Anders Borg (M):
Det är viktigt att vi för diskussioner utifrån sakförhållanden. Låt mig redogöra för fyra sakförhållanden. Sverige har den kanske jämnaste välfärdsfördelningen av alla länder i Europa och inom OECD-området. Det är den jämnaste välfärdsfördelningen, tillsammans med de övriga nordiska länderna. Sverige har den jämnaste inkomstfördelningen.
Vi har en absolut fördel när det gäller välfärdsfördelningen, men vi har också bland de allra mest jämna inkomstfördelningarna bland industriländerna och de europeiska länderna. Risken att drabbas av materiell utsatthet är lägst i Sverige, tillsammans med en handfull länder till i Europa. Risken för absolut fattigdom är väldigt låg i Sverige i förhållande till praktiskt taget alla andra länder.
Detta är sakförhållanden; det är så det ser ut. Det land som Monica Green och Peter Persson beskriver som sönderslitet och isärdraget är alltså världens mest jämlika land. Detta beror på att regeringen har haft två tydliga prioriteringar. Det är arbetslinjen: Sysselsättningen har sedan vi tillträdde ökat med 160 000. Utanförskapet pressas tillbaka i vid mening.
Samtidigt har vi prioriterat välfärden. Framför allt har vi prioriterat välfärdens kärna, nämligen att återupprätta utbildningssystemet. Social rörlighet bygger på att utbildningssystemet erbjuder alla människor en god chans och start i livet. Genom en bred prioritering av välfärden - hälso- och sjukvård, äldreomsorg och barnomsorg för alla oavsett inkomst - säkrar vi en omfördelning som inte underminerar drivkrafterna för arbete.
Mot detta står de socialdemokratiska åren då förmögenhetsskillnaderna och inkomstskillnaderna ökade och välfärdsklyftorna fördjupades på ett dramatiskt sätt därför att man misslyckades med arbetslinjen. Det skapades inga nya jobb i privat sektor under 70- och 80-talen. Det tillfördes därmed inte resurser för att säkra välfärden.
När man tappar arbetslinjen, glömmer bort att full sysselsättning är grunden för rättvisa och glömmer bort att trygghet för människor bygger på att de faktiskt arbetar tappar man också välfärden. Det är därför revorna har blivit så tydliga, framför allt i skolan. Socialdemokraterna avvecklade kunskapslinjen. Man undergrävde lärarens auktoritet, man undergrävde kunskapens grundläggande roll för social omfördelning.
Det var därför klyftorna ökade. Det är de klyftorna vi nu börjar vända tillbaka ifrån. Det första och grundläggande steget i rätt riktning är arbetslinjen.
När människor kan försörja sig på egen lön bygger vi ett samhälle som hänger ihop och där människor vet att det är både en skyldighet och en rättighet att arbeta, där man ska göra rätt för sig genom eget arbete, där man inte bygger ett långvarigt utanförskap för att förpassa människor till förtidspension och passivitet. Socialdemokraterna har bundit sig till en veklighetsbild där Sverige numera är världens sämsta land. Allting svartmålas.
Vi fick i dag tillväxtsiffror från nationalräkenskaperna och Statistiska centralbyrån - 7,3 procent. Det är den starkaste tillväxt vi upplevt kanske någonsin under den tid vi har kvartalsräkenskaper för Sverige, starkare än i något annat europeiskt land. Det är klart att det här kommer att innebära att vi kan fortsätta att pressa tillbaka arbetslösheten, fortsätta att pressa tillbaka utanförskapet.
När vi möter väljarna 2014 kan vi, om inte en ny kris inträffar, visa att socialbidragstagandet och fattigdomen har pressats tillbaka genom viktiga välfärdsreformer byggda på en arbetslinje där vi lyckas reparera skadorna av ett socialdemokratiskt decennielångt misslyckande.