KBLab/rixvox huggingface dataset:
Alf Eriksson (S):
Tack, Maud Olofsson, även för detta svar! Detta med energiåtervinning eller tillvaratagande av spillvärme är en fråga som jag tycker att det har varit alldeles för tyst om.
Det finns energi som kan återanvändas och som inte behöver produceras. Vi kan spara på våra resurser genom att ta vara på den och använda den fler gånger. Den kostar som sagt inget. Vi har väldigt mycket sådan energi. Hur mycket har aldrig kartlagts, åtminstone inte enligt vad jag känner till.
Vi gjorde på västkusten, mellan Lysekil och Helsingborg, en grov uppskattning. Vi kom fram till att det grovt räknat finns 10 terawattimmar som går ut i vattnet och som det är möjligt att använda utan några större kostnader. 10 terawattimmar är mycket energi.
Skulle man också vilja ta till vara det som går ut i luften finns det ytterligare några terawattimmar som är möjliga att plocka in. Det finns alltså mycket att göra, frågan är bara hur.
Det stämmer som ministern säger att vi är världsledande på att ta vara på spillvärme. Det är vi tack vare de lokala investeringsprogrammen.
Det finns ett sådant projekt i min hemkommun som aldrig skulle ha kommit till stånd om vi inte hade haft det smörjmedel som de lokala investeringsprogrammen innebär.
Därhemma jublar det moderata kommunalrådet för detta, även om man här på central nivå, inte ens i ministerns parti, var särskilt för de lokala investeringsprogrammen. Men nu gäller det att gå vidare. De programmen ligger ju inte på bordet längre.
Det gäller att gå vidare med samma eller andra åtgärder för att få dessa investeringar till stånd, så att vi kan ta vara på energin. Jag tackar för svaret. Det var ett uttömmande svar, och det var mycket som var bra i det.
Men min fråga till ministern är: Den här kartläggningen - har det gjorts någon sådan kartläggning, eller finns det direktiv eller tankar på att göra en kartläggning av hur mycket som finns att tillgå? Sedan kommer jag återigen till Fjärrvärmeutredningen.
Den lade fram förslag om trepartsinträde, som i sig skulle utredas vidare. Det beslutet fattade riksdagen för nästan ett år sedan. Frågan till ministern är då: När kommer den utredningen? Är den tillsatt, och finns det några direktiv till den?
Tiden rinner ju i väg, och snart är mandatperioden slut. Detta anknyter till den debatt vi hade tidigare om blocköverskridande överenskommelser om energi. Att ta vara på energi är väl väldigt viktigt? Vi behöver ju inte tillverka jungfrulig energi när det redan finns energi att ta vara på.
Alf Eriksson (S):
Detta om den potential som finns var en av mina frågor. Finns det inte anledning att ta reda på det? Om vi får reda på detta och om den är så stor som indikationerna säger kommer det också att finnas en respekt för det.
Marknaden kommer också att visa ett större intresse av att ta vara på den, för det finns pengar att tjäna på att tillverka komponenter för att distribuera den och ta den till vara.
Det är riktigt att vi är världsledande också på fjärrvärme. Detta handlar mycket om att ta vara på energi, och där låter det som att vi är överens. Men det finns så att säga bonus på det också.
I och med att vi kan vara världsledande på att ta till vara och driver det i EU kan vi också visa omvärlden att vi har tekniken och kunskapen. På så sätt gör vi en internationell klimatinsats. Det är det ena.
Det andra är att om vi ligger vid frontlinjen, och det gör vi i dag, gäller det att inte tappa den positionen och låta några andra springa förbi oss. Kan vi ligga kvar där kan vi också sälja den här tekniken, både tjänster och komponenter. Vi kan tjäna på detta.
En del av vår kritik av regeringens långsamhet på energiområdet handlar om risken för att vi blir frånsprungna. När vi inte längre ligger i fronten kommer vi både att tappa vår roll som föredöme och att tappa de ekonomiska intäkterna av vårt kunnande.
Sätt alltså lite fart så att något händer och vi kan sätta oss ned och diskutera och så att marknaden får klart för sig hur det är med förutsättningarna!
Alf Eriksson (S):
Det handlar inte bara om att ta vara på energin för att få in den i fjärrvärmenätet. Förmodligen - också detta behöver utredas - finns det fler möjligheter att använda energin än till uppvärmning via fjärrvärme. Vad vet jag?
Här behöver man ta initiativ och låta några kloka människor sätta sig ned och fundera en stund på detta. Förmodligen dyker det då upp andra lösningar. Återigen: Detta med att vi är ett föredöme och att ministern reser runt och kan teckna avtal grundas på gamla meriter.
Vad jag här hela tiden står och oroas för är att det har stoppat upp i beslutsprocessen och att vi inte tar några nya steg framåt. Tar vi inga nya steg framåt och det blir stillestånd sett till fronten kommer vi att tappa tempo. Vi måste alltså ganska raskt fortsätta framåt här.
Jag tror att det på flera håll finns underlag så att det går att komma framåt och att träffa överenskommelser och fatta beslut som marknaden efterlyser. Så snart besluten finns på plats kommer vi framöver att öka tempot. Det här är oerhört viktigt.
Energieffektiviseringsutredningens betänkande är nu ute på remiss. När kan vi vänta oss att det kommer skarpa förslag utifrån den utredningen? Det finns många intressanta punkter i den som det är värt att ta vara på.
Alf Eriksson (S):
Jag kunde inte låta bli att reagera på svaret, för jag tycker att det finns någon typ av motsättning i regeringens agerande när det gäller att bygga ny kärnkraft. Först och främst pekar näringsministern i svaret på att vi är på väg mot ett kraftigt elöverskott.
Energimyndighetens prognoser pekar på att vi när vi närmar oss 2020 har ett elöverskott som nästan är i nivå med halva vårt kärnkraftsprogram. Det är lite konstigt.
Om några av de äldsta kärnkraftverken skulle ramla ut av åldersskäl under den här tiden skulle vi ändå ha kvar ett rejält överskott av el på marknaden. Problemet uppstår först när de sista verken ska ut mot slutet av 2030-talet eller början på 2040-talet.
Då kan det kanske bli bekymmer. Vad vet vi om det? Det beror naturligtvis på hur långt vi har kommit i satsningen på det förnybara. Varför denna brådska och nu börja ta ställning till något som skulle falla ut i slutet av 2030-talet eller början av 2040-talet och därmed äventyra satsningen på utbyggnaden av det förnybara?
Nog är det väl ett signalsystem när Vattenfall säger att man inom två år kommer att överväga att lämna in en ansökan om att få bygga ny kärnkraft.
Det handlar då om pengar i storleksordningen 50 miljarder för ett nytt kärnkraftverk, förmodligen betydligt mer. De pengarna skulle vi få oerhört mycket förnybar energi för.
Varför inte använda Vattenfall under åren fram till 2020 och försöka pressa fram ännu mer så att omställningen fram till 2035-2040 blir enklare?
I regeringens agerande finner man den motsättningen att man äventyrar en utbyggnad av förnybar energi genom att nu släppa fram något som inte behövs, nämligen tillstånd för att bygga nya kärnkraftverk.
Alf Eriksson (S):
Maud Olofsson säger att regeringens energiöverenskommelse har väckt stor uppmärksamhet runt om i världen. Jag har också sett lite rubriker. Men den stora uppmärksamhet som den har väckt är utifrån att det finns ett parti i Sveriges riksdag som en gång i tiden till och med inte dagtingade med några statsrådsposter på grund av motstånd mot kärnkraften. Nu gör detta parti en kovändning i denna fråga. Det är det som har väckt stor uppmärksamhet.
Jag ska återgå till mina funderingar och frågeställningar om varför det är så bråttom att ge dessa tillstånd för att bygga ut ny kärnkraft. Jag sade att detta skulle kunna vara aktuellt med de sista reaktorerna på 2030- eller 2040-talet.
Vilken bedömning gör Maud Olofsson och regeringen när de första respektive de sista reaktorerna faller för åldersstrecket och inte är gångbara längre? För en tid sedan var vi några som var i Oskarshamn. Där bedömde man att dessa reaktorer håller i 60 år och att det är möjligt att man kan använda dem i 80 år.
Men frågan är vilken bedömning som regeringen gör. En annan fråga väcks när Carl B Hamilton nu går upp i talarstolen och säger att vi ska bygga ut kärnkraften i Sverige för att exportera till Europa.
Är det också näringsministerns uppfattning att det är det att vi ska kunna öka kapaciteten och sälja el till Europa som är drivkraften till att det är så bråttom att byta ut kärnkraftverk i Sverige?
Alf Eriksson (S):
Tack, näringsministern, för svaret. Visst har vi en avreglerad marknad; tillgång och efterfrågan styr till viss del priset. Problemet är att vi fortfarande under årets alla timmar har en för liten produktion för den nordiska marknaden.
Det är därför som vi råkar ut för den marginalprissättning som sker på elenergi, det vill säga att det är den sista producerade kilowattimmen som bestämmer priset på elen i landet.
Det råkar vara så att det är de fossila bränslena som har den högsta driftskostnaden, där kolkondensen ligger högst.
Finns det kolkondens i systemet sätts priset utifrån den, och det innebär att det blir högre priser än vad som är befogat med tanke på att hälften av vår elproduktion kommer från vattenkraften, som har den lägsta driftskostnaden.
Den gamla kärnkraften - man får säga gammal i dag - har också betydligt lägre kostnader. Det innebär att producenterna tjänar väldigt bra med pengar. Det är klart att man då vill behålla det här systemet. Problemet är att vi konsumenter och framför allt vår basindustri får betala.
Industrin sålde för ett antal år sedan stora vattenkraftstillgångar - det ångrar de säkert i dag. Vad jag förstår trodde man från industrins sida att staten aldrig skulle godta att dessa höga marginalvinster hamnade i kraftbolagens fickor.
Man trodde naturligtvis att staten skulle ta in de övervinster som det blev, för övervinster blir det. När vi lägger skatt på fossila bränslen fungerar det här systemet så att kraftproducenterna tjänar ännu mer pengar.
Skatten läggs på toppen på kostnaden för kolkondens, vilket innebär att man tar ut det högre priset även för vattenkraft, vindkraft och kärnkraft. Vi har möjlighet att slippa det här fenomenet eller i alla fall dämpa effekterna.
Marginalkostnadsprincipen kommer att vara kvar, men vi kan ta bort det dyraste produktionssättet, nämligen kolkondensen.
De utbyggnadsplaner som nu finns och de prognoser som Energimyndigheten, och för den delen också regeringen, visar innebär att vi får en rätt kraftig överproduktion och kan sälja energi.
Men om vi då ser till att utvidga den marknaden så att vi spänner ut över hela Europa och låter hela Europa ingå i systemet kommer trots detta överproduktionen i Norden att bli styrd av kolkondenspriset i Tyskland.
Anser näringsministern att det är befogat att vi ska ha dessa priser och äventyra vår basindustri?
Alf Eriksson (S):
Vi har den nordiska marknaden och vi behöver, som näringsministern säger, en marknad som är lite större för att balansera en större andel förnybar energi, framför allt vindkraft. Det håller jag fullständigt med om. Men det finns ju gränser för det här behovet också.
Det finns ingenting som säger att vi behöver en marknad som spänner över hela Europa, att vi i den kalla Norden ska vara nettoexportör av energi till det varma Sydeuropa. Det går liksom inte ihop.
Näringsminister Maud Olofsson blundar för marginalprissättningens problematik när vi talar om det här. Vi har sagt att vi vill ha en nordisk elmarknad, och vi har en nordisk elmarknad. Vi har också sagt att av solidariska skäl bör vi ställa upp på baltkabeln. Det är ett klart besked.
Men sedan räcker det, för det finns ingen anledning att i någon större omfattning knyta ihop oss för att importera el till dyra europeiska elpriser. Herr talman! Det är jobben det handlar om.
Våra råvaror som vi förädlar i vår basindustri har varit och är till stor del förutsättningen för vårt välstånd. Vi har kunnat förädla våra råvaror på grund av att vi har haft billig energi. Det har kompenserat för vårt läge i förhållande till de stora exportmarknaderna ute i Europa.
Vi har alltså längre väg att transportera produkterna än vad våra konkurrenter har. Därför behöver vi något på plussidan, och det har vi haft på energisidan, vilket kommer att raderas ut om utvecklingen med marginalprissättning utifrån de europeiska priserna ska fortsätta. Det finns två vägar att gå.
Den ena är att vi använder våra råvaror, och dit räknar jag också energi, att vi förädlar dem så långt det är möjligt och säljer våra färdigförädlade produkter på marknaden. Det skapar jobb i landet.
Det skapar det välstånd som vi behöver. En annan fråga är Vattenfalls ställning. Vattenfall tjänar i dag väldigt mycket pengar på just marginalprissättningen, och det gör naturligtvis också de andra kraftbolagen.
Jag kan väl smälta att Vattenfall tjänar bra med pengar om man investerar dem i förnybar energi och följer de politiska riktlinjer som vi lägger fast bland annat här i Sveriges riksdag. Majoriteten har sagt att under innevarande mandatperiod ska Vattenfall inte säljas.
Betoningen på "innevarande" innebär att det kan bli något annat om drygt ett år. Med dessa förutsättningar skulle en utförsäljning av Vattenfall innebära att vi inte fick ta del av de tillgångar som Vattenfall får på grund av marginalprissättningen.
Hur blir det med Vattenfall under nästa mandatperiod om Maud Olofsson får sitta kvar?
Alf Eriksson (S):
Jag har ställt interpellationen till näringsministern. Jag kommer inte att beröra Carl B Hamiltons inlägg, för han är inte näringsminister. Hans uppfattning i energipolitiken är dock välkänd. Jag var på studiebesök på Vattenfalls försöksanläggning på Schwarze Pumpe i Tyskland för några veckor sedan.
Man berättade att det skulle kosta 8-10 öre extra per kilowattimme om systemet att lagra koldioxid från kolkraft sattes i sjön. Vem får betala det om vi har marginalprissättning?
Jo, det får den svenska konsumenten och basindustrin göra. Kostnaden läggs på vattenkraft, kärnkraft och så vidare.
Är det rimligt att vi har ett sådant system när vi har fasat ut kol och satsar mycket på förnybara energimängder?
Är det rimligt att vi ska betala för lagringen i Tyskland? Det enda svar jag får av näringsministern är att den gamla s-regeringen var med på detta system.
Vi var med på den nordiska marknaden och vi var med om ett utbyte, men vi har aldrig varit med om att låta den europeiska elmarknaden styra priset i Sverige. Anser näringsministern att det är rimligt att vi ska ha ett system där marginalprissättningen riskerar att slå ut stora delar av svensk basindustri?
Alf Eriksson (S):
Tack, Carl B Hamilton, för de vackra orden! De värmde. Vi har ett par repliker kvar innan det här är slut. Jag reagerade när Carl B Hamilton sade att vi lever i en annan tid och att det inte alls är som förr. Det är klart att det inte är som förr, men vi kan lära oss av historien.
Vi kan lära oss av hur vi använde de instrument som de då statliga verken innebar för att få fram en utveckling i önskvärd färdriktning. Skillnaden mellan oss, Carl B Hamilton, är att ni vill privatisera verktygen. Ni vill frånhända oss alla verktygen så att vi inte kan använda dem. Vi socialdemokrater vill ha dem kvar.
Däri ligger skillnaden. Vi vill ha kvar verktyget att genom politiska beslut, att genom svenska folkets val, kunna styra inriktningen på Vattenfall. Vi vill ha debatten i riksdagen i framtiden också. Vad är det för mål? Vart ska Vattenfall sträva?
Carl B Hamilton tog också upp frågan om avkastningskravet. Det är klart att vi har ett avkastningskrav på Vattenfall. Men avkastningskravet måste ställas utifrån de krav man ställer på bolaget.
Ställer man krav på, som vi tydligt har redogjort för här, att Vattenfall ska vara ledande i omställningen till förnybar elproduktion, får man naturligtvis ställa avkastningskravet i relation till de uppgifter som man lägger på bolaget.
Nu är jag övertygad om att om Vattenfall blir banbrytande när det gäller att ta fram ny teknik till förnybar energi kommer det långsiktigt att vara en väldigt lönsam historia.
Alf Eriksson (S):
Jag uttryckte det så här: Man får ställa avkastningskravet utifrån de krav man ställer på bolaget.
Den fråga som är väsentlig i det här sammanhanget är om Carl B Hamilton anser att avkastningsfrågan är överordnad alla andra frågor när det gäller Vattenfalls styrning, eller kan man ställa krav på Vattenfall?
Nu förstår jag att det finns en stor oenighet bland regeringspartierna när det gäller begreppet miljömässigt hållbar elproduktion. Det är klart att det är ett väldigt otydligt avkastningskrav på Vattenfall om man ska bygga kärnkraftverk eller om man ska satsa på förnybar energi.
Det måste väl även med era beräkningar bli väldigt olika avkastningskrav. Vilken är Carl B Hamiltons uppfattning när det gäller miljömässigt hållbar energiproduktion? Ingår kärnkraftsproduktion i miljömässigt hållbar energiproduktion? Är det Carl B Hamiltons och Folkpartiets uppfattning, eller är det allianspartiernas uppfattning?
Jag tror att det är väldigt väsentligt för väljarna att få veta det, för vi har haft tillräckligt med otydligheter när det gäller styrningen av och uppdraget för Vattenfall. Nu bör vi kunna få ett besked om hur nuvarande regering ser på detta.
Alf Eriksson (S):
Det var mycket statistik och många uppgifter om bolagets verksamhet. Jag reagerade när Hans Rothenberg sade att det tack vare regeringen har fasats ut mycket kolkraft ur Vattenfalls verksamhet under den här mandatperioden.
Det finns kanske statistikuppgifter också på hur mycket kolkraften har minskat i Vattenfalls verksamhet under den här mandatperioden. Huvudfrågan i de nya direktiven är tolkningen av miljömässigt hållbar energiproduktion. Det begreppet är väl det viktiga - utöver att de ska leverera pengar.
Vi har hört Carl B Hamiltons tolkning av begreppet. Vilken är Hans Rothenbergs och Moderaternas tolkning? Är kärnkraftsproduktion en miljömässigt hållbar energiproduktion eller inte? Vilken inriktning ska bolaget ha?
Ska man satsa på det förnybara eller på kärnkraften?
Alf Eriksson (S):
Under den tid som vi satt i regeringsställning framförde ni mycket kritik - inte Rothenberg, för han satt inte i riksdagen då. Men nu har ni suttit i regeringsställning i fyra år, och det har inte hänt någonting. Vattenfalls kolkraftsberoende har ökat och inte minskat. Förvärvet av Nuon är det största kolkraftsförvärvet i Vattenfalls historia.
Det som sägs är alltså inte riktigt sant. Det är riktigt att Vattenfall är duktigt på att utveckla ny teknik. Det gör man utifrån de ägardirektiv som man fick 2005. Men man kan bli ännu bättre. Det är det som vi ställer krav på, och vi vågar prioritera.
Vi talar om att det är det hållbara som man ska satsa på, och där ingår inte kärnkraft. Men jag fick inget klart besked angående det miljömässigt hållbara. Jag kunde i alla fall inte i Rothenbergs svar uttolka om kärnkraftsproduktion är en miljömässigt hållbar energiproduktion.
Alf Eriksson (S):
Det är trångt i oppositionsrollen, Jan Andersson. Nu var det till och med så att vi socialdemokrater i Jan Anderssons anförande blev placerade som statsbärande parti. Jan Andersson måste då förmodligen sitta i opposition. Det verkar i alla fall så på hans inlägg. Våra kongressbeslut är fullt genomförbara.
Men nu är det regeringens proposition som vi behandlar. Jan Andersson trodde jag hade lite ansvar för det. Det är faktiskt ännu värre än när vi satt i utskottet och behandlade detta.
Dagens debatt har visat att det inte bara är låga ambitioner; regeringspartierna vet inte ens själva hur man ska göra en entydig tolkning av det man har lagt fram. Carl B Hamilton från Folkpartiet tolkar "miljömässigt hållbar" som att det går bra att bygga kärnkraft. Det inryms i det begreppet.
Vad Moderaterna tycker fick jag inte riktigt fullt klart för mig. Nu går frågan till Jan Andersson. Tycker Jan att kärnkraft inryms i begreppet "miljömässigt hållbar energiproduktion"?
Alf Eriksson (S):
Jag trodde att debatten handlade om regeringens proposition om styrningen av Vattenfall, inte om de kongressbeslut vi fattade i november i höstas. Jag uppehåller mig vid huvudbegreppet som Jan Andersson går runt, "miljömässigt hållbar energiproduktion".
Om vi inte kan få ett tydligt besked av regeringspartiernas företrädare i riksdagen, hur ska då Vattenfall och alla andra aktörer på marknaden kunna tolka det här begreppet? Betänkandet heter Förtydligande av uppdraget för Vattenfall AB , men det blev en dimma.
Nu har Jan Andersson en replik till på sig att klart och entydigt uttrycka vad miljömässigt hållbar energiproduktion innebär. Är det förnybar energi? Är det förnybar energi och kärnkraft? Låt oss få höra!
Jag vill gärna höra Jan Anderssons och Centerpartiets uppfattning om det statliga ägandet av Vattenfall. Här har som bekant den ena efter den andra varit ute och haft synpunkter. Ni skriver i betänkandet att ni i alla fall ska ha kvar det i tre månader.
Vilken är Jan Anderssons uppfattning om det statliga ägandet av Vattenfall efter valet i höst?
Alf Eriksson (S):
Nu har vi ytterligare en som redan har placerat sig i oppositionsrollen, Mikael Oscarsson! Mikael pratar om de vackra orden i 2005 års direktiv och att vi inte har följt upp dem. Vi hade ett år på oss. Sedan var det regeringsskifte. Nu har vi efterlyst ett förtydligande av detta.
Men det har tagit fyra år innan det kom någonting. Och när det nu kom upplever vi att det bara har blivit dimmigare. Kan Mikael Oscarsson förklara det begrepp som ni uppenbarligen inte är överens om - miljömässigt hållbar elproduktion? Ni kanske inte vet vad innebörden är.
Jag kan nästan räkna ut att för Mikael Oscarsson är det i stort sett bara kärnkraft. Men hur är det mätbart? Mikael Oscarsson säger här inför kammaren att de förra direktiven inte var mätbara, men att de här är det. Hur mäter man då detta med miljömässigt hållbar energiproduktion?
Alf Eriksson (S):
Min fråga var på vilket sätt detta nya begrepp var mätbart. Då får jag svar på hur mycket koldioxidutsläpp olika energislag ger. Det var inte det jag frågade om. Är begreppet mätbart? Och vad är det man ska mäta? Vad innehåller det?
Finns det plats för någon förnybar energiproduktion i begreppet, enligt Mikael Oscarssons tolkning? Jag fick ju nyss höra att kärnkraften släppte ut mindre koldioxid än de förnybara energislagen. Innebär det att Mikael Oscarssons tolkning är att det är kärnkraft som är miljömässigt hållbar, och inte biobränsle?
Jag har några sekunders talartid på mig, och tänker därför be om ett besked från Mikael Oscarsson om detta stora företags framtid. Det går väl an att säga att man kommer med besked om några månader, som vi har fått höra här tidigare. Marknaden har under hela mandatperioden efterfrågat långsiktiga spelregler. Man vill veta vad som kommer att hända framöver.
Nu är det tre månader kvar till valet, och vi har fortfarande inte fått besked om vem som ska äga detta stora bolag om ni skulle få en majoritet i höstens val. Mikael Oscarsson har möjlighet att svara på frågan nu. Ska vi avhända oss detta verktyg, eller ska också detta ut på marknaden?
Då får vi sitta med händerna bakbundna på ryggen utan att kunna använda Vattenfall som ett verktyg för att ställa om energiproduktionen i en hållbar riktning.
Alf Eriksson (S):
Vi har vid ett par tidigare tillfällen i kväll kunnat konstatera att vi är väldigt framgångsrika när det gäller miljöteknik, i synnerhet energieffektivisering och kunskapssidan.
En viktig bidragande orsak till detta har varit klimatinvesteringsprogrammen, Klimp, som har använts under ett stort antal år. Det har kommit fram mycket ny teknik på grund av detta.
Det har sparats stora mängder koldioxid med stöd av dessa pengar. Men nu är de borta. Varför? Jag kommer från en kommun där man har använt de här pengarna för att ta vara på spillvärme från ett massabruk. Det moderata kommunalrådet hemma tycker att det här är jättebra, men moderaterna i riksdagen röstar emot.
Är det inte dags att få in lite nytt sådant här smörjmedel för att stimulera fram ny teknik och minska koldioxidutsläppen? En annan fråga jag vill ställa till Björn Hamilton gäller forskning och investeringar i förnybar energi.
Ni säger i er överenskommelse att den innebär en massiv satsning på förnybart. Men när då Vattenfalls investeringsbudget presenterades kunde vi se att den innebär en minskning av satsningarna på förnybar energi. Är detta hållbart enligt Björn Hamilton?