KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Hultqvist (S):
Tack för svaret! Regeringen har hittills sänkt skatten till en kostnad för statskassan på 85 miljarder. En ytterligare skattesänkning på 10 miljarder är planerad. Samtidigt kommer budgetunderskottet för 2009 att hamna på ca 100 miljarder. Skattesänkningarna sker med lånade medel. Det är oansvarigt. Fördelningspolitiskt har de samlade skattesänkningarna till hälften tillfallit den fjärdedel av svenska folket som tjänar mest.
Den fjärdedel som tjänar minst har fått 6 procent. Så ser den moderatledda regeringens politik ut i praktiken. Klyftorna ökar. Regeringen gör det medvetet genom en orättfärdig fördelningspolitik. Avskaffandet av förmögenhetsskatten som var en av den moderatledda regeringens första majoritetsbeslut i riksdagen gynnade mycket välbeställda personer. Hela 60 procent av förmögenhetsskatten betalades av den tiondel av befolkningen som tjänade mest.
Det är mycket tydligt att regeringens politik gynnat rika personer. Det är sanningen. Vi socialdemokrater röstade emot den moderatledda regeringens förslag. Vi avser att efter 2010 återinföra en ny förmögenhetsskatt som kommer att ge staten ca 3,8 miljarder till statskassan. Vi tycker att det är rimligt att även de mest välbeställda ska bidra till det gemensamma i svåra tider.
Låter inte det rimligt, Anders Borg? Människor med förmögenhet ska återigen bli skyldiga att redovisa. Den moderatledda regeringen har genom att ta bort redovisningsskyldigheten skapat ett läge där rikedomar mörkas. Det ska tydligen inte vara möjligt att ha insyn i de mest förmögnas ekonomi. De höjs ovanför samhället i övrigt. Det säger mycket om hur den nuvarande regeringen tänker.
Rikedom ska inte synas eller granskas, än mindre ska man skatta för den. På vilket sätt den avskaffade förmögenhetsskatten bidrar till nya arbetstillfällen är höljt i dunkel. Det handlar om allmänt hållna uttalanden, lösa antaganden och obevisade påståenden medan verkligheten är att arbetslösheten trots massiva skattesänkningar och borttagande av förmögenhetsskatten ökar rejält.
Utbetalningarna av a-kassa ökar. Utbetalningar av socialbidrag ökar. Det så kallade utanförskapet har ökat med 70 000 personer. Så ser facit ut. Den omedelbara effekten av avskaffad förmögenhetsskatt och övriga skattesänkningar är att de mest välbeställda har fått mer pengar. Det är de som har fått mest. Arbetslösheten har inte minskat.
Det måste man ändå beteckna som ett haveri. Generallinjen i regeringens politik är ju att genom sänkta skatter skapa fler jobb. Vi ser inte de effekterna. Vi ser allmänna uttalanden. Vi ser vaga formuleringar. Vi ser hänvisningar till långsiktiga prognoser. Men vi ser inte resultat. Anders Borg har sagt att dagens regering ska dömas efter förmågan att klara arbetslösheten. Den domen borde bli hård.
Min fråga till ministern är: Finns det inte anledning till självrannsakan när man ser att avskaffad förmögenhetsskatt och övriga skattesänkningar inte ger önskad effekt i nya jobb?
Peter Hultqvist (S):
Det var många ordkaskader från Borgs sida. Arbetslösheten i Sverige är högre än EU-genomsnittet och i Finland. Det är ett trendbrott i negativ mening. Att stå här och skryta på det sätt som Borg gör borde egentligen leda till viss eftertanke. Varför är propagandabilden viktigare än verkligheten? Arbetslösheten i Sverige ökar mer än i omvärlden. Det är sanningen om detta.
Ni vet inte hur mycket pengar som eventuellt kommer tillbaka av den avskaffade förmögenhetsskatten. Ni vet inte om det ger några nya jobb heller. Hänvisningen till LO:s bedömning av jobbskatteavdragen bygger nog på en lite för snäv tolkning av vad de skrev. Det handlade om en mycket vag skrivning om att det möjligtvis på sikt skulle ge mer jobb. Men det är i så fall ett ovanligt dyrt sätt att skapa nya jobb.
Vi ser inte heller sysselsättningseffekten. Arbetslösheten ökar. Det är sanningen om läget. Anders Borg fastnar i vad Göran Persson har sagt. Sanningen är att varken Göran Perssons regering eller socialdemokratin efter valet har lagt fram något som helst förslag om avskaffad förmögenhetsskatt. Vi har inte gått till val på det och vi har inte begärt mandat för det.
Om Göran Persson sitter och funderar i en bok eller på inspelade band är inte det relevant för den politik vi för. Vi har aldrig lagt fram något sådant förslag. Men du väljer att tugga om någonting som är en icke-fråga i sammanhanget. Det är tillåtet även för före detta partiledare att ha personliga uppfattningar. 50 procent av skattesänkningarna har gått till en fjärdedel av dem som tjänar mest i landet. Det är sanningen, och det är facit.
Den fjärdedel som tjänar minst har fått 6 procent. Det här är orättvist och orättfärdigt. Det ökar klyftor. Det visar vad Moderaterna och regeringen står för.
Peter Hultqvist (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. Varför ska något som fungerar väl förändras? Vad är det som driver fram en högst diskutabel och osäker förändring när den egentligen inte behövs? Varför denna klåfingrighet? Bilprovningen i Sverige är en allmänt omvittnad effektiv och säker verksamhet. Hela 94 procent av kunderna i Bilprovningens enkät från den 31 augusti förra året har förklarat sig nöjda.
Tycker ministern att Svensk Bilprovning fungerar dåligt? Hög produktivitet, god pålitlighet och i jämförelse med andra länder god prisnivå är fakta och omdömen. Ett viktigt resultat är att en liten andel av trafikolyckorna i Sverige orsakas av fel på fordon.
När nu fordonsbesiktningen avregleras och AB Svensk Bilprovning ska säljas ut kan följande konstateras: I likhet med Finland där priserna tredubblats står vi inför rejäla prisökningar. Antalet stationer i glesbygd kommer att minska. Inte minst erfarenheterna från Finland visar detta. Att få betala ett högre pris och därtill få åka längre för besiktning är resultatet för den som bor på landsbygden. Är det rimligt?
På ytterligare ett område genomförs nu en förändring som försämrar den regionala balansen och servicen. I stället för att gå denna negativa väg borde det har varit rimligt att ge AB Svensk Bilprovning i uppdrag att se över tillgängligheten och servicen för att bli ännu bättre i hela landet. Nu väljer man att göra om andra länders misstag.
Varför är den ideologiska ambitionen att avreglera och privatisera viktigare än effekten av förändringen? Varför ska detta göras när det är uppenbart att landsbygden är förloraren? Om något visar detta att Centern och regeringen inte värnar landsbygden. Internationella koncerner som sysslar med bilprovning har blivit viktigare.
Att skapa försämrad samhällseffektivitet och högre kostnader för medborgarna känns orimligt. Trots varningsklockor och blinkande stoppljus har man drivit igenom detta. Min fråga kvarstår. Vad tänker ministern göra för att förändringarna inom bilprovningen inte ska leda till högre pris och färre servicestationer utanför tätorterna? Att ha övergripande tillsyn och följa utvecklingen räcker inte.
Det är att ta detta för lättsamt. Klockan går inte att vrida tillbaka. Finns det några konkreta åtgärder som ministern eller Transportstyrelsen kan vidta för att undvika högre pris eller färre servicestationer utanför tätorterna?
Peter Hultqvist (S):
Priset har gått upp från 17 euro till 46 euro i Finland. Det är nästan en tredubbling av priset. Momsen är 22 procent. Den förklarar bara en del av prisökningen. Erfarenheten från Finland är att man har fler stationer i storstäder, tätorter och medelstora städer. Men gles- och landsbygd har alltså fått problem i det här sammanhanget.
Jag vill också konstatera att i regeringens egen analys av det här markerar man få aktörer. Det är stora koncerner som har gått in på den här marknaden och är dominerande. Det är begränsad priskonkurrens och medelhög tillgänglighet. Sedan noterar man god lönsamhet för aktörerna, om det nu var det viktiga i sammanhanget.
Jag ser det mer utifrån konsumentnyttan. Sedan kan man väl ändå kosta på sig att konstatera att 94 procent av kunderna i augusti förra året uttalade att de är nöjda med verksamheten. God effektivitet, god tillgänglighet och god samhällsnytta är det som kännetecknat Svensk Bilprovning. Tycker ministern att den här verksamheten i dag fungerar dåligt?
Beskedet från ministern i dag handlar alltså om uppföljning och analys och att man i så fall från Transportstyrelsen ska föreslå eventuella åtgärder. Är ni beredda att återinföra pristak?
Har ni möjligheten att beordra exempelvis den stora finska koncernen, som nu kanske är på väg in på den svenska bilprovningsmarknaden, att fixa stationer i olika glesbygdssamhällen och mindre tätorter? Det är två intressanta frågor som man kanske skulle svara på för att ge besked inför framtiden.
Peter Hultqvist (S):
Tack för svaret! I förslaget till ny skollag markeras under rubriken "Erbjudande av förskola" följande: Förskola behöver dock inte erbjudas under kvällar, nätter, veckoslut eller i samband med större helger. Det här är en markering om att kommunerna inte behöver erbjuda förskola. Någon sådan markering finns inte i 1985 års skollag. När det gäller omsorg är förslaget uttryckt som en strävan att kommunerna ska erbjuda detta på så kallad obekväm tid.
Det innebär enligt förslaget att det inte ska vara möjligt att avskaffa tillgången till kommunalt finansierad omsorg för barn vars föräldrar förvärvsarbetar under obekväm arbetstid. Samtidigt markeras följande: Å andra sidan innebär det ingen rättighet att i enskilda fall få omsorg under obekväm tid. Föräldrars ansvar för att hitta lösningar när det gäller barnets behov kvarstår.
Slutligen konstateras: Förslaget innebär därför inte några utökade ekonomiska krav på kommunerna. Lagförslaget skapar alltså ingen större klarhet om vad som egentligen gäller. Handeln, järnverk, gruvor, IT-sektorn, tjänsteföretag och posten är bara några exempel på olika branscher och arbetsplatser där man har obekväma arbetstider. Hur är det med arbetslinjen, ministern? Ska inte människor ha möjlighet att utföra sitt arbete?
Ska man inte underlätta för dem som arbetar skift när det gäller att lösa barnens omsorgsbehov? Hur ska det så kallade livspusslet gå ihop? Det här svaret är allmänt och till intet förpliktande. Det flyttar inte fram positionerna. Det förändrar egentligen ingenting i förhållande till hur det ser ut i dag. Jag ställer den här interpellationen.
I och med att man tar upp det här i den nya skollagen finns det ju all anledning att debattera den här frågan igen. Vi kommer från socialdemokratiskt håll, när den här lagen ska hanteras i riksdagen, att kräva en skärpning av lagstiftningen på den här punkten. De som arbetar på obekväm tid ska ha rätt till en trygg och fungerande omsorg för sina barn. Det är vår uppfattning.
Vi markerar vikten av att det sker genom att i vår alternativa budget nu anslå 100 miljoner kronor för ändamålet. Det är en början från vår sida i en fråga som vi anser måste lösas. För oss är behovet viktigast, barnens och föräldrarnas behov av en trygg och fungerande omsorg. Det är viktigare än att hänvisa till kommunallagen.
Att svara föräldrar som för sitt arbete och uppehälle är i behov av omsorg på obekväm tid "vi kan inte göra någonting åt det här, för det strider mot det kommunala självstyret" tycker jag inte riktigt håller när man konfronteras med verkligheten i de här frågorna. Nej, avsätt en del statliga medel! Samarbeta med kommunerna om det här! Skärp texten i förslaget till ny skollag! Då skulle någonting kunna börja hända.
Men med de här skrivningarna, med de här förslagen, skapar man egentligen ingen klarhet. Man flyttar inte fram positionerna en enda millimeter. Man förändrar ingen verklighet över huvud taget. Mina frågor är egentligen: Varför är ministern inte beredd att göra skillnad? Varför är ministern inte beredd att flytta fram positionerna? Varför är ministern inte beredd att göra någonting över huvud taget när det gäller den här frågan?
Peter Hultqvist (S):
I stället för att ha någon sorts funderingar om framtiden och om hur man ska lösa ett problem anser ministern att det är budgetfrågan som är avgörande. Det är den naturligtvis, men frågan är: Vill ministern eller vill han inte lösa det här problemet innerst inne i sitt hjärta? Har han drivit den här frågan i regeringen?
Har han tittat på hur man flyttar fram positionerna eller har han slentrianmässigt bara tänkt att ja, vi skriver så här så händer det ingenting och då kostar det inga pengar? Vi har i alla fall ansträngt oss och plockat fram 100 miljoner som en start. Sedan kan man konstruera bidrag till hur det ska läggas upp om man har en allvarlig vilja. Det kan man göra på många olika sätt.
Det bör självklart diskuteras igenom med SKL och kommunerna innan man lägger fram ett sådant förslag, och det vet ministern också. Men grundfrågan är faktiskt om man vill eller inte vill, och den enda slutsats jag kan dra är att ministern inte vill. Jan Björklund vill inte gå vidare med det här. Det belopp ministern talar om, jag vet inte om det var 350 eller 380 eller 500 miljoner - är det jättepengar det?
Är det sådana oerhörda och oöverstigliga belopp att det inte skulle gå att lösa om viljan fanns? Vi har börjat; vi har 100 miljoner. Om det inte räcker får vi väl titta på det framöver och se hur vi går vidare. Men nu är det ni som sitter med regeringsmakten, och frågan är: Vill du eller vill du inte, Jan Björklund? Hittills kan jag inte tolka det som att det finns någon enda tillstymmelse till vilja att göra någonting åt det här problemet.
Arbetslinjen som ni vurmar för gäller tydligen inte här. Att investera dessa pengar för att underlätta för näringslivet att få arbetskraft är alltså inte värt det över huvud taget. Har ministern drivit frågan eller har ministern inte drivit frågan? Det skulle vara intressant att få veta. Nu har Jan Björklund chansen att ge besked på den punkten i sitt slutinlägg.
Peter Hultqvist (S):
Anser ministern att vi är i behov av en svensk försvarsindustri långsiktigt? Är det angeläget att kunna ha en inhemsk materielförsörjning i skarpare lägen? Hur viktigt är det att man kan bedriva forsknings- och utvecklingsverksamhet i Sverige, och på vilket sätt understöds det från statsmakten?
Det är en självklarhet att svensk försvarsindustri har producerat bra materiel, väl anpassad för svenska förhållanden för olika typer av insatser som har behövts för det svenska försvaret. Det kan man göra även i framtiden, om vi har en önskan att vi ska ha en svensk försvarsindustri och använda oss av det kunnande som finns.
Det kunnande och den kompetens som har byggts upp har till och med gjort att utländska ägare i svensk försvarsindustri har varit så djupt imponerade av det kunnandet att man har velat fortsätta att investera och satsa i Sverige. Hägglunds har utvecklat ett miljöanpassat fordon för 1,6 miljarder. Upphandlingen underkändes i domstol.
När det inträffar att man inte vill ha sådana produkter som har kostat så mycket i utvecklingspengar och man inte får det som referensobjekt är det skadligt för svensk försvarsindustri. Det måste ministern begripa. Vi kommer inte att vidta några åtgärder ihop med några andra partier som raserar svensk försvarsindustri. Några sådana beslut eller uppgörelser har inte gjorts. Det är felaktig propaganda från ministerns sida.
Jag tycker att ministern skulle kunna lägga ned lite kraft på att se till att kriterierna för upphandling av försvarsmateriel och de olika punkter som beskrivs i beslutet från mars 2009 ska jämställas med varandra och vara likvärdiga i värderingen vid olika typer av upphandlingar.
Sedan ska man följa upp så att upphandlingslinjen inte blir ett självändamål i alla lägen utan att man också ser till behovet av att utveckla svensk försvarsindustri och använda det kunnande som finns där.
Peter Hultqvist (S):
Tack för svaret! Kärnan i svaret är att det inte ingår i den samhällsomfattande posttjänsten att tillhandahålla företagstjänster. Med det är det tydligt att det är fritt fram att lägga ned 337 företagscenter, och ministern har, vad jag förstår, inga invändningar mot detta. Min åsikt är att detta ärende egentligen börjar i en helt annan ände.
Under de senaste åren har vi kunnat se hur den statliga verksamheten har rationaliserats, statliga jobb på många utsatta orter har avvecklats och den samhälleliga servicen i gles- och landsbygden har tunnats ur. Inom några år kommer vi också att få se en försämrad apoteksservice och ett glesare nätverk av stationer och dyrare tjänster inom bilprovningen i Landsbygdssverige. Det finns många exempel på hur olika, i och för sig små, beslut har bidragit till regional obalans.
Posten har vid flera tillfällen fattat beslut som både överraskat och ställt människor inför faktum. Förändringarna inom kassaservicen och lantbrevbäringen är exempel på tydliga försämringar. Dialogen med Postens kunder är obefintlig. Samma metodik gäller beslutet om nedläggning av företagscenter. Beslutet är utmanande inte minst av den orsaken att det kommer samtidigt som Lars Högdahl presenterar sin utredning.
Högdahl föreslår att det ska byggas upp ett statligt nätverk av ny servicestruktur som är rikstäckande. Närvaron i hela landet är grunden för utredningen. Minst ett bemannat servicekontor i varje kommun handlar det om. När nu Posten fattar sitt beslut om nedläggning av de 337 företagscentren är intrycket att man vill etablera faktum innan det blir skarpt läge med Högdahls utredning.
På det sättet slipper man anpassa sig till vilka krav och ambitioner som företag, hushåll och kommuner har på en väl fungerande vardagsservice. Man hinner också göra detta innan regering och riksdag har hunnit ta ställning till en ny statlig servicekultur. Om man menar allvar med Högdahls utredning borde Postens nedläggningsplaner tills vidare läggas på is.
Först när regering och riksdag tar ställning till en ny servicestruktur för hela landet bör Posten AB genomföra väl förankrade förslag till förändringar. Postens agerande måste sättas in i en helhetssyn på samhällets utveckling. Jag noterar också att det i ministerns svar står: "Sett i ett bredare perspektiv kan det vara nödvändigt med en ökad lokal samverkan för att upprätthålla en god offentlig service i hela landet."
Ja, men var finns då detta bredare perspektiv i bedömningen av utvecklingen när det gäller dessa företagscenter? Det är märkligt att Högdahls utredning kommer och Posten plötsligt får oerhört bråttom att genomföra sina förändringar, som är till det sämre.
Tycker ministern att det är ett orimligt krav att man ska sätta in också beslutet om att lägga ned de 337 företagscentren i ett bredare perspektiv, som bottnar i den mening som ministern själv använder i sitt svar till mig?
Peter Hultqvist (S):
Ministern undviker konsekvent att föra in Högdahls utredning när det gäller nedläggningen av företagscenter. Varför kan man inte vänta ett tag med detta och sätta in det i en helhet, som Högdahls utredning förespråkar? Det handlar om hur man bygger en statlig struktur som garanterar en likvärdig service för hela landet.
Då får riksdagen och regeringen säga sitt först, och därefter får de statliga verken agera. Hans Karelius är kranförare. Han jobbar på olika orter i Sverige och i andra länder. Sina brev, räkningar och paket hämtar han på företagscenter på Skomakargatan. Jag har dem på poste restante, säger han. Hur det blir med den tjänsten i fortsättningen vet han inte. Det känns oroande.
För oss som är i väg och jobbar är det nödvändigt att kunna lösa det här med posten på ett vettigt sätt, säger han. Jag vet inte om man kommer att klara av att överföra postboxar och all den service som finns på ett företagscenter till ICA-butiker, bensinmackar eller andra postombud och samtidigt kunna garantera att kvaliteten håller samma nivå.
Det är för mig okänt, och jag skulle vara förvånad om ministern med omedelbar verkan kan garantera det också. Här river man upp en infrastruktur. Man säger att man ska ersätta den med något annat som fungerar bra, men det finns över huvud taget ingenting vi kan se som i dag garanterar detta. Det är liksom ett oskrivet kort.
Man har inte fört någon dialog med kunderna, och man överdriver när det gäller resonemanget kring att det här är tjänster som inte skulle nyttjas. Men varför kan man inte vänta till dess att Högdahls utredning har blivit behandlad och analyserad? Då skulle man kunna presentera en helhet när det gäller den statliga infrastrukturen, hur den ska se ut för att man ska kunna erbjuda en service över hela landet - och där ingår även Posten.
Peter Hultqvist (S):
Carl Bildt hanterar det här ärendet på ett övergripande, allmänt hållet och rätt raljant sätt. Grundfrågan är vad Bildt egentligen vill. Vill Bildt in i Nato eller inte? Han säger lite allmänt att det inte är särskilt relevant att diskutera just nu. För någon månad eller någon vecka sedan var det en artikel om att frågan skulle utredas. Nu ska den absolut inte utredas.
Då står herr Hamilton här och talar om att frågan ska utredas. Det verkar finnas en grundläggande hemläxa att ta ställning till på allianssidan där Hamiltons och Bildts ståndpunkter på något sätt behöver synkroniseras, om inte Bildt under ytan egentligen har samma ståndpunkt som Hamilton fast han just nu inte orkar stå för den därför att det i det här sammanhanget inte passar sig.
Ni måste förstå att det blir frågetecken om var ni egentligen står i Natofrågan. Det är viktigt att reda ut vad en regering i ett land tycker i grund och botten. Det är inget förmätet, oförskämt eller konstigt att jag och Ringholm ställer frågor om vad det här egentligen handlar om. Det är ni själva som skapar en monumental otydlighet om ert eget agerande och inställning.
Sedan flyr Bildt in i 60-talet och raljerar över gamla ståndpunkter. Vad är då er moderna ståndpunkt? Det här har reducerats till en fråga om att utreda eller inte utreda, om man får prata i kammaren eller inte får prata i kammaren. Den möjliga vinsten med debatten är att jag och Ringholm har drivit fram frågan och tvingat fram en diskussion.
Det är bra om vi kan lyfta på förlåten och börja debattera frågan om Nato så att vi så småningom kan pressa fram vad Alliansen egentligen tycker. Vad har ni för ståndpunkt? Vad tycker regeringen?
Peter Hultqvist (S):
Jag kan bara konstatera att yttrandena om regeringens själva arbetssätt inte primärt kommer ifrån mig, utan jag hänvisar till uttalanden som är gjorda av Bo Svensson som är en av de tyngre ledamöterna i Lagrådet. Han konstaterar att regeringen har startat lagarbetet för sent, och man har inte haft juridiskt kunnigt folk till hjälp. Man har under denna valperiod underskattat den tid det tar att få fram en fullvärdig produkt.
Jag tycker att detta är intressant och värt att nämna i sammanhanget eftersom det ändå finns en direkt koppling till det arbete Lagrådet har genomfört där man har kommit fram till en mycket massiv kritik när det gäller både skollagen och plan- och bygglagen. Det finns naturligtvis en ambition för varje regering som gör lagförslagsförändringar att också driva fram någonting nytt.
Jag har inte tagit upp särskilt många sakfrågor i detta sammanhang, men jag ska upprepa en fråga. Hur säkerställer man att det på själva arbetsplatsen finns tillräcklig kompetens för att se till att slutresultatet av ett bygge uppfyller samhällets minimikrav?
Att entreprenörens ansvar när det gäller dessa frågor inte beskrivs i lagstiftningen tycker jag är en uppenbar miss, och det är rätt så uppseendeväckande att denna typ av lagstiftning presenteras. Det kanske är ett medvetet politiskt val, men jag tycker att det är oerhört märkligt att detta sker.
När det gäller lagstiftning som är svårtolkad är det klart att man när man ger sig in på projektet att modernisera språket och kanske inte tänker igenom de juridiska konsekvenserna detta har när det sedan gäller rättspraxis och de förändringar det kräver kan öppna upp för väldigt mycket konstigheter och tolkningstvister. Detta har branschen mycket tydligt påpekat, men det har man inte lyssnat på. Även branschen tycker att man bör vänta med detta och se över det en gång till.
Ett gott råd vore alltså att dra tillbaka detta och skicka det till Lagrådet en gång till.