Tobias Krantz (FP):
Låt oss försöka reda ut några saker här. För det första är det så att mellan 2007 och 2008 ökade andelen ungdomar som läste i den svenska högskolan. Dessförinnan sjönk siffrorna något, väldigt mycket beroende på - detta skriver det högskoleverk som Mikael Damberg hänvisar till i sin interpellation - det goda arbetsmarknadsläget och därmed ungdomarnas möjligheter att få arbete.
Det handlar naturligtvis inte om att ungdomars fallenhet för högre studier på något sätt förändrats under dessa år, utan det handlar självfallet om att intresset för att läsa vid högskola åtminstone delvis är beroende av hur det ser ut beträffande arbetsmarknadsläget. Det är vad Högskoleverket skriver i sin analys. På den punkten har Mikael Damberg enligt min uppfattning inte korrekta uppgifter. Vi talar om studiemedelsreformen.
Studiesociala kommittén föreslog en höjning av studiemedlen med 400 kronor. Vi har höjt studiemedlen med 431 kronor och har finansierat den höjningen. Men det är klart att man alltid kan önska större studiemedelshöjningar. Jag tror att de flesta av oss kan önska större utgifter på flertalet ämnesområden. Det finns ju många angelägna behov i samhället. Men allting måste finansieras, och allting måste göras inom ramen för en ansvarsfull ekonomisk politik. Nämnda höjning var det som Studiesociala kommittén ansåg sig kunna finansiera. Vi överträffade det målet när regeringen lade fram sin studiemedelsreform.
Det är alltså en ambitiös reform som regeringen har genomfört när det gäller studiemedlen. I fråga om kunskap är regeringens uppfattning naturligtvis, skulle jag vilja säga, att det viktigaste sättet att möta den globala verklighet vi nu lever i är att satsa på kunskap. Det är därför vi för en mycket ambitiös utbildningspolitik på alla områden. Det är därför vi så kraftigt reformerar grundskolepolitiken och politiken för gymnasieskolan.
Vi ser till att skapa tidiga utvärderingar och tidiga betyg och att alla hänger med och får den kunskap som behövs för att komma vidare i livet - komma vidare på gymnasiet och komma vidare på högskolan. Därför reformerar vi gymnasiet som tidigare var en utslagningsmaskin; många fick inte chansen. Vad spelar det för roll att ange exakt hur många program eller linjer som är högskoleförberedande om en stor andel ändå slås ut? Verkligheten talar ett annat språk än den utopi som Mikael Damberg pekat ut. Den tidigare gymnasieskolan var en utslagningsmaskin, och det var Socialdemokraterna som skapade den.
För det andra måste vi fundera på skattepolitiken. När vi talar om att minska den sociala snedrekryteringen måste vi också fundera på hur utbildningspremien ser ut. Utbildningspremien i Sverige har varit alldeles för låg. Regeringen har vidtagit åtgärder just för att se till att utbildningspremien ökar. Det har skett genom skattesänkningar framför allt riktade till låg- och medelinkomsttagare men också till de grupper som särskilt utbildar sig.
De ska inte behöva bli straffbeskattade på grund av att de skaffar sig en högre utbildning. Men detta vägrar Socialdemokraterna att se. Här finns det en blind fläck i Socialdemokraternas syn på den sociala snedrekryteringen. För det tredje handlar det om det mycket svårgripbara för politiker. Vi ska inte lägga oss i lönebildningen, men frågan måste diskuteras. Parterna måste ta ett mycket större ansvar när det gäller de yrken på den svenska arbetsmarknaden som omfattar många akademiker. Inte minst många lågavlönade kvinnor med lång utbildning måste få bättre ekonomiska villkor.
Här har arbetsmarknadens parter ett mycket större ansvar. Jag tycker att vi alla borde se till att uppmana arbetsmarknadens parter att ta ett mycket större ansvar för att förändra de här relationerna. Det tror jag är otroligt centralt och otroligt viktigt. Det här är regeringens huvudstrategi för att komma till rätta med den sociala snedrekryteringen - detta tillsammans med de åtgärder som jag redan redogjort för och som kan vidtas inom ramen för högskolesektorn. Det är ett mycket offensivt program för att minska den sociala snedrekryteringen.
Såvitt jag förstår är det som Socialdemokraterna erbjuder att vi ska ha ett 50-procentsmål och en satsning på ett ökat antal studieplatser. Det kan vara bra på många sätt. Vi genomför just nu en sådan satsning, men åtminstone hittills har den sociala snedrekryteringen inte minskat. I värsta fall är det precis tvärtom.