KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gustav Fridolin (MP):
Nej, det är väl klart att Margareta, Karl, Mohammed och österleningarna inte blir nöjda bara för att vi ger ett tydligt besked just i dag. Margareta blir nöjd när hon får maten lagad på sitt äldreboende igen. Karl blir nöjd när tågen börjar gå och rälsen är lagd. Mohammed vill att biogasen ska ut på mackarna. Österleningarna vill bli av med hotet från att Shell ska börja bryta upp fossilgas på deras bakgårdar.
Men de skulle åtminstone vara glada om de fick veta att de ansträngningar för klimatet de har gjort inte ska brinna upp i något polskt eller annat kolkraftverk. Det skulle ge dem energi och kraft att fortsätta att göra de ansträngningar som regeringen tyvärr inte gör i järnvägsnätet eller äldreomsorgen än så länge. Fru talman!
När jag började engagera mig i miljörörelsen i mitten av 90-talet fick jag veta att en sak man kunde säga när man gick ut på skolor och skulle berätta om framtiden var att om vi inte gör något nu kommer våra barn att få se hur isarna börjar smälta på polerna, naturkatastroferna blir värre och konflikterna växer i klimatförstöringens spår. Konflikten i Sudan, med minst 300 000 döda, beror till stor del på torkan som drabbar Sudan.
Polerna har börjat smälta. Den senaste sommarens avsmältning var på uppemot 16 procent. Vi har öriken som redan nu planerar för en framtid där de inte längre finns. Och jag har inte ens fått några barn. De första felräkningarna var till vår nackdel. Detta går ännu fortare än vi trodde att det skulle göra.
Då säger Andreas Carlgren att vi har ett enormt överskott av utsläppsutrymme. Det kanske ni har i era förhandlingsmöten, men jorden har inget enormt överskott av utsläppsutrymme.
Låt mig citera den samlade miljörörelsen - Världsnaturfonden, Naturskyddsföreningen, Klimataktion, Greenpeace, Forum Syd och Stockholm Environment Institute - ur en artikel i dagens Göteborgs-Posten: "En försäljning hade kunnat vara acceptabel om de sammanlagda utsläppsminskningarna under Kyotoprotokollet varit tillräckligt stora.
Men det har länge stått klart att mycket, mycket mer behöver göras för att undvika risken för katastrofal klimatförändring, både internationellt och inte minst i Sverige. Därför är en försäljning av utsläppsrätterna miljömässigt oförsvarbar."
Argumenten som förs fram för att inte ge ett tydligt besked, för att inte göra klart att de utsläppsrätter som svenska folkets och företagens klimatansträngningar tjänat in nu ska annulleras och inte brinna upp i något kolkraftverk, är att förhandlingsspelet måste respekteras, att vi behöver kort i förhandlingarna när vi kommer framåt. Det är en sorts spelteoretiskt resonemang, precis som framförts här.
Fru talman! Andra regeringar har uppenbarligen gjort bedömningen att det är ett klokt inspel i förhandlingarna och en klok signal till medborgarna som är klimathjältar att säga att man kommer att annullera ett överskott av utsläppsrätter. Varför skulle inte det vara klokt också av den svenska regeringen?
Gustav Fridolin (MP):
Jag trodde inte att jag skulle få höra Andreas Carlgren använda ett gammalt hästhandlarargument: Om inte vi säljer dem till Danmark så säljer ju någon annan dem! Vi borde väl ha en klimatpolitik som utgår från vad vi tycker är rätt och riktigt? Jag tycker att det är rätt och riktigt att de utsläppsminskningar som svenska folket och företagen har jobbat ihop inte ska brinna upp i ett annat lands kolkraftverk och inte säljas eller överlåtas i något förhandlingsspel.
Jag har förstått av den här debatten att Carlgren inte kommer att lyssna på mig, i vart fall inte i dag. Det hör till det politiska spelet. Jag har också förstått att han inte heller tänker lyssna på Margareta, Karl och Mohammed. Han tycker inte riktigt att de hör hit, och han har inte träffat dem. Men de är väldigt trevliga, och jag ska framföra din hälsning. Han vill inte heller lyssna på miljöorganisationerna som jag citerade, Naturskyddsföreningen, Svenska Kyrkan, Klimataktion, Greenpeace, Forum Syd och Världsnaturfonden.
De skulle på något sätt vara emot hela handeln med utsläppshandeln för att de säger att Kyotoambitionen ligger för lågt. Vartenda utsläpp som vi kan minska och vartenda utsläpp som inte släpps ut är en stor vinst för att försöka undvika klimatkatastrofen runt hörnet. Han vill inte lyssna på Riksrevisionen när den gör klart att en betydande del av de ansträngningar som svenska medborgare har gjort i klimatarbetet skulle bli effektlösa i en försäljning.
Riksrevisionen är tydligen dum, fick vi höra tidigare i debatten. Han vill inte heller lyssna på Expressen när den på sin ledarsida gör klart att regeringens klimatambitioner tyvärr har varit låga. Den skriver på sin ledarsida: När svenska ministrar åkt världen runt på klimatkonferenser och hälsats med vördnad är det framför allt tidigare regerings arbete som förlänat dem strålglansen. Men Expressen har väl blivit något slags rödgrön bastiljon i Andreas Carlgrens värld, förstår jag det som.
Hur många behöver vi bli som för fram budskapet för att våra röster ska höras högre än Anders Borgs vilja att av, som det heter, statsfinansiella skäl kamma hem några miljarder på de ansträngningar i klimatarbetet som klimathjältar och företag har gjort?
Gustav Fridolin (MP):
Argumentet för att ha ett regeringskansli som ständigt verkar ha möjlighet att växa, och som nästa år kommer att kosta 1 miljard mer än det kostade 2006, skulle väl då vara att vi får goda underlag till den här typen av debatter. Trots att vi utgår från den typen av underlag blir de ifrågasatta i kammaren. Därför blir man lite frågande inför hur goda de egentligen är. Min siffra gällande hur många som behövt gå från skolan, vården och omsorgen är hämtad från regeringens statsbudget.
Där hänvisas till Konjunkturinstitutet, som räknar bort plusjobben och kompenserar för det och därmed hamnar på att ungefär 20 000 färre i dag jobbar i skolan, vården och omsorgen jämfört med hur många det var 2006. Det är kostnaden för krisen. Den krisen har fått bäras i lärarrummen, i personalrummen inom äldreomsorgen och på sjukhusen - men inte i Regeringskansliet.
Den oro som flera debattörer, inte minst finansministern, visar i denna debatt för vad som skulle hända om vårt förslag om att sänka kostnaderna för Regeringskansliet med 670 miljoner faktiskt skulle gå igenom är precis den oro som man inte bara känt utan som också blivit verklighet i skola efter skola, äldreomsorgsplats efter äldreomsorgsplats, sjukhus efter sjukhus. Där har det gjorts stora nedskärningar och krisen har betalats i form av människor som blivit arbetslösa.
Det har skett med något slags idé om att det är bättre ekonomi att betala priset för en lärares arbetslöshet än att betala läraren för att undervisa. Om vi sänkte kostnaderna för byråkratin i Regeringskansliet med 670 miljoner nästa år skulle vi ha pengar över till att anställa ytterligare 1 500 lärare i svensk skola över hela landet. Jag tycker att det är en vettig prioritering. Jag sade i mitt första inlägg, fru talman, att det finns två saker folk är irriterade över när man har politiska möten över en kaffe och bulle ute i bygderna. Det ena är att byråkratin ökar.
Det andra är att det görs dumma nedskärningar. Man tycker att det borde lösas på något annat sätt. En tredje sak som man är irriterad över är att politiker ibland har lite svårt att svara rakt på frågor. Jag har ställt en fråga flera gånger och hoppas att jag nu kan få ett rakt svar. Behöver Sverige verkligen Europas största regering?
Gustav Fridolin (MP):
Det är lite som att arbetsmarknadsdebatten har genomgått ett systemskifte. Det har gått från att vi såg arbetslösheten som ett samhällsproblem, ett gemensamt problem som krävde gemensamma åtgärder, till att det har blivit ett individuellt tillkortakommande. Det är de arbetslösa som har problem. Det är de vi ska förändra. De ska coachas. Det är skillnaderna som ska ökas så att de söker ännu fler jobb. Vad spelar det för roll om det inte finns tillräckligt med jobb att söka?
Nu säger till och med arbetsmarknadsministern att det är ett problem att lönerna är för höga. Kanske parterna kunde sänka lönerna. Då kanske det skulle bli annorlunda. Hela erfarenheten av den här reformen är att det inte hjälper. Ni har sänkt lönekostnaden och subventionerat jobb väldigt kraftigt. Det har inte lett till speciellt många nya jobb. Hos den som fått den största subventionen, 36 miljoner, har det lett till 89 nya jobb.
Det är uppenbarligen inte där skon klämmer. Det är uppenbarligen inte de arbetslösa det är fel på utan samhället som det är fel på. Arbetslösheten är ett samhällsproblem och ett gemensamt problem och inte ett individuellt tillkortakommande. Vill man ändra samhället tror jag att man måste börja investera. Man måste se till att det finns fler lärare i skolorna och fler händer i äldreomsorgen. Man måste se till att vi rustar miljonprogrammets bostäder och skolor, lägger järnvägsräls och moderniserar energisystemen. Det är allt det som behöver göras.
Det ger mer makt över människors arbetstid. Det ger möjlighet för människor som stängts utanför arbetsmarknaden att få ett jobb. En del av den politik som handlar om mer makt över sin arbetstid kan också vara att den som jobbar så hårt, så mycket och så mycket över att den riskerar att få lämna arbetsmarknaden tio år före den officiella pensionsåldern för möjlighet att ta ett år ledigt. Samtidigt släpper man in någon som har varit utanför arbetsmarknaden.
En av mina bästa vänner fick sitt första jobb som ett friårsvikariat. Han har sedan dess ett stadigt jobb på samma ställe trots att den friårslediga kommit tillbaka. Han fick en tydlig kontakt med en arbetsgivare. Jag trodde inte att flexibilitet på arbetsmarknaden var någonting som Moderaterna var emot.
Gustav Fridolin (MP):
På Österlen är engagemanget för bygden stort och betydelsefullt.
När världens ledare samlades i Köpenhamn för att tävla om att i högtidstalen lova att göra något samtidigt som man i de stängda rummen sköt över ansvaret på varandra samlades man bara ett par mil österut, i österlenska Ry i Sjöbo kommun, för att visa på dubbelmoralen i att man samtidigt som man säger sig vilja göra något för klimatet har tillåtit det globala oljeföretaget Shell att börja provborra efter fossilgas.
Man ställde upp för sin bygd i den tydlig manifestation - en ljusmanifestation där stora delar av bygden hade samlats för att protestera mot att Shell hade fått detta tillstånd mot alla lokala intressenters vilja. Sedan dess har ännu fler slutit upp i olika sammanhang och diskuterat effekterna av den minerallag vi har i dag.
Bland dem finns markägarna, som tror att Österlens framtid snarare ligger i att vara en betydelsefull del av Äppelriket i stället för att man ska bryta upp marken och ta upp fossilgas som spär på klimateffekterna.
Där finns också kommunerna, som har sett problemen med att de investeringar man har gjort i att bli en bygd för ekoturism och hållbart jordbruk äventyras redan när provborrningarna sätter i gång tankar hos eventuella investerare om att denna bygd i framtiden kommer att bli ett myller av borrtorn. Där finns också folkhögskoleeleverna, som har sett Hasse och Tages gamla favoritfilm Äppelkriget , om striden om vad som ska ske med Österlen i framtiden.
Jag kan i dag konstatera att detta har varit ett engagemang som inte bara varit stort, betydelsefullt och involverat många utan också varit lyckosamt. Det hör ju till god ton här i kammaren att tacka ministern för svaret. Kanske är det lite synd, för ett ständigt upprepat tack riskerar ju att bli innehållslöst. Denna gång skulle jag vilja ge näringsministern ett riktigt ärligt och djupt menat tack.
I svaret säger hon nämligen att "en storskalig utbyggnad av naturgas i Sverige inte är aktuell". Jag tackar för detta tydliga besked till mig och alla som har engagerat sig och oroat sig för en annan framtid för Österlen och Sverige.
Jag tackar å alla deras vägnar ute i världen som vill se att Sverige tar krafttag för att bryta det fossila beroendet snarare än att byta det mot ett beroende av fossil gas.
För visst måste det väl vara så, näringsministern, att de planer som Shell har haft nere i Skåne och där man tänkte sig stå för Sveriges framtida gasförsörjning i decennier är att betrakta som "storskalig utbyggnad av naturgas"?
Om svaret ska tolkas som att sådana planer nu kan skrinläggas och att regeringen inte kommer att ge tillstånd till den typen av verksamhet vill jag verkligen tacka dig. Jag vill också bjuda ned dig på en fest och ett seminarium i Äppelriket. Du är varmt välkommen efter förtydligandet i nästa replik.
Gustav Fridolin (MP):
Tänk att ett tack kan vara så provocerande! Maud Olofsson gör liksom energipropositionen, som hon citerar ur, klart att en storskalig utbyggnad av naturgas i Sverige inte är aktuell. Men jag kan inte höra att ni har några andra verktyg för att verkställa detta än redan aviserade sådana i budgeten i form av koldioxidskattehöjningar. Jag hör ingenting som handlar om tillståndsprocessen eller översyn av minerallagen. Det är detta som gör mig orolig.
Koldioxidskattehöjningarna var kända för Shell när de bestämde sig för att börja prospektera för en storskalig fossilgasutvinning i Skåne. Uppenbarligen räcker inte dessa styrmedel för att stoppa Shell från att gå runt och drömma om att börja bryta upp Österlen för att borra upp fossilgas.
Där behöver vi fler verktyg, och där är tillståndsprocessen och minerallagen de verktyg som vi också har för att styra framåt mot en mer förnybar energi och mot framtidsindustrier snarare än fossilgasutvinning. Herr talman! Det förvånar mig att Maud Olofsson inte har sett mitt engagemang för vindkraft. Jag vet att du var varmt välkommen till vindkraftsdagarna, som samlade uppemot 300 personer i Hässleholm i lördags, och där jag deltog.
Du svarade själv så sent som häromveckan på en fråga från mig om bygget av en kabel för vindraftsexport till fastlandet från Gotland. Tyvärr sköt ni upp tidplanen med två år, vilket var synd eftersom det på Gotland finns ett stort stöd för att utöka uppbyggnadstakten av vindraft och få mer vindkraft i den svenska energimixen. När det gäller vindkraften, herr talman, finns det ett kommunalt veto.
Kommuner kan stoppa vindkraftsuppbyggnader på ganska lösa boliner - det får vi väl erkänna. När det gäller prospektering för fossilgas eller till och med utvinning av fossilgas finns inte detta veto. Tycker inte näringsministern att det finns någonting märkligt i den svenska lagstiftningen här? En kommun som vill satsa på en förnybar energikälla i stället för fossilgas får inte göra detta val. Men en kommun som vill stoppa vindkraftsutbyggnaden har valet.
Gustav Fridolin (MP):
Utan tvivel är man inte klok, sade Tage Danielsson. Regeringen och Jan Björklund är övertygade om att med hans politik för skolan behövs det inte så många lärare, inte så många komvuxplatser och inte så mycket pengar till anställda och elever i Sveriges gymnasieskola. Det lilla facit som vi redan har fått pekar mot att den nya gymnasieskolan kommer att dras med stora problem. Färre unga vågar söka till de yrkesförberedande programmen.
Allt färre vill bli lärare, och lärarlönerna fortsätter att halka efter. Men regeringen och Jan Björklund kör på. Redan nästa år, utan att den nya gymnasieskolan är helt på plats och utan att de som lämnar gymnasiet har fått del av de reformer som Björklund vill genomföra, drar man in över en halv miljard från skolan. Det motsvarar 1 400 lärartjänster i landet. Målet är att skära ned med 2 miljarder årligen, eller 3 600 lärare på gymnasiet.
Sveriges kommuner och SKL säger att regeringen har räknat fel - det går inte att göra de här nedskärningarna. Båda lärarfacken - Lärarförbundet och Lärarnas riksförbund - säger samma sak. Men Björklund vill inte vänta och se vilka effekterna blir av hans nya gymnasieskola. Han är säker och han drar in pengarna redan i dag. Hur var det Tage Danielsson sade? Utan tvivel är man inte klok.
Hur blir man den där läraren som man vill vara? För mig har det handlat om de dagar då man får ge lite extra, när man får extra tid för ett samtal med en elev och får sitta vid bänken och se hur deltagaren på folkhögskolan själv drar en parallell mellan vad som hände på 1700-talet och vad man är med om nu. Det är tillfället när man får tala med någon som är orolig inför en redovisning för klassen eftersom det är nervöst att tala inför folk.
Det är samtalet efter lektionen när någon är stressad över resultaten eller berättar om att det är jobbigt hemma. Det är vid de tillfällena man går hem från sin lärargärning och känner sig nöjd. Med större grupper blir det färre sådana tillfällen. Sverige behöver en skola där alla elever får möjlighet att nå kunskapsmålen, där alla elever blir sedda och där alla elever får det stöd de behöver.
En del av regeringens besparing får man genom att öka gruppstorlekarna i gymnasiet. Det går inte, säger SKL. Det får inte ske, säger lärarfacken. Regeringen kör ändå på. Den i de här sammanhangen ofta citerade Timss-studien - den som visar att svenska matteresultat har sjunkit - pekar på att svenska elever har för lite tid med sina lärare.
Den också ofta citerade PISA-studien pekar på att just för de elever som har det svårt i skolan är det viktigt med mindre gruppstorlekar och mindre klasser. Ändå vill regeringen öka klasserna.
Trots regeringens svar, som jag tackar Jan Björklund för, kvarstår en fråga: Hur får vi en bättre gymnasieskola där alla elever får en ärlig chans att bli sedda, att få stöd och att nå målen med färre lärare och större grupper?
Gustav Fridolin (MP):
När många slås ut ger regeringen och Jan Björklund upp. Då sänker man kunskapskraven och tar bort ämnen ungdomarna behöver. Ungdomarna ger inte upp. De flyr nu från din yrkesutbildning, Jan Björklund. De väljer i stället de andra utbildningarna, för de ser att där finns de ämnen de behöver för att ha en biljett in i framtiden. Vi ger inte heller upp. Vi ger inte upp om att alla ska få en ärlig chans att nå kunskapsmålen, bli sedda i skolan och få det stöd de behöver.
Därför satsar vi stort på skolan som en av de viktiga framtidsinvesteringarna i vår budget. Alla ska inte bli akademiker, men alla ska ha en god grund att stå på för att kunna få jobb och framtidstro. Det är det vår satsning på skolan ska ge. Jan Björklund säger att man kyligt måste räkna ut vad skolan får kosta. Jag är rädd att det riskerar att bli kallt i svenska klassrum. Vi har en ekonomisk oro som drar in över Europa.
Den riskerar att drabba kommunerna väldigt hårt. De försämringar i sjukförsäkringen och trygghetssystemen som regeringen har gjort gör att en högre arbetslöshet genast slår mot den kommunala ekonomin genom både minskade skatteintäkter och högre kostnader för försörjningsstödet. Det riskerar att leda till att man måste skära ännu mer på gymnasieskolan. Vi behöver bygga skyddsvallar - skyddsvallar för de människor som riskerar att drabbas av krisen och skyddsvallar för skolan.
Vi behöver satsa på att det finns tillräckligt med lärare och mindre klasser så att varje elev får en möjlighet att bli sedd och en ärlig chans att nå kunskapsmålen. Jag fick frågan om jag någonsin tvivlar på min kritik mot regeringen. Jag tror att det finns en del reformer som regeringen genomför i gymnasieskolan som kan vara riktigt bra och leda framåt. Men för att de ska göra det måste de kompletteras med de pengar och resurser som gör att de landar rätt i skolan.
Om man samtidigt med reformerna minskar anslagen till skolan, gör att skolorna tvingas spara, sparkar specialpedagoger och gör större klasser tror jag att färre elever blir sedda. Grundfrågan kvarstår någonstans: Hur ska fler elever få stöd? Hur ska fler elever bli sedda och nå kunskapsmålen om vi har färre lärare och större klasser?
Gustav Fridolin (MP):
Carl B Hamilton sade innan han gick att jag inte förstod. I detta har han helt rätt. Jag förstod faktiskt inte riktigt vad han sade. Jag förstod inte hur det kan vara så att vi har löneskillnader på 14 procent mellan män och kvinnor i Sverige men att vi bara ska bry oss om 6 procentenheter av dem.
Det är ju så, precis som jämställdhetsministern säger, att per månad tjänar i dag en socialsekreterare i genomsnitt 12 000 mindre än en it-konsult, en undersköterska två och ett halvt tusen mindre än en verkstadsarbetare och en barnmorska 10 000 mindre än en civilingenjör. Jag kan inte förstå varför det alltid ska värderas lägre att ta hand om våra barn och äldre än att ta hand om våra bilar och pengar.
För att göra en förändring av detta krävs det politik. Och det krävs en politik som ser hela samhället, som ser de strukturella orsakerna, som ser alla 14 procentens löneskillnader och som ser både skillnaderna i lön och skillnaderna i inkomst. De senare har ökat med 40 procent sedan Alliansen bildade regering. Maria Arnholm säger att det är en stark signal som Försäkringskassan har fått när det gäller uttaget av föräldrapenning.
Jag tycker nog att det var en starkare signal när man skrev att Försäkringskassan skulle verka för ett jämställt uttag av föräldrapenningdagarna än när man inte skriver det. Det är en skillnad mellan att skriva att man ska verka för ett jämställt uttag av föräldrapenningdagarna och att inte skriva det och i stället skriva att man verkar för ett jämställt föräldraskap, vad det nu är.
Jag förstår, herr talman, att jag inte i den här debatten kommer att få svar på om Maria Arnholm kommer att arbeta för att staten faktiskt ska skjuta till pengar för att kunna utjämna löneskillnaderna bland dem som är statligt anställda. Jag hoppas att jag får svar i nästa budget. Och jag hoppas då att det är ett positivt svar, att ni lyckas få till de pengarna, för de behövs. Men jag får i alla fall ett svar att gå härifrån med. Och det är, om jag förstod Maria Arnholm rätt, att man ska sätta sig ned också med de sex fackförbund som jag tycker har tagit ett mycket lovvärt initiativ.
Därför vill jag fråga: När kan de här fackförbunden vänta sig en inbjudan till sådana samtal?
Gustav Fridolin (MP):
Tack, statsrådet och Amineh Kakabaveh! Civilsamhället är just civilt. Det är själva poängen med att bygga upp ett samhälle där ideella krafter, föreningsliv och människor som vill hjälpa och stödja sin nästa får möjlighet och goda förutsättningar att göra detta. Socialtjänsten gör, när de får goda förutsättningar, ett oerhört viktigt arbete för våldsutsatta kvinnor.
Kvinnojourerna gör, när de får rätt förutsättningar, ett väldigt viktigt arbete för våldsutsatta kvinnor. När man kan få till samarbete genom att kvinnojourerna utför en del av socialtjänstuppdraget och genom att avtal fungerar är det såklart bra och viktigt.
Men när samarbete inte finns kan man inte för den sakens skull säga att kvinnojourernas arbete är mindre viktigt eller att socialtjänstens arbete är mindre kvalitativt. Det finns ofta skäl till att avtalet inte kommer på plats eller skäl till att man väljer att organisera arbetet på ett annat sätt.
Därför är det olyckligt med de regelförändringar som har inneburit att det har blivit svårare för kvinnojourer att få del av medel i de fall då de inte har ett fungerande avtal med eller uppdrag från socialtjänsten. Det är två viktiga arbeten. Båda måste få goda förutsättningar att göras. Maria Larsson hänvisar till behovet av kunskap. Det är stort på det här området.
Det är bra att vi får en kunskapsöversyn, att vi vet hur det ser ut i olika delar av landet.
Men till den kunskap som vi faktiskt har hör att kvinnor och tjejer som i dag söker hjälp hos kvinnojourerna - ibland har de blivit hänvisade dit från socialtjänsten i betydelsen att det är en kvinnojour som de kan vända sig till - tvingas möta ett nekande därför att kvinnojouren som de kommer till inte har de resurser som behövs. Till kunskapen hör att vi lider brist på jourboenden.
Till kunskapen hör att i varje fall en kvinnojour nyligen har lagts ned och att flera har varit hotade. Den kunskapen har vi i dag. Det är bakgrunden till att de här interpellationerna har ställts. Vi ser att det ser ut så. Kvinnojourernas verksamhet är hotad. Kvinnor och tjejer som söker stöd från kvinnojourerna nekas stöd för att kvinnojourer saknar resurser. Därför kvarstår min fråga.
Statsrådet kommer till riksdagen och aviserar att man under året kommer att komma till riksdagen med förslag för att stärka landets kvinnojourer, som det uttrycktes i interpellationssvaret. Kommer de förslagen att innehålla både regelförändringar när det gäller hur stödet fördelas till kvinnojourer och anslagsförstärkningar?