KBLab/rixvox huggingface dataset:
Martina Johansson (C):
Jag tycker inte att lagstiftning ska vara retroaktiv, oavsett vilken lagstiftning vi talar om. Du gör en jämförelse med barnaga. Om den här lagen skulle vara retroaktiv skulle man i så fall döma personer som gjort något tidigare. Det är när en lagstiftning har trätt i kraft som vi kan börja döma personer för att ha brutit mot lagen. Vi är helt överens om att barn inte ska vara gifta. Men av princip vill jag inte ha retroaktiv lagstiftning.
Det finns ju många olika områden där man kan fundera över hur vi kan förändra lagstiftningen för sådant som vi tyckte var okej för 50 år sedan men som inte är det i dag. Jag tycker dock inte att det är okej med barnäktenskap och vill inte att fler ska registreras.
Martina Johansson (C):
Det finns otroligt mycket att arbeta med för att barn inte ska fara illa. Som du är inne på finns det barn som lever i en sämre situation än vad vi vill. Men du var i ditt anförande själv inne på att det finns många olika sätt att hantera detta. Man väljer att gifta bort sitt barn men registrerar inte äktenskapet i Sverige.
Det handlar om att jobba mycket bredare runt frågorna. Man kan stötta barnen och få familjen att förstå att detta inte är ett sätt att leva på som är accepterat i Sverige. Det finns kommuner, som exempelvis Flen i Sörmland, där man jobbar väldigt mycket för att möta dessa barn och ungdomar i ett tidigt skede och uppmärksamma att något är på väg att hända.
Tillsammans med skola, socialtjänst och fritidsverksamhet kan man jobba runt familjen för att stärka barnens rätt. När det gäller barn som far illa i Sverige kan socialtjänsten gå in och jobba med dem för att se till att de inte far illa. Jag vill fortfarande inte ha retroaktiv lagstiftning utan står kvar vid min åsikt.
Men vi behöver bli betydligt bättre på att jobba för att motverka att barn far illa i Sverige, oavsett skäl.
Martina Johansson (C):
Ekonomisk trygghet vid ålderdom innebär framför allt att man har en pension. Därför är det extremt viktigt att vi har ett tryggt och förutsägbart pensionssystem. Eftersom vi i Sverige har den unika Pensionsgruppen finns garanti för långsiktighet och stabilitet. Det är inte olika regeringar som ska förändra systemet, utan det är den tvärpolitiska Pensionsgruppen som genom överenskommelser ser till att vi alla vet förutsättningarna för att få en pension.
Genom Pensionsmyndigheten och Minpension.se får vi enkelt en överblick över vilken pension vi kan komma att få. Dock kan informationen bli bättre, och här har regeringen en viktig uppgift att se till att alla kanaler utvecklas och blir mer kända. Informationen behöver ske tidigare, redan i skolan, vilket vi i Centerpartiet driver på för.
Dessutom behöver den fortsätta genom arbetslivet genom arbetsmarknadens parter. Men det viktigaste, som alla behöver veta, är att det är livsinkomsten som avgör pensionens storlek. I riksdagen har vi under året beslutat att höja garantipensionen och bostadstillägget. Det är bra. Det gör att det blir bättre för dem med de lägsta pensionerna.
Det är viktigt för oss i Centerpartiet, eftersom det är framför allt kvinnor som har garantipension och de lägsta pensionerna. Därför är denna åtgärd ett sätt att öka jämställdheten. Pensionsgruppen har ett fortsatt viktigt uppdrag för att förbättra på jämställdhetsområdet. Det är långt ifrån alla som är berättigade till bostadstillägg som söker det. Här måste regeringen driva på Pensionsmyndigheten så att fler får kunskap om bostadstillägget.
Genom mindre boendekostnader skapas större utrymme i plånboken till annat. Dessutom är handläggningstiderna för bostadstillägg hos Pensionsmyndigheten alltför långa. De måste kortas så att det går fortare att få ett beslut. Här har regeringen också ett stort ansvar. Fru talman! Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag.
Martina Johansson (C):
Denna debatt handlar om Riksrevisionens rapport om bostadsbidrag och trångboddhet. Mitt förslag handlar om att man i regeringens fortsatta arbete med utformningen av bostadsbidraget och när man ser över trångboddhetsnormen särskilt bör beakta olika familjekonstellationer och ensamstående föräldrars situation.
Bostadsbidraget har till syfte att främja en god bostadsstandard även för hushåll med svag ekonomi. Det har de senaste åren skett en minskning av utbetalning av detta bidrag. Ett skäl är att man satt ett tak för hur stor bostadsyta man ska kunna söka bidrag för. Det ska ställas i relation till beslutet om vad som är trångboddhet och inte.
Riksrevisionen rekommenderar i samband med sin granskning att regeringen ska se över utformningen och tillämpningen av trångboddhetsnormen eftersom den inte används i större utsträckning i dag när det gäller exempelvis bedömning av ekonomiskt bistånd. I den översyn som görs och som ska redovisas hösten 2020 ska man utreda hur bidrag ska ges för tillräckligt rymliga bostäder och hur bostadsytan ska påverka bostadsbidraget. Herr talman!
Jag och Centerpartiet tycker det är bra att denna granskning sker så att vi får en relevant användning av regelverket. Men vi vill även att de förändringar som eventuellt kommer att föreslås även ska ta hänsyn till de föräldrar som inte lever tillsammans och har sina barn på heltid. Dagens regelverk gör att det är skillnad i hur mycket man får i bostadsbidrag beroende på hur stor del av tiden ett barn bor hos föräldern.
Om barnet bor färre än tolv dagar hos den ena föräldern, vilket är nästan halva månaden, minskar bostadsbidraget. Dessutom finns det i dag ett krav på hur stora bostäder föräldrarna ska ha. Bostaden ska nämligen vara minst två rum och kök och 40 kvadratmeter. Motsvarande krav finns inte för den förälder där barnet bor minst tolv dagar per månad.
De reglerna riskerar att driva på konflikter hos föräldrar som redan har svårt att samarbeta. Vi vet att ekonomin ofta är det som driver konflikter vidare. Att då ha system som gör att det skiljer i bostadsbidraget om barnet bor tio eller tolv dagar per månad hos den ena föräldern innebär en risk att vi driver konflikterna vidare.
Detta görs inte för att det ska bli så bra för barnet som möjligt utan för att det ska fungera i familjeekonomin för den som är beroende av bostadsbidrag. Barnet måste få en bra bostadssituation oavsett om det bor med båda sina föräldrar eller inte och oavsett om barnet bor mer eller mindre än halva tiden hos den ena föräldern.
I utredningen om trångboddhet och bostadsbidrag är det viktigt att ta hänsyn även till de barn som bor hos en av sina föräldrar så att inte normen eller bidraget blir ett skäl till att fortsätta driva en redan infekterad situation. Det är skälet till Centerpartiets följdmotion, herr talman, och därför yrkar jag bifall till Centerpartiets reservation.
Martina Johansson (C):
Tack, Morgan Johansson, för svaret! I sitt svar pekar Morgan Johansson på att det finns stöd i lagen för en bodelningsförrättare att snabba på processerna. Men problemet är att detta inte fungerar i praktiken.
I min närhet har jag en person som under sju år har befunnit sig i en bodelningsprocess och nu förlikat sig i processen utan att få ut hälften i form av giftorätten. Det rör sig om en kvinna som under dessa år inte har kunnat skaffa en ny bostad eftersom ekonomin varit låst i den bostad som hennes före detta man blockerat.
Detta har gjort att hon har flyttat runt. Sådant här kan hända när en passiv part inte samarbetar och samtidigt blockerar den gemensamma bostaden. Bodelningsförrättaren har möjlighet och rätt att gå till domstol för vitesföreläggande, men förrättaren ska vara opartisk och drar sig ofta för att gå till domstol. Dessutom förlänger detta processen ytterligare. Herr talman!
I samtal som jag har haft med bodelningsförrättare framkommer behovet av och önskemålet om att få fler verktyg i verktygslådan för att kunna snabba på processerna. Några exempel: Man skulle kunna förtydliga banksekretessen så att bodelningsförrättaren kan gå in och hämta ut bankuppgifter som den försvårande parten inte lämnar ifrån sig.
Man skulle kunna öppna en möjlighet till anslutningsklander vid eventuell överprövning av en bodelningsprocess som avslutats. Man skulle kunna se över om det verkligen ska vara möjligt att delklandra olika delar i processen. Man skulle kunna titta på sanktionsmöjligheter för bodelningsförrättare utan att gå till domstol. Det finns ett antal saker som man skulle kunna titta på. Herr talman!
Minister Morgan Johansson medger att det händer att bodelningsprocesser drar ut på tiden trots att de rättsliga verktygen finns. Min undran är därför om vi inte kan komma överens om att utreda hur vi kan förkorta processerna när parterna inte är överens, i stället för att enbart följa frågan.
Martina Johansson (C):
Det är som vi konstaterade båda två: Det finns verktyg, men de behöver ses över för att de ska fungera i praktiken. Många av de saker som ministern tar upp gör att processerna förlängs. Vi kan då se på vad det finns för ekonomiska möjligheter att bedriva processerna.
Den ersättningsgaranti som finns för att göra den första inledande granskningen betalas ut till en av parterna om man inte förväntas att få ut mer än 100 000 kronor ur boet när det är bodelat. Det räcker med att man äger en bostadsrätt i princip i vilken kommun som helst i Sverige i dag för att komma över 100 000 kronor. Det handlar också om fem timmars inledningsarbete.
Men om man har en part som blockerar räcker inte fem timmar långt. Då handlar det om att man måste använda sig av egna pengar för att kunna driva processerna i de olika delar som ministern tar upp. En person som har en svag ekonomisk ställning har inte de ekonomiska möjligheterna. Frågan är därför om det finns ett antal bodelningsprocesser som vi inte ser i statistiken för att man väljer att kliva ur och inte ens jobba för att få ut sin rätt.
Ekonomi är för många ett maktmedel. Hur ska man kunna skaffa den där nya bostaden för att gå vidare? Familjer påverkas, och om det finns barn i de här relationerna drabbas de väldigt hårt. Det är för mig kanske den viktigaste delen i det här: Barnen ska inte drabbas när två vuxna människor har blivit så osams att de inte kan reda ut sin situation.
I det fall jag nämnde tidigare med den kvinna som har drivit sin process i sju år har hon kunnat göra detta därför att hennes föräldrar har kunnat låna henne pengar. Men hon är alltså skuldsatt till sina föräldrar. Det är positivt att ministern kan tänka sig att titta vidare på frågorna, för jag tycker att det här är viktigt.
Det handlar om personer som kanske är i en svag ställning och som drabbas. Jag ser fram emot att vi kan ha denna typ av samtal, men jag tror ändå fortfarande att det behövs någon form av utredning för att gå igenom de här bitarna. Vi ska hela tiden se till att skydda den svaga personen och framför allt barnen i de här processerna.
Martina Johansson (C):
Vi kan nog få anledning att återkomma till frågan under våren och i framtida budgetdiskussioner för att till att börja med kunna genomföra en utredning. På så vis kan vi se vad det är vi behöver göra, och vi kan därefter avsätta de exakta medel som vi i så fall kan komma överens om. Jag tackar för svaret och önskar med detta både herr talmannen och ministern en god jul och ett gott nytt år.
Martina Johansson (C):
Tack, Lena Hallengren, för svaret! Det gläder mig att regeringen och ministern även har lämnat in ett uppdrag om individuellt stöd till MFoF. Det kom in efter att jag hade lämnat in min interpellation. Myndigheten har på senare tid dessutom fått i uppdrag att se över utbildning och stöd till kommuner och föräldrar. Men jag beklagar att det har tagit flera år för regeringen att komma med detta uppdrag. Det här är inte någon ny kunskap.
Signalerna om att detta kunde vara fallet kom till Sverige för flera år sedan. I över två år har en utredning pågått i Chile samtidigt som drabbade från Chile försökt få regeringen och MFoF att agera. Under de åren har de som drabbats själva fått kontakta den adoptionsförening som förmedlade adoptionerna och få den att ta fram deras akter.
De drabbade har sedan själva fått sända akterna till utredarna i Chile. Hittills har, vad jag vet, ca 90 personer gjort detta. Självklart blir det inte fler om information inte ges om att det här har skett. Vår myndighet hade kunnat vara bättre på att informera de drabbade personerna. Utredningen i Chile går inte heller in på individuella fall om inte något dokument har sänts.
Det leder till att utredningarna för de här individerna inte kommer vidare. Det finns misstankar om att barn i många fall kidnappats och adopterats. Exakt hur många är svårt att säga, men det finns misstankar om att det enbart i Chile kan röra sig om ungefär 600 personer. Det gäller bland de som adopterats till Sverige. Det finns betydligt fler bland de som adopterats till andra länder. Regeringen har inte varit pådrivande för att informationen om läget ska gå ut till de drabbade.
Då hade fler kunnat vara delaktiga redan nu. Det har lämnats till ideella föreningar som drivs av de adopterade själva. Dessa föreningar har tvingats stötta varandra, och det i många svåra situationer där de upptäcker att de inte adopterats bort frivilligt utan blivit stulna. Dessutom har de biologiska föräldrarna i vissa fall avlidit. I Sverige är barnkonventionen viktig och numera lag.
I den stipuleras barns rätt till sitt ursprung, men i Sverige har vi inte hjälpt till. Det är dessutom aktuellt i fler länder där adoptioner misstänkts ha skett på ett icke korrekt sätt. Fru talman! De som blivit av med sina barn i bland annat Chile är i dag gamla, och en del har redan avlidit.
De som adopterats och deras adoptivföräldrar drabbas dubbelt när de inte kan få kontakt med de biologiska föräldrarna efter att de fått vetskap om att barnen adopterats bort på ett felaktigt sätt. Det är bråttom för dessa familjer att, om de vill, få en chans att återförenas. Jag undrar därför vad ministern säger om att det har tagit så lång tid för regeringen att agera.
Finns det i det individuella stöd som nu ges utrymme för tolk, telefonsamtal och information om vilka lagar och regler som gäller i de aktuella länderna, så att den enskilde kan få reell vägledning i sitt sökande?
Martina Johansson (C):
Tack, ministern! Jag är medveten om att myndigheten har varit på plats. Det som är ett stort bekymmer är att de enskilda individerna inte har fått det stöd de behöver för att kunna göra sin röttersökning på ett bra sätt. De har inte kunnat nå fram och återigen, i det fall de själva och föräldrarna vill, träffa föräldrarna som en gång blev av med sina barn.
Det stödet har individerna inte fått, vilket har skapat stora svårigheter. Man har fått hjälpa varandra i de ideella föreningarna och också möta de här känslorna och den ohälsa som uppstår hos den som är adopterad till Sverige och får den här vetskapen. Precis som ministern säger minskar antalet internationella adoptioner.
Jag tror att 2018 var det under 200 totalt till Sverige från olika länder. Vi har i stort sett samma ordning i dag som vi hade redan på 70-talet, när vi började adoptera internationellt, med de här ideella föreningarna som sköter adoptionerna. Jag ser fram emot att det ska komma någon form av svar från Statskontoret om hur vi ska jobba med de här frågorna framöver.
Det finns en hel del att titta på vad gäller vem som är ansvarig för akter, hur man ska kunna få tag i sina dokument om den ideella föreningen som hjälper till vid adoptioner lägger ned och vart informationen tar vägen. Jag hoppas verkligen att det kommer bra förslag på lösningar.
Kommunerna är i dag skyldiga att hjälpa till med röttersökning och med att stödja den enskilda familjen och den enskilda individen när man kommer till Sverige. Men det är också svårt. Exempelvis min hemkommun har inte haft någon internationell adoption på fem år, och på så vis försvinner kompetensen hos kommunerna att kunna bistå med de här sakerna.
Min fundering är: Vad skulle ministern vilja se för förändring i de här situationerna för att det inte ska hända igen att vi har adoptioner som sker på ofördelaktiga sätt?
Martina Johansson (C):
Det jag syftar på när jag säger att det inte hänt så mycket är hur vi jobbar i den svenska organisationen med ideella organisationer som förmedlar adoptionerna och att ansvaret ligger hos kommunerna. Sedan är jag också medveten om Haagkonventionen, certifieringsarbetet och det myndigheten har gjort för att granska och se vilka länder det är möjligt att adoptera från.
Det jag syftade på var att vi har den ordningen att vi har svenska adoptionsföreningar som förmedlar och som också tar betalt av föräldrarna som adopterar till självkostnadspris för administration och så vidare. Det var bra att ministern återkom till svaret på frågan som jag ställde - jag noterade också att jag missade att följa upp det i mitt förra anförande.
En uppföljning på min fråga är hur ministern kommer att följa upp detta och hur det individuella stödet kommer att se ut för den här enskilda individen eftersom hon inte har fått återkoppling från myndigheten. Jag hoppas verkligen att det här är någonting som ministern kommer att fortsätta följa. Det är inte bara i Chile som olagliga adoptioner har uppdagats. Det drabbar väldigt många människor, och jag vill se att vi har en ordning så att det fungerar bra för alla framöver.
Ytterligare en fundering är när ministern kommer att låta riksdagen ta ställning till hur vi ska jobba med de här frågorna framöver och om vi ska ha kvar ordningen att ansvaret för adoptionsförmedling och för hur vi stöttar de här familjerna i efterhand ligger hos kommunen och ideella föreningar eller om det ska hanteras på annat sätt.
Martina Johansson (C):
Min fråga går till socialminister Lena Hallengren. Hon har i ett skriftligt svar på en fråga från mig angående stängning av Sis ungdomshem Lövsta, som stängdes för nio månader sedan, svarat att det stängdes på grund av arbetsmiljöskäl och säkerheten för de placerade ungdomarna.
Två konsekvenser av det beslutet är att lokalerna i dag står tomma, till en årlig kostnad på ungefär 10 miljoner, och att ett antal nyckelpersoner fortfarande är anställda men ägnar sig åt lokalvård i stället för att ge vård och stöd till ungdomar. Även den övriga personalen ägnar sig åt något annat än stöd till och vård av unga.
Anser ministern att det är rimligt att Sis har tomma lokaler som kostar många miljoner i stället för att de används för vård av och stöd till barn och unga?
Martina Johansson (C):
Månggifte är ämnet för den här debatten. Som någon talare före mig sa finns det ingen som är för månggifte, utan det är något som jag och många andra tycker inte hör hemma i svensk lagstiftning.
I ett månggifte finns risken att det är tvång inblandat och att det handlar om ett hedersrelaterat tvång. För mig och Centerpartiet är det viktigt att vi ska leva i relationer av fri vilja.
Jag tycker därför att det är bra med det förslag som nu finns, alltså att vi inte ska godkänna några mångäktenskap i Sverige oavsett när de har ingåtts i ett annat land och oavsett vilken anknytning personerna har till Sverige. Men inte heller vi i Centerpartiet är nöjda med den ventil som finns i regeringens förslag.
Vi står därför bakom tillkännagivandet om att regeringen behöver återkomma med förslag om hur vi kan säkerställa att den svagare partens intressen tas till vara när vi inte godkänner äktenskapet. Det kan till exempel handla om arv och bodelning. Fru talman! Detsamma gäller också släktäktenskap, till exempel mellan hel- och halvsyskon.
Även här gäller att vi inte godkänner dem, oavsett släktbanden till Sverige, för det finns risk för tvång eller hedersförtryck i detta. Men återigen är det viktigt att säkerställa den svagare partens intressen, så vi vill inte heller här se någon ventil. Med de orden yrkar jag bifall till reservation 3.
Martina Johansson (C):
Tack, Mikael Eskilandersson, för frågan! För mig handlar det om att reglera något som vi behöver ha bra reglering runt. Ja, det finns kvinnor som inte är värdmödrar av egen, fri vilja. Men det är just därför jag säger att jag vill införa ett altruistiskt - det vill säga ett frivilligt, icke ekonomiskt - värdmoderskap i Sverige.
Tillåter vi det i Sverige behöver inte svenska par som vill använda sig av den här möjligheten åka till ett annat land. Det handlar också om de familjer som väljer att åka till ett annat land. Där behöver vi från svensk sida säga: Okej, vilka länder har vi? Vad finns det för avtal? Vad har vi för säkerhet och garantier att det här går till på ett bra sätt?
Så länge vi låter det vara oreglerat kommer det att fortsätta vara stora problem. Men om vi i stället hjälper föräldrar att komma på rätt väg kommer det att ske på ett bättre sätt. När vi nu har reglering för att till exempel en insemination ska fungera på ett bättre sätt har det blivit bättre och inneburit ökad trygghet för alla inblandade parter. Återigen - det är barnen det handlar om.
Barnen ska ha sina vårdnadshavare, oavsett på vilket sätt de kommit till. Det är inte barnen som väljer, men de ska ha sina vårdnadshavare.
Martina Johansson (C):
Mikael Eskilandersson missförstår mig medvetet. Jag är inte ute efter att gynna en industri. Det är just därför jag vill bygga upp ett regelverk som gör att detta inte blir ett gynnande av en industri. Jag vill att barn ska kunna födas och få trygghet och vårdnadshavare i Sverige. Jag vill att detta ska ske på frivillig basis.
Och jag tror på riktigt att om vi ger möjligheten i Sverige kommer det att bli en del i att få det tryggare. Men självklart måste vi också ha godkända avtal med länder och med dem som hjälper till att genomföra värdmoderskap. Jag är helt övertygad om att det finns många kvinnor som gör detta av fri vilja.
Det finns de som inte gör det av fri vilja - det är jag också medveten om - och som använder sig av detta av ett skäl som vi tycker är oetiskt. Just därför behöver vi reglera det. Jag tycker nog att Mikael Eskilandersson medvetet missförstår mina ambitioner i detta.
Martina Johansson (C):
Tack, Julia Kronlid, för frågan! Vad som ska gå fram eller inte är någonting som diskuteras i samband med budgetförhandlingar, och jag kan inte i den här talarstolen redogöra för exakt vad de diskussioner som sker i budgetförhandlingarna rör.
Det som för mig är viktigt när det gäller sjukförsäkringen och regelverket är att det är tydligt för alla som är sjukskrivna vad som gäller, att du inte kan vara sjukskriven under många år utan tydliga avstämningspunkter för att se över att du får den hjälp du behöver.
När det sedan gäller just coronarelaterade frågor och det som vi står inför i dag vet jag att diskussionerna alltid tas upp om hur man ska göra för att möta de svårigheter som uppstår.
Martina Johansson (C):
Jag tycker att det är viktigt att vi har ett regelverk som är tydligt, som jag sa tidigare. Jag vill inte från den här talarstolen gå in på exakt var de gränserna ska gå och hur vi ska möta de olika typerna av sjukdomar, utan som jag sa tidigare hänvisar jag till de diskussioner som pågår. Jag litar på att de leder till att man kommer fram till bra förslag som också hänger ihop med den coronarelaterade situationen.