KBLab/rixvox huggingface dataset:
Yvonne Ruwaida (MP):
Jag tycker att det är väldigt bra att Karin Pilsäter och Folkpartiet är för ekonomiska styrmedel. Vi tycker också att EU ska kunna ha miniminivåer på koldioxidskatt till exempel och att vetorätten ska avskaffas där. Det tycker vi gemensamt. Det är bra. Men jag värjer mig mot Karin Pilsäters beskrivning av den gröna skatteväxlingen som en svartväxling. Vi har skatteväxlat 13,6 miljarder.
Det som hände i den första skatteväxlingen det första året, 2001, var att det inte blev någon skatteväxling. Det blev inte så att de höjda miljöskatterna motsvarades av sänkt skatt på arbete, och det var fel. Men efter 2001 har det varit så. Höjda miljöskatter har ersatts med sänkt skatt på arbete. Det har varit sänkt arbetsgivaravgift och höjt grundavdrag för individen.
Då har grundmodellen varit att de som drabbas av höjda miljöskatter ska få kompensation genom sänkta skatter. Gäller det företagen sker det genom arbetsgivaravgiften, och gäller det individen sker det genom höjt grundavdrag. Karin Pilsäter ger en felaktig beskrivning. Jag tycker att frågan om sjukskrivningarna och hur vi ska hantera den i framtiden är väldigt viktig. Nu har vi vidtagit en del åtgärder som har vänt trenden, vilket är väldigt bra.
Men jag tror inte att de åtgärderna är tillräckliga. Jag tror att vi måste fundera över konceptet att dela på jobben. Tidigare var vi inte lika effektiva. Då fick de människor plats som i dag inte får plats längre, de som inte är lika effektiva. Tyvärr har fler och fler människor hamnat utanför arbetsmarknaden. De kommer inte tillbaka, för de tillhör inte arbetsmarknadens elit.
Jag tror att det enda sättet att ändra på det är att dela på jobben i framtiden. Det är en diskussion vi kan föra. Jag tror inte att vi kommer att ha nya jobb för alla i Sverige. Jag tror att man har fel om man tror det.
Yvonne Ruwaida (MP):
Låt mig börja med arbetstidsförkortningen. Karin Pilsäter säger att det inte finns några belägg för att en arbetstidsförkortning skulle leda till att det blir bättre hälsa. Det är helt fel. Det har genomförts otroligt många försök i Sverige som visar att en arbetstidsförkortning faktiskt ger väldigt positiva hälsoeffekter, men då ska det vara en reell arbetstidsförkortning till 30-35 timmars arbetsvecka. Det finns till och med privata näringsidkare som har genomfört en arbetstidsförkortning som säger att de tjänar på det.
Det blir längre sjukskrivning. Folk är motiverade och jobbar bättre. Det finns en företagare här i Stockholm som har genomfört det, och det är inget försök. Jag är oroad över den utveckling vi ser i dag. De som har jobb ökar faktiskt sin materiella välfärd. Sedan har vi en stor grupp som står utanför.
De som har jobb ökar sin materiella välfärd eftersom de helt enkelt realt får mer pengar och de är mer värda. De kan göra mer. Den här utvecklingen ser vi även i Europa. Lönespridningen i Sverige har varit lägre än i andra länder, men den har funnits. De som har jobb tjänar mer pengar, och vi har fler som står utanför.
Jag tror att vi måste ta ut den här ökade ekonomiska välfärden i sänkt arbetstid så att fler får dela på jobben. Sedan vill jag fråga en sak om nystartsjobben. Ni har ju haussat upp det här med nystartsjobb som en jättestor grej. Ni avsätter 1,2 miljarder till det. Jag har räknat på hur många personer som skulle garanteras jobb. Ni säger ju att det är en garanti och att alla har rätt till ett nystartsjobb. Ni finansierar jobb för 22 000 människor.
Det är 22 000 människor i Sverige som skulle få ett nystartsjobb. De anställningsstöd som finns i dag ger ett större stöd än ert. De omfattar 37 000 människor. Jag kan inte förstå hur ni kan marknadsföra dessa nystartsjobb som en så fantastisk rättighet som kommer att lösa alla era problem.
Yvonne Ruwaida (MP):
Det är jätteroligt att Roger Tiefensee är lika glad som jag över trendbrottet för miljöbilar och förnyelsebara bränslen. Vi är för en registreringsskatt. Den skulle ha samma funktion som de 10 000 kronorna ni pratar om. De som köper bilar som slukar mycket bensin skulle då betala en registreringsavgift. När det sedan gäller integration är det bra att Roger bemötte mig på den punkten. Det var modigt av honom.
Det finns andra här, moderater och kristdemokrater, som kanske borde ha tagit den debatten med mig ännu hellre än Centerpartiet. Roger Tiefensee säger att arbete är vägen till integration. Den bok jag håller upp för kammarens ledamöter rekommenderar jag alla att läsa. Tyvärr är den på 688 sidor. Den handlar om det blågula glashuset och motsäger det som Roger Tiefensee sade om att bara vi fixar arbete så löser det sig.
Här framgår tydligt att inte heller under den tid när vi hade arbetskraftsinvandring, för det har vi haft, fick de samma lön, samma anställningstrygghet eller blev befordrade. De utsattes för diskriminering. När sedan arbetslösheten ökade var de först ut i arbetslöshet. Arbete är alltså inte vägen till integration. I boken finns en sammanfattning med någon sorts stolpar.
Där finns också en bild av en man som sitter på ett antal böcker eller stenar och säger: Jag ser inga kvalificerade sökande. På stenarna står orden fördomar, historia, etnocentrism, dold rasism och självbildsförnekelse. Allt detta måste vi jobba med. Boken ger 50 förslag på vad vi kan göra inom olika samhällsområden, främst arbetsmarknaden.
Vi har redan gjort en hel del, vilket också påpekas av Centrum mot rasism. Vi har en diskrimineringslag, antidiskrimineringsbyråer och en hel del annat, men vi behöver göra mer på det här området. Vi behöver se diskrimineringen, för vi ljuger om vi bara säger att arbete är vägen till integration.
Yvonne Ruwaida (MP):
Lagen om hets mot folkgrupp infördes för att skydda människor i vårt samhälle mot hatpropaganda och för att se till att de som utför hets kan straffas så att man motverkar hets och har en tydlig signal från samhället om att hets inte är något som är accepterat.
Det var också en milstolpe när vi införde homosexuella i lagen om hets mot folkgrupp - en väldigt viktig milstolpe. Det som har hänt med Åke Green-domen ger anledning till stark oro. Det är en oro som jag inte tycker mig se i justitieministerns svar. Det handlar om två olika frågor.
Den här domen innebär naturligtvis en praxis som skapar möjlighet för hatpropaganda när den sker i ett religiöst rum, oavsett om det är i kyrkan, synagogan, moskén eller andra kyrkliga rum. Det får också konsekvenser på synen på hatpropaganda mot just homosexuella.
En sak som tyder på det är domslutet vad gäller flygbladen från en ungdomsorganisation i Sverige som hade homosexpropaganda i flygblad som man delade ut framför en skola. I tingsrätten - det var före Högsta domstolens beslut - fälldes man. Men i hovrätten friades man.
Tingsrätten och hovrätten kom fram till samma slutsats, nämligen att dessa flygblad uttryckte åsikter som överskred gränsen för en saklig och vederhäftig diskussion rörande homosexualitet, var kränkande för homosexuella och gav uttryck för en sådan missaktning som inte ska tillåtas enligt lagen om hets mot folkgrupp.
Men hovrätten friade med beaktande av domslutet i Högsta domstolen rörande Åke Green-fallet. Detta tyder på att Åke Green-fallet får en konsekvens inte bara när det gäller vad som kan sägas i kyrkorum utan också när det gäller vad som kan sägas mot homosexuella som grupp. Och det är oerhört allvarligt. Vi anser att det behövs olika saker.
Bland annat efterfrågar vi en politisk markering från justitieministern att sådana uttalanden som Åke Green har gjort i kyrkorum inte är acceptabla. Det är en politisk markering som vi tycker att det är väldigt viktigt att justitieministern uttrycker eftersom justitieministern är ansvarig för att motverka hatpropaganda i vårt samhälle.
Sedan tycker vi också att man måste se över vilka åtgärder som ska vidtas för att säkerställa att den gemensamma intuitionen bakom lagstiftningen och som vi alla har, att hets mot folkgrupp inte ska kunna förekomma, ska säkerställas. Hur ska vi göra detta?
På vilket sätt avser till exempel justitieministern att följa upp det som sker och hur praxis utvecklas inom domstolsväsendet genom att ta olika initiativ, till exempel att ha ett möte med Justitiedepartementet, UD och Europadomstolen där man diskuterar denna typ av frågor? Jag återkommer senare, men jag skulle gärna inledningsvis vilja ha svar på dessa frågor.
Yvonne Ruwaida (MP):
Justitieministern talar om att han inte vill gå in och recensera domar. Men många jurister diskuterar i alla fall HD-domen mot Åke Green. Och det är ingen hemlighet att det finns en uppfattning om att HD-domen bygger på en hypotes och att man hypotetiskt bedömer hur Europadomstolen skulle bedöma Åke Greens uttalanden.
Det är heller ingen hemlighet att ett exakt likadant fall inte har avdömts i Europadomstolen. Det finns olika uppfattningar om hur Europadomstolen skulle bedöma det här fallet.
Det finns en tradition hos Europadomstolen att döma till fördel för sexuella minoriteter och att vara bättre än olika länder i de domsluten. Det var en hypotetisk bedömning som HD gjorde, men HD-domen får enorma konsekvenser. Thomas Bodström talar om att följa utvecklingen.
Thomas Bodström säger också: Vi kan inte när domstolar dömer fel skapa en ny lag eller agera på en gång. Men lagen kom faktiskt till i ett konkret syfte. Jag anser att det är viktigt att vi ser till att säkerställa att man lever upp till det syftet. Det är inte enkelt att hitta vägen framåt.
Ska man göra en översyn av lagen? Ska man kanske göra förändringar i lagen? Vilka olika direktiv kan justitieministern ge? Vilken dialog kan man ha med riksåklagaren? Vet man vad riksåklagaren har för uppfattning om vad det kommer att få för konsekvenser för praxishänvisningar i framtiden? Kan man anordna ett seminarium som diskuterar frågorna om vad det får för konsekvenser?
Det finns säkerligen saker som man kan göra från politiskt håll som ger viktiga politiska signaler. Det kanske är så att man ska se över eller till och med göra om lagstiftningen. Vi tycker inte att man behöver avvakta med att påbörja det arbetet. Det arbetet i sig kommer att ta tid.
Det är oerhört olyckligt med diskussionen i samhället. Det är ganska uppenbart. Man kan titta på målet där det finns en dom i hovrätten. De har hållit sig väldigt nära vad Åke Green har sagt. De har liknande formuleringar. De lånar av varandra för att tänja sitt utrymme för vad de ska få säga.
Det är en ganska medveten politisk kampanj. Även det Åke Green gjorde var en väldigt medveten politisk kampanj. Man måste ha en väldigt medveten politisk strategi för att möta den kampanjen. Det är inte så att dessa uttalanden ligger lösa i luften och att det är en slump att flygbladen dök upp eller att Åke Greens tal dök upp. Det var väldigt medvetet.
Då tror jag också att man måste ha en medveten motstrategi. Vi skulle gärna vilja höra vad justitieministern kan tänka sig att bidra med för denna motstrategi.
Yvonne Ruwaida (MP):
Jag hör att Thomas Bodström säger att Åke Greens uttalanden inte är acceptabla, och det är bra. Jag bedömer också vad domstolarna har sagt på tingsrättsnivå, hovrättsnivå och Högsta domstolsnivå. Man anser egentligen att det Åke Green har sagt strider mot lagen om hets mot folkgrupp.
Det strider mot lagen om hets mot folkgrupp, men det finns komplikationer på grund av Europakonventionen. Det är med beaktande av Europakonventionen som han frias. Jag tycker någonstans att man borde vara lite konsekvent.
Det Åke Green och de unga nazisterna har sagt är inte någonting som vi som har stiftat lagen vill att man ska kunna säga ostraffat. Då måste vi komma till rätta med det som är problemet. Man måste säga: Vi har ett problem, och vi måste hitta en motstrategi.
Vi måste se till att ha åtgärder så att intentionen i lagen om hets mot folkgrupp ska följas. Det är ju inte så att Högsta domstolen ens har sagt att det som Åke Green sade inte omfattas av intentionen i lagen om hets mot folkgrupp. Det säger ju Högsta domstolen.
Den säger att det gör det, men det är Europakonventionen som Högsta domstolen hypotetiskt tror är problemet. Jag tycker att jag har nämnt ett antal olika saker som man skulle kunna göra. Det gäller allt från att göra en översyn av lagen och kanske stifta en ny lag till att se till att ha seminarier om frågan och diskutera den stort och brett. Man kan göra olika anvisningar för att följa upp vad som händer.
Jag tycker att vi behöver en mer aktiv motstrategi.
Yvonne Ruwaida (MP):
Jag vill återigen klargöra att jag ser en skillnad mellan det som konstitutionsutskottet har gjort och den fråga som jag ställer. Jag vet att konstitutionsutskottet har granskat omständigheterna kring Mehdi Ghezalis frisläppande och den här notväxlingen. Det har man gjort utifrån en juridisk utgångspunkt. Det har inte varit en politisk prövning.
Det har inte handlat om huruvida det var politiskt korrekt att ha den här notväxlingen utan om det var juridiskt korrekt och hur den här notväxlingen skulle tolkas. Jag tycker att man kan tolka de utsagor som utrikesministern har gjort i medierna på olika sätt. Utrikesministern säger: "Vad vi utlovar är att de ska göra det de kan göra enligt svensk lag."
Sedan fanns det i den här notväxlingen en förteckning över vad som är möjligt enligt svensk lag. Det kan tolkas på två olika sätt. Det ena är att det bara formellt kan tolkas som en beskrivning av hur svensk lagstiftning ser ut. Det andra är att det kan ses som ett indirekt löfte att man ska agera utifrån de möjligheter som finns enligt svensk lag.
Jag anser att det kan tolkas så av USA att det är en sorts politiskt löfte att vi ska göra det vi kan i enlighet med svensk lag. När det gäller den här lagstiftningen är det ju inte så att alla svenskar som lämnar Sverige registreras.
Men väljer man att man ska titta på om enskilda individer lämnar Sverige och kanske till och med ge den informationen till utlandet så är det en bedömning som polisen gör. Den bedömningen kan ju bero på olika saker. Det kan ju vara misstankar.
Men i och med att USA anser att han är misstänkt kan det ju också vara så att man, indirekt med den här notväxlingen, vill säga att man kommer att behandla honom som misstänkt och därför kommer att meddela USA om han skulle lämna Sverige. Jag vet inte riktigt hur jag ska tolka det som utrikesministern har sagt. Jag tycker inte att jag har fått svar på det, inte här i dag och inte i interpellationssvaret.
Jag skulle gärna vilja få ett svar på om detta bara var en strikt uppräkning av svensk lagstiftning, om detta var ett indirekt löfte eller om USA skulle kunna tolka det som ett indirekt löfte.
Yvonne Ruwaida (MP):
Jag tror inte vi kommer så mycket längre i den är diskussionen, men jag vill slutligen säga att jag ser detta som ett indirekt politiskt löfte till USA, och jag tycker att det är olämpligt. Jag vet inte exakt vad det innebär i sak i fallet Mehdi Ghezali när man utlovar att man ska göra det man kan enligt svensk lag.
Bara det att det inte är tvärsäkert att man kan veta vad det är som gäller gör att jag tycker innebörden av den här notväxlingen är politiskt olycklig, och det vill jag ha fört till protokollet.
Yvonne Ruwaida (MP):
Jag tycker att det är en mycket bra idé att ha en rapportör för de mänskliga rättigheterna i Irak. Det vore bra om Sverige skulle driva den frågan. Det är också viktigt att driva frågan om vilken typ av stöd vi ger till Irak.
Vi ska kanske både ge mer stöd än i dag och försöka inrikta oss på ökad självtillit, till exempel genom att ge stöd för solceller, lokal elförsörjning, och att bygga upp starka sociala indikatorer i olika delar av Irak. Jag skulle vilja veta hur det förhåller sig med det. Problemet har egentligen inte varit pengar - utom i vissa regioner, ja - utan problemet är fortfarande bristen på stabilitet, säkerhetssituationen.
Vad gäller oljan är det inte enbart en fråga om ett storskaligt elförsörjningsproblem utan det handlar också om att det kring oljan finns konflikter. I vissa delar av Irak vill en majoritet äga oljetillgångarna, och ju mer man kan flytta fokus på att bygga upp stabiliteten, bygga upp ekonomin, desto mer tror jag att konflikten kring oljan bland irakiska grupper i Irak kan minska.
Jag tror alltså att det är viktigt att titta på vilka strategier som kan användas för att bygga upp den typen av stabilitet. Jag tror vidare att den internationella närvaron är problematisk. Det var ett misstag att lösa upp den irakiska armén.
Irak är ett stort land, och det är svårt att ha kontroll genom militären. Det var ett feltänk. Nu kan vi inte gå tillbaka i tiden, och frågan är därför hur vi ska agera framöver. En rapportör för mänskliga rättigheter tycker jag är bra, men det är också viktigt att försöka se till att irakierna så snabbt som möjligt får egenkontroll i landet, utan en internationell närvaro.
Det är även viktigt att ställa krav på att USA tar avstånd från de övergrepp som sker genom den internationella militära närvaron, för den bidrar till ökad instabilitet.
Yvonne Ruwaida (MP):
När det gäller frågan om import och export har den senaste socialdemokratiska kongressen tagit ett beslut om att samma moraliska principer ska gälla för import som för export av försvarsmateriel.
Av det svar jag har fått av utrikesministern här kan jag inte se att man från regeringens sida har valt att följa den socialdemokratiska kongressens beslut, och det är något som jag önskar att man skulle vilja göra. Vad är det man stöder när man importerar israelisk försvarsmateriel? Man stöder den israeliska militära industrin. Israel Military Industries, IMI, är ett israeliskt statligt bolag.
Det är ett bolag som har haft väldigt dålig ekonomi. Det är ett bolag som bara förra året fick ett väldigt stort ekonomiskt stöd av den israeliska staten, som hela tiden har behövt skjuta till pengar i det här bolaget. När Sverige eller andra länder köper varor från det här bolaget stöttar man den israeliska militära ockupationsmakten.
Att vara en militär ockupationsmakt, vilket strider mot folkrätten, kostar pengar. Vi stöder alltså den militära ockupationen. Det är något som jag tycker strider mot det socialdemokratiska kongressbeslutet, mot PGU, Politik för Global Utveckling, och mot respekten för mänskliga rättigheter.
Det strider också mot den svenska synen att folkrätten är väldigt viktig och ska försvaras av Sverige. Jag undrar hur man anser att import av israelisk försvarsmateriel är förenlig med PGU, med respekten för mänskliga rättigheter, med att Sverige driver att internationell rätt ska följas och med att man säger att man inte stöder den militära ockupationsmakten.
Jag anser att det är väldigt bra att man till exempel säger att man ska avväpna Hamas. Men det blir motstridigt: Vi ska avväpna Hamas, men vi stöder den militära ockupationsmakten genom att köpa vapen. Jag har också fått uppgifter om att Sverige lånar ut försvarsmateriel till Israel.
Det är ännu allvarligare än att importera. Det är som en sorts export, fast man lånar ut i stället för att sälja. Jag skulle vilja ha svar på frågan om det stämmer. Jag skulle också vilja ha ett förtydligande, för man kan alltid tolka texter på olika sätt.
Jag läste i dag i en tidning som heter Defence Weekly väldigt oroväckande uppgifter om att man från Ryssland, USA och Frankrike nu stöttar uppbyggandet av en militär styrka under Abbas. Man ska militärt lämna över vapen till den här styrkan, som ska bestå av 1 500 personer och som ska lyda direkt under presidenten.
Det här är väldigt oroväckande uppgifter. Jag tycker att det är konstigt när människorna humanitärt lider - inte kan ha jobb, inte kan leva vanliga liv - att USA, Ryssland och Frankrike väljer att stötta uppbyggandet av en ny militär styrka på de palestinska områdena. Vad anser utrikesministern om det?
Yvonne Ruwaida (MP):
Den diskussion som utrikesministern förde när det gäller import av försvarsmateriel och hänsyn till handelspolitik kanske man borde ha fört på den socialdemokratiska kongressen. Det är ändå där som man fastslog att import och export ska ledas av samma moraliska principer. När det gäller exporten är det naturligtvis en begränsning av den fria handeln. Den har man av tydliga elementära skäl.
Det handlar om respekten för mänskliga rättigheter, respekten för internationell rätt och att Israel är i krig. Då ska vi inte exportera vapen. Det verkar däremot inte gälla för importen. Jag finner inte logiken i det. Den diskussionen borde, som jag sade, ha förts på den socialdemokratiska kongressen.
Jag vill ändå hävda att när man importerar vapen från det israeliska IMI innebär det att man ekonomiskt stöder den militära ockupationen. Att vara militär ockupationsmakt kostar pengar. Sverige stöder ju inte den militära ockupationen.
Det är viktigt att man inte med svenska pengar stöder militär, vare sig på den israeliska eller på den palestinska sidan. Jag tror att det är väldigt negativt att stödja vapen till de olika delarna.
När det gäller tidningsuppgifterna om att man från Ryssland, USA och Frankrike skulle ge den nya styrka som ska bildas med 1 500 personer vapen, ammunition och utrustning är det lite besynnerligt. Man har diskuterat mekanismen för humanitärt bistånd. Man har inte kommit fram när det gäller det.
Folk lever i en fruktansvärt katastrofal situation på de palestinska områdena på grund av den bojkott som man har valt att genomföra. Samtidigt försöker man stödja en militär enhet. Det tycker jag är kontraproduktivt. Jag tycker att det är bättre att satsa på att människorna kan få mat, gå i skola och ha jobb.
Jag tror att det har en bättre stabiliserande effekt än den här insatsen. Det är fortfarande tidningsuppgifter, men jag tror ändå att det är utrikesministerns uppgift att gräva vidare i det. Ni kommer ju att träffas nästa helg i EU-sammanhang och diskutera den här frågan.
Det är bra att man då har kollat upp vad det här innebär. Jag har ju varit på de palestinska områdena varje år. För tio år sedan jobbade många i den civila sektorn. Det var väldigt få som var poliser och militärer. I dag jobbar väldigt få i den civila sektorn. Andelen människor som jobbar inom polisen och det militära har ökat.
Det jag ser är en utveckling som jag har sett i en del andra fattiga länder där man har färre som jobbar med vanliga jobb och fler som har sin försörjning som polis eller militär. Det är väldigt destabiliserande. Jag är väldigt orolig för den utvecklingen och tycker att den är negativ.
Eftersom centerpartisten gjorde ett angrepp på mig vill jag betona att jag är för fred och internationell rätt och för en palestinsk och en israelisk stat, en tvåstatslösning i enlighet med FN-konventionerna. Att då anse att man från svensk sida inte ska stödja den militära ockupationsmakten genom att stödja militärindustrin tycker jag är ett angeläget och lämpligt krav.
Yvonne Ruwaida (MP):
Jag tycker också att frågan om humanitärt bistånd behöver prioriteras.
Det behöver man också komma till rätta med. Och här behövs det ett tryck utifrån. De ockuperade palestinierna är nämligen i underläge jämfört med ockupationsmakten. När det gäller Hamas vill jag ändå påpeka en sak. Det är mycket tjat om att Hamas är på terrorlistan, och det blir i väldigt mycket en förevändning. I kampen och kriget mot terrorism är det väldigt mycket som blir förevändningar för ageranden.
Hamas har upprätthållit en vapenvila, och det är någonting som är väldigt viktigt. Jag skulle vilja fråga utrikesministern om han anser att det har någon betydelse att Hamas som organisation har upprätthållit en vapenvila och att det ändå behöver påverka den syn som man har på Hamas. Ska en organisation som inte använder vapen och som har en vapenvila behandlas som en organisation som utför terroristaktioner?
Organisationen har ändå tagit ett väldigt viktigt steg, och det tycker jag att man också ska belöna den för. Det gjorde man i Irland med framgång. Jag tycker att man lite grann måste belöna när sådana här organisationer tar denna typ av steg. Vi vet alla att Hamas är en väldigt stor organisation som består av väldigt många olika delar, och den militära fraktionen har varit en mycket liten del av dess verksamhet.
De har fått stöd på grund av andra saker men också på grund av att man har misslyckats i fredsprocessen. Jag skulle vilja veta hur man fortsättningsvis kan förena frågan om import av försvarsmateriel med frågan om respekt för mänskliga rättigheter och ett svenskt försvarande av internationell rätt.