Karin Svensson Smith (MP):
Vi har årets budgetdebatt, och vi ska debattera ett betänkande som rör 54 miljarder kronor. Frågan är hur vi har hanterat det. Vi kan först titta på det lite långsiktigt. Sedan lång tid tillbaka finns det en uppföljningsgrupp i trafikutskottet. Vi tycker att politiken inte bara ska fatta beslut utan också se vilket resultatet blir av det man gör.
Når vi de mål vi har varit överens om att sätta upp? Jag vill passa på att uppmärksamma några saker som vi har med i vårt betänkande. Vi har en bilaga där vi har en redovisning av detta. Det återspeglar ett arbete vi gjorde som fick rubriken Hållbara analyser? när det var färdigt.
Vi tittade på om den nuvarande utvecklingen av transporterna leder till långsiktigt hållbar utveckling eller ej och konstaterade att det med de samhällsekonomiska kalkylmodeller vi nu har är svårt att nå målen. Vi är överens i utskottet om att man måste förändra kalkylmodellerna, så att man når de mål man har satt upp.
Det vi också har varit överens om i utskottet är att man ska titta på hela transportsektorns klimatpåverkan och inte bara på inrikestransporterna. Nu under de sista skälvande dagarna av Parisförhandlingarna är det viktigt att även uppmärksamma utrikestransporterna för att kunna vidta rätt åtgärder. Hela transportsektorns klimatpåverkan är med.
Som representant för samarbetsregeringen är jag glad att vi har ett stort antal reformer framför oss som vi förhoppningsvis tillsammans ska kunna fatta beslut om och genomföra via Sveriges riksdag. Sverigeförhandlingen är ett initiativ som togs av alliansregeringen och som ska fullföljas. Förhoppningsvis blir det ett beslut under den här mandatperioden.
Det är egentligen fråga om ett paradigmskifte i hela Järnvägssverige. Vi har under lång tid när järnvägen legat för fäfot kunnat konstatera att många människor vill åka tåg. Det har investerats i olika delar. En del, Hallandsåstunneln, invigdes i veckan som gick. På lördag ska jag ha nöjet att vara med och åka pågatåg till Trelleborg.
Det är en satsning som jag har arbetat för sedan 1998, så jag kommer att glädja mig väldigt mycket åt det. Sverigeförhandlingen är ett nytt grepp. Man vill göra samma satsning som Sverige gjorde på 1800-talet och som aktivt bidrog till att lyfta Sverige från ett fattigt jordbruksland till ett modernt industriland. Tiden är inne för att vi minskar vårt beroende av olja och har moderna transporter som gör att människor kan förflytta sig bekvämt och träffa andra för arbetsändamål och annat.
Då bygger man järnvägen en hel sträcka i stället för att ta små delar var för sig. Man har en förutsägbarhet. Det behövs för att fördubbla kollektivtrafiken, vilket vi har ett tillkännagivande om här i riksdagen, men det behövs också för att få ordning på den tågtrafik som sker nu, eftersom tågen i princip kolliderar med varandra när väldigt många tåg med olika hastigheter trängs på samma bana.
Det här är en del av ett kanske bredare grepp som handlar om fossilbränsleoberoende. Det begreppet myntades också under alliansregeringens tid, men det var lite oklart vad alliansregeringen ville göra med det begrepp man själv tog om hand och lyfte fram. Sedan blev det en statlig utredning, Fossilfrihet på väg . Nu är det kanske dags att gå från ord till handling.
Jag är väldigt stolt och glad över att samarbetsregeringens senaste regeringsförklaring hade ambitionen att Sverige ska bli ett av de första fossilfria välfärdsländerna i världen. Det är också Sveriges åtagande inför de pågående Parisförhandlingarna.
Då gäller det att investeringarna i den kommande infrastrukturpropositionen, som Trafikverket nu har tagit fram underlag för och som vi ska planera för och återkomma till riksdagen med nästa år, bidrar till att minska Sveriges oljeberoende. Varför är då detta så viktigt?
De pågående klimatförhandlingarna är självklart den överordnade anledningen till att vi måste hitta ett transportsystem som inte påverkar klimatet negativt. Det finns också en mycket stark säkerhetspolitisk aspekt i själva drivkraften att inte vara beroende av importerad olja. 78 procent av den oljeimport Sverige har går till transportsektorn.
Det betyder att vi lever ganska farligt och är beroende av de länder - numera företrädesvis Ryssland - som exporterar olja.
Vi behöver en regional utveckling, kretslopp och en miljöanpassad utveckling där vi i mycket större utsträckning är beroende av den energi vi själva kan få fram, antingen via biogas eller via eldrift eller annan modern teknik. Det förutsätter också att vi har ett byte av transportslag.
Det räcker inte att ersätta bensin och diesel med förnybara drivmedel, utan vi behöver också en pålitlig infrastruktur för spår, och vi behöver också hitta mer transportsnåla samhällsplaneringssätt. Den budget som samarbetsregeringen står för kan vara ett bidrag till detta.