KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jonas Sjöstedt (V):
Jag har ingenting i sak att invända mot det som miljöministern anför. Men för mig är det fortfarande oklart om miljöministern gör bedömningen att det kommer att behövas större ingripanden med tanke på ökade nederbördsmängder för Vänern. Kommer det till exempel att krävas att man ökar möjligheterna att ha en större vattenmängd genom Göta älv?
Kommer det att krävas att man utreder tunnelalternativet till Västerhavet och att man faktiskt gör en seriös studie av vad det skulle kosta, vad det skulle innebära, vilket ingrepp det skulle vara och vilka effekterna skulle bli av att släppa ut så mycket sötvatten i de fjordar som blir aktuella för utloppet här till exempel? Här saknar jag en sorts strategi från regeringen.
Tvekar ni fortfarande om att detta kommer att bli nödvändigt att göra om man ser några årtionden framöver, eller är det så att ni avser att sätta i gång en sorts utredning som kan leda till ett avgörande i fråga om vilken strategi som man ska välja? Jag tror att det är viktigt att man har ett långt tidsperspektiv när man talar om detta därför att det handlar om mycket stora investeringar. Där är jag nyfiken på att höra hur miljöministern ser på detta nu när man börjar samla på sig fakta från olika håll och kanske har underlag för att sätta i gång ett större arbete.
När det gäller Arvika och denna oerhört långsamma process att faktiskt kunna göra någonting åt översvämningarna när man har bestämt sig tycker jag att regeringen ibland lite grann skakar på axlarna åt att det tar sådan tid med tillståndsgivningen. Finns det någon strategi, finns det någon tanke, finns det några extra resurser? Hur ska man göra för att det inte ska bli så här i framtiden? Faktum är att problemen kan vara där igen nästa år.
Men man hade kanske kunnat undvika detta om man inte hade dragit benen efter sig som man har gjort när det gäller Arvikas möjligheter att bygga dessa fördämningar. Jag skulle därför vilja höra mer från ministern om hur hon ser på detta. Kommer det att krävas strukturella åtgärder, antingen via Göta älv eller genom en tunnel, eller tror miljöministern att de åtgärder som har vidtagits är tillräckliga för det scenario som vi har framöver med ökade nederbördsmängder och ökade vattenmängder som ska gå igenom Värmlands vattensystem?
Jonas Sjöstedt (V):
Jag ska börja mitt anförande där miljöministern slutade, nämligen med miljödomstolarna. Jag har talat en del med de jurister som arbetar vid några miljödomstolar. De ger en ganska entydig bild av varför handläggningstiderna blir så långa. De gör ett väldigt noggrant och kvalificerat arbete, och det är säkert ett väldigt gott arbete. De säger att de helt enkelt är underbemannade. Det finns för få jurister som arbetar vid domstolarna. De hinner helt enkelt inte handlägga ärendemängden.
Även om regeringen självklart inte kan föregripa själva ärendehanteringen har man ändå ett ansvar för att det finns tillräckliga resurser. Om man betänker de enorma ekonomiska värden som står på spel, till exempel i samband med översvämningarna, vore det nog klokt att satsa mer. Det handlar också om sådant som tillstånd för gruvbrytningar - investeringar för miljarder kronor - och annat. Jag tar mig friheten att tolka ministern lite grann. Ministern får rätta mig om jag har fel.
Jag tolkar henne som att när man har samlat den kunskap som man nu har ute i olika utredningsuppdrag - jag har full respekt för att man ska veta vad man gör i en sådan här viktig fråga - kommer man att ta någon sorts helhetsgrepp, där man ska upprätta något slags tidsplan och utreda vilket alternativ som är bäst för Vänern ur både ekonomisk och ekologisk synvinkel.
Det är väldigt välkommet om regeringen tar ett sådant initiativ åtminstone under den här mandatperioden med tanke på hur klimatförändringarna ser ut att accelerera genom de ökade utsläppen och genom tröskeleffekter som påverkar nederbördsmängder och annat. Jag ser fram emot att ett sådant initiativ kommer. Det är en fråga som vi inte kan skjuta framför oss. Framtiden kan vara mycket närmare än vi tror.
Jonas Sjöstedt (V):
Ministern började med att säga att vi är eniga. Det är vi inte; vi är helt oeniga i den här frågan. Jag menar att det finns en rad uppenbara saker som man måste göra för att komma till rätta med detta och få en sund väl fungerande arbetskraftsinvandring där människor inte exploateras och utnyttjas. Jag har lämnat en lista på förslag som vi har lagt fram. Regeringen är ovillig att genomföra dem. Den punkt som ministern återkommer till är att ett företag ska kunna garantera lön.
Det är klart att McDonalds kan garantera lön, men det hindrade inte att regelverket exploaterades av chefen för McDonalds så att hundratals personer blev skuldsatta. I den meningen är det ett slag i luften. Nu på morgonen har jag varit i kontakt med fackligt aktiva på Hotell- och Restaurangfacket. De säger att de inte märker någon skillnad. Det har inte blivit bättre. Exploateringen fortsätter. Därför krävs det mer.
Om man ger någon ett erbjudande om arbete ska man ingå ett juridiskt bindande avtal om lönen som då inte kan bli lägre. Det är en maktrelation där arbetsgivaren har en enorm makt över en person som kan tvingas lämna landet och naturligtvis kan utpressa denne om man inte har den juridiska garantin. Jag menar att regeringens argument på det här området inte håller.
Jag är förvånad över kylan inför alla de här tragiska människoödena, alla som utnyttjas och exploateras, alla som drömde om att bygga ett bättre liv men bara fann hårt arbete och nästan ingen betalning alls. Ni kan göra något. Ni kan hjälpa de här människorna. Ni kan visa anständighet på den svenska arbetsmarknaden, men ni väljer att inte göra det. För det krävs en ny regering.
Det krävs att vi får en ny politisk majoritet. Jag har respekt för Johan Hedins ståndpunkt om helt öppna gränser. I den bästa av världar skulle det fungera, men den här världen är en ganska hård värld där människor exploateras och utnyttjas. Det är vår skyldighet som politiskt ansvariga att sätta stopp för det.
Jonas Sjöstedt (V):
Jag tackar ministern för svaret. Det är riktigt att regeringen har gjort en del. Det ska vi erkänna, och det är bra. Problemet är att mer måste göras. I vårt budgetförslag har vi lagt till 200 miljoner kronor utöver de satsningar regeringen har gjort. Vi tror att det är en rimlig nivå för att kunna garantera en bra kvinnojoursverksamhet i hela Sverige och för att man ska kunna veta hur det kommer att se ut under överskådlig framtid.
Jag förstår att ministern har svårt att säga något om nivån och att det beskedet inte kommer i dag. Jag vill dock fråga om konstruktionen. Är det inte dags att överge den projektbaserade modellen där kvinnojourerna måste lägga så mycket tid, oro och planering på ansökningar och redovisningar och ge ett stabilt stöd till jourerna? Är det inte en bättre modell för att ge stöd till kvinnojoursverksamheten?
Då kan man ägna sig åt och lägga sin kraft på det som man är till för, nämligen att hjälpa de våldsutsatta kvinnorna. Jag ser fram emot att statsministerns löfte infrias. Det har inte skett ännu. Det lovades 2011, och nu kommer samma löfte igen. Det är på tiden att beskedet kommer. Jag anser att det lönar sig att ligga på och att påminna om att löftet har givits.
Låt mig understryka att polisen har en viktig roll i arbetet med att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Det är bra att polisens arbete organiseras på ett bättre sätt. Även här har kvinnojourerna en roll. Får kvinnan det stöd hon behöver och uppmuntran och hjälp att anmäla och beivra brottet ger det också polisen bättre förutsättningar att gå vidare med det.
Vi vet att polismyndigheterna i Sverige är olika effektiva när det gäller att till exempel bevissäkra i samband med dessa brott. Hur effektivt bekämpandet av denna mycket allvarliga och tunga kriminalitet är, där människor misshandlas i sina egna hem, får inte bero på var man bor eller vilken polismyndighet som ansvarar. Det handlar ju till och med om ett stort antal mord som begås varje år genom misshandel i nära relationer.
Man kan tycka att 200 miljoner kronor är mycket pengar. Men det här är en viktig verksamhet som måste finnas i varje svensk kommun eller i samarbetet mellan kommuner. I jämförelse med mycket annat är det inte särskilt mycket pengar. I jämförelse med alla de kanoner, allt krut och alla stridsvagnar som partiledare Jan Björklund vill köpa in till det svenska försvaret är det en spottstyver.
Det är betydligt viktigare att se till att vi har fungerande kvinnojourer än att ägna sig åt att militarisera Gotland. Om ni har en intern debatt i Folkpartiet tycker jag att ministern ska stå på sig i denna fråga.
Jonas Sjöstedt (V):
Tack, ministern. Som ordförande i Vänsterpartiet är jag stolt över de initiativ som mitt parti har tagit i kommunerna. Det har ofta varit Vänsterpartiet som har tagit initiativ till kvinnojourer eller till stöd till kvinnojourer. I den här rörelsen sker ett konkret medmänskligt solidaritetsarbete som jag tycker att det är viktigt att vi erkänner och hedrar. Vi kan inte lita på att människor ska arbeta gratis och att de ska ställa upp ideellt.
Man behöver stabilitet, tjänster, ekonomiska förutsättningar och lokaler. Staten har, trots det kommunala ansvaret, valt att gå in och stödja den här verksamheten. Det är bra, och det är nödvändigt. Nu behöver vi gå från det tillfälliga till det permanenta och ge långsiktiga och bra förutsättningar och en rimlig nivå med höjt stöd. Man behöver få en annan konstruktion.
Vi ser fram mot att regeringen kommer med konkreta förslag. Vi ska gärna vara med och se till att de blir ännu bättre i framtiden. Statsministern gav ett löfte i sitt jultal. Jag välkomnade det. Jag vet att många som arbetar med kvinnojourerna blev väldigt glada över att Fredrik Reinfeldt sade att det kommer ett bättre stöd. Än har det inte kommit. Vi ser fram mot att det blir verklighet. Vi medverkar gärna till att det ska bli så bra som möjligt.
Därmed vill jag tacka ministern för debatten och ser fram mot kommande debatter.
Jonas Sjöstedt (V):
I Norge heter Jan Björklunds kollega Kristin Halvorsen. Hon är vänsterpartist. I Norge blir resultaten i skolan sakta men säkert bättre. I Norge har man valt att inte släppa in vinstintresset. Det finns säkert många skäl till att vänsterpartister är bättre utbildningsministrar än Jan Björklund, men vinstintresset är definitivt ett av dem. Skulle vi då inte få några friskolor om man inte fick plocka ut privat vinst?
Ja men tänk, Jan Björklund, att det kanske finns de som har en idé, en vision, en pedagogisk idé eller som vill ha ett kooperativ till exempel. Det kanske är så att alla människor inte drivs av att berika sig själva. Det är klart att man vill ha en bra lön när man arbetar i skolan. Det ska lärarna ha i Sverige och också rektorerna.
Men vi skulle då få de som var intresserade och hade verksamheten som drivkraft, inte ett system där redan stenrika riskkapitalister plockar ut hundratals miljoner kronor ned i fickorna, som är det system som Jan Björklund försvarar och faktiskt har byggt upp. Jag har ställt två frågor. De har inte fått något svar, och jag tror inte att Jan Björklund kan besvara dem. Den ena är: Hur ska vi se till att inga nya Karlstad kommer?
Ja, vi har fått någon liten hint här, men det är ju inbyggt i systemet med vinstdrift att konkursen kan vara där. Därför kan Jan Björklund inte garantera att det som vi såg i Karlstad inte kan hända igen. Sedan väljer Jan Björklund att inte tala om den stora, tunga internationella studien som visar på segregation, fallande resultat och misslyckande i det fria skolvalets och privatiseringarnas spår, därför att det är som ett testamente över hans politik och hans misslyckande för den svenska skolan.
Herr talman! Hemma hos mig har jag tvillingar, fem år gamla. De ska börja i förskoleklass nästa år. De är förväntansfulla. Och jag vill att de ska få gå i en så bra skola som möjligt. Men jag vill någonting mer. Jag vill att alla barn som börjar skolan i Sverige ska få gå i en bra skola, och det går inte när vi låter skolan slitas sönder av vinstintresse och segregation.
Jonas Sjöstedt (V):
Jag skulle vilja tacka dig, Annie Lööf, för det svaret. Jag tycker att det var viktigt att du klargjorde det här stödet för de strejkande i Fränsta. Det värmde faktiskt. Men det här handlar om någonting mer. Det handlar om att vi som politiker, inte minst du som ansvarig minister, kan göra något för att stärka löntagare som är i den här situationen. Det minsta man kan begära är att den som ska få statligt stöd för att etablera sig ska ha kollektivavtalsliknande villkor. Det säger Tillväxtverket.
Peak Partners försökte klå även dem på pengar för sin oseriösa verksamhet. De fick nej, eftersom de inte hade rimliga villkor. Är det inte dags att säga att villkoret för allt stöd till företag på det här viset, regionalstöd eller inte, är att man har kollektivavtalsliknande villkor? Då kan du faktiskt bidra till att sådana här oseriösa aktörer inte tar för sig av skattebetalarnas pengar. Det går att göra mycket mer än så.
Man skulle kunna bestämma att vi i offentlig upphandling ska kräva kollektivavtalsmässiga villkor, alltid. Vi vill nämligen inte ha oseriösa arbetsgivare som utnyttjar människor, som inte ger dem sjuklön när de är sjuka och som inte ger dem riktiga anställningspapper.
Det är vårt ansvar att använda våra pengar för att stärka seriösa och bra företag som vi vill ska växa, frodas och få stöd på olika sätt, men inte klåparna, som försöker utnyttja människor och som är oseriösa. På samma sätt menar jag att man ska gynna seriösa, bra och långsiktiga anställningar. Otryggheten sprider sig som en löpeld i Sverige.
De flesta unga människor som har arbete i dag har otrygga jobb. Det är en medveten borgerlig politik. Det kallas flexibilitet, men för ungdomar innebär det otrygghet, att man inte kan få en lägenhet till exempel och att man inte kan planera sin framtid. Det är dags att inse att priset för den här politiken är väldigt högt, kanske inte för företagen, kanske inte för Annie Lööf eller för mig men för alla de hundratusentals ungdomar som drabbas av det här.
Jag skulle vilja varna för företaget Peak Partners. Det är uppenbart ett oseriöst företag. De vill förvalta andra människors pengar. De försöker ta betalt för det. De som jobbade på callcenter skulle boka kundsamtal åt Peak Partners i Stockholm. Men självklart kan man inte anförtro sina pengar åt ett företag som inte ens klarar av att anställa människor på ett riktigt sätt. Ta det till protokollet!
Varning för Peak Partners, ett oseriöst företag som man inte bör ha något som helst att göra med! Men det finns en djupare lärdom av det här. Det är inte bara att det var rätt att stödja dem som deltog i den här strejken utan också att vi har det här politiska ansvaret. Hur blir det nu? Blir det bättre upphandlingsregler? Blir det striktare krav på att man ska dela ut regionalstöd på kollektivavtalsmässiga villkor? Och kommer regeringen äntligen att göra någonting åt alla de otrygga jobben?
Till och med EU-kommissionen klagar på Sverige för att vi har så otrygga anställningar i det här landet. Då har det gått riktigt, riktigt långt.
Jonas Sjöstedt (V):
Någon ska ju arbeta i lokalen som får bidraget. Jag tycker att det är rimligt att man ställer krav på att de har rimliga villkor. Där har vi olika åsikter. Jag menar att de här reglerna behöver skärpas. Om Annie Lööf hade rätt i att otrygghet ger arbete skulle Sverige i dag vara ett land med full sysselsättning. Det är vi inte. Vi är ett land med en växande arbetslöshet, framför allt för unga människor.
Otryggheten gav bara otrygghet, rättslöshet och möjligheten för oseriösa arbetsgivare som Peak Partners att ta för sig och försöka utnyttja människor. Det är vad er politik har lett till - att man rullar tillbaka arbetsrätten. Visst kan det vara bra med visstider. Man behöver vikariat. Man behöver ta in extrafolk vid arbetstoppar. Det är rimligt med provanställningar. Jag är för allt detta.
Men att fortsätta starta visstid på visstid utan att ha argument för det har bara ett enda syfte, och det är att underminera löntagarnas ställning och rättigheter. Det är det som er politik har lett till. Jag skulle vilja vända mig till de strejkande i Fränsta. Jag vill tacka er för den här strejken. Den har varit viktig. Det har varit en symbolstrid om att man inte får behandla anställda hur som helst.
När jag var där frågade jag dem: Hur känns det att bli arbetslös för att man har stått upp för det som är självklart? En av tjejerna svarade så här: Det är värt det. Det är värt det, därför att vi tar strid för det som är riktigt. Det var så man byggde upp löntagarnas rättigheter i Sverige. Det var så man gjorde när man skapade drägliga förhållanden för arbetsmarknaden. Det är det som de strejkande i Fränsta har bidragit till, och det vill jag tacka dem för.
Tyvärr finns det också sådana som river ned dessa rättigheter, och dit räknar jag den borgerliga regeringen och Centerpartiet.
Jonas Sjöstedt (V):
Jag vill tacka Hillevi Engström för hennes svar. Jag är helt överens med henne på två grundläggande punkter. Vi ska inte harmonisera arbetsvillkoren inom Europeiska unionen. Däremot ska varje arbetstagare som arbetar här kunna ha åtminstone den trygghet som svenska arbetstagare har på arbetsmarknaden. Det är precis det som den här frågan gäller. Man ska respektera det som är normalt på svensk arbetsmarknad. Jag tycker heller inte att den fria rörligheten är av ondo. Den för mycket gott med sig.
Men den gör det under förutsättning att man respekterar fackliga villkor och rimliga anställningsförhållanden. Vi ser nu en trend mot att man söker dessa kryphål. Vi hade en konflikt för några år sedan på ett flygbolag som hette Primera mellan fackföreningen och flygbolaget, där man försökte tvinga kabinpersonalen att bli falska egenföretagare och frånsäga sig sina rättigheter. Det kunde den gången lösas förhandlingsvägen.
Men det vore bra om politiken tydligt markerar: Så ska det inte gå till på svensk arbetsmarknad. Jag uppfattar det ändå som att Hillevi Engström markerar att man inte vill ha ett falskt egenföretagande. Det normala när människor befinner sig i en sådan situation som måste tolkas som en anställning är att de faktiskt har en anställning. Det är välkommet. Men jag hoppas att ministern följer detta mycket noga.
Det är nu det avgörs om vi ska få ännu en bransch där man kan sätta den sociala dumpningen i system. Det är illa nog som det är i åkerinäringen och en del andra branscher i Sverige där man systematiskt utnyttjar människor från andra länder med sämre villkor eller inte tar sitt fulla arbetsgivaransvar. Jag delar inte uppfattningen att regelverket med F-skattsedlar fungerar bra. Åkerinäringen är tyvärr ett väldigt tydligt exempel på att det inte gör det.
Här krävs det betydande skärpningar både i lagar och i efterlevnad. Med de orden vill jag tacka ministern för debatten.
Jonas Sjöstedt (V):
Jag beklagar att finansministern inte är lika öppenhjärtig i den här debatten som han var i intervjun om att det skulle vara en möjlighet för Grekland att återupprätta en egen valuta. Jag tycker att det är en god spegel av den brist på klarspråk som finns i den europeiska debatten om EU:s valutaunion. Många inser att den var ett misstag. Många inser att om man ska upprätta konkurrenskraften i flera av de här länderna vore det bra med en nationell valuta.
Men den politiska prestigen som styr EU-projektet gör att man inte fattar nödvändiga politiska beslut om att skapa en väg ut ur en misslyckad valutaunion. En bankdelningslag är inte den enda lösningen för att skydda oss mot möjliga kriser, men den nuvarande ordningen gör att skattebetalarna subventionerar storbankernas finansiella handel och ett riskbeteende via våra garantier för inlåningen.
Kan man hindra det och dessutom minska riskerna för skattebetalarna på det sättet menar jag att det är samhällets sak att göra det. Det är rimligt att bankerna tjänar mer pengar på att vara banker än på att vara finanshandelsinstitut. Finansministern nämner Lettland som exempel. Man ska veta att Lettland har en fast växelkurs mot euron. I den meningen fungerar man som ett euroland, och landet har fortfarande inte återhämtat sig från det läge man befann sig i före krisen.
Det är tvärtom symtomatiskt att det är Island, som har haft en rörlig växelkurs, som har haft den bästa vägen ut ur krisen, utöver att man har haft en vänsterpartist som finansminister på Island. Slutligen vill jag säga någonting om Carl B Hamiltons inlägg också. Varför har vi varit emot EU:s krispolitik?
Jo, därför att den ensidigt har lagt bördorna på vanligt folk men skyddat bankerna och gått in och betalat deras förluster, därför att den är misslyckad i allt väsentligt och därför att den bygger på att ge EU mer makt när maktens centralisering till EU är en del av problemet. Man släcker inte en eld med bensin, vilket man försöker göra i Europeiska unionen.
Jonas Sjöstedt (V):
Jag tackar ministern för debatten. Ministern säger att grunden är tillsvidareanställningar, alltså fast arbete. Det är precis så det inte fungerar i praktiken. Vi har den här debatten i kammaren eftersom det allt oftare inte är så. De flesta ungdomar i Sverige som har ett arbete - många har ju inte det - har inte fast arbete. Det är dit vi har kommit med sex år av borgerlig politik.
När det gäller bemanningsföretag talar ministern som om syftet var att ge likvärdiga rättigheter, men när det kommer till den skarpa lagstiftningen är det inte vad man föreslår. Om vi hade fått avgöra politiken hade det sett annorlunda ut. Då hade det varit omöjligt att diskriminera löntagare med lägre lön för att de är inhyrda.
Då hade vi satt en tidsgräns som gör att man inte kan ersätta fast anställd personal med inhyrd personal år efter år, som man faktiskt har gjort i Kristianstad. Då hade vi infört ett skarpt förbud i lagstiftningen mot att säga upp folk samtidigt som man tar in eller har inne bemanningsföretag. Då hade vi kunnat få ordning på branschen. Då hade vi kunnat få större rättvisa på arbetsmarknaden.
Det är bara att konstatera att regeringen inte verkar vara intresserad av att göra det. Det beklagar jag. De som råkar illa ut i slutändan är naturligtvis både de som sägs upp från fasta arbeten eftersom man kan gå runt lagen om anställningsskydd och de som jobbar åt bemanningsföretagen och som ofta är i en utsatt situation. I Kristianstad har man vittnat om att man inte vågar organisera sig fackligt, till exempel.
Är det den sortens arbetsmarknad vi vill ha? Är det det vi vill se sprida sig från bransch till bransch, från arbetsplats till arbetsplats, vilket faktiskt är fallet i Sverige i dag? Vi har en annan vision av det goda arbetet, av trygghet på arbetsmarknaden och av inflytande och långsiktighet i arbetet, och det kräver en ny politik.