Åsa Romson (MP):
Jag hör att miljöministern nu upprepar att stoppregeln var otydlig, vilken massiv kritik det var och att den inte gick att använda över huvud taget.
Jag tycker att det vore på sin plats att skilja mellan å ena sidan regler som är oklara för att de i teorin kan komma att generera för vissa oacceptabla slutsatser och å andra sidan regler som är oklara för att de ger oklara instruktioner om vad som är tillåtet eller inte.
Jag undrar om miljöministern inte ser skillnaden mellan en stoppregel, som ger en tydlig indikation på vad som är tillåtet och vad som är otillåtet, och till exempel en generell hänsynsregel eller en avvägningsregel. Avvägningsregler och hänsynsregler är något vi har i det stora flertalet punkter i miljöbalken, och på vissa punkter finns det stoppregler. Det är inte otydligheten som är problemet med stoppreglerna.
Det som är opraktiskt att hantera är att man inte har full avväganderätt från domstolens sida. Det är det aktörer som har kritiserat, för de har tyckt att det varit jobbigt att hamna i en domstolsprocess där det har funnits en regel som sagt att den biologiska mångfalden faktiskt kommer före. Om det finns skyddsvärda arter och deras livsbetingelser kan påverkas till det sämre ska de ha företräde.
Det finns aktörer i samhället som tycker att det är en väldigt jobbig regel, men det är inte de aktörerna som värnar om den biologiska mångfalden. Det är den framtida biologiska mångfaldens skydd i Sverige som får stryka på foten när man tar bort en sådan stoppregel. Man tar bort en regel som i många hänseenden är tydligare än många andra regler i miljöbalken.
Det var några som uppenbart tyckte att stoppregeln var väldigt tydlig men att den utgjorde ett hinder för deras verksamhet. Svenska bergmaterialindustrierna tillskrev ju regeringen just om att stoppregeln skulle tas bort. Det uppfattade jag som att de såg den som ett tydligt hinder.
Att regeringen också gick dem till mötes och tog bort regeln var ett sätt att göra det lättare att utvinna täktmaterial även om detta påverkade skyddsvärda arter.
Att man förnekar att den kontexten och de intressemotsättningarna finns och att reglerna i miljöbalken när det gäller skydd för biologisk mångfald måste vara användbara och tydliga och vara till förmån för de skyddsvärda arterna är att förneka komplexiteten i frågan. Det hoppas och förutsätter jag att en seriös miljöminister i Sverige inte gör.
Med detta sagt måste man titta på vad det är som skulle vara så otydligt med regeln. Vad var det som var så hårt kritiserat? Det var nog snarare så att det var strukturen. Jag menar inte alls att skyddet för biologisk mångfald i Sverige står och faller med en stoppregel när det gäller täkter - inte på långa vägar.
Vad jag sade i mitt förra anförande var just att vi ska titta på praxis: Är vi på väg att få en rättspraxis i Sverige som sämre skyddar biologisk mångfald? Du vill i så fall göra något åt det. Du vill ju åtminstone vidmakthålla det. Då, skulle jag vilja säga, måste du bredda blicken.
Det är flera saker som samspelar - inte minst samspelar det med vilka regler vi skapar som stärker intressena för täktverksamhet, som vi ju vet är en av de mest miljöförödande verksamheterna som finns och där det är väldigt svårt att läka såren. Alla regler som stärker täktverksamheten och säger att åtkomsten till dessa råvaror är viktig kommer i sin tur att slå över på och minska skyddet för biologisk mångfald.
Där undrar jag vilka initiativ som ministern tänker ta, för det är denna utveckling vi nu ser.