KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jasenko Omanovic (S):
Det gläder mig att det i nästa regleringsbrev blir mycket mer om arbetsgivarkontakter än i årets regleringsbrev. Arbetsgivarkontakter får nämligen inte vara ett kampanjarbete för Arbetsförmedlingen, utan det måste vara ett vardagsarbete. Det måste man ha varje dag.
Har man inte företagskontakter och goda relationer med det lokala näringslivet har man som arbetsförmedlare ingen möjlighet att hjälpa arbetssökande eller hjälpa den andra kundgruppen, arbetsgivare, med att hitta rätt kompetens. I slutändan kan man heller inte ha ett bra prognosarbete.
Arbetsförmedlingen har haft väldigt hög kvalitet på prognosarbetet. Det kan man inte heller ha, för hur ska man kunna göra prognosarbete och arbetsmarknadsutsikter - se vad som finns framöver - om man inte har kontakt med företagen och näringslivet?
Det är mittpunkten och det grundläggande för en arbetsförmedling, eftersom en arbetsförmedling köper utbildningar och bygger hela det utbildningsutbud den har på de prognoser den själv gör. Hela systemet, hela meningen med Arbetsförmedlingen, faller alltså om man inte har företagskontakter.
Därför tycker jag att det är oerhört viktigt att det i nästa regleringsbrev, vilket ministern nu lovar, kommer att finnas mycket tydligare vad Arbetsförmedlingen behöver göra när det gäller företagskontakter. Ministern var inne på att det kan se olika ut från förmedling till förmedling och från anställd till anställd.
Därför är det när myndigheter rekryterar också viktigt att även de som har varit småföretagare får möjlighet att söka jobb och tycka att det är intressant, för det breddar möjligheten för Arbetsförmedlingen. Även som har varit fackligt aktiva kan söka jobb, för det breddar också möjligheten för arbetsförmedlare att få ett större kontaktnät.
Man kan på det viset "köpa" sig den kompetens man behöver för att få ett bättre nätverk bland företagare. Som sagt, herr talman: Det är oerhört viktigt.
Det kanske kommer att leda till att anställda i myndigheten mår bättre än vad de senaste undersökningarna visar. De anställda mår inte riktigt bra på myndigheten, kanske för att man upplever att meningen med arbetet inte passar ihop med det man blir ålagd att göra.
Jasenko Omanovic (S):
Nu har jag hittat något där vi är ytterligare överens, och det är att arbetsförmedlare vill hjälpa. De vill inte hjälpa bara arbetslösa, vilket egentligen är deras jobb om man förenklar det, utan även den lokala näringen.
Där är det viktigt att inte med centrala påbud från huvudkontoret i Stockholm eller från Arbetsmarknadsdepartementet bestämma hur man ska jobba i vartenda område ute i Sverige. Sverige ser ju olika ut i olika delar av landet.
Bara i mitt hemlän ser till exempel Timrå och Sundsvall, som är grannkommuner, inte likadana ut. Det beror på att Sundsvall är fem gånger större än vad Timrå är. Man har andra traditioner i det samhället när det gäller näringsliv, kommun och allt annat runt omkring där Arbetsförmedlingen ska verka.
Då kan Arbetsförmedlingen klättra upp på listan över nöjda kunder och ge mer värde i samhället.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret. Det är inte första gången vi debatterar det här ämnet. Sven-Erik Bucht är en flitig interpellationsskrivare på det här området. Han har interpellerat tidigare om det här.
Den här gången är det intressant att statsrådet försöker förklara problemet genom att säga att smarta telefoner har inbyggda antenner och därmed sämre mottagningsegenskaper. Därför kan folk på landsbygden få svårare att få kontakt med mobilnätet.
Köp alltså inga smarta telefoner om du bor på landsbygden - det är det svar som statsrådet ger här i kammaren.
Jag tycker att ett statsråd i Sverige borde kunna ge ett bättre svar i kammaren än: Köp inte smarta telefoner; köp gamla telefoner, för då blir det bättre för din del.
I mitt hemlän Västernorrland har länsstyrelsen gjort en undersökning där man kommit fram till att Örnsköldsvik, som är en kommun på 55 000 invånare, har en väldigt dålig täckning. Sollefteå har en dålig täckning. Hela Höga kusten-området har en dålig täckning.
Ånge har en väldigt dålig täckning. Då är frågan: Ska företagare där inte köpa smarta telefoner för att kunna driva sina företag? Det fungerar inte i dag för en företagare med 2G. Till och med en mjölkbonde behöver kontakt med internet och 3G för att kunna mjölka korna.
Man klarar inte av att leverera mjölk utan 3G, för att inte tala om de andra. I Västernorrland ökar till exempel besöksnäringen, och vi har förutsättningarna, fru talman. Höga kusten är ett område som lockar turister också från fjärran.
Men på Höga kusten har man inte täckning, och då går det inte att driva ett företag i det området. Det som behövs i dag är fler företag och fler arbetstillfällen, men det kan vi inte få på grund av att vi har en dålig mobiltäckning. Det är något som ministern och jag tidigare talat om.
Jag ställde en fråga i förra debatten till ministern och fick svaret att det är marknaden som ska lösa detta. Bredbandsmålet är att 90 procent ska ha tillgång till bredband. Då är frågan: Vilken miljon människor kommer marknaden att välja bort? Den frågan ställde jag förra gången, och jag hoppas att jag kan få svar den här gången. Vilken miljon av svenskarna kommer marknaden att välja bort?
Uppenbarligen är det, även enligt den undersökning som länsstyrelsen hemma hos har gjort om varför man inte har täckning i vissa områden, så att det inte finns intresse hos marknadens aktörer att bygga ut nätet. Det finns inte tillräckligt många företag och kunder för att man ska kunna bygga ut.
Då är det enklare att bygga ut här i Stockholm, där det finns tusentals ungdomar som kan spela spel, än att bevara de arbetstillfällen som vi har hos oss i Norrland.
Jasenko Omanovic (S):
Jag kan bara konstatera att statsrådet använde fyra minuter här i talarstolen. Hon pratade väldigt mycket om tekniska lösningar på de här problemen. Det var väldigt tekniskt avancerat. Hon sade inte ett ord om de förutsättningar som småföretagare har och behöver.
Inte ett ord om att det här är ett problem för företagare. Jag nämnde i mitt förra inlägg att vi i Västernorrland tappar befolkning. Mest tappar vi i de glesbebyggda områdena. Det här är en möjlighet för oss att behålla folk på landsbygden.
Det är en möjlighet att starta företag och öka antalet anställda för dem som redan bor där. Om de flyr från områden där de inte får någon täckning kommer de att hamna i områden där de inte får någon bostad, för så är den här regeringens politik uppbyggd.
Antingen är det trångt på järnvägarna eller finns det ingen täckning eller finns det inga bostäder att bo i. Underlätta för alla i det här landet, särskilt för småföretagare! Hjälp dem att skapa fler arbetstillfällen! Det är vad det handlar om när man bygger ut mobilnätet.
Det handlar om att skapa förutsättningar för att starta nya företag och att låta småföretag växa.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret. Jag tackar också min kollega Peter Johnsson, som har väckt frågan. Det är en viktig fråga. Herr talman! I går var det en idrottsgala.
På denna gala prisades många av de främsta svenska idrottarna för sina insatser. Runt om i Sverige satt säkert många barn och ungdomar framför tv-apparaterna som har en dröm om att stå där i Globen och ta emot ett pris.
Tyvärr har en del av dessa barn inte föräldrar som kan bekosta en idrottsaktivitet och den utrustning som man behöver för att utöva en viss idrott. Hockey och längdskidåkning, till exempel, är dyra idrotter. Jag själv är ordförande i Moffe BK - en fotbollsförening.
Detta är tio- och elvaåriga grabbar som vill spela fotboll och som vill bli proffs. När de kliver ut på plan kan jag se på skorna att någon har dyra fotbollsskor och att någon inte har det. Vi kan alltså redan i dag se skillnad.
Och det finns de som inte är med eftersom de inte ens har möjlighet att köpa fotbollsskor. Därför är det viktigt, herr talman, att vi alla har ambition - vilket vi också har - att skapa möjligheter för barn att vara med i idrott. Men det är oerhört viktigt att inte peka ut barn.
Vi ska inte säga: Du får gå till socialen och hämta ut de här pengarna. Det gäller särskilt när man i dag, efter Alliansens sju år med innehav av makten, har plockat från vissa grupper. Man har plockat från de försäkringar som löntagare har betalat in. 100 miljarder har man plockat in till skattesänkningar.
Detta är just föräldrar som råkar vara arbetslösa och som råkar ha en långtidssjukdom och som på grund av detta blir utförsäkrade och hamnar hos soc. Därför ska de i sin tur vara tvungna att peka ut sina barn. Det tycker vi förstås är fel. Därför måste man kunna bygga ut generella system så att ingen behöver pekas ut.
Inget barn ska behöva pekas ut. Det är det som är viktigt, herr talman. Vad jag förstår är inte detta något färdigt förslag som ligger på bordet, men av det vi vet hittills kan jag säga att detta för mig känns som en statlig välgörenhet.
Jag tycker att det är fel att staten håller på med välgörenhet, för alla de föräldrar - i det här fallet - som har blivit arbetslösa och sjukskrivna har betalat in en avgift under den tid då de har haft jobb. Den allmänna löneavgiften har de också betalat, och den går till skattesänkningar till dem som tjänar pengar. De har betalat in till sin försäkring, och nu får de inte ut något på den.
Nu får de inga försäkringspengar så att de kan klara av att ge sina barn förutsättningar att vara med i idrotten.
Jasenko Omanovic (S):
Jag blev lite bekymrad när jag hörde ministern här berätta att det finns föräldrar som har det dåligt ställt ekonomiskt och därför inte vet vad som är bäst för barnet. Därför ska ett departement, ett statsråd eller riksdagen bestämma vad som är bäst för barnet. Ska det komma från en kristdemokrat?
Det låter faktiskt lite skrämmande: Föräldrarna vet inte vad som är bäst för barnet, för de har det lite dåligt ställt ekonomiskt. Jag är förälder, och jag utgår från att alla föräldrar älskar sina barn mest av allt.
De vill det bästa för sina barn. Därför tycker jag att det här är väldigt dåligt. Jag hoppas att statsrådet förklarar lite närmare vad hon har tänkt med att man om man har det lite dåligt ekonomiskt inte vet vad som är det bästa för barnen och prioriterar inte det bästa för barnen.
Att många har det dåligt ekonomiskt i Sverige i dag är på grund av att man i det här landet de senaste sju åren inte har prioriterat rätt åtgärder. Därför ökar försörjningsstödet. Ett ord som inte fanns innan Alliansen kom till makten är "utförsäkrad".
Det finns i dag, och inte bara ordet. Det är 75 000 personer som är utförsäkrade i dag, och en hel del av dem är föräldrar till barn som inte har möjlighet att vara med på olika aktiviteter.
Jasenko Omanovic (S):
Förra veckan träffade jag två studenter som går på en utbildning som de från början trodde var till fotograf, men det är en del journalistikinslag i utbildningen. Mediebranschens utveckling gör nämligen att man inte har råd med någon som bara är fotograf utan fotografen måste också kunna skriva en artikel.
En fotograf som åker ut på ett uppdrag ska kunna göra både och. Det gäller specifikt för vår del av landet, alltså Norrland, där vi har långa avstånd.
Jämtland och Västernorrland, där Mittnytt är verksamt som en del av public service, är till ytan ungefär lika stort som Belgien och Holland. Det är självklart att man då måste kunna göra flera saker samtidigt när man åker ut och bevakar en nyhet.
Detta gäller också andra medier hos oss som tidningar och TV4:s lokala nyheter, som i princip inte finns eller lokalt väldigt lite. Därför är public service enormt viktig.
Det är i princip vår enda möjlighet i Västernorrland att få höra vad som händer i Jämtland och tvärtom. Fru talman!
Om jag nu skulle säga ordet "bostadsbrist" skulle man direkt kunna tänka på Stockholm, men i kommuner som till exempel Gällivare och Kiruna är bostadsbristen kanske ännu större än i Stockholm.
Det är viktigt att ha en lokal nyhetsbevakning för att kunna visa skillnaderna i landet. Kanske skulle SVT centralt kunna lyfta sådana frågor som berör oss i de regioner där vi bor.
Vi behöver ha det kitt som Sven-Erik Bucht var inne på för att vi ska kunna få information om varandras situation och en bild av vad som händer i hela Sverige.
Därför är det oerhört viktigt med public service, som i alla fall hittills har varit en garant för att vi ska få den lokala nyhetsbevakningen.
Jag förstår och respekterar statsrådet och håller med om att vi inte ska styra public service och tala om var de ska ha sina stationer.
Men det är från demokratisk synpunkt viktigt att den lokala nyhetsbevakningen finns kvar och är tillgänglig även för grupper med olika handikapp, som hörselskadade och andra, förutom att det är viktigt att vi har nyhetsbevakning lokalt.
Jasenko Omanovic (S):
Som Marie Nordén sade är det en viktig demokratifråga. Det faktum att public service åtnjuter så stort förtroende hos svenska folket är ett demokratibetyg för samhället i stort. Fru talman!
Jag är född och uppvuxen i ett annat land och vet hur det är när det inte finns public service som man känner tillit till och när man inte kan lita på det man hör på nyheterna. Därför är det viktigt att även fortsättningsvis ha public service som åtnjuter stort förtroende hos svenska folket.
Det är vi inte på något sätt oeniga om, och det är bra. Därför behöver vi se över alla möjligheter och verktyg vi har för att kunna behålla tilltron och ge god public service.
Regional och lokal närvaro och nyhetsrapportering är viktig både i ett regionalt perspektiv och för att knyta Sverige samman.
Jasenko Omanovic (S):
Jag har bara åkt på E10:an en gång i livet, och det var den 17 januari i år.
Det var väldigt intressant - och det var därför som jag begärde ordet, herr talman - för jag har inte någonstans sett ett sådant engagemang som jag gjorde då, i 31 graders kyla.
Det stod folk från fyra olika fackförbund - Kommunal, Byggnads, Transport och IF Metall - mitt ute i skogen vid en rastplats längs med E10:an och demonstrerade.
Tomas Nilsson, ordförande i Gruvfyran, höll appell. När jag lyssnade på honom tänkte jag: Vad vill han egentligen? Han vill att vi ska uppnå nollvisionen.
Han vill inte ha någon olycka med dödlig utgång på E10:an. Det tror jag förstås inte att någon av oss här i kammaren heller vill, men det var ett sådant engagemang där. Alla medier som finns i Norrbotten var på plats, vilket innebär att det här är viktigt för befolkningen där.
E10:an är oerhört viktig. Ingen står i 31 graders kyla och har ett möte som pågår i nästan en timme, med intervjuer och allting, bara för skojs skull.
Det är oerhört viktigt att man åtgärdar de problem som finns på E10:an, och det visar det stora engagemanget. Det här var som sagt den enda gången jag har åkt på E10:an, men det räckte för att jag skulle se hur mycket det här berör folk i trakten och hur mycket det här betyder.
Med den bild som finns både i Gällivare och i Kiruna, som Leif Pettersson har varit inne på, av den omställning som samhället kommer att utsättas för är att den kommer att öka påfrestningarna på trafiken. Det innebär att läget är akut.
Därför blir jag lite bekymrad när ministern säger i svaret att de väginvesteringar som oppositionen har presenterat utöver de som Trafikverket föreslår inte är realistiska.
Jag kan säga så här: Inga studenter kommer att behöva skuldsätta sig ännu mer för att vi ska bygga vägar.
Jasenko Omanovic (S):
Jag vill tacka Leif Pettersson för en jätteviktig interpellationsdebatt. Vad kan en del investeringar leda till? Jag vet inte exakt vilket år som Ostkustbanan invigdes. Jag tror att det var 1905 eller 1925. Jag är lite osäker på det.
Men fortfarande är sträckan mellan Sundsvall och Härnösand sådan att man nästan bara kan ta på sig ett par skidor och åka bredvid tåget.
Från första vagnen kan man se sista vagnen, så det är ju verkligen en 1800-talsjärnväg. Detta kan jämföras med den investering som har gjorts på Ådalsbanan.
Ska man åka från Härnösand till Kramfors - där delar av banan är ny - och från Härnösand till Sundsvall tar det 22 minuter till Kramfors och mer än 55 minuter till Sundsvall. Herr talman!
Ministern nämnde i förra debatten att näringslivet jobbar väldigt mycket just-in-time. Varorna måste ut direkt till kunden.
Den längsta enkelspåriga sträcka som är nästan mest belastad i landet går mellan Gävle och Härnösand. Kan detta leda till fler jobb? Men det är just-in-time som gäller.
När man nu har byggt Sundsvallsbron blir det mycket enklare och mycket snabbare att åka bil än tåg för privatpersoner. Man ska ju satsa på regionförstoring och på att få en mer dynamisk arbetsmarknad även hos oss uppe i Norrland.
Då är frågan om man vill att fler ska åka bil, vilket är mer osäkert än att åka tåg, som ju är mycket bättre från säkerhets- och miljösynpunkt.
Dessutom transporterar den tunga basindustrin som finns i Västernorrland och Västerbotten, - för att inte tala om gruvnäringen och annan industri - sina varor på den här sträckan.
Det måste vara anledningen till att EU-kommissionen har insett att det här är viktigt för att binda ihop Europa. Jag hoppas att vi nu får ett svar från ministern: Vad tycker ministern själv?
Jasenko Omanovic (S):
Det lät här i kammaren som att ministern beklagade sig över att EU betalar väldigt lite i stöd - det är ju bara några miljarder hit och några miljarder dit, och det finns inte pengar till finansiering. Jag förstår att regeringen inte har några pengar, herr talman.
Man har ju sänkt skatten med 25 miljarder för de 10 procent av befolkningen som är rikast. Det är självklart att man då inte har pengar för att skapa fler jobb i Sverige eller för att bygga ut järnvägen och därmed möjliggöra för exportföretagen att snabbare nå större delar av marknaden. Därför finns det inte pengar.
Därför finns det inte möjlighet att skapa en regionförstoring och att erbjuda medborgarna i den del av landet som vi nu diskuterar, kring Botniska korridoren, en större arbetsmarknad.
Nej, det finns inte, på grund av att de 10 procent av befolkningen i Sverige som är rikast prioriteras före de järnvägar som vi nu diskuterar.
Det är förstås ett problem när ministern anslår den tonen: Javisst får vi 5 eller 10 miljarder från EU för den där sträckan, men vi har ju inte resten av pengarna. Min fråga kvarstår: Tycker ministern att dubbelspår Gävle-Härnösand är en prioriterad fråga?
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret. En sak kan jag inte klaga på, och det är längden på svaret. Det var verkligen näst intill rekord, fru talman.
Ministern och jag debatterade den här frågan för nästan fyra år sedan, i juni 2010.
I ett antal frågor som ministern berörde då hade vi samma förhoppning: att de skulle gå mot det bättre. Tyvärr var det bara någon månad sedan Europarådet nästan hotade att slänga ut Bosnien ur gemenskapen på grund av att landet inte uppfyller de villkor som vi diskuterade för fyra år sedan här i kammaren.
Man förmår inte ändra den delen i konstitutionen som bryter mot mänskliga rättigheter. Det är i sig väldigt problematiskt. Det är glädjande att Kroatien numera är medlem i EU. Montenegro och Serbien tar steg framåt mot ett medlemskap.
Nästa helg är det val i Serbien, och vi hoppas att det blir ännu en signal från det serbiska folket att man vill vara en del av Europeiska unionen. Det blir minst sagt olyckligt om Bosnien blir det enda landet i regionen som inte är med. Makedonien har lite annorlunda problem med namnet och sådant, men Bosnien har fortfarande problem med det grundläggande.
Där, fru talman, har jag en fundering. Utrikesministern säger i svaret att vi är vänner. Sverige har gjort väldigt mycket när det gäller Bosnien; det ska man poängtera. Men riktiga vänner säger sanningen till sina vänner.
Jag hoppas att utrikesministern använder sin position för att säga till de riktiga vännerna nere i Bosnien att man måste göra någonting åt den konstitution man har. Om man vill närma sig EU, om man vill vara en del av den gemenskapen, måste man göra en del förändringar.
Sverige är en hjärtlig vän till Bosnien, och en riktig vän måste kunna säga sanningen till sina vänner. Jag hoppas verkligen att ministern gör det. Om det fortsätter så här, hur blir det då om fyra år? De gångna fyra åren har man gått bakåt i stället för att närma sig ett EU-medlemskap.
För någon månad sedan kom en rapport som nästan ifrågasatte Bosniens medlemskap i Europarådet. Det är inte ett steg bakåt utan flera, särskilt i förhållande till den omgivning man har, till Kroatien, Serbien och Montenegro. Därför är det viktigt att kunna säga sanningen till sina vänner.
Jasenko Omanovic (S):
Det är intressant att det finns så många organisationer i Bosnien. EU:s största kontor utanför europeiska gränser tror jag finns i Bosnien. Världsbanken finns närvarande i Bosnien. Alla institutioner, allt som kallas samarbete och utveckling, finns närvarande i Bosnien. Men utvecklingen går bakåt, så någonstans gör man fel.
Man måste utgå från att demokrati inte bygger på en pappersprodukt. Det går inte att bara skriva ned, utan man måste tänka demokrati för att kunna få ut det på papperet. Det måste finnas ett demokratiskt tankesätt i huvudet. Jag får en bild av att man tänker: Demokrati finns ju på papperet.
Varför hände detta med politiken i Bosnien? Varför blev det så att det politiska etablissemanget i Bosnien diskuterar författningen och inte problemen som finns? Jo, det beror på att en del politiker klarar sin existens tack vare den diskussionen, annars skulle de försvinna från den politiska arenan. De skulle försvinna från politiken helt och hållet om de inte diskuterade detta.
Det är det som håller dem kvar. Det i sig är ett problem, och därför behöver vi tänka om. Som sagt, Sverige har gjort jättemycket för Bosnien och tagit emot en hel del flyktingar. På den korta tiden har dessa flyktingar blivit fungerande medborgare.
I många kommunfullmäktigeförsamlingar och landstingsförsamlingar har vi sådana som har kommit från Bosnien, liksom i riksdagen och i EU-parlamentet. De som kom som flyktingar till Sverige från Bosnien är i dag en del av vår demokrati. Men demokratin i Bosnien fungerar inte. Man kan titta på vilka metoder man kan använda. Vad är det som man gör fel nu?
Det finns ju, som sagt, inte en enda organisation som inte är på plats eller inte har varit på plats. Här kan man dra en parallell till andra länder i Östeuropa.
Tjeckien är ju ett land som väldigt enkelt har blivit en demokrati och sedan länge är en del av Europeiska unionen, medan Ukraina eller Bosnien, som vi ju debatterar nu, är länder som fortfarande brottas med problem.
Där behövs också bildningsinsatser. Frågan är ju vad det är som görs fel. Det har gått många år, och alla institutioner finns eller har funnits på plats.
Alla har gjort ansträngningar, men vi konstaterade just att utvecklingen sedan vi senast debatterade detta för fyra år sedan har gått bakåt och inte framåt. Arbetslösheten bland ungdomar i Bosnien är sådan att man helst vill fly från landet och inte stanna kvar. Jag undrar vad ministern menar är felet i hanteringen.