Anders Borg (M):
Det kan finnas skäl att här redovisa hur Skatteverket redovisar fördelningen av olika kategorier av RUT-tjänster. 89 procent av RUT-tjänsterna utgörs av städtjänster, runt 8 procent av trädgårdstjänster och 3 procent av barnpassning och annat omsorgsarbete.
Om vi antar att en tredjedel av barnpassning och omsorgsarbete skulle utgöras av läxhjälp är det alltså 1 procent. Vi diskuterar alltså i ett relativt högt tonläge 1 procent av RUT-verksamheten. Om vi sedan tittar på vad det här skulle motsvara av våra offentliga medel till utbildningssystemet tror jag med en snabb huvudkalkyl att det handlar om en tiondel av de samlade utbildningsresurserna som vi nu ägnar en interpellationsdebatt.
Jag vill inte förringa frågans betydelse, men jag tror inte att vi har den här debatten därför att Socialdemokraterna är så bekymrade om läxhjälpen i sig. Jag tror att vi har den därför att socialdemokratiska riksdagsledamöter i grund och botten tycker att RUT är ett dåligt system. Man vill inte att vi ska ha ett system som skapar sysselsättning i tjänstesektorn, och då väljer att man att hitta olika delfrågor och fäster mycket stor vikt vid dem. Det här är en mycket enkel fråga.
Vi har haft ett gränsdragningsproblem i skattesystemet. Det har varit oklart om en barnvakt också får läsa igenom engelska glosor eller titta igenom en läsebok från skolan. Vi har sagt att det verkar helt orimligt att barnvakten inte kan få läsa igenom glosorna tillsammans med barnen. Därför har vi gjort ett förtydligande av det. Det är alltså inte en ny, stor, principiell frågeställning, utan det handlar helt enkelt om att räta ut en teknisk fråga i skattesystemet.
Jag delar naturligtvis Pia Nilssons syn på att skolan är oerhört central när det gäller den sociala rörligheten och sammanhållningen i samhället. Ett av skälen till att Sverige är ett av de samhällen har högst social rörlighet är att vi har ett utbildningssystem som vi har lagt stora resurser på. Men vi vet att nyckelfrågorna där är helt andra frågor än den här läxhjälpen. Det är frågan om att ge betyg tidigt så att vi får en bra information.
Från IFAU-studier vet vi att framför allt killar med arbetarklassbakgrund har fått sämre möjligheter till utbildning på grund av att vi har avvecklat betygssystemet. Vi är ett av de länder i världen där betygen kommer senast. Vi har haft för få nationella prov, och det har varit för lite utvärdering. Det har vi börjat göra någonting åt nu för att få mer ordning och struktur på detta. Vi har haft för dåligt utbildade lärare med alldeles för dåligt betalt.
Nu har vi infört de här kvalificerade lärartjänsterna, och vi har påbörjat en vidareutbildning av lärarkåren via valideringsutbildningarna. Vi har ökat undervisningstiden i matematik för årskurs 1-3. Det är viktiga åtgärder om man vill ha social sammanhållning.
Det handlar om att hela skolsystemet är inriktat på kunskap och om att man inte låter bristande uppföljning, flum och bristande kunskapsinriktning i skolan göra att man undergräver förutsättningarna för de pojkar och flickor som inte har föräldrar som är akademiker. Jag tror att det är precis det som blir huvudproblemet i ett utbildningssystem om man inte har betyg, prov och hårda krav.
Då hamnar man i den sitsen att de som har föräldrar som står för den här motivationen och kämpar på med det klarar sig. I grund och botten är det bra med social rörlighet. Den uppstår bland annat genom att vi har ett bra, allmänt, offentligt skolsystem, och det är ännu bättre om det allmänna, offentliga skolsystemet har en tydlig inriktning på kunskap genom betyg, nationella prov och andra viktiga reformer.