KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Frågan om friskolors villkor hanteras i det skollagsarbete som pågår. Denna fråga inklusive frågan om alla andra regler hanteras i det arbetet. De kommer att adresseras i arbetet med en ny skollag. Jag tycker inte att vinstutdelning ska förbjudas i skolverksamhet.
Den som försöker att ge sig på det kommer att hamna i rätt stora svårigheter. Den socialdemokratiska regeringen hade inte bara en utredning på senare tid. Det fanns en tidigare utredning i slutet av 90-talet som utredde samma frågeställning. Den utredningen under Sven-Åke Johanssons ledning kom fram till att det i praktiken är väldigt svårt att förbjuda det.
Har man en verksamhet kan man alltid bilda ett fastighetsbolag, hyra av sig själv och ta ut vinsten den vägen. Det finns otroligt många sätt att kringgå det. Det är det ena. Det andra är att om man förbjuder utdelning kommer man att få mycket färre aktörer på området. De som verkligen har resurser att göra investeringar gör inte det om det inte finns åtminstone en liten utsikt till ekonomisk utdelning. Om man bara kan få gå med förlust kommer viljan att investera att gå ned väldigt kraftigt.
Jag tror inte på tanken att förbjuda utdelningar. Däremot är jag bekymrad över om ägare till friskolor tar ut utdelningar samtidigt som verksamheten håller låg kvalitet. Har verksamheten hög kvalitet, och alla som granskar den finner att den har hög kvalitet och föräldrar och elever är väldigt nöjda, har jag svårt att förstå varför vi ska förbjuda den verksamheten. Ni är för militanta och dogmatiska. Ni sitter för mycket fast i gamla dogmer.
Om det däremot finns faktiska problem är jag beredd att adressera dem.
Jan Björklund (L):
Peter Hultqvist har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder, utöver att följa Skolverkets arbete, för att driva på och aktivt stimulera till arbete på temat "Att lära för hållbar utveckling". Av mitt svar till Peter Hultqvist den 8 oktober 2008 framgår att regeringen tar frågan om lärande för hållbar utveckling på allvar. Vi har valt att ge Statens skolverk i uppdrag att överta de uppgifter som Myndigheten för skolutveckling hade inom området.
Utbildning för hållbar utveckling är också ett genomgående tema i den svenska Unescostrategin under perioden 2008-2013. Som Peter Hultqvist vet genomfördes en omorganisering av skolmyndigheterna per den 1 oktober 2008 när Skolverket övertog arbetsuppgifter från Myndigheten för skolutveckling.
Att i detta läge när Skolverket haft ansvar för frågan i knappt två månader utvärdera hur myndigheten fullföljer enskilda uppdrag är inte motiverat eller meningsfullt. Som jag sade i mitt förra svar är min avsikt att följa hur det nya Skolverket arbetar med frågan innan jag återkommer med förslag till åtgärder. Jag kan emellertid försäkra Peter Hultqvist att regeringen anser att frågor om hållbar utveckling är viktiga.
Det finns ett stort intresse från lärare, rektorer och inte minst från elever i frågor som dessa. Regeringen har bland annat tagit initiativ till en kraftfull satsning på fortbildning av lärare, det så kallade Lärarlyftet, i syfte att stärka lärares ämnesteoretiska och ämnesdidaktiska kompetens. Det är Statens skolverk som genomför fortbildningen utifrån de önskemål och prioriteringar som huvudmännen har.
Jan Björklund (L):
Arbetet i skolan med att se till att våra barn och ungdomar lär sig och blir medvetna om klimatutmaningar, miljöproblem och hur vi lever på ett för naturen och vårt klimat hållbart sätt är centralt. Ett nätverk på Myndigheten för skolutveckling är inte svaret på detta.
Det är fråga om läroplaner, lärarutbildning, lärarfortbildning, biologiämnet, de naturvetenskapliga ämnena, samhällskunskapsämnet och rader av insatser i vår svenska skola. Det är själva grundorganisationen i skolan som har till uppgift att se till att barnen lär sig dessa saker. Det är inte ett enskilt nätverk eller ett enskilt projekt som har detta ansvar utan det är en huvuduppgift för vårt skolväsen.
Peter Hultqvist ställer frågan om jag har satt mig in i hur stor andel av en tjänst på Skolverket som har ansvar för just det här projektet. Svaret är att jag inte har gjort det. Jag tänker inte heller detaljstyra det som minister. Det är inte mitt ansvar, och det är inte så samhällets styrning av skolväsendet fungerar. Vi styr genom läroplanen, där vi föreskriver vad eleverna ska lära sig.
Vi styr vad skolorna ska lära ut till eleverna genom lärarutbildning och lärarfortbildning, inte genom att detaljstyra hur många procent av en tjänst på Skolverket som ska syssla med en viss sak. Det är möjligt att Peter Hultqvist styrde Borlänge på det sättet, men det är inte så den kommunaliserade svenska skolan styrs. Jag vill definitivt markera att så fungerar det inte, och så ska det inte fungera. När det gäller exakt det projekt som Peter Hultqvist frågar om, vill jag markera att inte heller det är en fråga för riksdag och regering.
Det är en fråga för Statens skolverk hur det organiseras. Statens skolverk har ett uppdrag från regering och riksdag om att mer allmänt utveckla skolan. Ibland får man preciserade uppdrag från regeringen, men det går inte att riksdagen försöker ta på sig ansvaret att säga att nu ska det öka från 0,6 till 0,8 tjänst på Skolverket och så blir några människor glada. Det kan inte fungera så. Vi styr inte på det sättet.
Vi måste ha den tilltron till våra myndigheter att de avsätter de resurser de anser erforderliga. Vi följer naturligtvis hela tiden upp hur myndigheterna jobbar med de uppdrag de har fått. Om det finns anledning att i efterhand påtala att något inte har fungerat gör vi det. Men att gå in och föreskriva exakt hur stor tjänst eller hur många personer på en skola som ska jobba med just en sak - något slags styrningsfilosofi - är mig främmande.
Frågan om hållbar utveckling är naturligtvis en av de allra viktigaste frågorna för skolväsendet och utbildningsväsendet att medvetandegöra hos våra barn och ungdomar. Det är inte i första hand ett projekt utan det är en del i skolans huvuduppdrag.
Jan Björklund (L):
Inom skolan hanteras frågorna om hållbar utveckling, i den mån vi talar om miljö- och klimatfrågor, i huvudsak inom det naturvetenskapliga ämnesblocket. Peter Hultqvist slog sig för bröstet för allt vad Socialdemokraterna gjorde. Jag kan berätta att under den tid som Socialdemokraterna styrde sjönk elevernas resultat i naturvetenskapliga ämnen i Sverige. Det är inte så mycket att slå sig för bröstet för när det gäller naturvetenskap i svensk skola för Socialdemokraterna, kan jag berätta.
Sedan säger Peter Hultqvist att Socialdemokraterna började titta på en skollag som skulle lyfta fram detta. Ja, det var väl en omskrivning. Ni höll på i sju år, och det lades inte fram ett enda förslag. Ni blev inte överens. Det kom inga förslag om ny skollag. Man utredde och utredde, och man kunde inte bli överens med Miljöpartiet. Nu ska ni tydligen bli överens med dem om en ny skolpolitik på några månader, och med Vänsterpartiet också, förstår jag. Det ska bli intressant att se vad det leder till. Men ni lyckades inte på sju år förra gången.
De naturvetenskapliga ämnena måste uppgraderas, och där är naturligtvis frågor om miljö och klimat centrala i sammanhanget. Mycket av de naturvetenskapliga ämnenas aktuella fokus handlar om dessa frågor. Vi kommer till exempel att införa nationella prov i de naturvetenskapliga ämnena redan det läsår som nu har börjat. Det funderade aldrig den förra regeringen på.
Läroplaner och kursplaner kommer att skrivas om och bli tydligare. Också när det gäller frågor om klimat och hållbar utveckling kommer det att vara tydligare. Detta är de viktiga styrinstrumenten. Ett projekt som drivs av en tjänsteman på en myndighet med några hundra deltagare - som säkert tycker att det är bra och som jag inte vill ringakta - är inte det som förändrar svensk skola.
Det är naturligtvis när vi på bredden skriver om läroplanen, inför nationella prov och graderar upp lärarutbildning och lärarfortbildning i de här ämnena som vi verkligen förändrar på bredden för Sveriges barn och ungdomar i skolan. Det är det vi ägnar oss åt.
Jan Björklund (L):
Det är lustigt att Peter Hultqvist inte själv inser det komiska i att han kräver att jag ska beordra fram ett underifrånperspektiv i frågan. Det är inte så att jag styr en myndighet och så uppstår det ett underifrånperspektiv. Det är inte det som är underifrånperspektivet. Jag inser att vi har fullständigt olika syn på hur skolväsendet ska ledas.
Jag sitter inte som minister och pekar ut ett projekt och att det ska vara en handläggare på Skolverket. Jag förstår att interpellanten styrde sin kommun på det sättet, men så fungerar det inte när man styr svenskt skolväsen. Vi styr genom läroplaner. Vi styr genom lärarutbildningar. Vi styr genom lärarfortbildningar. Sedan gör man en del tillfälliga projekt. Det gjorde den förra regeringen, och det gör också den nuvarande regeringen ibland för att lyfta fram en viss sak. Och så jobbar man ett tag med det i projekt.
Men i grunden måste naturligtvis frågan om klimatförändringar och hållbar utveckling vara en del av skolans kärnverksamhet. Det är inte ett litet projekt på Skolverket, utan det är en del i verksamheten i varje skola varje dag i Sverige, i undervisningen och i synnerhet i de naturvetenskapliga ämnena. Där satsar vi rätt så rejält, och väsentligt mycket mer framtidsinriktat än vad den förra regeringen gjorde.
Jan Björklund (L):
Mats Pertoft har frågat mig om jag ämnar vidta åtgärder för att skapa en reglering för betygsliknande omdömen i förskoleklassen. Förskoleklassen - det vill säga sexårsverksamheten, inte att förväxla med förskola - har, tillsammans med skolan, ett ansvar för att följa de riktlinjer och uppfylla de mål som anges i Läroplan för det obligatoriska skolväsendet .
I läroplanen anges dels mål att sträva mot i förskoleklassen och skolan, dels mål att uppnå i skolan. Skolpliktiga elever i skolan ska ges skriftliga omdömen som får vara betygsliknande. Motsvarande reglering finns i dag inte för förskoleklassen.
Det finns dock inget som hindrar att personalen i förskoleklassen, i de fall vårdnadshavarna önskar det, beskriver barnets starka sidor och de sidor som behöver utvecklas i en individuell utvecklingsplan. Skolinspektionen har efterfrågat en tydligare lagstiftning när det gäller skriftliga omdömen i förskoleklassen. Jag har för avsikt att ta initiativ för att tydliggöra skollagen i fråga om individuella utvecklingsplaner där skriftliga omdömen utgör en del.
Det bör vara möjligt, för de skolor som så önskar, att utforma individuella utvecklingsplaner med eller utan skriftliga omdömen som stöd för lärandet och för att beskriva hur barnet utvecklas och lär i förskoleklassen. På samma sätt som i grundskolan bör rektorn i förekommande fall besluta om utformningen av sådan skriftlig information som ges i utvecklingsplanen.
Jan Björklund (L):
De ska inte vara det. Det är ingen som har påstått det. Varje skola bestämmer själv hur de utformas. För förskoleklassen bestämmer man själv om man över huvud taget vill ge omdömen eller inte med den uppläggning Mats Pertoft skisserar. Om det är så att en elev i förskoleklassen eller i lågstadiet riskerar att inte nå målen, är det då hemskt om man meddelar detta till föräldrarna?
Vad är Mats Pertoft rädd för? Jag tror att nästan alla föräldrar i Sverige skulle vilja ha reda på om deras lille Kalle riskerar att inte nå målen. Det ska vara tillåtet enligt Miljöpartiet och Mats Pertoft att ge all möjlig information till föräldrarna men inte just den allra viktigaste, nämligen om målen nås eller inte. Den informationen ska man inte få ge. Eller så menar Pertoft att man ska få säga det men inte få skriva det på papperet. Eller vad är det Pertoft menar?
Vad är det som är farligt med att skolan till föräldrarna meddelar om eleven riskerar att inte nå målen? Det är väl alldeles utmärkt. Som förälder skulle jag vilja ha reda på det omedelbart. Vi är överens när Mats Pertoft säger att man inte ska ge omdömen med denna information till sexåringar. Tänk - det har aldrig föresvävat regeringen. Informationen ställs till föräldrarna. Det är föräldrarna som får informationen.
På gymnasiet och högstadiet är det väl eleverna själva som i större utsträckning får informationen, men när vi talar om lågstadiet och sexåringar är det föräldrarna som får informationen. Vad är det som är farligt, Mats Pertoft, med att föräldrar på lågstadiet får reda på om deras barn håller på att nå målen eller riskerar att inte nå målen? Vad är det som är så skrämmande med att föräldrarna får den informationen?
Jan Björklund (L):
Mats Pertoft säger gång på gång att vi är överens. Jag uppfattar att vi inte är det. Vi vill från vår sida ha tydlig information till föräldrarna, och den ska relateras till kunskapsmålen i läroplanen. Exakt hur papperet ser ut i lågstadiet, mellanstadiet och förskoleklassen får man avgöra lokalt. Lärarförbundet efterlyser reglering, säger Pertoft. Det har jag också hört.
Regleringen innebär nu att det blir tillåtet, och sedan litar vi på att Lärarförbundets medlemmar löser detta. Jag är helt övertygad om att de kommer att lösa detta. Jag litar tydligen mer på Lärarförbundets medlemmar än vad Lärarförbundets ledning gör. Så kan det ju vara ibland. Men jag är helt övertygad om att de löser uppgiften. Om det är så att det finns föräldrar som tycker att de inte vill ha den här informationen är det väl bara att låta bli att läsa papperet. Man måste inte läsa det. Man måste inte ens öppna kuvertet om man inte vill ha informationen om hur det går för ens barn i skolan.
Jag är också övertygad om att om en förälder säger till skolan att man inte vill ha det här dokumentet kommer skolan inte att lägga någon kraft på att skriva det. Även om det inte står i lagen är jag rätt övertygad om det. Om det finns enstaka föräldrar som inte vill ha det kan de säga till, och då tror jag att de kommer att slippa få det. Det är inget stort problem. Jag tror, till skillnad från Mats Pertoft, att i princip alla föräldrar kommer att vilja ha den här informationen om hur det går för deras barn i skolan.
Jag tror också att lärare och förskollärare har förmågan att utforma omdömena på ett sätt som står i samklang både med vad som är rimligt och lämpligt och med vad föräldrarna önskar. Informationen är till för dem.
Jan Björklund (L):
Peter Hultqvist har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att med hänvisning till förslaget till ny skollag skapa större klarhet kring föräldrars rätt till barnomsorg på obekväm arbetstid. I dagens skollag, den som gäller nu, framgår att förskoleverksamhet ska tillhandahållas i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller barnets eget behov.
Av förarbetena till bestämmelsen i dag anges att det inte finns något krav på att erbjuda barnomsorg vid andra tider än vad som kan anses som normal arbetstid på vardagar men att det ändå är önskvärt att så sker. Motsvarande bestämmelse finns i förslaget till ny skollag som för närvarande bereds inom Regeringskansliet. I kap.
23, som rör annan pedagogisk verksamhet, som det heter, framgår av 5 § att kommunen ska sträva efter att erbjuda omsorg under så kallad obekväm arbetstid.
Utgångspunkten för det här förslaget är, som jag har svarat Peter Hultqvist i en tidigare interpellation i samma fråga, att det är önskvärt att föräldrar med så kallade obekväma arbetstider får sitt behov av omsorg tillgodosett men att detta bör prövas av kommunen i varje individuellt fall.
Jan Björklund (L):
Det är sådana otroliga anklagelser mot mig och regeringen. Det skulle vara lite trovärdigare om ni hade anslagit pengar till det ni står och kräver, men ni har ju inte det. 500 miljoner kostar det. Då är det fortfarande en mycket sträng prövning, och det var det jag sade till Carina Adolfsson Elgestam: De 500 miljoner som en rättighet skulle kosta vid en sträng prövning kommer inte att tillgodose det exempel hon tar upp här.
Det är inte det som vi föreslår, utan det är det som ni själva säger att ni föreslår, och så tar Carina Adolfsson Elgestam upp ett exempel som inte rimligen kommer att tillgodoses. Men det är först i en situation där det inte finns något annat sätt för den enskilda familjen att lösa omsorgen på kvällar och nätter som en rättighet till sist skulle finnas. Det är det man diskuterar.
Det är klart att i det exempel som Adolfsson Elgestam tar upp kommer kommunens utbildnings- eller socialnämnd, vilka det nu är som prövar det, att säga att det där får ni fixa. Ska man införa en oerhört stor rättighet så att man får omsorg så fort man begär det, då talar vi om många miljarder och inte de ynka 100 miljoner ni har föreslagit i er budget. Peter Hultqvist säger att det inte finns någon seriös beräkning. Det håller jag inte med om. Den finns i Skollagsutredningen .
Där gjordes en mycket omfattande beräkning av kostnaden för att införa rätten. Kostnaden var då 350-380 miljoner, och beräkningen gjordes i samarbete med Svenska Kommunförbundet, det vill säga kommunerna som ska betala det här. Om Peter Hultqvist nu när han är riksdagsman tror att det går att skicka räkningen för samfinansiering till kommunerna tror jag att han har glömt hur det var att vara kommunalråd. Det funkar ändå så att om staten ska införa en skyldighet för kommunerna att erbjuda en rättighet för folk kommer staten att få skicka med pengar.
Det är innebörden i finansieringsprincipen, och det tror jag att Peter Hultqvist känner till. Den dag ni lägger upp 500 miljoner här på bordet och säger att ni vill införa en rätt, då bugar jag mig. Då är ni trovärdiga. Men när ni ropar om rättigheter och skäller på mig utan att ha pengar och utan att tala om hur det ska betalas är det ni säger ingenting värt.
Jan Björklund (L):
Jag konstaterar att de 100 miljoner som Socialdemokraterna föreslår tar man genom att avskaffa den barnomsorgspeng som vi har infört. Det är den finansiering man har. Men barnomsorgspengen kan användas på obekväm arbetstid, så det är exakt samma pengar som regeringen själv föreslår som ni föreslår, och så gör ni stort väsen av nu ska det blir rätt till nattis. Men det saknas 400 miljoner. Ska Carina Adolfsson Elgestams exempel tillgodoses med nattis, då är det flera miljarder vi talar om. Det är lätt att stå här och veva stort.
Vi föreslår till riksdagen den bestämmelse som har gällt under tolv år av socialdemokratiskt regeringsinnehav, och den dag ni kommer med en check på en halv miljard tycker jag att ert alternativ är trovärdigt. Jag tycker, till sist, att kommuner ska försöka fixa detta. Det är därför vi skriver så här. Jag var borgarråd i Stockholm i tolv år, bland annat skolborgarråd. Vi ansträngde oss till det yttersta för att fixa detta.
Det kunde vara personal som jobbade på Operan och som uppenbart inte kunde flytta sin arbetstid från kvällen till andra tider. Vi ansträngde oss, och jag hoppas att de flesta kommuner gör det. Väldigt många gör det, men ska vi införa denna skyldighet kostar det till sist en halv miljard, och jag konstaterar att inget parti i denna riksdag har något budgetalternativ där de pengarna finns föreslagna.
Jan Björklund (L):
Bosse Ringholm har frågat mig vilka initiativ jag tänker ta för att säkerställa att politisk information från partier och ungdomsförbund på skolor ges utrymme som en del i samhällsundervisningen. Jag håller med om att det är viktigt att elever ges möjlighet att ta del av politisk information i skolan. Enligt läroplanerna ska skolan vara öppen för skilda uppfattningar och uppmuntra att de förs fram. Eleverna ska också ges möjlighet att forma personliga ställningstaganden.
Jag har på sista tiden mött flera rektorer som varit osäkra på vad som gäller när politiska partier ska bjudas in till skolan. Det finns en osäkerhet om hur man ska hantera främlingsfientliga organisationer och det har ibland lett till att man valt att inte bjuda in några partier alls. Jag tycker att detta är olyckligt. Särskilt under ett valår är det viktigt att eleverna får möjlighet till information och till att diskutera politiska alternativ. Regeringen har därför nyligen givit ett uppdrag till Statens skolverk.
Uppdraget går ut på att ta fram ett informationsmaterial för huvudmän och skolor om förutsättningarna för opinionsbildande verksamhet i skolan. Skolverket ska redovisa sitt uppdrag senast den 15 april.
Jan Björklund (L):
Bosse Ringholm och jag har samma grunduppfattning om detta. Utvecklingen är olycklig. Jag rör mig rätt mycket i skolvärlden, och jag uppfattar det som att det är väldigt få rektorer som har utgångspunkten att man inte alls vill ha politisk information i skolorna. Men så inträffar det att man konstaterar att det inte bara handlar om de sju partier som finns i riksdagen; det finns ytterligare 25 som kandiderar till riksdagen.
Hur ska man hantera det? JO säger att alla måste behandlas lika. Plötsligt har man en oändlig mängd partier. Det gäller inte bara de främlingsfientliga, utan även pensionärspartier, sjukvårdspartier och allt vad det är. Det blir en så stor grupp partier att det blir ohanterligt. Det är en nöt att knäcka, och det är detta vi har bett Skolverket att fundera över. Hur kan avgränsningar göras?
Det knepiga i sammanhanget är att jag inte bara är utbildningsminister. Jag är också ordförande i ett av partierna. Om jag skulle föreskriva en avgränsning som innebar att mitt parti fick komma in men andra inte vore det ytterst olyckligt. Därför tycker jag att det är bättre att Skolverket genomför uppdraget om hur avgränsningar ska kunna göras på ett rimligt sätt. Det är det stödet rektorerna behöver, tror jag mig veta. Sedan kan det hända att det finns skolor som även när det kommer riktlinjer säger att de inte vill ha information.
Då tycker jag att det förtjänar att uppmärksammas och ifrågasättas. Men det är Bosse Ringholms parti som har skapat den kommunaliserade skolan; jag har ingen direktivrätt till rektorer om hur de ska agera, utan de ska följa läroplanen.
De flesta rektorer, uppfattar jag, tycker dock att det är en fördel att man i samhällskunskapen inte bara pratar om partier utan att partierna också medverkar på olika sätt och att valrörelsen är ett alldeles utmärkt tillfälle att uppmärksamma de här frågorna. Jag har samma uppfattning som Bosse Ringholm, men jag tror att det vore olyckligt om jag som ordförande för ett av partierna gick in och talade om exakt hur man ska göra. Skolverket får genomföra uppdraget.
Normalt får en myndighet åratal för ett uppdrag, men här ska man komma fram med riktlinjer väldigt snabbt, så att de blir användbara inför den valrörelse som nu ligger framför oss.
Jan Björklund (L):
Det är precis det jag har sagt. Det var precis det som var min reaktion när det för några veckor sedan eller för någon månad sedan började uppmärksammas att skolorna började fatta den här typen av beslut. I någon mening håller jag med Bosse Ringholm om att det alltid har förekommit genom åren att skolor har intagit den här attityden. Men utan att ha någon statistik uppfattar jag att det nu plötsligt har blivit vanligare att de säger nej i skolorna. Jag tror att det bottnar i utlåtandena från JO.
Och det är inte därför att rektorerna inte vill, utan det är för att det blir krångligt om man måste släppa in tjogvis med partier på samma villkor allihop. Det är precis där skon klämmer. Det var därför som jag sade precis det jag sade i massmedierna för någon månad sedan, att detta inte är bra, att eleverna har rätt till samhällsinformation inför valet från partierna. De problem som finns där måste man dock erkänna.
Rektorerna sitter med ett begränsat schemautrymme och begränsade lokaler, och det är hur många partier som helst, så någonstans finns det naturligtvis ett legitimt bekymmer hos många rektorer hur det här ska läggas upp. Det är därför de väljer den enkla vägen, att säga nej. Vi får väl se vad Skolverket kommer fram till, men jag har goda förhoppningar om att det kommer rätt klara riktlinjer för vad som är tillåtet och inte. Då kan det naturligtvis fortfarande vara någon som säger nej. Men jag tror att det då blir en islossning i detta.