Tomas Eneroth (S):
Tack, statsrådet! Jag är förvånad över svaret även här. Det blir lite underligt att hävda att intresset ökar för Sverige, samtidigt som man lägger ned och säger upp 900 anställda i Lund inom en av våra viktigaste exportnäringar och forskningar. Det blir lite underligt att höra att intresset ökar när man ser att varenda företrädare för både branschorganisationer och företag ringer i larmklockor och gör uttalanden.
Som jag tidigare sade påpekar 31 000 medlemmar i Naturvetarna att nu behövs det en akut, nationell strategi för Sverige. Man ser ju bristen och att regeringen är ganska ointresserad av en av våra viktigaste exportnäringar. När vd:n för Medicon Valley säger att det här måste bli en wake-up call för Sveriges regering är det en väldigt tydlig signal.
Statsrådet ska inte behöva röja vilka hon träffar, men jag måste säga att jag är väldigt förvånad över vilka kontakter statsrådet i så fall har med läkemedelsbranschen. Dem jag träffar säger att de inte har någon större kontakt med Regeringskansliet. Man konstaterar att man inte ens kommer att få möjlighet att träffa näringsministern.
Det är möjligt att näringsministern får en helt annan beskrivning av sina politiska sakkunniga eller statssekreterare, men jag är starkt oroad över den strategiska förändring och den omstrukturering som just nu sker inom läkemedelsindustrin och medicinteknikbranschen och dess effekter på Sverige. Det har varit goda förutsättningar som nu håller på att slarvas bort på grund av att man inte är aktiv.
Nina Renqvists och Olle Stendahls arbete bör i så fall kunna leda till någon form av handling, men det enda vi hör från statsrådet här är att det är fortsatta utredningar och överväganden. Det är väl som vanligt att det landar på att Finansdepartementet och statsministern säger nej. Jag föreställer mig att det även här, precis som i alla andra näringspolitiska frågor, är Finansdepartementet och Statsrådsberedningen som är tämligen ointresserade av vad Näringsdepartementet levererar. Effekten av detta är att vi får en passiv näringspolitik.
Hur goda ambitioner Maud Olofsson än själv skulle vilja ha i detta är effekten att väldigt lite sker. Jag är den första att understryka och tycka att det är viktigt med en nationell forsknings- och innovationsstrategi. Den är viktig och bra, och inte minst utpekar den medicin som ett av de viktigaste områdena, men det är ingen hemlighet att det hos stora delar av det svenska näringslivet, stora delar av de svenska branschorganisationerna finns en kraftig kritik mot hur de här resurserna sedan fördelas.
Det var det jag ville peka på när jag sade att det blir lite underligt att vi samtidigt som Astra storsatsar i Mölndal får en situation där Göteborgs universitet får reduceringar av insatser för bland annat medicinsk forskning och läkemedelsforskning. Den styrningen verkar inte fungera tillfredsställande. Det är ett rimligt understatement. När det gäller klinisk forskning behöver vi också konstatera att där har förutsättningarna försämrats.
Vi identifierade och tog initiativ till bland annat det arbete som nu har pågått när det gäller att komma överens med SKL, landstingen och sjukvårdshuvudmännen om hur man långsiktigt ska hantera klinisk forskning. Men bara det arbete som Filippa Reinfeldt och andra bedriver här i Stockholm leder ju till en helt annan utveckling. När man gör vårdgallerior av sjukvård med förenklade kundvalsmodeller försvinner incitamenten för att bedriva klinisk forskning. Det är precis det som sker.
Det är det ointresset som branschen märker av, att det i stället är andra kundvalsmodeller som träder före. Därför är det så angeläget att vi nu hittar strategier för att säkerställa en fortsatt stark utveckling för klinisk forskning i Sverige. Återigen och som vanligt när det gäller näringspolitiken under den här mandatperioden handlar det om en avsaknad av strategi.
Jag vill inte att det likt fordonsindustrin ska bli så att regeringen den sista månaden när krisen är totalt uppenbar för alla börjar vakna och agera och till slut tvingas hantera diskussioner om lånegarantier. Kan ni inte för en gångs skull agera i god tid och se till att vi undviker en krishantering för life science-branschen om ett, två eller tre år? Det är nu det gäller att agera, och det är det vi saknar från denna regering.