Rossana Dinamarca (V):
Vänsterpartiet anser att syftet med regeringens förslag är bra, men det finns en risk att flera av förslagen får motsatt effekt. Vi delar regeringens problembild: att regelverket är otydligt och att det finns brister i förutsägbarheten i besluten. Vi anser dock inte att man med dessa förslag kommer till rätta med problemen.
Till exempel skulle förutsägbarheten minska om den garanterade nivån togs bort för vissa grupper. En av konsekvenserna av förslagen i propositionen beräknas bli en kostnadsbesparing på 30 miljoner kronor.
Minskningen beror enligt regeringen på att hjälpbehovsdelen i den nuvarande handikappersättningen försvinner, trots att merkostnaderna beräknas öka då fler kvalificerar sig för den ersättningen. Detta gör att vi ser en risk att besparingarna kommer att drabba dem som i dag bedöms ha ett hjälpbehov de får ersättning för.
Vi anser också att konsekvenserna av att göra om vårdbidraget till ett omvårdnadsbidrag inte är tillräckligt utredda och att riksdagen därför bör avslå propositionen. Därmed yrkar jag bifall till reservation 1. Handikappersättningen har i dag tre nivåer. Ersättning kan ges för hjälpbehov som överstiger två timmar om dagen och merkostnader över en viss nivå.
Hjälpbehovet och merkostnaderna sammanvägs i beslutet. År 2014 fick ca 64 000 personer handikappersättning. Av dessa var 53 procent kvinnor och 47 procent män.
Det finns inga exakta siffror på hur många som kommer att drabbas om denna ersättning tas bort, men man räknar med att ca 20 procent kommer att få lägre ersättning eller ingen ersättning alls, framför allt för att hjälpbehov som grund tas bort.
Regeringen anser att detta ligger i linje med det nationella målet för funktionshinderspolitiken, som är att uppnå jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet för personer med funktionsnedsättning i ett samhälle med mångfald som grund. Vi anser dock att regeringens förslag riskerar att minska den sociala tryggheten och motverka full delaktighet genom sin utformning.
Kravet på den strikta merkostnadsredovisningen riskerar dessutom att inskränka andra rättigheter som finns i FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, artiklar som handlar om frihet, valmöjlighet och integritet.
Utredningen för att få merkostnadsersättning riskerar att bli integritetskränkande och frihetsbegränsande och därmed försvåra jämlikhet i levnadsvillkor och delaktighet. I propositionen föreslog regeringen att slopa schablonersättningen till blinda och gravt hörselskadade.
Ersättningen skulle i stället fastställas med utgångspunkt i de konsekvenser som en funktionsnedsättning medför, och det efter en individuell bedömning. Det kan låta rättvist och självklart att det är individens behov som ska avgöra och att det ska vara tydligt vad som ligger till grund för ersättningen.
Att handläggaren ska göra en individuell behovsprövning anser vi i grund och botten är bra, eftersom en funktionsnedsättning kan få olika konsekvenser för olika individer.
Tyvärr har vi sett en ökad restriktivitet i bedömningarna gjorda av Försäkringskassan de senaste åren i till exempel beslut inom sjukförsäkring och assistansersättning, detta trots att LSS är en rättighetslagstiftning. Därför är det bra att ett enigt utskott beslutat att ha kvar schablonersättningen.
Många undersökningar visar att personer med funktionsnedsättningar är en ekonomiskt utsatt grupp som till stor del står utanför arbetsmarknaden. I gruppen synskadade ligger arbetslösheten konstant på ca 50 procent, oavsett om det är hög- eller lågkonjunktur. Bland dem som har arbete är snittlönen låg.
Människor med funktionsnedsättning tillhör de mest ekonomiskt utsatta i samhället. De flesta kan nog också förstå att om man inte kan se eller höra något, har problem att förflytta sig själv eller problem att förstå och uttrycka sig uppstår en mängd problem i vardagen som kan vara kostnadsdrivande.
Handikappersättningen har betytt mycket och har kunnat kompensera för bristerna hos andra stödsystem. Detta förslag bör vägas samman med andra försämringar för gruppen med funktionsnedsättning. Det stämmer att handikappersättningen utformades i en tid när till exempel inte LSS fanns med insatser som assistans och ledsagning.
Tyvärr vet vi att denna rättighetslag, som har betytt så mycket för människor med funktionsnedsättning, inte alltid fungerar i dag. Antalet avslag ökar, och många har blivit av med sin assistans. Synskadade har oftast ingen rätt till assistans. Insatsen ledsagning har kraftigt minskats, och om den beviljas är det få timmar som ges.
Vi i Vänsterpartiet kan därför inte heller gå med på att hjälpbehovet som grund tas bort förrän LSS börjar fungera som en rättighetslagstiftning igen och garanterar att människor får det stöd och den hjälp som de behöver. Vårdbidraget betalas vanligen ut till den förälder som barnet är folkbokfört hos. 85 procent av dem som får vårdbidrag är kvinnor.
Omvårdnadsbidraget och merkostnadsersättningen ska fördelas till båda föräldrarna om båda vårdar barnet. Det ska fördelas efter föräldrarnas önskemål, och vid olika uppfattningar får Försäkringskassan bedöma behov utifrån hur mycket barnet bor och vistas hos varje förälder.
När det gäller det nya omvårdnadsbidraget riskerar förändringen att utbetalning ska ske till båda vårdnadshavarna att försämra ekonomin ytterligare för ensamstående kvinnor, som redan är ekonomiskt utsatta. Syftet att öka jämställdheten och att öka mäns ansvarstagande för barn är bra.
Men så länge ensamstående kvinnor är mer ekonomiskt utsatta än män är det fel väg att gå att försämra för dem. Som vi vet är det oftast kvinnor som tar störst ansvar för barn, och speciellt för barn med särskilda behov. Det framgår av propositionen att kvinnor går ned i arbetstid när de har funktionsnedsatta barn, medan män med funktionsnedsatta barn går upp i arbetstid.
Regeringen har i sin konsekvensbeskrivning för jämställdheten utgått från att detta kommer att öka mäns ansvarstagande för barnen. Vi tror att det kommer att leda till att kvinnor blir fattigare. Ansökan som görs kan dessutom handläggas gemensamt även om den görs av separerade föräldrar var för sig, vilket gör att båda får partsinsyn.
Detta kan få förödande konsekvenser för kvinnor som lever gömda. Dessutom menar Försäkringskassan att deras administrativa kostnader kommer att öka mer än vad regeringen tror, bland annat eftersom båda vårdnadshavarna kan ansöka om omvårdnadsbidrag och merkostnadsersättning för samma barn. Utredningarna kommer att bli mer krävande i de fall där föräldrarna inte är överens.
Regeringen bör därför återkomma med ett förslag där konsekvenserna av att införa ett omvårdnadsbidrag har analyserats ytterligare, framför allt för gruppen ensamstående kvinnor. Jag yrkar än en gång bifall till reservation 1.
Eftersom detta är mitt sista anförande i denna kammare vill jag passa på att tacka det svenska folket och dem som har röstat på Vänsterpartiet för förtroendet att ha fått inneha detta uppdrag i nästan 16 år.