KBLab/rixvox huggingface dataset:
Morgan Johansson (S):
Jag vill för klarhetens skull säga följande. För det första: Det finns inget färdigutrett förslag om gromning som ligger på regeringens bord. Det finns en utredning som den förra ministern Beatrice Ask var med och tillsatte och där hon själv satte vilket datum den skulle vara färdig, det vill säga i juni. När vi får in det underlaget kan vi gå vidare till riksdagen. Det gör vi också. Jag tycker att frågan är väldigt viktig.
Jag tänker inte vänta till 2016, 2017 eller vad det nu var Beatrice Ask spekulerade att vi skulle vänta till. Den här frågan är viktig, och den måste vi klara ut. Precis som Hillevi Larsson säger är det en lagstiftning som inte har fungerat och som den gamla regeringen är skyldig till och drev igenom, och den har inte fungerat som det var avsett. Vi trodde kanske också att den skulle fungera bättre än vad den gjorde.
Nu har vi en utredning för att se hur man kan effektivisera lagstiftningen. Utredningen kommer i juni, och det är Beatrice Ask själv som har tillsatt den. För det andra: Det finns heller inget färdigutrett förslag om näthat. Det finns inget förslag som ligger. Det finns ett utredningsuppdrag som ska vara färdigt i januari 2016. Det är inte jag som har tillsatt den utredningen. Det är Beatrice Ask själv som har gjort det och som också har satt vilket datum som den ska komma.
Jag kan försäkra att när vi får ett underlag från den utredningen kommer vi också att vara beredda att gå vidare med den. Som jag sa i mitt tidigare inlägg betraktar jag det som en väldigt viktig fråga. När vi ser på förtals- och ärekränkningsbrotten är de allvarligare nu. Man kan inte flytta från internet och bli glömd på internet. Man kan inte flytta ifrån detta utan kommer ständigt att påminnas om det som läggs ut på nätet.
För det tredje: Det finns ett förslag om id-kapningar på regeringens bord. Det går vi fram med i vår i en lagrådsremiss, och vi kommer till riksdagen så fort som möjligt. För det fjärde: Det finns ett förslag om grovt fordringsbedrägeri. Där har remissutfallet varit något blandat. Vi behöver göra ytterligare en studie och får ett nytt underlag i september.
Sedan går vi vidare också med det så fort vi bara kan. Jag har lite svårt att förstå anklagelserna från den tidigare regeringen om att den nya regeringen som bara suttit i några månader inte har jobbat tillräckligt fort när vi jobbar enligt den tidtabell som den gamla regeringen satte upp. Slutligen vänder jag mig till Finn Bengtsson om frågan om narkotika. Det är utmärkt att vi fortsätter att följa den frågan.
Den lämpligaste formen är att göra det i en interpellationsdebatt med det ansvariga statsrådet. Det fungerar så i regeringen att det alltid är ett departement som är ansvarigt för att bereda ett förslag. Sedan kommer också Justitiedepartementet att kopplas in i de diskussionerna. Men det är alltid ett departement och ett statsråd som är ansvarig för frågan.
Morgan Johansson (S):
Jag vill än en gång för klarhetens skull säga att gromningen inte är färdigutredd. Där får vi ett underlag i juni, och då tänker vi gå vidare med det. Det kanske finns ett missförstånd här. Jag tänker inte vänta på ytterligare någon utredning innan vi börjar att behandla det. Vi kommer att gå till riksdagen så fort som möjligt. Har vi det på plats i juni börjar vi processen där.
Riksdagen kommer att få ett förslag om id-stölderna i år, och då blir ett rimligt ikraftträdande den 1 januari för en kriminalisering av id-kapningar. Där fullföljer vi det utredningsförslag som finns i dag. Ärligt talat jobbar vi enligt den tidtabell som den förra regeringen satte upp för utredningarna. Därför har jag lite svårt att ta till mig av kritiken att vi skulle vara sena.
Det är ni som har satt datum för när utredningarna ska vara färdiga. Jag hoppas att vi, när vi väl kommer fram till riksdagen med förslag, kommer överens om det substantiella, det materiella innehållet i förslagen. Där upplever jag inte att det finns någon egentlig skillnad mellan oss. Vi vill alla gå fram med alla de frågor som har diskuterats i dag, och då ser vi till att göra det så fort som möjligt.
Morgan Johansson (S):
Maria Malmer Stenergard har frågat mig om jag har gjort ställningstagandet att nuvarande regelverk kring handräckning fungerar på ett tillfredsställande sätt när det gäller otillåtna bosättningar och, om inte, på vilket sätt jag och regeringen avser att förändra reglerna så att problemen kan hanteras på ett snabbare och mer ändamålsenligt sätt. Frågan är ställd mot bakgrund av att det har förekommit att personer som vistas tillfälligt i Sverige har skapat en temporär boplats utan berörd markägares tillstånd.
Det rör sig ofta om mycket utsatta människor som lever i utanförskap och svår fattigdom i sina hemländer och som har sökt sig till Sverige i hopp om att hitta en försörjning här. För regeringen är det viktigt att dessa människor kan vistas i Sverige på ett anständigt sätt. Dagens regler om handräckning är utformade med målsättningen att hitta en balans mellan sökandens intressen och nödvändiga rättssäkerhetsgarantier. Jag är tveksam till om ändringar i det regelverket skulle lösa de aktuella frågorna.
Däremot finns det ett behov av att hitta väl fungerande former för samverkan mellan kommuner, landsting, myndigheter och organisationer som kommer i kontakt med socialt och ekonomiskt utsatta människor när de vistas tillfälligt i Sverige. Genom en förbättrad samverkan kan det tillfälliga stödet till dessa personer utformas på ett ändamålsenligt sätt. På så sätt kommer också markägarnas intressen att respekteras.
Regeringen har nyligen gett en nationell samordnare i uppdrag att stödja det arbete som utförs av myndigheter, kommuner, landsting och organisationer som möter utsatta EES-medborgare som vistas tillfälligt i Sverige och som inte har uppehållsrätt. I samordnarens uppdrag ingår bland annat att främja en aktiv samverkan mellan berörda aktörer, vilket kan vara särskilt viktigt när personer ska förmås att flytta från tillfälliga boplatser. Uppdraget ska slutredovisas senast den 1 februari 2016.
Samordnaren kommer också fortlöpande att informera Regeringskansliet om sitt arbete. Jag följer naturligtvis detta noga, och jag tycker att vi måste se effekterna av samordnarens arbete innan vi överväger andra åtgärder.
Morgan Johansson (S):
Jag tackar för interpellationen som på ett bra sätt belyser denna växande problematik. År 2013 begärdes det lite drygt 100 särskilda handräckningar under hela året.
Förra året, 2014, hade det kommit in nästan lika många under bara första halvåret. Vi ser alltså fler och fler fall av detta. De som begär särskild handräckning är i de allra flesta fall staten, kommuner eller företag. Under perioden 2013-2014 begärdes endast två handräckningar av privatpersoner.
I de allra flesta fall finns alltså ett stöd i botten från en större organisation som kan hjälpa till med de byråkratiska problem som följer på detta. Det är alls ingen enkel fråga. Jag säger inte i svaret att jag utesluter åtgärder utan att jag ser att det kan finnas ett intresse av och möjlighet att förenkla förfarandet.
Men låt oss först ge den särskilda nationella samordnaren en chans att sätta sig in i det och ta de kontakter som behövs. Han ska rapportera till oss i ett slutbetänkande i januari 2016, men vi har sagt att han ska återkomma till Regeringskansliet dessförinnan om han tycker att det finns saker och ting som vi måste göra.
Kontentan i mitt svar är att jag inte utesluter åtgärder, men jag vill först att den nationella samordnaren tar i detta, vilket jag tror att han kommer att göra på ett bra sätt. Jag talar i så fall om förenklingar av regelverket. Jag drar mig för att försöka reglera allemansrätten på något sätt, för då hamnar vi i mycket större problem.
Som sagt, låt oss först se vad den nationella samordnaren har att säga när han har tagit de kontakter som han ska göra. Sedan kan vi gå vidare därifrån.
Morgan Johansson (S):
Det vore att gå händelserna i förväg. Jag vill inte ge mig in en detaljdiskussion om vad man skulle behöva göra. Låt oss först se till att den nationella samordnaren får möjlighet att titta på den här frågan tillsammans med många andra frågor och göra det arbete med ökad samordning och kontakter som han har att göra. Därefter kanske vi kan se om vi kan hitta vägar att förenkla regelverket, om det finns behov av det.
Jag ser problemen, och jag är beredd att göra något åt dem. Frågan var uppe hos den förra regeringen, som gjorde ett förarbete men sedan valde att inte gå vidare. Samtidigt ser vi hur problematiken växer. Interpellanten hade helårssiffror för 2014. Jag redovisade halvårssiffrorna för 2014, men de pekar åt samma håll.
Det kom in ungefär dubbelt så många ansökningar 2014 än vad det gjorde 2013, och det kan mycket väl vara så att problematiken kvarstår 2015. Kontentan i mitt svar är: Låt oss först se resultatet av den nationella samordnarens erfarenheter. Han tittar bland annat på den här frågan.
Jag utesluter inte att regeringen sedan kan ta initiativ i riktning mot regelförenkling.
Morgan Johansson (S):
Det är naturligtvis detta det handlar om. Man ska inte tro att vi gör någonting åt själva grundproblematiken genom det här. Det finns en orsak till att dessa människor är här. Det är fattigdomen som driver dem ut ur sina hemländer. Om man tänker på det är det egentligen alldeles absurt.
För dessa människor ter det sig bättre att sitta i en snödriva uppe i norra Europa och värma en burk soppa över en öppen låga än att vara i sina hemländer. Det säger en del om hur det faktiskt ser ut i länder som Bulgarien, Rumänien och Ungern.
Om man ska lösa den här problematiken handlar det om att sätta press på dessa länder att behandla sina medborgare på ett anständigt sätt. Det innebär inte att frågan här kan lösas snabbt, men det är själva grundorsaken. Den nationella samordnaren Martin Valfridsson har ett mycket viktigt uppdrag.
Jag ser fram emot hans återrapportering till Regeringskansliet om bland annat de här aspekterna av hans jobb. Det finns säkert anledning för oss att återkomma då. Den förra regeringen gjorde som sagt en förstudie, men valde att inte gå vidare. Låt oss ta ett nytt tag i denna frågeställning.
Morgan Johansson (S):
Jag delar naturligtvis Lars Hjälmereds uppfattning att den globala konkurrensen är viktig för Sverige och att vi knyter till oss så mycket kompetens och kapital som möjligt. Så är det naturligtvis. Jag menar däremot att en del av de förslag som har lagts fram om detta inte är särskilt väl genomtänkta.
Jag tror att det finns andra vägar att gå fram om man ska förkorta handläggningstiderna och förbättra rutinerna. Handläggningstiderna för dessa ärenden låg 2013 på i genomsnitt drygt 300 dagar. Därefter skedde en ökning under 2014. Just nu ligger mediantiden på 220 dagar.
Det ser alltså ut som om det sker en förkortning av handläggningstiderna för dessa ärenden. Jag ser fram emot att denna förkortning kommer att fortsätta, inte minst därför att Migrationsverket redan i april tänker introducera ett nytt elektroniskt system. Då kan man på ett annat sätt än tidigare göra elektroniska ansökningar. Det tror jag är en rutinförändring som kommer att förkorta handläggningstiderna ganska påtagligt.
Jag har stora förhoppningar i fråga om det. Det är klart att man måste ha myndigheter som ganska skyndsamt kan ta hand om dessa frågor när de kommer, och där vet jag att Migrationsverket jobbar mycket bra. Lars Hjälmered för fram även andra förslag, bland annat att man ska ha externa konsulter som ska bedöma affärsplaner, som det föreslogs i utredningen.
Då kan jag bara konstatera att detta utredningsförslag kom 2011 och att den dåvarande borgerliga regeringen valde att inte gå fram med detta förslag. Regeringen menade att kompetensen redan finns på Migrationsverket. Jag har inte för avsikt att efter den remissbehandlingen återuppväcka den fråga som den tidigare regeringen redan har avfört från dagordningen.
Om jag förstår Lars Hjälmered rätt vill han skapa något slags ny grund för uppehållstillstånd, nämligen att om man kan visa upp att man har kapital ska man få uppehållstillstånd. Jag menar att det är fel väg att gå. Uppehållstillstånden kan inte vara något slags handelsvara. Det vore en oerhört stötande utveckling.
Morgan Johansson (S):
Det är lika bra att jag är tydlig: Nej, jag är inte beredd att ändra i migrationsreglerna. Det var inte den tidigare regeringen heller på denna punkt. Den gamla regeringen avvisade en del av de förslag som lades fram i utredningen 2011. Jag har ingen annan inställning än den gamla regeringen hade i den delen. Däremot är jag beredd att fortsätta att försöka utveckla Migrationsverkets arbete med detta.
Det har redan gjorts förenklingar, och vi kommer, som sagt, att introducera ett nytt elektroniskt handläggningssystem redan i april som jag tror kommer att förkorta handläggningstiderna ytterligare. Dessutom förstärker Migrationsverket sin kompetens och sin volym över huvud taget. Man anställer nästan tusen nya medarbetare i år för att kunna klara de stora åtaganden som man har.
Vi behöver alltså inte ändra i migrationsreglerna men däremot jobba vidare med hur myndigheterna klarar detta uppdrag och förstärka det. Jag vill återigen komma med en varning i fråga om vad Hjälmered är ute efter när det gäller investeringar. Förutom det stötande i att man ska kunna köpa uppehållstillstånd finns en annan invändning, nämligen att man måste kunna kontrollera pengarnas ursprung.
Var kommer de pengar ifrån som kanske ska investeras? Kan de komma från kriminell verksamhet, kan det vara pengar som har samlats in för terrorism och annat? Sådana frågor kommer automatiskt att väckas så fort man går in i diskussionen om ett system som innebär att man ska få uppehållstillstånd om man bara investerar pengar. Därför är jag inte beredd att gå den vägen.
Morgan Johansson (S):
Jag tror att vi har klarat ut de meningsskiljaktigheter som finns. Vi är alltså beredda att jobba vidare med att utveckla Migrationsverkets uppdrag, och vi är självklart beredda att försöka snabba på handläggningstiderna ytterligare.
Jag har pekat på det elektroniska förfarandet, på de förenklingar som gjordes för ett par år sedan och på att allt tyder på att handläggningstiderna nu faktiskt går ned - trots att, ska jag säga, Migrationsverket ju totalt sett har en väldigt svår uppgift framför sig. Man har många andra uppgifter att ta hand om. Nu förstärker Migrationsverket med ett stort antal nya medarbetare.
Jag tycker att vi ska titta på hur vi kan utveckla också den delen av Migrationsverkets arbete vidare, men jag vill inte gå in och röra i migrationslagstiftningen och reglerna kring den. Jag tror att det skulle vara förenat med mycket stora faror. Inte heller den tidigare regeringen ville göra det. När det gäller frågeställningen om investerare är det samma sak där; jag tror att det skulle vara fel att gå den vägen.
Låt oss alltså fortsätta jobba med Migrationsverkets sätt att arbeta med de här ärendena och med att försöka korta handläggningstiderna ytterligare. Det tror jag är den bästa vägen för att lösa uppgiften.
Morgan Johansson (S):
Jag är ledsen om Andreas Norlén är missnöjd med att det är min ringa person han har att debattera med, men ansvaret i regeringen är så fördelat att det är jag som har de konstitutionella frågorna.
Det är det interpellationen handlar om, nämligen hur regeringen ska hantera tillkännagivanden som kommer från riksdagen till regeringen. Jag skulle vilja säga att det är väsentligt att det är det statsråd vars tjänsteutövning som berörs som är den som går in och besvarar en interpellation. Därför är det jag som har hand om den här frågan och kommer att ha det också fortsättningsvis.
När det gäller sakfrågan vill jag trots allt markera några saker. Först och främst finns det ingen konstitutionell rättslig ställning för tillkännagivanden. De nämns inte i regeringsformen, och i riksdagsordningen finns det bara en skrivning om att regeringen ska redovisa till riksdagen hur den har hanterat riksdagens skrivelser. I övrigt finns det ingenting.
Någon rättslig ställning för tillkännagivanden är alltså svår att hitta. Det rättsliga förhållandet mellan regering och riksdag uttrycks i regeringsformens 1 kap. 6 § där det står att det är regeringen som styr riket, och den är sedan ansvarig inför riksdagen. Men det är regeringen som styr riket. Tillkännagivanden har ingen formell rättslig ställning.
Men när tillkännagivanden kommer till regeringen ska regeringen svara på hur man bereder dessa tillkännagivanden. Det gör vi i skrivelse 75 varje år. Är vi bundna av ett tillkännagivande? Ja, i princip är vi förbundna att hantera tillkännagivanden. Är vi bundna i sak att göra som riksdagen sagt?
Det är en fråga som inte är klart reglerad. Om riksdagen har gjort ett tillkännagivande och regeringen efter utredning kommer fram till att det vore en olämplig åtgärd måste regeringen informera riksdagen om att regeringen inte vill gå vidare med det. Den konstitutionella praxisen säger att om regeringen har en annan uppfattning än riksdagen ska regeringen informera riksdagen och motivera varför.
Det är så långt bundenheten går. Jag hittade ett exempel på detta i går kväll. Det handlar om eftersupning, alltså att människor dricker efter en trafikolycka och sedan hävdar att de inte var fulla när trafikolyckan skedde. Det har utretts vid flera tillfällen.
Det kom ett tillkännagivande av en enig riksdag 2011 som sa att detta borde kriminaliseras, och den dåvarande regeringen valde att göra en utredning. När utredningen kom 2013 efter remissutfallet visade det sig att det kanske är svårt att genomföra eftersom det kan strida mot Europakonventionens regler om rättvis rättegång och att det därför är olämpligt att gå vidare med det.
I ett sådant läge måste regeringen kunna säga till riksdagen att det är svårt att gå vidare. Sedan är det upp till riksdagen att reagera på det. Det är ett exempel på hur förhållandet mellan riksdag och regering är. Det förhållandet har fungerat väl under alla år, och jag vill inte förändra det.
Det ville inte heller Grundlagsutredningen, som tittade noga på detta. Går vi längre på denna väg är jag rädd att vi trampar in på det som är regeringsformens 1 kap. 6 §, och det vill jag inte.
Morgan Johansson (S):
Vi får vara lite försiktiga med hur vi uttrycker oss. Det finns ingen rättslig ställning för tillkännagivanden i form av lagstöd eller resonemang i lagar eller författningar. Det finns inte klart uttryckt i regeringsformen eller i riksdagsordningen.
Det finns en konstitutionell praxis som hanterar förhållandet mellan regering och riksdag. Men den starkaste styråran är det som framgår av regeringsformens 1 kap. 6 §: Regeringen styr riket, och den är sedan ansvarig inför riksdagen.
Skulle riksdagen vilja rubba denna balans är jag rädd att vi skulle få en situation där regeringsmakten totalt sett försvagas, och det skulle vara mycket olyckligt för Sverige. Det måste finnas möjlighet för minoritetsregeringar att styra, naturligtvis i ständig dialog med riksdagens partier.
Situationen är som den är just nu för att vi fick ett valresultat som var ganska svårt att hantera för oss politiker. Därför sträckte vi under hela hösten ut handen till de borgerliga partierna och sa: Låt oss försöka komma överens, och låt oss försöka samarbeta.
Det gällde många frågor, bland annat budgetfrågorna, som Andreas Norlén hänvisade till. Så måste regeringen jobba, men det krävs två för att dansa tango. Regeringen kan inte ensam räcka ut handen hela tiden medan de borgerliga partierna säger att de inte vill vara med. Då blir det jättesvårt att hantera situationen de kommande fyra åren.
Tack vare decemberöverenskommelsen står vi på en mycket stabilare grund när det gäller budgetfrågorna. Men regeringen kommer självklart att försöka hitta en bred parlamentarisk majoritet i alla frågor, för det är vi beroende av.
Bollen för att få stabilitet att kunna styra Sverige ligger i stor utsträckning också hos de borgerliga partierna, och vi är givetvis beredda att samarbeta så långt det går för att klara ut denna situation. Varför är det jag som svarar på interpellationen?
Andreas Norléns första fråga i interpellationen är om regeringen kommer att följa den konstitutionella praxis som har vuxit fram. Jag har hand om de konstitutionella frågorna. Därför är det naturligt att det är jag som svarar på interpellationen. Den konstitutionella praxisen för tillkännagivanden är att utgångspunkten är att tillkännagivandet ska tillgodoses.
Men som jag sa i mitt förra inlägg kan det vara så att en del tillkännagivanden visar sig vara mindre lämpliga att gå vidare med. Skulle det visa sig att regeringen har en annan uppfattning måste regeringen redogöra för det för riksdagen. Sedan får den nya riksdagen ta ställning till om man vill fortsätta att driva frågan vidare, exempelvis när det gäller det exempel jag gav.
Mer än så är denna fråga inte reglerad, och jag tycker nog inte att den ska vara det heller. Vi behöver kunna arbeta med detta på ett mer flexibelt sätt för att vi ska kunna styra landet över huvud taget. Jag hoppas att vi kan ha ett bra samarbete i de här frågorna framöver med både riksdagen totalt sett och konstitutionsutskottet.
Morgan Johansson (S):
Ett par av de frågorna är föremål för konstitutionsutskottets granskning och hantering, så jag tänker inte gå närmare in på dem. Jag håller mig till den principiella frågan, nämligen förhållandet mellan regering och riksdag avseende tillkännagivanden. Den konstitutionella praxisen är följande: Utgångspunkten är att tillgodose tillkännagivandena.
Om regeringen avser att inte tillgodose önskemål eller tillkännagivanden ska den underrätta riksdagen om det. Det är den konstitutionella praxis som har växt fram. Därefter hamnar bollen hos riksdagen igen, och då får riksdagen agera. Många gånger kan man hantera tillkännagivanden genom att tillsätta en utredning och se om ett genomförande är möjligt.
Om det visar sig vara mindre lämpligt får man underrätta riksdagen om detta, och då hamnar bollen hos den igen. Annars kan man säga: Vi kanske inte kan göra detta, men vi kan göra en annan sak. Accepterar riksdagen det? Det är så regeringens skrivelse 75 fungerar. Där går vi igenom tillkännagivande efter tillkännagivande och visar hur vi hanterar dem. Längre än så vill jag inte gå när det gäller reglering, och det ville inte den tidigare regeringen heller.
Detta är en fast, etablerad konstitutionell praxis, och den kommer vi att hålla oss till, precis som tidigare regeringar gjort.