KBLab/rixvox huggingface dataset:
Allan Widman (L):
Tack, statsrådet, för svaret på interpellationen! För ungefär tolv år sedan befann sig Sverige i en situation där vi hade beställt sex korvetter av typen Visby. Men vid den tidpunkten blev det uppenbart att de ekonomiska ramarna för det projektet hade sprängts med råge.
Resultatet blev att i stället för att beställa sex korvetter beställde Sverige fem korvetter och utrustning till en sjätte korvett. Fru talman! Jag nämnde detta som ett exempel på hur det fungerar med materielanskaffning. Om de ekonomiska ramarna inte hålls riskeras anskaffningen i sig.
Nu säger statsrådet att statens avtal med industrin omfattas av såväl försvarssekretess som kommersiell sekretess och att han inte ytterligare kan kommentera förutsättningarna för anskaffning i detalj här.
Det är en formulering som antyder att försvarsministern ändå kanske kan tänka sig att informera försvarsutskottet om de reservationer och villkor som gäller för den svenska anskaffningen av två ubåtar av nästa generation.
Om Peter Hultqvist kan tänka sig att informera försvarsutskottet, eventuellt under tystnadsplikt, blir min fråga: Varför har försvarsministern minst ett halvt dussin gånger varit hos försvarsutskottet - sedan regeringen fattade beslut om anskaffning av de två ubåtarna i somras - utan att berätta om de villkor och reservationer som gäller för anskaffning? Fru talman!
Jag är också lite förvånad över hänvisningen till försvarssekretess och kommersiell sekretess. Nu fick försvarsutskottet denna information av Försvarsmakten som tydligen hade gjort den egna bedömningen att det inte fanns några skäl för sekretess.
Till sist blev jag lite förundrad över de formuleringar som ministern har i slutet av sitt svar. Han skriver att han förutsätter att myndigheter och industrin gör sitt yttersta för att hålla den ekonomiska ram som regeringen beslutade om förra sommaren.
Att man utgår från att svenska myndigheter ska göra sitt allra bästa för att hålla den ekonomiska ramen är väl helt normalt. Men industrin kan väl inte bindas av den typen av förhoppningar.
När vi har slutit avtal med industrin om anskaffning av två ubåtar utgår jag ifrån att vi har fastslagit sättet för hur detta ska gå till och vilka ramar som gäller i ett avtal. Då handlar det bara om att vara affärsmässig och hävda att ingångna avtal gäller. Jag förstår inte vad försvarsministern menar med sin vädjan till den svenska industrin.
Den består av aktiebolag, och de är ansvariga inför sina ägare att maximera sin vinst. De har inte något annat ändamål.
Allan Widman (L):
Min fråga kvarstår. Avser regeringen att informera riksdagen om de reservationer och villkor som gäller för anskaffningen av de två svenska ubåtarna? Den frågan har inte på något sätt fått något svar så här långt, tycker jag.
Det är viktigt att erinra om att i det inriktningsbeslut som riksdagen fattade förra sommaren står det rakt av att vi ska anskaffa två exemplar av nästa generations ubåt, NGU - A26, som den också kallas. Där finns inga reservationer över huvud taget.
Men den allmänna regel som gäller och som försvarsministern nyss läste upp är att kostnadsökningar måste tas inom ram, det vill säga genom att man sänker kraven kvalitativt eller kvantitativt. Det är just det som gör mig så orolig. Det går starka rykten på stan om att de kostnadsramar som gäller för det här projektet inte alls kommer att hålla.
Vi får väl återkomma till det och se hur det ser ut. Men när man i en anskaffning gör sig beroende av export finns det naturligtvis risker som kan utfalla på så sätt att vi inte får två nya svenska ubåtar till det svenska försvaret.
När det gäller förväntningarna om export av ubåtar till andra länder, fru talman, är det nog så att den typen av anskaffningar i andra länder tar väldigt lång tid. Om vi inte nu kan se några tecken på att parlament i Europa eller annorstädes håller på att behandla frågan om anskaffning av svenska ubåtar är det nog mycket som talar för att någon sådan export kanske inte kommer att kunna komma till stånd.
Då står vi plötsligt, fru talman, i en situation där utvecklingskostnaderna för denna synnerligen avancerade undervattensplattform inte kan delas med något annat land utan måste bäras av Sverige och dess skattebetalare själva.
Är det då så som försvarsministern säger, att man i så fall får minska på kvantitet eller kvalitet, riskerar slutresultatet att bli att Sverige inte anskaffar två ubåtar utan 1,5 eller 1,3 ubåtar. Och det vore givet tillståndet i vår nära omvärld just nu mycket olyckligt.
Allan Widman (L):
Nu är det inte bara rykten på stan. Utskottet har fått regelrätt information i den här frågan av höga företrädare för Försvarsmakten. Nu säger försvarsministern att vår anskaffning inte är villkorad av export.
Det får mig, fru talman, att ställa frågan: Om någon export inte blir av, hur kommer det att påverka priset på de ubåtar som Sverige avser att anskaffa? Fru talman!
Jag vill uppmärksamma ministern på att den här anskaffningen av ubåtar tas upp i Försvarsmaktens budgetunderlag, som kom den 28 februari nu i år. Där skriver myndigheten: "Försvarsmakten hemställde om anskaffningen av JAS 39E mot en finansieringskalkyl där flera av de ingående parametrarna ligger utanför Försvarsmaktens påverkan.
Det finns därmed en stor risk att andra nödvändiga materielanskaffningar påverkas om stora förändringar sker i kalkylen. - - - Motsvarande förhållanden gäller även för en del andra större eller strategiska materielprojekt samt projekt relaterade till väsentliga säkerhetsintressen.
Försvarsmakten hemställer därför även att regeringen fattar beslut om särskild pris- och löneomräkning för anskaffning av nytt ubåtssystem." Fru talman! Det här visar att Försvarsmakten är uppenbart oroad över kostnadsutvecklingen i den anskaffning av ubåtar som Sverige har gjort.
Min fråga på den här punkten till försvarsministern blir: Kommer Försvarsmakten att tillmötesgås med en särskild pris- och löneomräkning när det gäller till exempel anskaffning av ett nytt ubåtssystem, så att den övriga verksamheten kan hållas skadeslös?
Allan Widman (L):
Tack, statsrådet, för svaret! Bakgrunden till interpellationen är att det enligt Försvarsmaktens budgetunderlag för 2015 skulle ha genomförts grundläggande militär utbildning med 4 650 rekryter. Den nyligen utkomna årsredovisningen för 2015 visar på ett utfall av 2 214 sådana utbildningar.
Resultatet blev således något mindre än hälften av det uppsatta målet. Följaktligen minskade också antalet anställda officerare och soldater i arméstridskrafterna förra året för första gången på mycket lång tid. Trots att den grundläggande utbildningsverksamheten minskade kraftigt kom likväl Försvarsmakten att göra ett mindre anslagsöverskridande.
Det blir, för en utomstående betraktare, tämligen uppenbart att Försvarsmakten inte kommer att kunna fylla upp med anställda soldater till 2020 och att myndighetens ekonomiska planering kanske inte heller är inriktad på detta.
Jag tycker mig få visst stöd från försvarsministern när han noterar att Försvarsmaktens underlag "indikerar bland annat att det finns betydande utmaningar och osäkerheter avseende möjligheterna att fullt ut bemanna krigsförbanden med anställd personal".
Försvarsministern hänvisar bland annat till en pågående utredning av personalförsörjningen som nu finns inom försvarssektorn och som handlar om att titta på hur man ska väga av ett så kallat blandsystem där frivillighet kombineras med någon form av plikt.
Det är alldeles riktigt att uppdraget ska redovisas den 30 september i år, men såvitt jag förstår har utredningen inte fått något mandat att titta på eventuella lagändringar. Samtidigt hör jag både försvarsministern och hans partikollegor tala inte om den gamla totalförsvarsplikten utan om en ny modern plikt.
Då är min fråga: Är det försvarsministerns bedömning att man också kommer att behöva se över lagstiftningen i en särskild utredning efter det att den nu pågående utredningen har slutfört sitt arbete?
Som försvarsministern påpekade har Försvarsmakten, som så sent som för en månad sedan föreslog att man skulle få föra över pengar från förbandsverksamheten till bland annat materielanskaffningen, nu dragit tillbaka förslaget. Det är lite överraskande. Fru talman!
När man granskar det kompletterande budgetunderlag som kom den 31 mars ser man att tillbakadragandet är villkorat av att ett annat anslag på försvarsområdet, nämligen 1:4, upplöses och att pengar därifrån kan föras över till bland annat materielanslaget, där vi ju vet att riskerna ligger de kommande åren.
Med andra ord kan det sägas att den effekt man ville åstadkomma med det förslag som man lade fram från Försvarsmaktens sida för en månad sedan nu uppnås om man i stället upplöser anslag 1:4 och för över pengar därifrån till materielanskaffningen.
I myndighetens ekonomiska planering kan vi se att materielanskaffningen efter upplösandet av anslag 1:4 förstärks med nästan 2 miljarder 2017.
Allan Widman (L):
Jag tycker att Peter Hultqvists svar är tillfredsställande på det viset att inriktningen när det gäller en reformerad personalförsörjning tycks vara logisk och korrekt. Jag vill dock påpeka att det enligt min mening är vad man på juridikens område brukar kalla "fara i dröjsmål".
När jag lyssnar till representanter för Försvarsmakten - och högt uppsatta företrädare för den myndigheten - hör jag hur man har en inriktning mot att kunna sätta igång ett kompletterande pliktsystem någonstans kring 2020, det vill säga efter det att den nuvarande försvarsbeslutsperioden har löpt ut. Det är det som får mig att ställa frågan om det kommer att krävas ytterligare utredningar efter att Annika Nordgren Christensen är färdig.
Hon har inte fått mandat att föreslå några lagändringar. Likväl hör jag både försvarsministern och hans partikollegor tala om en ny, modern pliktlagstiftning. Detta sammantaget gör att jag känner en stor oro för att vi under många år framåt inte kommer att kunna ha ett fullt ut användbart och bemannat försvar.
För mig, fru talman, är det också uppenbart att om man inte når upp till mer än hälften av den grundläggande militära utbildning som man har tänkt sig i Försvarsmakten men ändå gör ett anslagsöverskridande, då ryms inte ett fullt ut bemannat, på frivillig väg rekryterat försvar inom den försvarsekonomi som nu finns.
Det är därför jag frågar försvarsministern, med avseende på försvarsanslagen, vilka åtgärder han är beredd att vidta för att säkra en fullständig bemanning av det militära försvaret. Liberalerna, fru talman, fattade på landsmötet, vårt högsta beslutande organ, i november månad 2015 beslut om att på sikt verka för att försvarsanslaget i Sverige uppgår till minst 2 procent av bnp.
Vi tror att det är inget mindre än det som behövs om vi ska kunna få vårt försvar bemannat och om vi långsiktigt ska kunna öka vår operativa förmåga.
Försvarsministern förvaltar nu en försvarsuppgörelse för sitt eget parti och fyra andra, och jag kan konstatera att de ekonomiska förstärkningar som skedde i samband med det beslutet mycket snabbt äts upp av fördyringar på till exempel materielområdet.
Sanningen är som den alltid brukar vara: Vi har i försvaret, herr talman, att leva med det faktum att när vi anskaffar materiel ingår vi bindande avtal med tredje part. Det är avtal som man inte kan komma ur. Fullgör inte staten dem får företagen gå till domstol för att se till att fullgörelse sker från statens sida.
Detta förhållande gör att besparingar alltid, när man ska spara, sker på det som just nu påstås prioriteras från regeringens sida, nämligen grundläggande övningsverksamhet och grundutbildning av soldater. Så har det varit historiskt, och att döma av de svar som jag får i dag kommer det att förbli så även framgent.
Allan Widman (L):
Jag är glad att försvarsministern inser att den osäkerhet som vi nu lever med gör att det faktiskt är bråttom att få bemanningen av försvaret på plats. Jag ska också säga som ordförande i försvarsutskottet att det är med tillfredsställelse som jag läser att regeringen nu avkräver myndigheten att göra krigsplacering fullt ut av krigsorganisationen under 2016.
Det finns de facto fortfarande rätt mycket resurser kvar i det som kallas värnpliktsmagasinet. Jag är övertygad om att jag kommer att få med mig det övriga försvarsutskottet på en uppföljning av det som försvarsministern nu utlovar, nämligen full bemanning av den svenska krigsorganisationen 2016. Försvarsministern vill uppenbarligen inte svara på en fråga.
Det är helt riktigt, herr talman, att det är regeringen, fem statsråd, som ensamma kan fatta beslut om att återaktivera den svenska totalförsvarsplikten. Mer än så krävs egentligen inte. Men nu talar Peter Hultqvist och hans kollegor om en annan sorts plikt, en modern plikt. Jag uppfattar det som något annat än den totalförsvarsplikt som i dag finns i den vilande lagstiftningen.
Det är därför jag återkommer till om Annika Nordgren Christensens utredning måste följas upp med en ny utredning som också tittar på ändringar av totalförsvarspliktslagen. Om det ska ske, herr talman, ser jag framför mig att vi inte har ett blandsystem i det svenska försvaret förrän någonstans bortom 2020, och det bedömer jag vara ett risktagande i den rådande omvärldssituationen. Jag tackar försvarsministern för debatten.
Allan Widman (L):
Jag tackar statsrådet för svaret på min interpellation. Det är ett företag som heter GKN, tidigare med namnet Volvo Aero, i Trollhättan i Västra Götaland som har skött våra flygmotorer i det svenska stridsflyget alltsedan de första JAS Gripen-flygplanen rullades ut i början av 1990-talet.
Volvo Aero/GKN har skött uppgiften med den äran, fru talman. Man kan notera något som är närmast unikt, nämligen att det flugits 250 000 flygtimmar utan att ett enda motorrelaterat haveri förekommit.
Den militära verksamheten på GKN i Trollhättan står för bara några enstaka procent av den samlade omsättningen. Men det faktum att GKN har ett helhetsperspektiv på de svenska stridsflygsmotorerna är av avgörande betydelse för hela den krets av kunder som GKN har på den civila sidan.
Det är också det här helhetsperspektivet som bär upp den samlade kompetensen för företaget. I förlängningen, fru talman, är det därför inte bara de 200 arbetstillfällen på GKN som är riktade mot den militära verksamheten som står på spel. I förlängningen handlar det om över 2 000 arbetstillfällen inom denna industri i Västra Götaland.
Jag är först och främst försvarspolitiker, om nu någon trodde något annat. Det som driver mig i den här debatten är intresset av att våra stridsflyg ska kunna förbli tillgängliga för det svenska flygvapnet och den svenska försvarsmakten. JAS Gripen är den enskilt dyraste och viktigaste komponenten i vårt försvar. För någon vecka sedan stängde flygsäkerhetsinspektören våra två flygverkstäder.
Han hänvisade till dålig styrning i Försvarets materielverk och en bristande säkerhetskultur. Redan i dag, fru talman, är underhåll och reparation av våra stridsflyg och deras motorer en mycket komplex historia.
Men det kommer att bli än värre om det är så att Försvarsmakten först ska vända sig till Försvarets materielverk, FMV, som sedan ska vända sig till Saab, som i sin tur ska vända sig till en utländsk leverantör, General Electric, för att man till sist eventuellt ska kontakta GKN i Trollhättan.
Därför, fru talman, menar jag att det av hänsyn till rikets säkerhet bör finnas en svensk rådighet över produktstödet av de svenska flygmotorerna. Fru talman! Jag misstänker att Peter Hultqvist delar många av mina synpunkter.
Vid en föregående debatt oss emellan sa försvarsministern att han för sin del gärna såg att så mycket som möjligt av den här verksamheten hamnade i Sverige.
Jag bedömer att han egentligen bara behöver säga det som är ganska självklart: Om svensk stridsflygsförmåga är ett väsentligt nationellt säkerhetsintresse är också den enskilt viktigaste och dyraste komponenten i denna förmåga, flygmotorn, en del av ett sådant intresse.
Jag bedömer därför att det är tillräckligt att ministern gör ett förtydligande på just den här punkten för att vi ska kunna säkra en svensk lösning för det framtida produktstödet av våra flygmotorer.
Allan Widman (L):
Det är viktigt att komma ihåg att väsentliga nationella säkerhetsintressen är förutsättningen för att undgå en upphandling i konkurrens och kunna rikta upphandlingen till en specifik industri. Den behöver inte vara inhemsk eller verksam inom landet. Det kan även vara utländsk industri som man har möjlighet att vända sig till.
Därför är det väldigt viktigt att Peter Hultqvist ändå förtydligar: Vad innebär det att stridsflygsförmågan är ett nationellt väsentligt säkerhetsintresse? Förvarsministern säger att varje komponent inte kan omfattas av det begreppet. Nej, det kan jag hålla med om. Innehållet i det samlade stridsflygplanet är nästan i allt väsentligt utländskt. Fru talman!
Motorn representerar ca 40 procent av livscykelkostnaden för ett stridsflygplan. I fallet Gripen E innebär det ungefär 40 miljarder kronor som direkt kan kopplas till motorn, med köp, anskaffning och underhåll. Det är verkligen inte vilken komponent som helst. Man skulle kunna säga att det är en av de tre komponenter som konstituerar ett stridsflygplan.
Därför måste jag ställa frågan på nytt till försvarsministern: Om stridsflygplanen är ett väsentligt säkerhetsintresse, är då inte också den viktigaste komponenten motorn detta? Försvarsministern säger att det pågår en process. Det är alldeles korrekt. De inblandade industrierna har förhandlat om saken i mycket mer än ett års tid.
Försvarsutskottet har ett flertal gånger ställt frågan till Försvarets materielverk: När blir det ett avslut? Man har utlovat ett antal olika tidpunkter vilka samtliga nu är passerade.
För ungefär ett år sedan skrev den dåvarande generaldirektören för FMV Lena Erixon att man ville att GKN skulle ha i väsentligt samma rådighet över den nya motorn i Gripen E som man i dag har över motorerna i C/D och A/B. Det är viktigt att komma ihåg att det också handlar om stordriftsfördelar.
FMV har redan tecknat kontrakt med GKN när det gäller de gamla befintliga motorerna, som kommer att behöva underhållas i ett par årtionden till. Det vore då helt irrationellt att lägga produktstödet för de nya motorerna, som tillhör precis samma familj, någon annanstans. Här handlar det, som försvarsministern skriver i sitt svar, om att hitta kostnadseffektiva och rationella lösningar.
Det är stordriftsfördelarna.
Allan Widman (L):
Nu hänvisar försvarsministern till ett LOI, ett letter of intent, som ingicks mellan de båda industrierna under hösten 2015. Tyvärr har den överenskommelsen inte inneburit att man har kunnat lösa de konflikter som finns, utan de reella förhandlingarna om var produktstöd och underhåll ska ligga någonstans pågår fortfarande.
Jag är fullt medveten om att försvarsministern av konstitutionella skäl inte kan peka med hela handen mot sin myndighet FMV i ett enskilt fall.
Men det är regeringen som förfogar och råder över definitionen av vad som är väsentliga säkerhetsintressen, och jag måste ändå, fru talman, uttrycka min besvikelse när försvarsministern säger att han inte vill gå in på enskilda komponenter eller delsystem i det här systemet av system som stridsflygsförmågan utgör.
När han ger det beskedet visar han en viss likgiltighet inte bara inför de många arbetstillfällen som det här handlar om i Västra Götaland och den kompetens som är viktig för stora delar av den civila industrin på det här området.
Han gör sig, tror jag, också själv en otjänst som försvarsminister i det att vi behöver ha en lösning av motorunderhållet som vi har rådighet och kontroll över, som ligger på svenskt territorium och som innebär ett minimalt beroende av andra länder och utländska företag för att vi ska hålla igång vår stridsflygsförmåga.
Jag känner mig en smula besviken på att regeringen intar en så defensiv hållning i en sådan här viktig fråga, både arbetsmarknadspolitiskt, industripolitiskt, regionalpolitiskt och inte minst, fru talman, säkerhetspolitiskt.
Allan Widman (L):
Tack så mycket, försvarsministern, för svaret på min interpellation! Bakgrunden till interpellationen är att för någon vecka sedan beslutade flygsäkerhetsinspektören att dra tillbaka flygverkstädernas tillstånd att utfärda underhållsintyg för stridsflyget.
Detta ledde omedelbart till att ett antal stridsflyg inte kunde levereras ut till respektive divisioner och delta i den verksamhet som de är avsedda för. Fru talman! Det är viktigt att komma ihåg att det här inte kom som någon blixt från en klar himmel. Flygsäkerhetsinspektören varnade redan för sex månader sedan att han skulle kunna komma att dra tillbaka tillståndet.
Det är egentligen först när det är för sent och beslutet redan är fattat som FMV tycks ha tagit kritiken mot flygsäkerheten på stort allvar. I går hade försvarsutskottet flyginspektören närvarande på sitt sammanträde. Han talade om intressekonflikter mellan å ena sidan Försvarets materielverks ledning och å andra sidan det regelverk som reglerar flygsäkerheten.
Enkelt uttryckt handlar det om att ledningen för FMV vill ha leveranser och lägger ut beställningar och skapar ett tryck på flygverkstäderna som de inte kan hantera, åtminstone inte om det ska vara förenligt med reglerna om militär luftfart.
Detta gör att man frågar sig inte bara hur flygverkstäderna är organiserade och under vilken myndighets ledning de ska vara, utan också om vi har tillräcklig kapacitet på flygverkstäderna. För ett par år sedan lades en av de tre flygverkstäderna ned, nämligen den på F 17 i Kallinge.
När vi nu ett par år senare märker att trycket på verkstäderna blir alldeles för högt måste frågan ställas: Har vi en för liten produktionskapacitet? Står den inte i paritet till det behov som flygvapnet har? Det hade varit intressant att höra om försvarsministern hade någon kommentar till den frågan.
Över huvud taget funderar man på hur logistiken och verksamheten inom FMV är riggad utifrån det som försvarsministern väljer att avsluta sitt svar med, nämligen: Är den riggad utifrån kravet på ökad operativ förmåga i krigsförbanden - det som är det enskilt viktigaste inriktningsbeslutet?
Har FMV tankat ned och tagit till sig den förändrade hotbild som Sverige i dag har och den förändrade försvarspolitiska inriktning som vi har fått? Även på den punkten, fru talman, skulle det vara intressant att höra om försvarsministern tror att det finns en resa kvar för försvarslogistiken att göra för att anpassa sig till det innehåll som finns inte minst i försvarsministerns eget inriktningsbeslut.
Allan Widman (L):
Försvarsministerns besked är mycket välkommet. Det kommer inte som någon total överraskning för mig, eftersom vi redan i går kunde höra av flygsäkerhetsinspektör Anders Janson att en lösning var på gång. Det är gott att produktionen vid flygverkstäderna nu kommer igång igen och att det inte finns några akuta hot mot tillgängligheten till våra stridsflygplan. Jag är tacksam för detta.
Samtidigt tror jag inte att man i och med detta kan blåsa faran över, annat än rent tillfälligt. Jag kan konstatera att den process som ledde fram till att flygsäkerhetsinspektören drog in tillståndet varade i sex månader. Det är min bedömning att Försvarets materielverk inte tillräckligt tidigt tagit kritiken på tillräckligt stort allvar.
Man måste nu skaffa sig någon form av "early warning system" och se till att FMV i ett mycket tidigare skede reagerar på den kritik som kommer.
Ja, det är korrekt - den logistikreform som förändrade huvudmannaskapet för flygverkstäderna och förflyttade dem från Försvarsmakten till FMV beslutades under Alliansens regeringsperiod, dock utan att oppositionen vid det tillfället reserverade sig däremot. Men nu har vi den situation som vi har. Jag ställde två frågor.
Den fråga som jag inte fick besvarad och som jag hoppas att försvarsministern nu kan återkomma till handlade om den sammanlagda kapaciteten på flygverkstäderna. Vi tog bort en av de tre flygverkstäderna. Är det försvarsministerns bedömning att kapaciteten i dag är tillräcklig?
Flygsäkerhetsinspektören konstaterar att det finns en intressekonflikt mellan å ena sidan FMV:s krav på leverans till Försvarsmakten och å andra sidan de regelverk som gäller för flygsäkerheten. Jag vore tacksam om jag fick ett svar på den frågan, fru talman.