KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Mats Pertoft ställer en väldigt rak fråga: Kommer skolorna att kunna känna trygghet att bedriva kurser om de godkänns av Skolverket? Ja, självklart, godkänns de av Skolverket får de drivas. Det är det som är själva innebörden i godkännandet. Det är det som är den stora skillnaden gentemot förut. Det som i dag kallas för lokala kurser, lokala inriktningar och specialutformade program byter skepnad lite grann, men friutrymmet finns kvar.
Men den stora skillnaden är att det måste godkännas av Skolverket. För att förstå den förändringen måste man förstå bakgrunden och de problem som hittills funnits. Jag delar uppfattningen att det ska finnas ett friutrymme. Om det inte är någon som kontrollerar vad det används till kan man få utbildningsvarianter som jag bedömer inte är önskvärda.
Till exempel kan man då använda friutrymmet för att sänka kraven för att på det sättet kunna redovisa bättre betyg och dra till sig elever som tycker att det verkar skönt att gå en kurs med lite lägre krav. Nu blir det inte längre möjligt. Det är hela avsikten med den här förändringen. Friutrymmet blir kvar, men man måste få kurserna och utbildningarna godkända av Skolverket.
Dessutom trycks det mycket tydligt på att det ska finnas ett arbetsmarknadsbehov. Det går inte att bedriva en utbildning som enbart är till för att tillgodose en hobby eller ett intresse, utan det ska finnas ett arbetsmarknadsbehov. Om vi talar om högskoleförberedande utbildningar ska det finnas en fortsättning in i högskolevärlden som ju på sikt naturligtvis också har ett arbetsmarknadsbehov. Det är de två stora skillnaderna jämfört med förut.
Min bedömning är att förändringarna i kombination när det nu också kommer att finnas många fler nationella inriktningar kommer att innebära att ett antal av de lokala kurser som finns i dag inte kommer att platsa. Men många kommer att göra det, och nya kan komma att utvecklas också. För något år sedan när Skolverket räknade fanns det 8 000 olika lokala kurser i Sverige.
Det är svårt att tro att det motsvarar 8 000 olika arbetsmarknadsbehov, utan det är klart att en hel del av detta har tillkommit på grunder som inte riktigt skulle platsa i de nya reglerna. Valfrihet och friutrymme men också en kvalitetskontroll är alltså det som är innebörden i denna förändring.
Trots att Mats Pertoft naturligtvis vill gnabbas lite grann om olika saker låter det på honom som att dessa förändringar - i regeringen vet jag ju att vi är överens - skulle kunna få ett ganska brett stöd i kammaren, beaktat i och för sig det som Mats Gerdau ställde frågan om när det gäller Socialdemokraternas inställning, det vet vi inte. Men det vore utmärkt om denna förändring kunde få ett brett stöd när man röstar om den i kammaren i höst.
Jan Björklund (L):
Nej, Mats Pertoft, det räcker inte att en utbildning är rolig för att den ska vara tillåten. Om man får gå någon utbildning som är kul och rolig blir man mer motiverad. Så kan säkert Mats Pertoft resonera, men det räcker inte för att den ska få existera, utan den måste också hålla kvalitet och den måste svara mot någon form av behov i vårt samhälle. Jag håller med om att det inte är alltid är lätt att förutse den framtida arbetsmarknaden.
Men det betyder inte att bara för att man inte kan förutse det så kan precis allting bli tillåtet i utbildningssystemet. Så är det ju inte. Det är det som har väglett den här förändringen. Det ska ske en kvalitetskontroll av dessa utbildningar som man tar initiativ till på lokal nivå. Låt mig då ändå peka på vad som har blivit följden av några av de här utbildningarna.
Det som kallas specialutformade program tillkommer många gånger för att höja kvaliteten och ha nya inriktningar och med goda syften. Men jag vill peka på att det också förekommer specialutformade program vars syfte nog kan sägas vara att sänka kraven. Det är ganska vanligt, eller i varje fall inte ovanligt, att skolor har inrättat specialutformade program där man utgår från något av de teoretiska programmen och lyfter ut några av de jobbiga ämnena - språk eller något - och så lyfter man in något annat ämne som är lättare.
Dit söker eleverna sista läsåret eller sista terminen för att det då blir lättare att få högre slutbetyg. Det är mycket populärt bland eleverna att byta till specialutformade program. Det är rent taktikval. Hur förenar vi då möjligheten till friutrymme, lokala initiativ och lokala utbildningar utan att det används för taktikval och för att sänka krav och kvalitet i utbildningen? Det är det som är bakgrunden till regeringens förslag.
Det är klart att Mats Pertoft säger att han är med på förslaget som vi nu lägger, men när han argumenterar gör han det för att allt som eleverna tycker är kul kan vara motiverat och därmed bör vara tillåtet, och det är inte regeringens uppfattning. Det måste också ha en hög kvalitet även om det inte alltid är kul. Men jag uppfattar ändå att Pertoft har lovat att trycka på ja-knappen när det kommer upp här, och det gläder mig. Mats Gerdau upprepar frågan. Jag ber om ursäkt för att jag glömde att svara på den i mitt första inlägg.
Regeringen ska anta en gymnasieförordning. Arbetet med den har påbörjats. Det är klart att det vore ofint av regeringen att presentera den innan riksdagen har röstat om gymnasiepropositionen, så det blir till hösten eller under höstterminen, som vi säger i skolvärlden. Det är svaret på frågan. Jag har verkligen inget intresse av att längre än nödvändigt fördröja besked ut till gymnasieskolor om hur de ska lägga upp sin verksamhet, men lite respekt måste vi visa för riksdagen.
Jag hoppas att riksdagsledamöterna kan acceptera det.
Jan Björklund (L):
Det räcker inte med att bara säga att utbildningen har en god kvalitet om den utbildar till något som vi är överens om att vi inte ska utbilda till. Det är klart att när en kommunal gymnasieskola, som en i Uddevalla gjorde för några år sedan, anordnar en kurs i 50 poäng vinprovning kan det möjligen vara en inriktning på hotell- och restaurangprogrammet. Det medger jag.
Men när eleverna på det naturvetenskapliga programmet väljer bort den svåraste mattekursen och väljer vinprovning tror jag att jag vågar påstå att det har att göra med taktikval. En utbildning som vi organiserar i gymnasieskolan måste svara mot någon typ av behov. Det går inte att säga att bara det är kul och håller god kvalitet ska det få finnas, utan det måste finnas något slags behov av en sak. När det kommer till kritan måste man fråga sig: Vad är ett arbetsmarknadsbehov? Vad är ett behov inom högskolevärlden?
Jag håller med om att den gränsen inte är solklar. Det finns naturligtvis tolkningsutrymme. Det går att göra en sådant regelverk strängare eller mindre strängt. Där är vi inte än. Det arbetet ligger framför oss. Det finns ingen avsikt från regeringen att strama till detta längre än nödvändigt. Men om vi lägger ned gemensamma pengar på något i Sverige och säger åt 16-åringar att det här kan ni välja, för det är vettigt har vi också ett ansvar för vad som erbjuds.
Vi måste kunna se att det finns något slags nytta med utbildningen i någon mening - arbetsmarknadsbehov, högskolebehov och så vidare. Men det exakta arbetet med att utforma dessa regler ligger framför oss. Jag har inga exakta svar på hur gränserna ska dras i dag. Fru talman! Det är bra att vi debatterar. Jag är glad över det. Pertoft tyckte att jag skulle debattera gymnasiet, och det är ju precis det vi gör just nu. Det är utmärkt.
Jag är ännu gladare över att det verkar som om kammaren kommer att stå enig bakom stora delar av gymnasiepropositionen.
Jan Björklund (L):
LiseLotte Olsson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att höja utbildningsnivån bland dem som arbetar inom fritidsgårdsverksamheten och för att utreda fritidssektorns behov av ledare, chefer och verksamhetsutvecklare. Vidare har hon frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att göra fritidsledarutbildningen till en attraktiv utbildning. Frågorna berör flera departements ansvarsområden.
Det är kommunerna och regionerna som ansvarar för den offentligt finansierade och organiserade fritidsverksamheten för ungdomar. Kommunerna anpassar också verksamheten efter sina invånares behov. Därför är det naturligt att fritidsledare och andra ungdomsarbetare har olika kompetenser, utbildningar och erfarenheter i olika kommuner.
Kommunerna bör därför också i fortsättningen själva bestämma vilken kompetens fritidsgårdarnas personal bör ha. När det gäller frågan om att göra fritidsledarutbildningen till en attraktiv utbildning så vill jag påminna om att den utbildningen är en folkhögskoleutbildning. Den tillhör inte det offentliga skolväsendet. Staten kan inte och ska inte lägga sig i vilka utbildningar som ges vid folkhögskolor eller hur de är utformade.
Staten ger statsbidrag varje år till folkbildningen i Sverige, men folkhögskolorna utformar själva sin verksamhet. Jag har erfarit att folkhögskolorna utför ett aktivt arbete med att rekrytera deltagarna till dessa utbildningar, och just i år har antalet sökande ökat.
Jan Björklund (L):
Jag blir alltid så förundrad över den ton som vänsterpartisterna har i den här typen av debatter. Det är alltid så att regeringen ska ingripa i olika problem som uppmärksammas i samhället. Men när vi går in och styr blir ni jättesura över det. Vänsterpartiet har aldrig någonsin tyckt att regeringen eller staten ska styra mer i folkhögskolesektorn. Det är vi helt överens om. Folkhögskolorna har ett betydande friutrymme att lägga upp sina utbildningar själva.
Inte ens ditt eget parti har föreslagit här i kammaren att vi ska göra detta. Det finns en enighet om att folkhögskolorna ska sköta detta under stor självständighet. Jag delar frågeställarens uppfattning att fritidsgårdarna är viktiga för många ungdomar och att det ska vara god kvalitet där, men det är ett kommunalt ansvar. Det har varit fullständig enighet i kammaren om detta. Det blir lite lustigt när frågeställaren nu försöker säga att det är mitt ansvar att det är så.
Det har aldrig någonsin tidigare hetat att det här är regeringens ansvar. Det är kommunernas ansvar. Litar man inte på det får man väl förstatliga fritidsgårdarna. Fritidsgårdarna har en viktig uppgift. Det är min bedömning att de har god kvalitet, men det är klart att det finns mer att önska. Jag skulle önska att alla hade fritidsledarutbildning, men det är en sak att önska det och en annan sak att lagstifta om det, och jag uppfattar inte att något parti vill det.
Jag uppfattar att LiseLotte Olsson gärna vill skapa polemik med mig om detta, men sanningen är att alla de regelverk som finns och alla de statliga insatser som finns på det här området har vi varit fullständigt överens om här i kammaren. Fritidsgårdarna är kommunernas ansvar, och folkhögskolorna ansvarar för hur utbildningarna läggs upp. Staten ger ett bidrag till folkhögskolorna för detta. Om LiseLotte Olsson påstår att det missköts på något sätt får det väl tas upp till diskussion här i kammaren så att vi får diskutera om vi ska ändra dessa regler eller förutsättningar på något sätt.
Det är min bedömning att det är kommunernas ansvar. Det bör det fortsätta att vara. Sedan handlar det om att varje kommun ser till att prioritera och ser till att den personal som jobbar där har rätt utbildning. Vi har varit helt överens om de här spelreglerna här i kammaren. Jag tycker att de spelreglerna ska fortsätta att gälla.
Jan Björklund (L):
Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att göra fritidsledarutbildningen till en attraktiv utbildning? Det är den fråga som är ställd till mig. Sedan säger interpellanten att hon inte kritiserar dagens utbildning. Det är precis det frågan gör. Den är inte tillräckligt bra. Det är det interpellanten säger. Vi har den ordningen i Sverige att om det är en folkhögskoleutbildning som inte är tillräckligt bra har vi ändå kommit överens om att staten inte ska gå in och ändra i detta, utan det är folkhögskolornas ansvar. Det är en del av folkhögskolornas självständighet, och den tänker jag försvara.
Om LiseLotte Olsson vill upphäva detta, så varsågod och lägg en motion! Sedan ska vi rösta om det här i kammaren. Jag tror inte att hon kommer att få stöd från folkhögskolevärlden eller från dem som håller i fritidsledarutbildningarna. Dessutom säger LiseLotte Olsson: Varför är det plötsligt accepterat att vi inte har några krav på dem som ska bli fritidsledare? Vad då plötsligt? Har vi ändrat några regler? Det är precis de regler som gällde under de tolv år då ni styrde under de tre senaste mandatperioderna. Det är exakt samma lagregler. Det är inte någonting som plötsligt är accepterat. Det är exakt samma bestämmelser som ni skrev när ni hade ansvaret för att styra Sverige.
Det är exakt samma regelverk. Varför försöker du få det att låta som om vi sänker kraven på detta? Det är era krav som ligger ograverade. Är de för låga, så motionera då om att vi ska ha behörighetskrav för fritidsledare! Eller motionera i riksdagen om att vi ska styra folkhögskolorna på detta område! Gör det! Men insinuera inte att jag har sänkt kraven, för det har jag inte. Det är exakt de regler som hela riksdagen har stått bakom, och även ditt eget parti.
Jan Björklund (L):
LiseLotte Olsson får gärna kritisera mig för allt möjligt om det känns bra. Det är bara det att detta träffar så fel. Det är precis samma regler som har gällt hela tiden. När jag ställer frågan om vi ska ändra det, säger LiseLotte Olsson att vi inte ska ändra något. Och ändå är det mitt ansvar, och jag borde göra något, men vad? Vi skulle kunna styra upp folkhögskolornas utbildningar, men det vill inte LiseLotte Olsson, och inte jag heller. De ska ha sin självständighet.
Ska vi föreskriva att fritidsledare ska vara ett legitimationsskyddat yrke i Sverige? Ska det vara så att man måste ha avlagt fritidsledarexamen för att få jobba som fritidsledare i Sverige? Det är det alternativ som staten skulle kunna göra. Vi har ytterst få yrken med legitimationer och behörighetskrav. Det är lärare, läkare och några få till, men i övrigt har vi det inte så. Vill Vänsterpartiet väcka frågan att just fritidsledare skulle bli ett legitimationsyrke får ni väl lägga fram den motionen.
Om du inte vill ändra några som helst regler i övrigt när jag ställer motfrågor, undrar jag vad du fäktar om. Det är de regler som ni införde som nu gäller. Om ungdomar inte vill bli fritidsledare och kommunerna vill ha fler fritidsledare måste man förbättra anställningsvillkoren eller något sådant, men det blir till sist ett kommunalt ansvar att göra detta. Någon tilltro måste man väl kunna ha till kommunerna.
Jag säger gärna att jag vill återförstatliga skolan, men fritidsgårdarna tror jag ändå att kommunerna skulle kunna klara av att sköta. Vi måste inte förstatliga dem också.
Jan Björklund (L):
Amineh Kakabaveh har frågat mig vad jag avser att göra för att lagstifta om tillgången till skolkuratorer. Låt mig till en början konstatera att jag delar frågeställarens oro när det gäller den pågående finansiella krisen och risken för nedskärningar i skolan. Under mandatperioden har staten tillfört 27 miljarder kronor till kommuner och landsting. Ytterligare insatser är aviserade för kommande år.
Min förhoppning är att en stor del av dessa medel används för att säkra kvaliteten i skolan. Det krävs dock att kommunerna fattar tuffa beslut när det gäller att värna välfärdens kärna. Jag anser att en förutsättning för att skolan ska kunna möta elevers problem i skolarbetet och kunna identifiera och sätta in lämpliga åtgärder är att det finns tillgång till personal med allsidig grundkompetens. Sammansättningen av personal med olika kompetenser kan variera mellan skolor.
Utifrån den problembild som finns när det gäller barns och ungdomars hälsa eller ohälsa bör kommuner och andra skolhuvudmän ha tillgång till kompetens inom flera olika områden, till exempel det specialpedagogiska, det medicinska, det psykologiska och det sociala området. För närvarande pågår arbetet med att ta fram ett förslag till en ny skollag inom Regeringskansliet.
Skolans ansvar när det gäller de elevvårdande insatserna är självklart en del i beredningsarbetet, och min ambition är att förslaget till en ny skollag snarast ska kunna presenteras.
Jan Björklund (L):
Jag delar helt problembeskrivningen att det finns ungdomar som mår dåligt av olika skäl. Naturligtvis är det också de eleverna som sedan har svårt att tillgodogöra sig undervisningen. Om man har fokus på helt andra saker än skolundervisningen lär man sig mindre i skolan. För de eleverna är det väldigt viktigt att vi har en fungerande elevhälsa, som det nu heter.
Elevhälsa är ju ett nytt namn som inkluderar både det som tidigare kallades för skolhälsovård och det som kallades för elevvård. Precis som frågeställaren påpekade har jag på Folkpartiets riksmöte förra året sagt att från Folkpartiets sida vill vi att kraven på elevhälsan ska skärpas i den nya skollagen.
Vi bör i den nya skollagen ange att de här kompetenserna ska finnas för eleverna i skolan. Både den medicinska, skolläkare och skolsköterska, och de mer psykologiska, kurativa som kurator och psykolog ska finnas så att eleverna har tillgång till dem. Jag har inte lovat att hela regeringen står bakom detta. Jag har sagt att det var Folkpartiets krav.
Nu kommer vi under juni från regeringens sida att presentera den nya skollagen som inom kort är färdig i Regeringskansliet, och då kommer vi också att ge besked om hur de här paragraferna kommer att utformas. Jag är inte beredd att i dag avslöja detta. Men inom en mycket snar framtid kommer regeringens förslag till hur de här reglerna ska utformas. Jag kan gå så långt att jag säger att jag naturligtvis delar problembeskrivningen.
Det här är en viktig verksamhet i skolan därför att många elever behöver den.
Jan Björklund (L):
Eva Selin Lindgren har frågat mig hur jag avser att initiativförmåga, kritiskt tänkande och förmåga till empati ska tränas inom ramen för grundskolan. Vidare har hon frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att dessa förmågor och sambandet mellan dessa ska tränas på grundskolenivå samt vilka metoder jag avser att implementera för att stärka de empatiska och kreativa dimensionerna i undervisningen.
I Lpo 94 framgår det mycket tydligt att de förmågor som Eva Selin Lindgren nämner ska ligga till grund för skolans arbete. Skolan ska till exempel främja förståelse för andra människor och förmåga till inlevelse. Det står också att eleverna ska utveckla sin förmåga att kritiskt granska fakta och förhållanden och att inse konsekvenserna av olika alternativ.
Dessutom ska eleverna enligt läroplanen bland annat få möjligheter att ta initiativ och ansvar. Mycket av det som interpellanten efterfrågar ligger inom ramen för skolans värdegrundsuppdrag. Regeringen har nyligen beslutat att ge Skolverket i uppdrag att intensifiera sitt arbete för att stärka skolornas värdegrundsarbete. Till stor del handlar detta om att öka kunskapen och bidra med verktyg och goda exempel för ett kvalitativt värdegrundsarbete.
Utbildningsväsendet har en viktig roll för att ungdomar ska utveckla de kunskaper, kompetenser, kreativitet och förhållningssätt som behövs för att de ska kunna förverkliga sina idéer och omsätta dessa i ekonomiska, sociala eller kulturella sammanhang. Regeringen har därför tagit fram en strategi för entreprenörskap inom utbildningsområdet. Entreprenörskap ska utgöra en naturlig del av utbildningen och ska lyftas fram i styrdokumenten för grund- och gymnasieskolan.
Regeringens satsning Skapande skola riktar sig till elever i årskurs 7-9 och ger ökade möjligheter för elever att utveckla sina kreativa och reflekterande förmågor. Satsningen syftar till att integrera kulturella och konstnärliga uttryck i skolans verksamhet samt att bidra till en ökad måluppfyllelse. Regeringens ambition är att satsningen successivt ska omfatta hela grundskolan och inte bara högstadiet.
EU:s ministerråd har utsett 2009 till det europeiska året för kreativitet och innovation. Under året kommer därför ett antal aktiviteter att genomföras runt om i Europa. Ett område som uppmärksammas är barns och ungas möjlighet att uttrycka sig kreativt under sin utbildning. Detta kommer att lyftas upp under det svenska ordförandeskapet i EU.
I juli genomförs till exempel den europeiska konferensen Promoting a creative generation där ett tema kommer att vara kopplingen mellan kulturliv och utbildning. Mot bakgrund av detta anser jag att regeringen har vidtagit åtgärder för att främja de förmågor som Eva Selin Lindgren lyfter fram i sin interpellation.
Jan Björklund (L):
Det gäller inte bara i Askimsskolan, fastän man kanske har ett särskilt projekt där, utan verksamheten i förskolan. Jag har själv två barn varav den ena går i förskolan och den andra just har gått ut förskolan. Det gäller varje dag. De riktigt små barnen har ännu inte lärt sig utan roffar åt sig leksakerna och tycker att kamraterna inte behöver ha dem. De måste successivt lära sig att de måste ta hänsyn till varandra, leka med varandra och visa respekt för varandra.
Hela livet är en träning i socialt umgänge och sociala spelregler. Men det är helt klart att förskolan och skolan har ett särskilt ansvar. När detta ansvar, oftast kanske från föräldrarnas sida eller också från skolans sida, inte fungerar, får vi verkliga problem för en del ungdomar i tonåren. Det är ungdomar som inte alls fungerar i sin skolsituation eller sin sociala omgivning.
Det arbetet hela tiden går ut på är att tidigt kunna hitta de ungdomarna och ge dem stöd för att hamna rätt. För de unga personer som hamnar på fel spår och börjar slå sönder skolan i stället för att studera i skolan riskerar det att gå riktigt fel. Dessutom förstör de för sina kamrater. Det är väldigt viktigt att vi hittar de ungdomarna tidigt och ger dem det stöd och den hjälp som de behöver.
Jag tackar för interpellationen och för en intressant diskussion.
Jan Björklund (L):
Marie Granlund har frågat mig om jag vidhåller mitt tidigare ställningstagande att den som vill tjäna pengar inte göre sig besvär att starta en friskola och om det är rätt att pengar delas ut till aktieägare. Jag svarar på båda interpellanternas frågor i ett sammanhang eftersom de berör samma ämne. Fristående skolor är en viktig del av det svenska utbildningsväsendet. De bidrar till pedagogisk förnyelse och fungerar som komplement och välbehövlig konkurrent till den kommunala skolan.
Ett exempel på detta kommer från Skolverket. I en undersökning från 2005 kommer verket fram till att skolor, oavsett huvudman, som ligger i en kommun med hög andel elever i fristående grundskolor har högre kunskapsresultat än andra skolor. Jag har i tidigare debatter redogjort för min åsikt om vinst i fristående skolor. Så länge utbildningen håller hög kvalitet kan det vara acceptabelt att skolorna också ger utdelning till sina aktieägare. Men kvalitetskravet är det väsentliga.
Det är just för att öka kvalitetsgranskningen som regeringen har skapat Statens skolinspektion. Resurserna för inspektionen har dessutom fördubblats, och i den nya skollagen avser regeringen att skärpa sanktionerna mot skolor som inte håller tillräckligt god kvalitet. Vad gäller Thomas Strands tredje fråga innehåller skollagen redan i dag en bestämmelse om övertagande av fristående skola.
Den som vill överta verksamheten från en annan ägare måste ansöka om fortsatt godkännande eller förklaring om fortsatt rätt till bidrag. Sådana ärenden ska prövas av Statens skolinspektion.