Fredrik Malm (L):
Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i utbildningsutskottets betänkande nr 1, Utgiftsområde 16 Utbildning och universitetsforskning . Det är väldigt intressant att lyssna på denna debatt. Det har inte kommit fram särskilt mycket konkret. Vänsterpartiet har varit något mer konkreta än de övriga oppositionspartierna i sina inlägg.
Det blir väldigt symtomatiskt när Miljöpartiets företrädare under ett replikskifte säger att man kommer att ge besked om skolpolitiken i god tid före valet. Det påminner mig om ett resonemang som vår moderat Fredrik Schulte har fört i kammaren tidigare och som jag tyckte var mycket konkret. Oppositionen säger nej till allting vi gör men presenterar inte några egna alternativ. Det enda man säger är att man i god tid före valet kommer att presentera sina alternativ.
Då är det ungefär som om man går in på McDonalds och ska köpa mat: - Vad vill du beställa? säger tjejen i kassan. - Jag vill inte ha Big Mac. - Nähä, men vad vill du beställa? - Jag vill inte ha cheeseburgare, jag vill inte ha QP-menyn och jag vill inte ha någon milkshake. - Men vad vill du beställa? - Ja, det ska jag berätta för dig i god tid innan du ska börja laga maten. Det blir väldigt märkligt i de här debatterna.
Vi i alliansen reformerar skolpolitiken, genomför steg för steg reformer och är mycket konkreta redan före valet inför väljarna och efter valet i budgetpropositioner och i alla de olika propositioner och betänkanden vi lägger fram. Det blir väldigt svårt när man hela tiden möts av en opposition som bara luddar till allting och egentligen inte kommer med någonting konkret. Man talar mycket om resurser. Det är klart att resurserna är jätteviktiga, och vi ökar dem.
Men vi såg också Timssmätningen i går. De svenska gymnasieeleverna presterar sämre i matematik än gymnasieeleverna i Armenien. Jag kan upplysa er om att den svenska bruttonationalprodukten per capita är 37 000 dollar. Den armeniska bruttonationalprodukten är 4 270 dollar. Vilka tror ni kan satsa mest på sin skola?
Men om vi jämför resultaten är de svenska skolelevernas resultat i matematik i dag ungefär i paritet med de armeniska skolelevernas. Det måste alltså finnas också någonting annat än resurser här, och det är givetvis detta vi måste diskutera. Det var väldigt trist att ta del av Timssundersökningen som presenterades i går. Jag är övertygad om att vi alla känner så.
Att kunskapsresultaten i matematik och fysik fortsätter att försämras visar hur oerhört viktigt det har varit att alliansregeringen med kraft har ändrat kursen för skolpolitiken i Sverige. Timssundersökningen är ytterligare ett bevis på de stora brister som under många år av socialdemokratiskt styre byggts upp och förstärkts i den svenska skolan.
När vi presenterade vår gemensamma skolpolitik i februari 2006 - oppositionen har några månader på sig, kan man säga - var det detta som vägledde oss just vetskapen om att utvecklingen under lång tid gått åt fel håll och att den socialdemokratiska ledningen i Sverige under tolv år vid makten inte förmått genomföra nödvändiga reformer för den svenska skolan.
Väljarna såg också bristerna i den svenska skolan. Väljarna gav oss i alliansen ett mycket tydligt mandat att göra upp med den socialdemokratiska skolpolitiken, göra upp med den politik som ligger till grund för de försämrade kunskapsresultat som vi har sett.
Vid sidan av frågor om jobb och sysselsättning och om att bryta utanförskapet var skolpolitiken det tydligaste mandat väljarna gav till den här regeringen för förändring. Kunskapsresultaten var för låga, avhoppen för många, ordningsproblemen för stora och läraryrkets status för svag.
Därför är det mycket glädjande och viktigt, fru talman, att vi i dag kan ta ytterligare steg för att reformera den svenska skolan. En rad av de förändringar som nu kommer att ske efter att budgeten klubbas i riksdagen kommer att vara långsiktiga investeringar för en bättre svensk skola. Låt mig ta några exempel! Lärarlyftet fortsätter. 1 miljard avsätts för detta år 2010.
Det ökar kompetensen inom lärarkåren och ger extra kunskaper och stimulans åt de lärare som deltar. Genom Förskollärarlyftet kommer också dessa möjligheter att komma personalen i förskolan till del. Vi avsätter ytterligare 200 miljoner för Förskollärarlyftet. Läsa-skriva-räkna-satsningen fortsätter. Vi avsätter en halv miljard för att stärka läs- och skrivfärdigheterna i skolans lägre åldrar. Dessa resurser kan gå till kvalitetsförstärkning, extra stödundervisning och extra lärarresurser.
Jag noterar att Vänsterpartiet är emot denna riktade satsning. Det är lite oklart, men det finns en risk att oppositionen kommer att gå till val på att kräva besparingar på många hundra miljoner kronor av det riktade stödet för att skolelever ska lära sig att läsa, skriva och räkna bättre.
Det finns en risk för att vi kommer att få en valrörelse där oppositionen går till val på att riva upp de stora riktade satsningarna på att stärka läs- och skrivfärdigheterna för de yngsta barnen i skolan. Nu påbörjas också genomförandet och implementeringen av den nya gymnasieskolan, det vi på politikerspråk och på skolspråk kallar Gy 11. Det är en viktig och efterlängtad reform, inte minst för att den höjer statusen för yrkesprogrammen genom att förstärka inriktningarnas yrkesprofil.
Den kommer att öka anställningsbarheten och höja utbildningarnas kvalitet. Försöken med lärlingsutbildningar fortsätter. Det är likaså en efterlängtad reform som ökar möjligheterna för eleverna att få arbete som motsvarar deras utbildning och kompetens. Vi noterar att Vänsterpartiet vill riva upp även lärlingsutbildningen. Det återstår att se om oppositionen gemensamt ska gå till val på att avskaffa lärlingsutbildningarna i den svenska skolan.
Fru talman! Vi i alliansen har genomfört en rad viktiga reformer för svenskt skolväsen. Det jag har nämnt i detta anförande är bara några. Inom kort kommer också propositionen om den nya lärarutbildningen. I vår kommer vi i utskottet att få sätta tänderna i förslaget till ny skollag. Vi har också lagt grunden för kraftigt ökade satsningar på forskning.
När vi i alliansen tog över regeringsmakten satsade Sverige ungefär 25 miljarder per år på forskning. När den nya forskningspolitiken kommer att vara fullt utbyggd om två år kommer vi att satsa ungefär 30 miljarder. Det är en mycket stor substantiell ökning till forskningen i Sverige.
Den ekonomiska krisen, fru talman, ställer också krav på att öka antalet platser inom vuxenutbildningen, yrkeshögskolan, universiteten och högskolorna. Det gör regeringen.
Det är en stor utbyggnad som vi nu genomför för att utbildningsväsendet ska kunna spela en mer omfattande roll för omställning, vidareutbildning och ökad anställningsbarhet för många av dem som friställs till följd av den globala finansiella krisen eller väljer att studera men skulle arbeta om konjunkturen medgav det. Men att kraftigt öka antalet platser är inte helt okomplicerat.
Man kan tro att det är okomplicerat när man lyssnar på oppositionen, men det är inte så. Det är nämligen inte gratis. Det måste genomföras på ett sådant sätt och i en sådan omfattning att kvaliteten inte går förlorad. Det ökar givetvis kraven på att hitta praktikplatser. Det ställer krav på organisation för att inte lärartätheten ska minska.
Det måste göras med beaktande av hur konjunkturen ser ut och vilka prognoser vi har för att inte skapa inlåsningseffekter. Vår bedömning är att de uppgifter som vi har mottagit från lärosätena, Myndigheten för yrkeshögskolan och de regionala samordnarna, alltså landshövdingarna, ger en bra bild av hur många nya platser som kan skapas utan att kvaliteten drabbas och utan att organisationen går över styr.
En genomgång av oppositionens tre olika budgetförslag visar att Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet inte har tagit hänsyn till detta. Sofia och Margareta, centerpartisten och moderaten före mig, har förtjänstfullt gått igenom hur stora satsningar oppositionen föreslår och visat att de är orealistiska. Fru talman!
Man ägnar sig åt en överbudspolitik som i slutändan varken statskassan, kommunerna eller lärosätena kommer att klara av att genomföra. Det har gjorts bedömningar om antalet platser inom den högre utbildningen. Det är nu ungefär 10 000 platser som ska ökas på. Det är 1 000 i Uppsala och några hundra på andra lärosäten och så vidare. Det bygger på vad lärosätena själva säger.
Lärosätena säger själva: Vi klarar av att ta emot så här många studenter med bibehållen kvalitet. Socialdemokraterna säger då: Ni ska ta emot ännu fler. Det är klart att kvaliteten då kommer att försämras. Det är inte konstigt. Representanten för Vänsterpartiet nämnde tidigare i sitt anförande den rapport som kom från TCO häromdagen. Den visade att den lärarledda tiden på universiteten har minskat.
Det är en följd av den politik som den tidigare majoriteten bedrev med Amineh Kakabavehs eget parti som stödparti. Man ökade kraftigt antalet platser i den högre utbildningen men man ökade inte resurserna i samma utsträckning. Det blev mer storgruppsföreläsningar, mindre tid för handledning, en försämrad lärartäthet, och så vidare. Det var precis de problemen som byggdes upp under den förra regeringens tid.
Vi ökar nu platserna för nästa år inom den kommunala vuxenutbildningen med 10 000 platser och därutöver med nästan 10 000 till. Då kommer Socialdemokraterna och säger: Det räcker inte, vi ska ha ytterligare 15 000 platser. Sedan tillkommer ytterligare 10 000 platser på det i någon specifikt riktad ungdomssatsning. Plus de ytterligare 10 000 vi föreslår blir det 35 000 extra platser.
Om man räknar på två års sikt blir det 45 000 extra platser, vilket Margareta Pålsson förtjänstfullt nämnde. Det är en ökning av den kommunala vuxenutbildningen inom ett år med 26 procent. Det är klart att om man ska bibehålla kvaliteten, hitta lärare för de här utbildningarna och inte bidra till inlåsningseffekter är det en orealistisk satsning helt enkelt.
Ni tar lättvindigt på kvalitet, agerar ekonomiskt oansvarigt och visar att ni ingenting har lärt av de tidigare tolv åren av socialdemokratiskt styre och de konsekvenser det fick för den svenska skolan, den svenska högre utbildningen och den kommunala vuxenutbildningen. Fru talman! Med de orden vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet.