Per Åsling (C):
Finanskrisen har med all tydlighet visat på vikten av sunda institutioner, transparens, förutsägbarhet och rättssäkerhet. Banker och finansiella institut är förutsättningar för en fungerande ekonomisk verksamhet. Av denna anledning är det en av de mest beskyddade verksamheter som finns i samhället. Staten står som sista garant om det går över styr.
Det här är en nödvändighet likaväl som det är en risk. Politiskt fokus har under flera år varit att säkerställa stabiliteten i det finansiella systemet. Kriserna i slutet av 1980-talet och början av 1990-talet är avskräckande exempel även för Sverige.
I Sverige och EU, liksom på global nivå, pågår ett intensivt arbete med att göra systemen mer robusta för att förhindra att nya kriser uppstår i framtiden och för att fördela risker, ansvar, kostnader med mera. Finanskrisen har visat att regelverken inte begränsar bankernas sårbarhet i tillräcklig utsträckning.
Av den anledningen har ett nytt regelsystem arbetats fram på europeisk nivå, Basel III, där det övergripande syftet är att stärka bankernas förmåga att stå emot förluster, behålla funktionaliteten och minska sannolikheten för nya finansiella kriser.
Nyligen har EU-kommissionären Michel Barnier föreslagit en bankunion fram till 2018, med möjlighet att tvinga nationella stabilitetsfonder att stå för insättningsgarantier för banker i kris i andra länder. Finansminister Anders Borg har ställt sig ytterst tveksam, och jag tycker att det är av mycket goda skäl. Fru talman!
Att jag inleder med att beröra den finansiella krisen och våra finansiella system är för att sätta dagens debatt i ett perspektiv. Vi får inte glömma att mitt i en av historiens värsta kriser måste vi öka reformtakten i syfte att öka företagande, sysselsättning och tillväxt samt stärka vår framtida välfärd.
Sverige står på en stabil grund och har därmed en gynnsam situation. När många länder måste ägna sin kraft åt genomgripande förändringar av finansiella regelverk har vi i Sverige möjligheten att fokusera på att förbättra finansmarknadens funktionssätt och därmed underlätta för företag och hushåll. Fru talman!
Tillgången till finansiella tjänster är av fundamental betydelse för välståndsutvecklingen. För en hållbar utveckling i hela landet är det viktigt med ett flertal aktörer som kompletterar varandra. Olika associationsformer är en förutsättning för att det ska finnas en nödvändig bredd av aktörer.
Dåvarande Nutek pekade några år före finanskrisen, nämligen 2006, på det paradoxala i att globaliseringen gör det allt viktigare att diskutera lokala perspektiv på ekonomin. Det handlar om att ta vara på den lokala kraften till nytta för utveckling i hela landet.
Sveriges tillväxt är en summa av alla landsändars tillväxt. Det gäller att hela landet har en fungerande bankmarknad. Vi kan inte ha en situation där vi får ett A- och ett B-lag inom banksektorn. Låt mig ta ett exempel, och det är ett exempel som har diskuterats av flera talare tidigare.
I Sverige finns, som också har konstaterats, drygt ett sextiotal fristående sparbanker. För landsbygden, mindre orter och lokala näringsliv har de lokala sparbankerna stor betydelse. En springande punkt för möjligheten till utlåning är sparbankernas kapitalbas. Fru talman! I Norge är det möjligt för sparbanken att ge ut egenkapitalbevis för att stärka de lokala sparbankernas kapitalbas.
Dessa "sparbanksbevis" ger en möjlighet att utvecklas och växa genom att nytt kapital tillförs verksamheten samtidigt som sparbanken huvudsakligen behåller det lokala huvudmannaskapet.
Sparbankerna kan i dag inte ta in externt kapital och därmed stärka sin finansiella styrka utan lagändring. De så kallade Basel III-reglerna är utformade för stora internationella, oftast systemviktiga banker.
Det finns i vissa delar anledning att överväga en utformning av reglerna på ett proportionerligt sätt, anpassat till institutens storlek och verksamhet. Det är viktigt att möjligheter för sparbanker att öka sin kapitalbas genom att emittera sparbanksbevis tillskapas. Min förhoppning är att Finansdepartementet snart kommer med ett förslag till riksdagen. Fru talman!
För mig som centerpartist är självbestämmande centralt. Att själv kunna välja var man vill placera och spara sina pengar är centralt för individens egenmakt. Det egna pensionssparandet i form av en tjänstepension eller privat pension är för de flesta det viktigaste sparandet.
Utfallet av pensionssparandet avgör i stor utsträckning välståndet på äldre dagar, och beslutet om hur pensionspengarna ska placeras är bland de viktigaste ekonomiska besluten.
Trots pensionssparandets betydelse har pensionsområdet historiskt haft ett förhållandevis svagt konsumentskydd, där sparare kunnat låsas in i sparformer med höga avgifter för medelmåttig förvaltning och utan möjlighet att byta förvaltare.
Genom införandet av flytträtt för nytt pensionssparande 2007 har situationen förbättrats för många sparare. Det här är emellertid inte tillräckligt. Den stora merparten av pensionssparandet är fortfarande inlåst i äldre pensionsförsäkringar. Vidare gäller inte lagstadgad flytträtt för kollektivavtal, och det är för många fortfarande en kostsam historia att flytta sitt sparande.
Min förhoppning är att vi konkret kan börja arbetet med ett system där en allmän flytträtt också gäller äldre sparande retroaktivt där avgifterna är rimliga för att flytta sparandet där flytträtten också omfattar kollektivavtalade pensioner. Fru talman!
Svårigheterna att få kapital för tillväxt och expansion från banker och kapitalförsörjare hör till de viktigaste frågorna för de små bolagen, oftast också förknippat med de största problemen.
För stora och medelstora företag med stor tillväxtpotential har situationen på senare år förbättrats, med en framväxt av mindre börser och ett starkt tillflöde av pengar till riskkapitalmarknaden. Fortfarande har dock mindre företag betydande svårigheter att få lån och riskkapital, så kallat ägarkapital.
Sverige har en i internationell jämförelse rätt väl fungerande finansmarknad, men vi behöver göra mer. Låt mig, fru talman, avslutningsvis konstatera att företag har svårt att få tillgång till kapital framför allt i tidiga skeden. Ett rejält investeraravdrag värt namnet kan här spela en viktig roll genom att den som investerar i ett företag själv får göra ett skatteavdrag.
Vad jag däremot inte vill se är ett avdrag likt det som Företagsskattekommittén presenterade tidigare under året. Vi i Centerpartiet har länge drivit på för ett riskkapitalavdrag, ett investeraravdrag. Jag vill till slut yrka bifall till utskottets förslag.