ett system som jag tror blir konjunkturkänsligt i dag - om man tittar på dem som söker och dem som sedan blir kvar ser man att ett stort söktryck inte beror på att det är så jätteintressant. På många sätt söker man i stället för att man har behov av att ha ett jobb. Vi har i dag en hög arbetslöshet - regeringen har sett till att den är på 24-25 procent för ungdomar - vilket gör att många söker. Vad man sedan får tag på - om man får tag på rätt och kan rekrytera rätt - blir kontentan av att man inte gör det.
Jag menar också att just problemet med att man inte har ett bra mönstringsförfarande är ytterligare en sak som påverkar. Det innebär också att man kanske gör fel när det gäller rekryteringsbiten till exempel på gymnasieskolan. Det kan jag återkomma till.
Torbjörn Björlund (V):
Det är intressant det här med kostnader. Man kan lägga upp en försvarsbudget på många olika sätt. Man kan i en stor statsbudget dra ned intäkterna genom att ha en väldig massa skattelättnader, jobbskatteavdrag och sådant, men man kan lägga på för att till exempel köpa in Gripen. Det finns alltså olika sätt att hantera det här. Det gör vi i Vänsterpartiet också, och vi gör det på ett väldigt bra sätt - vi sparar pengar genom att göra andra saker än vad regeringen gör. Det är det första vi gör. Vi ser också till att det finns pengar i statskassan.
Det som är oroande är dock att man inte ser att just det system med yrkessoldater vi har enligt vissa faktiskt befaras bli dyrare än värnpliktssystemet. Det är det som är kärnan i vår kritik också. Tittar man på det Rekryteringsmyndigheten har tagit fram ser man att de befarar att vi kanske måste lägga in bonusar och sådana saker för att få dem att stanna kvar under de åtta åren. Det kommer att driva på kostnaderna. Likadant när FOI lägger fram sin undersökning: Den visar att det här är någonting som kommer att drivas på, för det krävs en omsättning av personal.
Man måste ta hänsyn också till den biten. Gjorde man inte det innan man tog det här beslutet? Det är en fråga som är rätt intressant. När det gäller rekrytering av ungdomar tycker jag också att det är klokt att man berömmer dem som tar anställning och gör ett bra jobb. Så är det nämligen; vi har alltid haft bra kompetens i det svenska försvaret, vill jag påstå, oavsett om det har varit värnpliktiga eller yrkesanställda officerare.
Rekryteringen i dag blir dock helt annorlunda; till exempel har man inte ett underlag från en mönstring som gör att man faktiskt kan plocka. Det är en sådan sak vi har lyft fram i debatten: Hur gör man för att få tag på dem som verkligen skulle kunna göra en insats, och hur får man dem att komma in? Kritiken som har framförts när det gäller gymnasieskolorna är att man har förskönat själva uppdraget, vilket sedan kan leda till att man hoppar av. Jag menar att det ändå finns en risk att just konjunkturkänsligheten påverkar det här.
Får vi mängder med jobb som ungdomar erbjuds blir det här mindre attraktivt om man inte lägger på en massa pengar. Det är där vi har dilemmat i slutändan, och jag skulle vilja veta hur man löser det. Lägger man på pengar, eller gör man något annat för att få dem att stanna kvar, till exempel?
Torbjörn Björlund (V):
Jag tycker att det låter hoppfullt att Mikael Jansson kan överväga att trycka på rätt knapp vid omröstningen i eftermiddag. Att säkerställa viktiga samhällsfunktioner och att rädda liv är en väsentlig del av ett samhällsbygge. I det här betänkandet går vi igenom en del av dessa funktioner. Vi har i Sverige utvecklat ett rätt bra system och ligger ganska långt framme när det gäller räddningstjänst och annat som ingår i det.
Men det går alltid att förbättra vissa saker även på det här området, utifrån nya rön och annat som dyker upp. Att rädda liv kan ofta handla om sekunder. Det handlar också om kunskap om hur man går till väga i olika situationer. På senare år har fenomenet hjärtstartare blivit alltmer spritt. Det är en apparatur som visat sig vara bra och relativt enkel för de flesta att hantera.
Även om det många gånger finns en rädsla för att gripa in kan det vara just känslan av att det är lätt att göra en insats som påverkar människor att göra insatsen. Vi vet att till exempel brandsläckare ofta har den påverkan att människor lättare griper in och agerar när något händer. Det är troligt att ett utplacerande av hjärtstartare på fler platser också kan få den verkan, vilket i så fall är positivt.
Jag tycker därför att det vore en enkel åtgärd att se över möjligheterna att lagstifta om utplacering av hjärtstartare. Det är naturligtvis kopplat till kostnader, och det är väl därför vi behöver se över möjligheterna. Jag hoppas att det inte tar alltför lång tid innan det blir verklighet med hjärtstartare på många fler platser där människor dagligen rör sig. Herr talman!
Det finns i dag brister i hur samhället byggt upp möjligheterna att ta hand om funktionshindrade vid kris eller katastrof. Det handlar i botten om en generell eftersläpning av reglerna när det gäller funktionshindrades möjligheter i samhället och kan ibland bli särskilt uppenbart exempelvis i samband med att något händer som kräver en mer genomtänkt räddningsinsats.
Vi vet att det pågår arbete på olika områden - det redovisas på olika sätt - för att förbättra saker, men jag tror att det krävs mer. Till exempel behöver vi titta över det nuvarande lagstödet liksom olika regler och naturligtvis de praktiska förutsättningarna och åtgärderna för att förbättra skyddet för funktionshindrade i händelse av katastrofer.
Det är därför dags att inventera vad som behöver göras av de relevanta myndigheterna, vilka finns namngivna i betänkandet, för att förbättra situationen. Jag vill poängtera att det gäller alla typer av funktionshinder. Man får alltså inte glömma bort att det är en rätt omfattande inventering som ska göras, det vill säga en där alla funktionshinder ska tas i beaktande.
Det kan göra att inventeringen och åtgärderna tar lite tid, men det kan det vara värt om vi ska kunna avhjälpa de brister som vi ser i dag. Jag vill avsluta med att yrka bifall till reservation 4.