Maria Stenberg (S):
Det är jätteintressant att glesbygdsperspektivet och hur olika reformer slår för de väldigt få människor som lever i glesbygden aldrig verkar speciellt viktigt. Det känns lite ledsamt. Jag brukar säga: Utan spaning ingen aning. Jag gillar det. Att följa upp och utvärdera sina beslut är jättebra, och det är nödvändigt. På det sättet finns också en möjlighet att ändra på saker och ting som inte blev riktigt som det var tänkt när besluten fattades.
Därför blev jag så förvånad när jag läste det svar som gavs till en kollega för två år sedan. Där sades: "Regeringen gjorde också i propositionen den bedömningen att reformen bör följas upp och utvärderas, bland annat avseende effekter på tillgänglighet och tjänsteutbud i bland annat glesbygder. Uppföljning av reformen är av central betydelse och kommer att ge underlag för att bedöma ett eventuellt behov av åtgärder för att garantera apotekstäckningen i alla delar av landet efter utgången av övergångsperioden på tre år."
Nu står vi här, alla dessa år senare, och utvärderingen kommer i sista sekund innan avtalet löper ut och verkligheten verkligen pockar på uppmärksamhet. Resultatet av utvärderingen kommer den 26 april i år, någon stackars månad innan avtalet löper ut, skrev statsrådet i svaret till mig.
Min fråga blir alltså: Är det ett bra sätt att förhålla sig till en för många sjuka människor som är beroende av en säker och trygg läkemedelstillgång livsviktig fråga, att man poängterar att uppföljningen ska ske - och sedan kommer den några stackars månader innan avtalet löper ut? Jag vill poängtera att jag inte bara talar om möjligheten att köpa Alvedon och hostmedicin eller näsdroppar under längre öppettider och på fler försäljningsställen. Det är jättebra.
Det finns dock ett glesbygdsperspektiv som borde uppmärksammas och debatteras också när det gäller hostmediciner och Alvedon, och det är när bensinmacken och kanske den lilla livsmedelsbutiken läggs ned. Då finns det människor som får åtskilliga mil och kanske långa timmar till nästa ställe som säljer Alvedon och hostmedicin. Det är liksom ingen skillnad där för oss som bor i glesbygd.
Det kanske inte är helt livsavgörande om man inte får tag i Alvedon på några sekunder, men det är som jag ser det ett tecken på att den grundläggande samhällsservicen är på väg att armas ut. Det kanske dock är en fråga som både Socialdepartementet och Näringsdepartementet håller på med.
Är det så, statsrådet, att du och statsrådet Lööf har en strategi för servicen i glesbygden när det gäller apoteksombud och tillgänglighet till receptfria mediciner som finns hos apoteksombuden? Det vore jättebra om statsrådet kunde kommentera detta. Vi är nämligen många som bor där ute i glesbygden som undrar över detta.
För mig duger det inte att konstatera att det har skett en försämring under en längre tid - att minskningen av apoteksombud har skett under en längre tid.
Nu när statsrådet och kanske andra ledamöter av denna kammare har både konstaterat och poängterat att historien ser ut som den gör kräver nämligen åtminstone jag att ni som just nu innehar makten att påverka framtiden har åtminstone någon politisk vision eller något politiskt förslag som visar vägen in i framtiden. Om man nu har tittat i backspegeln måste man också kunna berätta vad man ser i framrutan.
Om man inte reflekterar över vare sig historia eller framtid blir det nämligen väldigt instängt i det fordon man åker i. Jag skulle alltså bli väldigt glad om statsrådet kunde lite grann kommentera glesbygdsperspektivet och kanske inte endast konstatera att det har blivit så mycket bättre för människor i tätorterna. Där kan man ju springa på ett apotek var tionde meter i vissa fall.