Carl Bildt (M):
Jasenko Omanovic har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att hjälpa Bosnien och Hercegovina att bli medlem av EU. Att Sverige har ett starkt engagemang för Bosnien behöver knappast påpekas speciellt. Under det brutala kriget mellan 1991 och 1995 var Sverige starkt engagerat för landets fred och för att hjälpa alla dem som tvingades fly från fördrivning och våld. Vi öppnade våra dörrar för flyktingar från Bosnien som få andra europeiska länder.
Svenska män och kvinnor tjänstgjorde i fredsoperationer under först FN:s och sedan Natos kommando för att hindra våldet och säkra den fred som kunde slutas mot slutet av 1995. Jag tillhörde själv dem som under dessa ofta svåra år var engagerade för att stoppa kriget och skapa förutsättningarna för både fred och försoning.
Men redan då var inte minst jag själv tydlig med att fred och försoning tydligast kunde säkras genom att regionen i sin helhet blev del av den bredare europeiska integrationsprocessen inom Europeiska unionen. Det var en syn som då inte sällan mötte motstånd men som kom att bli hela unionens genom den så kallade Thessalonikideklarationen 2003.
Sedan dess har Sverige arbetat dels med att hjälpa Bosnien självt i dess utveckling genom bland annat omfattande biståndsprogram, dels med att vara pådrivande i den europeiska integrationsprocessen för regionen i dess helhet. Det ska inte döljas att vi hade hoppats att utvecklingen skulle ha gått snabbare än vad som visat sig vara fallet. Skälet till detta ligger dock i allt väsentligt i regionen själv och inte minst i Bosniens egen utveckling.
Genom fredsavtalet 1995 och det massiva, främst europeiska, stöd som kom landet till del under de år som följde fick Bosnien en möjlighet att självt forma sin framtid. Vår avsikt var att skapa förutsättningarna för en genuint självständig stat, inte att sätta upp ett internationellt protektorat i Europas mitt. Utvecklingen har dock i dessa avseenden i mångt och mycket varit en besvikelse.
Åtskilliga av Bosniens politiker har under dessa år ägnat mer tid åt att ropa på olika former av internationella interventioner i landets politiska liv än åt det arbete för genuina kompromisser och beslut som är enda möjligheten att föra landet framåt. Den författning som var en del av fredsavtalet i Dayton 1995 var den kompromiss som då var möjlig för att få ett slut på kriget och inleda arbetet för en verklig fred.
Författningen gav landet möjligheter att utvecklas, men den innehöll också klara bestämmelser om hur den kunde utvecklas och förändras genom nya överenskommelser i Bosnien självt. Så har dock inte blivit fallet. I stället har vi sett hur ofta sterila strider med i grunden nationalistiskt färgade agendor tagit överhanden över genuina ansträngningar att ta itu med landets växande ekonomiska och sociala problem.
De oroligheter som vi kommit att se också i Bosnien under den tiden tror jag att vi ska se som ett uttryck för just detta. Man vill inte ha mer av strider av den typ vi sett under senare år. Man vill ha mindre av det och mer av genuint engagemang för landets verkliga problem. I dag håller Bosnien på att hamna allra sist i kön av länder i regionen som steg för steg arbetar för att komma in i EU.
Kroatien är redan medlem, och såväl Serbien som Montenegro har inlett förhandlingar om medlemskap. Alla Bosniens grannländer har kommit längre än Bosnien, och man har alla gjort det med egna ansträngningar. I detta ligger självfallet något av en tragedi. Att Sverige tillhör de länder som allra tydligast skulle ge sitt stöd till ett Bosnien som med klar vilja och egna ansträngningar konkret började vägen mot ett medlemskap i EU är alldeles klart.
Vi skulle varmt välkomna detta. Men samtidigt är vi tydliga med att det är Bosnien självt som måste ta de avgörande stegen. Ett självständigt land måste ha förmågan att fatta självständiga beslut. Jag känner en djup oro mot bakgrund av de ekonomiska och sociala problem som växer i olika delar av landet och den tendens till hopplöshet som därmed finns, inte minst bland många unga människor.
Därmed blir det allt viktigare att landet självt, inte minst mot bakgrund av höstens val, samlar sig till de beslut som krävs för att reformera ekonomin, förnya politiken och tydligt slå följe med regionen i övrigt i den europeiska integrationsprocessen. Sverige är en av Bosniens allra mest genuina vänner. Vi ser fram mot att kunna ge allt vårt stöd till en sådan inriktning av landets politik.