Jacob Johnson (V):
Jag börjar med att yrka bifall till reservation nr 2. Den kommande generationsväxlingen på arbetsmarknaden har diskuterats länge. Nu är de stora pensionsavgångarna här. Välfärdsverksamheterna inom kommunsektorn har högst antal pensionsavgångar och har redan i dag svårt att få tag på utbildad arbetskraft.
På grund av de brister som finns inom äldre- och barnomsorgen arbetar många, framför allt kvinnor, deltid. Ca 70 procent av all omsorg av äldre som bor hemma ges av familj, släkt och vänner. Av denna anhörigvård står kvinnorna för ca 70 procent. Ca 100 000 personer, varav en stor majoritet är kvinnor, har gått ned i arbetstid eller helt slutat arbeta.
Ca 1,6 miljoner människor kommer att lämna arbetsmarknaden av åldersskäl fram till 2025. Många yrken inom den offentliga sektorn har åldersavgångar på över 50 procent de närmaste åren. Det är dags att ta ett helhetsgrepp, och det finns möjligheter. Skillnaden mellan kvinnors och mäns sysselsättningsgrad uppgår i dag till ca 5 procentenheter.
Sysselsättningsgapet indikerar att en ökning av kvinnors förvärvsfrekvens är helt avgörande för den framtida personalförsörjningen. Också bland utlandsfödda finns en stor potential att öka arbetskraftsdeltagandet. Vi anser därför att regeringen bör tillsätta en personalförsörjningskommission med uppdraget att föreslå åtgärder och insatser för att lösa personalförsörjningen inom välfärdsverksamheterna i hela landet.
Kommissionen bör bestå av företrädare för kommuner och landsting, de fackliga organisationerna, forskare inom arbetsmarknads- och genusfrågor och företrädare för politiska partier. Till kommissionen bör också knytas organisationer som arbetar med landsbygdsfrågor. Herr talman! Alltmer av ägandet sker genom institutionella placeringar. I spåren av ett ökat osynligt ägande följer ökad spekulation och skattesmitning.
Pensionsfonder, investeringsfonder, hedgefonder och riskkapitalbolag är alla en del av systemet. Hur dessa fonder och bolag påverkar ägande, investeringar och sysselsättning är det i dag ingen som vet. Det behöver belysas. Institutionella osynliga ägare med kortsiktiga vinstintressen för med sig konsekvenser. Det påverkar investeringsvolymer, arbetsvillkor och näringslivets utveckling i stort. Ägandet är en makt- och demokratifråga.
Vilka som fattar besluten, hur besluten fattas, på vilka grunder de fattas och hur de påverkar samhället är centralt i en demokrati. Ägandet påverkar också den ekonomiska utvecklingen, de sociala förhållandena liksom miljön och lagstiftningen. Sedan den förra ägarutredningen 1985 torde ägandeförhållandena i Sverige kraftigt ha förändrats. Det visar inte minst den förändring Daniel Waldenström vid Economistas redovisat.
I början av 1990-talet hade svenska investmentbolag nästan två tredjedelar av börsens samlade marknadsvärde. År 2010 hade andelen sjunkit till en tredjedel. Under samma period har andelen utlandsägande på börsen ökat från ca 5 procent till 40 procent. Därför anser vi att en parlamentarisk utredning bör tillsättas i syfte att ge en heltäckande bild av hur ägarförhållandena ser ut i olika sektorer.
Utredningen bör också analysera ägandets effekter ur ett samhällsekonomiskt, socialt och demokratiskt perspektiv. Herr talman! Systemet med pris- och löneomräkning i staten infördes i början av 1990-talet som en följd av övergången till mål- och resultatstyrning. Systemet är ett generellt system med en automatisk beräkning som inte tar hänsyn till den faktiska utgiftsutvecklingen.
Det är de beslutade anslagsnivåerna för myndigheternas verksamhet som ska pris- och löneomräknas. Varje år räknas myndigheternas anslag upp i statens budget så att dessa ska klara av att betala ökade priser och löner. Lönernas uppräkning baseras på SCB:s arbetskostnadsindex, vilket i sin tur är baserat på löneutvecklingen för tjänstemän i den konkurrensutsatta, privata tjänstesektorn.
Indexet korrigeras för ett tioårigt genomsnitt av produktivitetsutvecklingen inom den privata tjänstesektorn. Den grundläggande orsaken till att modellen infördes inom den statliga sektorn var att man skulle få en följsamhet gentemot andra sektorer på arbetsmarknaden.
Löneutvecklingen i staten ska genom denna metod inte vara vare sig högre eller lägre. I en situation då många tjänsteyrken, som exempelvis telefonförsäljning, växer i omfattning och samtidigt i viktiga avseenden industrialiseras skapas det en situation där kraven på rationalisering i den statliga sektorn blir orimliga. Den nuvarande omräkningsfaktorn är okänslig för de stora skillnaderna avseende produktivitetstillväxten inom tjänstesektorn.
Den riskerar i praktiken att bidra till en successiv urholkning av de offentliga verksamheterna. I budgetpropositionen från i höstas framgår att omräkningsindex för löner 2013 är 1,37 procent. Från det görs ett avdrag för produktivitetsökning på 1,37 procent, och därför uppgår löneindex till 0,00 procent för samtliga anslag 2013. Det är inte rimligt att de statsanställda, som står för viktig service till medborgarna, ska ha en sämre löneutveckling än andra grupper på arbetsmarknaden.
Därför anser vi att det behövs ett nytt system för pris- och löneomräkningen och att riksdagen ska begära att regeringen ska återkomma med förslag på hur pris- och löneomräkningen kan utformas på ett mer rättvist sätt än i dag med syfte att motverka denna urholkning av verksamhetsanslagen i budgeten.