Ulla Andersson (V):
Det gör mig både ledsen och förbannad att Swedmilks verksamhet, delägt av svenska staten och delvis uppbyggt av svenska biståndspengar, har inneburit att makedoniska bönder har skulder för Swedmilk motsvarande sju årslöner per bonde.
Biståndsministern har gång på gång uttryckt och gjort till sitt kännemärke att svenska biståndsinsatser ska ha god kvalitet, att biståndsprojekt därför ska granskas och följas upp och att skattebetalarna ska veta vad deras pengar används till i biståndssammanhang. Det är en mycket rimlig och god ordning. Men tydligen finns det undantag.
Hur ska man annars tolka att regeringen inte avser att vidta några åtgärder med anledning av Swedfund och de biståndspengar som är instoppade där. Swedfund har funnits i 30 år och haft ett kapital motsvarande 1 miljard till dess att den borgerliga regeringen tillträdde då kapitalet mer än fördubblades. På tre år har regeringen pumpat in 1,3 miljarder.
Detta har man gjort utan att man stannat upp, gjort en översyn eller en uppföljning eller på något vis analyserat vilka kapitaltillskott Swedfund behöver. Swedfund har fått svidande kritik av Riksrevisionen. Riksrevisionen har också uppmanat regeringen att vidta åtgärder. Bland annat kräver Riksrevisionen en bättre styrning av bolaget.
Det konstateras också att utvecklingsmålet, som är det övergripande och viktigaste, har fått stå tillbaka för lönsamhetsmålet. Swedfund har investerat i riskkapitalfonder som av bland annat skattemässiga skäl läggs i länder med förmånlig skattelagstiftning, så kallade tax havens. Riksrevisionen ifrågasätter om denna typ av investeringar är förenliga med Swedfunds uppdrag att bidra till utvecklingseffekter.
Vidare säger Riksrevisionen att det inte går att avgöra hur eller om Swedfund säkerställer att utvecklingseffekterna uppnåtts i praktiken. Trots att denna rapport kom i maj månad lägger regeringen in ytterligare 100 miljoner nu i höst. Även Swedfunds agerande i Swedmilk borde då ha varit känt av regeringen eftersom det hade varit stora protester sedan förra hösten. Vi har kunnat följa affären via programmen Kaliber och Ekot .
Det man har hört gör en rätt bestört. De makedoniska bönderna uttrycker i programmet Kaliber att man litat på Swedmilk eftersom det var svenskt och den svenska regeringen stod bakom. Det var den största investeringen någonsin i Makedonien, och budskapet spreds att Sverige tror på Makedonien. Hoppet spred sig, och bönderna utlovades nästan dubbelt så mycket betalt för mjölken.
Därför uppmanades de också att fördubbla sin produktion och ta upp lån för att möjliggöra att Makedonien skulle exportera mjölk i stället för att importera. Mejeriet målades i blått och gult, svenska flaggan stod på bordet, och det var en svensk vd. Swedmilk uppmanade bönderna att investera i sina ladugårdar och köpa fler kor. Men hösten 2008 hade bönderna fått nog. De gick ut på gatorna och protesterade.
De hade inte fått betalt för en droppe av den mjölk de hade levererat. De behövde pengarna för att betala sina lån och för att överleva. De kände sig svikna av Sverige men fortsatte trots detta att leverera mjölk till mejeriet eftersom Sverige ändå stod bakom. När det var tydligt att det uppstått problem sålde Swedfund sina aktier i bolaget för 1 krona till en köpare som de aldrig träffat och kontrollerat.
Nu står 2 000 bönder där, utblottade. En del går i konkurs. De har alltså krav på sju års arbete per bonde på Swedmilk. Tänk er att jobba sju år gratis! Det skulle ingen av oss acceptera, och det borde inte heller svenska biståndspengar användas till. Därför frågar jag biståndsministern: Är det meningen att Swedfund ska vara undantagen från granskning, uppföljning och kvalitetskrav?
Ni tänker ju inte följa upp eller göra någon granskning av Swedfunds agerande i Swedmilk.