Beatrice Ask (M):
Låt mig börja med att säga att jag inte får uttala mig i enskilda ärenden. Man kan inte dra slutsatsen att en lagstiftning inte är tillräcklig därför att polisen har en annan uppfattning än domstolen. Man kan inte heller säga att det är fel på lagen om det visar sig att den första domstolsinstansen fattar ett beslut och den andra domstolsinstansen fattar ett annat. Det har att göra med komplexiteten i ärenden och svårigheten att bevisa.
Domstolens uppgift är ju att tydliggöra att det finns bevis för att något olagligt har hänt. Det är också av naturliga skäl svårare att bevisa brott som begås på ett planeringsstadium än brott som har fullbordats. När det gäller just terroristbrott handlar det om att vi faktiskt vill förhindra att dessa aktioner kommer till stånd. Det är därför som vi har en lagstiftning som gör att vi ska kunna ingripa tidigare.
Men det innebär också större svårigheter. Det är naturligtvis också så att man saknar de påtagliga bevisen för detta brott som man ofta har i andra fall. Sedan kan det också vara mycket svårt att få in information som kan ligga till grund för bevisning i just denna typ av ärenden. Jag tycker att detta visar lite av Säkerhetspolisens utmaningar när det gäller denna typ av ärenden.
Det som jag sade i min inledning var att vi i Sverige har en lagstiftning som är mycket tydlig på detta område och att man kan dömas för planering och för att man åker i väg på denna typ av träning för att delta i terroristaktioner. Det är viktigt att vi har dessa regler. De har också prövats en del.
Jag skulle med anledning av interpellationen vilja säga att det nog inte bara är lagstiftningen som vi behöver bekymra oss över på detta område därför att vi har ett stort problem i alla västeuropeiska länder - det är det som jag har uppgifter från - när det gäller människor som åker i väg för att delta i träning och aktiviteter för förberedelser för att vara med i krig eller för att begå terroristattentat.
Det är naturligtvis en fara för dessa individer just när detta genomförs, men det är också en fara för samhället och för de länder där aktiviteter kan pågå men också under lång tid därefter eftersom dessa individer skaffar sig kunskaper som kan vara bekymmersamma om de kommer till användning senare. Detta gör att vi har ett aktivt arbete mot radikalisering och för att förhindra denna typ av resandeverksamhet.
Det är en av de uppgifter Säpo har. Det är också så att EU:s kommissionär Cecilia Malmström inledde ett arbete för flera år sedan, och det finns ett arbete kring bland annat resandeverksamheten. Arbetsgruppen när det gäller just resandeverksamheten leds av Magnus Ranstorp härifrån Sverige.
Jag deltog i slutet av januari i en konferens som handlade om detta och lyssnade till vad arbetsgruppen har kommit fram till, och det är ett brett spektrum man måste arbeta med. Jag lyssnade också på berättelser om hur svårt det är för familjer till unga människor att förhindra och stoppa dem som får för sig att de ska åka i väg på äventyrliga resor. Det handlade om det stöd familjerna kan behöva.
Det är nämligen väldigt ofta så att familjerna försöker förhindra att man åker i väg på detta. Det är alltså ett brett arbetsområde vi måste ha, men jag menar nog att den svenska lagstiftningen i sig är förhållandevis väl utformad och inte på något sätt sticker ut i negativ riktning i den internationella gemenskapen. Det framgår också när vi samarbetar med andra länder.