Gustav Fridolin (MP):
Tack, interpellanten, för möjligheten att utveckla svaret! Vi är uppenbarligen överens om att det finns mycket tydliga krav på jämställdhet i lärsituationerna i skolan. Det är krav som finns i skollagen, i läroplanen och ned på kursplanernas stadgande av vad kurserna och lektionerna ska innehålla. Det är alltså krav både på hur själva lärsituationen ska utformas och på vad som ska läras ut och vad som ska ingå i kurserna.
Jag nämnde ett exempel i interpellationssvaret som handlade om historia i årskurserna 7-9. Det gäller också det exempel som Dagens Nyheter har granskat. Andelen kvinnor som nämns i historieböckerna är såklart inte det som ensamt avgör om en historiebok uppfyller de krav som ställs på lärsituationen, men det kan såklart vara en indikation.
Om man i en historiebok konsekvent väljer att bortse från kvinnor, kvinnors roll i historien och kvinnors situation räcker den inte för att uppfylla de krav som vi har som stat, genom kursplanerna, på innehållet i lektionssituationerna och i en kurs. Hade regeringen valt att agera om den enda indikation vi hade var en granskning av en morgontidning av andelen kvinnor i historieböckerna? Nej, det tvivlar jag på. Men det var ju inte den enda indikationen.
Det här var i och för sig en relevant granskning, för det är den enda vi hitintills sett av nya läromedel, producerade utifrån de nya kursplanerna. Men det var en granskning som följde på i vart fall två tidigare kvalitativa granskningar av jämställdheten i läromedel: Skolverkets från 2006 och Dejas från 2010. De här två granskningarna tar båda upp andelen kvinnor som nämns i materialet.
Men man gör också en djupare kvalitativ granskning av läromedlen och konstaterar att läromedlen sannolikt inte tillräckligt mycket belyser jämställdhetsaspekter och uppfyller de krav som vi redan då ställt i skollag och läroplan. Det innebär att vi har ett problem.
Det finns en risk för att det som vi krävt av jämställdhet både som ett värde i lärsituationen och som ett innehåll i lärandet i skolan blir poetisk utfyllnad och inte får plats i lärsituationerna. Det som en lärobok innehåller kommer nog också i många fall att påverka lärsituationens innehåll.
Med anledning av det problemet tyckte jag att det var relevant att tala med läromedelsbranschens aktörer och höra hur de arbetar med de här frågorna. Som jag sa i interpellationssvaret är min bild att det finns en gemensam vilja att fortsätta att pröva sin produktion också utifrån de här aspekterna, vilket jag tror är väldigt bra och väldigt nyttigt.
Det ska inte förstås, som Aron Modig uttryckte det i sitt inlägg, som att läromedelsbranschen och regeringen är överens på alla punkter om hur man ska gå vidare. På mötet framfördes från representanter för läromedelsbranschen flera förslag om hur staten kan skärpa sin kontroll över läromedlen. Man ville till exempel att läromedelsbranschen och Skolverket skulle ha ett mycket tätare samarbete och att Skolverket skulle återta mer av kontroll, som man tidigare har haft och som finns i andra länder.
Det handlade om att man skulle kunna granska delar och innehåll i läromedel för att se hur de uppfyller läroplanens och kursplanernas skrivningar. Man ville också att Skolinspektionen skulle få ett särskilt uppdrag att vid inspektioner på skolor granska vilka läromedel som används. Jag är tveksam - det uttryckte jag också på det mötet - till den typen av uppdrag till statliga myndigheter, för jag vill hålla rågången tydlig. Det är läromedelsbranschen själv som har ansvar för vilket material den för in, och vi ställer krav på skolorna och granskar skolorna.
Men det framfördes krav på det här mötet från aktörer från läromedelsbranschen på en tydligare statlig roll i de här frågorna.