Tomas Eneroth (S):
Jag måste säga att det är härligt att vara tillbaka i riksdagen. Det är också väldigt kul att höra en rolig debatt! Det är speciellt nu, för i början av månaden invigdes Infrastrukturdepartementet - någonting som jag hoppas gläder alla ledamöter i trafikutskottet. Det är 20 år sedan vi hade ett kommunikationsdepartement.
Nu kraftsamlar den här regeringen kring ett samlat departement där vi för samman infrastrukturfrågor och transportpolitiken med energipolitiken. Laddinfrastruktur eller kraftförsörjning är inte minst viktigt när vi elektrifierar fordonsflottan. Vi lägger dessutom till digitalisering, 5G och uppkoppling.
Alla här som har talat om transportpolitik och infrastruktur vet nämligen vilken fantastisk möjlighet det innebär när vi kraftsamlar kring den modernisering och uppgradering som Sverige behöver göra. Vi är redan världsledande, men vi kan göra så mycket mer för att se till att modernisera vårt transportsystem och inte minst elektrifiera det. Vi gör detta av dubbla skäl. Det ena är att stärka vår konkurrenskraft - se till att vi blir lite bättre än omgivningen på att ha smarta transporter.
Vi behöver det; vi är ett litet, exportberoende industriland som måste kunna hävda oss på världens marknader. Vi måste också kunna kompensera för att vi är ett stort land med långa avstånd. Därför måste vi ha smarta transporter. Vi gör det naturligtvis också för att vi ska bli världens första fossilfria välfärdsnation.
Vi ska bli det land som klarar det där 70-procentsmålet vi talar om - som visar att man faktiskt kan ställa om transportsektorn till fossilfritt med elektrifiering eller för den delen biogas eller andra biodrivmedel. Att visa att det går att klara omställningen kommer att vara helt vägledande för regeringens politik under den här mandatperioden.
Det handlar om jobben, sysselsättningen, konkurrenskraften och om att vässa vår förmåga att ha ett bättre transportsystem - och samtidigt se till att vi gör det genom att vi klarar klimatinvesteringarna och klimatmålen. Detta görs i ett läge där vi nu fattade beslut om en nationell plan. Det är 100 miljarder mer än i den förra planen och 700 miljarder totalt om vi räknar in banavgifter.
Det är en historisk satsning på infrastruktur, efter år av underinvesteringar och år då man har underlåtit att satsa på och investera i det svenska järnvägssystemet. Trots att svenska folket vill åka mer tåg och trots att företag vill skicka mer gods på tågen lät man bli att investera i järnvägssystemet, och effekterna ser vi i dag: signalfel och växelfel. Det håller inte. Vi måste göra en rejäl satsning på järnvägssystemet.
Det görs i den nationella planen, och jag var stolt när vi kunde presentera den största järnvägssatsningen i modern tid. Jag noterar också att den nationella planen fick en väldigt bred uppslutning när vi presenterade den.
Trots att alla här vet att önskemålen när det gäller infrastruktur är otroligt stora - det är klart att man i varenda region och i varenda del av landet, hos varenda bransch och hos vartenda parti, har önskningar om mer saker när det gäller infrastruktur - vet vi att den ram på 700 miljarder vi lyckades få fram ändå är ganska ambitiös.
Det är 100 miljarder mer än i den förra ramen, och det innebär att vi inom detta kunde rymma otroligt många projekt som gör att vi lyfter Sverige framöver när det gäller vårt transportsystem.
Här finns Norrbotniabanan, där vi tog spadtaget så sent som i augusti, och i det människors drömmar om att vi med Botniabanan och Norrbotniabanan kan ha fantastiska järnvägstransporter längs Norrlandskusten - med de behov som finns vad gäller att både förstora arbetsmarknadsregionen och klara godstrafiken i större utsträckning. Här finns Malmbanan, som är helt nödvändig för svensk basindustri. Det är tunga investeringar för att inte minst klara ännu tyngre transporter.
Här finns fyrspår mellan Uppsala och Stockholm och möjlighet till 50 000 bostäder bara på den sträckan. Framför allt är detta en transportintensiv del av Sverige, inte bara för Stockholms- och Uppsalaområdet utan även för hela norra Sverige. Här finns Sydostlänken, som jag som smålänning väl får säga är mitt hjärtebarn: Älmhult, Olofström och ned till Karlshamn.
Det handlar om att hitta smarta godstransporter, avlasta Södra stambanan och se till att vi med dessa 1,6 miljarder gör den största järnvägssatsningen i sydöstra Sveriges historia - och på det sättet stärker förutsättningen för mer gods ut på sjöfart. Här finns Ostkustbanan, och här finns Göteborg-Borås. Vad sägs om det? Äntligen påbörjar vi den viktiga delen av det nya stambanenätet, precis som Lund-Hässleholm eller för den delen Ostlänken.
Här finns också Mittbanan - det säger jag särskilt för att glädja Socialdemokraternas gruppledare i trafikutskottet. Här finns väldigt många satsningar. Detta görs tillsammans med en satsning på en 47-procentig ökning av järnvägsunderhållet. Det är inte bara långsiktiga planer på utvidgning, utan det är här och nu. Det handlar om att förbättra järnvägsunderhållet, om att förbättra funktionaliteten och om att göra reinvesteringar. Alla kunde märka när getingmidjan var avstängd i somras.
Man fick stanna en bit utanför och fick i god tid reda på att ens transport skulle bli lite annorlunda denna gång eftersom getingmidjan stängts av. För första gången på jag vet inte hur länge fanns förutsättningar att renovera den. Där går ett tåg varannan minut. Den kommer att vara avstängd två somrar till, men det är nu vi skaffat oss resurser, tid och utrymme att göra en nödvändig renovering av en av de viktigaste delarna i det svenska järnvägssystemet.
På detta sätt kommer den 47-procentiga ökningen av järnvägsunderhållet att gå igenom hela det svenska järnvägssystemet, och det är nödvändigt. Detta är också en viktig del i 73-punktsöverenskommelsen, som jag ska passa på att nämna. Här ligger den nationella planen fast, men här ligger också en satsning på underhåll - en långsiktig planering för järnvägsunderhållet och en tydlig åtgärdsplan - så att vi skapar förutsägbarhet för aktörerna inom underhållssektorn.
På detta sätt skapar vi också förutsägbarhet såväl för de företag som vill skicka gods som för de personer som vill åka tåg. Det är nu uppgraderingen sker, och detta är bara på järnvägssidan. Den är naturligtvis en mycket stor del av den nationella planen, eftersom vi ska klara klimatmålen. Till detta kommer sjöfarten, där vi flerdubblar insatserna med slussar i Trollhättan, med farledsfördjupningen i Göteborg, med farledsfördjupningen i Luleå och med Södertäljesatsningen.
Detta görs i ett läge när inflaggningen ökar för svensk sjöfart - nyligen nådde man det hundrade fartyget. Det finns en optimism inom svensk sjöfart, och den finns därför att vi ger tydliga signaler i den nationella planen och i transportpolitiken för att bättre kunna lägga över mer gods på järnväg och på sjöfart. Det är helt nödvändigt. Det är naturligtvis också så att det finns satsningar på vägar - 164 miljarder i vägunderhåll är inte lite pengar.
Det gäller framför allt en väldigt stor satsning på trafiksäkerhet. Här finns dock också BK4, så att 74 ton tunga lastbilar, som vi nu öppnar upp för, kan färdas på våra vägar och ta bättre transporter ut i världen. Jag tror att det är så vi ska se den nationella planen. Det är en tydlig ambitionsökning när det gäller vår kapacitet, och det är en tydlig signal om att klimatmålen kommer att vara styrande för den omställning vi ska göra.
Men det är också en tydlig signal om att det handlar om satsningar i hela Sverige, från landsvägar till stora satsningar i storstäderna, inte minst genom storstadsavtalen. I stadsmiljöavtalen ligger 12 miljarder kronor, som både kan bli tunnelbana och väldigt omfattande cykelåtgärder. Utöver detta finns det i den nationella planen 1,5 miljarder till ytterligare cykelåtgärder. När man summerar den nationella planen kan man säga att den har skapat en ny arena för debatten om infrastruktur i Sverige.
Jag är glad över att fler nu vill se nästa steg och att man hoppas på en ytterligare revidering eller tillkommande projekt, men jag vill också vara tydlig med att detta är en tuff utmaning. Ska Sverige klara detta krävs en ordentlig koncentration på att genomföra projekten. Det krävs kompetensförsörjning så att vi har personella resurser. Det krävs också tydlig styrning och ledning samt regional uppslutning. Det har varit viktigt.
Jag vill särskilt säga till trafikutskottets ledamöter att planen föregicks av ett arbete där vi åkte runt i hela landet och där man i varje region har prioriterat. I varje region har kommunpolitiker och regionpolitiker sagt vad som är viktigast för dem. Detta var vägledande för de ställningstaganden vi gjorde från regeringens sida. Jag vill inte alltid döma.
När en hel region säger att man är helt enig om att ett objekt är det allra viktigaste objektet för regionen ska regeringen också lyssna. Detta har varit vägledande i satsningen, och det har haft en stor betydelse för den uppslutning som finns kring de infrastruktursatsningar vi nu gör i hela landet. Det är naturligtvis också så att väldigt mycket handlar om hur vi framöver ska hantera detta.
Det här är en förutsättning för att regeringen ska kunna genomföra godsstrategin, där vi samordnar godstransporter mellan alla olika transportslag i en utsträckning vi inte gjort tidigare. Men detta är också en förutsättning för att vi ska kunna bli den permanenta världsutställning som ni hört mig tala om flera gånger. I den nationella planen ligger förutsättningarna för elvägar, elektrifieringen av vägar och möjlighet till tunga fossilfria transporter. Här ligger geofencingen. Här ligger i förlängningen uppkopplade, självkörande bilar.
Här ligger STM, Sea Traffic Management. Här ligger den digitalisering och elektrifiering vi ser av fordonsflottan. Jag uppskattar att Helena Gellerman nämnde detta, för det är en viktig del för Sverige att ligga i teknisk framkant. Jag tror att en utmaning vi har framöver är att inse att den nationella planen som sådan skapar den grundläggande arenan för detta. Sedan vill vi mer. Jag vill ha nya stambanor för höghastighetståg.
Alla inser att vi måste se till att bygga utökad kapacitet. Därför är detta också en viktig del i 73-punktsprogrammet, och därför kommer jag att bjuda in till fortsatta samtal om finansiering och genomförande av nya stambanor för höghastighetståg. Detta är viktigt både för att vi ska kunna nå klimatmålen och för att avlasta järnvägssystemen. Framför allt tror jag att vi ska komma ihåg att det faktiskt krävs utökad kapacitet om pendeltåg och godståg ska komma fram. Vi kan aldrig ställa dessa mot varandra.
Tvärtom - det ena blir en förutsättning för det andra. Jag tror och hoppas på en bred uppslutning bakom detta. En del vill populistiskt hävda att det här är en konflikt mellan stad och land, men det är tvärtom. Den nationella planen ligger orörd. Höghastighetståg och nya stambanor är någonting som ligger därutöver. Vi får inte i Sverige hamna i det läge som många europeiska länder har hamnat i och sätta stad mot land.
Vi ska tvärtom se nödvändigheten av att bygga en infrastruktur som stärker hela landets förutsättningar. Därför finns landsbygdsvägar med. Därför finns sjöfarten med. Därför finns också utökad kapacitet när det gäller nya stambanor. Jag ska säga någonting om kompetensförsörjningen. Jag uppskattar att Anders Åkesson tog upp jämställdhetsaspekten när det gäller hela transportsystemet.
Detta kräver en egen, särskild debatt, för vi har en del hemläxor att göra för att säkerställa att vi har ett jämställdhetsperspektiv i utformningen av vår transportpolitik. Det är någonting jag tänker ta tag i. När det gäller kompetensförsörjningen för de 235 000 jobb som den nationella planen kräver för att kunna genomföras är det ingen tvekan.
Om vi ska klara detta - och det är inga enkla jobb det handlar om, utan det är avancerade jobb: logistiker, ingenjörer, planerare och chaufförer - måste branscherna och vi se till att detta blir en attraktiv bransch att söka sig till och att den drar till sig intresse från hela den svenska befolkningen. Här finns en jämställdhetsutmaning.
Vi måste se till att det blir attraktivt för både kvinnor och män att arbeta inom infrastruktursektorn och att både kvinnor och män drömmer om att vara med och förverkliga klimatmålen och att se till att Sverige blir lite vassare och lite spetsigare när det gäller att få ett bra och effektivt transportsystem.
Därför tror jag att det är viktigt att vi alla, oavsett partitillhörighet, för en ordentlig diskussion om det som nu händer inom Transportsverige och om hur viktigt det är att fler söker sig till denna bransch för att vi ska kunna klara de klimatutmaningar som vi står inför, kunna göra rätt investeringar och ha personella resurser för detta. Jag tänker avsluta med att säga någonting om den reaktion jag fick när vi levererade den nationella planen.
När jag var i Olofström och hade presskonferens om Sydostlänken var det folk som grät av glädje över att vi där kunde presentera en stor satsning i en region som kände att man inte tidigare uppmärksammats. I Skellefteå och i Dåva var man väldigt glad över satsningen på Norrbotniabanan. I Göteborgs hamn jublade man av glädje. På många olika ställen i Sverige väcker infrastrukturinvesteringar hopp och framtidstro - detta vet ni allihop.
De väcker hopp om att vi faktiskt kan bygga Sverige starkare, men de väcker också hopp om att det är möjligt att klara klimatutmaningen med smarta investeringar. Jag tror att den nationella planen, med dessa 700 miljarder, och våra ambitioner att därutöver göra viktiga satsningar är helt avgörande i det samhällsklimat som Sverige i dag befinner sig i. Vi ska naturligtvis göra saker bättre, och vi ska naturligtvis se till att resurserna används på bästa och mest effektiva sätt.
Men vi ska aldrig tveka i fråga om att de investeringar vi nu gör görs för att vi ska klara klimatmålen och för att vi tror att detta är möjligt. De görs för att hela landet ska leva och kunna växa, och vi gör detta för att vi tror att det är möjligt. Politik handlar om att agera - inte bara snacka. Vi agerar. Vi har satt besluten på plats. Vi levererar en nationell plan som är den största någonsin. Jag är väldigt glad över det, och jag är också glad över uppslutningen.