KBLab/rixvox huggingface dataset:
Staffan Danielsson (C):
Jag kan svara kort på den konkreta frågan. Centerpartiets inriktning, som Rickard Nordin väldigt bra lyfte fram, är att minska och fasa ut de fossila drivmedlen och den fossila energin. Det innebär självfallet att de fossila subventionerna kommer att bortfalla vartefter. Men det måste ske i en takt som är realistisk och verklighetsanpassad.
Det jag tror att Rasmus Ling och jag är väldigt väl överens om, även om vi kan diskutera hur väl vi lyckades under våra respektive regeringsperioder, är att verkligen ställa om Sveriges och världens energisystem till resurser som är baserade på förnybar grund.
Staffan Danielsson (C):
I propositionen föreslås undantag i mervärdesskattelagen i fråga om skatteplikt för vissa fartyg. I dag stadgar den svenska mervärdesskattelagen att från skatteplikt undantas skepp för yrkesmässig sjöfart med mera.
Detta svenska undantag är mer generellt och mer omfattande än vad EU-direktivet om detta medger, vilket Europeiska kommissionen i en fråga till Sverige har påpekat. Enligt EU-direktivet, som Sverige är bundet av, ska fartyg användas på öppna havet för att kunna undantas från mervärdesskatt.
Regeringen föreslår nu att denna begränsning läggs till i de svenska regelverken, vilket sju partier i riksdagen ställer sig bakom. Sverigedemokraterna vill innefatta även situationer där två länders territorialvatten gränsar direkt till varandra. Men det är inte vad EU-direktivet säger, och vi är ju bundna av det. Det här är lite komplicerat.
Det finns kanske en del motstridigheter i betänkandet eller i vad regeringen föreslår. Vi går på att regeringen har berett detta och har ett förslag. Vi måste anpassa oss till direktivet. Jag noterar dock att även Skatteverket ställer en del frågor.
För vår del, säger Skatteverket, tolkar vi direktivet som att det medges undantag även när territorialvatten gränsar till varandra och så vidare.
Regeringen behandlar den frågan i propositionen men slår fast - och hänvisar då till EU:s mervärdesskattekommitté - att riktlinjerna för vad som är öppna havet ska förstås som att fartyget till övervägande del ska användas på öppna havet för att undantaget ska vara tillämpligt. Regeringen sätter alltså ned foten här.
Det är komplicerat. Regeringen har gjort bedömningarna. Vi har bedömt att vi måste gå på detta, men det är inte helt lättillgängligt. Vad jag förstått ska det i stort sett inte innebära några förändringar jämfört med i dag vad gäller passagerarfartyg och handeln där mellan Sverige och Finland och så vidare. Låt oss hoppas det. Jag yrkar bifall till förslaget och avslag på reservationen. Mervärdesskatt vid omsättning som avser fartyg samt deklara-tionstidpunkt i vissa fall
Staffan Danielsson (C):
Landstingen och regionerna är huvudmän för hälso- och sjukvården i Sverige. Den finansieras till stor del genom den inkomstskatt som huvudmännen uppbär. Statens roll är bland annat att driva en ekonomisk politik som ger förutsättningar för fler i arbete och därmed säkrar sjukvårdshuvudmännens intäkter. Staten styr även genom lagstiftning och därtill följande tillsyn.
På senare år har staten försökt styra via specialdestinerade bidrag och överenskommelser med sjukvårdshuvudmännen, företrädda av Sveriges Kommuner och Landsting, SKL.
Det har lett till oklarheter om ansvarsförhållandena mellan framför allt SKL och statliga myndigheter, framför allt Socialstyrelsen, som har att ansvara för mycket inom sjukvårdssektorn. Riksrevisionen är en mycket viktig statlig instans som granskar hur staten sköter sina åtaganden.
Riksrevisionen har i sin slutrapport om statens styrning på vårdområdet, efter elva delrapporter, pekat på flera områden där ansvarsfördelningen är otydlig.
I rapporten konstaterar Riksrevisionen att Socialstyrelsen och Sveriges Kommuner och Landsting, SKL, i grunden har olika roller men att regeringens styrning har gjort att rollerna har sammanblandats.
Riksrevisionen anser med mycket stor tydlighet att regeringen i första hand bör använda den centrala förvaltningsmyndigheten, Socialstyrelsen, för att förverkliga sin politik. Riksrevisionen har rekommenderat regeringen att tydliggöra roller och arbetsuppgifter, vilket regeringen huvudsakligen inte tycker behövs.
Jag instämmer i det som mina företrädare i talarstolen har sagt, men jag beklagar att regeringen inte lyssnar på Riksrevisionen. Jag yrkar bifall till reservationen i betänkandet från M, SD, C och KD.
Staffan Danielsson (C):
Tack, miljöministern, för svaret! Det här är en viktig debatt. Jag gläder mig åt det som statsrådet tydligt sa, att vi är överens om att jordbruksproduktionen ska och måste öka. Jag vill tillägga att den måste öka kraftigt, för den har gått kräftgång i flera decennier. Vi ska stå sida vid sida med bönderna eftersom de är värdefulla.
Jag tackar för de orden. Det är verkligen viktigt att vi lyfter fram detta så att medborgare, skolungdom och andra inte får intrycket att bönder är mindre värdefulla och en belastning för miljö och djurskydd. Sverige har ett av världens bästa jordbruk och ett av världens bästa djurskydd.
Vi påverkar miljön så lite negativt som möjligt, och det ska vi slå vakt om. Jag håller med Magnus Oscarsson och John Widegren om att det är ett bekymmer att jordbruket i miljöbalken klassas som miljöfarlig verksamhet tillsammans med gruvindustri, tung kemisk industri, petroindustri, skogsindustri och annat.
Vi är överens om att vi ska arbeta för att minska de negativa miljöeffekterna av jordbruket. Men just att begreppet miljöfarligt klistras på jordbruket är ett bekymmer. Det handlar inte bara om miljöbalken utan över huvud taget om hur jordbruket adresseras i debatten. Jag hoppas att jordbrukets livsnödvändiga betydelse ska lyftas fram mer och mer.
Det gäller också betydelsen för en levande landsbygd, för självförsörjningsgrad och för produktion av mat och energi. Vi bör fokusera mindre på det som är miljöpåverkande och borde kallas så.
Staffan Danielsson (C):
Jag fick en fråga från Yasmine Posio Nilsson. Jag försökte bara läsa din interpellation, och som jag förstod det kritiserar du i den att EU riktar om sitt bistånd till länder i Mellanöstern och Afrika. Det står ju så, tyckte jag.
Därav drog jag slutsatsen att ni vill att biståndet från EU ska riktas någon annanstans i större utsträckning, men om jag har tolkat interpellationen fel ber jag självfallet om ursäkt.
Staffan Danielsson (C):
Morgan Johansson har aldrig sökt dölja vilka förövare det handlar om, och det är bra. Internationella stöldligor står för mycket av brottsligheten i Sverige. Det känner vi till. Det jag är kritisk mot är att Morgan Johansson, regeringen och Brottsförebyggande rådet anser sig kunna bedöma brottsligheten i dag, 2017, med ledning av statistik och analyser från 1994, 2001 och tidigare.
Det är obegripligt, men det återkommer vi till. Men har allmänheten och medborgarna en bra bild över det här som polisen och Morgan Johansson känner till? Jag är inte säker på det. Vilka är det som begår åldringsbrott och vägpiratrån? Det är relevant information, tycker jag.
Vill man av de bästa skäl smyga lite med detta menar jag att det är kontraproduktivt. Allmänheten drar sina egna slutsatser, och rykten sprids. Det är bättre att redovisa verkligheten som den är, som Morgan Johansson har gjort i dag. I en öppen demokrati måste verkligheten kunna redovisas och diskuteras.
Min fråga till Morgan Johansson är helt enkelt: Varför, Morgan Johansson, för Brottsförebyggande rådet och Statistiska centralbyrån inte någon statistik där brott och nationalitet kopplas samman? Sverige är kanske den enda västerländska demokrati där det är på det sättet.
Staffan Danielsson (C):
De sociala klyftorna ska bekämpas, i Europa och i världen. De är väldigt stora, Morgan Johansson. Ur ett världsperspektiv är det tyvärr decennier det handlar om. Jag är den första att vara väldigt glad om det är bra förhållanden i Rumänien om fem till tio år. Vi ska göra detta så fort som möjligt. Då kan vi lägga den debatten åt sidan. Stöldligor har inget med invandring att göra, säger Morgan Johansson. Är det kungsord?
Nog finns det kopplingar när det gäller hur man invandrar till Sverige, hur man åker till Sverige och tillbaka och om man stannar i Sverige eller inte. Jag tycker att det har koppling till utlandet i alla fall. Har jag pratat om asylsökande? Det vet jag inte att jag har gjort i dessa sammanhang. Där anser jag inte att Morgan Johansson har rätt. Sedan gäller det brottsligheten.
Jag vill alltså att vi för statistik om brott och nationalitet. Det är det jag har sagt. Morgan har inte sagt varför det inte ska vara möjligt. Det förs sådan statistik på alla andra samhällsområden. Det förs i alla andra länder. Varför är det inte öppna uppgifter? Jag menar att det nu är kontraproduktivt och att det är en grogrund för spekulationer och rykten på Facebook och i andra sociala medier. Det är bättre att lägga fast verkligheten.
Jag menar att vi bromsar och förhindrar främlingsfientlighet om vi gör på samma sätt som man gör i andra länder. Jag tycker alltså att det är tvärtom. Sedan gäller det brottsligheten bland svenskar och invandrare och hur den utvecklas när migrationen är mycket stor. Jag har citerat Brottsförebyggande rådets förord i rapporten från 2005. Ställ frågorna till Brå i stället!
Rapporten är från 2005, men den statistik som den bygger på är från 1997-2001. Det är 16 år sedan, Morgan Johansson.
Staffan Danielsson (C):
Fru statsråd! En gång i tiden - för 20-30 år sedan - diskuterade vi löntagarfonder. Det var ingen dramatik: En liten del av vinsten skulle varje år avsättas till löntagarna och facket. Mer var det inte med det, men debatten blev så småningom väldigt klargörande.
Det skulle ju på 10-15 års sikt leda till en socialisering av svenskt näringsliv. Då släppte socialdemokratin denna fråga; den är död och begraven.
Nu - påhejade av Vänsterpartiet - lägger samma socialdemokrati, rätt motvilligt, skulle jag vilja säga, för man minns fortfarande löntagarfondsdebatten, fram förslag om att införa en vinstbegränsning i offentlig sektor. Likaväl som då hävdar man nu att det inte är något att bråka om. Man får ju ha 7 procent i vinst - vem kan vilja ha mer?
Det är ju dubbel bankränta. Det är inget farligt. Så är budskapet, och det säljs in i samma vackra kläder som löntagarfonderna såldes in en gång, men det är faktiskt så nära lögn man kan komma. Till och med i Agenda i SVT sas det som ett faktum att vinstbegränsningen är 7 procent.
Statsministern uttalade sig i SVT:s morgonstudio för ett litet tag sedan, och han slog då fast att utredningen föreslår 7 procent plus statslåneränta. På frågan om detta kommer att leda till att verksamheter går omkull svarade han: Nej, de flesta är inte ens uppe i nivåer kring 7 procent.
Det stämmer, men - och det var därför jag gick upp i debatten - vad innebär det förslag om vinstbegränsning som nu läggs fram? Det handlar inte om 7 procent av vinsten i ett företag, utan det handlar om 7 procent av det operativa kapitalets avkastning, som är en liten del av företaget och som utesluter människor och så vidare.
Det handlar inte om personalens löner och fortbildning. Dessa företags tillgångar är oftast just personalen. Översatt till traditionell vinst handlar förslaget inte om 7 procent eller om 9-10 procent, som statsministern var inne på, utan det handlar om 0-2 procent.
Detta skulle, om det genomfördes, direkt tvinga en betydande del av företagen att lägga ned eller gå i konkurs. Vem skulle vara intresserad av att ha pengar satsade i den verksamheten, med små marginaler och risk, om man sätter ett vinsttak på i praktiken 0-2 procent? Förklara för mig och oss här att det inte är bara 0-2 procent!
Förklara för mig att det är 7 procent på vinsten! Människor i Sverige vet vad 7 procent på vinst är: Det är 7 procent. Det handlar inte om detta. Om ni hade lagt fram förslag om 7 procent på vinst hade vi kunnat diskutera det. Det hade kanske varit illa nog, men det vore en sak. Det är ett mycket radikalt förslag.
Precis som när ni lade fram löntagarfonderna kommer nu ett förslag som låter ofarligt och bra men som är livsfarligt. Jag ville bara lyfta fram detta för fru talmannen, statsrådet och lyssnarna.
Staffan Danielsson (C):
Jag byggde mitt inlägg på siffror främst från Johan Ingerö, som är ekonom och expert på Näringslivets Tankesmedja och en seriös debattör. Han citerar också Joachim Landström, expert i vinstutredningen, som anser att en skälig avkastning med Reepalumetoden - om man nu ska ha den - skulle vara 48 procent. Men Reepalu anser att det ska vara 7 procent. Min fråga hänger kvar i luften.
Hur mycket får välfärdsföretagen behålla om de lyckas leverera 7 procent i vinst med det sätt som företag enligt alla konstens skatteregler själva räknar fram sin vinst? Får de behålla 7 procent, socialministern? Det är min fråga. Eller får de, genom Reepalus tekniska trixande, i praktiken behålla bara 0-2 procent, vilket jag hävdar är sanningen och verkligheten?
Det är en helt förödande låg nivå. Detta förslag lägger ni fram, påhejade av Jonas Sjöstedt med lärdomar från länder med system som inte längre finns kvar. Det är häpnadsväckande. Staten är själv företagare. Vi har väldigt fina statliga företag - Vattenfall, Telia och så vidare.
Vilket krav på avkastning har den regering som Annika Strandhäll sitter i på dessa företag? Är det 0-2 procent? Är det 7 procent? Det räcker inte. Det är 8-10 procent och mer. Det kräver ni av statsföretagen, samtidigt som ni glatt lägger fram förslag om i praktiken vinstförbud i offentlig sektor så att man får behålla 0-2 procent.
Övertyga mig gärna om att jag har fel, socialministern. Men tyvärr har jag inte det. Vänsterpartiet har vunnit i denna fråga.
Staffan Danielsson (C):
Herr statsråd! Det är en relevant interpellation som ställts. Jag tror att det ligger väldigt mycket i vad Johan Hultberg för fram. Jag har jobbat lite med synfältsproblematik, som berör diabetes i mycket hög grad. Där vet jag att Sverige och Transportstyrelsen är väldigt stränga. Det är lite konstigt i Sverige.
Vi har komplicerade körkortsprov med en mycket avancerad teoridel, som ibland gör det nästan omöjligt för en del praktiskt lagda ungdomar och nyanlända att klara provet utan mycket stora insatser för svenskkunskap och annat. Jag har tyckt att det borde kunna vara lite enklare att ta körkortsteorin. Det borde inte vara lika mycket nyanskrav som det är nu vad gäller svenska och så vidare.
Det hoppas jag att ministern tar med sig. Jag har tidigare motionerat om detta. Samtidigt som vi ställer höga krav i Sverige på dem som tar svenska körkort är det lägre eller inga krav på dem väldigt många som kör bil i Sverige och som bor i andra länder, turistar här och så vidare.
De kör med körkort från länder som inte alls ställer höga krav och ibland inga krav alls på synfältet och så vidare. Det kan vara så att Sverige även på det här området är unikt strängt jämfört med alla andra länder. Det vet jag inte, men jag utesluter det inte.
Det är bra som ministern sa i svaret att det ändå finns möjligheter, och det är bra att Transportstyrelsen tittar över dem. Man måste göra det i en internationell jämförelse. Sverige kan inte rimligen ligga för långt fram. Det finns en fråga som är kopplad till detta som handlar om synfält, och jag ska snart interpellera ministern om den.
Jag tänkte ta chansen att flagga lite för den problematiken som är väldigt nära kopplad. Sveriges krav är mycket höga. Om man har vissa brister i sitt synfält, ofta på grund av diabetes, men ser väldigt bra har Sverige sagt att man måste genomgå test med en syntestmaskin. Man har kroppen, huvudet och blicken fixerad. Sedan ska man se när det händer någonting i kanterna.
Transportstyrelsen har på egen hand satt upp mycket höga krav. Man får nästan inte missa någonting. I Norge, med lägre trafikdödlighet än i Sverige, finns det inte många syntestmaskiner. Det finns inga körsimulatorer. Den nya grejen är att man ska bevisa sin körduglighet, vilket väl är ett steg åt rätt håll. Men det kostar 20 000 kronor. Det är en klassfråga vilka som får testa och kommer att göra det.
I Norge får man, liksom i övriga länder i världen skulle jag tro, bevisa sin körduglighet i praktiska körprov. I Sverige får man inte det. Det är oerhört märkligt. Jag tycker att Sverige ska ha en vision om en hög trafiksäkerhet, absolut. Vi ska kolla dem som tar körkort i Sverige och ha goda krav.
Vi ska kolla dem som kör i Sverige med andra körkort. Nu är det så att om man åker till Norge och bosätter sig får man ett praktiskt körprov. Tusentals av dem som i dag fråntas sina körkort i Sverige skulle kunna ta körkort där, och sedan kan de obehindrat köra i Sverige. Men i Sverige fråntas de sina körkort. Det var ändå ett balanserat svar av ministern. Jag ser fram emot att diskutera den här frågan senare.
Staffan Danielsson (C):
Jag ska fatta mig kort. Ministern sa det som är något av den svenska modellen: Övriga länder i Europa ska anpassa sig till svenska regler och krav, och våra är bättre än dem som övriga länder har!
Jag är en del av den svenska modellen; om vi ligger före eller har de bästa eller bäst utformade kraven delar jag uppfattningen att vi ska försöka få övriga länder att höja sig till vår nivå.
Däremot blir det någon gång, som i det här fallet, så att vi möjligen blir ledda av experter som vill så mycket och som själva utformar reglerna och lägger fast kraven på att man till exempel ska få sitt synfält testat. Expertisen säger att vi icke ska acceptera praktiska körprov utan bara använda syntestmaskiner och att kraven ska vara stenhårda i denna oerhört stressande miljö.
Om en person då inte klarar dessa mycket högt ställda krav och regler som Sverige ensidigt har fastställt tar vi körkortet. Man har öppnat för bilsimulator, och det är bra. Det är ju egentligen en sorts praktiskt körprov. Men det kostar 20 000 kronor, och det innebär en oerhörd stress. En del klarar inte balansövningarna. Och endast ett fåtal får testa, för det är kö.
Där tror jag att vi har lite att lära av till exempel Norge, där man bygger mycket på stränga praktiska körprov för att bedöma om den aktuella personen kan köra bil bra. Vi ska föra ut det som är bättre i Sverige och få Europa att anpassa sig till det. Men lite ödmjukhet kanske vi ska visa.
När det är någonting som är så ifrågasatt som det i min andra fråga vore det bra för alla om det reds ut.
Staffan Danielsson (C):
Herr statsråd! Sverige har fantastiska naturtillgångar genom till exempel sina åkrar och betesmarker, sina skogar, sin vattenkraft, sina mineral- och malmfyndigheter och så vidare. Det är mycket tack vare att vi använder dessa naturtillgångar som Sverige i dag är ett välfärdsland - ett av världens rikaste länder.
Samtidigt som Sverige bedriver och utnyttjar de här tillgångarna genom jordbruk, skogsbruk, skogsindustri, gruvdrift och så vidare vinnlägger vi oss om att göra det på ett mer resurshushållande sätt än kanske någon annanstans i världen. Även våra statliga bolag bedrivs, enligt min uppfattning, i grunden med krav på att ta miljöhänsyn i betydande utsträckning.
Min bild av hur Sveaskog förvaltar sina skogstillgångar är i grunden positiv. Det är ett välskött bolag som bedriver sin skogsskötsel rationellt, vilket är nödvändigt, och som också beaktar miljökrav i sin förvaltning. Sedan kan man diskutera om det är optimalt eller om man bör gå mycket längre, och det är det vi gör här i dag. Även privata skogsägare tar regelmässigt stora miljöhänsyn i sin skogsskötsel.
Staten ålägger dem detta, men man vill också göra det i stor utsträckning. Vi har ju olika roller i samhället, och miljöintressen driver ofta på och menar att Sverige gör för lite, att Sveaskog gör för lite och att vi måste göra mer och lyfta miljökraven mycket högre än produktionskraven. Detta är en avvägning.
Ibland ges en bild av att skogsbruket måste avsätta mycket mer än i dag till naturreservat, som nyckelbiotoper eller enligt artskyddsdirektivet, som det väl handlar om här. Det gör i dag att enskilda skogsägare ibland inte får bruka sin egen skog, samtidigt som staten inte längre kompenserar detta genom rimliga ersättningar, vilket är väldigt märkligt.
Jag delar inte bilden att Sverige är dåligt på det här. Av Sveriges totalt 28 miljoner hektar skogsmark är ungefär en fjärdedel i dag undantagen från skogsbruk. Därutöver lämnas ytterligare 8 procent av arealen i brukade skogar som miljöhänsyn.
I det svenska skogsbruket är avverkningen mindre än tillväxten, och skogsförrådet ökar hela tiden, vilket har mycket positiva klimateffekter. Jens Holm tar upp konkreta frågor som är viktiga att diskutera, och i likhet med näringsministern noterar jag att Skogsstyrelsen och den oberoende FSC-revisorn bedömer att man kan avverka. Det gör dock inte miljörörelsen. Detta är sakfrågan i den delen.
Jag vill egentligen med det här inlägget bara ge en helhetsbild. Det är lätt att i riksdagen lyfta fram en aspekt - miljöintresset - och ställa kraven väldigt högt. Det ska vi kunna göra, men det är också viktigt att ha ett helhetsperspektiv som grund för debatten.
Ska statliga bolag eller statliga myndigheter ta ytterligare steg för att minska utnyttjandet av skogarna? Det är möjligt, och det behöver vi diskutera i ett helhetsperspektiv. Ställer staten krav på att privata skogsägare inte längre får bruka sin skogsmark fullt ut måste man naturligtvis kompensera detta, annars socialiserar man faktiskt marken.
Staffan Danielsson (C):
Den första punkten i Jens Holms interpellation är övergripande. Jens kräver att statens styrning av Sveaskog ska förändras så att man ytterligare än vad som redan gäller ökar sitt naturvårdsarbete och slutar att avverka större skogsarealer än man i dag är ålagd enligt statens ägardirektiv och riksdagsbeslut. Riksdagsbeslut gäller givetvis.
Jag instämmer med Stina Bergström i att naturreservat och andra avsättningar till naturvård kan göras i takt med att staten har resurser att ersätta markägaren eller ålägger Sveaskog att begränsa sin skogsproduktion, vilket innebär mindre resurser till staten - ju lägre avkastningskrav och så vidare. Näringsministrar brukar inte ägna sig åt ministerstyre.
Vad jag förstår är handlingsmöjligheterna större vad gäller statliga bolag än vad gäller myndigheter. Jag tycker ändå att Sveaskog i grunden bör verka med frihet under ansvar. Näringsministern hänvisar också till bedömningar från ansvariga myndigheter, vilket jag tycker väger tungt. Vi ska också ta miljörörelsen och de bedömningarna på allvar och granska olika sakfrågor.
Jag kan för lite om just de här skogarna för att kunna uttala mig om detta. Det är möjligt att staten skulle kunna gå före och Sveaskog ta ett större ansvar och att tyngden på det enskilda skogsbruket att böja sig för artskyddsdirektiv och så vidare kan bli mindre.
Men det är en större diskussion som jag tycker att det är viktigt att man för i dess helhet innan man eventuellt förändrar ägardirektiven för Sveaskog.