KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Höjda straff ger fler intagna, var den första synpunkten. Ja, så är det naturligtvis. Därför är det bra att beläggningssituationen just nu ser ut som den gör. Men därför är det också nödvändigt att bygga ut antalet platser. Man måste också titta på olika typer av påföljder. Annars fungerar inte systemet. Regeringen har en helhetssyn på detta, och det är viktigt. Sedan kom frågan: Är längre straff av värde? Har vi något bevis för att det är bra?
Ja, det bevis vi har, som är uppenbart, tog Jan Emanuel upp tidigare, nämligen att så länge folk är intagna gör de inte så mycket dumt just då. I den meningen fungerar det. Men utan den vistelsen finns det heller ingen möjlighet att ge dem vare sig missbruksbehandling eller något annat.
Om man använder tiden på anstalt eller i kriminalvården till behandling och verksamhet som kan få människor att komma rätt i livet får man naturligtvis bättre resultat. Sedan kan jag inte underlåta att säga - jag blev lite förvånad över diskussionen om längden - att jag inte är någon anhängare av våldsamt långa straff.
Straffet för mord är i dag tio år eller livstid. Normalfallet ska enligt Högsta domstolen vara tio år. Vän av ordning vet att man då först ska räkna bort häktningstiden och så vidare, och sedan ska vederbörande ut efter två tredjedelar av tiden för att utslussningen ska fungera. Det innebär att den som har tagit ihjäl en människa får kanske fem eller sex år.
Jag förstår och delar den upprördhet som många bland allmänheten känner. Om man läser förhörsprotokoll och utredningar i en del ärenden där personer har dömts till tio år för mord och ser vad de har gjort mot någon annan anser man att det är mer än rimligt att de får en kännbar påföljd.
Det är skälet till att regeringen kommer att lägga fram förslag om en förlängd, tidsbestämd påföljd när det gäller straffet för mord, eller livstid, som redan finns i dag. Det är rimligt. Jag tycker inte att man ska ställa det emot allt det som måste göras med hela den karta av intagna som vi har och där vi också måste få resultat.
Då är det glädjande, även om det är långt ifrån en situation där vi kan vara nöjda, att vi när det gäller återfallsstatistiken ser bättre resultat på senare tid. Vi har bett bland annat Brå att ta reda på vad det är som gör att det går lite åt rätt håll, för det är klart att man ska satsa på det som fungerar. Jag är oerhört angelägen om det.
Varenda en som inte återfaller är en otrolig vinst, och vi vet i dag att många gör det. Jag tror att det handlar om innehållet och verksamheten, men också det hopp som man har som intagen. Om man inte får det stöd, den möjlighet och den hjälp man behöver för att kunna få ett vettigt jobb minskar ju sannolikheten för att man kommer att leva hederligt.
Om man inte får kontakter med omvärlden och nya sociala bekantskaper ökar risken för återfall, givetvis. Vi måste jobba med de här kontakterna och med möjligheten att komma tillbaka till arbete. Då tror jag att vi kan få en bättre situation. Jag menar att regeringen gör väldigt mycket mer än tidigare regeringar för att åstadkomma detta, och det är jag rätt stolt över.
Beatrice Ask (M):
Eftersom den senaste argumentationen gällde narkotikaproblematiken och personer som har missbruksproblem vill jag börja med att säga att vi inte föreslår längre straff för narkotikabrott. Det kommer en påföljdsöversyn vad gäller den typen av brott senare. Men vi har redan i dag i Sverige väldigt långa straff för narkotikabrott, och vi ser väldigt allvarligt på det.
När det förs en svepande debatt är det viktigt att konstatera att det som vi driver är en skärpning av straffen för grova våldsbrott och däribland mord. Jan Emanuel Johansson tar upp någonting som är väldigt centralt, nämligen frågan om vad som ska påverka hur allvarligt man ser på ett brott och hur påföljden så att säga ska hänga ihop med det.
Jag delar inte uppfattningen att man när man bestämmer en påföljd - när man bestämmer hur långt straff någon ska få - ska ta intryck av om man tror att denna person kommer att göra det igen eller inte. Grundprincipen för påföljden i dag är att man dömer någon till ett straff som speglar hur allvarligt samhället ser på just det brott som har begåtts.
Man gör alltså inte någon prognos om framtiden, utan man dömer för det som har hänt. Jag tror att det är väldigt viktigt att den kopplingen finns. När det gäller den översyn av påföljderna för grova våldsbrott som görs har jag bett utredaren att titta särskilt på vad som ska vara förmildrande och försvårande omständigheter.
Det handlar om hur personen i fråga har gått till väga och hur grovt man anser att det är. Då kan man göra en stor åtskillnad och säga att det var situationen som gjorde att detta hände i stället för att säga att det var planerat. Det är en viss skillnad i det. Där tycker jag att det är viktigt att vi håller på de grundprinciper som vi har. Där har regeringen inte några planer på att göra ändringar. Men när det gäller innehållet i Kriminalvårdens verksamhet delar jag uppfattningen att vi behöver göra mer och att vi ska göra mer. Det kommer också att presenteras av regeringen.
Beatrice Ask (M):
Carina Adolfsson Elgestam har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att hantera den uppkomna ekonomiska krisen inom polisen. Hon har också frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att de extra kostnader som uppstår i samband med Sveriges ordförandeskap i EU inte kommer att belasta de lokala polismyndigheterna. Sveriges ordförandeskap i EU under 2009 kommer att ställa särskilda krav på de brottsbekämpande myndigheterna. För polisens del innebär det bland annat bevakning av ett antal EU-toppmöten.
För de polismyndigheter som ansvarar för att upprätthålla ordning och säkerhet vid dessa möten kan det innebära utökade kostnader. För den händelse att ett arrangemang medför betydande kostnader för en enskild polismyndighet kan den berörda myndigheten kompenseras för det i efterhand. Inom polisen finns dessutom en nationell förstärkningsorganisation som kan bistå polismyndigheterna i samband med förväntade allvarliga ordningsstörningar eller sammankomster som till exempel vid ett EU-toppmöte.
Rikspolisstyrelsen har avsatt särskilda medel för att finansiera denna verksamhet. En resursinsats som har godkänts av Rikskriminalpolisen och som har genomförts av förstärkningsorganisationen är därför kostnadsfri för begärande polismyndighet. När det gäller fördelningen inom polisorganisationen av tilldelade resurser har regeringen delegerat det ansvaret till Rikspolisstyrelsen och ytterst till polismyndigheterna.
För att finansiera polisverksamheten under 2009 visar Rikspolisstyrelsens prognos att en utökad anslagskredit är nödvändig. Regeringen gör ingen annan bedömning. Vi har därför beviljat polisorganisationen en höjd anslagskredit under innevarande år. För 2010 kommer regeringen i budgetpropositionen att närmare redovisa vilka ytterligare resurstillskott och åtgärder som krävs.
Beatrice Ask (M):
Ibland får man en känsla av déjà vu i de här riksdagsdebatterna. Jag kommer ihåg de diskussioner jag har haft om kostnaderna och de bekymmer man har haft i Göteborg och Östersund. Vi har inte ändrat ordningen. Jag inser det. Det finns en del argument som skäl för detta. Det är precis så som jag har försökt belysa.
Inom polisen, med de förstärkningsmöjligheter som finns, har man ändå haft frågan på agendan. Ordförandeskapet och budgetering för ordförandeskapet är en betydligt vidare fråga. Man kan nog fundera på om pengarna kommer att räcka ibland, för det är väldigt dyrbart.
När det gäller det arbete som vi gör med detta på Justitiedepartementet har jag valt att lägga nästan alla möten i Bryssel av det enkla skälet att det kostar väldigt mycket om man ska lägga dem i Sverige. Det har jag inte gjort av hänsyn till polisens budget utan av hänsyn till den allmänna kostnaden för att arrangera möten.
Vi ska ha ett stort informellt möte med Europas justitie- och inrikesministrar i Sverige i juli. Det kommer att ligga i Stockholm. Det är klart att jag jättegärna hade velat ha det i Sveg. Det hade möjligen varit svårt med förläggningen, kan jag erkänna, men det är klart att det hade varit härligt att få ha det långt ute i landet. Men i så fall hade det blivit betydligt svårare och betydligt dyrare.
Det här är aspekter som man hela tiden måste ha med i hanteringen. Jag har respekt för att man funderar över det hela ute i myndigheterna, men jag vill också understryka, och det är väl därför det blir lite dubbeltydigt, att i grunden måste ansvaret för planeringen ligga lokalt. Sedan finns det en förstärkningsmöjlighet. Vi har nu fått in synpunkter från Rikspolisstyrelsen om hur de bedömer kostnaderna för de arrangemang som nu är planerade.
Visst kan man göra mycket på förhand, men ni vet hur det är med prognoser, de stämmer inte alltid med verkligheten. Man måste faktiskt veta vilka möten man ska ha, var man ska ha dem och vad de kommer att kräva innan man egentligen har kartan på bordet.
Beatrice Ask (M):
Hans Stenberg har frågat näringsministern vad hon kommer att göra för att se till att Specialfastigheter agerar så att man bidrar till att anstalten i Viskan kan finnas kvar. Interpellationen har överlämnats till mig. Jag svarade den 25 november 2008 på en interpellation i riksdagen från Hans Stenberg om Kriminalvårdsanstalten Viskan. Av det svaret framgick bland annat att Kriminalvården ser över behovet av alla öppna anstaltsplatser av den typ som finns på anstalten Viskan.
Specialfastigheter är den hyresvärd som äger fastigheten anstalten Viskan. Vid nödvändiga större underhållsåtgärder planeras arbetet i samråd mellan Kriminalvården och Specialfastigheter. Den beställning som Kriminalvården sedan gör utifrån kraven på att bedriva en ändamålsenlig kriminalvård påverkar också kostnaden för projektet.
Jag utgår ifrån att Kriminalvårdens fortsatta beredning av frågan om behovet av öppna anstaltsplatser ska resultera i en helhetslösning som ger förutsättningar för en bra och effektiv verksamhet i Norrland. Jag kommer noga att följa Kriminalvårdens arbete.
Beatrice Ask (M):
Först vill jag gärna säga att jag delar interpellantens uppfattning att man måste ha både professionell förvaltning och professionellt bemötande. Vad som försiggår i den delen kan jag inte svara på, men det måste man naturligtvis kräva. Anledningen till att Specialfastigheter i princip är den enda hyresvärd som Kriminalvården har är ju att vi ofta har mycket speciella krav på fastigheter, bland annat av säkerhetsskäl.
Jag vet inte om det finns något totalförbud mot att göra annorlunda, men Specialfastigheter har en kunskap om kriminalvårdsanläggningar som är viktig att ta vara på. Den diskussion som förs gäller i mycket om de gör rätt kalkyler, är professionella och har tänkt till om att kostnadsläget är differentierat i olika delar av landet. Jag är ledsen, men jag vet inte allt detta.
Men det som är viktigt för mig är naturligtvis att vi är en krävande kund som dels synar i sömmarna att de underlag man får är korrekta men också inser att om Kriminalvården ställer höga krav blir kostnaderna också höga. Grunden är att Specialfastigheter ska göra kalkyler som stämmer överens med vad Kriminalvården har kärvt.
Det är där man måste mötas. På så sätt blir Kriminalvården kostnadsdrivande. Jag vet inte om man i det här fallet har haft extrema krav och att det skulle vara ett problem, men det får man naturligtvis fundera över. Dock kräver vi - det vill jag gärna säga - av Kriminalvården att man ska vara en kritisk konsument även av lokaler och ställa höga krav.
Vi har också ett arbete i särskild ordning för att se över lokalförsörjning och planering framöver. Vi har ett uppdrag att se till att medborgarna får bästa och mesta kriminalvård utifrån de investeringar som görs. Det gäller också kriminalvården i Norrland.
Erfarenheten av att blanda in direkta regionalpolitiska hänsyn är väl inte så väldigt goda. Jag vill nog hålla fast vid behandlingsaspekten och att man måste ha kompetent personal med mera. Jag utgår från att det är den typen av mål som kommer att styra Kriminalvården. Det är viktigt att vi ser det.
Just när det gäller sexualbrottsdömda arbetar vi mer och mer med differentierade och auktoriserade behandlingsprogram som vi vet ger resultat. Det är viktigt. Men generellt kanske man inte kan säga att vi verkar ha för många anstalter.
Också för den här gruppen intagna arbetar vi dock mer och mer för att hitta bättre möjligheter till utslussning och kriminalvård utanför anstalt. De intagna är ändå människor som ska leva ute i det vanliga samhället, och vi kombinerar mer och mer tankarna på behandling med att använda fotboja och annat under längre perioder.
Det påverkar också den långsiktiga planeringen för lokalbehovet. Jag har lyssnat på vad ni säger. Jag vågar säga att vi tar detta på stort allvar och att detta med den framtida lokalförsörjningen och strukturen inte är någon enkel fråga.
Det är naturligtvis också viktigt att se till att upprustning, renoveringsprojekt och annat synas noga i sömmarna och att vi har en professionell förvaltning och ett professionellt bemötande. Det utgår jag från.
Beatrice Ask (M):
Interpellationsdebatter blir ofta en överraskning för mig. Nu blev jag nästan beskylld för att inte vara för att folk sitter i fängelse. Det är första gången på jättelänge som jag har fått en sådan argumentation mot mig. Det är väl självklart att den som begår allvarliga sexualbrott behöver sitta inne ordentligt och gärna länge. Men det jag försökte säga var att också på det här området arbetar vi för att hitta alternativa modeller.
Vi har ändå en tvåtredjedelsfrigivning och en utslussningsverksamhet där vi med halvvägshus och annat jobbar för att dessa personer bättre ska anpassas i samhället. Det är alldeles riktigt som sades att en del sexualbrottsdömda, dock inte alla, har begått våld i nära relationer, och då kan man inte rimligen skicka hem dem för fort. Det är helt självklart. Det var inte detta jag argumenterade för.
Men ambitionen att hitta sätt att hantera kriminalvården på ett mer modernt sätt påverkar också planeringen av anstaltsplatser långsiktigt. Det var detta jag försökte säga. Sedan ska vi inte ha vare sig uppblåsta renoveringskostnader eller överdrivna krav från verksamheten som går långt utöver vad som är nödvändigt. Det har vi inte råd med. Så enkelt är det.
Det är viktigt att man synar kostnadskalkyler och annat i sömmarna. Det är också viktigt att fundera över vad som är en effektiv storlek eller volym på anstalter och så vidare. Det är naturligtvis också en fördel med en anstalt som finns jämfört med en som inte finns. Där har vi också en diskussion, naturligtvis. I det här läget kan jag inte ge något besked om vad som kommer att hända med Viskan. Men jag tycker ändå att det som har sagts här är viktigt.
När det gäller verksamheten anser både regionalchefen och andra att detta är en bra verksamhet. Jag tror inte att det är någon inom Kriminalvården som har en annan uppfattning. Det är nog kalkylerna och de långsiktiga behoven som kommer att avgöra det hela i slutändan.
Beatrice Ask (M):
Först och främst delar jag inte uppfattningen att det råder något slags ombildningshysteri. Däremot har vi ett uppenbart problem, att det har byggts för få hyreslägenheter på en del håll under lång tid. Jag tycker också att argumentationen om det hemska Stockholm förtjänar att kommenteras, eftersom man i dagsläget har konstaterat att det i innerstaden numera är en sådan balans att man faktiskt stannar upp.
Man tycker nämligen att man har fått en större balans. Men på många håll är det ju fortfarande så att det är många som vill ha möjlighet att bo i en bostadsrätt men att möjligheterna inte finns. Så vi har obalanser åt lite olika håll. Jag tycker inte att det är någon hysteri. Sedan var det detta med etiken. Bostadsfrågan är väldigt känslig för de flesta medborgare. Bostaden är otroligt viktig; den är ens hem.
Och jag tror att det är otroligt centralt att ombildningsverksamhet och ombildningsaktiviteter går till på ett sjyst sätt. Det är ändå medborgarna som är viktiga, och detta ska då ställas mot äganderätt och allt det här. Jag tycker egentligen att reglerna för ombildningar i huvudsak är väldigt bra. Men jag är säker på att väldigt många fortfarande är okunniga.
Jag tror att det är lätt hänt att en boende kanske inte känner till vad som gäller och vilka rättigheter man har. I stället för att ifrågasätta detta med att lagfart läker ogiltighet, som det då finns lite skäl för och som vi kan återkomma till, menar jag att man inte ska komma till en fastställd lagfart, utan det måste hända något innan. Det måste finnas en aktivitet där.
Därför är det så viktigt med de regler som finns, hur man röstar, hur man räknar, hur man kallar till stämma och så vidare. Det är väl där som det finns anledning att ha ett folkbildningsarbete. Jag tror att om fler i stället för att ägna sig åt ett ideologiskt krig mot bostadsrätter ägnade sig åt att faktiskt tydliggöra vad som är rätt och fel och vad lagen säger hade fler kunnat ta vara på sin rätt.
Sedan är det naturligtvis viktigt att man i de exempel där man undrar hur det har gått till - det finns en del sådana exempel - synar det i sömmarna. Jag vill också säga något när det gäller de här ombildningskonsulterna. Just på grund av att många hyresgäster känner sig okunniga och att detta är en snårskog vänder de sig ofta till banken eller någon annan - man måste ju i allmänhet låna en slant om man ska köpa sin bostad.
Och i allmänhet tror jag att man hos banker och andra ändå ser till att man har bra rådgivare där den här hjälpen behövs. Jag har inte sett något behov av att reglera det där mer, men jag har en förståelse för att man vänder sig till mer professionella för att försöka få råd och inte minst beräkningar.
I den stund man vill ombilda ska man göra en ekonomisk kalkyl och visa att man har en rimlig möjlighet att driva fastigheten på ett bra sätt. Det är också en viktig regel i det regelverk vi har i dag. Jag tycker inte att reglerna är fel. Jag tycker att de är ganska bra. Jag tror att fler behöver lära sig mer om dem. Om fler är aktiva och använder dem rätt kan vi få en ännu bättre ordning på det här området. Det kommer jag naturligtvis att bidra till och arbeta med.
Beatrice Ask (M):
Först den sista frågan: Kan man jämställa mäklare med den här typen av rådgivare? Inte helt och fullt, tycker jag, för mäklare tar avgörande beslut. Ombildningskonsulter kan anlitas i flera olika delar av verksamheten och är inte direkt kopplade till den ekonomiska delen på det sättet. De har också en mer rådgivande roll.
Jag tror inte att det behövs en reglering av det, även om det har skett något klavertramp. Jag menar att banker och andra nog kan hålla koll på att man har ett seriöst underlag. Det ligger ju i deras intresse i samband med kreditprövning och annat att det ser ut så. Jag delar uppfattningen att det måste vara seriositet i den här typen av verksamhet.
Oseriösa hyresvärdar och tarvligheter i ombildningsprocessen är inget som vi kan acceptera. Bostaden är otroligt viktig för varje medborgare. Jag tror också att det är otroligt viktigt att bejaka att människor har olika önskemål och i olika delar av livet kan önska olika former av boende: hyresrätt, bostadsrätt, ägarlägenhet eller villa. Jag tror på mångfalden. Jag gör verkligen det.
Det var därför som jag tog upp balansen. Det är ingen hysteri, men vi har haft en politik som har gått ut på att mest bygga hyreslägenheter på ett sätt som har varit bekymmersamt. I Stockholm har man försökt att göra något åt det genom att konsekvent försöka öppna för ombildningar och annat och då bejaka att många medborgare vill äga.
Vi har i citylägen en trängselproblematik som gör sig känd, vilket har kombinerats med att kommunpolitiker i Stockholm - också i andra städer har jag sett - har kommit på att man kan bygga mer, också hyreslägenheter, och försöka få in ett boende i citykärnorna på ett annat sätt. Jag tror att det är bra.
Men när det gäller Stockholmsproblematiken, som det ofta är fokus på i bostadsdebatten, handlar det om att se långsiktigt och att bredda diskussionen. Vi behöver bygga mycket och på fler sätt än vad vi har gjort hittills. Jag tror också att det är viktigt när man tittar på de här reglerna att konstatera att det finns många fördelar med bostadsrätten, ekonomiskt men också för att många boende vill ha ett större inflytande över sin bostad.
Det är det vi via utredning nu har på gång. Jag får vänta på den beredning som pågår. Det är förslag som handlar om att säkerställa att medlemmarna i en hyresfastighet får ordentlig information och göra det troligare. Det är sådana förslag som man har lagt fram. Det tror jag kan behövas. Det är ju så otroligt viktigt att man vet vad som ska hända och varför.
Det finns en hel del som behöver göras - det får vi väl ta en annan debatt om - när det gäller att stärka hyresrättens roll. Det problem vi har haft under lång tid har varit att ingen har velat bygga hyresrätter. Det har varit ett problem på många håll. Då innebär det också ett bekymmer. Vi behöver få upp bostadsbyggandet i en del områden, medan vi har motsatta problem i andra delar av landet.
Beatrice Ask (M):
Det blev nog ett missförstånd, för jag sade inte att det byggdes för få bostadsrätter i Stockholm. Vad jag försökte säga var tvärtom att en medveten politik för ombildningar har gjort att vi i dag har mer av en balans i vissa delar av Stockholm, vilket har gjort att man nu inte går vidare med ombildningsprocessen i innerstaden. Men det är lite vid sidan av ämnet för detta.
När det gäller ombildningar generellt är det viktigt att vi har ordning och reda på reglerna. Jag tycker att de flesta regler verkar vara riktiga. Det är ungefär som stadgar i föreningslivet. De ser rätt bra ut. Dock har det kommit förslag om förstärkningar när det gäller att säkerställa att hyresgäster får information om att man ska ha stämma och annat. Det kan finnas skäl att bejaka det. Jag vill inte föregå den beredning som pågår, men jag tror att det är viktigt att hantera detta.
När det gäller det interpellanten tog upp om rådgivarna tycker jag däremot fortfarande att dessa långt ifrån är någon enhetlig yrkesgrupp som man ska auktorisera eller kontrollera. Jag menar i stället att banker och andra här måste synliggöra att det är kvalitet på verksamheten, eftersom det är en rådgivning. Just bostadsrätt är väldigt mycket av demokrati.
Det är just som bostadsrättsmedlem som man faktiskt är med och bestämmer över sitt eget boende och kan påverka, inte bara vad som händer i den egna bostaden, utan även i fastigheten som sådan. I Egon Frids ställe skulle jag kanske ha lyft fram ett problem som jag ändå ser och som jag inte heller tror är utrett. Det törs man nästan inte säga, men det är nog så.
Det gäller att det i de flesta ombildningsprocesser finns hyresgäster som inte vill eller kan vara med i ombildningen men som ändå bor i fastigheten. Jag tror att det är jätteviktigt att dessa inte ställs helt vid sidan av den gemenskap som skapas, utan att de också har vissa rättigheter. De har samma rättigheter som vilken hyresgäst som helst, men det kan ibland vara svårare i en bostadsrättsförening att säkerställa att det sköts med rätt kvalitet. Där tror jag att det finns en del att fundera över när det gäller etik och moral.