KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Mejern Larsson (S):
Det känns som att det är svårt att få några svar här. Åsa Torstensson tillsammans med Sven Bergström och Jan-Evert Rådhström beskriver regeringens infrastruktursatsning som historisk. Det är svårt att känna igen sig i en sådan beskrivning.
Med hänsyn till kostnadsutvecklingen inom byggbranschen är det faktiskt en minskning jämfört med den ram vi presenterade för föregående planeringsperiod. I ärlighetens namn ska det sägas att infrastrukturpolitiken är historisk.
Aldrig har den kreativa bokföringen varit mer utvecklad, och sällan har man skådat en regering utöva en sådan ekonomisk utpressning gentemot kommuner och landsting. Detta, herr talman, hjälper föga landets tågresenärer.
Samtidigt skyller ansvarig minister på den förra regeringen som bara för detta år ville investera drygt 1 miljard mer än regeringen i nya vägar och spår. Vi vill bygga ett grönt land. Vi vill länka samman Sverige. Vi vill se mer satsningar på snabba järnvägsförbindelser. Kom ihåg: För varenda extra miljard till investering i underhåll skapas det 1 500 nya arbeten.
För oss socialdemokrater är jobben viktigast. Jag skulle vilja avsluta med att citera Anders Borg, ett citat från 2008, och fråga Sven Bergström, Jan-Evert Rådhström och Åsa Torstensson om de står bakom verklighetsbeskrivningen i det. Anders Borg säger så här: En investering i väg är fyra fem gånger viktigare än i järnväg. Vi har överinvesterat i järnvägar.
Vi måste våga göra en prioritering. I så fall förklarar det en hel del.
Lars Mejern Larsson (S):
Jag tackar ministern för att han ligger på när det gäller hanteringen av E301:an, för det är som du säger bara en blankett. Det borde man kunna lösa på ett mycket snabbare sätt, för det är tufft för dem som drabbas och lever utan ersättning.
Jag måste säga, herr talman, att det var först när den här artikeln om problematiken för Göran publicerades i Värmlands Folkblad som en ombudsman tog kontakt med Grensetjensten och de i sin tur fick höra talas om kammarrättsdomen.
De har efter det vänt sig till IAF, och de har också vänt sig till SO, och man väntar nu med spänning på svaret. Det är som du säger att i domen avslås IAF:s överklagan på länsrättens beslut i permitteringsfrågan. Då ställer jag mig mycket frågande till ministerns okunskap om denna så viktiga dom för enskild medborgare.
Man kan vidare starkt ifrågasätta Inspektionen för arbetslöshet, IAF:s, agerande. Jag undrar om IAF inte har känt till domen eller inte har brytt sig om utslaget i kammarrätten. Jag hade hoppats att de arbetslösa skulle få lugnande besked från ministern, men det verkar som att de får avvakta svaret från IAF och ministern till ett senare tillfälle.
Ministern tar upp det här, och han belyser det ju själv. Men det gör mig ändå oerhört förvånad att regeringen inte har känt till denna dom trots att man enligt egen utsago har satsat stora resurser på att lösa problemen vid arbete i annat land.
Om en så viktig dom inte finns med i ministerns underlag till svar, som jag sade, ställer sig nog många gränspendlande svenskar frågan vad som tidigare har uteslutits i tidigare svar från ministern rörande deras situation.
Jag vill till slut ännu en gång upprepa ministerns tidigare svar och låta det tala lite för sig självt: "Att lösa gränshinder som innebär att människor som bor och arbetar i olika länder riskerar sämre ersättningsvillkor än personer som både bor och arbetar i samma land har varit en prioriterad fråga inom arbetsmarknadspolitiken sedan regeringsskiftet 2006." Herr talman!
När nu ministern har fått kännedom om att det finns en dom som reglerar detta är det intressant att höra vilka åtgärder som ministern tänker vidta.
Lars Mejern Larsson (S):
Jag är glad att ministern delar min uppfattning om att det ska vara så enkelt som möjligt och att man måste skapa möjligheter för gränspendlandet så att det kan vara enkelt. Det gläder mig. Den inaktivitet som varit tidigare har skapat stor oro bland många gränspendlare, och det måste vi ta fasta på. Jag är inte nöjd i dag, och jag är inte nöjd i morgon.
Jag kommer att följa den här frågan tills den är löst. Först då är jag möjligtvis nöjd.
Lars Mejern Larsson (S):
Det var trevligt att höra att Eliza har en dröm om att få köra Formel 1-bil. Själv har jag en dröm om att nollvisionen ska gå i uppfyllelse, men det arbetet går alldeles för sakta. Mycket mer kan göras som minskar både mänskligt lidande och samhällets kostnader för olyckor.
Tittar vi på hastighetsutvecklingen som är en central del i arbetet med nollvisionen ser vi att medelhastigheten faller när det gäller personbilar medan den tunga yrkestrafiken går i motsatt riktning.
Blickar vi bakåt på årets vinter och problem med bussar och lastbilar som inte kör med vettiga däck för svenskt vinterunderlag utan blir stående eller i bästa fall hamnar i diket ser vi att problemet med de många halkrelaterade olyckorna med tunga fordon är en viktig fråga. Herr talman! Det är hög tid att utvärdera nollvisionens insatser. Vi måste se vad som har gjorts och vad som behöver göras.
För att komma vidare behövs det att någon sätter sig ned och går igenom vad det är som har gjorts och vilka effekter det har fått för att sedan ge oss politiker ett underlag så att vi kan jobba vidare. Därför kräver vi socialdemokrater att en oberoende kritisk granskning ska göras för att utvärdera gjorda insatser. Men här vill majoriteten inte gå oss till mötes - inte än i alla fall.
Lars Mejern Larsson (S):
Nollvisionen har blivit tonåring, och det finns all anledning att fortsätta arbetet. Det vill vi socialdemokrater, men viljan verkar saknas hos det borgerliga blocket. Men kanske för att det sunda förnuftet fick råda på ett område har vi nått en lösning på mobilfrågan när dagens tonåringar tar körkort.
Jag förstår dock inte varför ni inte kan ställa er bakom en oberoende kritisk granskning. Vad är anledningen till att ni passar?
Lars Mejern Larsson (S):
Jag vet att Annelie Enochson och jag är överens om mycket när det gäller trafiksäkerhetsarbetet. Så sent som i höstas när vi debatterade alkolåsfrågan tror jag att du var inne på samma linje om ett obligatorium i alla bilar. Men du hade då inte modet och kraften, och du hade inte heller möjlighet att få med dina kolleger.
Du har inte brutit dig ur den borgerliga alliansen. Nu är det däremot annat ljud i skällan, när vi i dag har ett i stort sett enigt utskott som ställer sig bakom ett tillkännagivande när det gäller mobiltelefoner. Jag vill faktiskt tacka dig, Annelie Enochson.
Du har säkert väckt Jan-Evert Rådhström och dragit honom lite i kavajen så att det till slut lyckades landa i förhandlingarna, och det gläder mig. Frågan är, herr talman: Vad mer inom trafiksäkerhetsområdet skulle vi kunna få Annelie Enochson att rösta med oss i?
Lars Mejern Larsson (S):
Det var kanske inte lätt för Annelie att spontant komma på en fråga att föra fram som vi skulle kunna ställa oss bakom. Men jag skulle kunna komma med ett tips. Barn och trafik hör inte ihop. Vi har visserligen kommit långt vad gäller hur barn ska sitta i bilen. Det såg vi senast under tisdagens besök på VTI i Linköping, där de gör krocktester med bilbarnstolar som visar hur viktigt det är att barnet sitter bakåtvänt så länge som möjligt.
Men utanför finns det väldigt mycket att göra. Det är väl ingen som ens vågar tänka tanken på att mista sitt eget barn. När det då visar sig att kollisionshastigheten är så avgörande för barns trafiksäkerhet är det beklagansvärt att den moderatledd minoritetsregeringen inte orkar reagera på att alla förskolor fortfarande inte är skyddade genom hastighetsbegränsning på 30 kilometer i timmen.
Vi socialdemokrater tycker att framkomligheten för bilister inte får medföra ökade risker för barn att bli skadade eller dödade i trafiken. Detta skulle regeringen också behöva få ett tillkännagivande om. Det kanske blir till nästa mandatperiod. Eller, herr talman, orkar Annelie Enochson ligga på i den frågan också?
Lars Mejern Larsson (S):
Den europeiska transportarbetaren lever under helt ovärdiga betingelser. Att majoriteten sitter med armarna i kors när det gäller löntagarnas villkor på arbetsmarknaden är ingenting som förbluffar mig i alla fall. Jag vet ju att en moderatledd regering inte är så intresserad av att lyssna till fackföreningsrörelsen, men jag hade hoppats att en moderat riksdagsledamot var mer lyhörd.
Lyssnar man riktigt noga kan man få höra hur utvecklingen med ett växande antal svenska åkerier som har lärt sig hur man ska hyra in arbetskraft via utländska bemanningsföretag utan representation i Sverige har gjort att åkeriägarna har sänkt sina lönekostnader drastiskt på renodlad inrikestrafik för såväl dragbilstrafik som trafik med bil och släp.
Frågan är hur det fallande priset påverkar transportströmmarna och val av transportslag. Bidrar det sjunkande priset till att hela laster i container och trailer dras långa sträckor på väg, trots att de borde fraktas på järnväg? Om så är fallet, vilka konsekvenser får det för utvecklingen av den svenska transportindustrin och våra klimatmål? Herr talman!
Det skulle vara intressant att höra hur Malin Löfsjögård ser på detta.
Lars Mejern Larsson (S):
Det är ingen hemlighet att vi socialdemokrater är mer positiva till en utbyggnad av järnvägen än vad regeringen och den borgerliga majoriteten i riksdagen är. Nationsgränser får inte vara hinder när människor ska transportera sig. Därför bevakar vi skrivningarna i vitboken. Vi anser att det som står där ska införas även i Sverige för såväl gods- som persontrafik. Vi tycker således att Sverige ska hänga med och delta i utbyggnaden av snabbjärnvägsnät i Europa.
För 47 år sedan fick Japan sin första höghastighetsbana. I Europa utvecklas höghastighetsbanor i en rasande takt. I Spanien ska alla städer bli uppkopplade till höghastighetsnätet. Herr talman! I Sverige är majoritetens ointresse oroande. Vi socialdemokrater tycker att det är hög tid för höghastighetsbanor även i Sverige. Frågan är när majoriteten kommer att hänga med på tåget.
Lars Mejern Larsson (S):
Tack så mycket, ministern, för svaret! Vårt främsta mål är att föra Sverige mot full sysselsättning. Vi vill få fart på Sverige för att öka sysselsättningen och slå vakt om tryggheten. Arbetslinjen ligger fast. Alla ska kunna få jobba efter egen arbetsförmåga. Det ska löna sig bättre att arbeta. Det ska bli lättare och billigare att anställa, och fler företag ska starta.
I regeringsförklaringen lade statsministern stor vikt vid dessa rader i inledningen. Men vad betyder dessa rader att det ska bli lättare och billigare att anställa? Nu startas det till exempel i städbranschen företag som anser att det finns ett kompetensunderskott bland de 6 000 lokalvårdare som går arbetslösa runt om i landet.
Är det arbetskraftsinvandring från Egypten som ska vara den billiga arbetskraften man menar när man talar om att det ska bli billigare och lättare att anställa? Trots en rekordhög arbetslöshet anser ministern att det är viktigt att landets företag på eget bevåg ska värva arbetskraft från andra världsdelar. Löneutvecklingen står still på många av landets arbetsplatser.
Arbetsmiljön blir sämre på grund av att regeringen har tagit bort stora ekonomiska medel för att arbetet ska kunna bedrivas på ett aktivt sätt. När regeringen talar om att den ska slå vakt om tryggheten måste man fråga sig: Vems trygghet? Under förra mandatperioden genomfördes här i kammaren ett antal debatter med samma tema som den vi har i dag.
Jag kan konstatera att oavsett vem som innehar ministerposten är svaret detsamma. Regeringen anser att man inte ska lägga sig i, och ministern menar att arbetsmarknadens parter ska sköta de frågorna. Nu vill visserligen LO att frågan ska lösas inom kollektivavtalets ram.
Men vi kan konstatera att det inte räcker med att de anställda lever upp till sitt ansvar när det runt om i landet finns oseriösa företagare som inte lever upp till sitt ansvar. Det är ett ansvar som båda parter har och inte bara den ena. Svaret som jag har här i min hand visar bara på hur låg kunskapen är om arbetsmarknadens villkor. Texten andas en naivitet av sällan skådat slag.
Jag tror nog att arbetsmarknadsministern behöver kvalitetssäkra kunskapsnivån bland sina rådgivare. Arbetsmarknaden består av arbetssäljare och arbetsköpare. På den finns det ett pris som regleras genom kollektivavtal.
Om det blir allt fler företag som inte bryr sig om denna viktiga regelbok kommer alla de företag som på ett seriöst sätt tar hand som sin största tillgång, de anställda, att konkurreras ut med ministerns goda minne.
Eftersom ansvarig minister konsekvent undvikit aktiva åtgärder kan jag bara konstatera att ministern intar en pose med armarna korslagda över bröstet för att på detta sätt visa sitt och regeringens ointresse för villkoren för landets löntagare. Fru talman!
Ska jag uppfatta regeringens ställningstagande och ministerns svar som att aktivitet inte är vad regeringens politik innebär för ansvarig minister på området?
Lars Mejern Larsson (S):
Jag tänker inte kommentera var slipsen kommer ifrån. Jag tycker att den är ganska snygg. Jag vänder mig till ministern som lever upp till regeringens ointresse när det gäller villkoren för landets löntagare. Min förhoppning om en förbättring verkar inte infrias under den här mandatperioden. Under förra veckan gjorde jag ett arbetsplatsbesök för att diskutera och få råd inför den här debatten.
Jag träffade några byggnadsarbetare som inte trodde att svaret skulle visa på något annat än ointresse från regeringens sida. Under det senaste året har 14 byggnadsarbetare omkommit i arbetsplatsolyckor. Enbart två av dessa har gått till åtal. Motiveringen har varit att det inte finns resurser att göra en fullgod utredning.
I sitt svar säger ministern att antalet arbetsskador minskar. Det beror inte på att de har blir färre, utan det beror på att det har varit svårare att dem godkända som arbetsskador. Som byggnadsarbetaren i Karlstad sade: Varför anmäla någonting som ingen bryr sig om?
Efter fyra år med tre olika ministrar i Sverige blir det bara sämre och sämre för landets löntagare. Visst är det riktigt att regeringen gör allt för att det ska skapas jobb, men problemet för löntagarna med den strategin är att villkoren blir sämre och sämre.
Eftersom jag inte tänker kräva av ministern att hon ska vara insatt i arbetstagarnas villkor efter en så kort period som regeringens ansvariga skulle jag vilja ge henne rådet att åka ut i verkligheten och besöka landets arbetsplatser. Det gör jag hela tiden, och ministern får gärna följa med. Fru talman!
Nu är jag verkligen intresserad av att höra om ministern tänker vidta några som helst åtgärder i syfte att komma till rätta med de problem som uppstått under de senaste åren.
Lars Mejern Larsson (S):
Jag vill absolut inte stänga några gränser. Det måste vara solidariskt. Jag vill verkligen att vi ska välkomna alla som kommer hit. Men det måste ske på lika villkor, och det är det som jag tycker inte fungerar. Jag tycker fortfarande inte att jag får ett svar.
Det blir snarare tydligt att ministern verkar stå bakom de oseriösa företag som använder sig av sämre sociala villkor som ett konkurrensverktyg. Att inte bry sig om arbetsmiljön är i dag en konkurrensfördel. För mig får de anställdas villkor aldrig bli ett konkurrensverktyg. Jag fick nyligen ett samtal från en bekymrad småföretagare hemma i Värmland som sade: Mejern!
Hur ska vi ha möjlighet att konkurrera på ett seriöst sätt när de inte behöver ligga på de lönenivåer som vi tvingas betala, bygga ställningar eller sätta upp baracker? De har inte ens de utgifter för skyddskläder som vi har i dag. Jag klarar inte det här mycket längre. Vad gör du för att hjälpa oss? Det är bland annat oron inför detta som vi debatterar i dag, Katarina Brännström.
Om du inte har förstått vad debatten handlar om är det just det som jag har försökt beskriva. Jag tycker att arbetsmarknadsministern borde ta det här på allra största allvar och försöka ändra på det, inte minst för de småföretagare som bara vill göra rätt för sig. Fru talman! Jag kommer att påminna ministern med mina frågor om villkoren på landets arbetsplatser under hela den tid som hon har ansvaret för dessa frågor. Jag tackar för debatten.
Lars Mejern Larsson (S):
Jag såg på klockan och tror att Jan-Evert Rådhström var uppe i 16-17 minuter här i talarstolen plus 14 år i riksdagen - ändå pratar han här i riksdagen om ett förslag som inte ligger på bordet.
Nej, herr talman, både i Kvällsposten och från Sveriges riksdags talarstol har vi hört den moderata riksdagsledamoten Jan-Evert Rådhström förfäkta att vi i majoriteten skulle vilja återsocialisera järnvägsunderhållet. För det första: Vad är det för uttryck?
Finns ordet över huvud taget i Svenska akademiens ordlista? För det andra: Ska vi inte ta den här frågan på allvar? Inte vill svenska folket att vi ska stå här i riksdagens kammare och raljera över en så viktig fråga som en fungerande tågtrafik i 2000-talets Sverige.
Sverige tillhör i dag en liten minoritet av västeuropeiska länder som lägger ut hela underhållet av den svenska järnvägen på entreprenad. Tjänsten upphandlas av Trafikverket, som sedan ett par år tillbaka inte längre har möjligheten att utföra något eget underhållsarbete över huvud taget. Förra året tog det brittiska företaget Balfour Beatty Rail över järnvägsunderhållet i Västsverige.
De misslyckades totalt. Det visar att företaget inte hade tillräckligt med kvalificerad personal och att den avtalade summan inte räckte på långa vägar. Företaget hade lagt ett underbud för att vinna upphandlingen. Förlorarna var de svenska tågresenärerna. Trafikverket tvingades i höstas bryta kontraktet och ge Balfour Beatty Rail ytterligare 125 miljoner kronor som plåster på såren. Jag upprepar, herr talman, från mitt anförande: Vad vill Alliansen?
Vilka förslag och idéer har de för att få Sverige att komma tillbaka på banan? Kommer Alliansen med lösningen, eller kommer den fortsatt att vara en del av problemet?
Lars Mejern Larsson (S):
Jag blir utan svar. Jan-Evert Rådhström är nog den ende som är nöjd och tycker att i verkligheten går tågen, som du uttryckte dig.
Rådhströms svar avslöjar att han inte känner till lagen om arbetsgång, det vill säga: När man arbetar med en lösning av ett problem är det lättare om man har svaret.
Snö, motvind, fallande träd, signalfel, löv på spåren, kontaktledningsdvala och solkurvor - jag säger som Berglin i förrgår i Svenska Dagbladet: "När går svenska tåg som dom skall?"
Lars Mejern Larsson (S):
Låt mig klargöra de vilda tolkningar som framförts av Alliansen. Det finns ett antal motioner som tar upp problemen med underhåll, och de tillstyrks delvis med hänvisning till ett tillkännagivande till regeringen om att snarast återkomma till riksdagen med förslag på hur järnvägsunderhållet fortsättningsvis ska vara organiserat.
Som jag sade förut: Fredagen den 25 maj, stort tågstopp i Stockholm på grund av strömavbrott. Tisdagen den 29 maj, fyra dagar senare, driftstopp i Stockholm på grund av kabelbrand. Onsdagen den 30 maj, i går, nytt tågkaos på grund av elfel.
Det är en tydlig bild som målas upp av det krackelerade Tågsverige. Därför, herr talman, vill jag veta: Vad är det som skrämmer er? Varför vill ni inte att regeringen ska utforma ett förslag på en effektiv och samordnad underhållsorganisation?
Lars Mejern Larsson (S):
Jag har inte riktigt koll på hur länge Lars Tysklind har suttit i riksdagen, men jag tror att han har varit med om en hel del vår- och höstbudgetar. Kan Lars Tysklind nämna en budget där ni har haft mer pengar till järnvägsunderhåll och investering i järnväg?
Sveriges järnvägsresenärer har fått vänja sig vid en allt sämre fungerande järnväg. Förseningar och inställda tåg är så vanliga att det knappt ger rubriker längre. Bristerna i järnvägssystemet är så stora att SJ inte längre anser sig ha råd att fullt ut kompensera för förseningar på grund av bristande underhåll.
Jag försöker att lyssna så mycket jag kan, herr talman, men vad vill Alliansen? Vilka förslag och idéer har man för att få Sverige tillbaka på banan? Kommer Alliansen med lösningar eller kommer man att fortsätta vara en del av problemet?
Lars Mejern Larsson (S):
Är det svenska järnvägsunderhållet optimalt organiserat i dag? Ska Trafikverket inte ha någon som helst möjlighet att utföra ens den enklaste form av underhållsarbete? Jag pekade i mitt anförande på de förseningar vi haft de senaste dagarna. Detsamma gäller i kväll. Folk ringer för att de är försenade.
Jag ska redovisa hur det var i går. Morgontåget från Karlstad avgick 6.38. Det var tur att inte Jan-Evert var med på det tåget. Bekymrade resenärer ringer från tåget kl. 12 och berättar att de ännu inte kommit fram. Kl. 12.34 anländer de till Stockholms central.
För många var mötet redan över, så de fick vända och åka hem - om det nu gick något tåg. Vi riktar ett tillkännagivande, vilket innebär att riksdagen fattar beslut om att regeringen snarast bör återkomma till riksdagen med förslag på hur järnvägsunderhållet ska organiseras. Det är vårt förslag.
Lars Mejern Larsson (S):
"Gemensam problembild" - ja, jag vet inte. Jag tycker att Enochson pratar om äpplen och päron. Man måste ju jämföra budgetar vid samma tillfälle. Jag hoppas att det finns mer i budgeten. Om du kan nämna en budget där ni har lagt mer pengar till underhåll än vad vi har lagt är jag intresserad av att höra det.
Vi riktar ett tillkännagivande. Jag förstår ärligt talat inte: Vad är det som skrämmer er? Varför vill ni inte att regeringen ska utforma ett förslag på en effektivare och samordnad underhållsorganisation? Det här pratet om återsocialisering har jag nu hört hela eftermiddagen.
Låt mig då göra klart att om det är det enda som regeringen med hela sitt departement och Trafikverket kommer fram till tar vi debatten. I dag pekar vi på problemet och vill göra någonting åt det, för att folk ska kunna komma fram i tid och slippa stå på perrongerna och vänta.
Lars Mejern Larsson (S):
Ett fall som har fått stor uppmärksamhet i medierna hemma i Värmland visar att den som är visstidsanställd under kort tid får vara sjukskriven endast i 15 dagar. Sedan ska den arbetslöse bedömas mot hela arbetsmarknaden. Det är därför som jag har ställt frågan till ministern. Ministerns svar visar på regeringens inställning till konsekvenserna av den förda politiken.
Att som ministern gör och hänvisa till den parlamentariska kommittén är bara ett sätt att undvika att ta ansvar. I svaret hänvisar ministern till att problemet skulle bero på att anställningen är av kort natur och att det inte finns något arbetsgivaransvar för arbetsanpassning och rehabilitering. Riksdagen har beslutat att korta arbetsgivarnas rehabansvar från 180 dagar till 90 även för den som har en tillsvidareanställning.
Den enskilde i det aktuella fallet har sedan 2003 haft anställning och större delen av tiden jobbat 100 procent även om anställningsformen inte har varit tills vidare. Många med mig anser att det är en uppenbar diskriminering och strider mot regeringens arbetslinje.
Det är väl helt orimligt att en person som har arbetat hos samma arbetsgivare sedan 2003 ska prövas mot hela arbetsmarknaden, som i fallet hemma i Värmland, när det för de allra flesta av oss är helt uppenbart att hon kommer att återgå till sin tidigare arbetsplats när hon är friskskriven. Jag vill påstå att regeringen än en gång har visat på en okänslighet och inkonsekvens när det gäller vardagen för landets löntagare.
Hanteringen i detta fall och i många andra fall visar att principer och regeltolkning går före den enskildes möjlighet att återvända till arbetet. Försäkringskassans personal och dess ledning har vid upprepade tillfällen påtalat orimligheten för den enskilde när regeringen tydligt har höjt kraven på myndigheten. Fru talman!
Jag kan bara tolka ministerns svar som att han inte är villig att ta ansvar och därför inte heller vidtar åtgärder så att de som är visstidsanställda under kort tid får samma trygghet vid sjukskrivning som övriga på arbetsmarknaden. Regeringens strategi verkar vara att gömma undan alla problem i parlamentariska kommittéer.