Lena Hallengren (S):
Det finns förstås många bottnar i detta, både i den här interpellationsdebatten och - det ska vi väl vara ärliga och säga - när det gäller utredningen. Det finns förstås delar av hur den tidigare regeringen arbetade när det gällde äldreomsorgen som vi har tagit vidare. Vi har inte rullat tillbaka alla de reformer som har gjorts. Jag tror kanske inte att Acko Ankarberg Johansson riktigt menar att ingenting har hänt med äldreomsorgen på sex år, men låt mig i så fall påminna om många av de saker vi har gjort under sex års tid.
Vi är nu väldigt nära att kunna skydda yrkestiteln undersköterska, vilket är en utredning som det har varit väldigt viktigt att arbeta med. Jag tror att det betyder mycket för statusen i yrket, för att fler ska söka sig dit och för att vi ska få en i grunden högre kompetensnivå. Det gäller inte minst kopplat till de slutsatser som Coronakommissionen kom fram med. Vi har möjliggjort förenklad biståndsbedömning, vilket jag tror att vi är överens om. Vi har skapat nya boendeformer för äldre.
Vi har tagit emot en utredning som vi nu bereder och som handlar om att alla äldre som har hemtjänst ska få en fast omsorgskontakt. Vi har säkrat rätten till arbetskläder. Det byggs vidare på utbildning på betald arbetstid. Låt mig dock lägga ut orden lite grann när det handlar om den tidigare politiken. Jag tror nämligen att Acko Ankarberg Johansson håller med om att vi inte alltid tycker precis likadant och att det är en regerings uppdrag att se till att ha de verktyg den behöver för att förverkliga den politik den går till val på.
Det var ju ändå så att det 2007, strax efter att den tidigare alliansregeringen tillträdde, påbörjades ett arbete med Fritt val-utredningen - som ju interpellanten själv ledde tillsammans med huvudsekreteraren Ellen Hausel Heldahl. Den presenterade ett förslag om lagen om valfrihetssystem. Strax före valrörelsen 2014 kom det även förslag om att LOV skulle bli obligatoriskt i äldreomsorgen i landets samtliga kommuner.
Parallellt infördes rutavdrag för att man skulle kunna se till att de äldre som vill kan köpa tjänster vid sidan av omsorgen - eller tillsammans med de privata hemtjänstföretag som också verkar. Det var alltså mycket arbete som var inriktat på att fler aktörer skulle in. Det var ett nationellt systemskifte när det gällde vård och omsorg, där det i högre grad skulle möjliggöras för olika aktörer att gå in och erbjuda vård, omsorg och service.
Beskrivningen av den utredning som lades ned som att den tittade specifikt på tillsvidareanställningar och rätten till heltider samt hanterade specifikt de medicinska frågorna stämmer inte med uppfattningen hos dem som då gjorde den bedömningen. Det är inte heller en bedömning jag tycker att det finns anledning att dra för stora växlar på. Vi gjorde ett skifte för att också möjliggöra nya utredningar och helt enkelt få en annan inriktning.
Det handlar delvis om resurser till äldreomsorgen, men det handlar också om alla de delar jag precis beskrev - inte minst det som har kommit närmast i tid, om att skapa en äldreomsorgslagstiftning för att öka likvärdigheten över landet. Det handlar om att se till att vi faktiskt ser över frågan om bemanning, anställningsformer och kompetensnivåer.
Jag tror också att den andra delen av det stora uppdrag som handlar om den medicinska tillgången på våra särskilda boenden är väldigt avgörande och betydelsefull. Det är det vi driver just nu, och min uppfattning är inte att vi hade haft alla dessa svar på bordet. Det fanns förstås delar i detta som vi tog vidare, men den övergripande inriktningen hade inte svarat mot allt det som Acko Ankarberg Johansson beskriver.