Kalle Larsson (V):
Låt mig, utan att göra det här till en EU-debatt i allmänhet, inom parentes påpeka att skälet till att Vänsterpartiet motsätter sig en harmonisering av flyktingpolitiken inom EU inte är att man gör gemensamma studier eller bekostar viktig information, utan det är mer att man bygger högre murar, jagar människor på flykt och stänger dem ute från den rika del av världen som vi råkar födas i. Jag hade önskat vi skulle kunna debattera detta mer vid många tillfällen framöver.
Vi får se hur det blir med den saken. Herr talman! Jag ska försöka anknyta till de konstruktiva dragen - det är inte lätt att hitta dem ska jag erkänna, men jag ska försöka - i migrationsministerns svar. Regeringen säger att detta är angeläget. Man har gett i uppdrag att stärka kunskapen när det gäller kvinnors asylskäl.
Man har i ett måhända inte särskilt dramatiskt beslut ändå gett Migrationsverket i uppdrag att redovisa hur de jobbar med frågorna. Det finns väl en bakgrund till att man vill ha mer utbildning, och det är väl att det inte fungerar. Jag känner att jag skulle vilja ha ett erkännande av det. Det fungerar inte alltid som det ska. Mitt förslag till ministern är: Släpp prestigen! Erkänn att det inte riktigt fungerar!
Det är därför vi behöver göra insatser. Den här utvärderingen från Migrationsverket av hur man arbetar kommer ju av en anledning, att man inte är säker på att det fungerar precis som det ska. Jag tror inte att Tobias Billström har föreslagit en översyn och en utvärdering av hur regeringen arbetar. Jag tror att han är rätt nöjd med hur regeringen arbetar. Men föreslår man en utvärdering, en översyn, gör man det för att man faktiskt vill komma till rätta med saker och ting som inte fungerar.
Herr talman! Jag tror att man ska vara medveten om några saker när det gäller kvinnors särskilda asylskäl. Det är att kvinnor kan, precis som män, vara politiskt aktiva. Kvinnor kan, precis som män, vara aktiva på olika sätt för att kritisera regimer som man tvingas leva under. Man kan bli förföljd av precis samma anledningar som män kan bli förföljda av. Så är det, men kvinnor kan också ha specifika asylskäl.
Det är ovanligt att systematiska våldtäkter som krigshandlingar drabbar män. Det drabbar specifikt kvinnor. Den typen av sexualiserade övergrepp är också extra svåra att berätta om när man kommer till ett nytt land, träffar myndighetsföreträdare och ska berätta vad man har upplevt.
Det är därför det är så extra viktigt att utbildningen finns på plats och varje utredare som har ansvar för att lyssna på en kvinna som har utsatts för förföljelse eller övergrepp också har kunskap nog att ta reda på hur det har försiggått och vilken risken skulle vara om det hände igen. Kvinnors politiska aktiviteter kan mycket väl ta sig andra uttryck än mäns.
Det kanske inte alltid är så att man är ute i öppna, tydliga demonstrationer och manifestationer mot den etablerade ordningen - det förekommer förstås också från kvinnors sida - utan man kanske bygger sina politiska och organisatoriska kontakter annorlunda. Det som väldigt ofta händer när kvinnor har varit politiskt aktiva eller när kvinnor drabbas av olika former av strukturellt förtryck runt om i världen är att man hänvisar till att det egna landet har en möjlighet att skydda kvinnan.
Alldeles för ofta är ju det inte sant. Kvinnor som avvisas till så kallat hedersrelaterat våld märker i sin vardag, den man återsänds till, att man inte får något stöd. Det finns ingen hjälp att få. Och det här är uppmärksammat i de lagbeslut som ministern själv hänvisar till, gällande utlämningslag och även andra lagar som är beslutade här i kammaren. Men det är ju i praktiken som det i dag inte fungerar, eller hur, ministern?