Lars-Axel Nordell (KD):
Vattnet är vårt viktigaste livsmedel. Utan vatten kan vi människor inte överleva mer än några dagar. I min valkrets, Örebro län, finns många sjöar och vattendrag, som det gör i hela Sverige.
En av de viktigaste sjöarna är Vättern, som anses vara Europas största dricksvattenreservoar. Den ska vi vara rädda om. Vattnet har naturligtvis många olika funktioner och användningsområden. Hav, sjöar och vattendrag utgör livsmiljö för ett mycket stort antal organismer.
Vattenvägar är viktiga som transportleder, och ur vattenkraft får vi också elektricitet. Sjöar, älvar och andra vattendrag är också viktiga för människors rekreation. När vi utformar vattenpolitiken här i riksdagen måste vi alltså ta hänsyn till ett stort antal faktorer.
EU:s ramdirektiv för vatten från 2006 är en ram för skydd av inlandsvatten, transnationellt vatten och kustvatten. Syftet med ramen är att säkerställa en god yt- och grundvattenstatus. I EU:s övriga medlemsländer fattas dessa beslut av regeringarna.
I Sverige är besluten delegerade till de fem vattendelegationerna. Besluten om vattenförvaltningen innebär omfattande avvägningar mellan olika intressen, där mångmiljardbelopp står på spel. Enligt vattendirektivet ska kostnaderna för vattenvård vägas mot nyttan av åtgärderna.
Miljömålsberedningen har framfört att vattendelegationerna inte är konstruerade för att göra svåra politiska avvägningar mellan nytta och kostnader. Detta ställer stora krav på konsekvensanalyser och innebär samtidigt avvägningar av politisk karaktär.
Vi har bra tillgång till rent dricksvatten i vårt land, liksom att det finns gott om naturliga miljöer för vattenlevande djur och växter av olika slag. I många andra länder, framför allt i södra Europa, är vatten en bristvara. EU:s vattendirektiv är för dessa länder helt avgörande för att lyckas uppnå god vattenstatus.
Även om det uppstår vattenbrist framför allt på Öland och Gotland är situationen annorlunda i vårt land än i många andra länder. Detta behöver vi ha i åtanke vid genomförandet av vattendirektivet i Sverige. Herr talman! Den tolkning som de svenska myndigheterna gör innebär att alla vandringshinder för fisken i våra vattendrag måste omprövas och helst tas bort.
Många av dessa fördämningar har funnits sedan flera hundra år tillbaka. De dammar som inte har tillstånd enligt miljöbalken måste i dag ansöka om sådana tillstånd. Ofta blir det avslag. Mark- och miljööverdomstolen slog 2012 fast att gamla privilegiebrev och urminneshävder inte kan jämställas med tillstånd enligt miljöbalken.
Även sådana anläggningar som uppförts innan det infördes krav på tillstånd måste ägaren nu söka tillstånd för, vilket jag menar är orimligt.
En konsekvent rivning av alla dammar som anses sakna tillstånd utifrån mark- och miljööverdomstolens prejudikat skulle innebära att prima åkermark läggs under vatten, vilket minskar möjligheterna till livsmedelsproduktion samtidigt som stora kulturvärden hotas. Ett sådant tydligt exempel är Brevens Bruk, som ligger i Örebro kommun. Dammarna har funnits i flera hundra år. Bruket har funnits sedan 1600-talets början.
I dag är det en viktig del av vårt kulturarv och en verklig turistattraktion.
När bruket beslutade sig för att renovera sin kraftstation, som funnits sedan 1930-talet, krävde länsstyrelsen utifrån vattendirektivet att lagligheten i hela verksamheten skulle prövas, vilket slutade i att bruket dömdes att antingen investera ett mångmiljonbelopp i fisktrappor eller riva dammarna för att återställa miljön i dess ursprungliga skick. Så blev domen.
Borttagandet av dammar hotar att uppströms tömma sjöar på vatten samtidigt som det leder till ökad översvämningsrisk nedströms. Även grundvattennivåer, och därmed vattenföringen i kringliggande brunnar, påverkas. Kristdemokraterna vill att kulturmiljö, småskalig vattenkraft och den enskilda äganderätten ska uppvärderas.
Vi stöder självfallet inriktningen att undanröja vandringshinder för fisk, men det måste göras en avvägning från fall till fall. Vi anser inte att privatpersoner ska ta så stor kostnad som de nu tvingas göra. Avsaknaden av offentlig finansiering för privatägda anläggningar medför att enskilda drabbas av ekonomiska konsekvenser som inte står i rimlig proportion till åtgärdens betydelse.
Enskilda dammägare tvingas välja mellan att investera mångmiljonbelopp eller att återställa den ursprungliga miljön, med omfattande skador på kulturmiljö, jordbruk och tredje man som följd. I de fall där rivning av dammar eller att bygga vandringsväg för fisk verkligen är lämpliga åtgärder bör dessa i första hand finansieras av offentliga medel.
Länsstyrelsernas bidragsregler borde förändras så att det klart framgår att även de dammägare som har blivit ålagda att genomföra en viss åtgärd kan omfattas av statligt stöd inom ramen för så kallade LONA-bidrag. En sådan åtgärd brådskar då dammrivningar redan pågår. Herr talman!
När det gäller havsmiljöarbetet kan vi konstatera att miljösituationen i våra hav är kritisk och kräver långtgående insatser och stort engagemang för att minska utsläpp och miljöpåverkan. Mätning och uppföljning av miljötillståndet i svenska hav och vatten är nödvändigt för att få tillräcklig kunskap om halterna av skadliga ämnen i fisk och dricksvatten. Nyligen presenterade Europeiska revisionsrätten en rapport om övergödningen av Östersjön.
Slutsatsen är att situationen är fortsatt bekymmersam. Det är viktigt med fortsatta åtgärder för att begränsa läckaget av näringsämnen till våra vattendrag som rinner ut i just Östersjön. En bra miljö i våra hav är också viktigt för flera näringar, som turismen och fisket.
För att nå ett långsiktigt resultat kräver arbetet med generationsmålen och miljökvalitetsmålen en effektiv myndighetsstruktur och styrning. Det är angeläget med åtgärder för att förenkla och effektivisera tillståndsgivning och att prövning och vägledning enligt miljöbalken kommer till stånd. Dialogen mellan regeringen och myndigheterna måste också förbättras.
Vi behöver i vår vattenpolitik ta hänsyn till pågående klimatförändring. Sverige påverkas av den globala klimatförändringen. I södra Sverige kommer nederbörden att minska under sommarmånaderna. Vi kan då räkna med akut torka inte bara på Öland och Gotland utan också i andra delar av södra och sydöstra Sverige.
Jag vill avslutningsvis, herr talman, yrka bifall till Alliansens reservation 1 om havsmiljöarbetet samt utskottets förslag i övrigt inklusive tillkännagivandet till regeringen om vattendirektivet under punkt 9.