Jan Lindholm (MP):
Den rödgröna feministiska regeringen arbetar systematiskt och målmedvetet för en långsiktigt hållbar välfärdspolitik. Hälso- och sjukvård är viktigt för allas vårt välbefinnande, och hur hälso- och sjukvården styrs blir därför avgörande för i vilken utsträckning den kan bidra till en långsiktigt hållbar välfärd.
Hur läkemedelsförsörjningen styrs är ett exempel på en sådan fråga, som alltså handlar om att bidra till en långsiktigt hållbar välfärd.
Som siste talare kanske det inte finns så mycket att tillägga eftersom vi på riksdagens bord har ett motionsbetänkande där det i de flesta frågor som tas upp av motionärerna - det är ju där de startar - faktiskt inte finns så mycket motsättningar.
När det exempelvis gäller förslagen om åtgärder för en effektiv och säker läkemedelsanvändning lämnade regeringen en proposition med förslag på åtgärder för mindre än en månad sedan, och jag tror att den tar upp många av de frågor som togs upp av motionärerna i höstas och delvis kanske även tidigare år.
När det gäller brister i information om försäkringar vid eventuella komplikationer, vilket har tagits upp av några av de tidigare talarna, är det komplexa frågor - vilket också har nämnts av tidigare talare - som regeringen fortsätter att arbeta med. Jag tror inte att det heller där råder några större skillnader i hur allvarligt vi ser på att dessa frågor måste lösas.
När det gäller läkemedelsgenomgångar för personer som har många olika ordinationer pågår det ett uppföljningsarbete, och Socialstyrelsen har i uppdrag att komma med förslag för att åtgärda problem som eventuellt kan kvarstå.
Jag noterar också att många av de motioner som finns här och de förslag regeringen arbetar med är sådant som även vi miljöpartister har motionerat om före den här mandatperioden, när vi var i opposition och naturligtvis såg det som vår roll som oppositionsparti att komma med förslag. Det finns alltså egentligen inte särskilt många nyheter i betänkandet. Jag har själv under de 14 år då jag har varit riksdagsledamot engagerat mig mycket i problemen med biverkningar av läkemedel.
Jag tycker att det är väldigt bra att ledamöter i riksdagen hela tiden motionerar om och uppmärksammar problematiken, för den är allvarlig. Tyvärr verkar den svenska läkarkåren alldeles för ointresserad av att rapportera biverkningar, särskilt när det gäller de mindre vanliga. Dem är man väldigt dålig på att upptäcka och rapportera.
Regeringen har emellertid ingått ett avtal med SKL, det vill säga Sveriges Kommuner och Landsting, och avsatt resurser för att förenkla systemen för inrapportering av biverkningar. Min förhoppning är att detta ska leda till att vi får en förbättring av insamlingen av information.
Regeringens proposition om utökade möjligheter till utbyte av läkemedel tror jag tar hand om de flesta av de förslag som motionärerna lämnar när det gäller utbyte och prissättning. De kvarstående frågorna tror jag också, vilket några tidigare talare har sagt, tas om hand i den pågående läkemedelsutredningen. Herr talman!
Man kan sammanfattningsvis säga att nya läkemedel ständigt utvecklas och att sjukdomstillstånd som tidigare varit svårbehandlade tack vare denna utveckling blir enklare att ta om hand. Ofta får man även bättre resultat. Det är en utveckling som fristående från politiken går åt ett håll där vi kan göra mer och bättre.
Personligen tycker jag därför att det är ganska svårt att se de politiska konflikterna och dimensionerna i de här frågorna. Jag tror att det i första hand handlar om rent praktiska saker: att hitta fungerande system med ekonomiskt rimliga lösningar som är säkra för patienterna.
För alla vill förmodligen att vi så långt som möjligt ska utnyttja de möjligheter som forskningen och läkemedelsutvecklingen ger oss för att förbättra för dem som drabbas av ohälsa. Självklart är det oppositionens roll att driva på, så att inte ansvariga myndigheter och regeringar försitter möjligheter.
Man måste ändå konstatera att regeringen under den här mandatperioden har varit ovanligt produktiv och lämnat förslag till lösningar på väldigt många av de frågor som lyfts upp. Det som jag kanske saknar - något som jag tycker att alla regeringar genom åren varit dåliga på - är att man vågar ta fram system för ett mer långsiktigt arbete för att förebygga ohälsa.
Att förebygga ohälsa är enligt min mening långsiktigt den enda verkliga möjligheten att göra det som flera tidigare talare har talat om, nämligen att ta sig an kostnadsutvecklingen på läkemedelsområdet. Herr talman! Mot denna bakgrund yrkar jag bifall till utskottets förslag.