KBLab/rixvox huggingface dataset:
Magda Rasmusson (MP):
Det var stora ord från Hanif Bali om bostadspolitiken. Han kanske ska åka ut till sina kollegor i till exempel Danderyd, där man just nu håller på att göra naturreservat av en skog för att slippa bygga där. Jag tror som sagt att vi alla har exempel på att vi röstar nej till bostäder på flera håll runt om i landet där det faktiskt inte är skäligt. Jag hoppas att vi alla också kan vara med och ta ansvar för att vi kommer ifrån den situationen.
Jag vet också att bostadsministern har presenterat flera saker, till exempel att gå vidare med förenklade bullerregler. En annan jätteviktig sak är att investera i infrastruktur i kommuner och även i att med motkrav jobba hårdare för att få tillbaka bostäder. Det gör vi till exempel via stadsmiljöavtalen, som jag hoppas att vi också kan utveckla. Regeringen har alltså en seriös bostadspolitik, och det har Miljöpartiet också.
Jag hoppas att vi även fortsättningsvis kan debattera den frågan mer. Vad jag hade velat höra mer om från Bali är den situation vi har i dag där så många människor är inskrivna i anläggningsboenden trots att de har fått uppehållstillstånd och egentligen bara väntar på att få börja sina liv här. Vad ska vi göra med dem ifall vi inte får ut dem i kommunerna? Jag hoppas att alla partier i den här kammaren kan ta ansvar för att se till att människor faktiskt kan börja sina liv här.
Magda Rasmusson (MP):
Tack så mycket, Johanna Jönsson! Jag ska försöka hinna svara på alla frågor som jag fick. De är alla viktiga. När det gäller regeringen och departementsskrivelsen, som du har helt rätt i att det var, står det i vår regeringsöverenskommelse att vi ska titta på hur alla kommuner ska kunna ta en del av ansvaret.
I och med att den här Ds:en presenterades sa vi också att vi i samband med detta givetvis kommer att se över ersättningarna, för visst är det så att vi måste ersätta kommunerna för den kostnad som ett ökat mottagande innebär. Det är också en följd av detta. Jag hoppas att även Centerpartiet kan delta i sådana diskussioner, för vi behöver få det här på plats för att lösa utmaningarna vi står inför.
När det gäller vad vi mer konkret vill göra för att fler människor till exempel ska få jobb och på andra sätt ta sig in i det svenska samhället nämnde jag visserligen några exempel, men jag kan nämna några till om det är så. Valideringen har varit uppe här tidigare. Det måste gå mycket fortare för människor att få en utbildning erkänd. Sfi-utbildningen måste stärkas, men vi måste också generellt investera i utbildning. Det är ju så att företag skriker efter arbetskraft.
Vart femte jobb kan inte tillsättas på grund av att man inte hittar en kompetent människa som kan fylla den platsen. Vi måste se till att utbilda människor så att de kan ta de jobb som arbetsmarknaden efterfrågar. Där satsar vi också mer på till exempel Arbetsförmedlingen.
Magda Rasmusson (MP):
Vi är givetvis också ute och besöker kommuner i landet, och min bild är snarare att det är många som efterfrågar att regeringen tar tydligare steg mot en mer jämn fördelning. Här gäller det att vi ger kommunerna bästa möjliga förutsättningar att göra det. Jag har räknat upp en rad förslag, och jag tror att vi får återkomma med fler.
Det här är ett pågående arbete som precis har satt igång, och vi väntar på att få rösta igenom vår första budget. Du nämnde i ditt inledningsanförande att Centerpartiet har kunnat ta fram många förslag snabbt och frågar varför inte regeringen kan leverera lika snabbt. Det är för att vi måste genomarbeta det här mycket mer. Det är många fler människor inblandade, och vi behöver diskutera.
Men vi är också helt övertygade om att det här måste gå mycket fortare, för vi ser också bristerna som har funnits de senaste åtta åren, då man inte har tagit tag i det här tillräckligt mycket och inte heller lyssnat på de många kommuner som länge har efterfrågat mer stöd. När det gäller hur:et måste jag nog säga att jag inte riktigt förstår frågan. För mig är ett svar på hur man ska göra någonting att också presentera lösningar.
Här gäller det till exempel att satsa mer pengar i statsbudgeten för investeringar i utbildningar och för att kunna snabba på valideringsarbetet så att människor kan gå snabbare till sitt första jobb. Du får jättegärna förklara för mig lite här efteråt vad du mer exakt vill ha svar på.
Men jag uppfattar det som väldigt tydligt att det här är något som regeringen prioriterar och som vi kommer att jobba vidare med mycket, för det här berör oss alla.
Magda Rasmusson (MP):
När jag föreläser om migration brukar jag ta Sverige som ett exempel på ett land som har lyckats förändras väldigt snabbt till det positiva. Vi behöver inte gå längre än ungefär hundra år tillbaka för att se att det var ett helt annat samhälle. På ganska kort tid har man lyckats bygga upp en välfärd som vi alla nog är väldigt tacksamma för i dag. Man har lyckats bygga upp ett trygghetssystem - fri utbildning, fri sjukvård, bostäder, ett socialt trygghetsnät och så vidare - för att man faktiskt ville någonting.
Man såg ett mål, man ville göra någonting och man satsade på det. Och man lyckades faktiskt också. Jag tror inte att någonting är omöjligt om man bara erkänner vad det är man vill göra och försöker nå dit. Det som Miljöpartiet värnar om är asylrätten. Den är individuell. Det går inte att sätta något tak när tillräckligt många människor har fått skydd och sedan säga till de andra: Ni får åka tillbaka till era krigshärdar, där människor dör dagligen, där kvinnor våldtas och där människor inte kan leva ett drägligt liv.
FN:s flyktingkommission utgår från att varje människa som behöver skydd också har rätt att få det i ett annat land. Här skiljer sig våra partier åt något enormt. Men jag kan bara hålla fast vid den övertygelse vi har. Vi tror på politikens konst, och vi står upp för asylrätten.
Magda Rasmusson (MP):
Jag kan lova Sverigedemokraterna att Sverige aldrig har varit det perfekta drömsamhället där alla var helt jämlika, levde tillsammans och fröjdades, där det inte fanns någon fattigdom och den sociala sammanhållningen var total och så vidare. Som sagt räcker det att gå tillbaka hundra år för att se vilket oerhört klassamhälle vi hade där människor inte hade någon chans att göra klassresor och sedan titta på det svenska samhället i dag.
Det räcker att åka till just de grannländer du beskriver för att se att de har tagit emot en enorm massa människor som har flytt från Syrien till Jordanien, Turkiet, Libanon och så vidare. Det är ju en bråkdel som ens tar sig till Europa och en bråkdel som ens tar sig till Sverige, så jag delar inte alls Paula Bielers beskrivning. Det är bara att lyssna på UNHCR som ni ofta vurmar för. De säger att de tycker att Sveriges flyktingmottagande är jättebra.
De skulle önska att fler länder gjorde som Sverige för att hjälpa alla människor som i dag lever under helt odugliga förhållanden, men alla kan inte göra det. Jag måste säga att jag blir lite förvånad när du säger att ni inte vill skicka tillbaka någon. Då undrar jag: Vad är då konsekvenserna av Sverigedemokraternas invandringspolitik? Jag trodde att hela poängen var att ni ville minska invandringen? Hur kan man göra det på ett annat sätt än att skicka tillbaka folk dit de kommer ifrån? Ska man utvisa dem till någon helt annan plats?
Nu vet jag att du inte har möjlighet att svara på mina frågor. Men jag finner en ganska stor lucka i resonemanget. Jag vidhåller hur viktigt det är att värna asylrätten som vi har så att människor kan få skydd från krig och förföljelse. Jag kommer att ägna hela min tid här i riksdagen åt att jobba för det.
Magda Rasmusson (MP):
Även om det kan kännas avlägset en fin vårdag som den här närmar vi oss det internationella klimattoppmötet COP 21 i Paris med stormsteg. Klimatförändringarna har redan börjat märkas av i många delar av världen. Vi ser att vädret blir alltmer extremt. Människor tvingas fly och får kraftigt försämrade livsvillkor. Det här kommer att bli ännu mer vanligt ifall vi inte ser till att agera och gör det som forskningen faktiskt föreskriver.
Och någonting som vi saknar är det politiska ledarskapet i världen. Här har regeringen varit tydlig. Sverige ska vara ett föregångsland och driva på både EU och samtliga delar av världen. Min fråga är därför till klimat- och miljöministern: Hur ska Sveriges regering arbeta för att avtalet i Paris ska bli så ambitiöst som möjligt så att vi kan nå ett klimatavtal där vi når klimatmålen?
Magda Rasmusson (MP):
Det är glädjande att se, tycker jag, att regeringen avser att prioritera den här frågan. Men en av de sprickor som riskerar att försämra förhandlingarna är den mellan fattiga och rika länder. Vi i de rikare delarna av världen har kunnat släppa ut mycket fossila bränslen för att kunna bygga upp den välfärd vi har i dag. Därför har vi ett stort ansvar för att se till att finansiera den gröna omställningen i de fattiga länder som snarare måste ta hand om akut fattigdomsbekämpning.
Det handlar också om att se till att finansiera den anpassning som måste till i fråga om de klimatförändringar som trots allt kommer att uppstå. Här har regeringen redan meddelat att 4 miljarder ska läggas till som additionella medel till klimatfinansieringen. Det är väldigt bra. Det är helt i linje med det som FN föreskriver i klimatkonventionen. Men det är väldigt viktigt att andra länder också gör det här.
Därför tänkte jag fråga: Hur jobbar klimat- och miljöministern för att förmå fler länder att göra det här så att den totala summan om 100 miljarder till den gröna fonden kan uppnås?
Magda Rasmusson (MP):
Jag tycker att du lyfter upp en viktig fråga. De som står allra längst från arbetsmarknaden är helt klart de som saknar utbildning. De kanske aldrig har gått i skolan och kanske inte ens kan skriva på sitt eget språk. Där vet vi att kvinnor är överrepresenterade.
Jag tror att det kommer att vara en stor del i samhällsutvecklingen och byggandet av ett nytt Sverige att se till att de också har möjligheter på den svenska arbetsmarknaden. Det finns människor i Sverige som kanske inte ens har åkt in till stan, för de vågar inte ta bussen eftersom de inte kan läsa skyltarna och inte har språket. De blir fast i sitt eget hem, och vi vet att det framför allt drabbar kvinnor.
Så har det varit under en längre tid. Ni i Moderaterna har lyft utbildningsplikten också när det handlar om att se till att människor har grundskoleutbildning. Det är flera kommuner som jobbar så redan i dag. Borås är ett exempel. Där ser man till att kommuninvånare faktiskt har grundskoleutbildning, vilket ofta innebär alfabetisering och sådana saker.
Det här ingick i den överenskommelse som våra partier var med och skrev under för drygt en månad sedan. Det här är definitivt någonting som vi behöver jobba vidare med, men jag tror att det gäller även yrkesutbildning och validering. Det görs delvis i snabbspåret, men jag tror att satsningen på yrkesutbildningen som finns med här kommer att vara viktig.
Man måste kunna ha en kortare väg in på arbetsmarknaden och inte behöva ta hela vägen med långa tider av utbildning.
Magda Rasmusson (MP):
Jag vet inte om Hanif Bali var med här nyss när jag höll mitt inledningsanförande där jag var tydlig med att jag tror att de politiska förslag som ligger på bordet nu faktiskt inte kommer att räcka. Det säger jag av en anledning, och det är inte för att jag skäms över vårt partis historia när det gäller att ta fram nya förslag utan för att vi står i en helt ny situation. Det är det som är min huvudpoäng. Man måste våga tänka nytt och ifrågasätta gamla system och hur man tänkte tidigare.
Jag tror att alla partier har ett stort jobb att göra där. Hur ska vi få fram fler tillfälliga bostäder till exempel? Hur ska vi se över regellagstiftningen? Det var också ett förslag som fanns med i den överenskommelse som våra partier såg över. Jag blir lite trött på den ständiga kritik som du för fram om att Miljöpartiet skulle säga nej till alla bostäder. Din partiledare stod nyligen och ljög i en partiledardebatt om att Miljöpartiet i Jönköping hade röstat nej på grund av en skalbagge.
Det var bara att gå till källorna och se att det inte stämde. Miljöpartiet hade röstat ja till de bostäderna. Jag tror att du ska ha lite is i magen. Alla kan göra mer i det här läget, och jag tror att vi snarare bör diskutera förslag. Stadsmiljöavtalen tror jag är jätteviktiga. Jag tror att investeringsstödet kommer att betyda mycket för de småkommuner som just nu saknar finansiering men vill bygga när de har fått så många nya invånare.
Det anmärkningsvärda i den här debatten är snarare att du inte har nämnt ett enda bostadsförslag som du vill se. I stället vill ditt parti stänga gränsen. Alla har ett jobb att göra här, och jag tror att det är den viktiga slutsatsen.
Magda Rasmusson (MP):
Det finns flera delar som rör svenskutbildningen i budgetförslaget och som vi givetvis är glada över. Det gäller dels de tidiga insatserna på asylboenden, dels snabbspåren där det är en del som gör att man kommer ut snabbare i arbete. Jag har sagt det en gång och kan säga det igen: Alla förslag som vi tror kortar vägen från att man kommer hit till att man får ett jobb är goda.
Jag välkomnar att ni har ett sådant förslag och är villig att ta del av det och se om det är någonting som mitt parti kan hålla med om. Förhoppningsvis kan det bli verklighet om det är något bra. Kreativitet, flexibilitet, att ifrågasätta det vi har stått för tidigare och att komma med nya idéer är något som alla partier har ansvar för. Men jag ser fram emot att läsa det.
Magda Rasmusson (MP):
Désirée Pethrus lyfter upp två viktiga frågor även där. Föräldrar bryr sig mycket om sina barn och vill att de ska ha det bra. Om barnen inte har det bra på dagarna, om man inte kan hitta förskole- eller skolplats åt barnen kommer föräldrarna att ha svårt att fullfölja sin etableringsplan eller få ett jobb och så vidare. Det är också något som slår extra hårt mot kvinnor, som vi vet tar det huvudsakliga ansvaret för barnen.
Jag vet att många kommuner ser över olika lösningar. Det är möjligtvis något som också behöver stöttas upp från statligt håll. När det gäller kollektivtrafiken tror jag helt klart att den är en viktig del. Jag tror återigen att stadsmiljöavtalen kan vara en del i att stödja kommuner och landsting att göra investeringar. Det kan handla om kollektivtrafik som givetvis underlättar för alla som bor där.
Jag vet att många landsting går före där - Kalmar är ett - och ser till att asylsökande får tillgång till ett trafikkort som ger möjlighet att resa. Något som har hänt under hösten, vilket jag var inne på tidigare, är att människor nu bor på ställen där man inte har bott tidigare. På skidorter, långt ifrån närmaste samhälle, bor människor som söker asyl. Hela landet har dammsugits i jakten på lokaler.
Och de har ofta hittats utanför närcentrum, där arbetsmarknad, möjligheter till sfi och den typen av saker finns. Allt det här kommer vi att behöva kolla på. Det kommer att vara en viktig del. Våra politiker som styr på kommunal nivå och landstingsnivå har också ett stort ansvar för att se till att det fungerar. Om de får det att fungera kommer människor också att stanna kvar i en högre utsträckning. Jag tror att politikerna förstår att det är något positivt.
Magda Rasmusson (MP):
Det jag upplevde i Köping var en positiv känsla av att människor vill komma in på arbetsmarknaden. Många gånger har de lämnat sina familjer för att åka till Köping just nu och utbilda sig. Det tycker jag att vi ska bejaka. Men jag håller helt klart med om att de också var frustrerade. Någon sa: Jag skickade in min ansökan till Socialstyrelsen för flera månader sedan. Jag får inte ens något svar. Jag kan inte ens ringa en handläggare eftersom de är så överbelastade.
Den senaste uppgiften jag har är att det är 16 handläggare som sitter med tusentals ärenden. Och vi vet att den siffran ökar hela tiden. Det måste vi rätta till! Därför är jag glad över att man skjuter till mer pengar till det området, så att Socialstyrelsen ska kunna fullfölja sitt uppdrag på ett bra sätt. Samtidigt måste våra politiker, våra kollegor, i våra landsting ta ett större ansvar för det här. Många säger att det är lättare att fixa fram en praktikplats i ett privat företag än att vända sig till det offentliga. Vi kan inte ha det på det sättet.
Vi måste ha ett system som klarar av att ge människor en snabbare väg in. Jag uppfattade det inte som att min kollega menade det på det sättet som Johanna Jönsson säger. Jag är övertygad om att vi alla vill att människor ska ha det bra i Sverige och att vi ska stärka människors möjligheter. Min inställning är att bland annat ett breddat RUT-avdrag - en fråga som Johanna Jönssons parti också driver - är något bra. Det gör att människor får en kortare väg in. Men vi måste kunna göra både och.
Vi måste se till att möjligheterna till den typen av jobb blir större, vilket vi nu gör i och med den förändringen. Men vi måste såklart också investera i människor och öka möjligheten till mobilitet och att man kan ta sig vidare. Sverige ska vara ett möjligheternas land för alla, oavsett vilken bakgrund man har.
Magda Rasmusson (MP):
Att den första frågan Moderaterna ställer handlar om att göra det ännu svårare för människor att stanna i Sverige är inte jätteförvånande med tanke på den politiska resa som Moderaterna har gjort det senaste året. Det finns flera saker som regeringen gör.
Ett av förslagen ingick i den sexpartiöverenskommelse som vi gemensamt skrev under för drygt en månad sedan och som gäller avvisningsbesluten. Inte är det något som mitt parti hade gått fram med, men vi gjorde överenskommelsen som en del av en kompromiss. Jag skulle däremot vilja fråga Mikael Cederbratt varför vi bara hör förslag från Moderaterna om att göra det svårare för människor att komma hit.
Inte en enda förhandling som jag har suttit i när Moderaterna har varit närvarande har handlat om ett ökat bostadsbyggande, hur vi får en bättre svenskundervisning på våra asylboenden och i sfi-utbildningen eller hur vi kan ta emot fler barn på ett bättre sätt i skolan.
Hur kommer det sig att Moderaterna så ensidigt riktar in sig på att försöka göra det svårare för människor att komma hit i stället för att stå upp för en human flyktingpolitik och göra det möjligt för människor att etablera sig på ett bra sätt i Sverige?
Magda Rasmusson (MP):
Om Mikael Cederbratt frågar de människor som utvisas från Sverige kommer han att få höra att det är stor skillnad på att få ett ja eller ett nej i dag. Att leva som papperslös med ett avvisningsbeslut är inte en lätt tillvaro. Det är skillnad, och det ska vara skillnad. Givetvis är det så. Om du sätter dig in i sexpartiöverenskommelsen som jag nämnde, Mikael Cederbratt, kommer du att se förslag som berör detta även där.
Jag kan inte undvika att återigen kommentera den, tycker jag, tråkiga utveckling som vi har sett i det moderata partiet. För inte mer än drygt ett år sedan hade det en partiledare, Fredrik Reinfeldt, som var tydlig med sina åsikter om asylrätten och vad det betyder för Sverige att vara ett öppet land.
Nu tycker jag mig se ett moderat parti som lägger mer fokus på att endast lägga fram förslag som syftar till att minska antalet människor som kommer till Sverige men som inte kommer med förslag för att bygga upp kapaciteten. Jag tror att vårt samhälles viktigaste utmaning de närmaste åren kommer att vara det senare - att se till att vi kan ha ett stort mottagningssystem som tar emot de människor som är på flykt i världen i dag.
Jag hoppas att de krafter inom ditt parti som står för det ska bli starkare.
Magda Rasmusson (MP):
Precis som vi skilde oss åt och var varandras motsatser för några veckor sedan och precis som vi har varit det tidigare är vi lika mycket varandras motsatser i dag. Det handlar inte om en omsvängning av Miljöpartiets politik, eller för den delen av regeringens politik. Det handlar om en tillfällig lag i en mycket akut och svår situation.
När det kommer till biståndet har vi i dag en väldigt svår situation där många människor tar sig till vårt land och erbjuds en fristad här. Det ska vi vara väldigt stolta över. Det handlar om en prioritering. Vi måste lägga resurser på detta för att klara av att ge människor tak över huvudet och mat för dagen. Där vet jag att Sverigedemokraterna hellre hade sett att de inte hade kommit hit över huvud taget.
Jag minns en Twitterkonversation vi hade tidigare här under hösten. En av Marcus Wiechels kollegor här i riksdagen blandade ihop att det kom 1 000 personer i veckan med att det kom 1 000 personer om dagen, eller tvärtom. Någonstans sammanfattar det Sverigedemokraternas politik. För Sverigedemokraterna spelar det ingen roll om det kommer 1 000 personer om dagen, 1 000 personer i veckan eller ens 1 000 personer i år eller vartenda år.
Skillnaden är att Sverigedemokraterna är emot invandring i sig. Ni tycker inte att någon ska komma hit och få skydd. Därför går det inte heller stå och påstå att vi på något sätt har närmat oss er. När det gäller biståndet är jag väldigt glad att regeringen nyligen har presenterat en ganska stor satsning på 800 miljoner mer till biståndet.
Det ska gå till UNHCR som vi vet gör ett väldigt viktigt arbete bland annat i Turkiet, Libanon och Jordanien där många flyktingar är just nu men också andra insatser som är väldigt viktiga för att människor inte ska behöva fly i framtiden. Det är helt enkelt förebyggande.
Magda Rasmusson (MP):
Att ni inte skulle ha en annan syn på invandrare har jag lite svårt att förlika mig med, med tanke på den typ av parti som ni var när er partiledare valde att gå med i Sverigedemokraterna 1994. Ni står för en rasistisk ideologi som gör skillnad på människor och som har medlemmar som uttrycker sig på ett sätt som jag aldrig ens skulle kunna drömma om att man talar om sina medmänniskor på.
Det talas om gräshoppor, att man förökar sig som kaniner och allt möjligt. Det är en människosyn som jag inte tycker hör hemma i en demokrati över huvud taget. Jag vet att ni gärna vill tvätta bort denna stämpel av er själva, men jag tror inte att ni kommer att lyckas med det. Det finns lite för många enskilda undantag för att man ska kunna undgå att blotta dessa misstag.
I dag har vi människor som lever i vårt land som har fått ett avslagsbeslut och som därmed i laglig mening inte har rätt att vara här. Men det är också människor som har vissa akuta behov. Därför är jag glad över att vi har haft en ordning där papperslösa kan få tillgång till vård och liknande. Jag ser fram emot att vi kommer att ha det även i framtiden.
Magda Rasmusson (MP):
Jag är väl medveten om de övergrepp som begås i Turkiet. Jag är också medveten om att det är många flyktingar som just nu befinner sig i Turkiet. Det är ungefär 2,2 miljoner syrier, och vi vet att där också finns afghaner. Det är människor som helt enkelt inte har kunnat stanna i sitt hemland. Det gör också att jag är glad över att vi kan skjuta till medel som går till att hjälpa just de flyktingarna. Det är också det som gör att jag är glad över att vi kommer att ha möjlighet att styra över vad medlen används till.
Detta är ett beslut som fattades ganska nyligen, och därför kommer det att vara jätteviktigt att vi i närtid också bestämmer exakt hur vi ska kunna styra medlen så att de används rätt och kommer flyktingarna till del.
Magda Rasmusson (MP):
Jag är den första att erkänna att frågorna är komplexa. Det är inte alltid självklart hur man ska agera i en sådan här situation. Men vi måste samtidigt se att det i Turkiet just nu befinner sig många människor som är flyktingar. Vi var på en gemensam resa tidigare år i Turkiet och fick se hur man jobbar med flyktingarna. Jag tror att alla som var med på resan insåg att det behöver göras mycket mer.
Flyktingarna behöver ha någon typ av plan för sin framtid, helt enkelt. De kan inte bara ha tillfälliga uppehållstillstånd i all evinnerlighet, isoleras i flyktingläger och liknande. Det är här vi har en möjlighet att påverka detta. Pengarna ska inte betalas ut till Erdogan privat för att han ska kunna styra dem, utan de ska styras och gå till flyktingarna direkt.
Så kan vi se till att hjälpa dessa människor så att barnen får tillgång till skola, till exempel, och att människor får en något så när dräglig tillvaro. Det kommer att vara Miljöpartiets och även regeringens främsta prioritet: Pengarna ska gå till flyktingarna så att de får en bättre tillvaro.