Finn Bengtsson (M):
Jag hade ursprungligen inte tänkt ge mig in i den här debatten, men eftersom mitt hemlän Östergötland figurerar tyckte jag att det fanns anledning att göra en kommentar. När jag hörde interpellantens muntliga redogörelse för sin interpellation till socialministern fanns där en del ordval och insinuationer som jag tycker är tråkiga att ha i den här kammardebatten.
Vi har olika åsikter i olika frågor, och man behöver inte misstänkliggöra ett så bra svar som har getts av socialministern för att vara något annat än just ett svar och rekommendationer under rådande betingelser. Det är det vi har att arbeta utefter. Jag läser här att interpellanten har noterat att lesbiska par i Östergötland får betala 3 000 kronor för maximalt två inseminationsförsök medan detta inte gäller för heterosexuella par.
Det är en alldeles korrekt iakttagelse, men låt mig, fru talman, också få påpeka att detta beslut är taget i full parlamentarisk enighet i mitt hemlandsting. Även Josefin Brinks partikamrat har alltså varit med och fattat beslutet. Uppenbarligen måste man göra lite arbete på hemmaplan först. Man har faktiskt möjlighet att påverka en sådan här åtgärd i ett län.
Om vänsterpartister ute i landet är med och accepterar sådana här beslut kan det inte vara rimligt att stå och skälla på en socialminister som faktiskt har betonat just möjligheten för varje landsting att självt välja detta. Det är inte en riktigt sjyst debatt. En annan fråga som väcks i samband med det här är naturligtvis kostnaden i sig och de prioriteringar vi har att göra i sjukvården.
Jag vill gärna betona, fru talman, att Kristdemokraterna har varit ett ledande parti för att lyfta fram prioriteringsfrågor och se dem ur en strikt synpunkt. Man har bland annat fört fram en prioriteringsutredning så att hälso- och sjukvårdslagen ska kunna utvecklas och vi kan göra sunda prioriteringar vid svåra avvägningar.
I det här fallet är vi i alliansen glada att vi har högt ställda krav inom Socialdepartementet för att driva just prioriteringsdiskussionerna vidare, och jag räknar med att vi kan återkomma till en mer generell diskussion om prioritering just med tanke på att socialministern ofta leder det resonemanget här i kammaren. Man kan fundera lite på om det här med att få barn är en så självklar rättighet. Vi är alla överens om att ett barn har rättigheter - en rättighet till föräldrar.
Men det är inte säkert att föräldrar har rättigheter till barn. Därur springer ytterst en diskussion om prioriteringar. När det gäller kostnaden på 3 000 kronor i mitt hemlän vill jag minnas att resonemanget bland annat fördes utefter att det ändå är en kostnad att ha barn. Jämfört med kostnaderna för ett barn är 3 000 kronor en försumbar kostnad.
Man kan säga att detta inte är ett beslut som landstinget självt fattar, utan man funderade i förarbetena till beslutet hur man skulle ställa sig till insemination över huvud taget och ansvar för barn, såväl hos heterosexuella som homosexuella par. Avslutningsvis kan man också fundera lite över kostnaderna. De beskrevs i hisnande procentsiffror.
Jag vet inte vad Josefin Brink har för idealsamhälle, men när det gäller de oftast totalitära samhällen som har haft Josefin Brinks ideologi, har man där varit ledande för att komma närmare något slags möjlighet till den här typen av rättvisa mellan homo- och heterosexuella par?
Ibland, fru talman, kan det löna sig att fundera lite grann innan man stiger fram till talarstolen och ger sig på en socialminister och en alliansregeringspolitik som jag bedömer är mycket ansvarsfull när det gäller att titta på prioriteringsdiskussionen i sjukvården till vilket detta problemkomplex hör.