KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Larsson (KD):
Eva Olofsson har frågat mig vad jag avser att göra för att förändra förhållandena till det bättre för hemtjänstens personal. Det är nedslående att Arbetsmiljöverkets jämförelse av verksamheterna hemtjänst och teknisk förvaltning visar att arbetsmiljön är betydligt sämre inom hemtjänsten. Dock framkom det i Arbetsmiljöverkets uppföljning i kommunerna att det finns en ambition att göra förändringar i de grundläggande förutsättningarna för arbetsmiljön.
Arbetsgivaren har ansvar för personalens arbetsvillkor. Ett väl fungerande ledarskap är i sammanhanget en viktig komponent i att skapa god arbetsmiljö och goda arbetsvillkor för personalen. Ett strukturerat ledarskap som ger personalen möjlighet att stärka sin kompetens och som främjar evidensbaserade metoder och arbetssätt ger också bättre förutsättningar till minskad stress.
Regeringen bidrar till kompetensstärkande insatser för såväl ledare som personal genom ledarskapsutbildningen för chefer i äldreomsorgen och Omvårdnadslyftet för baspersonalen. Den nationella ledarskapsutbildningen startade i höstas. Över 600 chefer har slutfört den första delkursen, och till den nya kursstarten i januari var över 400 ledare anmälda.
Omvårdnadslyftet infördes 2011 och syftar till att stärka såväl den grundläggande som den specialiserade kompetensen bland personalen. Sedan januari 2013 innefattas även personal som arbetar med personer med funktionsnedsättning med stöd av socialtjänstlagen. Hittills har ca 10 000 personer påbörjat en utbildning inom ramen för satsningen. Vi kan konstatera att insatserna börjar visa resultat.
Enligt Socialstyrelsen har andelen personal med grundläggande utbildning för vård och omsorg ökat från 76 procent år 2008 till 86 procent 2013 i särskilt boende och från 67 procent till 75 procent när det gäller hemtjänst.
Regeringens satsning på de mest sjuka äldre som omfattar sammanlagt 4,3 miljarder kronor syftar bland annat till att stimulera ett systematiskt förbättringsarbete. Exempelvis bidrar satsningen på kvalitetsregister till att ge personal goda förutsättningar och bättre verktyg för att utveckla och utföra sitt arbete.
Regeringen gav år 2011 Arbetsmiljöverket i uppdrag att synliggöra och förbättra kvinnors hälsa i arbetslivet. Rapporten som Eva Olofsson refererar till är genomförd inom ramen för regeringens treåriga satsning. I slutändan är det dock arbetsgivarna som måste vara aktiva i att skapa förändrings- och förbättringsarbete som ger synliga resultat i arbetsmiljön för de anställda.
Maria Larsson (KD):
Den kommunala verksamheten är mångfasetterad. Det är en viktig rapport som Arbetsmiljöverket har kommit fram med på regeringens uppdrag. Vi vill ge den kunskapen ut till kommunerna genom att jämföra verksamheter som är tydligt mansdominerade och kvinnodominerade. Jag skulle önska att skillnaderna inte fanns. Jag tror att om den fackliga aktiviteten hade sett annorlunda ut för kvinnors möjligheter i den kommunala sektorn skulle vi inte ha haft så stora skillnader.
Här finns det mer att önska. Jag vill dock inte lyfta ansvaret från kommunerna, som Eva Olofsson antyder att hon vill göra. Hon säger att det borde vara ett större ansvar för staten. Men vill hon förstatliga äldreomsorgen? Är det detta hon säger? Arbetsgivaransvaret ligger på kommunerna.
Vi vill från statens sida bidra till att stödja kommunerna, och det är det vi har gjort. Det finns mer pengar i äldreomsorgen i dag än det gjorde när vi tillträdde. Det har ökat från 80 miljarder till 100 miljarder. Det är både kommunerna och staten som har tillfört dessa pengar. Det är fler anställda i äldreomsorgen i dag än det var när vi tillträdde.
Eva Olofsson radar upp en rad saker och säger att detta drabbar också de äldre. Nej, det kan vi inte riktigt se när det gäller nöjdhetsundersökningar hos de äldre. De äldre har faktiskt blivit mer nöjda under tidens gång. Men jag håller med Eva Olofsson om att det måste satsas på bra arbetsvillkor för äldreomsorgens personal.
Kontinuitet i verksamheterna - att det är samma person som kommer och som sedan finns kvar - är så betydelsefullt för vilken kvalitet man upplever från de äldres sida. Därför gör kommunerna klokt i att se till att skapa goda villkor inte bara för den tekniska personalen utan också för äldreomsorgens personal.
Vi kan ge stöd till kommunerna, men det är arbetsgivaren som måste ta ansvaret. Så fungerar det i de flesta verksamheter, och jag tror att det är en riktig ordning som bör behållas här.
Maria Larsson (KD):
Det är en viktig arbetsgivarfråga att se till att man har en frisk personal. Det är bra för den enskilde men också lönsamt för kommunerna. Dagens Samhälle hade en intressant artikel där de visade vad sjuktalen kostar för kommunerna. Det är ganska alarmerande siffror, och det är ett stort mänskligt lidande. Jag menar att väldigt många chefer i äldreomsorgen har alldeles för många medarbetare.
Jämfört med den organisation som finns på den tekniska sidan skiljer det mycket. Eva Olofsson får allt inom äldreomsorgen att låta bedrövligt. Men låt oss inte glömma att vi faktiskt har rankats som världens bästa land att åldras i. Någonting måste ändå fungera, även om det inte låter så på Eva Olofsson.
Jag vill dock understryka och hålla med om att det finns en stor förbättringspotential när det gäller personalens villkor, så att vi kan säkerställa att vi har personal i framtiden. Vi har visst varit med och byggt de karriärvägar som ni aldrig medverkade till att de blev byggda. I dag finns det specialiseringsutbildning för undersköterskor. I dag finns det en ledarskapsutbildning på plats för äldreomsorgens chefer.
Det kom ni aldrig fram till när ni hade inflytande på regeringsmakten. Stå inte här och säg att vi inte har gjort något, Eva Olofsson! Vi har gjort väldigt mycket. I dag finns möjligheten att driva egen verksamhet. Det vill Eva Olofsson ta bort. Att lägga ut verksamheten på en annan utförare kostar inte mer för hemtjänsten. Lagstiftningen - LOV - ger samma ersättning till alla som den kommunala verksamheten kostar.
Det är samma pengar, Eva Olofsson, och det är lika villkor som gäller. Jag tror att både Eva Olofssons och mina partikamrater i många kommuner driver exempelvis möjligheten till heltidstjänst om man så önskar. Eva Olofsson refererar till de senaste dagarnas debattartiklar.
Det har kommit en rapport från Kommunal. Det som presenteras i den rapporten stämmer inte överens med det som under ganska många år har presenterats i form av Jobbhälsobarometern från Svenskt Kvalitetsindex.
År efter år uppges där att privat anställda är mer nöjda med arbetsbelastning, arbetsledning och möjlighet att utvecklas i arbetet. De tycker också att deras kompetens tas till vara i högre utsträckning och att de har goda möjligheter att påverka hur arbetet ska utföras. De är även nöjdare med lönen än kollegerna i offentlig regi. Det är vad Svenskt Kvalitetsindex kommer fram till år efter år.
Maria Larsson (KD):
Att diskutera med Vänsterpartiet är ganska förutsägbart, för de säger i varje debatt: Mer resurser! Mer resurser! Det kan vara en lösning som är befogad i vissa kommuner men kanske inte i alla. Det är inte heller så att man ser omedelbara samband när man tittar på kvaliteten och vad de äldre själva tycker om kvaliteten utifrån hur mycket resurser som är satsade.
Det handlar också om hur man använder resurserna och hur man använder och organiserar personalen för att tillvaron ska vara mindre stressad. Jag hävdar att det systematiska kvalitetsarbete som vi har infört som arbetssätt på väldigt många ställen med statligt stöd har underlättat tillvaron för många arbetare i äldreomsorgen. Det är vad de säger själva.
Genom att arbeta på ett systematiskt sätt får de plötsligt mer tid över för att umgås med de äldre. BPSD-registret är ett exempel där jag får många sådana signaler. Sjukfrånvaron är olycklig; jag tycker också det. Mer måste göras för att minska sjukfrånvaron och konstatera vilka nycklarna är för att göra det. Men låt oss också titta på de regionala skillnaderna.
Låt oss vara aktiva, både vi som kristdemokrater och ni som vänsterpartister ute i kommunerna, för att vrida och vända på den frågan och titta på vad som behöver göras på den kommunala nivån. När det gäller vallöften kommer vi att återkomma till dem så småningom, men det är inget jag kommer att presentera i dag.
Maria Larsson (KD):
Eva Olofsson har frågat mig vad jag avser att göra för att förbättra arbetsvillkoren inom socialtjänstens barn- och ungdomsvård för att få stopp på den alltför stora personalrörligheten. En trygg och säker vård bygger till stor del på goda förutsättningar för personalen att utveckla vården och att kompetent och erfaren personal finns att tillgå.
En viktig och prioriterad fråga för regeringen handlar om att stödja huvudmännen i deras arbete att stärka kompetensen i den sociala barn- och ungdomsvården. Det är kommunerna som ansvarar för att personalen har lämplig utbildning och erfarenhet för att klara av sina arbetsuppgifter inom socialtjänsten. Den 1 juli 2014 träder ny lagstiftning om krav på behörighet för att få utföra vissa uppgifter inom den sociala barn- och ungdomsvården i kraft.
Socialnämnden ska ansvara för att använda handläggare som har avlagt svensk socionomexamen eller annan relevant examen på grundnivå i högskolan, eller som har en erkänd utländsk utbildning. För att stärka huvudmännens arbete genomför regeringen en långsiktig satsning för att stödja kommunerna i arbetet med kompetensutveckling inom den sociala barn- och ungdomsvården.
Som ett första led har Socialstyrelsen på regeringens uppdrag fördelat statsbidrag till kommunerna för en inventering av kompetensläget och kompetensbehovet på kommunal nivå och för att genomföra kompetensutvecklingsinsatser under 2013 och 2014.
Inventeringen har gett kommunerna en möjlighet och stöd i att inventera vilken kompetens som handläggarna besitter och vilken kompetens kommunen behöver för att klara sitt uppdrag inom den sociala barn- och ungdomsvården. Inventeringen beskriver den nuvarande situationen och utgör ett underlag för regeringens fortsatta kompetenssatsning och för ett långsiktigt utvecklingsarbete på lokal och regional nivå.
Den primära målgruppen för statsbidraget för utbildnings- och kompetensutvecklingsinsatser är socialsekreterare, chefer och andra arbetsledare inom den sociala barn- och ungdomsvården. Statsbidraget omfattar också kompetensutveckling i form av stöd och handledning för oerfarna handläggare och behandlande personal.
Under förutsättning att riksdagen beviljar medel för ändamålet fortsätter statsbidraget till kommunerna för utbildningsinsatser och kompetensutveckling fram till och med 2016. Jag vill avsluta med att säga att det i landets kommuner pågår ett arbete med att utveckla kompetensen och få en större stabilitet. Jag kommer att fortsätta att föra en dialog med Sveriges Kommuner och Landsting, Akademikerförbundet SSR och andra aktörer för att på bästa sätt stödja kommunerna i det pågående utvecklingsarbetet.
Då Eva Olofsson, som framställt interpellationen, anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav förste vice talmannen att Jens Holm i stället fick delta i överläggningen.
Maria Larsson (KD):
Det går verkligen att beskriva Sverige i positiva termer. Det är 250 000 fler personer som är sysselsatta i Sverige i dag än när vi tog över regeringsmakten. Det är 200 000 färre som befinner sig i utanförskap. Klyftorna i Sverige har ökat sedan början på 90-talet.
De ökade mest under den tid som Socialdemokraterna med stöd av Vänsterpartiet regerade landet. Ökningen sedan vi tillträdde har varit marginell. Dessutom minskar fattigdomen bland barn nu i vårt land med regeringens politik. Det är faktum.
Om man vill beskriva Sverige i positiva termer går det alldeles utmärkt, eftersom sanningen talar för det. När väldigt många av våra europeiska grannländer har en ökande fattigdom i absoluta tal går Sverige mot strömmen. Det är sanningen, Jens Holm. Den här debatten skulle handla om socialsekreterarnas situation.
Men jag är tvungen att svara upp mot en helt annan debatt som Jens Holm här inleder. Med den bakgrundsteckning som Jens Holm har gjort blir jag väldigt förvånad att Vänsterpartiet säger nej den satsning som vi nu vill öronmärka just till barn som lever i familjer med långvarigt försörjningsstöd. Den kallas för fritidspeng.
Det är en öronmärkt del till barnen för att de ska kunna delta i fritidsaktiviteter på samma sätt som andra barn och få utveckla sina intressen och sin talang. Detta säger Vänsterpartiet nej till. Det är för mig obegripligt utifrån den höga ton i retoriken som ni har i den här typen av debatter.
Låt oss gå tillbaka till det som interpellationen verkligen handlar om, nämligen socialsekreterarnas utsatta situation. Jag vet inte hur många socialtjänster som jobbar med social barn- och ungdomsvård som Jens Holm har besökt. Det kanske jag kan få svar på senare.
Jag har ägnat mig åt att resa runt rätt mycket i landet och just träffat socialtjänsterna i den del där de jobbar med den sociala barn- och ungdomsvården eftersom jag har varit så intresserad av att förbättra den verksamheten.
Jag har besökt Linköping, Helsingborg, Jönköping, Habo, Södertälje, Skellefteå, Norsjö, Malå, Tjörn, Stenungsund, Kungälv, Lessebo, Ljungby, Växjö, Katrineholm, Flen, Vingåker, Uddevalla, Vänersborg, Munkedal, Trelleborg, Vellinge och Svedala. Det har varit intressanta resor.
Jag kan konstatera att det finns ett fantastiskt engagemang hos socialtjänstens personal. De sliter med svårigheter. Situationen ser olika ut i olika kommuner. Men det finns också en fantastisk vilja och ambition att utveckla sin verksamhet. Många jobbar i dag väldigt konstruktivt med det verktyg som finns som heter BBIC.
Många har förutsättningar att också få en god arbetsledning. Jag har träffat kommuner där man har en väldigt liten omsättning, men det finns också kommuner som har problem. Det hoppas jag kunna återkomma till i mitt nästa inlägg, förutsatt att vi håller debatten om det som var ämnet för interpellationen.
Maria Larsson (KD):
Det som Jens Holm efterfrågar är redan på väg. Jag kan upprepa det igen: Vi bidrar till kommunernas möjligheter att ge kompetensutveckling till sin personal. Jag hoppas också kunna återkomma när det gäller specialistutbildning. Det är massor med saker som är på gång och som är påbörjade. Vi har genomfört en rad olika lagförändringar för att stärka barnrättsperspektivet. Läs vad vi har gjort! Jag skickar gärna över en sammanställning till Jens Holm.
Låt mig också säga att när det gäller FN:s barnkonvention tycker även Kristdemokraterna, som är mitt parti, att den ska bli svensk lag. Men till skillnad från Vänsterpartiet har vi respekt för att saker och ting måste konsekvensanalyseras och utredas först. Det är därför vi har tillsatt en utredning som just nu sitter och arbetar med detta. Det är klart att man i riksdagen kan bestämma sig för att genomföra detta med en gång utan att titta på vad utredningen kommer fram till.
Jag förstår att det är det som Jens Holm vill. Men det är inte så svensk parlamentarism och svensk demokrati är uppbyggd. Först gör vi en utredning, konsekvensanalyserar, tittar på resultatet och låter många komma till tals i en remissomgång. Sedan går vi till beslut. Det är den vanliga ordningen. Den har jag respekt för, och så tänker jag gå till väga också i den här frågan. Barnperspektivet visade vi i allra grad från Alliansen när vi tillsatte utredningen.
Jens Holm, som har kunnat påverka regeringspolitiken långt tidigare, har aldrig tillsatt någon utredning för att titta på frågan.
Maria Larsson (KD):
Börje Vestlund har frågat mig om jag kan överväga att införa ett statsbidrag till assistanshundar liknande det som i dag utgår för ledarhundar till personer med synskada. Assistanshundar är ett samlingsbegrepp för hundar som är tränade att hjälpa personer med funktionsnedsättning med olika moment i den dagliga livsföringen. I begreppet assistanshundar ingår ledarhundar för synskadade samt service- och signalhundar.
Organisation, ägande, utbildning och krav är annorlunda för ledarhundar än för övriga assistanshundar. Sedan väldigt lång tid är ledarhundar hjälpmedel som utbildas och bekostas av statliga medel. För den som behöver en service- eller signalhund finns inget organiserat offentligt stöd i dag.
Det finns inget formellt hinder för kommuner och landsting att inom ramen för socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen ge stöd till service- och signalhundar, men det sker inte i praktiken i dag. En bidragande orsak till detta kan vara att det i dag saknas kunskap om hur användningen av service- och signalhundar påverkar brukarnas behov av offentliga stödinsatser.
I december 2008 tog regeringen därför initiativ i frågan genom att besluta om en försöksverksamhet. Försöket syftar till att öka antalet service- och signalhundar i aktiv tjänst för att kunna göra en utvärdering av hur användningen av dessa hundar påverkar brukarnas behov av olika offentliga insatser som till exempel sjukvård eller socialtjänst.
Ca 60 hundekipage har utbildats inom försöket med statliga medel, och effektutvärderingen pågår. Socialstyrelsen som är ansvarig för utvärderingen inom försöksverksamheten ska lämna en slutredovisning senast den 15 december 2014. De tjänster som utförs av service- och signalhundar ligger inom samhällsområden där ansvaret till stor del åligger landstingen och kommunerna. Särskilt tydlig är kopplingen till hjälpmedelsområdet.
Innan eventuell statlig finansiering övervägs bör resultaten av utvärderingen inväntas.
Maria Larsson (KD):
Tack, interpellanten, för interpellationen! Det här är en fråga som funnits ganska länge på dagordningen, precis som interpellanten säger. Det började som ett arvsfondsprojekt för flera decennier sedan. Det gäller mycket verksamhet som så småningom blir skattefinansierat.
Organisationer och enskilda människor har örat mot marken och kan identifiera behov och trender ofta långt innan vi beslutsfattare gör det. Det är alltså inte ovanligt att arvsfondsprojekt uppmärksammar en problematik som sedan blir till en större verksamhet, till sådant som kan växlas upp.
Jag skulle vilja säga att den nuvarande regeringen är den som gjort någonting för att öka kunskapsmängden, så att vi får den kunskapsmängd som behövs för att kunna fatta vidare beslut. Vi har tillsatt försöksverksamheten just med tanke på att få ett kunskapsunderlag som även säger något om samhällsnyttan.
För den enskilda individen är det naturligtvis bevis nog att hunden gör nytta för honom eller henne, men som Börje Vestlund är inne på finns det ingen entydig forskning som stöder individperspektivet. Vi kan inte förlita oss på det utan behöver en kompletterande utredning. Därför har vi gjort en komplettering. Det är en försöksverksamhet som vi fick förlänga något eftersom beslutsunderlaget ansågs vara för litet.
Det ansågs inte ha tillräckligt stor omfattning för att utifrån det kunna fastställa evidens. Det är det som vi försöker uppnå. Nu görs för första gången någonting som kan ge det kunskapsunderlag som sedan kan leda vidare. Det är så vi måste arbeta, Börje Vestlund. Också jag skulle önska att vi hade kommit mycket längre, att forskningen och kunskapen hade funnits på plats.
Men när den inte finns på plats är det vårt tillvägagångssätt.
Maria Larsson (KD):
Hundar är fantastiska. Jag har sett diabeteshundar jobba. Jag har läst om epilepsihundar. Jag har sett vårdhundar jobba med personer med demenssjukdom. Jag vill bara berätta en liten underbar historia om vad hunden kan betyda för en person som har mist sitt språk. Det var på ett äldreboende en person - jag fick detta berättat för mig - som inte hade talat på länge.
Men han började leka med hunden där som fångade hans uppmärksamhet. De bollade, och hunden apporterade bollen tillbaka. Mannen tog med sig hunden in på sitt rum, tog ned ett foto från bokhyllan och visade hunden fotot på den hund han hade ägt en gång. Djur är fantastiska. Jag besökte ett äldreboende i går där det finns en katt. Att ha en katt förlöser väldigt mycket hos människan och kan vara till stor hjälp.
Visst finns det forskning, jag har inte sagt att det inte finns, men inte den typ av forskning som stöder att det här skulle kunna vara ett användbart verktyg på många olika sätt. Jag skulle vilja att vi använder den forskning som finns, tittar på möjligheterna och till slut gör en utvärdering, såsom vi nu har initierat. Människovärdet - precis det är min utgångspunkt. Det är därför jag har initierat försöksverksamheten.
Vi vill se vilken nytta detta har för människan. Kan man få hjälp som diabetiker? Skapar det en ökad trygghet i vardagen? Då får vi genom en sådan försöksverksamhet svart på vitt vilka effekterna blir. Det är precis det vi vill ha fram. Börje Vestlund kan raljera och säga att det är tramsigt att ta upp vem som har gjort mest.
Motioner om signal- och servicehundar har skrivits också under socialdemokratiska regeringar, men det hände inget då. Nu har vi startat en försöksverksamhet för att få svart på vitt för att kunna gå vidare. Det är så man måste jobba politiskt. Det har betydelse, och det är inte alls tramsigt. Vill man åstadkomma resultat måste man först ha en kunskapsgrund att stå på.
Ledarhundarna är redan i dag finansierade av staten. Det finns en historisk koppling som gör att det är på det sättet. Det var nämligen Försvarsmakten som efter andra världskriget startade Statens hundskola för att försörja samhället med diverse brukshundar, bland annat ledarhundar.
Jag tror att hade fenomenet ledarhund inte funnits tidigare utan uppstått i dag skulle det sannolikt ha kopplats till syncentralernas verksamhet och därmed varit ett ansvar för landstingen. Men vi har velat ta det nationella ansvaret eftersom vi ser att det inte tas någon annanstans. Vi har en försöksverksamhet. Vi har fått utöka och förlänga den något eftersom vi inte fick de resultat som vi hade hoppats på.
Då får man besinna sig och säga: Det är bättre att ta ett extra år och lägga till några hundar till så att vi får ett resultat när det gäller effekterna som vi kan lita på.
Maria Larsson (KD):
Det händer väldigt lite, säger Börje Vestlund. Men under Socialdemokraternas regeringstid pågick det försöksverksamhet i noll år. Vi har bedrivit en sådan i fem år. Ni hade noll medel i budgeten, inte ens till ett försök. Jag har inte heller sett några budgetmedel i Socialdemokraternas nuvarande budget för detta.
Nu händer det, och det finns det all anledning att glädja sig åt. Försöksverksamheten är på gång. Förhoppningsvis får vi en bra utvärdering som kan ligga till grund för fortsatta beslut. Naturligtvis ska inriktningen och utgångspunkten vara att enskilda människor ska kunna känna sig trygga i sin vardag och ha en hög livskvalitet. Människor ska kunna vara delaktiga i samhällsliv och kanske också i arbetsliv.
Hundar är fantastiska, men de är bara nyttjade till en bråkdel av den förmåga som de har. Vi kommer nog att se mycket mer av möjligheter att använda djur när det gäller att bibringa hälsa, spåra farliga ämnen, förutsäga naturkatastrofer och annat. Vi är bara i början på en intressant utveckling.