Ulla Andersson (V):
Den här debatten visar på den problematik som innebär att regeringen förväntar sig att de lokalt förtroendevalda ska ta ansvaret för det som regeringen aviserat att den inte tänker ta genom att bryta ingångna avtal. Det finns en tilltro till de lokala företrädarna eftersom de möter dessa människor, känner kanske deras familjer, vet om de verksamheter där de finns och de behov som finns av dem.
Därför kommer troligtvis de allra flesta kommuner att behålla plusjobben. I Sandviken, som jag nämnde tidigare, är oron befogad, för de har inte bestämt sig. De väntar på regeringens vårproposition för att se om det kommer att finnas något i den som gör att de ändrar uppfattning. Dessutom finns det över tusen 60-åringar med plusjobb, och de har all anledning att känna oro eftersom förutsättningarna helt plötsligt är förändrade.
Det finns ett problem som plusjobben tydligt visat på, nämligen bristen på arbetskraft i våra välfärdssystem. Vänsterpartiet föreslår att man ska anställa ytterligare 200 000 i offentlig sektor. Regeringens förslag om sänkt förmögenhetsskatt skulle till exempel kunna finansiera 40 000 nya jobb.
Det har i många undersökningar framkommit att människor tycker att det behövs fler anställda i välfärden, att det är ett prioriterat område, och de är i så fall till och med beredda att betala mer skatt. Det är en avgörande trygghetsfaktor. Statsrådet skriver i sitt svar att regeringen självfallet inte kan ha något att säga om vilka anställningsbeslut enskilda arbetsgivare tar eller inte tar.
Visst, så är det, men de beslut som faktiskt tas har avgörande betydelse för samhällets utveckling - vilken form av nya jobb som skapas och under vilka förutsättningar och villkor. Visst har det stor betydelse hur regeringen agerar. Självklart är det ett samhällsintresse vilka beslut som fattas.
Där kan regeringen vara med och påverka i väldigt stor utsträckning genom allt från offentliga upphandlingar till vilka villkor man ger kommuner och landsting och hur man ser på forskning och utveckling och så vidare. Statsrådet skriver också att jobbavdraget gör det mer lönsamt att arbeta, precis som om inte kampen alltid har stått mellan arbetstagare och arbetsgivare om hur stor del som ska gå till löner respektive vinster. Så är det fortfarande.
Lönernas andel i förhållande till vinst och produktion är på ungefär 1940 års nivå i dag - bara så att statsrådet vet. Det har alltid varit en kamp om löner kontra vinster. Det är inget nytt med det. Dessutom är det faktiskt så att jobbavdraget till två tredjedelar går till dem som tjänar 31 000 eller mer. Det är bara 10-15 procent av löntagarna som gör det.
Jag vet inte vad statsrådet egentligen tycker om plusjobben. Om man läser protokollen, vilket jag har gjort inför debatten, ser man att du hoppar än hit, än dit. Så är det faktiskt. Jag kan rekommendera dig att läsa protokollen, så att du kan se det. Alliansen pratade ganska föraktfullt om plusjobben under valrörelsen. Ni pratade om att hänga upp gardiner och att det inte var riktiga jobb. Sedan kom ni med era egna hushållsnära tjänster. Det är till och med så att man ska putsa skor i hemmen.
Det är tydligen rätt att ge skatteavdrag för det. Om man arbetar i offentlig sektor, inom äldreomsorgen, och hjälper äldre med att hänga upp gardiner, då är det fel. Men om man gör det i ett hem på Djursholm, då är det riktigt och befogat med skatteavdrag. Det är tydligen skillnad mellan vänster och höger i den politiken. Det är bara 200 av dem som har fått nystartsjobb som är över 60 år och det är 1 149 som i dag har ett plusjobb.
Det skulle vara intressant att höra vad statsrådet tänker göra för den gruppen framöver.