KBLab/rixvox huggingface dataset:
Stefan Attefall (KD):
Som sagt var delar jag helt Helene Peterssons intryck att begravningsverksamheten fungerar väl med Svenska kyrkan som huvudman, även för de grupper som inte är medlemmar i Svenska kyrkan. Vi har också begravningsombud som bevakar detta.
Ganska nyligen förbättrade vi tillsynsfunktionen - Länsstyrelsen har en tillsynsfunktion här - tydliggjorde lagstiftningen och koncentrerade även tillsynsverksamheten på färre antal länsstyrelser för att bygga upp ett slags kritisk massa av kompetens för att kunna följa frågorna mer aktivt. Mitt intryck är att det fungerar bra. Vi har som sagt lite olika traditioner i Sverige med Svenska kyrkan som huvudsaklig huvudman, men det är också en del kommuner som är huvudmän.
Det blir ibland lite olika tillämpningar av kommunallag och annan lagstiftning. Problemet för Stockholms kommun är inte att de ska tillhandahålla ett kvarter för den judiska gruppen på en kyrkogård. Problemet är att de inte kan garantera att inte någon annan också gravsätts där. Man får inte registrera människor efter religiös tillhörighet i Sverige, vilket är bra.
Det andra problemet är att man inte kan garantera evig gravrätt, det vill säga man måste följa begravningslagen som säger 25 år och därefter 15 år i förlängning. Det är sådana villkor som den judiska gruppen med sin tradition inte anser acceptabla. Nu står de inför en stor utmaning med stora investeringskostnader.
Vi ska se vad vi kan göra för att skapa rimliga förutsättningar för dem, på ett sätt så att de inte överkompenseras men inte heller - som jag uppfattar läget i dag - underkompenseras. Vi jobbar för att skapa ett bra regelverk för detta. Det arbetet fortgår. Med detta önskar även jag Helene Petersson och kammaren god jul och gott nytt år.
Stefan Attefall (KD):
Peter Eriksson har frågat mig vad regeringen gör för att inte fler och fler generaldirektörer och ledningsfunktioner vid statliga myndigheter flyttas från myndighetens lokaliseringsort genom egna beslut i myndigheten. Peter Eriksson har också frågat mig vad regeringen gör för att se till att regeringsbesluten om myndigheternas lokalisering blir verklighet. Alla beslut om hur förvaltningen ska organiseras vägleds av att förvaltningens organisation ska vara tydlig, ändamålsenlig och kostnadseffektiv.
Myndigheterna ska ges goda förutsättningar att bedriva sin verksamhet på ett effektivt och rättssäkert sätt. Regeringen har i budgetpropositionen för 2014 uttalat att det är viktigt att överväga om statliga myndigheters lokalisering i ökad utsträckning kan få en spridning över landet. Det handlar om att noga pröva om myndigheterna kan lokaliseras utanför storstäderna, i första hand till länscentrum eller andra större orter.
Regeringen har i den förvaltningspolitiska propositionen Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt framhållit att regeringens förvaltningspolitik bygger på att myndigheterna i stor utsträckning själva, utifrån de mål för verksamheten som riksdagen och regeringen fastställer, ska avgöra hur den egna verksamheten ska organiseras för att på bästa sätt tillgodose medborgares och företags behov. Det innebär att regeringens styrning av statsförvaltningen bygger på en långtgående delegering.
Myndigheterna har ett stort ansvar att utifrån tilldelade uppgifter och resurser utforma sina verksamheter och sin organisation på det sätt som är mest ändamålsenligt. Delegeringen gäller bland annat arbetsgivarfrågor, inklusive chefstillsättningar, verksamhetsutveckling, organisation och lokalfrågor. Regeringen är dock självklart ansvarig för att den statliga förvaltningen bedrivs rättssäkert och effektivt.
En myndighets lokaliseringsort fastställs i allmänhet genom beslut i samband med nybildande eller större ombildningar av myndigheter. Myndigheter har dock ofta behov av att förlägga verksamheter på många olika platser i landet och förutsättningarna för detta skiljer sig mycket mellan olika myndigheter beroende på verksamheternas karaktär. När det gäller myndighetens ledningsfunktioner är det avgörande att de organiseras och lokaliseras så att de möjliggör en ändamålsenlig styrning och kontroll av hela myndighetens verksamhet.
Det är regeringens ansvar att följa upp myndigheternas arbete för att säkerställa att de uppnår förväntade resultat. Om det framkommer att det finns brister hos verksamheten i en viss myndighet är utgångspunkten att i första hand myndigheten själv fattar de beslut som krävs för att skapa en väl fungerande verksamhet. Det gäller inte minst om bristerna kan härledas till frågor om myndighetens interna organisation. Regeringens utgångspunkt är att ledningen av myndigheterna i huvudsak ska bedrivas på myndighetens lokaliseringsort.
Vi förutsätter att myndighetsledningarna tar sitt ansvar och lever upp till de intentioner som regeringen gett uttryck för, bland annat avseende myndigheternas lokaliseringsort.
Stefan Attefall (KD):
Självklart ska de myndigheter som finns på andra orter än Stockholm ha sin huvudsakliga verksamhet där. Min bild är att det också är så. Sedan finns det kanske uppgifter och diskussioner om vissa enskilda myndigheter där man ser tendenser till någonting annat, och det måste tas från fall till fall. Jag kan konstatera att flera av de myndigheter som jag är direkt ansvarig för ligger utanför Stockholm, till exempel i Eskilstuna och Gävle.
Det är också länsstyrelser och andra myndigheter. Det fungerar väl. Det handlar många gånger om pendling, ibland för människor som bor på andra orter än Stockholm och ibland för människor som bor i Stockholm. Man tillbringar huvuddelen av sin arbetstid på sin arbetsplats, men man reser också mycket runt om i landet av olika skäl, deltar i konferenser, studiebesök och olika möten.
Ofta är de som ingår i en myndighetsledning på resande fot, men i huvudsak har de sitt säte och sitt arbete på orten. Jag delar helt uppfattningen att det finns ett stort värde i att bygga starka kluster av kompetens. Jag kan ta exempelvis Sundsvallsregionen, som har Statens pensionsverk, Bolagsverket, CSN, länsstyrelse, universitet med flera myndigheter.
De har tillsammans bildat ett ganska intressant och spännande kluster, som inspirerar andra myndigheter. Man hjälper varandra och jobbar tillsammans med rekrytering, och man utnyttjar varandras tjänster på olika sätt. Man skapar en kompetens, ett kluster, som är nyttig för den regionen men också berikar myndigheterna. Vi ser liknande saker på flera ställen i landet. Jag tror att man måste fortsätta på den vägen också, så att man förstärker sådana här kluster och inte bara allmänt sprider ut myndigheter.
Vi får hålla i dessa frågor, men jag vill påstå att arbetet går i den riktningen. Det gäller att också titta på varje enskild verksamhet. Det finns inget värre än att försöka dra alla myndigheter över en kam, för det visar sig att verksamhetsinriktningarna är så olika. Det måste man också ha med i bilden.
Stefan Attefall (KD):
Matilda Ernkrans har frågat landsbygdsministern varför Miljöstyrningsrådet läggs ned och hur regeringen kan garantera att stöd för hållbar livsmedelsupphandling till kommuner och offentliga aktörer kan säkerställas i fortsättningen. Interpellationen har överlämnats till mig. Jag vill inleda med att klarlägga att AB Svenska Miljöstyrningsrådets uppgifter vad gäller upphandlingsstöd och upphandlingskriterier inte ska läggas ned.
Regeringens förslag, som redovisades i budgetpropositionen för 2014, är att de ska inordnas i Konkurrensverket som ett led i regeringens ambition att koncentrera, förbättra och förstärka upphandlingsstödet. I flera utredningar och rapporter, bland annat av Upphandlingsstödsutredningen och Upphandlingsutredningen, har det framkommit att kunskaperna om effektiv offentlig upphandling hos upphandlande myndigheter och enheter samt leverantörer behöver förbättras.
Det handlar dels om en utbredd osäkerhet om regelverkets tillämpning, dels om brister i genomförandet av upphandlingsprocessens samtliga delar. Det statliga upphandlingsstödet har varit utspritt på flera myndigheter, bland annat Vinnova och Kammarkollegiet, och ett delägt statligt bolag, Miljöstyrningsrådet. En rimlig utgångspunkt är att den som har både juridiska och praktiska frågor kring en upphandling inte ska behöva vända sig till flera olika ställen för att få stöd.
Både de tidigare nämnda utredningarna och utfallen i remitteringen av dessa understryker vikten av en minskad splittring och att stöd, information och vägledning om upphandlingsprocessens samtliga delar koncentreras och förbättras. Regeringen har aviserat en förstärkning av Konkurrensverkets anslag med 35 miljoner kronor från och med 2015. Ett skäl till satsningen är att det är viktigt att höja kompetensen hos de upphandlande myndigheterna och enheterna om vilka krav som kan ställas och hur de kan följas upp.
Av Konkurrensverkets regleringsbrev för innevarande år framgår bland annat att verket ska arbeta med att målen för långsiktigt hållbar utveckling uppnås, och det omfattar givetvis även livsmedelsupphandlingar. Enligt regleringsbrevet ska Konkurrensverket även återrapportera till regeringen senast den 1 oktober 2014 hur verket arbetat med att inordna uppgifter om metodstöd och andra insatser inom områdena för hållbarhet, det vill säga för miljöhänsyn och sociala hänsyn.
Regeringen kommer att noga följa hur Konkurrensverket hanterar och utvecklar sitt nya uppdrag för att säkerställa att det stöd som i dag lämnas av Miljöstyrningsrådet tas om hand på ett bra sätt och att förutsättningarna ges för fortsatt vidareutveckling. Förändringarna kommer att innebära ändringar i Konkurrensverkets instruktion och regleringsbrev, och det är på detta sätt som regeringen kommer att säkerställa att de uppgifter som överförs från Miljöstyrningsrådet till Konkurrensverket kommer att utföras med samma höga kvalitet.
Stefan Attefall (KD):
Först och främst tycker jag att interpellationen bör riktas till landsbygdsministern och handla om Matlandet Sverige om det är det man vill diskutera. Matlandet har samma principer som näringspolitiken i stort; det handlar om att skapa goda förutsättningar för svensk konkurrenskraft och att utveckla svenska produkter som ska klara sig på en konkurrensutsatt marknad. Det gäller självfallet både om vi talar om bilar och om vi talar om mat - vi ska förstärka vår konkurrenskraft. Det handlar då om ekonomi och även om produktutveckling av olika saker.
Det är detta som Matlandet Sverige handlar mycket om - att skapa just denna goda miljö. EU:s regler för notifiering gäller oavsett om det är miljöstyrningsråd eller myndigheter. Det finns ingen skillnad i regelverken där; jag vill bara klargöra detta. Miljöstyrningsrådet har fungerat väl - javisst. Men det har också Kammarkollegiets upphandlingsstöd gjort. Det är inte några dåliga verksamheter vi talar om.
Nu handlar det om att vi kommer i en ny fas där vi får större möjligheter att ge vägledning och stöd när det gäller att ta just miljömässiga, sociala och etiska hänsyn. Vi ser ett behov av att höja kompetensen hos de upphandlande aktörerna. Då förstärker vi upphandlingsstödet och samlar ihop det för att få en tydlighet. Vi gör någonting bättre av det befintliga. Det är detta det handlar om.
Det handlar om att gå från ett läge där verksamheter är bra för sig på lite olika ställen till att få en kraftsamling och även en förstärkning med mer resurser. Vi kan använda befintliga resurser bättre och låta det som nu har legat på olika myndigheter korsbefrukta varandra på ett bra sätt. Man måste ha klart för sig att en myndighet självfallet inte kan och bör hålla på med egen konsultverksamhet i enskilda fall. Det är rimligt att det är så. Det ska andra aktörer göra.
Det har kanske funnits lite olika diskussioner inom Miljöstyrningsrådet om exakt vilken roll de ska spela i det avseendet. Jag tycker att man måste ha klart för sig att en myndighet har en myndighetsroll. Den ska se till att det sprids god information om vad olika rättsinstanser har sagt. Den ska också ge ut goda vägledningar och gott underlag för aktörerna för att de sedan ska kunna utforma sina upphandlingar på ett bra och rimligt sätt.
Man ska se det hela i ljuset av de olika saker som nu sker där vi utreder hur vi ska implementera nya EU-direktiv i svensk lagstiftning, ser över livsmedelsdirektivets tillämpning på svensk lagstiftning och ser över hur vi hanterar överklagandeärenden och liknande saker. Vi samlar nu ihop det hela och förstärker upphandlingsstödet, och vi kommer att komma till riksdagen med en del mindre förslag i vår om upphandlingsstöd.
Allt detta gör vi för att skapa ett bättre, starkare och mer användbart upphandlingsstöd och en bättre fungerande offentlig upphandling bland annat för att stödja kommuner som vill köpa mat med god kvalitet till sina barn i skolor och förskolor och till äldreboenden.
Stefan Attefall (KD):
Visst märks det att Matilda Ernkrans har varit på partiombudsmannautbildning alldeles nyss! När vi går fram med mer pengar till upphandlingsstöd får hon det till att vi ändå hellre sänker skatten. Retoriken från valrörelsen måste in till och med i en diskussion om offentlig upphandling. Vi förstärker upphandlingsstödet och ger mer pengar, mer skattepengar, och det får hon till att vi hellre sänker skatten.
Argumentationen är barock, tycker jag. Vi gör någonting för att förstärka upphandlingsstödet just för att det landsting eller den kommun som vill ha exempelvis ekologisk mat ska kunna få hjälp och vägledning när det gäller hur man gör det på ett rättssäkert och korrekt sätt så att det följer lagstiftningen och EU-direktiv.
Vi har ett gemensamt regelverk på Europanivå, och då måste vi hjälpa till så att man kan använda det regelverket på bästa möjliga sätt så att man utifrån lokala beslut och prioriteringar kan göra det som är bra för medborgarna och passar den verksamhet som man ska bedriva. Jag tror att oron för att det när man förstärker och koncentrerar ett upphandlingsstöd inte ska bli minst lika bra är överdriven. Tvärtom kanske det blir bättre.
Jag tror att vi kan se fram emot den här utvecklingen. Sedan får vi följa den. Regeringen kommer självklart att följa att Konkurrensverket gör det som de ska göra, och så får vi se hur det utfaller och följa upp, förstärka och förbättra ytterligare om det skulle finnas sådana behov. Men allt tyder i dag på att man kommer att skapa en bra, fungerande verksamhet, och jag tror att Matilda Ernkrans kan vara lugn och trygg i att det här kommer att bli bättre än det tidigare arbetet.
Det innebär inte att det kommer att bli perfekt från dag ett, men jag tror att om vi återkommer till en interpellationsdebatt om detta om något år kommer vi att se att vi har flyttat fram positionerna betydligt tack vare bland annat den här åtgärden som regeringen vidtar.
Stefan Attefall (KD):
Jag har här redovisat hur regeringen har reagerat på riksdagens tillkännagivande. Vi har redovisat det i budgetpropositionen. Nu får riksdagen självklart analysera. Tycker man att regeringen har hanterat detta på ett nöjaktigt och rimligt sätt, eller har man några konkreta exempel eller förslag där man vill ha ytterligare åtgärder när det gäller just utredningsarbete? Jag välkomnar i så fall en sådan preciserad beställning. Det välkomnar vi.
Vi är lyhörda för vad riksdagen säger, men vi måste ju veta vad riksdagen vill. Vi har nu svarat på det som var ganska allmänt hållet i förra riksmötets betänkande och skrivningar på det här området. Återigen: Veronica Palm kallar det smärre förändringar, det som kommer om någon månad kring ungdomsbostäder. Det handlar om att kunna bygga studentbostäder och ungdomsbostäder upp till 25 procent billigare, på betydligt fler platser, mer flexibelt och under betydligt enklare former.
Det handlar även om att kunna bygga modulbostäder snabbare. Det är en rad olika typer av förändringar för att man ska kunna bygga fler ungdoms- och studentbostäder. Det kallar inte jag smärre förändringar. Jag kan också försäkra, även om det inte står i propositionslistan, att det efter jul kommer ytterligare propositioner. Det kommer att handla om hur vi ytterligare underlättar andrahandsuthyrning, om hur vi förenklar regelverket kring hela planprocessen och om bullerfrågor.
Och många andra saker kommer att finnas med i de propositioner som sedan kommer under våren, även om det ännu inte är utsatt exakt vilken dag de kommer. Det pågår alltså ett omfattande reformarbete, och alla som vill delta och diskutera de konkreta olika ämnesområdena är välkomna att höra av sig. Vi kommer självklart också att se till att riksdagen och de olika partierna är välinformerade, så att vi kan skapa så breda majoriteter som möjligt. Jag tror att det finns ett värde i det. Jag delar helt den uppfattningen.
Men en parlamentarisk PBL-kommitté som igen utreder någonting diffust tror jag inte är rätt metod. Det måste handla om konkreta saker. Jag efterlyste just de tydliga önskemålen från Socialdemokraternas sida, men inte heller denna gång fick vi dem.
Stefan Attefall (KD):
Marie Nordén har frågat näringsministern vilka åtgärder ministern avser att vidta för att det ska finnas statlig närvaro genom service och statliga jobb i hela landet Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Alla beslut om hur förvaltningen ska organiseras vägleds av att förvaltningens organisation ska vara tydlig, ändamålsenlig och kostnadseffektiv. En utgångspunkt ska vara att myndigheterna ges goda förutsättningar att bedriva sin verksamhet på ett effektivt och rättssäkert sätt. Detta ska återspeglas även i valet av lokaliseringsort.
Regeringen har i budgetpropositionen för 2014 uttalat att det är viktigt att överväga om statliga myndigheters lokalisering i ökad utsträckning kan få en spridning över landet. Det handlar om att noga pröva om myndigheterna kan lokaliseras utanför storstäderna, i första hand till länscentrum eller andra större orter. En myndighets lokaliseringsort fastställs i allmänhet genom beslut i samband med nybildande eller större ombildningar av myndigheter. Regeringen beslutar inte hur myndigheterna ska organiseras sin verksamhet i detalj.
Inom de ramar som regering och riksdag gett bestämmer varje myndighet hur den egna verksamheten ska organiseras för att på bästa sätt och mest effektivt uppnå de angiva målen. De myndigheter vars verksamhet täcker hela landet bestämmer som huvudregel själva vilka verksamheter som lokaliseras till olika orter. I den förvaltningspolitiska propositionen Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt har regeringen framhållit att utgångspunkten för myndigheternas service ska vara en likvärdig tillgång till service för alla.
Myndigheterna avgör i stor utsträckning själva hur den egna verksamheten ska organiseras för att på bästa sätt tillgodose medborgares och företags behov och uppfylla målen för verksamheten. Den lokala närvaron ska alltid styras av verksamhetens behov och måste vägas mot krav på effektivitet och hushållande med skattemedel. Flera myndigheter samverkar i dag i gemensamma servicekontor såväl med andra myndigheter som med kommuner. På det sättet kan myndigheterna säkerställa lokal närvaro på orter där man annars inte skulle kunna vara närvarande.
Statskontoret har på regeringens uppdrag tagit fram ett samlat underlag om myndigheternas service i samverkan. Detta underlag bereds för närvarande i Regeringskansliet. I Regeringskansliet bereds också ett förslag om ändringar i den så kallade samtjänstlagen för att ytterligare förtydliga förutsättningarna för samverkan. Att skapa förutsättningar för att kunna bo och verka på landsbygden för den som vill är en viktig fråga som regeringen arbetar med på många olika sätt. En väl fungerande statlig förvaltning har stor betydelse för Sveriges utveckling och den regionala tillväxten.
Det sker dock främst genom att ge förutsättningar för den privata sektorn att utvecklas, genom god service och tillgänglighet, genom rättssäker myndighetsutövning och genom stöd när det behövs.
Stefan Attefall (KD):
Jag vill bara upplysa om att statliga jobb finns fördelade runt om i Sverige. De ställen som har den största andelen statsanställda i relation till befolkningen är Uppsala, följt av Västerbotten och Norrbotten. Först på fjärde plats kommer Stockholms län. Ska man hitta något problem ska man faktiskt inte vända sig mot norra Norrland utan mot sydöstra Sverige - Kalmar, Kronoberg och den typen av regioner.
De har en mycket lägre andel statligt anställda i relation till befolkningen. Västerbotten och Norrbotten kommer väl ut i den jämförelsen. Tittar man på hur sysselsättningen i form av statsanställda har utvecklats mellan 2006 och 2013 ser man att vi har ökat antalet statsanställda inte bara i Uppsala utan även i Västerbotten.
Vi har ökat den också i Värmland och Dalarna, för att nämna några exempel. I Norrbotten har den däremot minskat, särskilt om man jämför med början av 2000-talet, men den har stått ganska stilla sedan alliansregeringen kom till makten. I Stockholms län har det stått stilla mellan 2006 och 2013. Där är det är ingen ökning av antalet anställda, i alla fall inte enligt vad som finns registrerat hos Arbetsgivarverket - men det är ju möjligt att det finns andra statliga myndigheter.
I statistiken finns som sagt också siffror från en del statliga bolag som har lagt ut verksamheten på privat företagsamhet och liknande. Det skapar en del av de siffror som cirkulerar i debatten, men det är siffror från Arbetsgivarverket som visar på detta. Sedan måste vi också inse att vi måste ha en rättssäker och enhetlig tillämpning. Det gör att man ibland kanske måste organisera sig i lite större enheter, och därmed blir det ibland en del förändringar i verksamheterna.
Jag håller även med om att det ibland finns en kultur, inte bara hos statliga myndighetschefer utan också hos privata arbetsgivare, där man tror att en storstad per definition alltid är en bättre lokaliseringsort. Men personalens lojalitet och liknande saker kan ofta väga över mot att bo i en större stad, så det finns alltså mycket kulturförändringar att jobba med. Vi måste dock ta seriöst på frågan och inte bara använda de enkla schablonerna.