Gustav Fridolin (MP):
Tack, interpellanten, både för interpellationen och för inlägget! Vi är helt överens om behovet av investeringar och åtgärder som gör att stöd sätts in i tid, både att man har tonvikten i stödet på de tidiga åren i grundskolan, precis som i de bästa skolsystemen i världen, och tidigt i förhållande till att en lärare identifierar att en elev behöver stöd.
Det får inte vara så som det alldeles för ofta är i dag, att en lärare ser att en elev behöver stöd men inte har verktygen och tiden att se till att stödet kommer på plats. Det handlar också om det problem som interpellanten beskriver, att det har växt fram en kultur på skolor i kommuner som vi båda vänder oss starkt emot, nämligen att man ber om diagnoser på barnen för att de ska få det stöd som de enligt skollagen har rätt till.
För att ändra detta behövs, precis som interpellanten är inne på, rimliga resurstilldelningssystem i kommunerna.
Det är av den anledningen som vi både gemensamt har ändrat lagstiftningen när det handlar om viktning till skolor och har gjort den ändring av lagstiftningen som jag refererade i mitt svar som just riktar sig till enskilda elever, det vill säga att vi tydligt i lagstiftningens förarbeten klargör att en elev ska kunna få stöd, också särskilt stöd och sådant stöd som anges i kommunernas resurstilldelningssystem, oavsett om eleven har en medicinsk diagnos eller inte.
Det är nu Skolinspektionen som när man granskar skolor och kommuner ska säkerställa att de regelverk och den kultur man har i kommunerna följer de lagar som vi har satt upp gemensamt över de politiska skiljelinjerna. Ska vi åstadkomma detta behövs det investeringar. Vi är överens om behovet av investeringar de tidiga åren. Jag välkomnar den samsynen, och vi är överens om investeringar i specialpedagogik.
Men det behövs också förändrade regler, förändrad organisation och förändrad kultur ute på skolorna, och det är mot bakgrund av detta som regeringens läsa-skriva-räkna-garanti, som bygger vidare just på de här förslagen om kunskapskrav och bedömningsstöd i årskurs 1 som nu införs, ska ses. En sådan garanti är inte alls ett slag i luften.
Vi kan titta på de länder som har en bas på uppföljningen tidigt, inte minst Finland. Där har man också ett tydligt regelverk om vad som ska göras när en elev inte når kunskapskraven. Vi har kunskapskrav i svensk skola i dag. Vi inför ett i årskurs 1, och vi har det redan i årskurs 3, men vi saknar åtgärder när man ser att eleverna inte når kunskapskraven. Där behövs ett tydligt regelverk som gör att läraren lätt kan se till att de insatserna kommer på plats.
I Finland har man till exempel ett regelverk i tre olika led - enkla åtgärder som läraren själv kan besluta om, åtgärder som läraren samråder med rektor om och åtgärder som läraren samråder med rektor och elevhälsoteamet om. På det sättet får man en tydlighet i lärarens ansvar, och läraren får verktyg som matchar detta ansvar. För att detta ska fungera krävs det också att det finns tillgång till speciallärare.
Där är vi överens om att vi måste vidta effektiva åtgärder som gör att fler väljer att bli speciallärare och specialpedagoger. Vi är också lika överens om vilket felaktigt beslut som fattades av den dåvarande regeringen 1990 - om jag minns rätt. Miljöpartiet satt inte i riksdagen vid tillfället när speciallärarutbildningen lades ned. Nu finns en speciallärarutbildning. Det är bra. Vi måste också se till att fler vill gå den.
Vi är därutöver överens om att vi måste se till att fler lärare som inte är utbildade speciallärare och specialpedagoger har specialpedagogisk kompetens och kompetens att möta elever med olika funktionsförutsättningar. Där är det möjligt att skapa ett skolutvecklingsprogram och bygga vidare på de lyckade fortbildningsinsatser som finns i ämneskompetens, till exempel läslyft och mattelyft.