KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Karl Gustav Abramsson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att ansökningsförfarandet till tjänsten som rikspolischef ska bli så öppet som möjligt. Låt mig inledningsvis konstatera att regeringens syn på utnämningsmakten är att den ska präglas av förutsägbarhet, spårbarhet och öppenhet. Sedan regeringens tillträde i oktober 2006 tas därför numera regelmässigt fram kravprofiler som ligger till grund för varje rekrytering av myndighetschefer.
Kravprofilen läggs i akten för respektive anställningsbeslut efter det att regeringen fattat beslut i ärendet och är därefter tillgänglig för den som är intresserad. I budgetpropositionen 2008 uttalade regeringen att annonsering vid rekrytering av myndighetschefer ska bli mer regel än undantag. Huvudregeln kom till efter en försöksverksamhet där regeringen prövade annonsering som rekryteringsverktyg i fyra anställningsärenden.
Ytterligare annonseringar av myndighetschefer har därefter skett. Ibland måste dock regeringen också på andra vägar identifiera potentiella kandidater. Det kan till exempel uppstå situationer där det trots annonsering inte finns någon sökande med de kvalifikationer som krävs. Regeringen väljer således själv hur man vill genomföra en rekryteringsprocess i syfte att finna en lämplig person för ett myndighetschefsjobb.
Ibland görs också bedömningen att en viss rekryteringsprocess ska genomföras helt eller delvis med stöd av extern konsult. En kravprofil har upprättats avseende anställning som rikspolischef. Anställningen har därefter utannonserats. Ett antal personer har lämnat in intresseanmälningar. Annonsen och intresseanmälningarna är allmänna och offentliga handlingar, och kravprofilen kommer att läggas i akten när anställningsbeslutet är klart.
Justitiedepartementet har skrivit avtal med ett konsultföretag som kommer att fungera som ett metodstöd i det fortsatta rekryteringsarbetet. Dessa handlingar ligger också i akten. De är allmänna och kan begäras ut. När regeringen utser de högsta cheferna i den offentliga förvaltningen arbetar vi enligt de riktlinjer som regeringen lagt fast om öppenhet och insyn. Vi bereder självklart även detta ärende enligt dessa riktlinjer.
Beatrice Ask (M):
Jag ska börja med att rätta mig själv så att det blir korrekt. Det kan vara bra eftersom det annars finns en uppenbar risk att man märker ord. Regeringskansliet tillämpar förvaltningslagen men lyder inte under den. Vi använder dess anda, och det kan väl vara viktigt nog att det är på det sättet.
När det gäller sekretessreglerna för konsultavtalet har vi det standardavtal som beskriver Regeringskansliets allmänna villkor. Det är inget märkvärdigt med det. Vad kan ett metodstöd innebära?
Det vi söker och hoppas kunna få med hjälp av konsulten är den professionella kunskap vid rekryteringsförfarande som finns utanför departementens väggar men också en utomstående faktor. Sverige är ett litet land. Våra departement består av människor som kanske har jobbat där ganska länge. Ofta känner man andra ute i myndigheter och så vidare.
Genom att ta in någon utifrån som är professionell när det gäller rekryteringsförfarande får vi en tredje part i den hantering som sker. Det kan ge nya impulser till hur man ska arbeta med rekryteringen och också synpunkter på förfarandet. Det är viktigt att försöka arbeta med.
Även här finns det frågor som man kan ställa sig om hur man ska arbeta med de regler som finns, men det är klokt att försöka skaffa sig utomstående kompetens i det otroligt viktiga arbete som det är att rekrytera chefer för viktiga myndigheter. Rikspolisstyrelsen är en sådan viktig myndighet.
Beatrice Ask (M):
Först vill jag säga att vi är helt överens. Det finns exempel på avtal både med och utan meddelarskydd mellan kommuner och enskilda vårdgivare eller omsorgsverksamhet - det behöver inte bara vara vård. Då dyker frågan upp om medarbetarna inte ska veta vad som gäller.
Det är väl rimligt att företag informerar medarbetarna om viktiga villkor för verksamheten i alla avseenden. Det är väl också en skyldighet man har som medarbetare. Om man jobbar på en enskild förskola är det väl rimligt att man vet vilka regler som gäller. Man behöver inte heller ha någon rättighet att meddela brister. Som jag påpekade har man i många avseenden en skyldighet.
Jag nämnde lex Sarah som exempel. Det har framkommit i debatten att man kan göra en del för att förbättra användningen. Det är bra att det pågår. Socialstyrelsen arbetar nu med att ta fram föreskrifter och allmänna råd som gäller just anmälningsskyldigheten enligt lex Sarah. Det är för att underlätta för medarbetare att känna sig trygga i hur man anmäler och i vilka avseenden.
Avsikten är att förtydliga kommunernas kvalitetsarbete så att man förebygger missförhållanden. Man kommer också att ta fram en handbok som ska komma under våren, om jag har rätt information. Där ska man ge ytterligare vägledning, både för företag och offentliga verksamheter om vad som gäller. Det är viktigt.
Man kommer också att ta fram en skrivelse till regeringen där man redogör för hur bestämmelserna fungerar. Det görs en hel del för att försöka få uppföljningen och granskningen att fungera bättre.
Vi kan gå tillbaka till det som är den generella meddelarfrihet som finns för offentligt verksamma men inte i samma utsträckning för den som arbetar i enskild verksamhet. Det är min uppfattning att de eventuella bekymmer som finns inte i första hand ska eller kan lösas genom att vi ändrar i lagstiftningen. Skälet är att det finns så många problem. Det har utretts flera gånger.
Det går helt enkelt inte att göra exakt samma regelverk för offentlig som för enskild verksamhet. Jag tror att det handlar om att arbeta med hur man använder de befintliga reglerna. Det är naturligtvis bra med en debatt i de här frågorna.
Det gör ju att flera kommuner inser värdet av att i sina avtal med privata entreprenörer dra upp riktlinjer för vad som ska gälla i det här avseendet. Granskningen av enskild verksamhet och uppföljningen ger ändå vid handen att den information som är viktig för allmänheten och uppdragsgivarna inte är hemlig.
Enskild personal har i de allra flesta fall faktiskt goda möjligheter att berätta om missförhållanden som man ser, om det inte är avtalat på annat vis. Jag ser inte det stora problem i de här frågorna som Patrik Björck beskriver. Det är skälet till att jag har sagt att vi inte planerar någon generell översyn av reglerna på det här området.
Beatrice Ask (M):
Det har inte varit min avsikt att göra Patrik Björck otrygg och osäker. Jag tycker att man kan vara ganska trygg med de grundlagar som vi har i Sverige. Det finns skillnader när det gäller meddelarfriheten mellan enskild verksamhet och offentlig verksamhet. Patrik Björck ser väldigt många problem med det.
Jag säger att jag inte tror att problemen är så stora och pekar på att det faktiskt går att använda nuvarande regelverk för att komma till rätta med en del av den osäkerhet en och annan medarbetare kan känna.
Jag gav också exempel på att Socialstyrelsen till exempel arbetar för att sprida ljus över hur man använder till exempel lex Sarah och annat, som är ett sätt att försäkra sig om att brister i verksamheten kommer till allmän kännedom. Jag pekade också på kommunernas ansvar att, när man lägger ut verksamhet, ta med aspekter om allmänhetens insyn.
Det är ju inga nyheter - absolut inte. Däremot har jag varit väldigt tydlig med att vi inte planerar någon översyn av meddelarfriheten i syfte att stärka skyddet för dem som är i privat verksamhet, och jag tycker att jag har redogjort ganska tydligt för skälen. Det är väldigt svårt att ha samma regler i offentlig och enskild verksamhet.
Det är dessutom stor risk att man då hamnar i konflikt med den fria avtalsrätten, och det tycker jag inte är rimligt. Jag medger att det är många olika bollar att hålla i luften samtidigt när man resonerar om de här frågorna, men som sagt: Otydligt tycker jag inte att det är.
När man däremot hänvisar till tidigare uttalanden är det naturligtvis så att jag inte kan säga att man för tid och evinnerlighet aldrig någonsin kommer att behöva se över en och annan grundlag. Det tror jag vore förmätet av ett statsråd att göra. Det är klart att det kan finnas skäl till det. Men såvitt jag kan överblicka situationen just nu är det inte aktuellt, och det var det jag svarade på.
Beatrice Ask (M):
Nils Oskar Nilsson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att se över konflikten mellan den demokratiska demonstrationsfriheten och dess tillämpning samt de konsekvenser det kan få för befolkningen i ett mindre samhälle. Frågan är ställd mot bakgrund av de årliga demonstrationerna i Salem i samband med årsdagen av ett mord år 2000. En fri åsiktsbildning är fundamental i ett demokratiskt samhälle.
Den innefattar politiska fri- och rättigheter som ger var och en rätt att ha de åsikter de vill, att sprida dem och att försöka övertyga andra om deras riktighet. Den enskilde har därmed rätt att bilda opinion. De så kallade positiva opinionsfriheterna är garanterade i regeringsformen genom att varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkras bland annat yttrande-, informations-, mötes-, demonstrations- och föreningsfrihet. Möjligheterna till inskränkningar är begränsade.
I svensk rätt är demonstrationsfriheten dock inskränkt bland annat genom att det krävs tillstånd för att anordna en demonstration. Syftet med tillståndskravet är att polisen ska ha kontroll över demonstrationer och därigenom kunna förutse och förebygga ordningsstörningar. Om risken för ordnings- och säkerhetsproblem bedöms som alltför stor har polisen möjlighet att vägra demonstrationstillstånd.
Jag har förståelse för att den årliga demonstrationen innebär olägenheter för Salemborna, dels beroende på hur Salem är byggt, dels på grund av de störningar och oroligheter demonstrationerna medför. Samtidigt som demonstrationsfriheten måste värnas kan inte demonstrationer få alltför långtgående konsekvenser för de människor som bor och vistas i de berörda områdena.
Det är Polismyndigheten i Stockholms län som ansvarar för att den allmänna ordningen och säkerheten upprätthålls inför och under demonstrationen. Jag har fullt förtroende för polisens förmåga att avgöra vilka insatser som behövs för att inte skapa onödiga olägenheter. Jag vet också att många andra, inklusive kommunen, gör insatser för att på annat sätt förebygga problem.
Regeringen har inte i nuläget några planer på att utvidga polisens möjligheter att avslå en tillståndsansökan. I stället bör fokus ligga på polisens arbete med att förebygga ordningsstörningar och att upprätthålla ordning och säkerhet vid demonstrationer.
Beatrice Ask (M):
Jag tror att vi har vänt utochin lite grann på detta. Vi arbetar naturligtvis ganska mycket med dessa principiella frågor inom Justitiedepartementet därför att de ibland är svåra att omsätta i praktiken. De är inte så enkla som Börje Vestlund säger. Men det ligger också mycket i att det finns en del mer principiella frågor som man har anledning att ofta lyfta fram och inte minst i riksdagen.
Det är därför väldigt bra att vi får lyfta fram denna fråga eftersom den sätter olika intressen och den konflikt som ligger i hur man på bästa sätt värnar grundläggande rättsprinciper på sin spets. Det är också bra att vi får en sådan principiell diskussion i polisstyrelse och andra organ eftersom jag tror att vi inte kommer att få färre utan kanske fler sådana här svårigheter med tiden.
Det är viktigt att vi hela tiden ser till att skaffa oss normer och ett regelverk för hur vi använder våra grundlagsfästa rättigheter. Det är någonting som vi måste vinna ungdomar för. Det är väldigt lätt att det skapas en känsla av att man gör detta lite grann som man vill och att det inte krävs ordning och reda och allt vad det nu kan vara.
Men jag tror att det är viktigt att vi har den ordning som vi är vana vid - att man söker tillstånd, diskuterar med polisen, har ordnade former och att det finns ansvariga som man diskuterar med. Då kan vi också se till att vi i framtiden har en levande debatt och en bred debatt ute bland människorna. Jag tackar så mycket för att denna fråga har lyfts fram.
Jag har naturligtvis träffat företrädare för Salem och andra för att diskutera dessa frågor, och det finns ett stort engagemang, inte minst för att värna demonstrationsrätten utan att det blir problem även i Salem.
Beatrice Ask (M):
Yvonne Andersson har frågat mig om jag är beredd att ta initiativ till att reformera tillsynen i konkurs. Jag besvarade nyligen en skriftlig fråga från Yvonne Andersson i samma ämne. Som jag då förklarade har tillsynen i konkurs relativt nyligen utretts. Konkurstillsynsutredningen ansåg att tillsynen borde förändras på flera sätt men att den grundläggande strukturen med en omfattande tillsyn under statlig kontroll skulle kvarstå.
En del av utredningens förslag kan sägas vara överspelade genom de organisatoriska förändringar som nyligen skett hos Skatteverket och Kronofogdemyndigheten. Det finns delar av utredningens förslag som kan och bör genomföras. En mer genomgripande reform, som Yvonne Andersson föreslår, kan emellertid inte ske utan att frågan utreds på nytt. Som jag tidigare anfört är konkursrätten föremål för ett omfattande lagstiftningsarbete.
Regeringen avser att snart lägga fram en proposition om förmånsrätten. Vidare pågår en utredning som bland annat har till uppgift att samordna förfarandena för företagsrekonstruktion och konkurs. Indirekt kommer frågor om tillsyn att beröras av utredningen, eftersom tillsynen i dag skiljer sig väsentligt mellan ärenden om konkurs och ärenden om företagsrekonstruktion.
Mot denna bakgrund bör frågan om en eventuell reformering av tillsynen i konkurs anstå till dess de nya förfarandereglerna är på plats.
Beatrice Ask (M):
Först vill jag ta upp detta med att den gamla utredningen bygger på den socialdemokratiska regeringens uppfattning och direktiv. Ja, så är det naturligtvis. Men när det gäller omfattande utredningar har vi inte outtömliga resurser för utredningsförfarande, och det är kutym inom statsförvaltningen att om man har genomfört en omfattande utredning ska det väldigt mycket till för att göra om den omedelbart.
Det gäller i synnerhet om det inte har varit stora strider om innehållet i de resultat som har kommit efter remissbearbetning och annat. När det gäller konkurser och tillsyn av dem har man också en successiv reformering av systemen. Systemet är ineffektivt och dyrt, säger interpellanten.
När man gör jämförelsen med advokatsamfund och liknande kan man ju tycka att det borde gå att spara en del pengar, och det är möjligt att det går att göra så. Samtidigt ska man vara klar över att den grundläggande uppfattningen i den utredning som gjordes var att den här strukturen hade många fördelar och att man inte avsåg att ändra på den.
Det har funnits problem med jäv, vilket också togs upp i inlägget, men det gäller inte längre. Sedan den 1 januari har skattemyndigheten övertagit flertalet av borgenärsuppgifterna. Det är en del av den successiva reformering och modernisering som sker. Där har något hänt. Sedan nämndes det finska systemet och att det är intressant. Det är alldeles riktigt.
Där ligger det huvudsakliga ansvaret för övervakning av konkursförvaltningen hos borgenärerna. Man kan välja en eller flera ombudsmän som man avger redovisning till, och det finns en särskild myndighet som ska utöva tillsyn och så vidare. Det är mycket i det finska systemet som är intressant för oss att titta på. Samtidigt säger min erfarenhet att det är mycket sällan som tillskapande av nya myndigheter innebär enorma besparingar.
Om man skulle kunna åstadkomma det vore det en statlig innovation. Men det är möjligt att det finns klokheter i detta. Det viktiga är ändå som jag ser det att man har en effektiv och avgränsad administration som tar ansvar för den typ av uppgifter som måste ligga någonstans. I mitt svar har jag tydliggjort att vi nu inte avser att tillsätta någon ny utredning.
Ett argument för att avvakta är det arbete som pågår i en del andra frågor och som kommer att påverka förutsättningarna för tillsyn vid konkurs. Där är vi ändå inne på de områdena, och man ska nog passa sig för att kasta upp alla bollar samtidigt, i synnerhet om resurserna för utredningsverksamhet är begränsade. Det finns väldigt många frågor där den här regeringen vill och ska ändra, men vi tvingas ta det i en viss takt.
Men, som sagt, det finns en del att fundera över när det gäller tillsynen i konkurser. Vi tycker att den finska modellen är intressant på många sätt. Den kanske inte är möjlig att direkt överföra. Det måste i varje fall studeras. Det pågår en successiv modernisering och reformering, och i grunden har vi ganska färskt underlag som säger att vi i Sverige är hyfsat nöjda med den grundstruktur som har funnits. Där någonstans står vi i dag.
Beatrice Ask (M):
I det jag sade om successiv reformering ligger att vi faktiskt gör förbättringar när vi ser att sådana är möjliga utan stora åthävor. Och i den utredning som är genomförd finns det förslag som är intressanta, som vi tittar på. Det finns till exempel förslag om att i viss mån öka förvaltarnas självständighet. Det är kanske inte tillräckligt, men det är i viss mån. Det kan finnas sådana saker som man successivt kan titta på, och det är bra.
Man kanske ändå måste bestämma sig för om man vill ha en omfattande och genomgripande reform eller en successiv reformering. När det gäller en genomgripande reform eller stora förändringar är det min uppfattning att det inte är aktuellt just nu med tanke på att vi arbetar med förmånsrätten och en del annat som påverkar förutsättningarna för granskningen. Då måste man vänta och göra saker i rätt ordning.
Samtidigt försöker vi inom departementet naturligtvis ständigt att hålla oss ajour med hur man löser frågor i andra länder, inte minst i de nordiska. Vi har ju ett nordiskt samarbete. Det är självklart att våra specialister hela tiden diskuterar för- och nackdelar med olika system, och vi försöker lära av varandra.
Det som för min del är det centrala i detta är naturligtvis att man har en väl fungerande granskning men också att man har en effektivitet i organisationen. Jag tycker att det är bra att man har löst en del av problemen genom att skattemyndigheten har fått ta över en del av det som uppenbarligen har gett förutsättningar för vissa jävssituationer, att man har försökt lösa det. Det kan finnas fler sådana saker som vi kan hantera.
Men, som sagt, jag kommer inte att föreslå en omfattande reformering när det gäller tillsynen i konkurs förrän vi är klara med det andra och förrän vi har funderat mer på om vi har stora brister i det system som vi har i dag.
Det är naturligtvis väldigt viktigt att detta fungerar på ett bra sätt, eftersom det handlar om att i ordnade former avveckla insolventa gäldenärers tillgångar och se till att man fördelar dem på ett vettigt sätt till de borgenärer som är aktuella. Det är ett väldigt ansvarsfullt arbete. Det är väl också skälet till att man kanske har varit lite försiktigare när det gäller att göra dramatiska förändringar, eftersom det är väldigt känsliga frågor.
Jag är inte bekymrad över att det är känsliga frågor, utan vi har vår grundläggande syn. Kan något lösas lite mer vid sidan av staten är det till fördel, men just nu har vi den organisation vi har, och det får fungera på det sättet. Mitt besked är detsamma som jag gav som svar på den skriftliga frågan. Men, som sagt, det är ett väldigt intressant frågekomplex.
Med tanke på att vi kommer med spännande propositioner framöver om förmånsrätten och om samordnat insolvensförfarande är vi i närheten av de här frågorna, som är oerhört viktiga för företagsamheten i landet.
Beatrice Ask (M):
Detta ska bli mycket kort. Jag glömde några saker som jag ändå tycker är viktiga. Vi har en ganska stark tillsyn; det är riktigt. Det är möjligt att den är överdimensionerad i vissa avseenden, framför allt när man jämför med andra områden. Det är sällan man får höra att vi har en överdimensionerad tillsyn, så det kan naturligtvis vara roligt att påpeka.
Men anledningen till att det kanske har blivit så och anledningen till att man har varit mån om den struktur som vi har är naturligtvis att staten, i samband med konkurshantering, ofta har stora ekonomiska intressen. Det gäller också enskilda. Men det är stora intressen som är känsliga att hantera.
Det handlar också om något slags vilja att försäkra sig mot oegentligheter som ibland förekommer i den här verksamheten. Det är givetvis inget försvar för att ha ett överdimensionerat statligt tillsynsansvar, men det finns ett skäl och jag tycker att man ska ha med sig det.
Som jag sade tidigare: I ansvaret för tillsynen ligger att försöka se till att man inte ger utrymme för ekonomisk brottslighet. Ingen ska behöva dra ett kort strå alldeles i onödan. Detta är viktigt när vi försöker få en bättre ordning för att reda ut företagsekonomiska problem och den typen av bekymmer som kan dyka upp och som alltid dyker upp någon gång.
Viljan att säkra detta kan naturligtvis gå lite för långt, men jag tror ändå att det är väldigt viktigt att ta med sig de problemen och den viljan i det arbete man bedriver även framöver. Med detta vill jag säga att jag är övertygad om att man har precis samma ambitioner i Finland och i andra länder, där man har valt andra system.
Det finns anledning att vara intresserad av detta. Det vi kan vara intresserade av är naturligtvis både att säkra fortsatt god kvalitet i verksamheten och kanske också högre effektivitet. Detta får vi återkomma till när tiden är mogen för det.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig om jag avser att ta initiativ till att utreda polisorganisationen. Frågan är ställd mot bakgrund av påståenden om bristande samordning och samarbete mellan olika polismyndigheter. Regeringens övergripande mål är att öka tryggheten i Sverige. Därför genomförs nu den största satsningen någonsin på polisen. Polisorganisationen har fått kraftiga anslagsökningar. Målet är att det ska finnas 20 000 poliser år 2010.
Det innebär en ökning med 2 500 poliser under mandatperioden. Resurstillskotten kombineras med höga krav på en förbättrad resultatutveckling inom polisen. För att de ska ge önskat resultat måste polisen fokusera på att effektivisera verksamheten och frigöra resurser till kärnverksamheten. Omorganisationer tar stora resurser i anspråk - tid och kraft som tas från det egentliga polisarbetet.
Organisationsförändringar måste därför vara genomtänkta och genomföras med ett tydligt syfte. Mot den bakgrunden arbetar vi för närvarande med följande frågor: Rikskriminalpolisens roll ses över. Inom ramen för den nationella mobiliseringen mot den organiserade brottsligheten har rikskriminalpolischefen Therese Mattsson i uppdrag att se över Rikskriminalpolisens roll och befogenheter när det gäller att biträda regional polis med specialistkompetens.
Jag ser fram emot hennes förslag som presenteras nästa vecka. Ökad samverkan inom polisen och mellan myndigheter är huvudtemat i flera uppdrag som givits inför mobiliseringen mot den organiserade brottsligheten. Vi avser att ta intryck av den framgångsrika danska modellen där man genom samverkan mellan myndigheterna ökar trycket mot brottsligheten.
Det är en självklarhet att polismyndigheterna samverkar med varandra inom alla relevanta verksamhetsområden på ett så effektivt sätt som möjligt. Ett annat exempel är det stora reformarbete som pågår med att ta fram en ny polisdatalag. En ny polisdatalag har utretts sedan 2001. Vi har tagit fram ett konkret förslag, och nu pågår arbetet med att ta fram en proposition med förslag till ny lagstiftning.
Alliansregeringen lovade inför valet att fokus denna mandatperiod skulle ligga på polisverksamheten, inte på organisationsfrågor. Det löftet står fast.