Hans Wallmark (M):
Jag erkänner, försvarsministern, att jag blev uppriktigt förvånad när att jag uppfattade försvarsministern som graciös och vig i sitt svar, men så var det. Jag tyckte att svaret var så utmärkande när det inte med ett ord berörde utrikesministerns uttalande. Hon är trots allt en del av regeringen. Hon är dessutom de facto vice statsminister, även om hon inte har den titeln; det har en annan person - det är problemet.
Försvarsministern måste väl erkänna att när vi har en årlig rikskonferens där svensk försvars- och säkerhetspolitik står i fokus och det råder oklarhet om vad som i grunden är regeringens linje är det ett problem.
Jag måste säga, fru talman - och det ska försvarsministern ha beröm för - att försvarsministern både i intervjuer efteråt och även nu i kammaren har varit tydlig med att den uppfattning som han representerar är regeringens och inte den personliga uppfattning som utrikesministern stod för. Men för oss betraktare, för oss som följer detta, framstår det som att båda har medverkat till en oklarhet och en otydlighet, även om försvarsministern nu gör vad han kan för att betona det som är regeringens linje.
Det är alldeles riktigt att ett antal utredningar tillsattes som ett resultat av försvarsuppgörelsen. Den om personalförsörjningen är en av dem. Från Moderaternas sida sa vi att vi inte har någonting att invända mot att utredningen tillsätts. Vi kommer att studera dess resultat och har inte på förhand tagit ställning vare sig för eller emot, hit eller dit. Däremot är det viktigt för oss - och det står också i direktiven - att frivilligheten är grunden.
Det är bra att försvarsministern är så tydlig med att det är frivilligheten som är grunden. Den stora utmaning som vi har att hantera, både försvarsministern och jag som Moderaternas försvarspolitiske talesperson, är Försvarsmaktens problem med avhoppen. Utmaningen är i grunden inte att rekrytera personer till militär utbildning, och det är relativt lätt att rekrytera personer för anställning. Problemet är att behålla dem tillräckligt länge.
Avhoppen är långt intressantare än inträdena för att utbildas och bli en del av Försvarsmakten. Det tycker jag att vi borde se över, och det måste naturligtvis göras i djup samverkan med ansvarig myndighet, nämligen Försvarsmakten. Jag ställde, fru talman, några frågor till försvarsministern. Min första fråga var: Finns det någon ambition från regeringens sida att införa en allmän värnplikt som även inbegriper civila funktioner?
Jag tolkar försvarsministern som att svaret är nej, att regeringen inte har för avsikt att göra det. Min andra fråga var: Finns det några tankar från regeringens sida att Försvarsmakten ska ansvara för att ha personer i beredskap som kan kallas in till exempelvis asylboenden eller som vägvisare? Jag tolkar försvarsministerns svar som nej, att det inte är aktuellt.
Civilförsvarsförbundet har 20 000 medlemmar, och dess ordförande Sven Lindgren har sagt att det utrikesministern talar om i Sälen inte är ett bra förslag, att det inte är något bra förslag att med tvång utbilda folk och sedan sätta in dem i samhällstjänst inom flyktingmottagning eller vård och omsorg. Det är inte en bra idé. Det sa han i Dagens Nyheter någon dag efter utrikesministerns uttalande.
Avslutningsvis: Ett införande av någon form av militär och civil värnplikt är förenat med kostnader. Hur ska de i så fall hanteras inom ramen för dagens försvarsbudget med det rådande inriktningsbeslut som gäller till 2020? Jag tolkar försvarsministerns svar som ett nej, att det inte är aktuellt att införa något annat eller nytt system som inte ryms inom ramen för dagens försvarsutgifter i enlighet med överenskommelsen i inriktningsbeslutet som gäller till 2020.