KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tomas Eneroth (S):
Först vill jag ge en eloge till utskottets ordförande för att vi gjorde ett gemensamt utskottsinitiativ när det gäller SIQ. Det var viktigt och bra. Vi lovar att förvalta det på bästa sätt även efter nästa val, om vi är i regeringsställning. Det är en viktig verksamhet. Jag har en fråga till Karin Pilsäter i hennes egenskap av utskottets ordförande.
Vad är förklaringen till att Maud Olofsson som ansvarig näringsminister för de här områdena inte deltar i våra debatter och att hon inte ser värdet av att följa näringsutskottets arbete? Under hela min tid i näringsutskottet har hon inte varit med vid någon debatt mer än vid de tillfällen då vi har krävt att hon ska infinna sig i kammaren i en särskild debatt om fordonsindustrin eller Vattenfall.
Hur ser utskottsordföranden på ansvarig näringsministers ointresse för näringsutskottets arbete? När man lyssnar på Karin Pilsäters redovisning av det ekonomiska läget kan man få en bild av att krisen är över. Jag tror att vi ska akta oss för det.
Även om man kan se att inköpsindex ändras och även om man kan se att det finns tecken som tyder på att fallet inte är lika hastigt nu som förut måste vi vara medvetna om att arbetslösheten fortfarande ökar. Vi har fortfarande en stor våg av företagskonkurser. För inte så länge sedan fick tusen människor på Ericsson i Gävle och en annan ort beskedet att verksamheten ska läggas ned. Det är klart att det fortfarande är kris i Sverige.
I det läget är näringspolitiken viktig. Maud Olofsson hävdade att man hade använt 28-miljarderspaketet för dem som drabbades i fordonsindustrin. Jag har ett citat från riksdagen: Vi gör en speciell insats just nu på fordonsindustrin med 28 miljarder kronor som går till de orter som har mycket fordonsindustri. Med anledning av det vill man fråga: Till vilka orter har resurser gått? Vilket stöd har getts till de orter som har fordonsindustri?
På vilket sätt har regeringen bedrivit en aktiv näringspolitik för att vända utvecklingen?
Tomas Eneroth (S):
Det är alldeles rätt: flera utbildningsplatser. Kommunalrådet i Olofström berättade att de fick åtta komvuxplatser när man drabbades av det största varslet i modern tid och en stor del av Volvo Olofströms verksamhet och underleverantörer drabbades. Man fick åtta komvuxplatser. Det var regeringens stora satsning för att möta krisen i Olofström, en ort som är helt beroende av fordonsindustrin.
Det säger väl en del om storleken på den satsning och det stöd som regeringen har gett till de orter som har drabbats av industriomstruktureringen. Det kan förklara kritiken inte bara från företrädare för fordonsindustrin. Vi har återkommande under mandatperioden märkt att företrädare för olika branscher kritiserar regeringen för att man inte ser dem och för en dialog med dem.
Jag noterar att Karin Pilsäter i sitt inlägg om framtida insatser där man från den 1 januari ser utvecklingsmöjligheter räknade upp apoteksomregleringen, bilprovningen och någon privatisering genom LOV. Vi tycker annorlunda om det rent ideologiskt. Men det finns också en annan aspekt: Det är inte några nya jobb. Det är ett annat huvudmannaskap, men det är inte några nya jobb. Det är någon annan som äger bilprovningen, men bilarna ska provas.
Det är någon annan som äger apoteket, låt vara att det kommer till något. När det gäller jobbskapande är detta ett av denna regerings stora misslyckanden. Det handlar om att skapa nya jobb, inte bara döpa om kommunala jobb till privata. Låt oss nu se efter hur vi kan få nya jobb i det här landet. Jag använde en stor del av mitt anförande åt att tala om miljöteknikbranschen, men där lyser regeringens insatser med sin frånvaro.
Jag förstår att det är svårt för utskottets ordförande att kommentera Maud Olofssons ointresse, men jag tycker ändå att det är intressant att konstatera att hon inte har varit med vid en enda debatt så länge jag har varit i näringsutskottet.
Tomas Eneroth (S):
Jag noterar att även Maria Plass försökte föra argumentationen: Nu har det vänt, nu är det optimism. Nu fungerar allting väl. Jag tycker att det är provocerande att stå och säga att allting har vänt och att det ser ljust ut i ett läge där arbetslösheten faktiskt ökar i landet. Vi har fått ett ökat utanförskap. Det minskar inte under denna regeringsperiod, utan det ökar med 70 000 mer än det var 2006.
Det är inte ens lönsamt för småföretag att anställa längre, eftersom ni har höjt arbetsgivaravgiften för småföretag i förhållande till hur det var 2006. Arbetslösheten ökar. Jag tror alltså att man har svårt att leda i bevis att detta är en regering som sätter jobben främst eller skapar förutsättningar för nya företag. Tvärtom kan vi konstatera att det är en regering som inte ger några besked om framtiden och som har hanterat den kris vi har haft inte minst inom fordonsindustrin ganska dåligt.
Jag noterar att Maria Plass ägnade någon minut i sitt anförande åt krisen inom fordonsindustrin. Eftersom hon kommer från den region där det finns många företag och inte minst många underleverantörer kan jag ta bara en liten del av fordonspaketet. Undsättningslånet på 5 miljarder har inte kunnat användas alls. Underleverantörerna varnade för detta, och vi varnade för det. Vi sade: Det är ett regelverk som är omöjligt att använda med sexmånadersgränser. Gör om det till omstruktureringslån!
Varför, Maria Plass, har ni inte skapat någon beredskap för att göra om undsättningslånen till omstruktureringslån så att det hade kunnat var något stöd till underleverantörerna? De har nu i stället i stora delar gått i konkurs eller drabbats oerhört tungt under fordonsindustrikrisen, och detta i din egen valkrets. Jag noterar sedan att Maria Plass i sitt anförande talar väl om kvinnors företagande, och det tycker jag är utmärkt. Men på tal om kvinnliga förebilder - är ni beredda att föreslå kvoterade bolagsstyrelser? Vi har sett att det har genomförts med framgång i Norge.
Man har kraftigt ökat andelen kvinnor i bolagsstyrelser. Är ni beredda att göra en sådan insats nu?
Tomas Eneroth (S):
På den sista frågan är svaret enkelt: Hela denna riksdag tog i enighet beslut om ett 28-miljarderspaket, där en viktig del var just 5 miljarder för undsättningslån för att se till att företag och underleverantörer som hamnar i en likviditetskris ska få rådrum och möjlighet till omstrukturering. Detta verktyg har flera andra europeiska länder använt sig av och på det sättet kunnat rädda viktig industriell kompetens. I Sverige har pengarna funnits där - vi har röstat för det båda två - men regeringen har inte använt dem.
Underleverantörsföretag i din egen valkrets har i stället gått i konkurs. De har inte fått resurser och möjlighet att klara omstruktureringen eftersom ni inte har varit beredda att använda pengarna eller ändra regelverket till ett omstruktureringslån. Det är den enkla sanningen. Det är inga nya eller extra pengar vi har. Använd det vi faktiskt har beslutat om! Här ser vi ett lysande exempel på er passivitet - eller okunnighet, eftersom regeringen var tvungen att skjuta till 10 miljoner extra till Näringsdepartementet för att förbättra kompetensen om fordonsindustrin.
Maria Plass säger att vi har klarat oss bättre än andra länder. Då får man ju fundera. Detta är en regering som inledde sin mandatperiod med att Fredrik Reinfeldt sade att den skulle mätas utifrån hur den klarar jobben. Sverige har när det gäller sysselsättningen en sämre utveckling än övriga Europa. Vi har större ökning av arbetslösheten än övriga Europa, och vi har framför allt när det gäller ungdomar Europas näst högsta arbetslöshet. Var tredje ung människa är arbetslös i dag. Kallar ni det att ni har klarat krisen bättre än övriga Europa?
Det är helt obegripligt. Eller är det så att ni inte inser att det är just på arbetsmarknaden och jobben man ska mötas? När vi säger att jobben kommer främst menar vi det, eftersom vi tror att ett samhälle som tar till vara alla människors möjligheter till arbete är ett starkt samhälle. Det ger mer skattepengar och ökade möjligheter till både forskningssatsningar och välfärd. Uppenbarligen har vi nu en regering som tycker att det går bättre när arbetslösheten ökar eller när krisen står för dörren.
Kan Maria Plass förklara för några av dem som har blivit av med jobbet på Ericsson eller för några av de ungdomar som inte kommer in på arbetsmarknaden varför hon tycker att det är bättre nu än för tre år sedan?
Tomas Eneroth (S):
Då har vi fått höra ännu en företrädare för regeringen som är nöjd och tycker att allt är bra, att Sverige går en lysande framtid till mötes. Han säger ingenting om framtiden utan konstaterar att läget är gott, trots att arbetslösheten ökar mer i Sverige än i övriga Europa, trots att ungdomsarbetslösheten skenar i väg. Det verkar uppenbarligen inte vara någonting som bekymrar Jan Andersson eftersom allting verkar bra. Dessutom berömmer sig Jan Andersson med att det var ordning och reda i statens finanser när krisen började.
Det hade varit en socialdemokratisk regering innan dess. Det är klart att det var ordning och reda i statens finanser. Vi har en väl beprövad vana att få städa upp efter borgerliga regeringar, och dess värre ser det ut som att vi kommer att få göra det en gång till. Nu är det inte ordning och reda i finanserna längre. Nu blir det som vanligt ökad arbetslöshet, stort budgetunderskott och ökande statsskuld. Dessutom blir det ett ökat utanförskap. Det är 70 000 fler i utanförskap nu än när ni började. Ändå har ni inte klarat av att lösa detta genom att få fler människor i jobb.
I stället har ni höjt arbetsgivaravgifterna för småföretag så att det har blivit svårare att anställa. Jag kan konstatera att jag ännu inte har fått svar på en del av de frågor jag hade i mitt anförande. Jag tänkte pröva Jan Andersson på en av frågorna. Vi har pratat mycket om miljöteknikbranschen. Jag kan inte låta bli att nämna life science- och medicinteknikbranschen, Astra Zeneca, Pfizer. Jag tog upp frågan om klinisk forskning. Kan jag få ett besked från Jan Andersson?
Hur ser ni på tillgången till klinisk forskning för svensk läkemedelsindustri? Kommer det något branschprogram? Kan ni på något annat sätt förhindra den vårdgalleria som Filippa Reinfeldt genomdriver i Stockholms läns landsting och som kastar ut möjligheterna för god forskning inom inte minst life science-sektorn? Har ni någon plan för hur vi ska säkerställa att vi även framöver har en stark läkemedelsindustri i Sverige och en stark medicinteknikbransch? Jag skulle gärna vilja höra något. Något om framtiden måste ni ändå kunna säga även om regeringen inte har presenterat någonting.
Tomas Eneroth (S):
När det gäller säkerheter får Jan Andersson vända sig till Riksgälden och Europeiska investeringsbanken. De konstaterade att det fanns säkerheter för Saab. Jag kan också konstatera att skrotningspremier och miljöbilspremier när det gäller hela branschen lyfts fram som viktiga insatser för att upprätthålla volymen i försäljningen. I Sverige har de mest sålda miljöbilarna varit Saab 9-5, Volvo V70 och Volvo V50 i gas- och etanolversion.
Det skulle i allra högsta grad gynna möjligheten att upprätthålla volymer och göra företagen starka samtidigt som vi förnyar vår svenska fordonspark och blir av med en stor del av de bilar som i dag kör på gatorna utan katalytisk avgasrening. Jag tror att Jan Andersson har lite svårt att leda i bevis att de skulle vara värdelösa instanser. Tvärtom finns det en samlad bransch och många andra europeiska länder som just har genomfört detta. Därmed har de klarat en stor del av den omstrukturering som sker inom fordonsindustrin.
Jag hade ingen färdigskriven replik, det kan jag lugna Jan Andersson med. Men jag noterade att Jan Andersson helt plötsligt sade här att ni är nöjda med åtgärderna. Ja, ni är nöjda, påfallande nöjda, trots att arbetslösheten drar i väg. Ändå har vi en statsminister som sade att det är på jobben vi ska prövas. Allvarligt talat, arbetslösheten ökar mer i Sverige än i övriga Europa! Inte minst ungdomsarbetslösheten ökar mer. Utanförskapet ökar mer. Hur kan ni då vara nöjda med insatserna? De skapar ju inga nya jobb.
De jobb som kommer till är apoteksjobb där ni ändrar huvudmannaskapet, det är Bilprovningen som också får annat huvudmannaskap och det är jobb som kommer till genom privatisering av redan offentlig verksamhet. Men några nya jobb är det inte i någon större utsträckning. Var finns de nya jobben? Kan jag också, eftersom jag svarade på frågorna, få ett svar när det gäller medicinteknik och life science-branschen? Hela den näringen och branschen håller nu andan eftersom man vet att det ska vara stora investeringsbeslut framöver om var man lägger framtida forskningsinsatser.
Ska man göra det i Sverige? Jag vill det. Jag tror att detta är en viktig verksamhet för Sverige både ur jobb-, export- och forskningssynpunkt. Kommer ni att göra ett branschprogram för life science-sektorn och medicinteknikbranschen? Kan vi få ett svar?
Tomas Eneroth (S):
Det är intressant att höra uttrycket stolt men inte nöjd. När flera av oss använder det följs det av många förslag på hur vi ska förbättra för Sverige, hur vi ska kunna se till att sysselsättningen ökar ännu mer, hur vi ska kunna vidareutveckla välfärden. I någon mening ligger i det uttrycket också en ambitionsnivå för framtiden. Jag hörde ingen sådan ambition när Eva Johnsson uttalade sig. Tvärtom var hon påfallande nöjd trots att arbetslösheten skjuter i väg.
Trots att ungdomsarbetslösheten drar i väg var hon nöjd och tyckte att de insatser som gjorts varit tillräckliga. Hon till och med sträckte sig så långt som till att hylla skattesänkningarna som av Finanspolitiska rådet har kritiserats för att vara slöseri med skattepengar och att de borde användas till att investera. Nu har vi i stället fått ofinansierade skattesänkningar.
Om man vill läsa noggrant vad Åsbrink, Calmfors och andra i Finanspolitiska rådet sagt kan man säga att de i ett hypotetiskt resonemang menar att jobbskatteavdraget kan komma att ge effekter på sysselsättningen. Då inkluderar det att man bedriver en aktiv arbetsmarknadspolitik och näringspolitik. Det är fascinerande att se hur man slösar bort 100 miljarder på skattesänkningar trots att arbetslösheten ökar kraftigt.
Jag noterar att Eva Johnsson i sitt anförande sade att arbetslösheten blir lägre och sedan var tvungen att rätta sig genom att tillägga "än vad vi trodde". Arbetslösheten går nu upp mot 11 procent. Arbetsgivaravgifterna har inte sänkts, vilket Eva Johnsson påstod. Tvärtom har de höjts för småföretagen, för dem som vi tror ska stå för en del av sysselsättningsökningen framöver. De risker man tar i fordonsindustrin prövas enligt EIB och Riksgälden, och de har godkänt lånegarantier.
Min fråga gäller alla dem som på grund av krisen i fordonsindustrin blivit arbetslösa i mitt hemlän Kronoberg. Är Eva Johnsson nöjd med regeringens insatser när 60 miljoner av 28 miljarder har använts för att underlätta för industrin och när underleverantörer gått i konkurs? Kan hon se de arbetslösa i Kronobergs län, som tidigare var anställda i fordonsindustrin, i ögonen och säga att ja, hon är väldigt nöjd?
Tomas Eneroth (S):
Jag kan konstatera att Eva Johnsson möjligtvis inte har något bollsinne, om man ska vara snäll när det gäller tennisliknelsen. En historisk forskningssatsning talas det om. Men allvarlig talat, jag har ingenting emot de stora nationella forskningsprioriteringarna. Jag tycker att de är bra. Det är klokt av regeringen att göra dem. Men det är inte någon företagsnära forskning. Pengarna går någon annanstans. Om det är något som forskningsinstituten och hela Sveriges näringsliv klagar på är det att man inte får del av dessa forskningsresurser.
Och eftersom branschprogrammen inte får fortsätta är alla nu oroliga för om det kommer att finnas resurser för life science-sektorn, eller för metallurgiforskningen för den delen. Kan Eva Johnsson ge några besked om det? Blir det några branschprogram eller forskningsresurser till företagsnära forskning? Det är den satsningen vi vill åt. Sedan talas det om en historisk utbildningssatsning. Men, herregud, det är ju färre platser än 2006! Det är färre komvuxplatser, färre KY-platser, färre högskoleplatser.
Jag kanske inte behöver påminna om att Eva Johnssons eget parti till och med röstade emot flera av de högskolor som man nu tilldelar platser. Att Växjö högskola blev universitet var Kristdemokraterna emot. Vi kan konstatera att det är färre utbildningsplatser än vad som borde vara möjligt i ett läge då vi har en skyhög arbetslöshet. Sedan gör universiteten bedömningen i hur stor utsträckning de kan fylla platserna, beroende på vilken studiefinansiering som finns.
Vi hade en bättre och förmånligare studiefinansiering, för vi tyckte att det var rimligt att vi mötte en lågkonjunktur med ökade möjligheter för människor att utbilda sig. Vi valde att inte kasta ut arbetslösa till den sämsta a-kassan i mannaminne eller till nya låglönejobb, som för övrigt uppenbarligen inte finns. Vi valde att inte utförsäkra eller öka utanförskapet, vilket den nuvarande regeringen gör. Vi valde att investera.
Det var kompetenslinjen mot det som är låglönelinjen, det som nu resulterat i - hur mycket Eva Johnsson än pratar kan hon inte svära sig fri från det - en kraftig ökning av arbetslösheten, en större ökning av arbetslösheten än i övriga Europa och framför allt en dramatisk ökning av ungdomsarbetslösheten. Kom gärna med besked. Blir det något life science-program för medicinteknikindustrin och för den övriga life science-sektorn? Det vi skulle behöva är åtminstone ett framtidsbesked från någon av majoritetens företrädare.
Tomas Eneroth (S):
Tack, Staffan Anger, för ditt starka engagemang för rymdindustrin. Jag delar det. Jag tycker att det är oerhört viktigt. Vi är många som har jobbat hårt för att få regeringen att till slut begripa vikten av att man kan fullfölja Ariadneprojektet och göra andra viktiga insatser i svensk rymdindustri. Rymd- och flygindustrin är viktig för Sverige. Den ger viktiga spin off-effekter, viktig kunskap och viktig forskning för både dess egen verksamhet men också för annan viktig industriell verksamhet i Sverige.
I Staffan Angers anförande tyckte jag mig höra tankar om att det behövs en nationell rymdstrategi. Låt mig då ställa en fråga. Vi har påpekat för alla företrädare för de borgerliga partierna att dessa branschprogram snart försvinner och att vi behöver en framtida strategi. Kan Staffan Anger här i dag ge besked om det blir någon flyg- och rymdstrategi?
Jag talar ofta och återkommande med företrädare för både flygbranschen och rymdindustrin, och alla betonar vikten av att vi får en tydlig nationell strategi. Tänk om vi kunde få en bred strategi som vi över blockgränserna ställer oss bakom, så att vi kunde ge besked till denna viktiga del av svenskt näringsliv att oavsett hur det går i valet ska man veta att vi ser det nationella intresset av att utveckla verksamheten.
Det skulle vara intressant om vi kunde få ett besked om det blir något branschprogram enskilt för rymdindustrin, men jag ser gärna en samlad flyg- och rymdstrategi eftersom de är så intimt förknippade med varandra. Kan vi få ett besked om det? I så fall vore jag tacksam.
Tomas Eneroth (S):
Jag tackar Staffan Anger för det. Jag noterar att det finns en viss skillnad mellan din retorik och den praktik som regeringen utövar. Visst kan man tycka att forskningsprioriteringarna och forskningssatsningen var bra, även om jag kommer ihåg att Globaliseringsrådet och den dåvarande utbildningsministern och forskningsministern talade om 13 miljarder, och så blev det 5 miljarder.
När vi ser de nationella forskningsprioriteringarna vet vi också att kritiken mot forskningspolitiken är att pengarna inte kommer näringslivet till del och att det inte blir någon företagsnära forskning eller några branschprogram. Det är det som har varit poängen med att se till att ge signaler om nya branschprogram. Vi ser behovet av att inte bara samverka om statliga forskningspengar utan faktiskt också samverka om det som är näringslivets egna bidrag till forskning. På läkemedelsområdet är den statliga kakan den lilla.
Det är branschen och näringen själv som bidrar med de viktigaste insatserna. Det vet säkert Staffan Anger. Det är just därför som det är så viktigt att vi från svensk sida markerar det politiska intresset av life science och medicinteknikbranschen, rymd- och flygindustrin eller för den delen fordonsindustrin eller metallurgin. Staffan Anger säger - jag har svårt att tro att det är en hållbar argumentation - att det kan vara knepigt med branschprogram för att det sker inlåsningseffekter.
Då skulle jag vilja be Staffan Anger att tala om på vilket sätt det sker inlåsningseffekter med en rymdstrategi, en flyg- och rymdstrategi eller för den delen ett life science-program.
Tvärtom är det ett alldeles utmärkt sätt att tillgängliggöra mer resurser för forskning och utveckling, både för en stark utveckling av svenskt näringsliv och svenska forskningsmiljöer och naturligtvis för att öka den svenska konkurrenskraften och slåss om de internationella forskningsresurser som finns. Det kan annars vara svårt inom Astra Zeneca att motivera att de ska prioriteras i Sverige. Jag väntar ivrigt på svar. Vad är det som är så knepigt med branschprogrammen?
Kan jag få några exempel på dessa inlåsningseffekter? Jag ser det som nödvändigt att vi får branschprogram och kan inte förstå Staffan Angers motstånd mot dem.
Tomas Eneroth (S):
Det finns naturligtvis många saker man skulle kunna ta replik på när Marie beskriver insatserna som nästan historiskt unika, men vi struntar i det. Jag tänker hålla mig till två saker. För det första tycker jag också att exportsatsningarna EKN och SEK har varit viktiga.
Samtidigt kan man konstatera att det har blivit ganska stora volymer, och vi hade en dragning på näringsutskottet nyligen där det konstaterades att det inte går att omedelbart backa tillbaka eftersom marknaden inte klarar det. Det som har skett på både riskkapitalsidan och exportstödssidan är ett formidabelt marknadsmisslyckande.
Då infinner sig frågan: Tycker Marie att vi ska backa tillbaka och att staten ska dra tillbaka sitt ansvar när marknaden inte tar det? Vem ska i så fall stå för exportkrediterna? Vilket tidsperspektiv har majoritetens företrädare just när det gäller tillgång till exportstöd och exportkrediter eftersom vi vet hur viktigt och strategiskt det är? För det andra kan man konstatera att exportfrämjandet är oerhört viktigt.
Jag vill påminna om att anslagen för exportfrämjande var 301 miljoner 2006, och sedan dess har den borgerliga regeringen minskat exportfrämjandet varje år. Nu är det nere på 208 miljoner. Ni satsar alltså mindre på exportstöd både regionalt och nationellt. Jag tycker att allt detta om hållbara städer är utmärkt, men vi ska komma ihåg att det som är avgörande för miljöteknikbranschens framgångar är de klimatinvesteringsprogram och olika investeringsprogram som vi har gjort i Sverige.
De har skapat en stark hemmamarknad. Hållbara städer eller för den delen Klimpsatsningar eller utbyggnad av fjärrvärme har gett den kunskap och kompetens som gör att svenska miljöteknikföretag är starka på den internationella marknaden. Kommer regeringen att komma med något förslag som stärker miljöteknikbranschen framöver, eller är besparingar i exportstödet det enda besked regeringen har att ge när det gäller miljöteknikbranschen?