Margareta Cederfelt (M):
Jag börjar med att yrka bifall till förslagen i konstitutionsutskottets betänkande. Som tidigare talare har sagt handlar det här betänkandet om en granskning av statsrådens tjänsteutövning och regeringens handläggning. I det stora hela är det ett enigt konstitutionsutskott som står bakom betänkandet.
Det föreligger också en reservation. Den granskning av regeringen som vi gör i konstitutionsutskottet är delad i två delar. Det vi håller på med nu är höstgranskningen, och snart inleder vi vårgranskningen, som ju handlar om en granskning av statsråden och deras agerande.
Dagens betänkande omfattar åtta områden, och för den som inte sitter i utskottet men är intresserad av att läsa mer finns det gula betänkandet att läsa. Jag ska uppehålla mig vid några av de frågor som utskottet har granskat. Mina partikolleger i alliansen kommer att fokusera mer på andra områden.
Den granskning som vi gör nu avser hösten 2007 och våren 2008.
Därför är det också viktigt att riksdagens ledamöter, revisorer, journalister och allmänhet kan granska regeringens arbete och att man kan se vilka beslut som har fattats, hur återrapportering har skett och hur den ekonomiska rapporteringen har varit. Därför ser jag det som positivt att KU i stora delar har en samsyn.
Men det är också viktigt att vi lyfter fram de frågor som vi tycker att regeringen ska förbättra och att vi gör det precis som vi har gjort tidigare år.
Självklart ska det vara så också när det gäller alliansens regering, precis som tidigare regeringar, att närvaroprincipen gäller för att justera protokoll. Den fråga som jag har tagit upp rör ett protokoll, och jag är övertygad om att vad vi säger i konstitutionsutskottet kommer att beaktas av regeringen.
Det är en erfarenhet vi har av såväl borgerliga som socialdemokratiska regeringar att det finns ett stort intresse av att ta till sig de synpunkter vi framför i konstitutionsutskottet. Höstgranskningens olika delar är skilda, men de hänger också ihop.
Det handlar om handläggningen av ärenden, och det handlar till viss del om statsrådens tjänsteutövning. Därför kan jag, som jag sade tidigare, se att det är positivt att det finns endast en reservation och att vi är eniga i utskottet.
Det visar att vi har gjort bedömningar som i det stora hela är relativt lika.
När det gäller propositionsavlämnandet säger ett enigt utskott att det är angeläget att regeringen lämnar realistiska bedömningar av när propositionerna kan avlämnas, detta just för att riksdagen ska ha möjlighet att ge propositionerna en korrekt hantering i utskotten.
Den gjorda granskningen visar att avlämnandet av propositioner och skrivelser riksdagsåret 2007/08 håller sig inom de tidsintervaller som tillämpats under åren. Den statistik jag har tagit del av rör åren 2000-2008.
Tyvärr - jag säger tyvärr, för det är väldigt tråkigt - är det en ständigt återkommande fråga vid KU:s granskningar just att regeringarna har svårigheter att hålla sina tidsramar.
Man kan å andra sidan vända på frågan och säga att just svårigheten för regeringarna att hålla de givna tidsramarna visar på den komplexitet som föreligger vid utarbetandet av propositioner. Men frågan är likafullt oerhört central för riksdagens arbete.
Ytterligare ett avsnitt i betänkandet handlar om Riksrevisionens granskningar. Riksrevisionen är en relativt ny myndighet. Den inrättades 2003 med uppgift att bland annat granska regeringens verksamhet.
Riksrevisorerna beslutar enligt 12 kap. 7 § regeringsformen självständigt hur granskningen ska bedrivas och om slutsatserna av sin granskning. Att granska en verksamhet är en grannlaga uppgift.
Den kan tyckas okomplicerad, men vid närmare beaktande innehåller en granskning åtskilliga parametrar där det kan råda olika uppfattningar om vissa.
Jag vill betona att Riksrevisionen är oberoende och också har en självständighet när det gäller sin granskning. Den fråga som framför allt berörs här gäller försäljningen av statens aktier i Telia Sonera.
Jag kommer inte att gå in på Riksrevisionens utlåtande i det här sammanhanget eftersom, precis som utskottets ordförande har sagt, konstitutionsutskottet ska återkomma till ärendet i vårgranskningen.
Här är det också angeläget att vi som konstitutionsutskott inte föregriper den granskning som vi precis har inlett utan att vi låter den ha sin gång och debatterar ärendet när det är dags. Det sista och tredje område jag avser att beröra i mitt anförande gäller beredningskravet.
Betydelsen av regeringens beredning av ärenden kan inte nog understrykas. Beredningen är reglerad i 7 kap. regeringsformen.
Visst är regeringsformen i det här avseendet ganska knapphändigt utformad, men så ska det vara för att regeringen också ska ha handlingsutrymme och kunna anpassa sitt arbete utifrån ärendenas skiftande karaktär och komplexitet.
Om vi nu går tillbaka till den granskning som konstitutionsutskottet har gjort kan vi se att det handlar om 24 olika ärendetyper. Precis som förväntat varierar beredningen för olika typer av ärenden.
I den här granskningen har utskottet inte haft något att invända mot det som har framkommit. Ja, oppositionen har reserverat sig när det gäller den förkortade remissomgång som har förekommit i samband med budgetpropositionen.
Jag anser, precis som majoriteten i utskottet, att det är angeläget att förslag inom skatteområdet är ordentligt belysta. Det är också uppfattningar som vi moderater tidigare har framfört när vi har granskat den dåvarande socialdemokratiska regeringen. Jag tror också att det är viktigt att se att remissförfarandet kan utvecklas.
Här knyter jag an till Grundlagsutredningen, som har tagit fasta på behovet av att utveckla just beredningsförfarandet på skatteområdet när det är en nytillträdd regering.
Där har man valt att betona att flytta fram den allmänna valdagen från den tredje söndagen i september till den andra söndagen just för att den nytillträdda regeringen ska få mer tid för sitt budgetarbete. Man kan hävda att detta inte har något med den nuvarande granskningen att göra, men det har det såtillvida att det handlar om budgeten, om tidsmarginalen för att bereda budgeten.
Jag är övertygad om att det med den förändring som Grundlagsutredningen har föreslagit också finns möjligheter att detta kommer att ge effekter på det arbete som alla regeringar använder när det gäller att bereda sin budget.
I ärlighetens namn: Jag kan inte riktigt förstå varför oppositionen har reserverat sig här. Låt mig gå tillbaka till de uppgifter som har samlats in. Remissförfarandet har, skulle jag vilja säga, inte varit så dåligt.
Remisstiden för regeringens propositioner har varierat. Det finns en stor variation. Totalt handlar det om remisstider på mellan 28 och 216 dagar. Det är mycket.
Om vi nu tittar på budgetförfarandet kan vi se att remissinstanserna i två av tre fall har uppgått till 31 respektive 35. I ett ärende har antalet remissinstanser varit begränsat till 4. Förfarandet har varit skriftligt, precis så som sägs.
I det ärende där remisshanteringen var begränsad till fyra remittenter har det också förekommit kontakter genom tidigare upparbetade kontaktvägar, alltså sedan tidigare remissrundor. Med detta kan jag inte se att det har varit begränsningar.
Betänk att remissinstansernas antal har uppgått till 31 respektive 35. Är inte det rätt mycket? Det genomsnittliga antalet remittenter har varit 52, och med tanke på hur begränsat tidsförloppet är när det handlar om att bereda budgeten tycker jag att detta har varit fullgott.
Nu börja herr talman klubba och ge synpunkter på att jag ska sluta mitt anförande. Jag får återkomma om jag har ytterligare inlägg.