Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Landsbygdsministern redogör här för olika aktörers roll och tar ett antal exempel från Livsmedelsverket och Jordbruksverket. Det går inte annat än att hålla med om att de här aktörerna har en väldigt viktig roll. De är nödvändiga aktörer när det handlar om att bygga upp en fungerande försörjningssäkerhet gällande livsmedel. Min fråga gäller egentligen inte det.
Det är klart att såväl Livsmedelsverket och Jordbruksverket som många andra aktörer har ett ansvar och behöver göra olika saker för att få hela pusslet att fungera. Men den springande punkten tycker jag är det samlade ansvaret, och det är detta samlade ansvar som jag tycker att vi ganska länge har saknat i Sverige. Efter andra världskriget och långt in på 90-talet hade man ett tydligare, samlat grepp kring det här.
Nu handlar det inte om att bygga upp eller göra om saker och ting så som man gjorde då, men jag tror att för att få en ordentlig överblick behöver man ha en myndighet som har ansvar för hela livsmedelsförsörjningen och hur vi ska hantera den i händelse av kris. Både Livsmedelsverket och Jordbruksverket liksom andra aktörer behöver ingå i någon form av beredning eller arbete kring hur det här läggs upp.
Jag tror dock att ansvaret måste samlas någonstans, och det är inte alls säkert att det ska vara på någon av de här enheterna, utan det kanske finns andra myndigheter som skulle vara bättre skickade att hantera detta. De rena produktionsfrågorna hanteras med fördel av Jordbruksverket, Livsmedelsverket och så vidare. Så har vi distributions- och lagerhållningsfrågorna, som kan verka banala eller enkla.
Men det är de långt ifrån; dessa frågor är tvärtom en stor utmaning. Förr hade vi stora beredskapslager uppbyggda. Det har vi inte i dag, och inte minst när det gäller våra större städer blir det här väldigt snabbt ett problem. Det finns siffror som pekar på att om vi skulle skäras av från omvärlden skulle de större städerna vara utan livsmedel inom några få dagar eller kanske inom en vecka - i bästa fall. Det är väldigt allvarligt.
Människor känner nog inte till vare sig detta faktum eller att man själv förväntas ha livsmedel hemma så att man kan klara sig i 72 timmar utan att hämta in någonting utifrån. Det är också ett ansvar som jag tror att vi behöver få in i det här samlade greppet: att tydligare kommunicera till medborgarna i Sverige vad som förväntas av dem och att man ska kunna leva upp till 72-timmarsregeln.
Poängen är alltså inte att bygga upp nya beredskapslager och särskilda lagerutrymmen som vi gjorde förr. Det tror jag inte att någon förespråkar, utan det här går ju att lösa på annat sätt, till exempel genom lagerhållning i befintliga butiker. Genom ett tydligt samlat grepp kan vi ge ett uppdrag till de privata aktörer som redan finns där ute - till handeln - att sköta lagerhållningen.
Detta kräver säkert någon form av regeländringar och kanske någon form av ekonomisk kompensation om man ska stå med varor som man annars inte skulle lagerhålla, men det är sannolikt väldigt mycket billigare och mer effektivt än att från statligt håll bygga upp separata lagerutrymmen.
Det jag framför allt efterlyser och hoppas att statsrådet tar med sig är behovet av ett samlat grepp om hela paketet med frågor som handlar om primärproduktion, livsmedelsförädling, distribution, lagerhållning, handel, det vill säga hela kittet.