Patrik Björck (S):
Tack, ministern, för svaret. Den här interpellationen gäller meddelarfrihet i offentligt finansierad verksamhet. Jag vill trycka på några punkter som jag inte tycker kommer fram riktigt i svaret från ministern.
Jag säger i min interpellation att det i den offentliga verksamheten finns flera kontrollsystem för att allmänheten ska få en god möjlighet att granska hur skattemedlen används i revision, offentlighet och meddelarfrihet som är några sätt att kontrollera att verksamheten sköts korrekt och effektivt. I den privata världen är det andra regler som gäller. Där har man andra lagstiftningar till skydd för företag och möjlighet att via affärshemligheter konkurrera med andra företag. Det är andra regler som gäller i den världen.
Det finns exempel på att man i en del politiska församlingar gör upphandlingar av välfärdstjänster och skriver in meddelarskyddet som ett avtalsvillkor i anbudsunderlaget; andra låter bli. Det har skapat ett läge där den som är offentligt anställd hela tiden vet vilka regler som gäller, medan det för den som är privat anställd i offentligt finansierad verksamhet råder en betydande osäkerhet. Vad säger avtalet mellan företaget och det offentliga?
Det är något som man som anställd måste känna till och kunna ta hänsyn till. Vilken företagsform bedrivs verksamheten i? Vilken lagstiftning lyder den under? Vad står det i det personliga anställningsavtalet? Det finns alltså ett antal saker som gör det svårt för den som är anställd att veta och kunna utnyttja sina rättigheter och skyldigheter i samhället. Jag menar att det är ytterst värdefullt att inte försvåra för de människor som upptäcker missförhållanden att avslöja dem.
Det gäller verksamheter som rör exempelvis barn, gamla och funktionshindrade. Det kan inte vara rimligt att ställa företagens intresse mot människors behov. Det kan inte på sikt gagna vare sig företagen eller de människor som är deras kunder. Det är de seriösa företagen som kommer i kläm, inte bara kunderna, de gamla och barnen.
I svaret säger ministern bland annat att frågan om det är möjligt att generellt stärka skyddet till privatanställdas meddelarfrihet har utretts tidigare. Det är helt sant. Frågan har diskuterats vid åtskilliga tillfällen. Man har konstaterat att den kanske inte är helt enkel att lösa. Det finns det kanske olika uppfattningar om. Min fråga till ministern är: Är det önskvärt att lösa den?
Det framkommer inte någonstans i svaret om ministern menar att det är en viktig fråga som det är önskvärt att lösa. Det framgår möjligen att ministern anser att den är omöjlig att lösa. Det är en viss skillnad.
Jag tror inte att det är omöjligt och jag är väldigt intresserad av att få reda på om ministern ser detta som ett problem och om det är önskvärt att lösa frågan. I svaret anger man olika skäl till att det här är svårt. En skillnad är att lojalitets- och tystnadsplikt på den privata arbetsmarknaden är avtalsreglerad.
Frågan är hur det kan komma sig att man faktiskt kan lösa problemen via avtal i upphandling till exempel. Det är uppenbarligen möjligt att hantera. Konkurrensskäl anges också som en orsak till att det här skulle vara omöjligt att lösa. Det kan naturligtvis vara lite svårt för skattebetalare och allmänhet att förstå hur konkurrensskäl kan sättas emot människors behov.
Att det är förenat med problem kan ju inte vara ett skäl till att inte försöka lösa det, om man anser att det är viktigt. Ministern säger också i svaret att det redan i dag finns garantier för att missförhållandena inom offentligt finansierad privat verksamhet upptäcks. Min fråga är: Menar ministern verkligen att det är på det sättet? Om det inte är aktuellt med några generella åtgärder för att lösa problemet, vilka andra åtgärder är aktuella?