Sven-Erik Bucht (S):
Jag vet inte om man ska skratta eller gråta. Det är ett ganska vanligt uttryckssätt i Sverige, fast jag väljer inte det uttrycket. Men, fru talman, jag blir både ledsen och besviken när jag hör it-ministerns svar på interpellationen.
Jag och många andra i den här kammaren har i såväl frågor som interpellationer försökt få statsrådet till insikt och ta tag i det problem som landsbygdens folk upplever när det inte går att ringa. När vi är här i kammaren och ställer frågor svarar inte statsrådet på frågorna utan verkar vara inriktad på att förneka att det skulle vara några problem.
Det visar att statsrådet inte inser allvaret i frågorna. Många människor ute i vårt land och särskilt i glesbygden kan inte längre ringa med sina mobiltelefoner, ofta på platser där det tidigare har fungerat. Det är mycket allvarligt. Sveriges Radio tog upp frågan i programmet Kaliber i lördags. De beskrev det problem som vanliga människor har i inlandet när de inte kan ringa i sina mobiltelefoner.
Kaliber beskrev även det problem som många har med fungerande fast telefoni efter det att Telia har monterat ned kopparkablar och stolpar. Telefonen kom till Sverige första gången 1877. Under 1980-talet, för mer än 30 år sedan, utvecklades mobiltelefonen, som i dag är var mans egendom.
Men det går inte att ringa med mobiltelefoner - det är ett vardagsproblem för många människor på landsbygden i vårt land. Det gäller från Skåne i söder till Norrbotten i norr. Svaret visar på en bristande respekt för dessa människor och deras rätt att kommunicera med mobiltelefon i dagens moderna samhälle. Statsrådet talar ofta och gärna om bredband. Det är bra - vi behöver bredband.
Men i samma andetag tappar statsrådet bort en viktig och grundläggande fråga, som att kunna prata i mobiltelefon. Och det är inte bra. Vi kan inte strunta i mobiltelefonin bara därför att vi bygger ut olika nät för bredbandstjänster. Telebolagen säger tydligt att de inte avser att satsa på områden där de inte kan få tillbaka sina investeringar, det vill säga i glesbygden.
Det är just av den anledningen staten har möjlighet och ska ställa rimliga krav på telebolagen, så att människors behov av mobiltelefoni tillgodoses. Det är helt oförsvarligt att regeringen inte ställer krav på yttäckning för mobiltelefoni.
PTS-chefen Urban Landmark, som uttalade sig i radioprogrammet Kaliber i lördags, sade att myndigheten valde att plocka bort yttäckningskrav för mobiltelefon då telebolagen hade överträffat de gamla kraven. Det synes vara fullkomligt galet. Ska man ta bort alla formella krav bara därför att ett tidigare krav är uppnått? Naturligtvis inte, för då finns det ju inga krav kvar!
Varför fastställdes inte nya, tydliga, rimliga krav på yttäckning i samband med att tillstånden förnyades? Ansvarig minister måste agera då det gäller en så viktig fråga som mobiltelefoni, som har blivit absolut nödvändigt i dagens samhälle. Lagen om elektronisk kommunikation säger specifikt att krav kan ställas på yttäckning i samband med att frekvenstillstånd delas ut. Varför gjordes inte detta när man nyligen förnyade tillstånden?
Anser ministern fortfarande att allt är i sin ordning? Vad avser statsrådet att göra för att säkerställa att tydliga och väldefinierade yttäckningskrav för mobiltelefon återinförs och följs upp, så att alla delar av Sverige, även landsbygden, kan få bra mobiltelefontäckning?