Morgan Johansson (S):
Statsrådet Maria Larsson säger att vi har olika utgångspunkter. Och det får jag sannerligen säga efter att ha läst svaret. För Maria Larsson är tydligen missbrukarvård och social barn- och ungdomsvård ungefär som att sälja tandkräm. Det ska vara helt efterfrågestyrt. Finns det ingen efterfrågan ska vårdhemmen läggas ned, och så fort det finns en efterfrågan antar jag att man ska starta dem igen. Det är ungefär som att öppna och stänga av en vattenkran.
Så får man inte kvalitet i vården. Det måste finnas en kontinuitet och en långsiktighet i den här vården, och det måste staten stå för. Maria Larsson gör i sitt svar det klassiska misstaget som alla marknadsinriktade politiker gör när de pratar vård. Hon blandar ihop efterfrågan och behov. Kommunerna vill inte köpa platser.
Då måste missbrukarvården och den sociala barn- och ungdomsvården skäras ned, säger hon. När kommunerna har ont om pengar köper de inte vård. Det är alldeles riktigt. Men det innebär inte att behovet av vård minskat. Det är förmodligen tvärtom.
När det är kärva ekonomiska tider i landet behövs det missbrukarvård och social barn- och ungdomsvård ännu mer än annars. Då ökar de sociala problemen. Det låtsas Maria Larsson inte förstå. Hon låtsas inte heller förstå att det är hon själv som har skapat en del av problemet.
För att öka kontinuiteten och för att förstärka kvaliteten gick den förra, socialdemokratiska regeringen in med statliga pengar, till missbrukarvården genom det vi kallar Kontrakt för livet och till barn- och ungdomsvården genom det vi kallar för MVG-projektet. Det rörde sig om hundratals miljoner. Båda insatserna har fått mycket goda utvärderingar. Men nu är båda projekten nedlagda. Maria Larsson har dragit in alla statliga pengar.
Därför är Statens institutionsstyrelse nu helt beroende av huruvida kommunerna anser sig ha råd att placera eller inte. För Maria Larsson verkar det inte vara något problem. Hon bara rycker på axlarna åt det. Om kommunerna inte vill köpa platser får man väl lägga ned. C'est la vie. Sån't är livet. Nu står Statens institutionsstyrelse inför mycket stora nedskärningar. Ett antal avdelningar ska läggas ned. 150 jobb försvinner.
En av de avdelningarna är Lundens LVU-hem i Lund. Där vårdas i dag unga kvinnor i åldrarna 16-21 år med missbruksproblem, många också med självskadebeteende. Om de inte vore på Lunden skulle många i stället vara på väg ut i kriminalitet eller prostitution. Nu ska Lunden läggas ned. Vart ska de flickorna ta vägen? Det är det i dag ingen som vet, ingen som kan svara på.
Ännu mer bisarrt blir det när man besöker Lunden, som jag gjorde för några veckor sedan, och man får klart för sig att när det gäller underbeläggning, dålig beläggning, var det under några månader förra året. Nu är det tvärtom. Nu är det överbeläggning. Ändå ska verksamheten läggas ned. Denna verksamhet som har fått mycket goda resultat i de utvärderingar som har gjorts ska nu läggas ned och kompetensen skingras för att beläggningen var dålig under några månader förra året.
Skyll inte ifrån dig nu, Maria Larsson! Skyll inte på kommunerna, på myndigheten eller på förra regeringen som du brukar göra! Jag vet av egen erfarenhet att en minister kan ingripa i sådana här lägen, särskilt när man står inför en budgetförhandling som ni gör nu till våren. Då kan man försöka utverka medel så att den statliga missbrukarvården och den sociala barn- och ungdomsvården inte drabbas av de här nedskärningarna. Behoven är fortsatt mycket stora.
Det är helt oomtvistat, menar jag. Det handlar nu om att rikta resurser till denna vård så att just dessa behov kan mötas.