KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Vi kan nu konstatera att det har kommit ett uppdrag till Trafikverket att ta fram det inriktningsunderlag som statsrådet beskriver. Det är väldigt bra att processen är igång. Det finns ett antal fastställda mål av Sveriges riksdag för hur vårt transportsystem ska utformas.
Ett sådant är att transportsystemet ska vara samhällsekonomiskt effektivt, och vi ska ha en hållbar transportförsörjning för medborgare och näringsliv i hela landet. Allt detta är viktiga ord: effektivt och hållbart, medborgare och näringsliv, hela landet.
Det fordras en stor eftertanke i den infrastrukturproposition som regeringen avser att leverera under 2016. Det finns därmed en del viktiga frågor att svara på. I infrastrukturpropositionen ska riktningen pekas ut för vårt transportsystem framöver. Jag ställer mig frågan: Vilka viktiga besked kan vi vänta oss i infrastrukturpropositionen?
Kommer det exempelvis att ges besked om Bromma flygplats framtid? Där vet vi att utredningen ska redovisas i oktober 2016. Det har skapats en betydande osäkerhet i hela landet. Kan vi nu äntligen räkna med tydliga besked i infrastrukturpropositionen? Kommer vi att få besked om järnvägens organisation, som hela branschen och hela Sverige väntar på?
Vi vet allihop att det inte räcker med att ösa pengar över järnvägen. Vi behöver också se till att järnvägens organisation fungerar. Kommer de beskeden i infrastrukturpropositionen? Fru talman!
Framför allt vill jag ställa frågan: Vilka garantier kan statsrådet ge till alla de regioner runt om i landet som funderar på om de objekt som ligger i den nuvarande nationella planen fortfarande gäller?
Jag kan läsa på s. 4 i uppdraget till Trafikverket: "Trafikverket ska redovisa en bedömning av om objekt i gällande nationella trafikslagsövergripande planen för utveckling av transportsystemet för perioden 2014-2025 påverkas på något betydande sätt av de förutsättningar som gäller för inriktningsanalyserna."
På ren svenska: Det ter sig kanske som att de objekt som redan har blivit utlovade i den nationella plan som nu gäller inte längre kommer att bestå. Fru talman! Miljöpartiet har genom åren gjort sig känt för ett ganska kraftigt motstånd mot diverse vägbyggen.
Man har gjort kraftiga neddragningar till vägunderhåll i sina budgetmotioner i den här församlingen. Motståndet gentemot Förbifart Stockholm har väl inte gått någon förbi. Är det så att det nu är payback, att Miljöpartiet på något sätt ska få igenom minskade vägsatsningar i gengäld för att Förbifart Stockholm började byggas?
Hur ska jag tolka och hela Sveriges olika regioner tolka de besked som ges i uppdraget till Trafikverket att man ska se över om den nuvarande nationella planens objekt ska gälla? Hur blir det med E22:an? Hur blir det med E20 genom Västra Götaland? Kan Sveriges regioner, medborgare och företag lita på att nuvarande nationell plan gäller?
Eller blir det återigen så att alla kort kastas upp och alla objekt äventyras? Det oroar mig, fru talman, och det oroar i så fall nog väldigt många i Sverige.
Jessica Rosencrantz (M):
Verkligheten förändras, och det behöver man naturligtvis ta hänsyn till. Men regeringen äger den process som nu pågår både när det gäller arbetet med och framtagandet av inriktningsunderlag och när det gäller själva infrastrukturpropositionen. Då kan man åtminstone begära några klara besked. Jag blir anklagad här för att sprida oro. Så är det ofta när vi från oppositionens sida ifrågasätter regeringens agerande. Då skapar vi oro, säger man.
Problemet är att oron är befogad, eftersom statsrådet inte kan ge besked och inte kan ge några garantier när det gäller vilka objekt som kvarstår eller inte. Påbörjade projekt ska naturligtvis slutföras, sägs det. Förlåt mig, fru talman, men det är inte mitt minne av det gångna riksdagsåret att samtliga infrastrukturprojekt fullföljs.
Vi kunde konstatera att man före valet i ett högt tonläge från Socialdemokraternas sida deklarerade att Förbifart Stockholm minsann skulle byggas. Vad hände? Det blev ett stopp för Förbifart Stockholm till en kostnad av över 100 miljoner kronor för skattebetalarna. Det var tack vare en kraftfull opposition i den här kammaren som vi äntligen fick igång byggandet igen. Statsrådet får ursäkta min oro, men jag tycker nog att den är befogad.
Det oroar mig att statsrådet inte kan ge tydligare besked. Då kan jag bara konstatera att det helt enkelt är så att alla kort ligger på bordet igen och att det är upp till regioner och kommunpolitiker runt om i vårt land att återigen se till att föra fram de viktiga intressen som egentligen redan har tillgodosetts i den nuvarande planen. Jag hoppas att viktiga vägprojekt som E20 och E22:an inte stoppas av Miljöpartiets notoriska vägmotstånd.
Men jag kan just bara hoppas och önska, för jag får inga klara besked av statsrådet.
Jessica Rosencrantz (M):
Jag har frågat statsrådet om hon anser att Bromma utgör en viktig del av vårt transportsystem. Jag kan konstatera och beklaga att statsrådet duckar för frågan. Svaret är ett goddag-yxskaft-svar med en upprepning av självklarheter. Att Bromma ingår i basutbudet är ingen nyhet. Däremot nämner statsrådet att "hur detta är utformat avgörs av regeringen". Är det därmed statsrådets uppfattning att riksdagen inte ska ha något att säga till om?
Det skulle förklara varför regeringen har ignorerat riksdagens uppfattning hittills. Utredningen om Brommas avveckling tillsattes i strid med riksdagens beslut. Sedan dess har det skapats en betydande osäkerhet runt om i landet. Bromma är en avgörande fråga för jobb och tillväxt i våra regioner. Kommuner, företag och privatpersoner känner stor oro.
Sedan utredningen inleddes har Trafikverket bekräftat att Bromma är ett riksintresse, av avgörande betydelse för vårt transportsystem i vårt land. Det är dock inte bara det som har hänt sedan utredningen drogs igång. Regeringen har också prickats av ett enigt KU för tillsättandet av förhandlingspersonen.
Dessutom har utredaren själv, Anders Sundström, i samband med ett seminarium hos Stockholms Handelskammare den 6 maj sagt: "Jag kan inte se att staten skulle fatta ett beslut om att stänga Bromma, alltså att i förtid avbryta avtalet och betala för att kliva ur det. Det känns rätt osannolikt."
Med detta sagt av utredaren i ett tidigt skede i kombination med riksdagens två tillkännagivanden om att Bromma ska vara kvar kan man fråga sig med vilken legitimitet regeringen fortsätter att utreda en avveckling av Bromma flygplats. Nu bekräftar dessutom Trafikverket att Bromma är ett riksintresse. Vad hoppas man uppnå?
Vill regeringen fortsätta skapa osäkerhet? Hur kan infrastrukturministern acceptera att en för hela landet avgörande transportfråga görs om till en bostadsfråga för Stockholm? Är det inte dags för infrastrukturministern att ge besked i en för Sverige avgörande transportfråga?
Jessica Rosencrantz (M):
Kostnaden för förhandlingspersonen för att avveckla Bromma beräknas landa på 3-4 miljoner kronor. Det är ganska mycket pengar, som kan läggas på andra viktiga infrastruktursatsningar eller andra områden. Är det rimligt att fortsätta utredningen som regeringen drog igång?
Påverkar det statsrådet på något vis att riksdagen har tagit beslut två gånger om att man inte vill ha utredningen, att man vill ha kvar Bromma? Påverkar det statsrådets uppfattning att konstitutionsutskottet prickade regeringen för att utredningen tillsattes i strid med riksdagens beslut?
Påverkar det statsrådets uppfattning att samtliga experter, inte minst Swedavia som äger flygplatserna Arlanda och Bromma, är tydliga med att Bromma behövs? Påverkar det statsrådets uppfattning att Anders Sundström, utredaren själv, påpekar att han ser det som osannolikt att det går att stänga Bromma i förtid? Jag blir återigen anklagad för att skapa osäkerhet.
Men när utredaren kom med sitt klarläggande om att han inte ser att det går att stänga Bromma i förtid var Miljöpartiet inte sena med att kommentera att det var fullständigt oacceptabelt. Naturligtvis ska det gå att stänga Bromma redan 2022, vilket är Stockholms stads krav. Det finns alltså ett reellt hot från ett av de två regeringspartierna som uttryckligen säger att de vill stänga Bromma i förtid.
Det är klart att det finns en oro hos såväl mig som hos medborgare och företag runt om i landet. Om man har konstitutionsutskottet, Sveriges riksdag, experter och utredaren emot sig kanske det kan vara klädsamt att lägga ned avvecklingsutredningen. Fru talman! Bromma är en viktig fråga för företag och människor i hela Sverige.
Det lugnar inte mig att ministern klarlägger att vi ska säkerställa fungerande flygförbindelser i Stockholmsregionen, huvudstadsregionen. Hur stor är den regionen i så fall? Hur långt är det okej att sträcka sig när man ska placera en flygplats? Ska vi i framtiden betrakta Västerås som vår nya citynära flygplats?
Den osäkerhet som skapas av ett av två regeringspartier oroar inte bara mig utan hela Sveriges befolkning. Det kan vara klädsamt att ge besked, när Sveriges riksdag har tagit ställning mot, konstitutionsutskottet har varit tydligt, utredaren har varit tydlig och experter och ägaren av flygplatserna dömer ut en nedläggning av Bromma. Då är det dags att inte lägga ned Bromma utan att lägga ned utredningen.
Jessica Rosencrantz (M):
Att det inte finns ett hot mot Bromma flygplats är tyvärr felaktigt. Jag önskar att så vore fallet, men jag skulle kalla det ett hot att ett av två regeringspartier gång efter annan kräver att Bromma ska läggas ned 2022. Om inte det är i närtid vet jag inte vad som är närtid.
Transportsystemet kräver långsiktig planering, och man kan konstatera att i det sammanhanget ligger 2022 väldigt nära. Statsrådet säger i sitt svar att Bromma flygplats ingår som en del av det nationella basutbudet av flygplatser. Hur detta utformas avgörs av regeringen, säger hon.
Jag vet inte om man ska tolka det som att regeringens uppfattning helt enkelt är att riksdagens åsikt i frågan är ovidkommande. Det skulle ju förklara varför regeringen totalt ignorerat riksdagens två tillkännagivanden om att Bromma ska vara kvar.
Jag hoppas att regeringen om den går vidare med tankarna på att avveckla Bromma - att se över en avveckling ingår ju i uppdraget till Anders Sundström - faktiskt tillfrågar Sveriges riksdag och tillmäter Sveriges riksdags uppfattning i frågan vikt när regeringen fattar beslut. Det kan ju knappast vara främmande för statsrådet eller regeringen att de har en riksdagsmajoritet emot sig redan i dag.
Det finns alltså en riksdagsmajoritet som vill behålla Bromma. Man kan tycka - jag kan tycka - att det är onödigt att lägga upp till 4 miljoner kronor på att utreda en fråga när Sveriges riksdag redan har sagt sitt och när man har experter och KU emot sig. Herr talman!
Jag kan tycka att det är dags att ge klara besked till Sveriges befolkning - inte bara att Bromma är viktig utan att Bromma får vara kvar. Den nedläggning 2022 som Miljöpartiet kräver gör att Bromma faktiskt är att betrakta som hotad i närtid.
Jessica Rosencrantz (M):
Jag vill tacka statsrådet för svaret. Vi verkar vara rörande överens om att cykeln har stor potential i fråga om att avlasta vårt transportsystem och förbättra luftkvalitet och miljö i våra städer men också säkerställa att människor får bättre hälsa genom att kunna motionera på väg till jobbet. Alliansregeringen tog ett antal viktiga steg för att främja cyklingen i Sverige.
Det handlade om att uppvärdera cykeln som en del i det samlade transportsystemet, att tillsätta en cykelutredning, som gav ett antal skarpa förslag på hur man kan underlätta för cyklingen i vårt land, och också om flera insatser i vår nationella transportplan, där det faktiskt finns totalt 40 mil cykelväg och 4,8 miljarder kronor. Det är avsevärt mer än tidigare planperioder. Men det behövs mer. Cykelns roll i transportsystemet måste uppvärderas.
Den 5 mars tog riksdagen beslut om att rikta ett tillkännagivande till regeringen om att vi vill se en nationell cykelstrategi. Därigenom ville riksdagen att cykeln tydligare än i dag ska betraktas som ett eget trafikslag. Strategin ska ge förslag på hur vi kan få en sammanhängande och säker infrastruktur för cyklister.
Det behövs också regelförändringar för att öka cyklingen i våra städer, och cykelpendling behöver underlättas. Från Alliansens och Moderaternas sida vill vi se en proaktiv cykelpolitik.
När vi bjöd in statsrådet till utskottet under behandlingen av cykelfrågorna i våras, för att höra hur regeringens arbete med cykelfrågorna går, stod det klart att regeringen då satt med ett tomt papper. Inget arbete hade påbörjats, och det fanns inga konkreta förslag. Detta är ändå en förvånande brist på idéer när man konstaterar att åtminstone ett av regeringspartierna gärna gör en stor sak av att man är cyklisternas bästa vän.
Utskottet ville alltså mer, därav tillkännagivandet till regeringen. Det har nu gått ett antal månader sedan den 5 mars. För oss i Alliansen är det angeläget att få på plats en nationell cykelstrategi väldigt snart. Cykelpolitiken är i huvudsak ett lokalt och regionalt ansvar, men vi behöver också gemensamma standarder och regler från nationellt håll.
Och det brådskar, fru talman, för vissa rapporter menar att vi inte är på väg att nå den andel cykling som vi vill uppnå, inte minst i våra städer. Därför kan jag beklaga att vi inte kan få något konkret besked om när strategin kommer. Tyvärr låter det lite i svaret som att arbetet kanske inte ens är påbörjat. Låt mig då fråga statsrådet: Är arbetet på en nationell cykelstrategi påbörjat?
Kan statsrådet ge någon fingervisning om ungefär när vi kan förvänta oss en strategi - blir det under hösten eller under mandatperioden? Kan statsrådet säga något mer om när regeringen ämnar lägga fram en sådan här strategi?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, statsrådet, för den utsträckta handen! Den tar vi gärna, naturligtvis. Jag tycker liksom statsrådet att det är väldigt bra med en dialog och att vi kan hjälpas åt i de här frågorna. Där tror jag kanske inte att de stora konflikterna ligger. Så är det. När det gäller mötet i utskottet hade vi kanske lite olika förväntningar. Vi i utskottet upplevde nog att vi kallade ministern för att hon skulle redogöra för regeringens arbete och inte att det skulle bli en allmän frågestund eller så.
Men jag välkomnar att vi kan samarbeta. För min del har jag ett antal ingångsvärden. Det handlar om att det måste bli enklare, säkrare och tydligare regler för cyklister. Det måste bli enklare på så sätt att vi behöver fler cykelbanor och sammanhållna cykelstråk, även över kommungränser. Vi måste underhålla våra cykelvägar även på vintern, så att människor kan etablera en vana som kan hållas över hela året oavsett årstid.
Det ska bli säkrare genom tydligare separerade cykelbanor. Det är nödvändigt inte minst för att vi ska nå målet om noll dödsfall i trafiken. I de olika trafiksäkerhetsanalyser som görs ser vi att mycket går åt rätt håll, men det går tyvärr åt fel håll just när det gäller cyklingen. Där ser vi snarare en ökande tendens som på det stora hela påverkar utfallet i vårt trafiksäkerhetsarbete.
Det är olyckligt. Det ska bli tydligare så till vida att vi måste få tydliga och logiska regler på plats. På många håll ser vi att trafikreglerna är anpassade efter bilister. Inte minst i våra städer blir det ibland väldigt konstigt: Trafiksignaler är anpassade till hur lång tid det tar för en bil att röra sig en viss sträcka, och sedan har vi frågan om att cyklister ska kunna svänga höger vid rödljus, till exempel. En del sådana regler kan jag skicka med statsrådet att man bör se över.
Man ska inte minst titta på många lokala goda exempel. Den förra alliansledningen i Stockholms stad satsade en miljard på att utveckla cykelinfrastrukturen i den här staden. Men också en ökad samverkan är viktig, liksom också mer uppföljning och statistik, för att bara nämna några exempel. Nåväl, det är en lång väg kvar innan Stockholm eller Sverige blir som Amsterdam eller Köpenhamn när det gäller cykling, men nog måste vi göra en del omprioriteringar i våra städer.
Där välkomnar jag som sagt en fortsatt diskussion. Jag får fortfarande inget konkret datum eller ens en fingervisning om när vi kan vänta oss detta. Jag vill bara skicka med att jag tror att det brådskar. Även om det är viktigt att inkludera många fantastiska organisationer som Nya svensk cykling och andra som är engagerade i de här frågorna tror jag att även de upplever att det faktiskt brådskar om vi både vill nå klimatmål och vill se till att cyklingen i våra städer ökar.
Jag hoppas att regeringen prioriterar detta högt på dagordningen och att vi snart kan se en cykelstrategi.
Jessica Rosencrantz (M):
Jag kan konstatera att det är väldigt roligt att vi över huvud taget står här och diskuterar cykel, för jag vet inte om det hade varit självklart för bara ett antal år sedan. Det visar kanske också att cykeln har fått en uppvärderad roll i transportsystemet. Det tycker jag är väldigt roligt. Precis som statsrådet säger skiljer sig förutsättningarna väldigt mycket åt mellan olika delar av Sverige. Det finns anledning att se över några av de konkreta regeländringar jag nämnde, inte minst i stadsmiljöer.
Men det handlar naturligtvis också om att möjliggöra snabbcykelvägar och annat för att underlätta för en effektiv arbetspendling. Jag kan samtidigt konstatera att jag har haft ganska många träffar med Svensk Cykling och andra cykelorganisationer. Nog för att det behövs diskussion, men jag vet att de redan nu har väldigt många konkreta förslag eftersom de har jobbat med frågorna länge. Mycket av detta finns alltså redan på plats.
Jag är verkligen för en gedigen och bra analys av detta. Men låt det inte ta för lång tid, som sagt. Vi ser nämligen att cyklingen fortfarande behandlas ganska styvmoderligt på många håll i landet. En del städer och en del kommuner inser verkligen vikten av att främja cyklingen, men på många håll är det fortfarande bilismens regler som styr. Vi måste, tror jag, utveckla transportsystem där alla trafikslag kan leva tillsammans och där cyklingen är säker.
Jag tror att det är det som hindrar många från att cykla i dag: Man upplever inte att man vågar. Jag får tacka statsrådet för svaret. Det var måhända inte ett konkret besked om när, men jag ser fram emot ett fortsatt bra samarbete för att underlätta för cykling i Sverige.
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Trafikleden Östlig förbindelse är ingen ny fråga, utan det har egentligen planerats för den sedan decennier tillbaka. Den är tänkt att sträcka sig från Ropsten i norr till Nacka i söder. Vägsträckan och förbindelsen skulle förbättra både miljö och trafiksäkerhet samt bidra till fler jobb och en ökad tillväxt.
En östlig förbindelse är den sista delen i att fullborda en ringled runt Stockholm. Vi har just haft en debatt om cykelns roll i samhället. Vill vi skapa utrymme för ökad cykling och ökad kollektivtrafik i våra städer samtidigt som vi ser att bilen har en naturlig roll att spela i vårt transportsystem måste vi säkerställa att biltrafiken kan ledas runt våra städer. Det hela hänger nämligen ihop.
I dag ser vi att Stockholms innerstad är hårt drabbad av ett stort trafiktryck och att miljökvalitetsnormer här och var överskrids. Den täta trafiken innebär att bussar ibland har svårt att ta sig fram. Herr talman! Stockholm är Sveriges tillväxtmotor på många sätt. Om inte huvudstadens ekonomi funkar så funkar inte heller övriga Sverige. Det är viktigt att vi säkerställer att Stockholm inte drabbas av en trafikpropp.
Vi kan konstatera att flera undersökningar har gjorts kring vinsterna med en östlig förbindelse, en ringled runt Stockholm. Undersökningar från handelskammaren visar att vi kan minska trafiken i Stockholms innerstad med 11 procent. Vad det skulle göra för livsmiljö, stadsmiljö och luftkvalitet säger sig självt. Undersökningar visar också att sju av tio stockholmare är positiva till en östlig förbindelse. Jag noterar att statsrådet glider en aning i frågan.
Jag förstår att det finns en del aspekter. Man vill avvakta i planeringsarbetet. Men jag efterlyser ändå en viljeinriktning. Vi kan nämligen konstatera att Stockholm numera i princip är den enda huvudstad i Europa som inte har en fungerande ringled. Och eftersom vi har diskuterat det här sedan 1990-talet kanske det kan vara dags att åtminstone ge en fingervisning om vart man vill någonstans. Jag kan väl fråga statsrådet om hon utan att utlova någon exakt investeringsplan kan säga något.
Ser statsrådet ett behov av en ringled runt Stockholm? Eller är det någonting som man inte ser att huvudstadsregionen behöver? Är det rimligt att Sverige ska fortsätta vara det enda landet i Europa utan en fungerande ringled runt sin huvudstad? Vad är inriktningen? Vad är statsrådets vision?
Jessica Rosencrantz (M):
Det är sant att en östlig förbindelse inte ingick i den nuvarande nationella transportplanen. Däremot i den så kallade Sverigeförhandlingen, eller Sverigebygget, som alliansregeringen tillsatte är just första steget en utredning av hur vi går vidare med en östlig förbindelse. Där har Trafikverket redan lämnat en delrapport, så nog kan jag konstatera att alliansregeringen åtminstone tryckte på startknappen för projektet. Man kan ställa sig frågan varför jag tar upp ett enskilt vägprojekt.
Varför litar jag inte på att regeringen någonstans ska landa i en rimlig ordning även kring en ringled runt Stockholm? Herr talman! Det är inte så konstigt givet de debatter vi har haft här i kammaren under det senaste året. Det är inte så konstigt om man beaktar att Anna Johansson och hennes parti ju samarbetar i regeringen med ett annat parti som har ett fundamentalt vägmotstånd i allt man gör. Det har naturligtvis kommit till uttryck i stoppet av Förbifart Stockholm.
Det kan man skratta åt så här i efterhand, men där och då var det inte speciellt roligt att ser hur vallöften från Socialdemokraterna bröts och hur stoppet kostade skattebetalarna 170 miljoner kronor. Statsrådet nämnde att det finns andra viktiga områden i Sverige, och det håller jag verkligen med om.
Men det är också så att om man frågar många företagare runt om i hela Sverige, vilket jag har gjort från tid till annan, vilka som är de viktigaste infrastrukturprojekten som de ser behövs är det många som nämner just Förbifart Stockholm, en östlig förbindelse och en ringled runt huvudstaden eftersom det påverkar så många i vårt land som ska ta sig förbi Stockholm.
Jag kan också konstatera att i den senaste budgetmotionen från Miljöpartiet i det här huset, innan man formellt sett blev regeringsunderlag, ville man flytta 10 miljarder från vägar. Om dessa 10 miljarder i väginvesteringar flyttas till järnväg skulle det i praktiken innebära att man inte kan påbörja särskilt många nya vägprojekt över huvud taget. Och det här var bara exklusive de medel som skulle gå till Förbifarten.
Jag har alltså en viss oro, herr talman, för att man inte kan peka ut en ringled runt Stockholm som en viktig infrastrukturinvestering. Om Socialdemokraterna till och med kunde bryta vallöften om Förbifarten, vad kan då inte hända i frågan om en östlig förbindelse?
Sist men inte minst och bara för att belysa varför den här oron finns kan jag konstatera att Åsa Romson, som ju är språkrör för Miljöpartiet och vice statsminister, har motionerat i den här kammaren om att avbryta all planering av en östlig förbindelse - i princip en form av tankeförbud. Därför vill jag ställa en fråga till statsrådet.
Kommer det väldigt tydliga motståndet från ett av de två regeringspartierna mot vägar i allmänhet och ringleden och en östlig förbindelse i synnerhet att spela någon roll i regeringens beslut om en östlig förbindelse?