KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Ek (C):
Eva Sonidsson har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att förbjuda verksamheter som ökar utsläpp av kväve och fosfor efter våra kuster. Jag vill inledningsvis säga att jag inte kan kommentera enskilda tillståndsärenden gällande utökning av fiskodlingarna i Höga kusten som nämns i interpellationen. Övergödning är ett allvarligt problem, och att motverka denna är högt prioriterat av regeringen.
Regeringens inriktning är att alla sektorer behöver bidra till att reducera utsläppen av fosfor och kväve inom ramen för en hållbar utveckling. Alla verksamheter, även fiskodling, måste kunna visa att man inte överskrider de normer och krav som lagstiftningen ställer.
Tillstånd till fiskodlingar regleras inom ramen för miljöbalkens prövningssystem, och alla befintliga fiskodlingar i Sverige har också fått ett sådant - antingen från länsstyrelsen eller från kommunen, beroende på odlingens storlek. Fisk är nyttig mat, men många vilda fiskbestånd är hotade av utfiskning. För att vi ska kunna äta fisk även i framtiden behöver vattenbruket växa.
Vid såväl utökning av befintliga anläggningar för vattenbruk som eventuella nya etableringar är det viktigt att minimera de negativa miljöeffekterna. Starka åtgärder behöver vidtas för att reducera utsläppen av fosfor och kväve för en långsiktigt hållbar matproduktion. Det är samma lagstiftning som tillämpas, oavsett var i Sverige verksamheten är belägen.
För att skapa mer enhetliga handläggningsrutiner genomfördes 2012 en reform som innebar att prövningsverksamheten koncentrerades till färre länsstyrelser. Lagstiftningen är också tydlig med att delegationerna ska samverka och samråda med varandra i frågor om handläggning som är gemensamma för deras verksamheter.
Miljöprövningsdelegationen i Västernorrlands län har ansvar för att pröva ansökningar om fiskodling längs Höga kusten för anläggningar som använder mer än 40 ton fiskfoder per år. Jag förutsätter att prövningen sker på det sätt som regelverket föreskriver.
Havs- och vattenmyndigheten arbetar just nu med att ta fram en ny vägledning för prövning och tillsyn av vattenbruk med anledning av att de gamla allmänna råden är sedan 80-talet och därmed föråldrade. Sverige har stor potential för att utveckla ett hållbart vattenbruk.
För att ta till vara denna potential har Statens jordbruksverk tillsammans med forskare, myndigheter, intresseorganisationer och näringen tagit fram en strategi för svenskt vattenbruk. Strategin ska konkretiseras genom en handlingsplan med ett antal åtgärder som beräknas vara klar under första halvåret 2014.
Slutligen är det viktigt att utveckla tekniken för att samla upp foderrester och fekalier från fiskodlingar för att minimera utsläppen av kväve och fosfor till omgivande vatten.
Lena Ek (C):
Enligt den havsmiljöstrategi som gäller i Sverige ska vi minska våra utsläpp av kväve och fosfor. Det gäller alla sorters verksamheter. Den här frågan handlar om pågående ärenden, vilka jag som minister inte kan uttala mig om. Det får jag inte göra.
Det är ministerstyre, och då får man redogöra i konstitutionsutskottet varför man har lagt sig i fristående myndigheters verksamhet. Generellt kan jag säga att fiskodling faller under miljöbalkens 9 kap. Miljöfarlig verksamhet. Andra bestämmelser som också gäller är fiskerilagstiftning, smittskyddslagstiftning, djurskyddslagstiftning, lagstiftning om animaliska biprodukter och livsmedelslagstiftning.
Miljöprövning vid en fiskodlingsverksamhet ska ske om det är mer än 40 ton foder per år som används. Det är miljöprövningsdelegationen som fattar beslut. Jag har redogjort för hur vi förra året förstärkte den organisationen. Miljöprövningsdelegationen är en särskild, fristående delegation vid länsstyrelsen som fattar beslut om tillstånd enligt miljöbalken.
Ärenden bereds av en handläggare på länsstyrelsens miljöskyddsenhet i samråd med ordförande och sakkunnig i miljöprövningsdelegationen. Därefter fattas beslut av miljöprövningsdelegationens ordförande och sakkunnig. Beslut av en miljöprövningsdelegation kan överklagas till mark- och miljödomstolen.
För att man ska få miljötillstånd föreskrivs ett antal villkor för verksamheten. Denna typ av verksamheter har på senare tid fått tidsbegränsade tillstånd.
I tillstånden regleras till exempel mängden växtnäringsämnen i fodret, mängden utsläpp av växtnäringsämnen till vattenmiljön, mängden foder samt att det ska finnas kontrollprogram. I tillstånden kan också regleras mängden avfall, kemikalier, buller etcetera.
Vid bedömning av tillståndsgivningen ska det i enlighet med miljöbalken göras en bedömning av hänsynsreglerna, hushållning med mark- och vattenområden, skyddade områden, miljökvalitetsmål och miljökvalitetsnormer. Vid bedömning av lokalisering av en verksamhet ska man också ta hänsyn till vattenområdets vattenomsättning, djupförhållande, vind- och vågpåverkan etcetera.
Det är alltså ett väldigt stort antal kriterier som generellt ska beaktas i en miljöprövning också i fråga om fiskodlingar.
Lena Ek (C):
Jag ska börja med att säga att det pågår en översyn av lokaliseringsstyrning för vattenbruk i Finland just nu under hösten. Vad den leder till kan jag inte svara på, men man håller på att titta på sina regler där. Ja, vi har ett gemensamt ansvar för att göra våra hav renare. Jag förstår väldigt väl om människor blir oroliga.
Jag förstår den diskussionen och har största respekt för den. Det är just för att skydda människor och miljö som vi har en väldigt tuff miljölagstiftning i Sverige. Vi har ett antal tuffa kriterier. Det gäller också utsläpp av kväve och fosfor från alla olika utsläppskällor.
Nu är inte Bottenhavet lika utsatt som andra delar av Östersjön när det gäller övergödning, men det hindrar inte att det kan vara väldigt svårt lokalt. Det finns naturligtvis lokala skillnader. Vi har enligt Helcom inga beting som rör just det området.
Vi har däremot nationella regler för att se till att vi inte släpper ut kväve och fosfor därför att det påverkar alla våra ekosystem, som vi alla väl vet. Jag har redogjort för de regler som finns och för de kriterier och områden som ska beaktas i en miljöprövning när det gäller just vattenbruk.
Rätt använt tror jag att det är en möjlighet - rätt använt. Fisk är nyttig mat, och vi har möjlighet för fiskodling i Sverige. Men då ska den ske precis som all annan verksamhet i enlighet med miljöbalken och enligt de stränga kriterier som vi har på plats för även annan matproduktion, som har nämnts i debatten.
Jag har sett i annat sammanhang att teknikutvecklingen är ganska snabb. Det är någonting som man tar i beaktande generellt sett i olika tillståndsförfaranden.
Lena Ek (C):
Höga kusten är ett fantastiskt vackert område, och jag förstår att de som bor i det området vill värna utvecklingen av Höga kusten. Varje fiskodlare har ansvar för egenkontroll och ska genomföra provtagningar i recipienten eller området där fiskodlingen finns.
Kontrollprogrammet fastställs i samråd med tillsynsmyndigheten, och varje år ska det lämnas in en miljörapport som granskas och godkänns av tillsynsmyndigheten. Utförda kontroller och resultaten redovisas utöver i miljörapporten även i samband med miljöansökningar och är ett viktigt underlag för bedömning av verksamhetens påverkan på vattenmiljön.
Kontroll i recipienten eller området för fiskodlingsverksamhet kan till exempel omfatta inventering av vegetationssamhället, vilket har nämnts av Eva Sonidsson, mjukbottenfauna, fysikaliska analyser av vattenkvalitet som fosfor-, kväve- och syrehalt, klorofyll-, växtplankton- och sedimentanalyser.
Det är ett väldigt viktigt underlag för miljöansökan och för ställningstagande inför de beslut som ska tas och som ska ske enligt 9 kap. miljöbalken. Vi utvecklar hela tider våra regler och våra standarder. Det sker också en teknikutveckling.
Jag hoppas verkligen att det ska bli möjligt att ha en utökad fiskodling i Sverige men med mindre miljöpåverkan. Det skulle vi alla tjäna på.
Lena Ek (C):
Jag skulle vilja börja med att påpeka att vi ska vara rädda om den svenska miljöbalken och den unika samlade miljöprövning som finns i miljöbalken.
Det är något som gör det möjligt - vilket sker varje dag - att göra prövningar där vi avväger olika samhällsintressen på ett vettigt och balanserat sätt. Andra länder har vattenlagstiftning för sig, luftlagstiftning för sig och markprövning för sig och har ett stort antal processer.
Det gör att det är väldigt svårt att få en översikt och att få transparens och en möjlighet för civilsamhället att delta och förstå de olika miljöprövningarna. Då finns det också ett ansvar för oss som är intresserade av miljöfrågor att stå upp för miljöbalken och tala om hur viktig den är och vilken roll den spelar.
Jag blir lite konfunderad över Annika Lillemets resonemang och hur hon bygger upp sin diskussion och sin interpellation. Det är precis som om miljöbalken inte är något värd. Jag har haft den diskussionen med flera företrädare för Miljöpartiet i flera olika frågor. Låt mig säga det igen: Jag tror att det möjligen beror på en sammanblandning mellan beslut om prospektering och beslut om drift och bearbetning.
Det är möjligen där som missuppfattningen ligger. När det handlar om prospektering är det Bergsstaten som tar beslut. Men innan man får sätta i gång en verksamhet träder miljöbalkens regler in, och det ska vara en samlad miljöprövning där det ställs grundläggande krav på att den som påverkar miljön har en skyldighet att vidta de åtgärder som behövs för att skydda miljön.
Man får antingen tillstånd eller inte tillstånd. Får man ett tillstånd testas och prövas det utifrån ett stort antal utgångspunkter hur verksamheten i så fall får ske och vilka villkor som ska gälla. Det är noggrant reglerat i miljöbalken.
Det gäller natur- och miljöfrågor, det gäller buller och annan omgivningspåverkan på människor och natur, det gäller frågor om utsläpp av farliga ämnen, det gäller mark-, vatten- och luftpåverkan, det gäller skydd av djur och natur, som sällsynta arter, det gäller skydd av friluftslivet etcetera.
Jag tycker att vi har ett ansvar som lagstiftare och politiker att inte föra folk bakom ljuset utan just tala om att den samlade miljöprövningen enligt miljöbalken är viktig och att vi står för den.
Det finns tillräckligt många angrepp på den samlade miljöprövningen i miljöbalken utan att vi som företräder partier som är intresserade av miljön ska bidra till att skjuta på de här reglerna från alla möjliga håll. Vi har en samlad och stark miljölagstiftning i Sverige, vilket verkligen inte många andra länder har.
Det innebär när det gäller den här frågan att vi ska tala om vilken funktion den har. Ibland kan man tycka att utgången inte stämmer, eller också har man andra åsikter. Det har jag full respekt för. Då får man föreslå ändringar av miljöbalken. Men i det här fallet är miljöbalkens regler inte underordnade, utan det krävs ett självständigt beslut där för att få bearbeta eller utvinna metaller i det här landet.
Lena Ek (C):
Jag konstaterar att vi alla är mycket noggranna med och anser att Vättern ska ha en god ekologisk status. Det har den enligt preliminär statusklassning för 2015. Det gäller att se till att den fortsätter att ha det.
Därmed inte sagt att det inte finns saker som behöver förbättras eller saker som vi behöver ha en bred samhällsdiskussion om. Det gäller till exempel riksintressen. Den här diskussionen behövs. Jag tycker inte att det är snyggt att lägga ord i munnen på någon i en riksdagsdebatt.
Jag har inte sagt att jag är nöjd, utan jag har tillsatt ett antal utredningar för att vi ska förbättra situationen. Jag konstaterar att det är en god ekologisk status och att det krävs en hel del jobb för att behålla den med de utmaningar som finns i framtiden. Vi har tillsatt en utredning om riksintressen där alla politiska partier har möjlighet att väga dem mot varandra. Det handlar om en god miljö och dricksvatten i Vättern. Ska vi försvara oss mot Ryssland när de har flygningar över Östersjökusten och alldeles över oss också?
Hur ska vi väga av detta? Det kräver en stor samhällsdebatt, och det kräver att vi ser till att vi har en fortsatt god ekologisk status i Vättern. Men det kräver diskussion och funderingar. Jag vill inte avskaffa försvaret. Försvaret måste kunna finnas och måste kunna öva. Det gäller fortfarande att väga detta mot att se till att Vättern har en god ekologisk status även i fortsättningen. Vi behöver sällsynta jordartsmetaller för att kunna klara den nya gröna tekniken.
Det är riktigt att vi behöver resurseffektivitet och återvinning. Det är därför vi jobbar intensivt med detta i Regeringskansliet. Men det är också så att vi någonstans i Sverige kommer att behöva gruvdrift, och det gäller att se till att vi värnar och inte skjuter sönder den sammanhållna miljöprövningen i miljöbalken. Vi som är intresserade av miljö står upp för miljöbalken. Sedan kan vi i utredningar diskutera hur vi ska förbättra vattenkvalitet och förändra riksintressen.
Där hoppas jag att också Annika Lillemets är med i en konstruktiv diskussion. Herr talman! Jag tackar för en väldigt bra debatt och intressanta frågor.
Lena Ek (C):
Vi jobbar nu med textilfrågan och producentansvaret, som jag har redovisat. Jag har också redovisat hur vi jobbar med nonylfenoletoxilater.
Den dossier som är inlämnad till den europeiska kemikaliemyndigheten innebär förbud respektive begränsning, inte bara av produkter som säljs eller produceras inom EU utan även textilier som importeras till EU. Det innebär att länder kan ha en gränskontroll.
Det här har alltså vi och Kemikalieinspektionen redan tänkt på. Jens Holm har ju varit med och vet hur processerna ser ut i de här sammanhangen, att det tar lite tid. Men processen är igångsatt i den här frågan.
Det är oerhört svårt att fortsätta gå före med förbud eller begränsningar i Sverige, och detta av några anledningar.
En anledning är att vi bara kan gå fram med nationell lagstiftning på det icke-harmoniserade området, och kemikalieregleringen är ju harmoniserad. Det är naturligtvis bra, för det ger en lägstanivå i hela Europa. För varor som inte produceras i Sverige utan i andra EU-länder ger det en större trygghet.
Men ett aktivt land som är bekymrat över olika former av kemikalier, som hormonstörande kemikalier, kemikalier som lagras länge, är giftiga eller cancerogena, och vill att det ska kunna gå snabbare än med den här långsamma processen stöter på problem. Att det är harmoniserat är bra, men det innebär att det är väldigt svårt att gå vidare. Vi måste ha specialargument och väldigt tung bevisföring.
Det vill vi icke desto mindre göra. Vi har också sagt i den nya svenska kemikaliepolitiken att det är viktigt att vi gör det, inte bara för hur det ser ut i Sverige utan också för att förbättra de europeiska reglerna och den europeiska processen. Det finns många anledningar till det. Det gäller oavsett om det är ett minimidirektiv eller inte, så det har ingen betydelse rent rättsligt.
Det som är jobbigt nu och gör det mycket besvärligt för oss i vår gemensamma ambition är två saker. Det ena är som sagt att kommissionen inte producerar de vetenskapliga kriterier som enligt reglerna behövs för att kunna göra de här dossiéerna, komma vidare och fatta nationella beslut.
Det andra är att det finns en ny dom från EU-domstolen mot Finland. Finland har försökt gå före på ett område och fått nej på det.
Vi har nu stämt kommissionen för att man inte producerar de vetenskapliga kriterierna, vilket hindrar oss från att gå vidare och förbättra EU:s biocidförordning eller EU:s kemikaliereglering Reach.
Skrivningarna i domen mot Finland - Finland hade försökt att just gå före - är väldigt bekymmersamma. Vi tittar nu på hur vi rättsligt kan utmana domslutet, för om det står fast i framtiden kommer det att bli ännu mycket svårare att göra det vi vill göra, nämligen att stärka den europeiska regleringen men också kunna gå före, när det behövs, med svensk reglering.
Lena Ek (C):
Jag skulle vilja tacka Jens Holm för den här interpellationen, för den har gett mig möjlighet att redogöra en del för vad vi håller på med när det gäller textilier och farliga ämnen i textilier. Jag tror att i alla frågor som Jens Holm har tagit upp har vi redan påbörjat ett arbete. Det gäller till exempel hur vi ska hantera producentansvaret för textilier.
Naturvårdsverket har fått ett uppdrag från regeringen som de har lämnat och som nu är ute på remiss. Det ska vi ta vidare på bästa sätt. Vi har också tagit initiativ gentemot kommissionen för att man ska titta på just frågan om farliga kemikalier i textilier. Det är det sätt på vilket medlemsländerna initierar frågor och får kommissionen att gå vidare. Vi har också stöd av några andra medlemsländer i detta.
Vi har anhängiggjort frågan om nonylfenoletoxilater till den europeiska kemikaliemyndigheten och påpekat att halterna behöver begränsas och förbjudas i textilier, också i importerade textilier. Vi har också en handlingsplan.
Och Kemikalieinspektionen presenterade häromdagen sin nya handlingsplan. Den fick inte så mycket medieutrymme, men den är väldigt viktig och handlar om de kommande sex åren och hur Kemikalieinspektionen ska arbeta.
Medan vi jobbar med dessa långa lagstiftningsprocesser i Sverige, Europa, Nordiska rådet och på FN-nivå med SAICM har Kemikalieinspektionen branschdialoger när det gäller textilier, barnkläder, leksaker och kosmetika och tar upp barnsperspektivet väldigt tydligt.
Medan vi håller på med lagstiftningsarbetet för att begränsa farliga kemikalier och skapa en giftfri miljö, särskilt för våra barn, tycker jag att vi publikt ska hänga ut de företag som producerar kläder och leksaker med farligt innehåll som kan skada barn. Det finns ingen anledning att de ska finnas på marknaden. Där kan vi gemensamt hjälpas åt.
Lena Ek (C):
Detta håller på att bli en rolig interpellationsdebatt. Jag sitter inte och textanalyserar propositioner från andra ministrar; det ska jag ärligt deklarera för protokollet.
På miljö- och klimatområdet har jag funderat mycket på hur vi ska få andra sektorer att förstå hur viktigt det är att arbeta förebyggande och att använda polluter pays principle, alltså att den som förorenar ska betala.
Jag möter fortfarande personer som är ansvariga för olika former av miljöskador som blir helt ställda när jag säger att de och deras företag har ett ansvar och ett kostnadsansvar.
Det är den ena sidan, alltså att vi behöver få människor att förstå att bristande hänsyn till miljö och klimat orsakar kostnader i kort och långt perspektiv. På klimatsidan fick vi en global rapport, Nicholas Stern-rapporten, som pekade på kostnader om vi inte gör något åt klimatet.
Rapporten fick många att fundera över förebyggande åtgärder, försäkringskostnader och det som kallas stranded assets. Finansmarknadsminister Peter Norman och jag har haft flera aktiviteter för att få den svenska finansmarknaden att förstå att här finns egendomsslag som tappar i värde medan annat blir mer värdefullt när vi går över till ett fossilfritt samhälle.
Den globala kommissionen sammanträder i Sverige i morgon och på fredag för att sätta ihop en text som ska rapporteras till FN:s högnivåmöte om klimat i New York i september. Den andra delen handlar om att värdera de ekosystemtjänster som finns.
Det är fråga om ren luft, rent vatten, pollinering, ren mark och så vidare. I samhällsplaneringen behöver man fundera över vad ekosystemtjänsterna betyder inte bara ur hälsosynpunkt, för välbefinnande eller biologisk mångfald utan också vilket värde de har. Då blir man mer rädd om dem. Det är min enkla tes.
Det är rätt många som diskuterar ekosystemtjänster i världen med den utgångspunkten. De länder som har upplevt och upplever ekosystemtjänstkollapser inser vad det kostar att återställa miljöer.
När regeringen har lagt fram de två stora propositionerna om en ny svensk kemikaliepolitik tycker jag att det är korrekt att tala om kostnader för hälsa och miljö. Samtidigt ska vi hitta de mest kostnadseffektiva åtgärderna. Jag är fullt övertygad om att miljö plus jobb är lika med sant! Det skapar tillväxt om man gör rätt.
Lena Ek (C):
Det var väl en lustig slump att Matilda Ernkrans slutar med att nämna ett samtal med Nicholas Stern. Du kan väl följa med i morgon när vi ska ha ett samtal med Nicholas Stern i Stockholm i samband med att vi ska jobba med Global Commission on the Economy and Climate? Vi ska diskutera just tillväxtfrågorna. Nu kommer inte Anders Borg att vara med, men Peter Norman kommer att vara med på näringslivsseminariet kl.
1 på Näringsdepartementet. Det är en bra lokal, och vi sparar pengar genom att vara där. Då ska vi diskutera frågor om kostnadseffektivitet, tillväxt och hur miljö plus jobb är lika med sant. Frågan är hur vi kommer dithän.
Hela forskningsprojektet handlar om hur världens olika regeringar ska förstå att det är lönsamt att minska utsläppen nu, att det går att skapa en situation där både ekonomin växer och utsläppen minskar. Det är precis som det har varit i Sverige sedan 1990.
Utsläppen har minskat med 23 procent, och bnp har vuxit med 60 procent. Skillnaderna i våra åsikter är inte så stora, men det finns på vänstersidan två partier som är tillväxtskeptiska för att inte säga tillväxtfientliga. Miljöpartiet har precis fattat ett stämmobeslut om att ha en ekonomi som inte bygger på tillväxt som grund.
Det är konstigt, måste jag säga. Låt oss diskutera kostnadseffektivitet och klimatfrågor i Europa. Detta är naturligtvis inte allenarådande, men det är en viktig faktor. Det finns forskning och vetenskap på det miljöekonomiska området.
Det är också att bygga på forskningen som grund. Låt oss se hur vi ska fördela vad Europa ska göra i fråga om de globala klimatutsläppen. Jag brukar säga till skolelever - visserligen förenklat, men ändå - att om världens utsläpp motsvarar 1 meter motsvarar Europas utsläpp 1 decimeter och Sveriges utsläpp 1 millimeter.
Vi har i Sverige bestämt att vi ska vara ned i 0 till 2050, och vi ska nå dit på ett bra sätt. Just nu tittar vi på vilka mål vi måste sätta efter 2020 för att klara nästa mål på ett kostnadseffektivt sätt, så att vi inte samtidigt förstör vår ekonomi. Det ska faktiskt ske en tillväxt. Vi tror på att en hållbar tillväxt är bra.
Låt oss se på fördelningen av det europeiska ansvaret. Om det fördelas proportionellt blir det ett helt annat nationellt ansvar för till exempel Sverige, respektive Polen, respektive Estland. Om ansvaret fördelas kostnadseffektivt vet vi att det finns länder som knappt har börjat resan som Sverige har hållit på med ett par decennier under olika regeringar.
Det är därför kostnadseffektivt sett med den parametern att fördela ansvaret mellan olika europeiska medlemsländer. Det är kanske lättare för Polen, som precis ska börja sin resa, eftersom där finns fler lägre hängande frukter, att ta de första stegen mot nollutsläpp till 2050.
Jag tycker fortfarande att kostnadseffektivitet i miljö- och klimatsammanhang är en parameter, inte den enda, absolut inte, men att detta i många sammanhang har diskuterats för lite.