Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Jag tror att det är oerhört viktigt att vi har kommit så långt - dit vi inte hade nått tidigare - att befästa att cykeln är ett eget transportslag. Det är faktiskt en viktig förutsättning för att den inte ska glömmas bort. I Sverige har vi, där staten på olika sätt är inblandad, 17 000 mil väg. Det är klart att man måste se var någonstans och hur man kan ta sig fram säkert med cykel.
En viktig del bygger på hur kommunerna, som har det fysiska planmonopolet, planerar, inte minst i våra tätorter och framför allt i våra större städer. Det är ju riktigt att vi behöver ha fler som har attityden men också vill och kan cykla av flera olika skäl, kanske inte minst trängsel och luftkvalitetssituation. Det handlar också om hur vi kan få fler att vara med på hur man underlättar själva cyklandet.
Det handlar inte minst om kollektivtrafikentreprenörer, hur och på vilket sätt man kan ta med sig cykeln ombord på en buss eller ett tåg. Om vi tittar på det danska exemplet och särskilt Köpenhamn, som Jens Holm nämnde, handlar det om förutsättningen att kunna cykla till en bytesplats där man sedan byter färdmedel och kan ta med sig cykeln, för att sedan använda den när man kommer in centralt, vilket är mycket mer optimalt än att behöva köra in.
Där har vi Skåne som ett exempel, som jobbar just med pågatågen kopplade till cykelparkeringar, ett ansvar som man har på lokal och regional nivå. Vi har avsatt pengar tidigare, inte minst för turism- och näringslivsutveckling, med exempelvis Kattegattleden. Det nämndes att det är många som cyklar i Stockholm. Här har kommunen själv föreslagit en cykelmiljard för att underlätta.
Som vi har pratat om i tidigare interpellationsdebatter är det viktigt att man tänker över kommungränserna och kanske till och med länsgränserna. Nere i Skåne knyter man ihop ett antal kommuner med snabbcykelvägar. Det är ett utmärkt exempel för att kunna ta sig fram där avstånden kanske inte är så stora men där kommuner går ihop. Det tror jag är jätteviktigt. Det finns en del som är en liten utmaning i sig.
Den berör en del av de frågeställningar som Jens har tagit upp i interpellationen. Alla trafikanter - det gäller även cyklister - måste iaktta den varsamhet och aktsamhet som situationen kräver. Man måste anpassa hastigheten och visa hänsyn. Jag känner ibland att det nästan är den största konflikten, när trängseln blir allt större.
I dag har vi kanske gång- och cykelvägar där allt fler ska samsas, där man både går och cyklar och där det ibland finns en konflikt mellan gående och cyklister. Där börjar vi snart - kanske inte minst med elcykeln, där jag tror att det blir en stor utveckling - få en konfliktyta mellan dem som cyklar långsamt och dem som cyklar snabbt. Sedan har vi nästa konfliktyta mellan andra fordonsinnehavare, typ bil, buss och lastbil.
Den utmaning som vi har nu, när vi tittar utifrån trafiksäkerhetsaspekter, gäller att det är just de oskyddade trafikanterna som sticker ut mest. Det är singelolyckor på cykel. När jag var på den senaste resultatkonferensen, som Trafikverket hade, lyfte man in cykeln som en komponent när man tittar på hur kommunerna jobbar. Det kan handla om när man utför vinterröjning - börjar man med vägen eller med cykelvägen?
Flera kommuner tar nu initiativ för att börja med cykelvägen, eftersom bilen kanske kommer fram ändå. Det är olika sätt hur vi kan följa upp att kommunerna jobbar utifrån cykeln och cyklistens perspektiv. Detta är faktiskt något nytt. Sedan har vi andra delar som vi kan återkomma till när det gäller huruvida man ska göra det möjligt eller inte att cykla mot enkelriktat, kanske utifrån ett trafiksäkerhetsperspektiv.