Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Oavsett vilka trafikslag vi pratar om vet vi att det är långa ledtider i den ekonomiska planeringen men också i den fysiska planeringen. Vi har ganska nyligen gjort en historisk satsning på närmare 500 miljarder som ska täcka upp både för gods och för persontrafik över hela landet.
Då var inte alla fakta kända, så det är alldeles riktigt som Peter Hultqvist säger att de kostnader och de behov som finns i Västerbergslagen, som vi pratar om nu, inte finns med i planen. Det var den verklighet som rådde då. Det är därför som jag säger att flera sådana tillfällen kommer att dyka upp, att vi har flera sådana saker.
Det var just därför som Trafikverket fick uppdraget att dels se över hur vår järnväg mår, dels göra en kapacitetsutredning för att se var det finns flaskhalsar och var det är kapacitetsbrister. Det handlar inte alla gånger bara om ifall man behöver bygga helt nya spår, utan det kan handla om att det inte finns tillräckligt med kraftförsörjning, att det inte är elektrifierat och att det inte finns signalsystem som är koordinerade på rätt sätt.
Därför är det ett oerhört viktigt underlag. När det gäller att gå från ord till handling tycker jag att vi gjorde det när vi löste situationen för specifikt ABB i Ludvika och transformatorerna. Det var ett behov som uppstod helt plötsligt, men vi lyckades gemensamt att lösa det. Samma sak är det när det gäller Malmbanan och den kapacitetshöjning som brakar loss däruppe.
Där har vi nu hittat en lösning som ligger utanför planen. När jag säger att vi behöver ha en kompletterande infrastrukturproposition är det inte samma sak som att jag här i dag kan säga att vi kommer att fixa det här, därför att man måste titta igenom vad det är som behöver göras, när det kan göras och vad det kommer att kosta. Då kommer vi in på diskussionen om hur vi finansierar det.
När det gäller sådana här typiska bansträckor som har en väldigt tydlig koppling till ett visst marknadssegment, typ järnmalm, finns det möjligheter att titta på en gemensam finansiering. Det görs till exempel för LKAB:s del men också för andra gruvbolag däruppe när det gäller hur man använder järnvägen. Det finns ofta ett intresse från de här företagen, för att få saker och ting på plats tidigare, att vara med och medfinansiera. Låt oss vänta tills det steget kommer.
Jag tror att det viktigaste just nu är att samtalen har kommit i gång. Vi vet att det händer saker däruppe. Vi försöker se vad som är problembilden och hur vi löser problemen på bästa sätt, så att vi får en gemensam bild av hur gods ska transporteras på land och vart det ska ta vägen.
Jag ser gärna att man tar ett större grepp när det gäller sådana typer av godstransporter som i dag redan sker och som går till olika typer av hamnar och använder olika bansträckningar. Frågan är: Ska vi rusta upp alla? Eller kan vi föra en diskussion om det finns någon som är mer lämplig, som vi prioriterar och som blir till fördel för så många fler? Tiden är också en av utmaningarna.
Hur gärna vi än vill det här tar det tid att få det på plats. Då gäller det att prioritera och göra saker i rätt ordning. Jag tycker i alla fall att den ambition som jag har försökt att delge är positiv och visar att det faktiskt händer saker i vårt land som är till fördel och har betydelse, inte bara för områdena kring de här gruvorna utan också för övriga landet.