Finn Bengtsson (M):
Tack, Per Åsling, för en väldigt viktig interpellation! Och tack, statsrådet Ardalan Shekarabi, för svaret! Den här typen av frågeställningar har tidigare lyfts i interpellationssammanhang här i kammaren och också direkt med sjukvårdsministern. Nu är det civilministern som svarar, och man kan vara säker på att den här typen av frågeställningar kommer att resas av oppositionen, och detta av många olika skäl.
I det svar som Ardalan Shekarabi nu har lämnat sägs det i en mening: "Regeringen har aldrig och kommer inte att agera för att dessa privata vårdföretagare ska bort." Det var ju en stor befrielse, för det skulle ju nästan vara ett ingrepp i de mänskliga fri- och rättigheterna om man skulle förbjuda privata vårdföretag.
Vårdföretagsverksamhet är en serviceverksamhet som kan likställas med väldigt mycket annat. Jag noterade att statsrådet Ardalan Shekarabi har återvänt från Danmark när det gäller en annan välfärdsfråga som gäller skolan, och då friskolors möjligheter att agera. I det danska exemplet är det lite slående att man i Danmark inte får använda sig av skattemedel när man bedriver den typen av välfärdsverksamhet.
Men då misstar sig statsrådet, för det är nämligen så att de danska friskolorna finansieras med elevavgifter som ibland kan uppgå till hundratusentals kronor. Det sliter isär människors möjlighet att utnyttja välfärd om bara vissa som har ekonomisk förmåga kan köpa sig välfärd. Vitsen med privata vårdgivare är att de också kan utnyttja de offentliga systemen på ett rimligt sätt, förutom att det skapas en valfrihet och mångfald.
Även de som har mindre resurser har möjlighet att utnyttja dessa vårdgivare. Skulle vi i stället ha privata vårdgivare som inte kan utnyttja det offentliga systemet ekonomiskt, då kommer bara de som är stenrika att kunna köpa sig vård. Det sliter ju isär ett samhälle snarare än att ena det i en så viktig fråga som hälso- och sjukvården.
Man kan rättmätigt ställa frågan: Hur tänkte man nu när man varslade om att man eventuellt ska ifrågasätta att privata vårdgivare får utnyttja offentliga medel? Jag vill påstå, statsrådet, att det kommer att dra isär samhället. Den utredning som egentligen skulle ha levererats av Alliansen redan förra året har ersatts av en annan utredning som ska presenteras i mars 2016.
Statsrådet säger helt korrekt att det är en komplex fråga, och att man därför ska ha en lång handläggningstid. Det är precis som Per Åsling sade, att tidsutdräkten för de 160 000 anställda i den här verksamheten innebär att de får känna en osäkerhet om deras arbetsplats får vara kvar eller inte. Det gäller inte minst de som ska investera i företagen.
Det vittnar om en brist på förståelse att företag med idéer får vänta med sitt kapital som de har skaffat fram för att investera i vårdverksamhet eftersom de inte får något besked. Det är klart att här tappas det sugar samtidigt som folk lämnar verksamheten. Det speglar just det som SKL varslar om, att det behövs 225 000 fler som kan bedriva vårdarbete inom ramen för den kommande tioårsperioden.
Därför ligger det en fara i att man snarast nedmonterar de goda krafter som på olika sätt kan verka både i offentliga anställningar och i privata anställningar, om verksamheterna inte får använda sig av skattefinansierade medel på lika villkor.
Det gäller dels att det finns en rättvis fördelning för att de med lagom stora inkomster ska kunna söka sig till den vårdgivare som de önskar, dels att flera, inte färre, kan bedriva verksamheten.