Ali Esbati (V):
Det här är knepiga frågor, säger Katarina Brännström. Det är på sätt och vis riktigt. Det är ju en del av grundproblemet med EU-systemet, att grundläggande viktiga politiska frågor blir till juridiska knepigheter. Men i grund och botten är detta en politisk fråga. Det är en politisk fråga på två nivåer.
Det ena är EU-nivån. Inte minst från de mest entusiastiska EU-anhängarnas sida har man alltid betonat att detta är ett samarbete där det är viktigt att vara med för att kunna påverka. Då tänker jag att det blir svårare att påverka om man inte uttrycker en önskan om att påverka åt ett visst håll.
I det här fallet räcker det inte med att säga att det vore bra om den svenska arbetsmarknadsmodellen kunde finnas och frodas, utan det är viktigt att man agerar för att skapa en förändring inom EU.
Det ser jag få bevis för att den här regeringen har gjort, och det är det diskussionen om socialt protokoll handlar om.
Det är inte en lösning på alla de problem som finns, varken i EU-systemet i allmänhet eller på arbetsmarknaden i synnerhet, men det är ett sätt att markera i vilken riktning man skulle vilja gå och om man skulle kunna få klargjort att när vissa typer av fri- och rättigheter inom EU-systemet strider mot varandra så betonar man tydligare arbetstagarnas rättigheter. Det är skälet till att den frågan också finns med i interpellationen.
Men på den nivå som rör den svenska statens eget agerande, alltså den svenska lagstiftningsprocessen, har det också funnits en kritik ända från början.
Där har vi, Socialdemokraterna och andra påpekat att när man implementerade och kodifierade effekterna av domen i EU-domstolen så passade den här regeringen på att gå ännu längre när det gäller att inskränka föreningsfriheten än vad som verkade vara nödvändigt vid den tidpunkten.
Det är det som ILO de facto reagerar emot: Så som situationen ser ut i dag har Sverige, den svenska arbetsmarknaden och den svenska lagstiftningen som den här majoriteten har drivit igenom lett till att Sverige inte fullföljer sina förpliktelser i enlighet med ILO-konventionerna.
Det borde man ta mycket allvarligt på från regeringens sida. Det är i så fall ett medskick till den beredningsprocess som man säger pågår. Men det är klart att när man diskuterar att saker och ting bereds kan man från oppositionens sida se på vad regeringen hittills har gjort och hur man lägger orden när man svarar.
För min del är det inte någonting som i det här läget ger grund för att tycka att det här verkar gå jättebra. När det gäller den utredning som pågår vill jag säga att Vänsterpartiet ju påpekade redan när utredningen var tillsatt att det inte räcker med att se över utstationeringssituationen i Sverige och hur bevisregeln har tillämpats.
Vi saknar, skrev vi i en motion, uppdraget att föreslå lösningar som innebär att Sverige kan leva upp till sina internationella åtaganden i frågan om grundläggande fackliga rättigheter, samtidigt som den svenska kollektivmodellen stärks. Vi nämner att man borde ha preciserat redan där att ILO-frågan explicit var en del av detta. Nu har man inte gjort det.
Jag hoppas att det ändå kan komma med i diskussionerna när ett så tydligt beslut från ILO:s sida har kommit som gäller den svenska arbetsmarknadsmodellen.