Jan Lindholm (MP):
Den feministiska rödgröna regeringen fortsätter oavbrutet och oförtrutet arbetet med att förbättra villkoren för alla som lever och bor i det här landet. Förbättringar av skola, vård och omsorg är prioriterade vad gäller arbetet inom välfärdsområdet. Ökad driftssäkerhet för infrastruktur som järnväg, bredband, vägar, vatten och avlopp är naturligtvis grundläggande, och klimatarbetet går framåt med stora kliv.
Ett ökat bostadsbyggande samt bättre möjligheter för högre studier är ytterligare bara några exempel på hur den feministiska rödgröna regeringen utvecklar Sverige. Frågan om framtidsfullmakter, herr talman, har stått på agendan under rätt lång tid. År 2002 gavs ett utredningsuppdrag som 2004 resulterade i förslag på området.
Sedan hände tyvärr ingenting under lång tid, förrän den dåvarande alliansregeringen 2013 gav en sakkunnig uppdrag. Det kom en departementsskrivelse 2014. Därefter har det pågått ett regeringsarbete kring det här.
Nu kommer äntligen, efter många års arbete, ett förslag som man kanske ska betrakta som början på en ny era av möjligheter för en person att styra och påverka sin tillvaro även efter det att man har förlorat förmågan att göra det konkret.
Framtidsfullmakten som lagform tror jag kommer att utvecklas och förändras rätt mycket i takt med att tillämpningar och erfarenheter ger mer att bygga vidare på, för det är lite grann av ett oprövat område.
Det är inte ovanligt att äldre personer redan i dag ger sina barn en traditionell fullmakt för att sköta den privata ekonomin när förmågan att klara av att hantera sina angelägenheter försämras och man ställer sig frågan vem man kan lita på. I många fall är det barnen. Det är inte särskilt ovanligt.
Jag vill också säga att det räcker med en enda artikel i medierna där man visar på hur äldre har lurats av till exempel en förvaltare eller en "god hen" för att det ska skapa ökad oro och ökad osäkerhet hos de äldre, även om detta tillhör de verkliga ovanligheterna i vårt samhälle.
Men det är inte alltid oförmågan att sköta sina egna angelägenheter kryper fram med stigande ålder, så att man hinner inse vad som håller på att hända. Vem som helst av oss kan drabbas. Någon här i salen, bland publiken eller oss, kan rätt vad det är få en hjärtinfarkt och förlora förmågor. Vi kan på väg hem härifrån ha oturen att bli påkörda av en bil.
Helt plötsligt har man inte längre den där förmågan att omhänderta sina egna angelägenheter. Den egna förvaltningen måste tas om hand av någon annan. Det kan slå ned som en blixt från klar himmel, som man brukar säga. Att därför i god tid kunna besluta om hur förvaltningen av de egna angelägenheterna ska skötas när förmågan försvinner är naturligtvis en väldigt stor förbättring när det gäller självbestämmande, frihet och trygghet.
Jag tycker att det är ett stort steg i rätt riktning. Framtidsfullmakten är tänkt att kunna vara mycket mer än en traditionell fullmakt. Den ska kunna utformas så att den i stor utsträckning ger fullmaktsgivaren möjlighet att fungera som en aktiv person även när förmågan att agera har upphört.
Den ersätter till rätt stor del förvaltare och den "god hen"-funktion vi har. Den kan också fungera som ett komplement, för den kan vara både begränsande och ganska öppnande. Därför ger den fullmaktsgivaren väldigt stora möjligheter, tycker jag, att välja mellan olika sätt att få sin framtid omhändertagen.
Det här systemet kommer säkerligen att visa sig vara fyllt av olika typer av problem. Det kommer inte att vara problemfritt eller enkelt att hantera. Att fullmaktsgivaren kan utse en granskare som håller tummen i ögat på fullmaktshavaren kan vara positivt.
Men det kan också få motsatt effekt och vara ett sätt att inskränka förtroenderelationen mellan fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren. Det kommer med åren att visa sig vad det får för praktiska konsekvenser, tror jag. Herr talman! Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Då är det brukligt att man argumenterar lite grann för varför man yrkar avslag på reservationerna.
I det här fallet tycker jag att det är ganska svårt. Jag tycker nämligen att de frågor som reservanterna lyfter fram är ganska relevanta och att reservationerna innehåller en del kloka synpunkter. Det kan visa sig efter några års praktisk användning att det regelverk som vi nu ska besluta om här i dag, för vi hinner avsluta debatten före kl.
16.00, kanske innebär alldeles för mycket frihet för fullmaktsgivaren att överföra förvaltning, så som jag uppfattar att Centern är orolig för i sin första reservation. Det kan även visa sig att det behövs mycket mer av regleringar i systemet, så som jag uppfattar att Liberalerna anser. De är i sin reservation rädda för att man behöver reglera mer.
Den tredje reservationen, som Centerpartiet har, tycker jag är mer ideologiskt grundad. Jag är inte så säker på att några års praktisk erfarenhet kommer att ge oss så mycket vägledning när det gäller turordningsreglerna. Jag kan tycka att argumentationen är lite märklig.
Det är ändå skillnad på ett förvaltarskap och ett dagligt omhändertagande av en anhörig eller en släkting med begränsad förmåga att handha sina dagliga behov. Men jag tror att det kan leda till lite diskussioner som kan vara rätt så intressanta.
Man tydliggör det som i praktiken fungerar i dag i stor utsträckning, att turordningsregeln sammanfaller med arvsregeln. Jag har svårt att föreställa mig någon annan ordning om man nu ska ha en ordning. Det är bara att synliggöra någonting som i dag fungerar. Jag tycker att reservationerna är mycket tänkvärda. Men jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna.