KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Pehrson (L):
Jag vill bara försäkra Hillevi Engström om att vår syn när det gäller att skydda människor som är utsatta för brott är solid. Jag ska erkänna hur det har varit. Det har varit ett förbiseende när vi har arbetat med detta.
Vi är övertygade, efter internationella jämförelser och diskussioner med såväl rättsvårdande myndigheter som ideella brottsofferorganisationer, om att detta är ett verksamt institut. Det är ingenting som vi har kommit på nu, utan vi tycker att det är bra. Men vi är glada åt att Moderata samlingspartiet är så tydligt.
Men jag ska också lyfta fram en fråga där jag önskar att Hillevi Engström kanske kan vara beredd att göra en liten pudel så här i kammaren, det vill säga att man stöder någonting som man efter en viss eftertanke tycker är viktigt. Det gäller reglerna för den absoluta rättssäkerheten. Vi vet, du och jag, hur det ser ut i våra domstolar - Hillevi Engström sitter ju i Domstolsverkets styrelse. Jag tänker på pressen och stressen.
Jag gissar att Hillevi också får brev från lagmän som är oroade över kvaliteten i våra domstolar. Detta kan man se tillsammans med informationen om riksåklagarens särskilda grupp för att värna rättssäkerheten. Riksåklagaren har ju varit mycket oroad över att domarna inte håller hela vägen. Människor är inlåsta för länge. Åklagarna är, i motsats till vad vissa försöker hävda, också skyldiga att vara objektiva och stå för den rättssäkerhet som framgår av rättegångsbalken.
Och, som jag sade tidigare, Justitiekanslern lyfter ofta fram detta. Kan inte Moderata samlingspartiet då tänka sig att ett stressat, pressat rättsväsende måste få något lättare att göra fel till rätt, även om det har gått några år? Är man beredd att se över en möjlighet? Vi säger inte exakt hur det ska se ut, men det handlar om att förstärka möjligheterna till resning för att garantera rättssäkerheten och minska rättsförluster för enskilda och att stå på den enskilda individens sida.
Johan Pehrson (L):
Jag tycker att det är väldigt bra att höra Rolf Olssons engagemang för balansen mellan effektivitet och rättssäkerhet. Jag tycker redovisningen över vikten av att vi slår vakt om möjligheten till kameraövervakning är bra.
Vi vet ju att kameraövervakning kan vara effektivt på skolor och i sådana miljöer som badhus, tyvärr, eftersom vi vet att brottsligheten på dessa platser har ökat lavinartat. Vi pratar om skadegörelse och vi pratar om övergrepp. Då är balansen antingen att vi får stänga skolorna och badhusen eller att vi får göra någonting annat. Alternativet är tyvärr inte alltid att vi kan få fler poliser.
Trots det arbete som pågår med att utbilda fler poliser, som vi är överens om, räcker det inte riktigt i dagens verklighet till för att kunna ha poliser på till exempel alla badhus. Då är kameror ett verktyg, ett alternativ till att stänga badhusen för att garantera människors säkerhet. Så kan man åtminstone försöka förebygga en del. Rolf Olsson lyfte fram att tvångsmedel är någonting som kan vara nödvändigt.
Man lyfter också fram vikten av att den som har utsatts för tvångsmedel ska kunna få upplysning om detta i efterhand. Det bereds faktiskt nu i Justitiedepartementet.
Rolf Olsson är ju den som ser till att de som bestämmer i Justitiedepartementet är just Socialdemokraterna, men när man arbetar med de här frågorna vänder Rolf Olssons parti, Vänsterpartiet, regeringen ryggen och abdikerar som vice justitieministrar, som jag brukar säga.
Jag kan försäkra Rolf Olsson att Folkpartiet gör vad de kan för att se till att de tvångsmedel som finns och eventuella nya som tillkommer kommer att innefatta en skyldighet att informera i efterhand. Det är viktigt att det gäller eventuella nya tvångsmedel men också sådana där det sker i efterhand. Men här har Rolf Olsson vänt regeringen ryggen. Jag tycker att det är tråkigt.
Johan Pehrson (L):
Jag börjar i slutet. Det är inte orimligt och den frågan bereds. Men jag vill tala om och deklarera att den grundläggande tryggheten för medborgarna ligger i att det sker ett ansökningsförfarande om man vill sätta upp en kamera för övervakning, sådana som bland annat finns här i riksdagen, av rena säkerhetsskäl och att vi som medborgare kan få en överblick över detta. Då kan man tänka sig att det blir bättre om man samordnar detta. Men då skulle samma logik bli att vi ska ha domstolar, men bara en domstol.
Vi ska se till att vi har poliser, men det ska bara vara en myndighet. Jag har inte fått signaler om att länsstyrelserna generellt är dåliga på att balansera. Däremot är det klart att tillstånd ibland har givits som man har fått bakslag på. Bland annat har det skett genom ett viktigt arbete där Justitiekanslern är den som ska balansera och vara emot, även om jag ibland tycker att det är väldigt långa skott när man ska gå emot på grunder som jag inte tycker riktigt håller. Det tycker inte jag.
Men frågan bereds, och jag tycker att vi ska ta ett grepp om detta. Men då är det Rolf Olssons ansvar att se till att man verkligen gör detta på Justitiedepartementet. Det är Rolf Olsson som under mandatperioden har haft tjänstemän på Justitiedepartementet. Det har inte Folkpartiet haft för att kunna påverka utvecklingen. Det ansvaret ligger hos dig. Jag återkommer till frågan om tvångsmedel och upplysningsplikt. Folkpartiets bestämda uppfattning är att det ska bli så.
I stället för att försöka reservera oss driver vi arbetet att det ska bli så i de kontakter vi har med regeringen om nya tvångsmedel. Det är självklart att detta kräver förstärkt kontroll och förstärkta rättssäkerhetsgarantier. Här vill inte Rolf Olsson vara med, och det förvånar mig lite.
Jag hoppas att Rolf Olsson och hans parti Vänsterpartiet kommer tillbaka och stöder dessa förslag när vi förstärker rättssäkerheten i samband med att vi, som jag tror och hoppas, får de nya tvångsmedel som svenskt rättsväsende behöver.
Johan Pehrson (L):
Folkpartiet pratar ofta om behovet av fler poliser, lokalt närvarande. De kan vara ridande, de kan vara gående, men, herr talman, vi har ännu inte gått så långt att vi har föreslagit en simmande polis. Men det kanske återstår. Min tolkning var den att vi inte kan ha poliser på alla badhus. De ska dock komma när det har begåtts brott. Det är jag väldigt noga med. Leif Björnlod driver en linje här som i en del tydligt går ut på att man ska stärka rättstryggheten och rättssäkerheten för djur.
Det tycker jag är bra. Driv på det! Vi ska ha en skarp djurskyddslagstiftning och se till att människor inte plågar andra levande varelser. Däremot har vi problem, som jag ser det, till och från med att människor kommer i kläm i vårt rättssystem. Jag skulle vilja höra vad Leif Björnlod har för syn på reglerna för möjligheterna att göra det som var fel rätt trots att en dom vunnit laga kraft.
Det handlar om att man får rätten att gå till Högsta domstolen och säga att det har visat sig att domskälen till exempel varit helt konstiga och har fått effekter för mig i mitt liv på andra håll, eller om man har befunnits skyldig på grunder som inte är korrekta och inte håller för de beviskrav som vi ska ställa. De ska ju vara hårda som bekant.
Jag skulle vilja höra om Leif Björnlod inte kan ompröva sin inställning att inte vilja utöka möjligheten att kunna få resning i Högsta domstolen för att göra fel rätt för att skydda mänskliga intressen också. Det finns en reservation från Miljöpartiet om utnämning av högre domare.
Om man jämför med alliansens förslag om att ännu mer manifestera domstolsväsendets oberoende och en öppenhet i hur man utser domarna känns det som om vi ligger ganska nära varandra.
Kan inte Miljöpartiet tänka sig att vi får lite förändring i Sverige - vi stärker oberoendet, ökar rättssäkerheten och tar bort all misstro som finns så människor ska kunna tro att domare tillsätts på någon annan grund - och stödja alliansens reservation?
Johan Pehrson (L):
Det handlar om reglerna för att kunna göra det som trots allt har blivit fel rätt. Risken finns ju med den situation som råder vid våra domstolar. Jag förutsätter att Leif Björnlod har mycket kontakt med våra domstolar så han får höra hur situationen ser ut. Det är ändå Leif Björnlod som nu ska förhandla fram en vårbudget och ta ett grepp om det som vi är ansvariga för, alltså rättsstaten Sverige.
Då hävdar jag - och det är inget särintresse för att jag har förmånen att få arbeta i justitieutskottet - att domstolarna har en absolut särställning bland myndigheter i vårt samhälle. Om man är överens om det måste man ta den situation på allvar som de befinner sig i. Jag tycker att man ska se till att de får drägliga möjligheter att kunna arbeta och att vi kapar köerna till domstolarna. Det är en riktig rättssäkerhetsfråga. Vi kan inte ha processer som tar så lång tid.
Risken blir att människor döms fel. Vittnen kommer inte ihåg rätt. Människor döms inte alls för vittnen har glömt, och de som har begått brott blir frikända på felaktiga grunder. Det är den ena vägen. Där tycker jag att Miljöpartiet måste lägga ned mer kraft om man anser att Domstolsverket till och med är viktigare än andra myndigheter. Man måste också gå vidare med själva regelverket och göra det lite lättare att i efterhand läka det som har blivit fel.
Vi vet att den situationen finns. Jag tror att det är bättre att ta upp några fall för mycket i Högsta domstolen i efterhand än att ta upp några för få. Människor får ju ingen annan möjlighet att göra det rätt. Man kan få hela sitt liv ödelagt av detta. Det är ett pris som vi måste minimera. Vi vet att situationen i dag är sådan att det är svårt att göra det. Kraven är enormt höga för att man ska få möjlighet till rättelse.
Jag ger mig inte där. Jag tycker att Miljöpartiet annars talar så väl om rättssäkerhet. Man deklarerar detta, men när det kommer till kritan står man fast i Justitiedepartementet och det samarbete man har, där Leif Björnlod har ett stort inflytande som lagstiftare. Ni har också tjänstemän i Justitiedepartementet och Regeringskansliet där jag inte tycker att ni gör något avtryck. Ni pratar mycket, men det känns som läpparnas bekännelse.
Johan Pehrson (L):
Britta Lejon använde relativt kort tid för att diskutera de här rätt viktiga frågorna. Det finns saker som vi med lagstiftning direkt kan göra för att bättre balansera rättssäkerheten å ena sidan och rättstryggheten å den andra så att vi kan nå det högsta ideal en rättsstat kan önska, men det kommer aldrig att bli färdigt, för samhället utvecklas hela tiden.
Det finns många sakfrågor som jag vill lyfta fram, men jag vill också ta tillfället i akt och markera att detta inte är någonting som sker beroende på vilken lagstiftning vi har. Det handlar rätt mycket också om hur Britta Lejon gör, för Britta Lejon är folkvald, precis som vi andra här inne. Det är ingen annan i Sverige som har och kan ta ansvar för vår rättssäkerhet och rättstrygghet.
Det är bara du och jag, Britta Lejon. Det vilar på våra axlar allena. Då måste man fundera på, förutom regelverk, vilka resurser vi stoppar in. Hur finansierar vi utbildningen i domstolar? Är det tillräckligt? Hur ser vi till att vi minskar balanserna för att få rimliga tider i våra domstolar?
Tänk om vi hade samma köer till andra myndigheter, till exempel för att behandla utbetalning av sjukförsäkring eller föräldrapenning eller vad det nu kan vara. Det kan vara tre års väntetid. Det skulle ingen acceptera. Men när det gäller domstolarna, vårt centralaste myndighetsorgan i rättsstaten, är det någonting annat. Jag blir förvånad över det. Jag undrar hur Britta Lejon ser på att kunna öka och värna resurserna.
Jag kräver inga löften om anslagsökningar; det är fel tillfälle. Ser Britta Lejon möjligheter att inte bara prata om tandvårdsreformer för 1,9 miljarder för att det är valrörelse och sedan kanske säga nej till 75 miljoner till domstolarna, som är centrum för rättvisa i landet?
Johan Pehrson (L):
Överskott i våra myndigheter är någonting som regeringen brukar dra tillbaka, och har de krediter säger man upp dem ganska snart. Den ekonomiska ledningen av våra myndigheter är bortom alla önskemål vad gäller ledarskap och förutsebarhet. Jag tar den principiella utgångspunkten.
Jag berömmer regeringen för varenda krona ni orkar ge till detta centrala område, rättsväsendet, jämfört med alla andra konstiga saker ni slösar bort våra skattepengar på. Men ni skulle aldrig acceptera årslånga väntetider på att få ut bidrag i Sverige. Tänk om man skulle säga om föräldrapenning: Ja, det kan du få ut om ett år. Tänk om den som ska få a-kassa för att tillfälligt ha blivit arbetslös skulle få vänta ett år.
Ni accepterar att det är enorma väntetider till våra domstolar. Jag tycker att det är oacceptabelt. Nu är inte skatteprocesser vårt ansvarsområde riktigt, men tiderna för skattemålen i länsrätterna är det likadant med. Människor får vänta på sin rätt. De kan inte skaffa sig en rätt på något annat sätt.
Själva utgångspunkten för den nuvarande regimen är att man kan få vänta, det är inget problem, det är någonting tekniskt. Sedan lägger man till 50 miljoner till domstolarna. Ser ni inte att detta är rättsosäkert? Det saknas rättstrygghet för de människor som drabbas. Det tycker jag är konstigt. Det finns förslag om att stärka skyddet för bevispersoner, människor som i dag hotas och inte vågar vittna. Det är en fundamental fråga om rättssäkerhet och rättstrygghet.
Här finns det förslag och utredningar som ligger och samlar damm. Det kostar samhället, om jag inte minns fel, 50 miljoner kronor. Det lidande som de människor som hotas och måste skyddas och som inte får skydd i dag måste värderas. Men det kanske inte är någon röststark grupp som man väljer att vilja satsa pengar på nu när det är valrörelse. Detta är det viktigaste vi har, rättsstaten, och den kostar jämfört med mycket annat relativt lite pengar.
Det är småpotatis om man ska spara.
Johan Pehrson (L):
När jag inte är riksdagsledamot jobbar jag på Örebro tingsrätt. Där har jag suttit med vid väldigt många vårdnadstvister. Min erfarenhet är att de domarna är väldigt kunniga. De har en enorm uppgift, nämligen att läka ihop två personer som verkar ha väldigt svårt att skilja på sina egna problem.
De använder ofta barnen som slagträ på ett sätt som är helt oacceptabelt, och de gräver sig längre och längre ned. Jag kan konstatera att en avgörande fråga är hur länge processerna pågår. Man måste sätta ut en förhandling och en muntlig förberedelse. Det går lång tid. Domstolen har en massa sådana mål.
Man måste vänta på utlåtande från familjerätten - för där ska man helst ta ett varv. Det tar evigheter. Sedan handlar det om tillgången på de familjerättsjurister som ska biträda dessa kvinnor - det är oftast kvinnor som är mest utsatta eftersom de har en svagare ekonomisk situation vid en separation. Det är något att uppmärksamma på internationella kvinnodagen.
Det är detta som är avgörande. Jag har inga principiella invändningar mot detta. Jag kommer att med glädje se fram emot den här propositionen och det som ni ska presentera. Det jag har hört hittills tycker jag i huvudsak är bra. Sammantaget vill jag ta ställning till detta och inte till protokollet i sig. Det är hårdvaran och förhandlingarna där man nöter ned föräldrarna så att de fattar barnets bästa och lägger gammalt groll åt sidan och ser på barnet.
Det gör man i en process som går och som går något snabbare. Under den tid man inte är i domstol uppstår ännu mer konflikter i regel. Det ska vara snabba avgöranden. Det är trist att behöva säga att det handlar om resurser och om hur mycket man värderar rättssäkerheten.
Johan Pehrson (L):
Tack, Leif Björnlod! Buggning är ett straffprocessuellt tvångsmedel som kan användas när det finns en mycket mycket tydlig misstankegrad och det gäller ett mycket mycket allvarligt brott och när alla andra tvångsmedel inte anses vara möjliga att använda. Det är inte så att man vet att en person per definition är skyldig, men man har väldigt starka skäl att tro det.
Då menar vi som stöder detta förslag att det integritetsintrång som det faktiskt innebär kan accepteras eftersom den här personen annars kommer att fortsätta med att skada och skövla andra människor - människor som ganska ofta är väldigt utsatta.
Vi kan prata om människohandelns offer, om människor som lever under så kallad beskyddarverksamhet från grovt kriminella mc-gäng och om människor som riskerar att bli skadade för livet när de utsätts för grova väpnade rån, inte minst så kallade värdetransportrån. Vi kan alltså acceptera detta verktyg bara om det finns en stark rättssäkerhetsgaranti före domstolsbeslutet om buggning, under domstolsbeslutet om buggning och efter domstolsbeslutet om buggning.
Jag har noterat att det finns några som tycker att det är helt avgörande att man redan nu exakt vet när underrättelsen ska ske. Det finns också några som har haft synpunkter på frågan om massmedieredaktioner. Jag har mycket stor respekt för detta; det vill jag säga.
Jag vill att vi i denna kammare - nu är det inte så många här just nu, fru talman - ska nå en så bred överenskommelse som möjligt för att kunna stödja detta verktyg, som är nödvändigt för att minska den brottslighet som skadar så mycket integriteten i vårt land, som skadar så många människor och som faktiskt riskerar att i en förlängning i grunden skaka demokratin om vi inte gör någonting.
Johan Pehrson (L):
Vi tar väl de straffrättsliga tvångsmedlen ett varv till. Jag måste upplysa Leif Björnlod om att varenda massmedieredaktion i dag kan utsättas för tvångsmedel - husrannsakan och hemlig telefonavlyssning. Den enda orsaken till att förslaget i fråga lagts fram och till att jag har kunnat ställa mig bakom det är att det ska finnas en princip om att använda tvångsmedel lika.
Man har gjort ett absolut skydd för läkare, präster och advokater eftersom det där krävs en kvalifikationsgrund. Vem som helst kan ju starta en massmedieredaktion. Det finns verksamheter som klassas som redaktioner och som håller på med bland annat vitmaktmiljö och vitmaktmusik - en mycket obehaglig verksamhet där det förekommer mycket obehagliga tankar om vad man ska göra med andra människor.
Om vi har ett ansvar och om vi har det perspektivet måste vi vara beredda att göra någonting åt detta. Jag lyssnar dock på de argument som de har som känner en stor oro för detta. Det står tydligt i propositionen - det framgår om man läser noga - att det beträffande de här redaktionerna är fråga om extremt stora överväganden. Mig veterligt är det väldigt ovanligt med husrannsakan. Det är också väldigt ovanligt med telefonavlyssning, och det kommer att bli ännu ovanligare i och med detta. Leif Björnlod, visa nu storhet! Vi tar detta i utskottet och gör någonting åt det.
Informationsskyldighet kan gälla retroaktivt - det är inga problem - men exakt var den ska ligga, exakt hur många som ska underrättas, måste vi faktiskt titta lite närmare på. Detta med skadestånd kan vi också föra in direkt om det finns en vilja. Men att bara stå här och säga att man är för brottsbekämpning utan att vara det framstår som lite konstigt.
När det gäller sociala orsaker säger jag bara följande: Under den tid som Leif Björnlod haft makten bland annat över Justitiedepartementet har satsningarna på missbrukarvård inte blivit fler utan färre. En viss uppryckning har nu gjorts i och med Kontrakt för livet - det erkänner jag - men missbrukarvård är mycket viktigare än att det ska vara några enskilda projekt. Vill vi se till att det finns ett förebyggande arbete måste det drivas mer långsiktigt än som sker i dag. Detsamma gäller allmänpsykiatrin och inte minst satsningarna på unga människor i riskmiljöer.
Barnfattigdomen i Sverige växer, och det är Leif Björnlod som regerar.
Johan Pehrson (L):
Jag måste bli svaret skyldig beträffande det sistnämnda. Jag har inte betänkandet framför mig, men jag tar det alldeles strax. Du har tydligen hittat en mening där vi säger att lagen har varit både positiv och negativ. Ja, det finns rätt många straffrättsprofessorer som får sitta i tv och försvara den lagstiftning som du var med och stödde. Det är synd att du inte har hjälpt till med detta, för det finns människor som menar att den lagstiftning vi har är helt otillräcklig.
Vad vi är ute efter handlar om, tycker jag, att man ska överväga att "hjälplöst tillstånd" också ska inbegripa "särskilt utsatt situation". Jag undrar om Rolf Olsson förstår hur den människa har det som hamnat i prostitutionsträsket och som i praktiken våldtas varje dag. Det kan finnas särskilt utsatta situationer i det avseendet som jag tycker att den kvinnan så att säga kan vara mycket skyddsvärd för. Det är väl detta som det här pekar på.
Här slår man sig för bröstet, mina damer och herrar - 15 budgetar! Vi har ett parti som säger sig stå för rättvisa och solidaritet och som marscherar under röda fanor för arbetets helgd. Arbete till alla ropen skalla, brukar det väl låta - eller om det är tvärtom. Men, fru talman, det har varit år och budgetar som ni lagt fram där satsningen på de utsatta har uteblivit.
Vi har sett - jag måste upprepa detta - att det mesta när det gäller missbrukarvården, allmänpsykiatrin, ungdomsarbetslösheten gått åt alldeles fel håll. Ändå har ni börjat prata om att de som är studenter och läser på läkarlinjen ska få mera pengar. Vad är det för solidaritet? Vi kan väl ge mera pengar till studenter, men någon gång måste väl också Vänsterpartiet satsa på de verkligt utsatta. Jag kan dock sätta ett plus i kanten i den budget som jag läst - några överenskommelser är väl inte riktigt klara ännu.
Jag tycker att satsningen på hemlösa verkligen är helt rätt. Jag skäms över ett Sverige där så många människor lever i hemlöshet. Detta beror delvis på att missbrukarvården - haverera är att ta i - kraftigt skurits ned, med en miljard kronor under tioårsperioden enligt den senaste utvärderingen. Nu är det lite bättre. Det går åt rätt håll, men utvärderingen visar att det totalt sett inte är bra.
Hemlöshet hänför sig delvis till allmänpsykiatrin, delvis till missbrukarvården, och där har ni inte någon solidaritet att tala om.
Johan Pehrson (L):
Jag vill understryka att det är ungefär 15 budgetar för mycket med tanke på hur svensk samhällsutveckling borde ha gått. Vi lever i en av de starkaste högkonjunkturerna. Då är det ofattbart att man inte kan göra en av de starkaste satsningarna på dem som är mest utsatta. Jag lovar, Rolf Olsson, att jag inte skjutit någon björn, inte tuggat på något skinn, jag har inte gjort någonting. Jag vill bara lova dig att vi i Folkpartiet liberalerna står vid vår politik som vi går till val på.
Den använder vi, den driver vi, och vi bedriver den i riksdagen oavsett om vi sitter i opposition eller om vi får förmånen att få väljarnas förtroende att sitta i regering. Rolf Olsson ska inte vara chockad: Folkpartiet står bakom sin politik. Jag kan dock notera att det finns människor i verkligheten utanför dessa glasrutor som är chockade över att Vänsterpartiet inte står vid sin politik. Detta borde bekymra en vänsterpartist när vi närmar oss val.
Vi ska minska utanförskapet. Vi tänker satsa på en skola som levererar kunskap och framtidstro till våra unga. Här ska det inte vara någon evig fritid. Vi tänker ställa krav, för att ställa krav är att bry sig, menar vi. Vi kommer tillbaka till det i andra debatter. Finns det någon som är så otroligt livrädd, som har en sådan beröringsångest för att koppla ihop handling och konsekvens och agera tidigt mot inte minst unga lagöverträdare, är det väl Rolf Olsson.
Jag ska inte trötta Rolf Olsson med tanke på att han inte har rätt till fler repliker, men jag kan avsluta med att säga att mycket handlar om hur vi klarar jobben. Vi kan inte ha ett samhälle där människor inte jobbar utan går på bidrag, är arbetslösa och sjukskrivna, förtidspensionerade och inte får någon rehabilitering. Vi pratar om solidaritet. Jag ser fram emot, Rolf Olsson, att höra dina besked på dessa frågor i en annan debatt.