Eva-Lena Jansson (S):
Jag hade några frågor till socialförsäkringsministern som han valde att inte svara på. Jag ska upprepa dem. Men jag ska börja med att läsa högt igen: Utmattningsdepression, cancer, fel på sköldkörteln, fibromyalgi. Birgitta Almroth är hårt drabbat av sjukdom. Tre läkare bedömer att hon inte kan arbeta mer. Men det räcker inte för sjukersättning.
När jag utförsäkrades i augusti 2010 fick jag söka socialbidrag - vad har man för val, säger Birgitta. Socialförsäkringsministern pratar om att det finns människor som får ersättning. Jag pratar om de som är utförsäkrade och som inte får den här ersättningen. De är sjuka men nekas sjukersättning därför att den här regeringen har valt det här systemet. Man säger att människor blir nog friska om de inte får pengar. Jag har aldrig fått det systemet att gå ihop. Hur blir man frisk bara för att man blir fattig?
Jag begriper inte det. När socialförsäkringsministern svarar på min fråga om han tänker göra någonting skriver han i sitt svar att man ska "se över om regelverken och deras tillämpning fått icke avsedda konsekvenser för enskilda individer".
Min fråga är återigen: Är det en icke avsedd konsekvens att sjuka människor blir utan ersättning och utförsäkras därför att de har varit sjuka för länge enligt den här regeringens regler eller är det en avsedd konsekvens? Är det en icke avsedd eller en avsedd konsekvens? Jag tycker att man borde kunna svara ganska tydligt och ganska snabbt på det. Det är inga problem att förstå frågan.
Är det en avsedd konsekvens att sjuka människor ska bli utan ersättning och lämnas därhän eller är det en icke avsedd konsekvens? Alla dessa fall kan inte komma som någon nyhet för ministern och regeringen. Det här är ett enskilt fall, men det har dykt upp så många fler.
Det är det som är bekymret, för om regeringen väljer att bara titta på dem som sitter i solen, har bra väder, har höga inkomster och är friska ser det ut som att alla sitter där. Men om man bara vrider blicken lite kan man se att några sitter i skuggan, där det kan vara kallt och till och med regna på dem. Då säger ministern: Vi bryr oss inte om dem. Vi behöver inte låtsas om dem.
För mig handlar politik om att vara solidarisk, men det är för att jag är socialdemokrat. Då tycker jag att vi har all anledning att inse att vår bekväma ställning i dag som friska och arbetsföra innebär att vi måste vara solidariska med dem som inte kan jobba.
Det innebär att jag kanske får avstå ett jobbskatteavdrag för att dessa människor inte ska behöva leva på socialbidrag utan ska kunna komma närmare arbetsmarknaden och kunna bli friska utan att oroa sig över sina barns situation, om barnen ska kunna få mat för dagen, om barnen ska ha råd att följa med på en idrottsaktivitet i skolan eller om det finns pengar att köpa gympaskor för. För mig är det jätteviktigt att vi diskuterar det här.
Men när regeringen säger att det kanske finns några skavanker blir jag bekymrad och upprörd. När statsminister Reinfeldt sade att han är ödmjuk inför problemet att många utförsäkras trots att de är svårt sjuka undrar jag: Vad står det för? Hur länge ska vi vara nöjda med att vi har en statsminister och en regering som är ödmjuka inför problemet? Måste man inte agera?
Måste man inte reagera när människa efter människa redovisar: Jag är fortsatt sjuk, men jag får ingen ersättning därför att regeringen har infört en stupstock. Jag tycker att det här är allvarligt, fru talman, och jag önskar att regeringen tog frågan på mycket större allvar än vad den gör.