KBLab/rixvox huggingface dataset:
Barbro Holmberg (S):
Möjligheten att använda veto finns ju alltid, men jag tycker definitivt inte att vi är där ännu. Det finns ett antal frågor kvar. Som jag inledningsvis sade läggs väldigt många viktiga grundprinciper fast i det här direktivet. Sedan är det några frågor kvar.
De handlar bland annat om gränsprocedurerna, till exempel detta med individuell prövning eller detta med mycket höga krav för när man kan sända tillbaka till ett säkert tredje land. Man måste se till helheten.
Är det värt att missa alla de grundprinciper som vi har fått fram? Vi får aldrig igenom allt som vi själva vill, men det måste vara acceptabelt.
Med det här direktivet får vi trots allt ett golv som betyder att vi hittar en gemensam nämnare som sänder signaler att det ska vara möjligt att överklaga, det ska vara en individuell prövning, man ska ha rätt till tolk etcetera. Detta är det som sedan sätter standarden inför till exempel utvidgningen.
Sedan kan man gå vidare och försöka få en högre nivå på harmoniseringen. Det tycker jag är bra. Jag tror att det är bra att vi får en högre nivå på harmoniseringen av asylpolitiken i Europa. Det här är ett första steg.
Jag tror att vi kommer att nå fram den 1 maj. Jag tror också att det kommer att betyda väldigt mycket för att höja nivån på asylprocedurerna i många EU-länder. Det kommer också att vara en signal och ett rättesnöre för de kandidatländer som kommer in.
Barbro Holmberg (S):
Nej, säger jag som svar på den frågan. Regeringen kan inte och ska inte heller agera när det gäller bedömningen i enskilda ärenden. Jag vill återigen betona att bedömningen av huruvida en person kan återvända till Irak eller inte är en individuell bedömning.
De här besluten är visserligen vägledande när man ska fatta beslut i asylärenden, men det betyder inte att man någonsin får gå ifrån den individuella bedömningen. Man kan inte bedöma alla asylsökande från Irak i en enda klump och säga att alla har rätt att stanna här eller har skäl för att stanna här eller att alla inte har det.
Det måste alltid vara en individuell bedömning i varje enskilt fall, och där är de svenska myndigheterna självständiga i förhållande till regeringen. Utifrån ett sådant kunskapsunderlag som man har måste man göra självständiga bedömningar i varje enskilt ärende. Sedan gäller det harmonisering av politiken i EU.
Ja, jag har talat väldigt varmt för det. Jag anser att det är någonting som vi behöver. Vi behöver harmonisera flyktingpolitiken inom EU.
Det handlar om att vi behöver få gemensamma regler inom EU när det gäller vem som ska bedömas vara flykting, när det gäller asylprocedurer, när det gäller flyktingmottagande och så vidare, så att vi får ett stort område i Europa där vi tillsammans, gemensamt, kan ta emot människor som söker asyl.
Det är ju ingen vägledning i förhållande till myndigheternas bedömning i enskilda asylärenden, utan det är ett regelverk och en politik som man håller på att harmonisera. Jag tycker att det är oerhört viktigt att man också gör det, för flyktingars skull.
Jag menar att det för flyktingarnas skull är bättre att vi har ett stort område där vi har gemensamma regler som baseras på FN:s flyktingkonvention än att varje land har sin egen politik som naturligtvis kan variera högst avsevärt.
Det är mycket bättre för länderna men också för de asylsökande som då vet att de, när de kommer till EU:s gräns, får ungefär samma bedömning. Det är samma procedurer. De får ungefär samma mottagande. Vi är inte alls där. Det är väldigt långt kvar, men visionen om att vi ska ha en harmoniserad asylpolitik tror jag är bra.
Barbro Holmberg (S):
Migrationsverket ska - återigen - fatta självständiga beslut utifrån det underlag man har i enskilda ärenden. Det ska vara självständigt i förhållande till regeringen. Det ska också vara självständigt i förhållande till andra EU-länder.
Däremot måste man naturligtvis, för att få ett underlag för besluten, inhämta information från organisationer, från FN och också från andra EU-länder i fråga om vilken bedömning man gör när det gäller situationen till exempel i Irak. Självklart är det myndigheten själv som ansvarar för sina beslut, och de ska vara självständiga.
Det måste vara individuella beslut. De vägledande besluten - det är ju flera som Migrationsverket har fattat när det gäller Irak - har sett olika ut. Det är det som asylrätt handlar om.
För en person som kommer från ett ställe någonstans i Irak är situationen inte hotande på något sätt. För en annan person som kommer från ett annat område är den det. Det är där skillnaderna finns. Det måste vara individuella bedömningar i varje enskilt ärende.
Barbro Holmberg (S):
Erik Ullenhag säger att det viktigaste är att vi får ned handläggningstiderna. Det kan jag verkligen hålla med om. Men vad är Erik Ullenhag beredd att göra? Jo, det är att vi ska se över frågan, ta en diskussion med finansen och pumpa in pengar i ett system där det finns mängder av olika systemfel.
Jag menar att vi innan vi gör det måste se över systemet och se att systemet håller. Att det finns möjlighet att lämna in nya ansökningar om och om igen gör att människor blir kvar i systemet. Ska vi då pumpa in pengar i systemet? Jag tycker att det är ett väldigt konstigt sätt att se på det.
Det är ovanligt att höra den synpunkten från Folkpartiet. Jag håller helt med om att det viktigaste är att få ned handläggningstiderna. Regeringen har lämnat förslag som alla syftar till att få ned handläggningstiderna, att få ett effektivt asylsystem, där människor som kommer till Sverige får en rättssäker prövning och får ett besked inom rimlig tid.
Om man får ett avslagsbeslut ska man åka tillbaka till sitt hemland. Om man inte får det får man betydligt större möjligheter att snabbt komma in i det svenska samhället. Det är naturligtvis det som vi alla strävar efter.
Det ligger nu en proposition på riksdagens bord om att ta bort möjligheten till ny ansökan, vilket i ett enda slag skulle betyda att man minskade handläggningstiderna.
Det skulle betyda att 25-30 % av de ärenden om nya ansökningar som Utlänningsnämnden handlägger kunde användas till att handlägga grundärendena, det vill säga att det skulle bli 25-30 % snabbare handläggning i andra instans. I ett enda slag kan vi den 1 september i år minska handläggningstiderna.
Min fråga är om Erik Ullenhag och Folkpartiet är beredda att stödja en sådan. Eller vill man skjuta på det ett antal år? Om man skjuter på det här beslutet ett antal år menar jag att man tar på sig ett oerhört stort ansvar. Erik Ullenhag säger att det inte är någon kaotisk situation i Sverige. Nej, det tycker inte jag heller.
Jag skulle vilja rekommendera Erik Ullenhag att resa runt i landets kommuner som tar emot asylsökande och flyktingar i dag. Många av landets kommuner går på knäna, och vi måste göra någonting åt situationen. Mitt förslag är att Erik Ullenhag reser runt i de kommuner som har tagit ett stort ansvar när det gäller flyktingmottagandet.
Barbro Holmberg (S):
Erik Ullenhag säger att han har rest omkring och diskuterat integrationsfrågor. Jag skulle vilja föreslå att Erik Ullenhag också reser omkring och diskuterar migrationsfrågor. Det är där kommunerna faktiskt går på knäna. Väldigt många kommuner tar ett oerhört ansvar när det gäller skolor, hälsovård etcetera, men man orkar inte riktigt med i alla kommuner.
Det måste vi göra någonting åt. Annars kan vi få väldigt stora problem. Erik Ullenhag och jag är överens om att vi ska ha ett öppet asylsystem, men då måste vi se till att systemet fungerar. Sedan gällde det att bryta ut ny ansökan och att ha en säkerhetsventil.
De människor som får uppehållstillstånd på grund av ny ansökan får det i väldigt hög utsträckning, i stort sett 90-100 %, av humanitära skäl. Och det är humanitära skäl som har uppstått i vårt land. Då är frågan hur jag kan säga att de har uppstått i Sverige. Jo, därför att skälen över huvud taget aldrig har funnits med i grundärendet.
Det är ingenting som myndigheten har missat under processens gång. Det är skäl som har kommit till i slutändan av en process. Om det skulle vara ett asylskäl har vi ju en säkerhetsventil i det förslag som ligger hos regeringen. Det är precis en sådan säkerhetsventil som Erik Ullenhag efterlyser.
Om det sker en statskupp i vederbörandes hemland och om det händer någonting ska man kunna avbryta avvisningen. Den säkerhetsventilen finns. Vi måste få ett slut på processen så att vi får bort ny ansökan men ändå har den säkerhetsventilen kvar eftersom den är viktig.
Barbro Holmberg (S):
Det är många frågor på en gång. Faktum är att jag tycker att jag har svarat på väldigt många av dem. På vilket sätt har UNHCR påverkat direktivet? Jo, det är till exempel så att Sverige i väldigt hög grad har arbetat tillsammans med UNHCR och drivit många av de krav som UNHCR har ställt upp. Jag kan ta några exempel.
Det är också ett svar på frågan hur man kan säkerställa att det inte blir en mer restriktiv tolkning av Genèvekonventionen och de internationella förpliktelserna. Återigen vill jag lyfta fram det som man har uppnått i skyddsgrundsdirektivet, som vi nu har nått en politisk överenskommelse om. Det ger oss en gemensam definition av flyktingbegreppet.
Och på några punkter, några oerhört viktiga punkter, går detta utöver det som stadgas i Genèvekonventionen, något som också UNHCR har drivit och som Sverige har drivit. Det är till exempel att vi har fått in att också förföljelse från grupper och organisationer, alltså inte bara statlig förföljelse, kommer att utgöra grund för flyktingskap. Det är ett oerhört stort framsteg.
Det är det också att vi faktiskt i Europa har enats om en definition av alternativt skyddsbehövande, det vill säga att vi, alla de europeiska länderna, anser att Genèvekonventionen inte räcker för att ge människor det skydd de behöver. Man måste komplettera Genèvekonventionen med alternativa skyddsgrunder.
Det är något som vi har enats om, och det är ett enormt stort framsteg. Det är också det som jag nämnde om förföljelse på grund av kön och sexuell läggning och att det också kan grunda flyktingskap. När Genèvekonventionen skrevs för 50 år sedan kan man säga att den skrevs av män för män. En flykting sågs som en man.
Man såg inte att kvinnor kan förföljas, alltså att uttrycken för förföljelse kan se väldigt olika ut när det gäller kvinnor. Förföljelse på grund av sexuell läggning var en diskussion som över huvud taget inte fanns med. Det är en utvidgning av Genèvekonventionen, och alla de här punkterna är sådant som UNHCR har drivit. Alla de här punkterna är också sådant som vi tillsammans med UNHCR har framfört i förhandlingarna.
När det sedan gäller direktivet om asylprocedurerna vill jag betona en sak. Det är inte färdigförhandlat. Det är ännu många öppna frågor. Bland annat är det de punkter som FN:s flyktingkommissarie just pekar på. Det är fortfarande öppna frågor. Men det finns en rad olika punkter där vi har enats om viktiga grundprinciper.
Det skrev jag också i svaret. Det är att asylsökande ska ha rätt till rättshjälp. Den rätten har man inte i andra länder - man har inte rätten . Asylsökande ska också ha rätt till personlig intervju. Det är också något som finns i det material som UNHCR pekar på. Vikten av individuell behandling i varje enskilt ärende finns inte inskrivet i många länder.
Det är vidare att en asylsökande ska ha rätt till tolk och att en asylsökande ska ha rätt till information på ett språk som han förstår etcetera. Det är en rad olika viktiga grundprinciper som det är angeläget att fastställa i vårt gemensamma arbete med att harmonisera asyl- och migrationspolitiken.
Barbro Holmberg (S):
Hur man kan säga att mitt inlägg gav bilden av en "Fästning Europa" är för mig faktiskt inte riktigt möjligt att förstå. Vad jag försöker förklara är att alla länder i EU är bundna av Genèvekonventionen samt andra internationella förpliktelser och Europakonventionen.
De förhandlingar vi har i EU om harmoniseringen av asylpolitiken handlar om att utvidga den här rätten. Hur man kan säga att det handlar om en "Fästning Europa" är som sagt något obegripligt. Ja, UNHCR har riktat kritik på en rad olika punkter. Bland annat har man lyft fram just vikten av att det alltid ska vara en individuell prövning.
Det är grunden i asylrätten, och det är något som Sverige har drivit mycket konsekvent genom hela arbetet med de olika direktiven. Man har också kritik när det gäller kriterier för säkra tredjeländer och när det gäller rätten att stanna kvar vid ett överklagande.
När det gäller säkra tredjeländer handlar det ju inte alls om att få bort begreppet, som Gustav Fridolin säger. Begreppet "säkra tredjeländer" är en del av den internationella flyktingrätten, och det är inte heller någonting som FN:s flyktingkommissarie över huvud taget kritiserar.
Det är en del av den internationella flyktingrätten att man ska söka asyl i det första säkra asylland man kommer till. Däremot har flyktingkommissarien varit kritisk när det gäller hur det här begreppet ska tillämpas, hur det ska tolkas. Det är där som man så att säga sätter in kritiken.
Sedan gäller det rätten till överklagande. Direktivet slår väldigt tydligt fast att alla ska ha rätt till överklagande. Man slår fast rätten till en tvåinstansprövning. Man ska också ha rätt att stanna kvar i landet vid ett överklagande. Men det finns också en rad olika undantag från den huvudregeln.
Nu är det ju så, som jag sade inledningsvis, att de här frågorna fortfarande är öppna, och förhandlingsläget ser inte likadant ut i dag som det gjorde för en vecka sedan. Inte heller ser det likadant ut i dag som det gjorde när FN:s flyktingkommissarie skrev det här brevet. När det gäller tillämpningen av säkra tredjeländer är det i det nuvarande utkastet struket.
Vad gäller alla undantag, överklaganden och rätten att kvarstanna i landet är det också struket. Det är en pågående process. I fråga om hur Sverige ska ställa sig till det sitter vi och analyserar det just nu. Å ena sidan kan man säga att det är bra att det är struket. Det är jättebra att vi inte har några undantag över huvud taget och att vi får bort alltihop.
Det kan man säga. Men å andra sidan innebär det att det överlämnas till den nationella rätten att bestämma vilka typer av undantag man vill ha. Då kan man fråga sig: Är det bättre? Är det bättre att alla länder bestämmer själva än att vi försöker få en gemensam definition? Det måste vi sitta och analysera. Där någonstans ligger kärnfrågan.
Vad är bättre för världens flyktingar, att vi faktiskt försöker få en gemensam asyl- och migrationspolitik, eller att alla länder har olika regler och helt olika asyl- och migrationspolitik?
Barbro Holmberg (S):
Det är väldigt svårt att föra en diskussion utan att man går igenom grundhållningen i de här frågorna. Jag tror att i några väldigt viktiga avseenden skiljer sig Gustav Fridolins syn på en harmoniserad politik från min.
Jag menar att vi ska sträva efter en harmoniserad asyl- och migrationspolitik inom EU. Det är till gagn för flyktingar i världen att vi har en gemensam politik. Det var det som jag menade i slutet av mitt förra inlägg. Det är ett golv. Det är inte ett tak. Vi talar nu om minimiregler. Inget land ska kunna lägga sig under de minimireglerna.
Därför är det så viktigt att få till stånd det golvet, särskilt mot bakgrund av att vi snart också utvidgar EU med tio nya länder som är ganska nya som asylmottagarländer. Det är viktigt att vi får ett gemensamt golv att stå på.
Jag menar att det är till gagn för världens flyktingar i stället för att rasera alltihop och säga att varje land får bestämma själv hur man vill ha sin mottagning, hur man vill tolka flyktingbegreppet, vilka regler man vill ha för rättssäkerhet och så vidare. Det är mycket bättre att man får gemensamma regler på det här området.
Jag menar också, och även här tror jag att jag skiljer mig från Gustav Fridolin, att det inte finns någon motsättning mellan EU:s regler och internationell rätt. Vi måste utgå ifrån verkligheten som den ser ut. Alla länder har undertecknat Genèvekonventionen. Alla Europas stater är rättsstater. Alla Europas stater är bundna till Europakonventionen.
Detta är också ett golv som vi har att stå på gemensamt. Det är det som vi måste förhålla oss till.
Barbro Holmberg (S):
Gunnar Nordmark har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att skapa större tydlighet i hur utlänningslagen ska tillämpas vid återkallande av uppehållstillstånd. Jag vill betona att det av både lagtexten och lagförarbeten, som Gunnar Nordmark också refererar till, framgår att det finns ett starkt skydd för den enskilde när det gäller återkallelse av uppehållstillstånd med stöd av 2 kap. 9 § utlänningslagen.
Omständigheten att den enskilde har familjeanknytning till landet ska regelmässigt beaktas. I samband med en lagändring 1998 uttalade dessutom regeringen bland annat att en något mildare bedömning ska göras om barn berörs än om det bara gäller vuxna.
Ser man på Utlänningsnämndens praxis finner man också att det ställs högre krav på en grundlig utredning avseende skälen för återkallelse och att ansvaret för att ärendet blir tillräckligt utrett vilar på myndigheten. Jag vill också klargöra att 2 kap. 9 § utlänningslagen inte är den enda bestämmelsen i lagen som behandlar återkallelse av uppehållstillstånd.
Nämnda lagrum tar sikte på fall där återkallelse av tillståndet aktualiseras därför att en person har lämnat oriktiga uppgifter som varit av betydelse för att få tillståndet, eller medvetet förtigit omständigheter av betydelse. Utöver denna bestämmelse finns det ytterligare fyra bestämmelser om återkallande av uppehållstillstånd i utlänningslagen.
Lagtexten preciserar bland annat klart och detaljerat att uppehållstillstånd får återkallas för en utlänning som registrerats på en så kallad spärrlista som upprättats inom ramen för Schengenregelverket. Vidare anger lagtexten att uppehållstillstånd får återkallas för tredjelandsmedborgare som blivit föremål för ett beslut om avvisning eller utvisning från länder inom Schengenområdet.
Här preciserar lagtexten noga vilka typer av lagöverträdelser det är fråga om och under vilka omständigheter som återkallelse får ske. Andra angivna konkreta exempel är situationer där utlänningen bedriver olaglig verksamhet i Sverige eller om utlänningens bosättning i Sverige upphör. Jag kan naturligtvis inte uttala mig i enskilda ärenden utan att ett sådant överlämnats till regeringen av de ansvariga myndigheterna.
Generellt vill jag ändå säga att jag, mot bakgrund av det som jag nyss nämnt om bland annat tydliga uttalanden i lagförarbeten och praxis, inte anser det nödvändigt att ytterligare ändra reglerna för återkallelse av uppehållstillstånd.
Barbro Holmberg (S):
Gunnar Nordmark frågade mig vad jag avser att göra för att förtydliga reglerna om återkallande av uppehållstillstånd. Jag gav en lång lista och beskrev ganska detaljerat hur reglerna ser ut. Jag beskrev också vad myndigheterna ska ta hänsyn till. Man har gjort ganska tydliga preciseringar, vilket jag också skrev i mitt svar.
Man ska titta på samtliga omständigheter i ärendet innan man fattar beslut i sådana här ärenden. Man ska ta hänsyn till anknytning till Sverige. Man ska också ta hänsyn till andra humanitära skäl. Levnadsomständigheter, familjeförhållanden och längden på vistelsen i Sverige ska beaktas. Det finns också en tidsgräns.
Därför undrar jag: På vilket sätt vill Gunnar Nordmark förändra de här reglerna och de här väldigt tydliga anvisningarna som ändå finns?
Barbro Holmberg (S):
Gunnar Nordmark talar om fall där människor vistats i Sverige i fem år och där sedan myndigheterna fattar beslut om att återkalla uppehållstillståndet därför att man tror att det är ett skenäktenskap. Han säger också att myndigheterna inte inhämtar tillräcklig information innan man fattar beslut och att nya omständigheter i något ärende kan vara tidningsartiklar och annat.
Jag är ledsen, men jag vet inte detta. Jag kan inte gå in och svara på det som Gunnar Nordmark tar upp. Jag måste utgå från det jag tror, nämligen att myndigheterna är de som har alla fakta i målet. Myndigheterna är de som har alla papper på bordet, så att säga, och som har att göra de bedömningar som ligger till grund för de beslut som fattas.
Jag och regeringen kan inte gå in och ändra praxis. Då vill jag återigen fråga: På vilket sätt ska man ändra reglerna? Någonstans är det ju så att regering och riksdag ansvarar för regler och förordningar i det här landet, och myndigheterna ansvarar för att tillämpa de regler som vi fattar beslut om. Det är erfarna jurister som arbetar på de här myndigheterna som tolkar dessa lagar. Jag är inte jurist.
Jag kan inte tolka lagarna. Det måste experter göra. Det är jurister som arbetar på våra myndigheter som måste göra de bedömningarna och fatta de besluten.
Barbro Holmberg (S):
Det är riktigt att vi hela tiden måste följa utvecklingen på det här området. Nu sitter det ju en parlamentarisk kommitté och ser över utlänningslagen - dock icke specifikt just de här paragraferna, utan man tittar framför allt på humanitära skäl, visering och arbetstillstånd. Tanken är dock att man ska göra en översyn av hela utlänningslagen. Det är alltså klart att vi måste göra det.
Däremot kan jag inte ta initiativ till att förändra praxis. Det måste i så fall ske en lagändring. När Gunnar Nordmark säger att som dessa jurister tillämpar lagen strider det mot dess anda vill jag ändå återigen påpeka att det trots allt är så att man är lekman på det här området. Jag vet inte om Gunnar Nordmark är jurist men jag är det inte.
Hur lagar ska tillämpas är trots allt en kunskap som jurister besitter. Här har vi erfarna jurister, erfarna domare som tolkar de här lagarna.
Sedan är det också så att i ett antal enskilda ärenden kanske jag eller andra människor som finns runtomkring inte har all den information som myndigheterna faktiskt har tillgång till.
Barbro Holmberg (S):
Först och främst måste man slå fast att barn hör hemma hos sina föräldrar. Det är en grundläggande, vägledande princip för svensk familjepolitik. Det är också en vägledande princip för svensk asyl- och migrationspolitik. Det är också det som både barnkonventionen och Europakonventionen men också svensk utlänningslag slår fast.
Vi ska göra allt vad vi kan för att inte barn ska skiljas från sina föräldrar. Vi måste undvika att familjer splittras. Därför har vi också, precis som jag sade inledningsvis, regler som så att säga speglar principen att om en person får uppehållstillstånd i Sverige så har familjen rätt att komma till Sverige.
De speglar hela den principen. Men det är inte den enda principen i svensk migrationspolitik. Vi har också någonting som vi tillsammans har kommit överens om i riksdagen, nämligen reglerad invandring.
Då kan det uppstå just sådana fall som Gunnar Nordmark tar upp, nämligen två asylsökande som kommer till Sverige och som kanske träffas här eller har träffats tidigare men där ingen av dem egentligen har rätt att få uppehållstillstånd i Sverige. Då är frågan: Vilket land har ansvar för att familjesplittring inte ska ske?
Där är principen naturligtvis att det är det land som vederbörande hör hemma i. Det är hemlandet, och man ska kunna återförenas där.
Principen är viktig, men däremot innebär den naturligtvis inte att det inte kan vara oerhört svårt i enskilda fall, till exempel för enskilda individer som har förberett en bosättning här.
Men när det gäller sådana fall som Gunnar Nordmark tar upp, nämligen att man inte har asylskäl men inte kan återvända av annat skäl, måste myndigheterna ta hänsyn till att det inte går att verkställa.
Det är viktigt att diskutera att principerna ligger fast, men sedan måste vi se till att principerna tillämpas på ett humant sätt i de enskilda ärendena. Det är ofta oerhört svåra förhållanden som många människor kommer från.