KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christian Holm Barenfeld (M):
Uppenbarligen har Eva-Lena Jansson och jag inte samma uppfattning om Alliansens politik och syftet därmed. Vi har inte ambitionen att göra saker otryggare, men vi tror att det är bättre att ha en provanställning, en allmän visstidsanställning, än att inte ha ett arbete.
Om jag inte minns fel har Eva-Lena Jansson med partikamrater, inklusive arbetsmarknadsministern, varit emot exempelvis Alliansens sänkning av restaurangmomsen, samtliga jobbskatteavdrag - fast man blivit för dem i efterhand - RUT-avdraget och så vidare. Allt detta är åtgärder som har varit jobbskapande. Man kan självklart ha en diskussion om hur jobbskapande de har varit, men de har varit jobbskapande. Det har varit förslag, och det har varit något som vi har levererat.
Det är detta jag saknar från den här regeringen. Jag kan inte säga exakt hur många jobb en förlängd provanställning skulle ge. Jag vet inte om arbetsmarknadsministern kan säga varför exakt sex månader är den optimala provanställningstiden. Vi har provanställningar för att man ska våga testa. Vi vet att det finns en hyggligt stor grupp som står utanför arbetsmarknaden.
Det handlar om ungdomar, utrikes födda och personer som står långt ifrån arbetsmarknaden och inte har haft sin fot inne på arbetsmarknaden. Då tycker vi att det är värt att testa detta. Om arbetsmarknadsministern tycker att detta är så förskräckligt, kan vi då få en presentation av några förslag från regeringen? Det talades förut om att regeringen har ambitioner.
Men är det ambitioner att stå här i kammaren och tala, eller är det ambitioner på golvet, ambitioner som faktiskt leder till att människor runt om i Sverige går från utanförskap till arbete och inte från arbete till utanförskap? Var är förslagen, arbetsmarknadsministern?
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag kan instämma i mycket av det som min partikollega Fredrik Schulte just sa. Det är glädjande att arbetsmarknadsministern ger ett tydligt besked om att det uppenbarligen inte ska göras tydliga åtstramningar. Så lät det inte alltid när man reste runt i Sverige under valrörelsen och debatterade med andra socialdemokrater än Ylva Johansson.
Då lät det väldigt lika mellan Socialdemokraterna och Vänsterpartiet, och det är inte Vänsterpartiet som har ändrat uppfattning, så att säga. Det var en åtstramningspolitik.
Tyvärr var det ingen åtstramningspolitik av ekonomisk karaktär för att värna överskottsmål och ha en återhållsam budget, utan det var en åtstramningspolitik som gällde flexibiliteten på arbetsmarknaden på det här området och ungefär alla andra områden som vi har debatterat hittills i kväll. Arbetsmarknadsministern tog upp att jag tog upp ett antal andra frågor tidigare i debatten.
Det gjorde jag utifrån tanken att man säger nej till alla de interpellationer och frågor som vi ställer här men ändå är inne och stramar åt lite här och där. I en sådan här interpellationsdebatt borde man utan att frångå ämnet för mycket ändå kunna leverera någon liten idé och säga: Det här är jobbskapande. Det här är bra för företagande. Det här begränsar inte. Det här ramar inte in. Det minskar inte flexibiliteten.
Finns det några förslag som ökar flexibiliteten och jobblinjen och som på något sätt gör det enklare, bättre och mer attraktivt att vara företagare i Ylva Johanssons Sverige? Jag kan inte se det, men finns det skulle jag jättegärna vilja höra om dessa.
Christian Holm Barenfeld (M):
Det här är en interpellationsdebatt med statsrådet Ylva Johansson, men inte heller jag kan låta bli att reagera när Patrik Björck går upp i talarstolen och drar en salva utan like. Han säger att vi pratar om helt bisarra saker. Vi pratar om jobbpolitik och förslag som ska skapa jobb.
Jag förstår om det är långt ifrån Patrik Björcks verklighet, men för oss moderater är det viktigt att prata om åtgärder och förslag som faktiskt leder till fler arbeten. Att bemanningsfrågan kan uppröra Patrik Björck så mycket förstår jag inte riktigt. Det finns givetvis de som har andra synpunkter.
Det är inte bara Vänsterpartiet, utan det finns ett antal fackföreningar. Vi vet att det är lägre anslutningsgrad till fackförbund i delar av bemanningsbranschen. Jag håller med arbetsmarknadsministern när det gäller kompetensförsörjning, matchning och så vidare. Där kommer vi bra överens.
Jag kan också berömma Ylva Johansson för alla hennes resor runt om i landet. Det är viktigt att man är ute och träffar folk i verksamheter och ser hur det fungerar runt om i landet. Det ska hon ha en eloge för. Jag säger välkommen till Karlstad i morgon. Det är en mycket trevlig stad, och Värmland är ett trevligt län.
Det vore också intressant om arbetsmarknadsministern träffade fler än representanter för kommuner och fackföreningar. Det finns en annan viktig del av arbetsmarknaden, nämligen de största jobbskaparna - företagen och inte minst småföretagarna.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. När jag skrev interpellationen var situationen, precis som statsrådet nämner, en annan. Det meddelades nämligen att det planerade och utlovade införandet av snabbare tågförbindelser mellan just Stockholm och Oslo - via Värmland, som är min egen valkrets - inte skulle bli av som planerat på grund av underhållsarbeten på den norska sidan.
Interpellationen var inte riktad som kritik mot Sveriges regering, eftersom det inte var ett beslut som låg i Sveriges regerings händer. Däremot var den en fråga om Sveriges regerings ambitioner och vad Sveriges regering gör för att få dessa tåg till stånd.
Nu har beslutet om underhållsarbeten från den norska sidan blivit uppskjutet i ett par år, men att det skjuts upp ett par år innebär att det finns en ambition att genomföra detta.
Det skulle därför vara intressant att från statsrådet få en inblick i vad regeringen gör för att säkerställa att vi om två år, i kombination med att det görs underhållsarbeten, kommer att bibehålla den snabbare trafik som nu ändå planeras.
Det är nämligen viktigt att vi har goda kommunikationer mellan två av Nordens närmaste huvudstäder, alltså Stockholm och Oslo. Som en av ledamöterna från Värmland vill jag också säga att Oslo för många av våra länsmedborgare är i stort sett lika mycket huvudstad som Stockholm. Även arbetsmarknaden är oerhört viktig, så det är alltså inte bara en kommunikationsfråga utan också en jobbfråga för oss som bor i Värmland.
Det handlar både om att vi som bor där ska kunna ta oss till såväl Stockholm som Oslo för att arbeta och göra andra saker och, vilket är minst lika viktigt, om att personer som bor i Osloregionen eller i Stockholmsregionen snabbt ska kunna ta sig till oss - eller mellan de två olika huvudstäderna. Det vore alltså intressant att höra mer om vad regeringen konkret tänker.
Nu har man nämligen två år på sig att göra ett grundläggande förberedande arbete för att få våra norska vänner att tycka att det här är minst lika viktigt som vi själva tycker.
Christian Holm Barenfeld (M):
Det är bra om det blir en tydlig dialog mellan den svenska och den norska regeringen. Sedan har jag full förståelse för att det i mycket handlar om prioriteringar. Men det vore bra om vissa sträckor inte blir bortprioriterade.
Vi hörde min kollega Jessica Rosencrantz diskutera Bromma här tidigare, och en utmaning som man ser är väl att det i många lägen i många frågor, men inte minst i infrastrukturfrågorna, inte bara finns regeringens åsikt utan olika åsikter inom olika delar av regeringen.
Det är väldigt tydligt att det finns en stark konflikt mellan Socialdemokraterna och Miljöpartiet i många delar, kanske inte just när det gäller satsningar på tåg men när det gäller flyg- och biltrafiken, som i fråga två kommer in som en del av kommunikationerna.
Jag är väl medveten om skillnaderna mellan snabbtåg och höghastighetståg, alltså tåg som går något snabbare. Kan vi bara få tågen att gå så fort de kan i dagsläget utan att för den delen bygga helt nya banor mellan Stockholm och Oslo har vi nått långt till att börja med.
Det är också självklart bra om den här sträckan är prioriterad i andra diskussioner, men som sagt: Kan vi få tåget att gå snabbt och vägarna att bli bättre så är det positivt.
Det är framför allt oerhört viktigt, inte minst för ett län som Värmland där vi behöver goda kommunikationer för att behålla våra jobb och våra företag och få nya jobb och företag, att det är möjligt att resa till och från. Finns det en enig, tydlig politik för det här området inom regeringen? Även där har det ju kommit uttalanden från de olika departementen som kanske inte alltid stämmer överens med varandra.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag har på senare år tyckt mig se en tendens hos Socialdemokraterna att se att jobben i framtiden kommer att skapas i företagen. Det är välkommet. Samtidigt ser vi många förslag som innebär att det blir dyrare att anställa och mindre lönsamt att arbeta och att kostnaderna för våra företag ökar. Det gäller även denna proposition.
En redovisning av lönekartläggningen varje år i stället för vart tredje år innebär ökade administrativa arbetsuppgifter och därmed ökade kostnader för företagen. Att göra sådana saker tar tid, och tid är pengar.
Dessutom ska detta tryckas ned i mindre företag som endast har från 10 anställda och uppåt i stället för 25. Eva-Lena Jansson tog i sitt anförande upp att detta är viktigt för att löneskillnaderna annars inte skulle minska. Alliansregeringen införde en kartläggning vart tredje år.
Vi kan se att löneskillnaderna har minskat kontinuerligt varje år, vilket gör att detta inte går att koppla samman direkt. Därför vill jag fråga Eva-Lena Jansson hur hon kan tycka att det är rimligt att lägga ännu fler pålagor på företagen, och nu även de små företagen, om vi samtidigt vill att jobben ska bli fler.
Det gäller ju inte bara detta förslag - man kan i den röda politiken se en röd tråd: Det blir rött kort för jobben.
Christian Holm Barenfeld (M):
Som svar på en rak fråga säger alltså Eva-Lena Jansson att det är värt att pådyvla företagen, och nu ännu mindre företag, ökade kostnader genom att ha lönekartläggning och andra redovisningar varje år i stället för vart tredje år.
Vi kan trots allt se att löneskillnaderna, med en redovisning vart tredje år, har minskat kontinuerligt under den här perioden. Det innebär att korrelationen däremellan inte är så tydlig. Vi är tydliga med att vi vill minska regelbördan och kostnaderna för företagen.
Vi vill även göra det enklare att anställa och se till att det kan göras till lägre kostnader. Därför är vi emot den förda röda politiken och yrkar bifall till vårt förslag. Det som Eva-Lena Jansson, Socialdemokraterna och regeringen förespråkar innebär högre kostnader för företagen.
Det vore trevligt att få svar på huruvida Eva-Lena Jansson tycker att det är värt att politiskt fatta beslut om ökade pålagor och ökade kostnader för företagen på detta område och att det är viktigare än jobben.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag ber att få tacka Ylva Johansson för svaret på min interpellation. Jag har ställt den eftersom jag är lite orolig över den utveckling vi ser i Sverige, inte minst vad gäller jobb, tillväxt och människors möjligheter att stå på egna ben på sikt.
Under alliansregeringen genomförde vi en lång rad reformer för att stärka Sverige, för att fler skulle kunna leva på det de tjänade på sitt arbete och, självklart, för att fler skulle arbeta och därmed ha en inkomst.
När vi sa att det alltid ska löna sig att arbeta, att den som arbetar ska få mer pengar i plånboken och att det är rimligt att den som arbetar tjänar mer än den som inte arbetar var det inte tomma ord eller sloganer - det var konkreta, raka besked om vad vi ville göra, vad vi gjorde och varför vi gjorde det. Nu ser vi en annan politik.
På arbetsmarknadsområdet ser vi förvisso få reformer, men de som görs får ofta låg, ingen eller kanske direkt motsatt effekt. Det handlar om stora, viktiga vallöften för Socialdemokraterna, såsom 90-dagarsgarantin och traineejobben. Av de 32 000 traineejobb som utlovades i valet har det hittills bara blivit ett enda.
Och 90-dagarsgarantin, som väl får ses som Socialdemokraternas absolut viktigaste vallöfte och som enligt egen utsago skulle bli Stefan Löfvens första regeringsbeslut som statsminister, får vi se vad det blir av. Han verkar ibland tvivla på åtgärden, men arbetsmarknadsministern tycks fortfarande tro på den.
Det vore dock bra om hon inte gjorde det eftersom man i efterhand har kunnat konstatera att den i stort sett identiska 100-dagarsgarantin inte fungerade. Den var ineffektiv, dyr och verkningslös eftersom den inte levererade några jobb. Regeringens brist på jobb- och tillväxtskapande åtgärder är en sak.
Min interpellation handlar främst om det som ger sämre förutsättningar för svenska folket vad gäller jobb och tillväxt. Det gäller alla dem som arbetar men också företagen. En skattechock på omkring 30 miljarder per år på arbete får konsekvenser för de allra flesta.
Åtta av tio hushåll beräknas få sämre ekonomi med regeringens och Ylva Johanssons politik. Självaste Finansdepartementet sa sex av tio hushåll när budgeten presenterades. Det korrelerar inte riktigt med det svar jag har fått av Ylva Johansson om att de flesta inte berörs.
Inkomstskatten kommer att höjas för 1,2 miljoner löntagare. Det blir dyrare att anställa såväl unga som äldre. Bensinskatten höjs. RUT- och ROT-avdragen försämras, och världens högsta marginalskatt införs. Fru talman! Det är inte bara en åtgärd som leder till försämrad hushållsekonomi för de allra flesta, utan det är många.
Det är regeringens samlade politik. Vad ser Ylva Johansson för effekter av detta på den svenska arbetsmarknaden? Vad är statsrådets besked till alla de medborgare som kan se fram emot att fira jul och nyår med en regering som har styrt med Alliansens budget men som därefter måste rätta sig efter regeringens egen budget och en försämrad hushållsekonomi?
Christian Holm Barenfeld (M):
Ja, det är tråkigt att behöva vara oroad över utvecklingen på den svenska arbetsmarknaden och för svensk politik. Det är bra att statsrådet tror på sin egen politik. Det vore hemskt annars. Men vi är tyvärr inte överens.
Visst kan vi se förbättringar på arbetslöshetsområdet, vilket är bra. Jag tror inte att statsrådet medvetet jobbar för att det ska ändras.
Redan från dag ett har regeringen, enligt statsrådet själv, styrt med en annan politik men med Alliansens budget.
Det gäller även det som har varit svårt, jobbigt och inte så positivt. Den politik som regeringen lägger grunden till genom sin budget kanske inte ger effekt i dag, i morgon, i nästa vecka och kanske ens i januari eller juni nästa år eftersom det tar tid att förändra.
Vi kan dock konstatera att 1,2 miljoner hushåll får höjd inkomstskatt med regeringens budget. Åtta av tio får försämrad hushållsekonomi. Till och med när finansminister Magdalena Andersson själv räknar på det får sex av tio försämrad hushållsekonomi. Försämrad hushållsekonomi är inte bra. Det minskar konsumtionen, och det vet vi effekterna av.
Jag skulle också kunna hålla upp min plånbok. Jag har viktiga saker i den. Ylva Johanssons är säkert tjockare än min, men även jag har det nog bättre än många andra. Det är bra att ni investerar i skola, utbildning och äldreomsorg.
Men om jobben inte blir fler, om folks hushållsekonomi inte ökar, om inkomsterna inte ökar och om de som arbetar inte blir fler och tjänar mer finns mindre pengar att investera i det som vi alla tycker är så viktigt, till exempel skola, utbildning, äldreomsorg och infrastruktur.
Nu har vi en stor utmaning i att se till att de som söker sig hit på grund av krig och förtryck kommer in på arbetsmarknaden. Då är det viktigt att det finns jobb. På detta område levererade Alliansen. Vi hade säkert kunna leverera ännu mer.
Vi har många förslag om hur jobben ska bli fler och hur det ska bli mer lönsamt att arbeta jämfört med att inte göra det. På det sättet jobbar vi. Sedan fanns det en finanskris som aldrig kommer upp när regeringens företrädare pratar. Men det är de facto så att fler personer, ungefär 340 000 personer fler, arbetade i Sverige vid valet 2014 än vid valet 2006.
Jag vill fråga statsrådet Johansson: Vad ser du för direkta konsekvenser av det faktum att 1,2 miljoner hushåll får höjd inkomstskatt och att åtta av tio hushåll får sämre förutsättningar?
Christian Holm Barenfeld (M):
Det är väldigt få debatter med socialdemokrater, oavsett om det är med Ylva Johansson, Patrik Björck eller någon annan, där de inte säger att de vill höja skatten för dem som tjänar mest. Men Sverige ligger redan bra till i den skatteligan. Även om de nu vill göra det gör de bedömningen att vi har det oerhört bra i Sverige.
Men 1,2 miljoner löntagare drabbas vid nyår av regeringens skattehöjningar. Återigen: Åtta av tio hushåll får en försämrad ekonomi. Det är alltså inte så som man vill ge sken av, nämligen att det är höginkomsttagare, direktörer och börs-vd:ar som drabbas.
De drabbas också, men även vanliga hushåll med genomsnittliga löntagare som har helt ordinära jobb och det vi alla anser vara en normal vardag drabbas. De stora skattesänkningar som regeringen kritiserar är jobbskatteavdraget.
Det var det som såg till att fler människor fick behålla mer av det de tjänar i plånboken och som gav störst utslag för dem som tjänar allra minst. Det är också anledningen till att regeringen låter det vara kvar.
Men man försöker plocka tillbaka den tusenlapp eller de 1 500 kronor som varje löntagare fick i plånboken till statskassan på andra sätt och levererar därmed en sämre hushållsekonomi. Jag är oroad för jobben i detta läge, utifrån de försämringar som riktas mot genomsnittliga svenskars hushållsekonomi och mot jobben.
Christian Holm Barenfeld (M):
Debatten låter inte och kommer inte att låta helt olik den debatt om jobben, hushållsekonomi och annat jag hade tidigare. Det hänger nämligen ihop, och det ligger givetvis inom arbetsmarknadsministerns område.
Detta handlar om att målet att nå EU:s lägsta arbetslöshet 2020 hänger ihop med de andra frågor vi har diskuterat under dagen, gällande arbetsmarknadspolitiken och regeringens oförmåga att skaffa eller inte skaffa fram regelverk som gör att arbetsgivarna kan se till att jobb skapas.
Det är nämligen framför allt i företagen, inte minst de små och medelstora, nya jobb skapas. Några av de företagen - eller ganska många, framför allt när det gäller de nya företagen - finns exempelvis inom branscher som omfattas av RUT och ROT. De drabbas nu av försämringar genom regeringens politik.
När det gäller att ha den lägsta ungdomsarbetslösheten påverkas det givetvis också av sänkta arbetsgivaravgifter för unga och alla de delarna. Det har talats om traineejobben - eller snarare traineejobbet, alltså det traineejobb som finns. Ministern har sagt att det ska gälla även nyanlända, och vi får se hur det blir och hur det fungerar.
Som Elisabeth Svantesson sa skulle man alltså nå målet genom traineejobbet, extrajobben och 90-dagarsgarantin. Ylva Johansson har dessutom i den här kammaren och i intervjuer i tidningen sagt att alla nyanlända ska ha jobb inom två år, och vi vet att en stor del av de nyanlända är just ungdomar.
Med detta sagt skulle jag vilja veta om statsrådet står fast vid att den svenska ungdomsarbetslösheten ska vara lägst i hela EU år 2020, som Löfven har sagt. Det kostar ju på och kräver i så fall en och annan åtgärd som faktiskt ser till att jobben blir fler.
Jag tycker att det är rimligt att kanske inte ha just den målsättningen. Däremot är det viktigt både att sysselsättningen blir högre och att arbetslösheten blir lägre för våra unga.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag skulle förstås ha haft full förståelse om man hade valt att inte sätta upp detta mål för 2020. Vi står inför stora utmaningar i nuläget, och vi jobbar alla, vill ta ansvar och försöka göra det bästa av situationen när det gäller flyktingmottagandet.
Sverige har tagit ett stort ansvar, men vi tycker att vi även framgent ska ta ett stort ansvar för att hjälpa människor som flyr undan förföljelse, förtryck och krig. Men jobbmålet handlar ju inte om det, och det var väl omöjligt redan från början. Jag tror inte att jag har hört en enda seriös bedömare som har gjort bedömningen att man skulle kunna nå målet. Det gjordes en stor Sifo-undersökning, och sådana kan man alltid diskutera.
Det är opinionsundersökningar som visar att några har förtroende för regeringar medan andra inte har det. Men över 90 procent trodde att regeringen skulle misslyckas, och det måste ändå vara ett rekord i sig att så många landar på den slutsatsen. För att komma i närheten av målet och se till att så många unga som möjligt kommer i arbete gäller det att leverera.
Regeringen hade sina stora förslag och löften i form av traineejobben, extratjänsterna och 90-dagarsgarantin. Från början var det 32 000 traineejobb. Senare reviderades det till att vara 590 i år, 7 000 nästa år och 10 700 därefter. Det blev ett traineejobb i år av totalt 590. Med samma utväxling blir det tolv nästa år och 18 året därefter. Det blir totalt 31.
Även om det målet nås är det inte tillräckligt. Vad är det Ylva Johansson och regeringen ska göra för att nå målet om den lägsta ungdomsarbetslösheten i EU 2020?
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag ska reda ut begreppen lite grann. Nu har både Ylva Johansson och Patrik Björck, som kommer upp i talarstolen som ett brev på posten bara man säger fackförening eller kollektivavtal, kallat nystartsjobben för arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Det är detta som är grejen med nystartsjobben: Det är riktiga jobb.
En arbetsmarknadspolitisk insats kan man kanske säga att det är. Per definition, enligt departementet självt, är det dock ingen arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Det är det som är skillnaden. Det är ett jobb där man förhoppningsvis övergår till en helt vanlig anställning, vilket i hög grad har skett.
Den är pensionsgrundande och a-kassegrundande, och inte minst har den varit en av de i särklass viktigaste och mest effektiva insatserna för att människor som står något längre från arbetsmarknaden åter ska komma i arbete.
Med Patrik Björcks retorik borde alla arbetsgivare och företag som i dag inte har kollektivavtal tillhöra B-laget. Det vänder jag mig emot. Vi har alldeles nyligen, inte jag själv, men i alla fall några här i kammaren, suttit i förhandlingar gällande överenskommelsen för migration. Vi har diskuterat frågorna både i utskott och här i kammaren.
YA-jobb går det alldeles utmärkt att komma överens om. Där ska vi se till att alla arbetsgivare får vara med, även de som inte omfattas av kollektivavtal. Det tycker jag är bra. Jag tycker att det är rimligt och viktigt. Det borde kunna gälla fortsatt även för nystartsjobben.
Det är inte så att de inte omfattas av ett regelverk, för det är tydligt. Nystartsjobben är riktiga jobb och borde kunna omfattas och gälla på lika villkor för alla arbetsgivare oavsett om man har kollektivavtal eller inte.