Anna-Karin Hatt (C):
Om jag börjar med det Katarina Köhler säger tror jag att det är viktigt att hålla reda på vad som är vad. Det som Isak From hade interpellerat mig om gällde rena driftstörningar i de nät som finns. Vi har en ansvarsprincip, en närhetsprincip och en likhetsprincip i den svenska lagstiftningen och i samhällets krishanteringssystem som spelar en viktig roll.
Detta innebär att kriser i första hand ska hanteras av någon som äger en anläggning. De ska hanteras på lägsta möjliga nivå i samhället, och de ska hanteras av den som är närmast till hands så att drabbade och aktörer ska behandlas på ett likartat sätt. Vi vet att det är det som gör att systemet fungerar som allra bäst. Katarina Köhler säger att driftsäkerheten är förvånansvärt låg och att lagen inte fungerar. Det är starka påståenden.
Eftersom du säger så skulle jag vilja be dig tala om vad du har för belägg för att det ser ut på det sättet. Vi har en kommunikationsinfrastruktur i Sverige som är omfattande. Det inträffar störningar i den, och de allra flesta avhjälps utan att vi i allmänheten märker det. Ibland uppstår situationer där avbrotten blir mer långvariga. Dess värre går det inte att helt och hållet garantera att sådant aldrig uppkommer.
Det kan bero på sådana saker som att en grävskopa råkar gräva av en ledning därför att man inte har använt ledningskollen. Det kan också handla om att man uppdaterar mjukvara. Det finns ett fungerande system i svensk lagstiftning med ansvarsfulla operatörer som har ett egenintresse och som enligt lagen är ålagda att se till att de har redundans i sina system.
Det betyder att om en ledning grävs av på ett ställe ska man inom rimlig tid kunna dirigera trafiken en annan väg för att få upp driftsäkerheten. Det som Katarina Köhler beskriver om turismen och svårigheterna för den att operera tolkar jag som att det inte alls handlar om driftsäkerheten i näten. Det handlar om hur väl utbyggda de mobila näten är.
Man kan konstatera att 99,98 procent av alla svenskar i dag lever i områden där det är fullt möjligt att få bredband via trådlösa alternativ. Det är en internationellt sett hög siffra. Samtidigt strävar vi vidare i riktning mot att kunna erbjuda både högre hastigheter och bättre täckning i hela landet.
När det gäller Marie Nordéns fråga delar jag det starka engagemanget för att hela Sverige ska ha bredband i världsklass. Det är också visionen i regeringens bredbandsstrategi omsatt i det tydliga målet att 90 procent av alla hushåll och företag ska ha tillgång till 100 megabit per sekund senast 2020. Det är glädjande att vi nu ser att utvecklingen går framåt snabbare än vad vi hade kunnat förvänta oss.
Redan förra året kunde vi konstatera att vi når målet om att hälften av alla svenskar ska ha tillgång till bredband med så höga hastigheter redan i dag. Det är viktigt. Huvudprincipen är att marknadsaktörerna så långt det är ekonomiskt möjligt ska få stå för den bredbandsutbyggnad som behöver komma till stånd eftersom det är mest samhällsekonomiskt lönsamt.
Men i de områden där marknaden inte räcker till gör regeringen stora insatser och skjuter till pengar. De kommande åren handlar det om en halv miljard kronor för att vara med och medfinansiera den bredbandsutbyggnad som behövs i hela landet. Där måste staten vara med och ge en hjälpande hand för att enskilda och företag ska kunna få tillgång till bra elektroniska kommunikationer på likvärdiga villkor.