KBLab/rixvox huggingface dataset:
Meeri Wasberg (S):
Jag förstår att statsrådet gärna vill uppehålla sig vid det svar som hon redan har gett, därför att några nya svar finns väl inte att få. Nu fick vi höra ett vackert tal om den uppåtgående konjunkturen. Och det är alldeles riktigt att konjunkturen är en bra vän när det vänder, men det fråntar ju inte just individperspektivet och möjligheten att göra den individuella bedömningen.
Min fråga var vilka initiativ statsrådet avser att ta för att arbetslösa ungdomar ska kunna få ett bättre och bredare stöd i sitt arbetssökande redan från dag ett. Och jag kan konstatera efter att både ha läst svaret, fått det uppläst för mig och ställt kompletterande frågor att beskedet är att det inte kommer att tas några fler initiativ, utan statsrådet Engström lämnar till mig och till alla de ungdomar som är arbetslösa svaret: Nej, vi gör inget mer.
Vi tror att det är bra att ni först får bli långtidsarbetslösa innan ni kan få till exempel praktik eller en arbetsmarknadsutbildning. Det är också ett underkännande av arbetsförmedlarnas kompetens och deras förmåga att tillsammans med berörd individ göra en individuell bedömning. Och jag tycker att det på sitt sätt är ett underkännande av alla människors rätt att få en individuell bedömning.
Jag tycker att det är viktigt att fundera över just individperspektivet när det gäller åtgärder såväl för dem som är under 25 som för dem som är över 25 år. När arbetslösheten tillåts att vara ett individuellt problem utan att man möter det med individuella insatser kommer priset ytterst att betalas av de ungdomar som faktiskt blir långtidsarbetslösa och som får en segare och svagare start på arbetsmarknaden.
Meeri Wasberg (S):
I debatten som föregick voteringen talade Helena om innanförskap och utanförskap och vägen däremellan. Den går både till och från, om jag förstod inlägget rätt.
Det jag skulle vilja veta från Moderaternas sida är hur ni ser på att a-kassan och sjukförsäkringen krackelerar på det sätt som de gör nu genom er försorg. Vi ser att försörjningsstödet får ta en allt större del av den smällen ute i kommunerna.
Hur kommer det sig att man inte vill göra en översyn både av nivåer av försörjningsstöd och huruvida det är rimligt att särskild hänsyn tas till just ett långvarigt stödbehov, även om vi alla förmodligen är överens om att försörjningsstödet aldrig var tänkt för att kunna klara ett långvarigt försörjningsbehov?
Meeri Wasberg (S):
Sanningen är att det alltid har lönat sig att gå från inget arbete till att ha ett arbete. Det lönar sig både ekonomiskt och socialt. Jag noterar att Helena nogsamt undviker diskussionen om den havererade a-kassan och sjukförsäkringen. Det är mycket intressant. Man ger med den ena handen och tar med den andra.
Jag skulle vilja påminna om de diskussioner som vi har fört och som det skrivs om i betänkandet. Det handlar till exempel om tillgången till dator och internet och att även dessa delar skulle ingå i ett beräkningsunderlag. Vi vet att mycket hanteras, inte minst när vi talar om möjligheten att söka ett arbete och att på det sättet kunna skapa sig möjligheter till egen försörjning. Det är också en fråga om vilken typ av stöd som ges runt omkring.
Men när det endast blir försörjningsstöd som är svaret får man nog anse att diskussionen om att gå från ett utanförskap till ett innanförskap och att vägen ska öppna sig genom den kommande propositionen ekar lite ihålig.
Jag skulle gärna vilja att du i din avslutande replik kommenterade just relationen mellan a-kassan, sjukförsäkringen och försörjningsstöden, som vi ser öka.
Meeri Wasberg (S):
Vi är många som skulle kunna tala länge om den ofrihet som det innebär att vara beroende av försörjningsstöd, särskilt om man är det under lång tid. Din allianskollega talade om jobbskatteavdrag och det här med enklare jobb.
Jag är intresserad av Folkpartiets reflexioner om det här med synen på den nordiska modellen, den svenska modellen, som ändå har gått ut på att mindre framgångsrika företag trängs undan till förmån för företag som klarar sig bättre och att det betyder att vissa enklare jobb kommer att slås ut medan andra växer fram, vilket i och för sig förutsätter att man satsar på forskning, utveckling och utbildning.
Det finns heller ingenting som är så förödande för en person som att hans eller hennes kompetens inte används i den utsträckning som den skulle kunna göra. Allt det där sammantaget skulle kunna bidra till att man skapar olika typer av undanträngningseffekter på arbetsmarknaden.
Vi kan se att a-kassan och sjukförsäkringen inte fungerar och att det finns ett stort inflöde från dessa försäkringar till försörjningsstödet, vilket innebär extra stora utmaningar för kommunen. Jag är alltså lite intresserad av att ta del av Folkpartiets resonemang kring de här frågorna.
Meeri Wasberg (S):
Den vandringen gör folk fortfarande tyvärr. Det finns en hel del problem med alla de här olika systemen. Jag noterar att Maria Lundqvist-Brömster inte på något sätt berör den utmaning som det innebär för kommunerna när staten inte får våra socialförsäkringssystem att fungera på det mest optimala sättet.
Det innebär som sagt en ofrihet att vara utlämnad till försörjningsstödet, som till sin yttersta konsekvens handlar om överlevnad. Maria Lundqvist-Brömster gav heller inga kommentarer kring hur arbetsmarknadens funktionssätt påverkar de här sakerna.
Jag är lite bekymrad över att det saknas en riktning framåt i det som kommer. Det talas mycket om det som var och det talas mycket om det som har gjorts, men det talas inte mycket om hur man ser på saker och ting framåt och inte heller ges några kommentarer kring de problem och utmaningar som de förändringar som har gjorts bidrar med.
Sedan är det inte heller så att möjligheten till praktik och till utbildning inte fanns tidigare. Alla nya solar är inte nya, om man uttrycker sig så. Jag vill ge dig chansen att i din avslutande replik återkomma till hur Folkpartiet ser på de här utmaningarna för kommunerna.
Ytterst är det naturligtvis en utmaning för de enskilda individerna, men det går inte att komma ifrån att när statens system inte längre fungerar läggs belastningen ut på kommunerna.
Meeri Wasberg (S):
Det finns många saker som man skulle kunna tala om en sådan här dag. Men jag ska hålla mig till det som handlar om just försörjningsstöd, arbetslöshet och arbetsmarknad. Ungdomsarbetslösheten stiger. Det är ett gigantiskt problem.
Det finns många som av förklarliga skäl aldrig har kommit in i arbetslöshetsförsäkringen eftersom det är just en försäkring och därför kanske tvingas att använda sig av den möjlighet som försörjningsstödet ändå är för att kunna klara sin överlevnad. Där behövs det olika typer av stöd.
Jag hängde också upp mig på de ord som Rickard Nordin använde i sitt anförande och som handlar just om att det ska löna sig att arbeta och att det ska finnas ekonomiska morötter, tror jag att han sade i replikskiftet med Eva Olofsson. Det är precis det som blir lite fascinerande.
När det gäller att det ska löna sig att arbeta kan jag undra vem det är som försöker övertyga vem. Det skulle vara mycket enkelt för Centerpartiet att i nästa veckas votering rösta för reservation 7 där just it-frågor och annat tas upp. Vem försöker övertyga vem?
Vi tar i våra reservationer även upp frågor som handlar om att man måste se över möjligheterna att få bibehålla en viss del. En person som blir erbjuden ett deltidsarbete hade varit tvungen att ta det om det hade gällt a-kassan, med mindre än att man har förbrukat sina 75 deltidsdagar. Motsvarande resonemang finns när det gäller försörjningsstöd.
I alla delar är vi inte nödvändigtvis helt oeniga. Hur Centerpartiet förvaltar det i voteringen kommer att bli intressant att se.
Meeri Wasberg (S):
Det är alldeles sant att det finns många olika utmaningar när det gäller ungdomsarbetslösheten. Jag hoppas verkligen att Rickard Nordin inte hörde någon frustration i mitt tidigare replikskifte. I så fall får vi gå tillbaka och lyssna ordentligt. När det gäller den nordiska modellen och det faktum att olönsamma företag slås ut och att nya företag växer fram är det just en bärande del i den nordiska modellen.
Det är också en viktig del att det är parternas uppgift att hantera frågorna om lön, lönebildning och löneutveckling. Det skulle vara mycket intressant om Centerpartiet förklarade varför unga människor förtjänar att komma in på arbetsmarknaden och få lägre löner. Vi har hört andra partier som har uttryckt sig i stil med att man måste acceptera att våra yngsta ungdomar har lägre löner.
Det finns en naturlag på arbetsmarknaden som säger att den som har en kortare erfarenhet och kanske en kortare utbildning får en lägre lön just för att det finns sakliga skäl till en lägre lön. Men enbart det faktum att man är ung utgör inget sakligt skäl för lönesättning. Så beskrivs det på olika sätt, men i de flesta kollektivavtal. Turordningen kanske vi inte ska ägna oss åt i debatten just nu, även om det hade varit mycket intressant.
Vi kanske har möjlighet att återkomma till det. Faktum kvarstår dock: Synen på de personer som går på försörjningsstöd är väldigt intressant när man talar just om ekonomiska morötter. Det signalerar nämligen att det inte finns några andra drivkrafter för människor att ta sig från ett läge med försörjningsstöd, oavsett hur mycket hjälp och stöd man får, än om ekonomin lockar och drar. Det får Rickard gärna utveckla i sin avslutande replik.
Meeri Wasberg (S):
Det gläder mig att arbetsmarknadsministern är så tydlig och säger att det inte finns några hinder. Då kan man fundera på hur det kan komma sig att Arbetsförmedlingen ändå upplever att det här hindret finns som gör att man lämnar det svar man gör.
Det handlar inte om att enskilda arbetsförmedlare skulle lämna ett enskilt svar här och där, utan det handlar om kontakter mellan SLA och Arbetsförmedlingen. Visserligen säger man att det inte är något hinder att ge utbildning inom gröna näringar under förutsättning att anställningen som man kan förvänta sig efter en arbetsmarknadsutbildning omfattar minst tio elva månader. Det finns ingen så lång säsong.
Jag skulle ändå när arbetsmarknadsministern är så tydlig vilja säga att jag faktiskt är glad över att även arbetsmarknadsministern delar uppfattningen att också dessa jobb är viktiga jobb. Gå tillbaka till Regeringskansliet och se över om det är så att det behöver utfärdas något förtydligande till myndigheten, för myndigheter hittar inte på saker alldeles av sig själva. Det är ett resultat av en medvetet förd politik.
Jag tror också att arbetsmarknadsministern kan få god draghjälp av skogs- och lantarbetsgivarna i den här frågan, för det är viktigt att vi försöker hitta och ta till vara varje tillfälle till arbete.
Även en säsongsanställning på sex-åtta månader är ett mycket bättre alternativ än att vara arbetslös, både för den enskilde och för samhället och inte minst för arbetsgivaren som får ett väl utfört arbete. Med detta skulle jag vilja tacka för det här året - det här var mitt slutanförande i den här debatten - och önska god jul.
Meeri Wasberg (S):
Jag hade inte tänkt gå upp i den här debatten, men det finns ett par ingredienser som gör det helt ofrånkomligt för mig med min bakgrund göra det. Jag tycker att det är fantastiskt att vi har en arbetsmarknadsminister som så tydligt uttalar ett starkt förtroende för Arbetsförmedlingen och för arbetsförmedlarna.
Det förtroendet delar jag, vad gäller arbetsförmedlarna och deras möjlighet och kompetens att kunna utföra ett bra arbete. Jag är däremot inte särskilt imponerad av regeringens arbetsmarknadspolitik som ju är det verktyg som arbetsförmedlarna har att försöka arbeta med varje dag.
Jag tycker också att det är ett fattigdomsbevis att regeringen i ett regleringsbrev känner sig tvungen att ge i uppdrag åt en myndighet att arbeta med myndighetens förtroende hos allmänheten.
Det borde vara så att det arbete som myndigheten utför lägger grunden för det goda förtroendet i medborgarnas ögon.
Regeringens detaljstyrning av myndigheten och sätt att bakbinda kreativa, skickliga arbetsförmedlare i deras dagliga arbete är problemet. Problemet är inte arbetsförmedlarna.
Trots alla lovord som sagts i talarstolen om Arbetsförmedlingen och arbetsmarknadspolitiken i allmänheten faller mycket tillbaka på att det saknas resurser.
En resurs är framför allt tid, tid som i dag läggs på att tillfredsställa våra olika statistiksystem, knappa in uppgifter i våra olika system, Arbetsförmedlingens informationssystem och annat.
Det går åt mer och mer tid till administration och mindre och mindre tid till att göra det viktiga förmedlararbetet, att vara ute och besöka arbetsgivare, inhämta nya platser, bistå med den brygga som Arbetsförmedlingen skulle kunna vara för arbetslösa personer så att de ska finna ett arbete.
Jag tycker nog att regeringen i en god anda av självrannsakan verkligen borde fundera på om den arbetsmarknadspolitik som i dag förs ger Arbetsförmedlingen de goda förutsättningarna för att kunna göra ett gott arbete.
I en tidigare debatt diskuterades hur länge personerna i genomsnitt varit arbetslösa innan de hamnade i det så kallade fas 3. Om jag inte missminner mig - statsrådet får gärna rätta mig om jag har fel - sade statsrådet att dessa personer i genomsnitt varit arbetslösa i sju år. En fråga man kan fundera på är hur länge den nuvarande regeringen suttit vid makten.
Meeri Wasberg (S):
Jag är benägen att hålla med min kollega i den tidigare debatten, som konstaterade att det inte blir några svar. Det blir mycket om att det är någon annans fel och någon annans problem. Det går dock inte att komma ifrån att den regering som nu sitter vid rodret, och som suttit där ett bra tag, hela tiden har talat om hur duktig den är på arbetsmarknadspolitik.
Den interpellation som Monica Green har ställt är intressant ur flera perspektiv. Arbetslöshet i sig är inte bara ett slöseri med de mänskliga resurserna - den enskilde individen som är arbetslös - utan det är också ett slöseri med hela samhället och med hela vår tillväxtdrivna ekonomi.
Jag kan förstå att statsrådet väljer att inte svara på min retoriska fråga beträffande vilka som styrt sedan 2006 eftersom ganska många av dem vi talar om både har blivit och fortsätter att vara arbetslösa under den nuvarande regeringens tid. Vi får väl se, statsrådet har ju möjlighet att återkomma i sitt sista inlägg.
Meeri Wasberg (S):
Jag vill tacka statsrådet för svaret vilket, måste jag medge, var det förväntade svaret.
Men trots statsrådets försäkran om att politiken ska låta parterna hantera frågan om lön och lönebildning kommer vi inte ifrån det faktum att den person vars uttalande är upprinnelsen till interpellationen inte enbart är partiledare för Folkpartiet utan också är vice statsminister.
I debatten menade vice statsministern att "Vi måste acceptera lägre ingångslöner för de allra yngsta ungdomarna", vilket utan vidare kan uppfattas som en uppmaning att bryta mot diskrimineringslagen. Jag vet att arbetsmarknadsministern och jag själv delar erfarenheter inom detta område.
Kanske är det också därför - det känns nästan som en tanke - som regeringen valt att inte låta integrationsministern, som jag ställde interpellationen till, komma till kammaren för att ta debatten. Det har tidigare i kväll från denna talarstol talats om rätten till lön. Det är inte en lagstadgad fråga utan en fråga som regleras helt och hållet i de på arbetsmarknaden förekommande kollektivavtalen. Ofta återfinns formuleringar som dessa.
Jag citerar ur ett av kollektivavtalen. "Lönebildning och lönesättning ska medverka till att målen för verksamheten uppnås och att verksamheten bedrivs effektivt och rationellt. En avgörande förutsättning för en effektiv och välfungerande verksamhet är att arbetsgivaren kan rekrytera, motivera, utveckla och behålla arbetstagare med sådan kompetens som behövs på kort och lång sikt.
Lönesättningen är ett instrument för att säkerställa detta och ska stimulera till engagemang och utveckling i arbetet samt uppfattas som rättvis i förhållande till arbetsresultat och arbetsinsatser. En arbetstagares lön ska bestämmas utifrån sakliga grunder såsom ansvar, arbetsuppgifternas svårighetsgrad och övriga krav som är förenade med arbetsuppgifterna, samt arbetstagarens skicklighet och resultat i förhållande till verksamhetsmålen.
Därför ska lönen vara individuell och differentierad, om inte arbetsgivaren och den lokala arbetstagarorganisationen funnit skäl att överenskomma om annat för vissa grupper. En väl utvecklad lönesättning som utgår från sakliga grunder är betydelsefull för en ändamålsenlig differentiering av lönerna." Dessutom är det föga förvånande att det ofta är de unga som också är de som har de otrygga anställningarna.
Senast i raden att uppmärksamma detta är ett antal journalistklubbar som i samarbete med radio- och tv-distriktet inom Journalistförbundet i dag ställer frågan: Vem tjänar på otrygga jobb?
Mot bakgrund av det jag nyss citerade, kunskapen om ungas situation på arbetsmarknaden och den samlade erfarenheten som statsrådet själv besitter undrar jag om arbetsmarknadsministern anser att det är förenligt med diskrimineringslagen att peka ut "de allra yngsta ungdomarna" som de som ska acceptera lägre ingångslöner just för att de är unga. Två av fyra partier i den så kallade Alliansen verkar stå för den politiken.
Meeri Wasberg (S):
Jag ber också om ursäkt för att jag kommer in sent i debatten, men även jag har varit på ett sammanträde på förmiddagen. Det jag tycker är intressant och spännande i det jag hann uppfatta av statsrådets svar tidigare är för det första att det finns en uppfattning om att det skulle föreligga en konflikt mellan stad och land, för det andra komplexiteten i Stockholms arbetsmarknad och dess funktionssätt.
Det tredje, som fick mig att spetsa öronen lite extra, är att jag uppfattar att näringsministern är ganska nöjd och till freds med det som hon tycker sig ha åstadkommit i Stockholmsregionen hittills. Samma sak får vi höra från statsrådskollegan Hillevi Engström, som är arbetsmarknadsminister. Trots det dras Stockholmsregionen med de problem som vi har talat om.
Det borde rimligtvis innebära att man tar sig en extra funderare. Kanske borde näringsministern och arbetsmarknadsministern tillsammans fundera på: Vad finns det för någonting ytterligare som kan behöva göras för att minska de problem som Stockholmsregionen dras med när vi pratar om arbetslösheten?
Det finns en uppgift som jag inte har lyckats få bekräftad nu på morgonen men som jag i vart fall vill ventilera med statsrådet - hon kanske kan ta med sig den tillbaka till något regeringssammanträde vid tillfälle. Det handlar om den risk som finns att arbetsförmedlingarna i Stockholms län inte kommer att kunna bistå med tillräckligt bra arbetsgivarkontakter på grund av en svår rekryteringssituation.
Det är värt att fundera på med tanke på den tillväxtmotor som Stockholms län faktiskt kan vara. Detta borde bekymra även näringsministern.
Meeri Wasberg (S):
Återigen fick vi höra att näringsministern uppenbarligen har uppfattat att det skulle finnas en konflikt mellan stad och land i Stockholms län. Då vill jag bara påminna näringsministern om att Stockholms län har en väldigt stor andel av det man skulle kunna kalla för en storstadsnära glesbygd, och det gör att man drabbas en mängd olika typer av problem, precis som på många andra håll i landet. Det är lätt att tro att Stockholm enbart består av Stockholms innerstad.
Jag har också uppfattat att näringsministern säger sig vara nöjd med det som görs. Vi har inte sagt att vi på den socialdemokratiska kanten är missnöjda med alla de initiativ som har tagits, men vi uppfattar ändå att det finns mer att göra. Svaret på detta blir att det inte finns mer att göra.
I svaret står det skrivet: Vi kommer att noga följa budgetsatsningar och dess effekter på sysselsättning och företagande. Det får man ju utgå från att en regering alltid gör. Jag kan också förstå det komplexa i att arbeta både på kort och på lång sikt.
Stora infrastrukturinvesteringar sker förstås på väldigt lång sikt och skapar en trygghet, en stabilitet och en trovärdighet i relation till näringslivet när det gäller vilka investeringar de själva är beredda att göra. Det betyder dock inte att man enbart kan fokusera på det, utan man måste också, precis som Börje Vestlund var inne på, fråga sig vad man kan göra här och nu. Det borde finnas fler saker att göra.
En annan tanke som jag avslutningsvis skulle vilja skicka med näringsministern är funderingen på hur regeringen ser på Stockholms län som en arbetsmarknad när Arbetsförmedlingen själv har valt att dela upp Stockholms län i tre olika marknadsområden.
Meeri Wasberg (S):
Jag förstår att det är smärtsamt för arbetsmarknadsministern att tvingas konstatera att det är den egna politiken med alla dess delar som resulterar i att de här pengarna flyter omkring i statskassan. De läggs ut till Arbetsförmedlingen. Regleringsbrevet kommer med sina detaljer och regleringar.
Och pengarna flyter tillbaka igen. Det är den samlade politiken som gör att man kommer i det här läget. Jag skulle också vilja kommentera de så kallade nya uppdragen. En del av de uppdragen är dessutom väldigt gamla. De har funnits på Arbetsförmedlingen för länge sedan. Jag tror faktiskt också att de kanske var bättre riggade då.
Det gäller till exempel den grupp sjukskrivna som arbetsmarknadsministern på ett väldigt varmt sätt talar om. Hon menar att det inte är rimligt att man förtidspensionerar - regeringen verkar ha fastnat för det uttrycket - de här personerna.
Men det borde göra att regeringen välkomnar möjligheten att tidigare gå in med bra rehabiliteringsinsatser och att verkligen lägga ned energi på att göra de individuella rehabiliteringsplanerna så goda att människor är redo för arbetsmarknaden innan sjukförsäkringen tar slut.
Men det hade kanske varit att låta politiken hänga ihop på ett bättre sätt. Vi talade tidigare om Arbetsförmedlingen och arbetsförmedlarna och deras situation. En av de saker som behövs är mer tid för arbetsgivarbesök och att träffa arbetsgivare. Jag läste en väldigt positiv och bra artikel i Arbetsförmedlingens nya interna tidning.
På Jobbet, har jag för mig att den heter. Den hette tidigare Arbetsmarknaden och var då en självständig journalistisk produkt. Det fanns alltså en bra artikel där man beskrev det arbete som Arbetsförmedlingen i city gör. De går spontant ut och möter arbetsgivare och kan bidra till att överbrygga en del kunskapsbrister som finns.
Det finns arbetsgivare som tror att Arbetsförmedlingens tjänster i grunden kostar pengar, som inte förstår att det är någonting som de faktiskt redan har betalat för genom arbetsgivaravgifterna. Nja, det där med politik och samstämmighet är naturligtvis svårt. Så också inom den så kallade Alliansen.
Jag tycker att den här debatten på olika sätt har visat de problem som finns kring Alliansens sätt att försöka hålla ihop sin politik. I den debatt som föregick den här, som gällde min egen interpellation, ville statsrådet bara avfärda det med ett kort svar om att man inte har tagit någon ställning i frågan.
Men det finns ändå två partier som driver en tydlig linje om att lägre löner för ungdomar kommer att ge fler jobb. Arbetsmarknadsministerns eget parti driver tesen om att lägre skatter kommer att ge fler jobb. Men sanningen ligger väl kanske någonstans däremellan. En effektivare arbetsmarknadspolitik, sammantaget, kan bidra till att det uppstår fler arbeten på arbetsmarknaden.
Det handlar om att man i kontakter med arbetsgivarna uppmuntrar dem till att tidigarelägga rekrytering, hjälpa till att ta ett socialt ansvar och så vidare. Som sagt: Den där fyrstämmiga allianskören, som utgör regeringsunderlaget, spretar alltmer betänkligt i olika tonarter.