Stina Bergström (MP):
Vi debatterar nu klimatpolitik, med anledning av regeringens skrivelse och bedömning av hur de svenska klimat- och energimålen till 2020 kommer att uppnås. I detta betänkande behandlas också ett åttiotal motionsyrkanden från allmänna motionstiden. Jag vill inleda med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Jorden har feber.
Utsläppen av växthusgaser och de konsekvenser de för med sig är vår tids stora utmaning. Vi i den rikare delen av världen har orsakat en stor del av dessa utsläpp, och det är vårt ansvar att se till att de minskar. Hur går det då med det arbetet i Sverige?
Regeringen menar i skrivelsen att vi kommer att uppnå de klimatmål som riksdagen kom överens om 2009, det vill säga en minskning av utsläppen i den icke-handlande sektorn med 40 procent till år 2020 jämfört med 1990. Det är självklart positivt, även om Miljöpartiet när målen sattes upp ville ha mer ambitiösa mål. Jag är övertygad om att vi hade kunnat uppnå även dem.
Miljöpartiet anser också att utsläppsminskningarna, dem vi tillgodoräknar oss i vårt inhemska mål, ska ske i Sverige och ingen annanstans. Det är därför glädjande att regeringen i skrivelsen hyser hopp om att gå i mål med detta till 2020, det vill säga att vi kommer att nå en utsläppsminskning av de inhemska utsläppen på 40 procent.
Alliansen ville att en tredjedel av utsläppsminskningarna skulle ske någon annanstans, genom någon annans arbete. Det är självklart att vi, som både har råd och smart teknik, ska hjälpa andra länder att minska sina utsläpp. Men vi ska inte tillgodoräkna oss de utsläppsminskningar som sker i andra länder. Det blir en märklig bokföring.
Hur kommer det sig då att takten för utsläppsminskningarna har ökat sedan regeringsskiftet, herr talman?
Vi har nu en regering som tar klimatet på allvar och som arbetar aktivt för att minska utsläppen både i Sverige och i övriga världen. Herr talman! Som det har sagts tidigare i debatten är det glädjande att vi de senaste veckorna har kommit överens över partigränserna om flera viktiga saker på klimatområdet.
Fem partier i Energikommissionen har kommit överens om att vi ska ha ett helt förnybart elsystem år 2040 och att det förnybara ska ges utökat stöd i det så kallade elcertifikatssystemet. Vi är sju partier i Miljömålsberedningen som har enats om att vi vill införa en klimatlag med ett klimatpolitiskt ramverk som skapar ordning och reda i klimatpolitiken.
Vi är överens om att vi ska ha nått nettonollutsläpp år 2045. På onsdag kommer vi att överlämna vårt slutbetänkande, där vi bland annat föreslår delmål för hur mycket utsläppen ska minska till år 2030 och 2040 med en utsläppsbana. Det är på det sättet vi får en klimatpolitik som tuffar på, oavsett regering.
Som miljöpartist är jag stolt över att få vara med och föreslå detta, även om Miljöpartiet självklart vill mer, även om jag som miljöpartist har högre ambitioner vad gäller både mål och styrmedel. Herr talman! Våra inrikestransporter orsakar omkring en tredjedel av utsläppen av koldioxid i Sverige. Av utsläppen från inrikestransporterna står vägtrafiken för ca 95 procent.
Det är en sektor med stort oljeberoende. 85 procent av det bränsle som i dag används till vägtransporter är av fossilt ursprung. Av den olja som Sverige importerar varje år går enligt SPBI hela 78 procent till transportsektorn. Att minska utsläppen inom transportsektorn är således avgörande för att vi ska klara våra klimatmål i Sverige.
Miljömålsberedningen föreslår därför ett sektorsmål för trafikens utsläpp. Hur det skulle formuleras var det självklart diskussioner om. Vi har sju partier i Miljömålsberedningen som har olika ambitionsnivåer. Att Miljöpartiet vill mer är väl något som föga förvånar. Det förvånar väl inte heller att vi inte fick igenom det mål vi ville ha till 2030 - en helt fossilfri fordonsflotta.
Men politik handlar om att kunna kompromissa. Att sex partier nu har kommit överens om ett mål om minst 70 procents utsläppsminskningar inom väg, järnväg och sjöfartstrafik till 2030, jämfört med år 2010, är stort och viktigt. Och jag vill passa på att tacka de partier i beredningen som har skruvat upp sina ambitioner. Herr talman!
Att minska utsläppen i transportsektorn är dock ingen quickfix. I dag ser vi att det går åt helt fel håll. Förra året ökade utsläppen från våra vägar. Det behöver göras mycket för att vända den utvecklingen, inte minst när det gäller resvanor och samhällsplaneringar. Under de senaste 50 åren har den största ökningen av transportarbetet inom persontrafiken skett med bil.
Det innebär att även om resandet med kollektiva trafikslag mer än fördubblats i absoluta tal sedan 1960-talet har andelen kollektivtrafikresor minskat från cirka hälften av transportarbetet före 1960 till mindre än 20 procent i dag. Den utvecklingen måste vi vända om vi ska klara våra klimatmål.
Det är därför helt nödvändigt och viktigt att ett av Miljömålsberedningens förslag är att skifta norm. I stället för bilen ska gång, cykel och kollektivtrafik göras till norm vid planering av tätorter och städer. Och tåg och buss ska göras till norm vid planering av infrastruktur däremellan.
Ska vi klara en minskning av trafikens utsläpp på minst 70 procent till 2030 är det, vid sidan av en stor introduktion av bilar som går på el och förnybara drivmedel, ett måste. Herr talman!
Det är bra att det ser ut som att vi kommer att klara målet att koldioxidutsläppen i Sverige i den icke-handlande sektorn ska minska med 40 procent till 2030 jämfört med 1990. Men om vi ska vara ärliga har svenskarnas utsläpp inte minskat. Dina och mina klimatfotavtryck har i stället blivit större genom att vi konsumerar mer och mer.
Och mycket av det vi konsumerar produceras utomlands. Bara vårt flygande genererar enligt Naturvårdsverket nu 10 miljoner ton växthusgaser årligen. Det är lika mycket som vägtrafiken i Sverige gör. Miljöpartiet anser att det behövs ett kompletterande mål för konsumtionens utsläpp, ett mål och också ett styrmedel. Flyget är som sagt en stor utsläppskälla.
Det är också utsläpp som inget land tar ansvar för i sin bokföring av utsläpp i dagens läge. Flygets utsläpp ingår inte i den uppgörelse som slöts i Paris i december. De är politiskt laddade på global nivå, och även här i Sverige bland vissa oppositionspartier. Men Miljöpartiet anser att även flyget måste bära sina klimatkostnader.
Därför har regeringen tillsatt en utredning som har fått i uppdrag att analysera och föreslå hur en skatt på flygresor kan utformas. Detta är ju något som andra länder i EU - som Tyskland och Storbritannien - redan har gjort. Även flyget måste bära sina klimatkostnader. Detta och stora satsningar på höghastighetståg och bekväma nattåg i Sverige och Europa är receptet för att ersätta en stor del av vårt flygande i framtiden. Herr talman!
Avslutningsvis: Det är nu det gäller. Vi ser ännu inte de fulla effekterna av de utsläpp som vi redan gjort, så det finns ingen tid att förlora. Kompromisser är en självklarhet i politiken, men det finns ingen risk att vi gör för mycket. Tryggheten vi får genom hemförsäkringar, pensionssparande, bilbälten med mera behöver kompletteras med den ökade trygghet som större klimatåtgärder skulle ge.
Sverige har goda förutsättningar att bli ett av världens första fossilfria välfärdsländer och skapa goda exempel som kan spridas över världen.