Teresa Carvalho (S):
I dag har riksdagen en proposition på sitt bord som handlar om förändringar av regelverket för efterlevandestödet. Ett barn har rätt till barnpension eller efterlevandestöd om den ena föräldern eller båda föräldrarna har avlidit.
För att ett barn ska få barnpension måste den avlidne föräldern ha tjänat in inkomstpension, medan efterlevandestödet, som vi diskuterar i dag, är det som lämnas som ett tillägg till eller i stället för barnpension för att garantera en rimlig lägsta levnadsstandard. I samband med att det nya pensionssystemet sjösattes gjordes även efterlevandestödet om.
Då slogs det fast att efterlevandestödet och underhållsstödet bör harmoniseras. Det är en rimlig utgångspunkt att ett barn till en avliden förälder i princip får samma grundskydd som ett barn till särlevande föräldrar, som underhållsstödet finns till för. Det är en princip som vi socialdemokrater anser är fullt rimlig.
Huvudregeln är att efterlevandestödet mer eller mindre per automatik lämnas utan att det behövs någon särskild ansökan från den månad då dödsfallet har inträffat. Men det finns naturligtvis undantag.
Ett sådant då det faktiskt krävs en ansökan är exempelvis då barn är bosatta i Sverige men inte deras avlidna föräldrar varit det vid dödstillfället, vilket exempelvis kan gälla ensamkommande asylsökande som har beviljats uppehållstillstånd i Sverige och som uppfyller de kriterier som krävs för att vara aktuella för efterlevandestödet. Då kan det med dagens regelverk lämnas retroaktivt för maximalt två år.
Det kan då jämföras med underhållsstödet som har en maximal retroaktivitet på en månad. Denna skillnad har ändå varit tämligen odramatisk fram till för ett par år sedan, då vi såg en kraftig ökning av antalet beviljade efterlevandestöd och framför allt en kraftig ökning av de retroaktiva utbetalningarna.
Det är naturligtvis en ökning som har aktualiserat en diskussion och rest ett antal frågor kring hur regelverket är formulerat. Det har bland annat blivit uppenbart att det trots allt inte är harmoniserat med underhållsstödet, vilket skapar olika incitament för ansökningar av olika ersättningar. Men det har också rest frågor om hur det samspelar och synkas med andra försörjningssystem som kan vara aktuella för samma personer.
Detta sammantaget är bakgrunden till att regeringen initierade en översyn. Försäkringskassan och Pensionsmyndigheten fick 2016 ett uppdrag av regeringen och återkom också med förslag, dels om förändrad gräns till en månad för retroaktiva utbetalningar, dels om att det bör utredas vidare hur utbetalningar till barn som är placerade enligt socialtjänstlagen ska gå till.
Efter detta har processen fortlöpt i sedvanlig ordning. Regeringen har gjort olika avvägningar. Som vi kan läsa i propositionen föreslås det mycket riktigt att retroaktiviteten minskas till sex månader. Ett enigt utskott anser att detta är ett steg i rätt riktning och tillstyrker därför förslaget.
Samtidigt anser vi socialdemokrater och en mycket bred majoritet i utskottet att harmoniseringen av efterlevandestödet och underhållsstödet är en principiellt viktig utgångspunkt. Vi anser också att en månad, som är det som gäller för barn med underhållsstöd, är en fullt rimlig tidsfrist för vad som ska kunna betalas ut retroaktivt.
Det handlar inte på något sätt om att ett enskilt barn skulle bli utan försörjning, vilket är viktigt att understryka i sammanhanget, utan det handlar helt enkelt om ordning och reda, om rimlighet och om att jämställa förutsättningarna för barn till särlevande föräldrar och barn till avlidna föräldrar. Därför bör regeringen återkomma och ytterligare förändra möjligheten till retroaktiva utbetalningar till en månad.
När det gäller frågan om huruvida efterlevandestöd ska kunna betalas ut till barn som bor i HVB-hem eller liknande kan vi återigen konstatera att Försäkringskassan och Pensionsmyndigheten har tittat på detta och föreslår en vidare utredning.
Samtidigt pekar de på att underhållsstöd inte kan betalas ut till barn som vårdas i familjehem, stödboenden eller HVB-hem enligt socialtjänstlagen, helt enkelt för att barnet då får sin försörjning tillgodosedd av kommunen i stället. Men motsvarande reglering finns alltså inte lika tydligt när det gäller efterlevandestödet. Många av de barn och ungdomar som vi nu talar om har kommit till Sverige som ensamkommande asylsökande.
För dem får kommunen ersättning för försörjningsstödskostnaderna från Migrationsverket och ansöker i regel inte om något retroaktivt efterlevandestöd för dem. Men den enskilde kan ansöka om detta, vilket kommunerna ofta saknar kunskap om. Det leder i sin tur till att det finns en risk för dubbla ersättningar, vilket naturligtvis inte är meningen. Därför bör regeringen även gå vidare med den föreslagna utredningen.
Fru talman! Kort sagt är detta ett steg i rätt riktning, men det kan bli ännu bättre om vi jobbar vidare med frågan. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet.