KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ewa Björling (M):
Svenska företag hävdar att reglerade öppettider i andra medlemsstater kan vara hämmande för deras verksamheter och affärsmodeller. Dels har jag tidigare lyft fram de konkurrensskillnader som uppstår i förhållande till e-handelsföretag, dels kan regleringen av öppettider verka handelshindrande då de ofta tillämpas tillsammans med parallellt existerande regleringar av till exempel storlek på affärslokaler.
Stora kedjor tvingas därmed anpassa sina affärslokaler till det accepterade formatet. Sedan kan man också konstatera att regleringen av öppettider för detaljhandeln ser väldigt olika ut mellan medlemsländerna; i vissa är tiderna extremt reglerade medan de är mer öppna i andra. Bara som exempel har vissa medlemsländer ett system där de tillåter butiker att ha öppet tolv söndagar per år, det vill säga ungefär en söndag i månaden.
Det ser inte riktigt ut så i Sverige, utan vi har ett mycket mer liberalt system där man bestämmer själv. Vi ska dock konstatera att detta redan nu diskuteras på flera olika håll i Europa. Man undersöker också möjligheterna att låta företagare själva bestämma sina öppettider. Detta är ett led i syftet att öka tillväxten i detta reformpaket.
Detta är bara en del i allt det som behöver göras som kan vara tillväxtfrämjande. Jag tycker dock ändå inte att man ska säga att vi inte ska försöka lyfta fram debatten och diskutera detta, för vi behöver alla tillväxtfrämjande åtgärder som över huvud taget är möjliga. Det var det jag menade när jag startade med att tala om att vi behöver vända på varje sten för att se vad vi kan hitta som kan vara tillväxtfrämjande.
Det jag gärna vill se i detta är att det blir en ökad debatt och medvetenhet om vilken ekonomisk potential som ligger i en mindre restriktiv reglering av öppettider, som en del i behovet av strukturreformer. Där tycker jag inte att vi bara lugnt ska konstatera att Sverige har det bra och att Sverige har beslutat att företagarna själva bestämmer om öppettider.
Varför skulle vi inte kunna dela med oss av goda exempel när vi ser att det fungerar bra? Jag tycker att vi i stället ska vara generösa mot andra EU-länder, oavsett om det är EU-kompetens eller inte. Det handlar om att dela med sig av det som faktiskt fungerar väl. Det försöker vi ju göra även inom andra områden, och vi lyssnar på andra EU-länder när de har goda exempel. Det handlar hela tiden om att ge och ta och att lära av varandra.
Ewa Björling (M):
Jag tackar Börje Vestlund för en viktig interpellation. Jag kan garantera att den svenska regeringen tittar på alla tillväxtfrämjande åtgärder som går att genomföra, och jag tycker inte att vi på något vis ska gradera dessa och ägna oss mindre åt det ena och mer åt det andra. Vad Europa behöver just nu är nämligen att vi ser på alla de möjligheter som finns över huvud taget.
Vi har också lagt mycket fokus på flera viktiga åtgärder, inte minst det europeiska patentet. Vi har genomfört varupaketet, tjänstedirektivet, som vi nu också diskuterar vidare när det gäller hur det ska bli fullt ut implementerat. Börje Vestlund vet mycket väl att vi ägnar mycket tid åt dessa stora frågor.
Vi tittar också på hur vi ska kunna slutföra fler frihandelsavtal, som naturligtvis också underlättar för ökad handel och tillväxt inom EU - och även utanför EU. Det finns många stora frågor som vi jobbar med hela tiden, både på svensk nivå och på europeisk nivå - för att inte glömma nordisk nivå. Jag tycker ändå inte att vi ska säga att vi inte ska ägna oss åt detta område.
Det finns som sagt många olika åtgärder, som alla behöver belysas, oavsett om det är EU-kompetens eller ej. Vi behöver dela med oss av den goda kunskap vi har, precis som vi behöver lära av andra.
Ewa Björling (M):
Som jag inledde med att säga har en hel del nytt hänt i frågan. Så sent som kl. 15.30 i dag hade man en presskonferens i Bryssel med handelskommissionären De Gucht, som gick ut och sade att man nu inför dessa skyddstullar provisoriskt i ett första steg fram till den 5 augusti i år med en höjning på 11,8 procent.
Därefter kommer ytterligare en höjning på 47,6 procent under en sexmånadersperiod, och sedan ska ytterligare beslut tas i rådet. Man kan säga att detta är något preliminärt som bara gäller en kortare period. Troligen, om majoriteten liknar den som finns i dag, kommer detta att försvinna.
Men jag tycker att skadan redan är skedd, därför att vad det här egentligen handlar om är att kommissionen går rakt emot en majoritet av EU:s länder som faktiskt inte vill införa dessa skyddstullar. Det var endast ett fåtal länder som röstade ja till detta och några som avstod. En stor majoritet var emot.
Dessutom ska jag säga att det skadar inte bara klimatet, utan vi har också en stor industri i EU i dag med över 200 000 anställda som arbetar med att utveckla, montera och underhålla solpaneler i EU. Det är alltså inte i första hand Kinas industri vi förstör, utan det är vår egen europeiska industri som drabbas.
Därför tycker jag att det är högst upprörande att kommissionen nu fattar det här beslutet och säger som man gör i dag. Det verkar som att man varken lyssnar på EU:s medlemsstater eller på industrin. Det är fortfarande en stor majoritet av dem som i dag sysslar med solpaneler i EU som inte heller vill se detta.
En snabb parallell kan man dra till ytterligare skyddstullsdiskussioner som vi har haft tidigare. För några veckor sedan handlade det om telekomindustrin. Man har från industrins sida tydligt motsatt sig att ens undersöka om skyddstullar ska införas. Även där är kommissionen ute på en helt egen beslutsbana som skiljer sig från vad medlemsstaterna säger.
Det här är en obehaglig utveckling, och det är också otäckt att man inte ser hur viktigt det är med globala värdekedjor i dag. För att ta ett exempel är ungefär 30 procent av den export som bedrivs från Sverige och ut i världen i dag helt beroende av import från andra länder, i första hand länder utanför EU.
Till syvende och sist handlar det om risken för förlorade jobb inom Europeiska unionen och att vi sänker eller försvagar vår handel med omvärlden, vilket är precis tvärtemot vad EU behöver och, ska jag säga, även tvärtemot vad Kina behöver.
Hela världen har befunnit sig i en ekonomisk recession, och det här är absolut ingenting som gagnar världshandeln, tvärtom. Ovanpå detta ser vi att när det gäller det som EU inför som anmäls till WTO av Kina får vi oftast backa tillbaka. Det tycker jag är pinsamt för Europeiska unionen.
Ewa Björling (M):
Formellt är det i dag så att kommissionen ensam beslutar om provisoriska åtgärder, det vill säga det som nu sker, som nu är föreslaget. Det finns möjlighet för rådet att ändra kommissionens beslut i december om en kvalificerad majoritet av medlemsländerna stöder det.
I dag gäller egentligen enkel majoritet, men när förslaget om Trade Omnibus träder i kraft kommer det att bli kvalificerad majoritet. Det är en anpassning av handelspolitiska rättsakter till Lissabonfördraget. Då gäller kvalificerad majoritet även för slutliga åtgärder.
Min förhoppning är att handelskommissionär De Gucht tar till sig medlemsstaternas kritik av förslaget och ändrar sig. Som det ser ut i dag är det en majoritet emot - jag tror till och med en kvalificerad majoritet, men där är vi inte ännu. Det återstår att se hur det blir i december.
Det är oroväckande att man går ut med detta samtidigt som det pågår en utredning om kinesiska subventioner till export. Den utredningen är inte färdig, och ändå väljer De Gucht att redan nu gå ut med dessa provisoriska åtgärder. Utredningen kommer att vara färdig först i sommar.
Det man nu har gjort är en antidumpningsundersökning, och det enda man kommit fram till i den undersökningen är att vissa kinesiska tillverkare säljer till lägre pris än en enstaka tillverkare i Bangalore i Indien, nämligen Tata Industries. Det är det man menar med dumpning. Jag tycker att kommissionen borde ha väntat tills utredningen om subventionen var klar. Skulle det visa sig att Kina använder sig av stora och skadliga subventioner är det någonting som vi då bör förhandla med Kina om.
Man kan se ytterligare paralleller i detta. Vill man gå vägen med att hota med skyddsåtgärder, vill man skapa en negativ spiral för handel, vilket det troligtvis kommer att sluta i om det fortsätter på den inslagna vägen, eller vill man försöka nå samförstånd genom dialog?
När vi tittar på statsstödda exportkrediter, som ju är ett generellt problem med Kina, inte minst för stora företag och särskilt inom telekomindustrin, ser vi att USA väljer vägen att föra en dialog med Kina samtidigt som de diskuterar innovationer; båda områdena är mycket viktiga. Den vägen tycker jag att också EU skulle välja.
Jag tror att den är mer framgångsrik än att ägna sig åt att försöka isolera och stänga ute. Som jag sade i min inledning är vi mer än någonsin beroende av globala värdekedjor. Det är ett steg i vår internationalisering, vilket vi måste inse och agera därefter.
Då handlar det inte om att stänga utan om att föra en bra dialog och se till att vi får konkurrensneutralitet mellan oss. Det är den vägen jag ser att vi ska gå, inte tvärtom som just nu sker. Jag tycker att det är mycket oroande.
Ewa Björling (M):
Jag vill tacka Carl B Hamilton för en viktig interpellation. Den är dessutom högaktuell eftersom det varit nyheter om den inom EU i dag. Vad jag förstått är det en splittrad kommission när det gäller den här frågan. Som Carl B Hamilton mycket riktigt säger går åsikterna vitt isär.
Det kommer inte att göra det lättare att nå våra klimatmål, tvärtom. Samtidigt vill man lyssna på industrin, fortfarande en minoritet av industrin. Jag tycker att vi hela tiden måste ställa oss frågan vem vi är till för, detta oavsett om vi är politiker i Sveriges riksdag, sitter i Sveriges regering, i EU-parlamentet eller i kommissionen.
Jag tycker att vi är till för människorna som lever i EU och därmed för människorna som driver företagen i EU. Då handlar det om att lyssna på dem. Det handlar om att se till att vi får en så billig, enkel och klimatvänlig energikälla som möjligt. Då handlar det naturligtvis om att fler människor ska ha tillgång till solcellspaneler, också i takt med att vi uppnår klimatmålet.
Det handlar om att en majoritet av våra företag fortfarande är öppna för Kina och vill se konkurrens från Kina. Jag är övertygad om att det i längden bara stimulerar oss att bli ännu bättre och ännu mer innovativa. Det är den vägen som jag ser att vi ska gå och inte tvärtom, alltså att stänga vårt Europa. Det kommer inte att göra det billigare och enklare för människor som lever inom Europeiska unionen.
Tvärtom kommer det att göra att det blir sämre klimat. Det kommer att hota tusentals jobb inom EU. Det kommer också att göra det dyrare att leva klimatvänligt. Jag är därför mycket orolig för den väg som vi nu ser från kommissionens sida.
Det återstår att se vad nästa steg blir - om det blir ytterligare tullar inom ett annat område och hur detta sedan kommer att fortsätta i december.
Ewa Björling (M):
Till att börja med tror jag att vi kan vara överens om att frihandel inte utgör någon mirakelkur för utveckling. Men det är ändå en förutsättning för långsiktig tillväxt, utveckling och möjligheter till fler jobb.
Dessutom visar historien att inget land har någonsin lyckats få bättre tillväxt bakom stängda dörrar än genom öppen handel. Med det sagt till jag tillägga att miljö, folkhälsa och viktiga delar ska gå hand i hand med handelspolitiken.
Det är precis därför som Sverige har varit väldigt drivande när det handlar om miljövaror och miljötjänster. Det tror jag att Jens Holm är väldigt väl medveten om. Vi försökte jobba för det redan 2007 när det även då var ministermöte i Indonesien. Tyvärr hade vi inte så många EU-länder med oss den gången. Men nu har skaran växt.
Jag hoppas fortfarande på att vi kommer att nå framåt i de frågorna. Det är oerhört viktigt att vi får tullsänkningar och att vi tar bort icke tariffära handelshinder på både miljövaror och miljötjänster just för att människor lättare ska kunna välja gröna alternativ. När det handlar om att sopa rent framför egen dörr är Sverige inte det land som har varit för jordbrukssubventioner.
Även det tror jag att Jens Holm är väldigt medveten om. Vi jobbar tvärtom för att ta bort så många jordbrukssubventioner som det bara är möjligt. Därför är det väldigt glädjande när vi nu tittar på det förhandlingsmandat som vi har mellan EU och USA. Där har USA för första gången gått in utan några begränsningar. Man har öppnat för att också förhandla om jordbruket. Det kommer att bli långa, tuffa och svåra förhandlingar.
Det vet vi. Det finns länder i Europa som är betydligt mer protektionistiska än Sverige inte minst när det gäller jordbruket. Det har vi sett bakåt historiskt i andra förhandlingar. Jag har ändå förhoppningar om att vi ska kunna sänka subventionerna och öppna mer för jordbruket. Vi ska kunna gå i bräschen för det.
Om vi kräver det i Doharundan och i ett multilateralt avtal är det också rimligt att vi tänker på samma sätt när det handlar om ett bilateralt avtal. När det mer specifikt gäller Indien handlar det om statliga program som köper in jordbruksprodukter för lagerhållning i syfte att trygga livsmedelsförsörjningen.
Det är precis här som en av knäckfrågorna ligger inför mötet i Indonesien. Man vill också att försäljning av jordbruksprodukter till fattiga konsumenter till subventionerat pris ska undantas WTO-reglerna om maximala tak för handelsstörande stöd. Vi har kommit med ett förslag till kompromisslösning.
Det innebär att WTO-medlemmar inte kan ta sådana program till WTO:s tvistlösning under de kommande fyra åren även om landet i fråga överskrider sina åtaganden för handelsstörande stöd. Under fyraårsperioden ska förhandlingar också vidare ske om en permanent lösning.
Ewa Björling (M):
Jag är övertygad om att frihandel ger bättre möjligheter till mer mat till fattiga länder. Det är väldigt viktigt just för fattiga länder att öppna för det. Vi har sett flera kriser och bakåt kris i eurozonen. Vi har finanskris, och vi har också haft en livsmedelskris.
I den frågan stängde man landet för risimport och risexport. Det gjorde inte livet bättre, utan tvärtom. Jag är helt övertygad om att ökad frihandel också är en nyckel till mer mat till världen.
Det är viktigt att fattiga länder kan både exportera och importera livsmedel tillsammans med en hel rad andra varor - ihop med flera andra faktorer som vi inte ska ta upp i denna interpellationsdebatt. Men jag vill i alla fall säga ordet äganderätt, för det är en viktig del i Afrika.
När det gäller Jens Holms förslag för EU tycker jag absolut att det låter vackert att vi tar bort våra subventioner för jordbruket. Men vi måste också inse att vi lever i en verklighet där detta inte är rimligt i dag eftersom det finns flera andra EU-länder som inte är beredda att sträcka sig så långt.
Jag tror inte på att man ska göra saker och ting i en specifik ordning så att EU måste ta bort sina subventioner först för att vi sedan ska kunna kräva det av någon annan. Man kan dra parallellen även till förhandlingarna i Doharundan. Om vi inte klarar av att förhandla ett multilateralt avtal ska vi inte heller ha något bilateralt avtal, tycker några. Jag håller inte med om den åsikten.
Jag tror att det är viktigt att försöka få fler bra avtal på många platser i världen mellan regioner och mellan länder, för vi har helt enkelt inte råd eller tid att vänta. Vi behöver mer frihandel nu , och när vi ser att Doharundan står helt stilla måste vi också engagera oss på andra håll. Det har vi också gjort, till exempel mellan EU och Sydkorea där vi redan har ett avtal.
EU-USA och EU-Japan är pågående, och nyligen har vi avslutat ett frihandelsavtal med Kanada. Jag önskar att vi skulle kunna göra det också med fler utvecklingsländer, för det är utvecklingsländer som allra mest behöver detta.
Jag kan försäkra att vi har drivit och driver frågan om ökad grön handel i WTO, och vi tittar även på det i bilaterala förhandlingar med andra länder. Vi analyserar alla möjligheter till en ökad grön handel. Dessutom ställer vi oss naturligtvis bakom möjligheten att skydda folkhälsan inom ramen för handelspolitiken.
Vi har inte några meningsskiljaktigheter där. Vad gäller offentliggörande finns alltid möjligheten att begära ut handlingar enligt offentlighetsprincipen. Jag kommer att offentliggöra detta för de riksdagsledamöter som följer med. I går beslutade vi att näringsutskottet får ta del av förhandlingspositionen.
Det är fritt fram också för Jens Holm att ta del av detta.
Ewa Björling (M):
Låt oss börja med Indien eftersom både Jens Holm och jag är ytterst medvetna om att om Indien godtar det kompromissförslag som nu föreligger kommer det också att bli bättre beslut på Bali i nästa vecka. Man ska också komma ihåg att Indien är ett stort land.
Deras politik kan också skada mindre, fattiga länder. Som jag sade inledningsvis i mitt interpellationssvar handlar detta inte bara om att det är de utvecklade länderna som vill se denna kompromiss. Även utvecklingsländerna är oroliga för det förslag som Indien självt vill ha. De minst utvecklade länderna har betydande undantag och kommer fortsättningsvis att ha det.
De har i princip fritt tillträde till EU:s marknad. När det handlar om jordbrukssubventioner vill jag också säga att det ser bättre ut i dag än det gjorde för några år sedan. Men vi har naturligtvis fortfarande jobb kvar att göra när det gäller vårt eget jordbruk inom Europa.
Ingen är gladare än jag om fler gör som Jens Holm och lyfter denna fråga, gärna också i de länder som är allra mest emot att ta bort detta. Jag tror att vi är väl medvetna om vilka de länderna är också inom Europa. Vi behöver vara en trovärdig partner när vi är ute och förhandlar olika frihandelsavtal.
Jag vill poängtera att i de förhandlingar som vi nu för med andra länder diskuteras hur vi stimulerar till att använda mer gröna varor, tjänster och teknologier. Vi tittar också på hur utvecklingsländer kan få bättre tillträde till fler marknader för att få en ökad frihandel, för att få bättre tillväxt och för att få möjligheter till jobb.
Ewa Björling (M):
Låt mig börja med de exempel Börje Vestlund tog upp inom EU. Majoriteten av den svenska exporten går till EU. Visst är det viktigaste landet Tyskland - Norge tillhör ju inte EU. Norge och Tyskland är våra viktigaste exportländer. Det kunde ha sett bättre ut i Tyskland under den gångna krisen.
Det är flera andra länder som har drabbats oerhört hårt av EU:s skuldkris. Ett exempel är att Sverige har halverat exporten till Grekland sedan 2009. Det finns fler liknande exempel. Naturligtvis är vi starkt påverkade av vår omvärld, inte minst Europa eftersom majoriteten av exporten går dit.
Vi har vidtagit många av de åtgärder som Riksrevisionen har föreslagit, men det finns också saker i rapporten som är missvisande. Bland annat har Riksrevisionen undersökt främst företag som verkar i Stockholm. Det är mycket av ett Stockholmsperspektiv. Ute i landet finns helt andra problem. Varför ger jag detta som exempel?
Jo, det är viktigt att understryka att det ligger ett gediget arbete bakom de 40 åtgärderna. Vi har talat med olika exportorganisationer och myndigheter. Jag har själv rest runt i Sverige och besökt över hundra företag. Vi har lyssnat till vad som behövs mest.
Det finns mycket kunskap bakom vilka åtgärder som ska prioriteras mest. Jag är naturligtvis också glad att höra att Börje Vestlund och jag har något gemensamt, nämligen att vi båda tycker om västerbottenost. Men jag håller inte med om att det inte skulle vara främjande att också syssla med livsmedelsexport ut till världen.
Ett bra sätt att visa det är naturligtvis att vi är duktiga på livsmedel. Där skiljer vi oss åt definitivt. Vidare kan jag berätta att vi har bestämt att vi ska fokusera på de 20 viktigaste marknaderna när det gäller offentligt främjande.
Det är något som vi har tagit fram alldeles nyligen, också efter en gedigen analys. Det är en ekonomisk analys där vi har tittat på ekonomisk storlek på landet i dag, ekonomiska tillväxtutsikter fram till 2020, grad av ekonomisk frihet och naturligtvis särskild exportpotential för svenska företag.
I dessa länder vill vi ha ett vässat främjande där vi vill satsa ytterligare resurser för att svenska företag ska kunna hävda sig bättre där när det gäller export. Allt detta är tänkt i förhållande till likvärdiga länder. Återigen är det Tyskland och Finland där vi har en liknande exportpotential. Vi försöker hela tiden arbeta med att förfina och vässa våra främjanden.
Vi hade ett möte i dag på UD tillsammans med alla våra geografiska främjare. Alla utlandsmyndigheter har fått föra in vad deras främjandeplan är framåt, 2014-2016. Där har vi bett om specifika målformuleringar och mer generella mål för främjandet. Det här är en väldigt svår fråga, precis som Börje Vestlund var inne på.
Det är svårt att mäta främjande, framför allt det som är långsiktigt främjande. Vi jobbar hela tiden på det, och jag tycker att vi har nått stora framsteg i att bli bättre och tydligare. Men naturligtvis finns det väldigt mycket jobb kvar att göra.
Ewa Björling (M):
Exportens profil ser lite annorlunda ut i dag jämfört med tidigare i och med den skuldkris vi har haft i Europa. Det har inneburit att företagen har sett sig om ut i världen och satsar på fler nya marknader. Inte minst därför är det viktigt att vi tittar på dessa topp 20. Många av dem är utanför Europa, ute i världen.
Tre goda exempel på den afrikanska kontinenten är Angola, som är ett av världens mest snabbväxande länder, Nigeria, som också är snabbväxande och ett väldigt stort land, och Sydafrika. Vi ser mycket väl den afrikanska kontinenten, och vi ser hur snabbt det händer saker där.
Förra året var det elva statsrådsbesök i den afrikanska regionen. Att säga att vi inte ser något annat än Sydafrika är helt felaktigt.
Vi tittar också på länder där det är svårt även för stora företag att själva öppna dörrar, det vill säga länder som har en lägre grad av ekonomisk frihet, länder där det förekommer väldigt mycket korruption och där det är många lager innan man når den som fattar beslutet. Där ser vi att det är otroligt viktigt med det offentliga främjandet. I väster är Brasilien ett prioriterat land.
Mexiko är ett annat oerhört viktigt land. Det finns många fler sådana exempel. I Asien är det definitivt inte bara Kina som är viktigt. Det finns flera stora länder som är viktiga. Det är Japan och Indonesien - bara för att nämna ett par. Men det här handlar ju inte bara om ett främjande, utan det handlar minst lika mycket om det som Börje Vestlund var inne på tidigare i debatten, nämligen handelspolitiken.
Det mest angelägna som vi kan göra - det gör vi inte ensamma, utan det gör vi tillsammans med övriga EU - är att driva igenom fler frihandelsavtal. Därför är jag väldigt glad över att vi efter tolv års förhandlingar äntligen lyckades att komma en liten bit på vägen också inom WTO när det gäller förenklade handelsprocedurer.
Vi vet att det gör en stor skillnad för stora, medelstora och små företag och för alla WTO:s medlemsländer. Det gynnar varje transaktion över en landsgräns. Vi jobbar också väldigt hårt med att genomföra ett frihandelsavtal mellan EU och USA, någonting som skulle gynna alla, inte bara företagare.
Alla svenska medborgare hemma vid köksbordet skulle kunna tjäna ungefär 4 500 kronor per år på ett sådant avtal. Börje Vestlund nämnde ett avtal med Indien som i princip omöjligt. Jag håller med om att det är svårt, men jag tror inte att det är omöjligt.
Det kommer i alla fall inte att vara Sverige eller EU som utgör hinder, utan det är snarare Indiens protektionistiska handelspolitik som sätter käppar i hjulet. Ett annat viktigt land som vi för närvarande förhandlar med är Japan.
Kan vi driva en aktiv frihandelspolitik med fler bra avtal som underlättar för handeln över gränserna och samtidigt ha ett tydligt vässat offentligt främjande med bra målformuleringar i länder där vi behövs är jag övertygad om att vi kommer att kunna öka vår export betydligt.