Gudrun Nordborg (V):
Jag börjar med att för Vänsterpartiets räkning yrka bifall till utskottets förslag, inklusive de förslag till tillkännagivanden från majoriteten som ingår. Jag vill också säga att vi i Vänsterpartiet välkomnar det här reformförslaget.
Vi har själva tidigare motionerat om liknande åtgärder, det vill säga att man skulle kunna få lämna fängelset snabbare och i stället avtjäna straffet med fotboja. Förslaget som finns nu vidgar de principer som gällt hittills genom att man säger att Kriminalvården ska kunna ta initiativ till detta, inte enbart den intagne.
Jag tror att det är kloka argument, för man kan göra också så för att pröva om man kan ha en annan verkställighet som kan ha väldiga fördelar för alla berörda om man gör detta klokt.
Om man ska ha verkställighet med fotboja som alternativ till fängelse och anstaltsvistelse måste man också uppfylla krav på samhällsskydd, förebyggande av risker för återfall i brott och extra skydd för de brottsoffer som troligen redan finns.
Man beskriver också särskilda skäl mot att använda verkställighet med fotboja som används redan i dag och som man kan fullfölja och applicera på de här situationerna, vilket förstås är tanken.
Det handlar om att man ska vara särskilt aktsam om dem som har blivit drabbade av den intagne om det är så att de delar bostad, om det finns andra aspekter som gör att den intagne kommer för nära tidigare brottsoffer eller om det finns risk att barn på något sätt utsätts för menlig inverkan genom boendesituationen.
Detta är fortsatt väldigt viktigt. Men vi kan också se att det finns ytterligare aspekter som inte berörts här i kammaren hittills i dag.
Det handlar om att detta kan öka möjligheten till en konstruktiv rehabilitering genom att den fängelseintagne kan gå ut i samhället och påbörja en inslussning, kanske i en utbildningssituation utanför anstalten eller till och med i någon form av anställning, och snabbare kan återanpassas i samhället.
Något som är självklart och som några har berört är att beläggningsgraden på våra fängelser och anstalter åtminstone i viss mån kan minska, vilket ju också är viktigt eftersom trycket på dem är så hårt.
Vi behöver ha i varje fall de farligaste personerna inlåsta, men de som kan bedömas inte innebära risker för andra skulle kunna släppas ut och få stöd av fotboja. Det finns också ekonomiska redovisningar som tyder på att detta kan innebära en viss besparing.
Det handlar inte om några jättestora summor, men beräknat på ett ganska litet antal personer som skulle kunna släppas ut med fotboja - kanske 150 personer per år - innebär detta ändå en besparing på 26 miljoner kronor för Kriminalvården.
Det är givetvis pengar som kan användas mycket bättre än till att ha en person fängslad som skulle kunna komma ut till en rehabiliteringssituation. Jag vill också beröra detta med hur vi skyddar brottsoffren.
Det är naturligtvis viktigt att beakta att om vi ska släppa ut någon utanför en anstalt under den period påföljden pågår måste vi också trygga att brottsoffret inte behöver konfronteras med den personen.
Detta tror jag är lättbegripligt för många - man vill som offer känna sig trygg, åtminstone under påföljdsperioden. Sedan kan det följas upp ytterligare, men det finns ett ansvar för samhället att garantera att det inte sker återfall i brott som riktar sig mot dem som redan utsatts av personen i fråga.
Då är det extremt viktigt, menar jag och Vänsterpartiet, att etablera en samverkan med brottsoffret. Vi skriver i vårt tillkännagivande att samtycke bör finnas. Möjligen kan det tänkas att vi inte ska ha en absolut vetorätt så att man bara kan säga nej utan några som helst argument.
Men om brottsoffer har synpunkter på hur utsläppet från anstalt eller fängelse ska ske när man känner sig hotad måste detta kunna bemötas från Kriminalvårdens sida så att andra garantier skapas. Eller också får Kriminalvården avvakta - den här personen kan inte få gå utanför fängelset, och fotboja räcker inte.
Det är alltså oerhört viktigt att man slipper konfronteras med sin förövare. Det kan handla om att man får möjlighet att påverka hur beslutet ska komma att se ut. Kriminalvården måste också se till att de vistelseförbud som kopplas till detta - och fotbojan kan bli en garant för att det fungerar - gäller tillräckligt stora skyddszoner.
Här ser jag det också som viktigt att brottsoffret får möjlighet att påverka. Detta är kanske delvis nytt i svenskt rättsväsen. Men det har skett en utveckling över tid där vi har gett brottsoffer andra roller än vad som tidigare traditionellt varit fallet.
Exempel på detta är skadestånd och hur skadeståndstalan kan föras parallellt med den straffrättsliga processen. I vissa större mål har man också låtit brottsoffer plädera i rättssalen. De kan inte fälla ett avgörande men har möjlighet att påverka.
Detta tror jag är en utveckling som vi ska försöka se positivt på, och det här är ett litet steg som skulle kunna tas i samma riktning och som skulle kunna öka respekten för denna alternativa verkställighet av straff. Med detta, fru talman säger jag tack och vill också passa på att önska trevlig sommar till alla som finns här.