Peter Eriksson (MP):
Dagens tredje betänkande från konstitutionsutskottet handlar om författningsfrågor och institutionella frågor. Jag tänkte i första hand tala om korruption.
När det gäller korruption slår vi oss ofta för bröstet i Sverige och tycker att vi är lite bättre än många andra länder. Det stämmer i viss utsträckning. Vi har mindre korruption i Sverige än i många andra länder.
Vi har en rad lagar som är bra på detta område, men vi sticker nog framför allt ut åt andra hållet när det gäller lagstiftning. Det bevisas av att en rad internationella organ kritiserar Sverige för att vi har en svag lagstiftning.
Kanske beror det på att vi har varit ganska befriade från stora korruptionsskandaler och problem i den riktningen.
De som har mer erfarenhet på detta område har antagligen lärt sig att hantera frågorna i större utsträckning och har också utvecklat en lagstiftning inom de områden där det är viktigast. En fråga som vi redan har haft uppe i dag är whistleblowers.
Det är ett skydd mot korruption, och vi måste stärka skyddet för dem som påtalar oegentligheter för myndigheter. Sverige behöver en lagstiftning på detta område. Det har vi inte i dag, men det har vi tagit initiativ till i konstitutionsutskottet.
Vi är inte framme i en ny lagstiftning än, men vi har påbörjat processen och kommer förhoppningsvis inom snar framtid att få en lagstiftning på plats. En annan fråga handlar om regler för partiernas finansiering.
Det har vi diskuterat ganska mycket de senaste åren, men ännu har vi inte tillsatt någon utredning eller verksamhet på statlig nivå som har tagit tag i frågan och visar att vi är på gång att göra något åt det pinsamma att vi är ett av de få demokratiska länderna i Europa och världen som inte har en fungerande lagstiftning på detta område.
Jag tror att det flesta inser att det är problematiskt att man ska kunna ge pengar till partier utan att det finns någon reglering av om de som ger pengar kan kräva något tillbaka och så att säga betala för politiska beslut. Så ska vi inte ha det.
En tredje fråga, som även internationella organ har påtalat under en tid att Sverige brister i när det gäller korruptionsbekämpning, handlar om karenstider för ledande politiska befattningar. Inom ett område har vi i Sverige karenstid när det gäller övergång från en verksamhet till en annan, och det är Riksbanken.
Direktionen i Riksbanken har en karantän, och man kan inte gå från riksbankschef till bankchef på kort tid. Då måste riksbanksfullmäktige i så fall ge dispens, och det är en möjlighet. Här har vi alltså en karantänlagstiftning som gäller.
Jag tycker liksom Greco i Europarådet att en sådan lagstiftning borde införas i lite större omfattning. Vi har många exempel på att detta är problematiskt - allt från Björn Rosengren när han avgick som näringsminister till Göran Persson som gick till JKL strax efter sin avgång.
Den senaste veckan har det kommit ytterligare exempel.
Riksåklagaren tyckte att övergången från Försvarsdepartementet till Saab var problematisk i något fall eftersom man kunde misstänka att tjänsten var ett slags betalning för att personen hade deltagit i arbetet med att få fram ett avtal som gynnade Saab.
En utredning som Eva Lindström och Niklas Bruun har genomfört för ESO och som heter Svängdörr i staten pekar på att detta antagligen inte skulle vara särskilt dyrt, vilket tidigare har varit ett argument emot detta.
Har man en ordning med ett begränsat antal befattningshavare som har skyldighet att tala om när man går från en hög statlig tjänst som statssekreterare eller minister till en privat tjänst, och ett organ som har att bestämma om det är problematiskt eller inte - i regel är det inte det - berör det i praktiken ganska få människor.
De fall det handlar om gäller förtroendet för politiska beslut och om att minimera intressekonflikter och på så sätt minska risken för korruption. Jag tycker att det skulle stärka svensk demokrati och korruptionsarbetet i Sverige om vi kan få till en lagreglering på detta område.
Jag stöder därför reservationen. Det är synd att vi än så länge inte har fått med oss fler. Det finns en lång rad frågor i betänkandet som jag inte tar upp nu. Det gäller till exempel statsskicket och monarkins vara eller icke vara. Jag tror att flera av er kommer att diskutera de frågorna.
Jag tycker att monarkin kanske inte är ett bra system långsiktigt, men så länge det finns ett starkt stöd för den hos svenska folket tror jag att det är rimligt att monarkin får finnas kvar. Däremot är det skönt att vi har avskaffat dess politiska betydelse i allt väsentligt.