KBLab/rixvox huggingface dataset:
Pia Nilsson (S):
Jag vill börja med att tacka finansministern för svaret. Det blir allt tydligare att svensk ekonomi nu viker. Under oktober och november i fjol varslades 10 000 personer per månad om uppsägning. Allt fler varsel verkställs också. Sedan Anders Borg i december fick korrigera sina prognoser räknar nu även regeringen med stigande arbetslöshet under 2013.
Anders Borg har länge klarat diskussionen om den vikande ekonomin med att hänvisa till den negativa situationen i omvärlden. Problemen i svensk ekonomi beror inte på att vi har misskött oss utan på vikande efterfrågan i de länder som vi exporterar till. På kort sikt är det naturligtvis så. Den akuta kris som vi möter just nu beror på vikande efterfrågan i euroområdet.
Men det betyder inte att det inte finns problem i svensk ekonomi. Strax före jul råkade jag se en artikel i Svenska Dagbladets näringslivsbilaga som berättade om en ny rapport som tagits fram av Teknikföretagen, Almega och fackförbundet Unionen.
Rapporten togs fram inför avtalsrörelsen och är en lång genomgång av läget inom deras avtalsområde, egentligen för att parterna ska ha en likartad bild av situationen innan de går in i förhandlingar. Det som jag tyckte var det mest spännande är det som står om investeringsnivån och dess betydelse för den framtida tillväxten.
Jag citerar: "Historiskt svaga industriinvesteringar under flera år innan finanskrisen och det kraftiga raset för investeringarna inom samtliga sektorer i svensk ekonomi under krisen, väcker frågan om hur Sverige ska lyckas återhämta samt förnya den produktionskapacitet som behövs för att kunna höja landets potentiella tillväxt.
De låga investeringarna under senare år har resulterat i att Sveriges möjliga produktionsnivå vid fullt kapacitetsutnyttjande har sänkts. Sveriges tillväxt kommer att hamna på lägre nivåer än vid tidigare högkonjunkturer och sysselsättningen utvecklas långsammare om vi inte åstadkommer en kraftig ökning av investeringsvolymen framöver.
Utan betydande investeringar höjs inte produktionsförmågan, så att vi kan möta en starkare efterfrågan när konjunkturen vänder uppåt igen." Herr talman! Det här är ett problem som alltså inte i första hand har med den vikande efterfrågan i omvärlden att göra. Även när efterfrågan vänder uppåt riskerar vi att inte nå samma tillväxttal som vid tidigare högkonjunkturer.
Det är på lång sikt mycket allvarligare för svensk tillväxtförmåga än vikande efterfrågan i andra länder. Det är mot den bakgrunden som jag har ställt frågan till finansministern om vad han avser att göra för att höja investeringsnivån i den svenska industrin.
Anders Borg säger i sitt svar att det krävs en ansvarsfull ekonomisk politik för att genomföra satsningar som stärker konkurrenskraften och att den sänkta bolagsskatten är viktig. Vad finansministern däremot inte säger ett ord om är vikten av att även göra rejäla kompetens- och utbildningssatsningar för att öka tillgången på kvalificerad arbetskraft.
Anser ministern fortfarande att den sänkta bolagsskatten är den mest prioriterade åtgärden för att stärka svensk konkurrenskraft?
Pia Nilsson (S):
Att Sverige skulle stå sig väldigt väl i den globaliserade konkurrensen påstår Anders Borg. Det är nog en sanning med en viss modifikation, åtminstone om man tittar på investeringskvoten. Det finns en internationell jämförelse mellan 34 europeiska länder.
Där kommer Sverige på nionde plats från slutet, alltså på den nedre halvan. Vi ligger till och med under EU-snittet. Jämförelsen gjordes mellan 2009 och 2011. Om man då tittar på vilka länder det är som är sämre än Sverige ser man att det faktiskt är flertalet av de länder som har lägre bolagsskatt än vi har. De ligger ännu sämre.
Att en sänkt bolagsskatt till 22 procent är det allena saliggörande vill jag absolut hävda icke är fallet. Det finns så många andra betydelsefulla insatser som Anders Borg väljer att inte nämna, som till exempel att se till att göra ett kunskaps- och utbildningslyft. Högkvalificerade arbeten behöver vi ha i Sverige, men vi har svårt att få tag på den arbetskraften.
I de 35 största exportföretagen i Sverige finns fem av sex anställda utanför Sveriges gränser. Det är oroväckande. Det tycker jag. Det tycker vi socialdemokrater. Det borde även oroa Anders Borg. Att komma här och försöka göra ett nummer av barnbidrag i den här frågan tycker jag nästan är lite lågt.
Helt klart är att vi ser en tydlig förskjutning från investeringar i maskiner och anläggningar till immateriella investeringar som it, design, företagsledning och arbetsorganisation. Det här är viktigt, för det utgör faktiskt en konkurrensfördel har det visat sig, eftersom det bidrar till att höja produktivitetstillväxten. Men det räcker alltså inte.
Det kommer, herr talman, att behövas en hel del fysiska investeringar också, inte minst på grund av finanskrisen. Den har lett till helt nya krav, bland annat på strukturomvandling och produktionssystem - produkter med för den delen, inte minst inom klimat, energi och infrastruktur. Det här är en utmaning för oss. Det ställer stora krav på kunskapsuppbyggnad mellan klimatfrågor och tekniska lösningar.
Men det är klart, investeringskvoten är konjunkturkänslig. Det är inte tu tal om det. Under nedgångar finns det kanske inte behov eller resurser till att investera, men de här låga nivåerna är oroande, herr talman, om man blickar framåt. Det är det jag menar att Anders Borg glömmer bort lite grann. Sveriges tillväxt riskerar alltså att hamna på lägre nivåer än vid tidigare högkonjunkturer.
Och sysselsättningen ökar långsammare om inte volymerna ökar kraftigt framöver. Utan betydande investeringar blir det svårare att möta en starkare efterfrågan när konjunkturen väl vänder uppåt. Det är som sagt jätteviktigt att inte glömma bort den här kompetenshöjningen. Jag säger det igen. Det tål att upprepas. Vi måste satsa på utbildning.
Vi kan inte, som Anders Borg har föreslagit och det till och med har beslutats om, ta bort 20 000 högskoleplatser när vi behöver ännu fler.
Pia Nilsson (S):
Jag vill ge Anders Borg helt rätt i påståendet att det krävs ordning och reda i svensk ekonomi. Det skapar förutsättningar för tillväxt. Det har vi socialdemokrater alltid hävdat, till skillnad från vissa andra partier som inte alltid har tagit det på största allvar - till exempel det ramverk vi har att följa i dag. Det är oerhört väsentligt. Det är skönt att vi är överens om det.
Vi är också överens om att det behövs satsningar på forskning och infrastruktur. Det har vi i allra högsta grad bejakat, herr finansminister. Anders Borg säger förnöjsamt att allting nu är bra i Sverige. Han är nöjd. Han tycker att tillväxten är bra. Han till och med siade om en prognos på 2,7 procent. Men pang bom fick han landa på runt 1 procent!
Den debatten ska vi ta här snart. Det är inte så enkelt att bara hävda att det är fråga om vikande efterfrågan i euroområdet. Det är det förvisso. Men svensk ekonomi har också andra bekymmer. Jag vet att Anders Borg känner till detta men inte vill nämna så mycket nu. Vi måste se till att stärka Sverige in i framtiden. Vi måste rusta oss.
Då är det precis som jag har sagt, och som min kollega Sven-Erik Bucht har nämnt, nämligen att vi måste skapa ett kunskaps- och utbildningslyft. Då säger Anders Borg att betyg ska sättas tidigare, och då blir allt bra. Samtidigt tar han i nästa andetag bort 20 000 högskoleplatser.
Hur ska vi få den kompetenta arbetskraften, den högutbildade arbetskraften, som vi så väl behöver för en tillväxt i Sverige framöver? Du är svaret skyldig, Anders Borg.
Pia Nilsson (S):
Vi lyssnar just nu till en mycket raljerande finansminister. Jag vet inte om jag ska be om ursäkt å hans vägnar, men jag tycker att han tar i lite väl. I den finansplan som Anders Borg den 20 september presenterade för riksdagens församling och som han numera tar avstånd från kan vi läsa att tillväxten för år 2013, alltså i år, skulle vara 2,7 procent och - lyssna uppmärksamt nu!
- 3,7 procent år 2014, 3,5 procent år 2015 och 3 procent år 2016. Som om inte de glädjesiffrorna vore tillräckliga tror finansministern - eller han trodde åtminstone - att 5,2 procent skulle vara arbetslösa och inte 8,2 procent, som det faktiskt ser ut i dag.
Det är lite svårt att veta hur pass väl underbyggda Anders Borgs underlag egentligen är. Han säger att tillväxten är ett underlag. Sedan tittar man på lågt resursutnyttjande och säger att man kan ta till. Anders Borg och regeringen trodde att budgeten skulle vara i balans redan 2015. Frågan är om den prognosen håller. Det gör den knappast.
Det är inte trovärdigt. Kom inte och raljera om vårt höjda barnbidrag, för det behövs i vilket fall som helst! Ta i stället ansvar för dina felaktiga prognoser, Anders Borg. Det vore hederligare, måste jag säga. Herr talman! Problemet är att finansministern ändrar sina prognoser, men han ändrar inte sin politik. Jag undrar hur detta ska kunna gå ihop.
Anders Borg har liksom surrat fast sig i bolagsskattesänkarmasten i stället för att hissa segel för stimulansåtgärder som kan ge åtminstone de 435 000 arbetslösa lite mer hopp om sin framtid. En rejäl bolagsskattesänkning på 16 miljarder som Anders Borg föreslår ger inte effekt kortsiktigt.
Om det nu kommer att bli ordning och reda i finanserna och konjunkturen vänder 2015 finns det ju anledning att stimulera ekonomin här och nu för att hålla uppe sysselsättningen. Jag trodde faktiskt att det var rätt så givet. En arbetslöshet på över 8 procent drabbar även i allra högsta grad landets kommuner.
Vi vet att sambandet mellan hög arbetslöshet och höga socialbidrag är väldigt starkt. Så är det i dag. Var fjärde bidragstagare anger arbetslöshet som orsak till att man behöver ett ekonomiskt bistånd.
Samtidigt som Arbetsförmedlingen tvingas betala tillbaka 3 miljarder kronor på grund av stelbenta regelverk ska kommunerna plocka upp resterna efter Anders Borgs fallerade jobbpolitik. Det är inte hederligt!
Till sist: Om finansministern redan i höstas hade visat kurage och lagt fram den tillväxtprognos som han numera har anslutit sig till - alltså närmare 1 procent i stället för 2,7 procent - hade han då valt att prioritera en sänkning av bolagsskatten med 16 miljarder? Hade du gjort det, Anders Borg?
Frågan är relevant eftersom finansministern redan när budgeten presenterades förstod att 2,7 procent var för vidlyftigt. Ändå valde han att låta en bolagsskattesänkning med 16 miljarder passera. Hade det blivit ett skarpt förslag om 1 procents tillväxt hade varit sanning redan den 20 september?
Pia Nilsson (S):
Jag vänder mig å det bestämdaste mot finansministerns tal om manipulation, att manipulera. Jag har inte använt det uttrycket, inte någon av mina kolleger heller. Jag vill däremot påstå att Anders Borg redan i förväg visste att de prognoser som han presenterade den 20 september inte skulle hålla. De var orealistiska redan när de presenterades.
Att kalla det manipulation är nog att ta i. Det får Anders Borg stå för. Den 19 december fattade vi det sista beslutet för den här budgeten, som skulle gälla 2013. Den vilade på prognosen att det skulle vara 2,7 procent. Två dagar senare, herr talman, kommer man och ändrar på prognosen och säger: Nej, det bidde visst inga 2,7 procent. Det bidde bara 1 procent. Hoppsan, det bidde visst ingen lägre arbetslöshet.
Det bidde en högre - över 8 procent. Det här kände finansministern till redan i september. Ändå lät han de här siffrorna passera genom hela riksdagsbehandlingen av budgeten. Det är det som är min främsta invändning. Det är att föra hela svenska folket bakom ljuset med prognoser som ni inte själva tror på. Där kan jag ifrågasätta hederligheten.
Det handlar som sagt inte bara om siffror. Det är 35 000 fler människor som blir arbetslösa. Det är alarmerande, och det är oacceptabelt. Och där, herr finansminister, har till och med OECD efterlyst stimulansåtgärder, som saknas i regeringens budget. Jag vill uppmana finansminister Anders Borg att ta sitt ansvar. Det är ändrade prognoser. Ändra politiken! Det är precis vad som krävs.
Släpp nu den här bolagsskattesänkarmasten och hissa seglen för stimulansåtgärder. Det är vad Sverige behöver.
Pia Nilsson (S):
Jag tackar finansminister Anders Borg för svaret. När den borgerliga regeringen tillträdde 2006 var det med löftet att klara jobben och minska utanförskapet. I dag kan vi konstatera att regeringen har misslyckats kapitalt. Drygt 400 000 människor är arbetslösa - över 8 procent! Antalet långtidsarbetslösa har nästan tredubblats sedan Anders Borg blev finansminister. Arbetslösheten bland unga slår nya rekord.
Finansministern skyller gärna misslyckandena på den ekonomiska krisen i Europa. Men faktum är att arbetslösheten här i Sverige är högre än i de flesta jämförbara länder. Finansministern hävdar trots detta att regeringens politik ligger fast. Därför, fru talman, är det intressant att få veta vilka jobbåtgärder som finansministern anser har varit de mest effektiva.
Anders Borg lyfter fram jobbskatteavdraget som en viktig åtgärd. Det statliga Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering har gjort ett försök att utvärdera just de två första jobbskatteavdragens effekter på sysselsättningen. Deras slutsats är att det är mycket svårt att utvärdera några sysselsättningseffekter och att de jobb som har skapats inte på ett trovärdigt sätt kan tolkas som effekter av jobbskatteavdraget.
Något vetenskapligt stöd för att detta jobbskatteavdrag har skapat 120 000 nya jobb, som regeringen påstår, finns alltså inte. Det finns ekonomer som menar att det nog inte är otroligt att jobbskatteavdrag kan ha en viss effekt på jobben, men mer effektivt för jobben och ekonomin är att i stället investera i utbildning av arbetslösa och yrkesverksamma. Fru talman!
Något förvånande väljer Anders Borg att även lyfta fram regeringens arbetsmarknads- och utbildningspolitik som effektiva åtgärder i syfte att rusta människor för jobb. Exakt vad inom dessa områden menar Anders Borg har gett effekt? Är det den försämrade a-kassan eller de differentierade a-kasseavgifterna?
Är det de halverade komvuxplatserna eller de 20 000 färre högskoleplatserna som rustar till jobb? Är det de försämrade skolresultaten eller de sänkta kraven på gymnasieskolans yrkesprogram som finansministern menar skapar en grund för att rusta unga för jobb?
Trots att skolresultaten blir allt sämre, rekryteringsgapet allt större och jobbmatchningen allt värre hävdar finansministern att regeringens politik ligger fast. Arbetsgivaravgiften för alla under 26 år är ytterligare en åtgärd som Anders Borg menar haft stor effekt på sysselsättningen.
Den åtgärden kostar skattebetalarna ungefär 16 miljarder varje år, men ingen mätbar jobbeffekt går att påvisa. Arbetslösheten bland unga är ju högre nu än den var när reformen sjösattes. Fru talman! Regeringens arbetsmarknadspolitik har havererat.
Den enda åtgärd som växer och blir allt större är fas 3, och det kostar 135 miljoner kronor varje månad bara att anordna dessa platser. Endast 15 procent av de deltagarna går sedan vidare till arbete eller studier. Är det inte slöseri med skattebetalarnas pengar, så säg!
Borde det inte vara dags att ompröva politiken och utgå från verkligheten nu, Anders Borg?
Pia Nilsson (S):
Anders Borg hävdar att Sverige står ut, som han sade. Absolut - det är precis vad vi gör. Vi har bland de högsta ungdomsarbetslöshetssiffrorna i Europa. 25 procent, det är att stå ut. Vi har 8,4 procents arbetslöshet totalt sett. Det är också att stå ut, eller snarare att sticka ut. Det är betydligt högre än vad våra konkurrerande eller jämförbara länder har. Det är att sticka ut, och det är jag inte nöjd med.
Men det är Anders Borg och regeringen väldigt nöjda med. Deras jobbpolitik ligger fast. Det är Anders Borgs svar till mig i denna interpellationsdebatt. Skattehöjningar för unga, säger Anders Borg sin vana trogen. Han säger att vi socialdemokrater nu ska höja arbetsgivaravgifterna med 20-30 miljarder. Den summan brukar variera beroende på vilken dag Anders Borg talar.
Jag kan tala om för Anders Borg och för alla andra som lyssnar att regeringens jobbpolitik inte har gett någon effekt. Det satsas åtskilliga miljarder på jobbåtgärder som det inte går att mäta effekterna av. Därför vill vi omfördela de här pengarna och använda skattepengarna på ett klokare sätt. Det gör vi genom att satsa på arbetsmarknaden. Vi vill höja kompetensen på arbetsmarknaden. Vi vill minska rekryteringsgapet.
Vi vill skapa fler högskoleplatser så att människor kan ta de jobb som kommer. Det är mer än vad den här regeringen kan prestera. Tidigare i år, fru talman, gjorde Dagens Nyheter en granskning av regeringens olika jobbreformer. Den granskningen byggde på expertutlåtanden och visar att mer än hälften av regeringens viktigaste åtgärder för att öka sysselsättningen har haft ingen eller en mycket liten effekt.
Jag ska ge några exempel: Jobbskatteavdraget: osäker effekt. Sänkt restaurangmoms: osäker effekt. A-kasseavgifter: fiasko. Jobbgaranti för unga: inga långsiktiga effekter. Sänkningen av arbetsgivaravgift för unga: ingen märkbar effekt. Fas 3: svag effekt. Jobbcoacher: marginell effekt. Listan kan göras lång.
Arbetsgivaravgiften för unga har dömts ut av bland annat Finanspolitiska rådet, Konjunkturinstitutet och en samlad ekonomkår, eftersom arbetslösheten bland de unga är högre nu än den var innan reformen sjösattes.
När det gäller restaurangmomsen tvivlar experterna på att sänkningen skapar fler jobb i ekonomin som helhet och menar att den här momssänkningen snarare ska betraktas som ett branschstöd och är "ett utomordentligt dyrt sätt att skapa jobb".
Dessa båda reformer, alltså arbetsgivarrabatterna och den sänkta restaurangmomsen, kostar drygt 22 miljarder kronor om året utan några mätbara jobbeffekter. Är det ett klokt sätt att hantera skattebetalarnas pengar? Jag tycker inte det. Regeringens jobbpolitik har havererat, och det är kommunerna som får stå för notan.
Socialbidragen har blivit den enda livlinan för väldigt många fler människor nu. 11 miljarder landade notan på förra året. Trots detta hävdar Anders Borg att regeringens jobbpolitik ligger fast. Varför gör ni inte mer, Anders Borg? Hur hög ska ungdomsarbetslösheten bli innan Anders Borg är beredd att ompröva sin politik?
Pia Nilsson (S):
Men arbetslösheten sjunker ju inte Anders Borg. Den ökar för var dag som går. Den omfattar 428 000 personer nu. 428 000 människor har blivit arbetslösa, merparten sedan Anders Borg blev finansminister. Är inte det lite besynnerligt? Trots alla de insatser, eller ska vi säga på grund av de insatser som den här regeringen har skapat och de beslut man har fattat ökar arbetslösheten för varje dag som går.
Är Anders Borg nöjd med det? Det verkar så. Jobbpolitiken ligger fast, svarar han. Regeringens uppgivna budskap till 400 000 arbetslösa människor i det här landet är att regeringens jobbpolitik ligger fast. Vi socialdemokrater är inte nöjda. Arbetslösheten ska halveras. Anders Borg kommer inte att se till att unga arbetslösa får hjälp redan den första dagen. Det gör vi.
Jobb, praktik och utbildning ska unga människor ha inom 90 dagar. Anders Borg kommer inte att anslå pengar till fler högskoleplatser. Det gör vi. 20 000 fler platser, eftersom behovet är så stort. Anders Borg kommer att behålla fas 3. Det vägrar vi. Vi vill skapa extratjänster inom välfärd och ideell sektor, där man får göra riktig nytta och få riktig lön. Anders Borg kommer inte att satsa på gymnasieutbildning för alla under 25 år.
Det gör vi, därför att arbetsmarknaden kräver det. Ander Borg kommer inte att ta bort ansvaret för den andra sjuklöneveckan för företagen. Det gör vi, så att i första hand de mindre företagen vågar anställa. Nej, regeringens jobbpolitik ligger fast. Det är Anders Borgs budskap. Fru talman! Över 400 000 är arbetslösa, antalet långtidsarbetslösa har tredubblats, ungdomsarbetslösheten är högre. Kan det bli tydligare?
Regeringens jobbpolitik har klart och tydligt misslyckats. Regeringen har kapitulerat.
Pia Nilsson (S):
Visst är det så att man alltid kan diskutera de mått som används i statistik, Anders Borg, men det här är ändå ett mått som samtliga 34 OECD-länder står bakom, inklusive Sverige. När man talar om relativ fattigdom kanske man i första hand tänker på barnfamiljer som svälter, och det gör vi inte i Sverige - absolut inte. Sverige är ett av världens bästa länder att leva i, absolut.
Någonting håller dock på att hända; det kan inte ens finansministern blunda inför. Vad tror finansministern att effekten blir om människor som redan har väldigt mycket pengar får ännu mer och skattesänkningarna betalas genom sänkta ersättningsnivåer för dem som är arbetslösa och dem som är sjuka? Blir det inga klyftor alls, stora klyftor eller mindre klyftor?
Är inkomstklyftor någonting bra i Anders Borgs värld? Jag börjar nästan tro det; jag har inte fått något svar. Han tar inte ordet "inkomstklyftor" i sin mun en enda gång i det svar han har levererat till mig. Vi har hamnat på fjortonde plats bland de 34. Vi var bäst 1995, och nu är vi sämst. Den relativa fattigdomen har ökat dramatiskt i Sverige. Den har ökat mest i Sverige av alla 34 länder.
Det vill inte Anders Borg se, och de problem man inte ser kan man heller inte göra någonting åt. Det är 420 000 människor som går arbetslösa, och för många har socialbidraget blivit den enda livlinan. Det här är inte bara siffror, finansministern - det är riktiga människor av kött och blod.
Resurser till utbildning bidrar också till att minska inkomstklyftor, herr talman. Därför är det oroväckande när vi nu ser att skolan har blivit mindre utjämnande. Skolverket har gång på gång slagit larm om sambandet mellan föräldrarnas utbildningsnivå och elevernas resultat, men regeringen skär bort resurser. Anders Borg påstår att inget annat land lägger mer resurser än Sverige på offentliga välfärdstjänster. Borde då inte fler ungdomar klara sina gymnasiestudier?
I dag är det så många som var fjärde ung som inte gör det. Borde inte svenska elevers kunskapsnivåer stå sig mycket bättre i internationella jämförelser än i dag? I dag är det precis tvärtom - svenska elever tappar. Den här ojämlikheten riskerar att förstärka inkomstklyftorna ytterligare och försvåra möjligheterna till nya livschanser för kommande generationer. Är finansministern nöjd med det?
Anser Anders Borg att det är bra med inkomstklyftor?
Pia Nilsson (S):
Det är inte varje dag man ser en upprörd finansminister, men nu är han upprörd, inte över de ökade inkomstklyftorna utan över ett väldigt trubbigt mått som OECD:s 34 länder använder. Det måttet går mot Sverige och mot Anders Borgs illusion om hur bra Sverige faktiskt är.
Rapporten visar de facto att andelen hushåll som tjänar mindre än 50 procent av vad medelsvensson tjänar har fördubblats. Kan vi vara överens, Anders Borg, om att det är en sanning? Om vi är överens om att det är en sanning, att verkligheten ser ut så här, kan vi också göra någonting åt det. Och i det här fallet är det Anders Borg som sitter på verktygslådan.
Kom inte och anklaga oss socialdemokrater för att trycka ut människor från arbetsmarknaden! Hur kan Anders Borg säga så, herr talman, när över 420 000 personer är arbetslösa i Sverige? 70 000 har varit arbetslösa i över tre år. 165 000 har fått socialbidrag i mer än 18 månader.
De har blivit 25 procent fler sedan 2006, enligt Sveriges Kommuner och Landsting, det år då Anders Borg blev finansminister. Men nu är ministern upprörd över ett trubbigt mått. Ja, det är så man baxnar! Fredrik Schulte! Läs innantill i regeringens egen analys, s. 12, om Gini-koefficienten. När du har läst den kanske vi kan föra en vettigare diskussion. Där står att Gini-koefficienten har ökat med 32 procent enligt regeringens egna beräkningar, punkt.
Herr talman! Det är oroväckande att se att Sverige tappar. Vi har ramlat ned från första till fjortonde plats. Klyftorna i Sverige ökar. Jag beklagar att Anders Borg, finansministern, inte vill se dem. Så länge man inte ser problemen kan man heller inte göra någonting åt dem. Jag beklagar verkligen detta.