Ulf Kristersson (M):
Ibland är vi här i kammaren så många om att understryka allt vi är oeniga om att vi nästan missar att se de saker vi är eniga om. Låt mig börja med de saker där vi förefaller vara helt överens. För det första är det viktigt att man har ett gemensamt ansvar för att statens och statliga myndigheters möte med enskilda medborgare sker på ett effektivt sätt, att man samverkar, att man resursallokerar gemensamt och att man på olika sätt ser till att statens ena hand vet vad den andra handen gör.
Så måste det självfallet vara. Därför kan inte en enskild myndighet helt och fullt springa en egen väg med hänvisning till eget ansvar för egen operativ verksamhet. För det andra är det inte regeringens och riksdagens uppgift att detaljstyra myndigheter på alla möjliga sätt.
Det faktum att servicekontoren, nota bene servicekontor med information och inte med fysiska möten vid pågående handläggning av ärenden, fanns på ett hundratal orter innebar redan tidigare att det fanns massor med orter där de inte fanns. Skulle riksdagen då ha synpunkter på exakt vilka 100, 150 eller upp till 200 orter som de skulle finnas på och var de inte skulle finnas någonstans? Vi har aldrig haft synpunkter på det förut. Jag tror att vi är eniga om att vi inte ska detaljstyra.
För det tredje tror jag att vi är eniga om att teknikutveckling i grund och botten är bra. Stoppa inte den! Hindra inte den sortens förenklingar och effektiviseringar som gör att medborgarna kan dra nytta av statens service och komma åt sitt eget servicebehov på annat sätt än det gamla sättet! För det fjärde har statliga myndigheter ett enskilt ansvar för att hålla sin egen budget.
Partier har ett enskilt ansvar för att lägga till pengar i sina budgetanslag om man anser att budgeten ska vara större. Jag tror att det råder hygglig enighet om detta. Det som hände var att Försäkringskassan fattade ett ensidigt beslut om att avveckla sina lokala servicekontor.
Den 31 mars fattade regeringen beslutet att ge i uppdrag till Statskontoret att se hur Försäkringskassans och andra statliga myndigheters lokala möten med medborgarna skulle se ut och gå till. Det gjorde vi med insikten att vi inte skulle lägga oss i Försäkringskassans enskilda detaljer, men vi krävde att staten skulle möta medborgarna på ett genomtänkt sätt.
Samma dag kommenterade jag att detta innebar att Försäkringskassans ensidiga beslut att lägga ned servicekontor naturligtvis skulle skjutas upp. Eftersom det ändå rådde osäkerhet om vad som egentligen gällde fattade regeringen, efter att riksdagens utskott hade bekräftat ungefär det uppdrag som regeringen hade gett till Statskontoret, beslutet att uttryckligen tala om att man inte skulle lägga ned några servicekontor förrän analyserna var klara.
Därefter råder det, såvitt jag kan bedöma, fullständig klarhet i vad som just nu gäller. Därmed inte sagt att vi vet exakt vad som kommer att gälla i framtiden. Det kommer vi aldrig att veta. Det är hela idén med detta.
På vilka orter, i vilka former, med vilka målgrupper och med vilken teknik lokal samverkan ska ske är fortfarande en öppen fråga, bland annat för Statskontoret och nu också uttryckligen för Försäkringskassan, som ska undersöka detta för sin egen operativa del för att maximera nyttan för enskilda försäkrade i det här fallet och för enskilda medborgare och invånare i övrigt i mötet med statliga myndigheter. Det är inte lättare än så, och det är inte svårare än så.