Eva Olofsson (V):
Först vill jag tacka statsrådet för ett mycket utförligt svar som jag dock inte är särskilt nöjd med. Jag valde att i min första interpellation efter valet ta upp detta med bemanning på demensboenden. Jag ville inte att debatten efter Uppdrag gransknings avslöjande om Öjagårdens äldreboende i Piteå skulle dö ut.
Jag hade den känslan, och visste egentligen, att det såg ut så här på många fler ställen, och det visar sig i dag när Socialstyrelsens granskning publiceras. Socialstyrelsen har slumpvis valt ut 94 demensboenden runt om i Sverige och gjort ett oanmält besök på natten mellan den 8 och 9 november. Vad har man då funnit?
Jo, på 61 procent, på majoriteten, av dessa demensboenden är de äldre demenssjuka inlåsta hela eller delar av natten i sin lägenhet eller på avdelningen. Det värsta är att de inte är inlåsta med personalen, utan personalen befinner sig till stora delar på andra håll, på andra enheter och till och med i andra byggnader och kan alltså inte komma med kort varsel om något inträffar.
Jag tror att alla som känner människor som är demenssjuka och har varit på ett demensboende vet att äldre demenssjuka ofta blir oroliga på natten. Man går upp och vankar. Man behöver träffa någon som kan lugna. Man kanske går in på fel rum och lägger sig i fel säng. Det är lätt att det uppstår någon kontrovers eller att man ramlar, och då finns inte personalen där.
Sjukdomen gör också att man ofta inte klarar de larm där man själv måste göra något aktivt, och Socialstyrelsen säger tydligt att de passiva larmen aldrig kan ersätta personalen. Socialstyrelsen säger också att det är olaga frihetsberövande. Det får inte vara så att man blir inlåst på sitt rum och att det inte finns någon personal som kan öppna om man vill komma ut.
40 procent av dem som själva jobbade på de här enheterna tyckte att man inte kunde bedriva en god och säker vård. Det tycker jag är allvarligt. Socialstyrelsen tyckte att de gjorde en för snäll bedömning, och de sade att på 58 procent av avdelningarna var bemanning för låg för att vården skulle kunna vara säker på natten. Jag vill gärna vidarebefordra att Socialstyrelsen säger att personalen gör ett fantastiskt jobb.
Det är också min erfarenhet, när jag har besökt många äldreboenden, att personalen vänder ut och in på sig för att försöka räcka till. Det vanligaste önskemålet jag möter är också: Vi behöver vara fler. I Dagens Nyheter, som ju publicerade den här rapporten i morse, kommenterar statsrådet den här frågan och säger att kommunerna måste göra något nu. Kommunerna kan höja skatten, säger statsrådet.
Jag tycker nog att statsrådet som ansvarig minister borde säga att vi på den nationella nivån också vill ta vårt ansvar och göra något. Ett tips vore ju att sluta sänka skatten och i stället satsa på mer pengar till kommunerna. Den andra frågan som statsrådet tar upp är att lokalpolitikerna saknar kunskap om vad som är lämplig bemanning.
Ja, då vore det ju väldigt bra att ha nationella riktlinjer som stöd och hjälp som visar vad det behövs för bemanning för en god och bra äldreomsorg i vår demenssjukvård. Därför vill jag ställa den frågan ordentligt till statsrådet: Varför vill man inte ta några nationella initiativ och peka på vad som är en lämplig bemanning för en god demensvård?