KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl-Oskar Bohlin (M):
Ibland tenderar politiker att glömma bort varför de är politiker. Vårt uppdrag i denna kammare är inte att i alla delar alltid stå och mejsla ut detaljer. Sådant har vi utredningar till, just för att hitta de specifika tekniska lösningarna.
Vårt uppdrag som politiker är att peka ut färdriktningen, inte att bara ge carte blanche och säga "kom tillbaka med något så kanske vi genomför det".
Det miljöministern inte svarar på i denna interpellationsdebatt är den principiella fråga som Lars Beckman lyfter fram, nämligen: Vad tycker miljöministern om att enskilda, så som har exemplifierats här, kan påtvingas avgifter som vida överstiger värdet på den fastighet de innehar? Vad tycker miljöministern om denna ordning?
Tycker miljöministern att det är en rimlig ordning som vi ska fortsätta att ha i Sverige? Eller tycker miljöministern att det är ohållbart och något vi måste komma bort från? Det är den principiella fråga som måste besvaras, och det är rimligen också den principiella fråga som den utredning som tittar på detta måste ha med sig in i sitt arbete.
Annars kan denna utredning landa i vilka märkliga slutsatser som helst. Det måste finnas ett tydligt direktiv om vad som är det principiella problemet med dagens ordning. Därför blir min fråga till miljöministern: Anser miljöministern, i likhet med vad Lars Beckman här har sagt, att detta är ett stort principiellt problem för enskilda fastighetsägare?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Det är ingen som har stått i talarstolen under denna debatt och argumenterat för att nuvarande lagstiftning inte gäller. Jag vet inte vilken väderkvarn som miljöministern försöker argumentera emot. Vi står ju här just därför att nu gällande lagstiftning skapar problem. Detta är i alla fall interpellanten och undertecknad medvetna om.
Frågan gäller det uppdrag som åligger oss politiker, nämligen att peka ut en riktning. Man kan inte bara gömma sig bakom att det pågår en utredning, utan som politiker måste man också kunna fråga: Vart vill vi komma när utredningen är färdig, vilket problem vill vi åtgärda och hur ska situationen se ut när vi förhoppningsvis har åtgärdat den?
Det är där miljöministern drar sig undan den principiella frågeställningen. Låt mig därför en sista gång försöka ställa frågan: Tycker miljöministern att det är rimligt att enskilda människor kan tvingas att betala avgifter som vida överstiger värdet på deras fastigheter för att kommunen tvingar dem till en specifik lösning?
Kommer det fortfarande att vara så när miljöministern får en ny lagstiftning på plats efter det att utredningen är klar, eller vill miljöministern bort ifrån den ordningen?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag får börja med att konstatera att utrikesministern i sitt svar över huvud taget inte berör min första fråga, nämligen om hon delar den bedömning som ambassadören på Island gör - att Sverige håller på att utvecklas till en diktatur inom en kort tidsperiod. Jag skulle vilja ha svar på den frågan.
För det andra har utrikesministern själv kommenterat saken i bland annat Aftonbladet, där utrikesministern har sagt att Håkan Juholt nog snart lär sig vad det vill säga att vara ambassadör.
Om utrikesministern är korrekt citerad i den delen, vilket vi får förutsätta, innebär det att utrikesministern anser att Håkan Juholt i dagsläget inte fullt ut behärskar sitt uppdrag som ambassadör. Det lämnar en viss undran.
Det tillhör nämligen ovanligheten att någon förordnas som högsta diplomatiska representant på en beskickning utan att ha tidigare diplomatisk erfarenhet. Det är ovanligt. Om så ska ske måste det ju ske på ett sätt där man säkerställer att personen fullt ut, från dag ett, behärskar uppdraget att vara ambassadör.
Utrikesministern gör dock uppenbarligen bedömningen att Håkan Juholt ännu inte har lärt sig fullt ut vad det vill säga att vara ambassadör. Det föranleder följande frågor: Hur ser utrikesministern på Sveriges beskickningar utomlands - är det någon form av arbetsmarknadspolitisk åtgärd för folk som har partibok?
Är det inte en postering som är viktig nog för att vi ska ha en person som från dag ett behärskar uppdraget fullt ut?
Menar utrikesministern att urvalet bland personer att förordna till uppdraget var så tunt att man var tvungen att förordna en person som inte behärskar uppdraget från början utan så att säga måste lära sig jobbet på jobbet?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag noterar att utrikesministern även fortsättningsvis väljer att inte svara på om hon delar ambassadörens bedömning, som han uttryckte den i tidningsartikeln. Det var inte bara ett lösryckt citat utan en ganska utbroderad förklaring till hur ambassadören menade att Sverige riskerar att förvandlas till en diktatur på ganska kort sikt.
Han talade om ett barn som i dag är fyra år gammalt och som när det blir röstberättigat skulle leva i en diktatur. Det handlar alltså om 14 års tid. Sveriges ambassadör på Island gör bedömningen att Sverige om 14 år mycket väl kan vara en diktatur - inte en militärdiktatur men väl någon typ av diktatur.
Det är naturligtvis ett mycket allvarligt uttalande. Utrikesministern har hittills inte svarat på min första fråga, nämligen om hon delar denna bedömning. Låt mig återknyta till frågan om lämpligheten för uppdraget.
Nu talar vi inte om att komma in i uppdraget och lära sig praktikaliteter, utan vi talar om essensen i själva ambassadörskapet och essensen i att vara den högsta formella representanten för ett land.
Man kan fråga sig hur regeringen tänkte när den valde att förordna en person som under det senaste decenniet i svensk politik har gjort sig känd för att komma med mungrodor och ogenomtänkta uttalanden. Dessa har följt vederbörande och har skadat både det parti han tidigare företrädde och Sverige i stort.
Nu ser vi det tydligaste exemplet på hur detta skadar Sverige och bilden av Sverige. Det blev naturligtvis internationellt omskrivet när det framkom att Sverige har en ambassadör som gör bedömningen att Sverige håller på att förvandlas till en diktatur, i princip i morgon. Detta handlar naturligtvis inte om hur han i någon form av praktisk bemärkelse har eller inte har kommit in i uppdraget.
Jag vill ha svar på min första fråga, och jag vill också ha svar på detta: Fanns det enligt Utrikesdepartementet ingen kandidat som man bedömde kunde fullgöra detta uppdrag felfritt från dag ett? Utrikesministern har sagt i medier att han ännu inte har lärt sig vad det vill säga att vara ambassadör men att han nog gör det framöver.
Gjorde Utrikesdepartementet bedömningen att det i den befintliga kadern av svenska diplomater inte fanns någon som var bättre lämpad och som kunde fullgöra detta uppdrag klanderfritt, utan att släppa liknande grodor ifrån sig, från dag ett?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Man har rätt att tycka och tänka vad man vill - ja, absolut. Det är en fantastisk rättighet som tillkommer varje svensk medborgare i detta land. Men det är ju en ganska undfallande attityd från Utrikesdepartementet att man som högsta företrädare för staten Sverige i ett annat land har rätt att tänka och tycka vad man vill.
Rimligen måste vi ha högre ställda krav än så på våra representanter. Jag kan konstatera att utrikesministern, trots fyra vädjanden från min sida, fortfarande inte har svarat på den första frågan: Delar hon ambassadörens bedömning att Sverige på ungefär 14 års sikt riskerar att bli en diktatur? Jag har inte fått svar på frågan, och det skulle jag väldigt gärna vilja ha.
Som en randanmärkning i den här debatten måste jag konstatera något mycket anmärkningsvärt, och det är det uttalande som Hillevi Larsson gör kring skjutningar i Malmö. Hon antyder att alla människor som har skottskadats i Malmö är kriminella. Det vore klargörande att få ett svar på om Hillevi Larsson står för detta.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag tycker att miljöministern i sitt svar förhåller sig ganska märkligt till sitt och regeringens uppdrag, nämligen att tillse att svensk lagstiftning efterföljs. Vi hade, som interpellanten Lars Beckman har nämnt, en rovdjursproposition 2013.
Där siffersatte man antalet vargar. Man definierade gynnsam bevarandestatus och sa också i propositionen att bevarandestatusen skulle upprätthållas. Nu närmar vi oss snart en situation där vi har dubbelt så stor vargpopulation som den som fastslogs i propositionen.
Då är det anmärkningsvärt att miljöministern står i talarstolen och säger att regeringen inte kan ta något som helst ansvar för det här. Det är regeringen som styr riket. Det är naturligtvis så att regeringen har att ta ansvar för att den lagstiftning som finns också efterlevs.
Det går inte att skylla på förvaltningsmyndigheter i detta sammanhang, för det är regeringen som ytterst styr förvaltningsmyndigheterna.
Det förefaller mig mycket märkligt att regeringen på eget bevåg kan överpröva det beslut som har fattats i denna kammare och ge ett nytt direktiv till Naturvårdsverket - mycket märkligt. Min fråga är därför helt enkelt vilka åtgärder miljöministern tänker vidta för att se till att svensk lagstiftning och den proposition som vi röstade igenom här 2013 faktiskt efterlevs i praktiken.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag uppfattade ingen fråga från Rickard Nordin. Men jag kan ändå inte hålla mig från att konstatera att det är en ganska märklig politisk föresats att gå från ett system där vi har 100 procents leveranssäkerhet till ett system där man har som ambition att sänka den. Man vill alltså bygga ett mer volatilt energisystem.
Det är märkligt att man har sådana ideologiska skygglappar att man är intresserad av att bygga ett sämre energisystem. Och varför menar jag då att det blir sämre? Jo, därför att när energisystemet blir volatilt blir också energin dyrare när människor behöver den som mest. Den här regeringen har tillsammans med JÖK-partierna sagt att vi efter 2030 inte ska sälja några fossildrivna bilar i det här landet.
Det betyder att man vill att varenda svensk om tio år ska ladda sina elbilar på nätterna för att kunna ta sig till jobbet. Samtidigt vill man bygga ett system som är helt volatilt. Det är en otroligt märklig föresats för energipolitiken.
Man kan inte gömma sig bakom floskler som smart energianvändning och energieffektivisering om energianvändningen, försiktigt räknat, beräknas öka med 30 procent i det här landet till 2040. Man kan inte ha ambitionen att elektrifiera allting och samtidigt på frågan om hur det ska gå till svara: Vi ska bara använda elen lite smartare. Det går inte ihop, Rickard Nordin!
Carl-Oskar Bohlin (M):
Det är klart att man kan välja att fördumma hela diskussionen genom att tala om extraordinära händelser som orsakar strömavbrott som något som innebär att man inte når 100 procents leveranssäkerhet. Men det är ju inte det Rickard Nordin strävar efter. Han är okej med ett samhälle där man till exempel har roterande avkoppling och där det inte är ström mer än 95 procent av dygnet. Det är precis det Rickard Nordin står och säger i sitt anförande.
Och det är precis det som Lorentz Tovatt står och säger när han menar på att man kanske inte behöver duscha varmt alltid eller kanske inte behöver ha kaffebryggaren på jämt. Man kanske inte heller behöver kunna ladda bilen under dygnets alla timmar. Det är precis det ni strävar efter. Det är väl klart att jag också begriper att vi inte har 100 procents leveranssäkerhet i bemärkelsen att det aldrig inträffar ett strömavbrott.
Men det ni är inne på är att designa ett system som blir mer volatilt och som har sämre tillgänglighet. Nu har ni just tillsammans med regeringen skapat risk för elbrist till vintern i Sveriges huvudstad och i Sveriges tredje största stad. Det är oansvarigt, och det är ett ansvar som ni kommer att få bära fullt ut.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Det är närmast bisarrt att stå här och höra Lorentz Tovatt ondgöra sig över subventioner, när det kanske framför allt är Lorentz Tovatt i den här kammaren som vill lägga 20 miljarder kronor på elnätsavgifterna för att bygga ut havsbaserad vindkraft. Det är i storleksordningen vad den planerade utbyggnad som vi står inför riskerar att kosta, och det kommer att läggas på elkundernas elräkningar.
Det, menar jag, vore en mycket oansvarig väg att gå. Vad vidare gäller Lorentz Tovatts resonemang håller de inte riktigt för prövning av verkligheten. Vi subventionerar inte kolkraft. Samtliga fossildrivna kraftvärmeverk i Sverige ingår i EU:s utsläppshandelssystem.
Utöver det vill ni nu lägga på en åttadubblad skatt på kraftvärme, vilket leder till att Stockholm Exergi lägger ned två pannor i Värtaverket och att Eon stänger av Helenelundsverket i Malmö, något som kommer att leda till elbrist. Att vara emot denna åttadubblade skatt kan inte ens med miljöpartistiskt nyspråk kallas för subvention.
Vi är emot den åttadubblade CO2-skatt som ni inför. Men det lustiga med detta, och det är det vi vill höra Lorentz resonemang kring, är: Hur känner han inför att denna skatt leder till att man inte får in några skattepengar eftersom verken stänger ned, samtidigt som den leder till en ökad miljöbelastning motsvarande 50 000 flygresor till Spanien och samtidigt som man orsakar elbrist i Stockholm och Malmö?
Det är en formidabel politisk klantighet som misslyckas på alla områden. Vad har du att säga till dina väljare i Stockholm om det?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Det är tråkigt att Lorentz Tovatt tycker att Stockholm Exergi är ett oseriöst bolag. Han är väl såvitt jag minns med och styr det bolaget i Stockholm, men det är en annan fråga. Vi vill inte subventionera kol. Vi tycker inte att vi ska ha kol som en del av den svenska energimixen. Det finns både i fallet Stockholm och i fallet Malmö en plan, som regeringen nu förstör, om att gå över till biodriven kraftvärme.
I och med att dessa kraftvärmeverk nu förlorar sin intjäningsförmåga och stänger i förtid i förhållande till den plan som finns på fem sex år förlorar man nämligen också möjligheten att investera i de nya biodrivna kraftverk som finns i planen.
Varken Eon eller Stockholm Exergi kommer troligen att ha råd att göra det på grund av den förlorade intjäningsförmågan, som är en direkt konsekvens av regeringens skadliga skatt som leder till ökade utsläpp med 50 000 ton koldioxid per år. När det gäller frågan om kärnkraften har vi inte lagt fram några förslag om subventioner.
Vi vill skapa goda marknadsförutsättningar för kärnkraften i Sverige. Vi vill bara inte att vi från politiskt håll ska slå in på en riktning där vi skapar ett mer volatilt elsystem än i dag, binder ris åt egen rygg och blir beroende av att importera smutsig el från Sveriges grannländer när det inte blåser.
Det är dåligt för miljön, det är dåligt ur ett säkerhetspolitiskt perspektiv och det är också dåligt för elkonsumenterna eftersom de då kommer att få betala skyhöga elpriser. Det är en klen tröst, fru talman, att Lorentz Tovatt tror att det går att lösa genom att han kan slå av kaffebryggaren då och då.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Frågan om hur staten ska finnas och agera som marknadsaktör borde behandlas efter två kritiska premisser. För det första: Är det rimligt att staten i kraft av att vara just en stat blandar sig i väl fungerande marknader genom ett eget ägande av vissa bolag?
För det andra: Är det rimligt att gemensamma resurser används spekulativt i stället för att användas som till exempel skyddsvallar mot kommande lågkonjunkturer för hela ekonomin genom att man exempelvis amorterar på statsskulden?
För att man ska kunna svara ja på dessa två frågor, eller premisser, krävs det enligt oss moderater tyngre vägande skäl än bara en allmän önskan om att använda gemensamma resurser spekulativt med hopp om att göra vinst. Vad är då tyngre vägande skäl?
Det är exempelvis att en del av uppfyllandet av statens samhällskontrakt gentemot medborgarna behöver ske i bolagsform och genom verksamhet som bäst lämpar sig för att drivas just i bolagsform. Det kan handla om uppfyllandet av särskilda samhällsuppdrag.
Det kan till exempel handla om innehavet av systemkritisk infrastruktur, som av organisatoriska skäl bedöms bedrivas bäst inom ramen för ett bolag. Det kan också handla om annat ägande som är av mer strategisk vikt.
Men i övrigt måste man konstatera att risktagande är själva grundfundamentet när det gäller att bedriva verksamhet på en privat marknad. När staten deltar på en marknad tar staten en risk, och den risken tar staten med gemensamma medel.
Låt oss vara ärliga i denna kammare och konstatera att såväl röda som blå regeringar har haft statliga bolag i sin ägo som har gjort dåliga affärer. Det är en del av konsekvenserna av att finnas på en konkurrensutsatt marknad. Utan risktagande finns ingen möjlighet att göra vinst.
Så sent som 2015 kritiserade Riksrevisionen den dåvarande regeringen för ett alltför stort och onyanserat risktagande i regeringens bolagsportfölj.
Detta måste enligt oss moderater ställas i kontrast till det faktum att dessa medel - dessa gemensamma resurser - hade kunnat göra nytta någon annanstans, nämligen genom att vi amorterar på vår statsskuld. Den svenska bolagsportföljens värde uppgår i dag till ungefär 570 miljarder kronor.
En del av denna verksamhet bör, som jag nämnde inledningsvis, förbli i statlig ägo och bör fortsätta att skötas av staten. Men en del av verksamheten har i dag inget annat existensberättigande än att staten hoppas på att detta ska vara en kassako för överskådlig framtid, och historien visar oss att så inte alltid är fallet.
Därför menar jag, herr talman, att det är en klokare förvaltning av gemensamma resurser att använda dem till att bygga upp gemensamma skyddsvallar för hela ekonomin. Med anledning av det vill jag yrka bifall till den gemensamma borgerliga reservation som finns och till den reservation som Moderaterna har om förvaltningen av statliga bolag.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag blev beklämd när jag hörde Mathias Tegnérs anförande. Han stod nämligen i talarstolen och sa att de borgerliga partierna vill sälja LKAB, Vattenfall och systemkritisk infrastruktur som behöver finnas i statens ägo av säkerhetspolitiska skäl.
Detta kan bara rendera två slutsatser. Den ena är att Mathias Tegnér inte har läst den gemensamma borgerliga reservationen, där det står att vi vill sälja bolag som inte har ett särskilt samhällsuppdrag som är svårt att klara på annat sätt eller inte är viktiga från en strategisk och säkerhetspolitisk utgångspunkt.
Därefter står det också att vi inte anser att det är aktuellt med försäljning av LKAB, Apoteket eller Vattenfall. Frågan är därför: Har Mathias Tegnér inte läst betänkandet, eller är han intresserad av att förfula debatten genom att helt enkelt ljuga?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Det är ju glädjande att höra att Mathias Tegnér inte har några sådana ambitioner. Det välkomnar jag.
Det är dock anmärkningsvärt att det i talarstolen sägs att de borgerliga partierna arbetar för att sälja LKAB och Vattenfall, när det åtminstone sedan det borgerliga regeringstillträdet 2006 har varit känt att det inte har funnits någon ambition att sälja vare sig Vattenfall eller LKAB.
Sedan ska man uppfatta detta som det som brukar kallas kumulativa rekvisit, det vill säga samhällsuppdrag, särskilt viktig verksamhet eller säkerhetspolitisk utgångspunkt. Det utgör den samlade ramen för de verksamheter vi inte önskar avyttra. Genom detta replikskifte har vi klargjort i alla fall den frågan.
Jag hoppas att vi slipper återkomma till just den här delen av debatten framöver.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag har full respekt för att jag och Birger Lahti har olika utgångspunkter gällande vad som är rätt och fel i det här sammanhanget. Det är ju inte ett okänt faktum att Vänsterpartiet tycker att det är fel att sälja Telia, medan vår utgångspunkt helt enkelt är en annan. Svaret på Birger Lahtis fråga är alltså: Nej, vi var inte emot att sälja ut Telia.
Det jag försökte poängtera i mitt anförande var att analysen naturligtvis borde ha gjorts där och då. Då hade man kunnat separera eventuellt säkerhetskänslig infrastruktur snarare än att försöka hävda att man med 37 procents ägande fortsatt har full rådighet över de här systemen.
Att staten fortfarande har full kontroll över de här systemen är i min värld en argumentation från socialdemokratin som haltar betänkligt. Min poäng var alltså helt enkelt att analysen naturligtvis borde ha gjorts från början, när Telia bolagiserades och den här infrastrukturen - som då låg under Televerket - gick över i Telias ägo.
Den analysen gjordes uppenbarligen inte, och vi vill med den följdmotion vi har lämnat komma till rätta med den problematiken och ge regeringen utredningsuppdraget att se över hur vi kan få bättre kontroll över säkerhetskänsliga system samtidigt som vi undviker att staten blir en dominant medieaktör. Det är utgångspunkten, det vill säga att vi ska lösa två problem på samma gång.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Birger Lahti och jag har helt olika utgångspunkter i den här frågan. Det får vi nog helt enkelt ha respekt för. Vi menar att det bör krävas ett särskilt egenvärde för att staten ska vara en marknadsaktör. Det egenvärdet kan vara en säkerhetspolitisk aspekt eller att man har ett särskilt samhällsuppdrag.
Vi menar dock att det inte finns något egenvärde i att staten blir en dominerande aktör på mediemarknaden. Det menar vi tvärtom vore mycket skadligt. Det Försvarsmakten säger är ju att man vill ha fortsatt rådighet över de här systemen, men Försvarsmakten har ju inte gjort någon ny analys sedan 2008.
Då tittade man på frågeställningen vad som händer om vi säljer Telia rakt av till en okänd ägare, och det är klart att det finns farhågor kopplat till det. Det är därför vi vill ge regeringen ett nytt utredningsuppdrag.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag vet inte om jag uppfattade någon jättetydlig fråga i Mathias Tegnérs första replik, men låt mig börja med att säga så här: Nej, två fel gör inte ett rätt, men två fel är fortfarande två fel om man inte gör någonting åt det. Det var lite det som var poängen med mitt huvudanförande, herr talman, det vill säga att det finns två problem i detta.
Socialdemokraterna verkar erkänna åtminstone ett av problemen, nämligen statens dominerande inflytande på mediemarknaden och problemet med att köpa Bonnier Broadcasting. Då kvarstår ju frågan: Med tanke på att Socialdemokraterna inte vill göra någonting åt saken, vad är lösningen? Vad är lösningen på problemet med den dominerande roll på mediemarknaden som staten med all sannolikhet kommer att inta? Hur löser man det problemet?
Det andra jag vill säga är att det inte är fråga om att i morgon dag sälja Telia. Det här är ett utredningsuppdrag till regeringen. Om ledamoten Tegnér hade läst betänkandet hade han sett att betänkandet inte förändrar det tidigare riksdagsbeslut som kräver ett särskilt bemyndigande från riksdagen för avyttrande av Teliaaktier.
Innan Telia blir sålt kommer alltså den här frågan att behöva debatteras och beslutas i denna kammare en gång till. Det ser jag fram emot att göra när regeringen har fullföljt sitt uppdrag, nämligen att utreda detta från A till Ö. Men problemet kvarstår. Det finns två fel, för att använda Mathias Tegnérs analogi, och regeringen har inga förslag för att åtgärda de felen. Det har dock vi i och med detta betänkande.