Erling Wälivaara (KD):
Jag vill göra en notering i min dagbok. Den 16 december 2004: Vi står åter i kammaren och debatterar vårt framtida försvar - tror jag i alla fall. Visst är det väl så? Jag måste säga att jag nog aldrig har varit med om en debatt där så stor förvirring rått om vad vi egentligen debatterar.
Förvirrat har det varit även i de två föregående debatterna om vårt framtida försvar. I den första bordläggningsdebatten den 24 september 2004 hade vi i Allians för Sverige inte ens fått se propositionen som skulle presenteras några timmar efter att vi debatterat den - självklart en omöjlig uppgift.
Gårdagens debatt kan man säga väldigt mycket om. Många vill säkert glömma den. Den visade på Socialdemokraternas oförmåga till långsiktiga beslut. Herr talman!
Alla som är intresserade av det försvarsbeslut som är föremål för dessa debatter - och det mediala och folkliga intresset har varit stort - har fått se en tragisk fars utspelas här i kammaren.
I framtiden kommer statsvetare att kartlägga hur beslutet kom till, vem som drog i vilka trådar, vem som lovade vad och vem som fick böja sig för vem. Jag vet vad jag ska svara på dessa och liknande frågor den dag någon forskare ringer mig och frågar.
Finalen på den här farsen verkar ha varit en patetisk urladdning där Göran Persson dänger Lars Ohly i huvudet med hotet om nyval och sedan torkar fötterna ordentligt på dörrmattan Vänsterpartiet. Underkastelsen är total. Makten är uppenbarligen viktigare för Göran Persson och Socialdemokraterna än försvarets framtid.
Och detta är föga förvånande, herr talman. Makten som ett mål snarare än ett medel går som den rödaste av trådar genom Socialdemokraternas agerande under denna mandatperiod. Den senaste budgetpropositionen var glasklar i sitt budskap: Don't worry, be happy! Budgetdisciplin, vad är det?
Budgettaket är så lågt satt att man endast med våld kan klämma in ett exemplar av budgeten i glappet, och då menar jag inte på höjden. Här ska duttas och duperas, kosta vad det kosta vill! Rosenbad måste bibehållas inom rosornas hägn. På samma sätt faller försvaret offer för maktbegäret. Försvarsbudgeten, med neddragningar, var gjord på förhand.
Här ska sparas och kommas överens, kosta vad det kosta vill. Sedan kom visserligen omaket att inom dessa ramar klämma in sakpolitiken. Men med lite stöd från kamraterna från vänsterflanken skulle det säkert ordna sig, verkade man ha resonerat på Regeringskansliet. Herr talman!
Den nya kompromissen mellan Socialdemokraterna och Vänsterpartiet består alltså av att K 4 i Arvidsjaur kommer att läggas ned. Det är ingenting annat. K 4 i Arvidsjaur kommer att läggas ned. Det står klart och tydligt i det förslag som Vänsterpartiet kommer att stötta nu.
Men man kanske skulle kunna säga att det kommer att läggas ned bara lite grann, eller? I själva verket är det långt ifrån säkert att någon militär verksamhet kommer att förläggas till Arvidsjaur. I betänkandet står inget om att verksamhet ska bedrivas där utan bara att den ska kunna bedrivas i Arvidsjaur. Självklart.
Den kan ju bedrivas till och med i Luleå eller i Stockholm eller var som helst. Den ytterligare texten i betänkandet om Arvidsjaur är så luddig. Jag vill fråga: Vet Vänsterpartiet vad tillägget betyder? Jag gör det inte, och jag har läst det flera varv, om och om igen. Civil verksamhet ska bedrivas i Arvidsjaur, står det.
Ligger civil verksamhet inom försvarsutskottets kompetensområde? När dessutom försvarsutskottets vice ordförande, Tone Tingsgård, i radions morgonsändningar säger att det hela handlar om en tillfällig lösning framstår dock en sak som väldigt tydlig. Vänsterpartisterna har blivit rejält grundlurade av regeringen.
Det vore intressant att få höra vad som i sammanhanget menas med tillfällig. Är det tillfälligt tills klubban faller här i riksdagens kammare eller tills trycksvärtan torkar på snabbprotokollet. Herr talman!
Jag har förstås ingenting emot att verksamhet blir kvar eller startas i Arvidsjaur, tvärtom. Lika lite skulle jag ha något emot att verksamheten i Östersund, Strängnäs, Visby eller Kristinehamn blev kvar. Men vi kristdemokrater och hela alliansen vill åtminstone veta vad det kostar och vilka konsekvenser det får för verksamheten.
Det är ett enkelt och logiskt krav. Oppositionen begärde att få ta in Försvarsmaktens åsikt om vad uppgörelsen skulle innebära för dem. Men vänsterkartellen förnekade oss den rätten, och de förnekade också Försvarsmakten och dess anställda den möjligheten. Motiveringen är att det skulle medföra allvarliga men om beslutet fördröjdes.
På vilket sätt, undrar jag, medför det allvarliga men? Om vi fått möjlighet att höra Försvarsmakten på eftermiddagen i dag med beslut i morgon fredag, vilka allvarliga men skulle det ha medfört? Svaret är förstås: inga alls.
Nej, herr talman, förlåt mig, det hade kanske kunnat medföra allvarliga men för vänsterkartellens fortsatta samarbete. För i denna skakiga och kortsiktiga rödgröna röra tar man en dag i sänder. Nu mörkar utskottsmajoriteten, och Vänsterpartiet har blivit rejält draget vid näsan.
Till sist, herr talman, det som i går var en soppa har stått över natten och blivit till en gröt, en sörja. Det skulle inte förvåna mig om regeringen framöver kommer att slå sig för bröstet och säga att man med detta försvarsbeslut visat att man kan ta ansvar för nödvändiga men svåra beslut även i stormiga lägen.
Jag vill dock föreställa mig att det finns ett högre mål i politiken än att fatta dåliga beslut på dåliga underlag och sedan rida ut stormen bakom Rosenbads tjocka väggar. Makten är ett medel och inte ett mål. Herr talman!
Självklart yrkar jag bifall till samtliga reservationer där vi finns med, men särskilt yrkar jag bifall till reservation nr 7 under punkt 14.