Bodil Ceballos (MP):
I årets MR-betänkande tar vi upp ett antal frågor som ligger mig väldigt varmt om hjärtat och som jag ofta har återkommit till i talarstolen under de år jag varit riksdagsledamot. Det är inte alltid det går att koppla temat till aktuell politik här hemma, men i år går det. Jag vill därför börja med frågan om migrantarbetares rättigheter med anledning av den debatt om Reva och jakten på irreguljära migranter vi har haft under våren. Herr talman!
I Sverige har vi en lagstiftning som innebär att vi välkomnar dem som kommer till oss från andra länder för att arbeta. Vi har haft lite olika uppfattning i riksdagen om själva lagen, men vi är överens om att de problem med fusk och slavliknande löner och förhållanden som har visat sig måste åtgärdas. Ingen migrantarbetare ska se sina mänskliga rättigheter kränkas i Sverige.
Problemet för migranten är dock att veta vilka rättigheter hen har, eftersom vi inte har ratificerat migrantarbetarkonventionen trots att vi själva var med och arbetade fram den. I många länder hänvisar både arbetstagare och arbetsgivare med självklarhet till nämnda konvention, som ju har samma innebörd på alla språk. I Sverige är det svårare, och även jag hänvisar migranter jag möter till jurister med specialkompetens eller till fackföreningarna för att reda ut vad som gäller i just deras fall.
Herr talman! FN uppskattar att det finns omkring 175 miljoner migrantarbetare i världen. Migrantarbetarkonventionen kom till för att skydda migranters mänskliga rättigheter. Den erbjuder bland annat skydd mot slaveri, rätt till skydd av egendom, skydd mot våld och övergrepp, rätt till identitetshandlingar och skydd mot kollektiv utvisning.
Vidare skyddar konventionen rätten att bilda föreningar och fackförbund i det land där man är anställd, och det anges att man har rätt att behandlas likvärdigt med andra arbetare när det gäller skydd mot uppsägning, arbetslöshetsförmåner och tillgång till alternativa anställningar.
Den ger skydd om arbetsgivaren bryter arbetskontrakt på ett otillbörligt sätt, rätt att föra sitt fall till behörig instans samt rätt till likvärdig behandling som nationella arbetare när det gäller utbildnings-, yrkes- och socialtjänster. Migrantarbetarkonventionen är tillämplig på både reguljära och irreguljära migranter och ska tillämpas under hela migrationsprocessen.
Konventionen innefattar resan till ett land, transit- och vistelsetiden i destinationslandet samt återvändandet till ursprungslandet. Herr talman! Jag har svårt att förstå varför Sverige har så svårt att underteckna eller ratificera olika konventioner. Tidigare hörde vi talas om tilläggsprotokollet till ESK-konventionen.
I fallet med migrantarbetarkonventionen menar Sverige att den inte tillför något nytt eftersom de rättigheter konventionen erkänner redan finns erkända i svensk lag. Jag tycker inte att det stämmer helt och hållet. Om det hade varit så hade vi inte hamnat i de många situationer där människor på grund av diverse svenskt byråkratiskt regelkrångel inte kan få ID-kort eller där arbetsgivare får ett sådant övertag att man från arbetstagarens sida inte vågar rapportera oegentligheter.
I teorin är det förmodligen så att alla rättigheter finns, men i praktiken ser det annorlunda ut. Trots att det finns både svensk lagstiftning och flera generella konventioner om mänskliga rättigheter som är tillämpbara även på migrantarbetare är alltså konventionen väldigt viktig, eftersom den är ett sammanhängande ramverk som utgår från migranternas särskilda situation.
Det är också en trygghet för migranterna att veta att samma regelverk gäller i alla länder och att det är lätt för dem att hitta rätt. Att börja tolka nationell lagstiftning som inte i alla delar omfattar alla personer som befinner sig på ett territorium, ens när det gäller mänskliga rättigheter generellt, är inte detsamma som att kunna hänvisa till en gemensam lagstiftning.
Konventionen ger möjlighet för migrantarbetare att klaga om staten bryter mot rättigheter, och en ratificering skulle innebära en större förutsägbarhet och trygghet för de berörda. En ratificering skulle också markera Sveriges vilja att skydda människor som befinner sig i en särskilt utsatt situation och skulle signalera till andra länder att det är något Sverige tar på allvar. Inte minst viktigt är det nu när vi ser hur migranters rättigheter kränks kontinuerligt, inte minst i södra Europa.
En ratificering av konventionen ger stärkta rättigheter för migrantarbetare samt klarare och tydligare skyldigheter för stater, och det är något alla EU-länder borde ställa sig bakom. Herr talman! Vi ska självklart inte bara skydda migranters rättigheter, utan vi ska skydda även andra arbetstagares rättigheter. Ett särskilt ansvar har vi i Sverige att se till att svenska företag som är verksamma i andra länder respekterar både miljö och mänskliga rättigheter.
Miljöpartiet har under många år föreslagit att Sverige ska gå i bräschen för ett globalt bindande regelverk för företags ansvar. Detta är en fråga jag vid upprepade tillfällen har diskuterat med handelsministern, och vi har helt olika ingångsvinklar. Jag menar att det ska vara bindande regelverk, förenat med sanktioner för de företag som bryter mot reglerna. Hon menar att det ska vara frivilligt och att i synnerhet svenska företag alltid sköter sig var de än är i världen.
Vi vet att det inte stämmer, även om svenska företag ofta sköter sig mycket bra. De som sköter sig mycket bra eller bra skulle gagnas av ett bindande regelverk för att slippa konkurrens från andra, mindre nogräknade, företag. Det frivilliga corporate social responsibility eller OECD:s riktlinjer är tyvärr inte nog. När det gäller miljökonsekvensbedömningar har mycket hänt på området, och åtminstone svenska företag sköter sig hyfsat.
Däremot utreds inte MR-konsekvenser i den utsträckning de borde. Det gäller även EKN, som har regeringens uppdrag att främja svensk export och svenska företags internationalisering genom att försäkra exportföretag och banker mot eventuella förluster. När det gäller EKN kan vi direkt ändra detta genom att i uppdraget ställa krav också på MR-konsekvenser. En fråga som det talas alldeles för lite om är företags koppling till väpnade konflikter, förutom miljöförstöring.
Jag tänker till exempel på utvinning av konfliktmineraler. Det behövs också ett globalt regelverk för dem. Till att börja med kan vi driva på för en EU-lagstiftning och ett globalt certifieringssystem. Majoriteten hänvisar till riktlinjer, i det här fallet komplement till OECD:s riktlinjer. Men problemet kvarstår ändå: att de fortfarande inte är bindande.
I en globaliserad värld behöver vi gemensamma regler för att minska konfliktytor och för att skydda arbetstagare, övrig befolkning och inte minst miljön. Herr talman! En annan fråga som engagerat mig under alla år i riksdagen är urfolks och minoriteters rättigheter. Det finns länder som varken ger medborgarskap till eller registrerar grupper av människor som föds i landet, trots att deras folkgrupp har befunnit sig där under århundraden.
De som inte är registrerade har inga som helst rättigheter. De kan inte gå i skola, kan inte få resedokument och kan inte få läkarvård. Det strider uppenbart mot de mänskliga rättigheterna. I många länders rättighetskataloger utgår man dock från medborgarskap. Så är det också i den svenska. För utlänningar gäller det mesta i Sverige, men med vissa restriktioner.
Men en person som inte har medborgarskap, är utan status som flykting och saknar registrering faller helt utanför det internationella skyddssystemet. Utskottet väljer ändå att bara svara på vad som gäller statslösa. Inget svar ges om dem som inte ens är statslösa utan bara icke-registrerade. Naturligtvis har inte alla minoriteter och urfolk det riktigt lika illa.
Men det är trots det oerhört vanligt att de drabbas av diskriminering i egenskap av att vara minoritet i den stat de lever i. Herr talman! För närvarande förs flera kamper för självständighet eller självbestämmande runt om i världen av olika folk. Vissa av dem lever under ockupation, som palestinier och västsaharier, andra lever under förtryck och/eller diskriminering. Till exempel har vi kurderna i flera av Kurdistans delar.
Vi har uigurerna, tibetanerna, balucherna med flera. Jag läste i dag på Twitter att 116 tibetaner satt eld på sig själva, och det gör man inte helt utan anledning. Vissa minoriteter finns i demokratiska länder, men förvägras rätten att fritt bestämma sitt eget öde, som katalanerna. Andra, som skottarna, får lov att folkomrösta.
Vissa minoriteter driver ingen kamp alls för självständighet - jag tänker på samerna - men vill ändå ha större självbestämmande. Miljöpartiet är ett parti som vill se färre gränser i världen, inte fler. Samtidigt menar vi att det är viktigt att respektera rätten till självbestämmande. Det går i längden inte att tvinga folk att leva tillsammans då den ena parten inte vill. Man kan under en period göra det med repressiva metoder, våld eller hot om våld.
Men i slutändan kommer det till en punkt då den som är förtryckt reser sig. Man kan inte tvinga människor att vara gifta mot sin vilja heller, trots att det tyvärr finns de som tror det och som med hot om våld försöker upprätthålla sådana relationer. Herr talman!
Jag frågar mig hur det kommer sig att företrädare för majoritetsfolk runt om i världen verkligen tror att det går att tvinga den som vill ha en skilsmässa att vara kvar i äktenskapet och varför de inte väljer en smartare metod för att få människor att vilja vara kvar. Jag är övertygad om att respekt för olikheterna är av avgörande betydelse för att nå en fredlig samvaro mellan majoritetsbefolkning och minoritet i länder som består av flera folk.
Minoriteters tillgång till det egna språket och den egna kulturen och möjligheten att få använda dem är grundläggande krav, förutom att man har samma rättigheter i övrigt som den styrande folkgruppen. Försök till assimilering föder däremot bara större motstånd, medan ett större självbestämmande ger möjligheter att delta på samma villkor som den övriga befolkningen utan att den egna kulturen behöver förnekas.
Då alla folkgrupper erkänns och respekteras i ett land, och då alla människor, oavsett om de är i majoritet eller minoritet, ges samma rättigheter, finns inte samma grogrund för konflikter. Sverige bör därför i alla sammanhang och gentemot alla länder verka för respekt för minoriteters kulturella rättigheter, även då det råkar handla om länder i EU-kretsen.
Jag tror tyvärr inte att vår utrikesminister har samma uppfattning, men jag hade hoppats på en annan inställning från utskottets ledamöter. Skydd av minoriteter ingår i de värden som utgör EU:s grundval och som vi åtar oss att främja i relationen med världen utanför EU. Jag undrar varför det inte gäller länder som redan är med. Självbestämmande leder inte alltid till självständighet, och det är det som alla verkar vara rädda för.
Självbestämmande kan också innebära att man bestämmer sig för att vara kvar. Vi i Miljöpartiet står självklart bakom alla våra reservationer, men jag yrkar bifall bara till reservationerna 5 och 9.