KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Johansson (M):
Peter Persson tar upp problematiken med statligt ägande. Här har vi det fallet att staten är delägare i en bank, och staten är samtidigt den som ska sätta reglerna. Om man går tillbaka till aktiebolagslagen står det så här: En styrelseledamot ska verka för bolagets bästa. Det är inte för en ägares bästa. Det här är en väldigt viktig distinktion.
Det är alltså bolagets bästa som ska vara i fokus. Nu är staten en ägare med reducerad röststyrka, så vi har inte kraft att sätta in en styrelseledamot som ska vara en statlig representant.
Däremot har vi ett aktivt valberedningsarbete där statens representant kan vara med om att få en bolagsstyrelse som jobbar för bolagets bästa. Statsrådet Peter Norman pekar i sitt svar på att statsrådet och regeringen kan göra mycket. Man kan driva frågor i opinion, till exempel i ersättningsfrågorna.
Men man kan också utforma ett regelverk för hela banksektorn, och det är ett jätteviktigt arbete. Bolagsstämman är en viktig institution. Här ska naturligtvis staten skapa allianser med andra ägare. Men här kan det även uppstå ett dilemma: Ska man använda sina röster för att gynna sin investering och skydda skattebetalarnas tillgång?
Eller ska man rösta utifrån sina värderingar? Detta är ett dilemma. Det är lätt att göra fel, eller man kan klandras oavsett vilken ställning man tar. Därför tror jag att det klokaste för staten är att avyttra innehav som till exempel Nordea och använda sin roll som regelsättare på den här marknaden i stället.
Johan Johansson (M):
Till skillnad från Peter Persson tyckte jag att statsrådet Peter Norman var ganska tydlig: Det är inte lämpligt att äga banken. Statens post bör sakta men säkert minskas och avvecklas helt. Man ska ha rollen som regelsättare och också ha ett konsumentperspektiv. Det tycker jag låter alldeles utmärkt.
I debatten får man ibland höra att det statliga ägandet är av godo, eftersom vi får utdelningar, och utdelningarna är betydelsefulla, ibland kanske till och med större än kostnaderna för statsskuldsräntan. Jag tog mig friheten att jämföra Nordea som investering. Anta att vi hade köpte det i dag för fem år sedan!
Då skulle kursutvecklingen ha varit minus 34,8 procent. Som tur är har vi fått goda utdelningar, i genomsnitt nästan 4 procent per år. Det gör att vi har fått 21:17 kronor i utdelning under den tiden på en satsad hundralapp. Alltså gick vi back bara 7,38 procent. Alla investeringar är inte lönsamma. Jag tycker inte att man ska spekulera med skattebetalarnas pengar.
Då är det enklare att amortera på statsskulden och på så sätt säkra välfärden.
Johan Johansson (M):
Staten har ett ansvar att sätta upp regelverk. Det Kent Persson delvis föreslår med de regionala fonderna är att en del av ansvaret flyttas från bolagets axlar till fondens axlar. Tar vi exemplet Malmfälten är det klart och tydligt att det är LKAB som har ansvaret.
Det är de som tar upp malmen och tjänar pengarna, så de ska också stå för kostnaden. Regeringen har varit tydlig med det i direktiven till LKAB. LKAB:s styrelse har gjort de avsättningar som den anser erforderliga för att klara stadsflytten. Den uppgift jag har är att det är 6 miljarder kronor avsatta för detta. Det är alltså tydligt att LKAB har ett ansvar.
Det kan finnas annan infrastruktur som kommer som en följd av det hela. Där har staten ett ansvar. I budgetpropositionen för 2013 har avsatts 3 1⁄2 miljard för gruvrelaterad infrastruktur. Det är ett sätt för staten att ta ansvar.
Johan Johansson (M):
Frågan gled lite grann från stadsomvandling till gruvetablering totalt sett, och jag ska göra mitt bästa för att svara. En gruvetablering är en jättestor investering, ofta uppemot 10 miljarder, som kanske hamnar på en liten ort. Det är en enorm injektion. Kopplar man då till det de privata investeringarna som sker av olika underentreprenörer får man en enorm vitamininjektion på orten.
Vi kan också koppla till de statliga infrastruktursatsningarna, för staten har ett ansvar för infrastrukturen. Då är det ytterligare en injektion i det hela. Det finns goda förutsättningar för privata företag och fastighetsägare att faktiskt bygga fastigheter på de här orterna. Det är en affär i många fall. Titta på Pajala! Där ser vi nu privata entreprenörer som vill bygga fastigheter. Det går att lösa.
Det behöver inte alltid vara staten som gör allting.
Johan Johansson (M):
Regeringens mineralstrategi fokuserar på fem olika strategiska områden och elva åtgärdsområden. Det är 19 olika konkreta uppdrag som har delats ut. Att det här ska ske i samklang med andra näringar och med de olika orterna, regeringen och branschens aktörer är en självklarhet. Annars kommer man aldrig att få till det.
Varför inte ärendet hamnade i kammaren är helt enkelt därför att mineralstrategin inte har med lagstiftning att göra i det här läget. Däremot kan det vara så att många av de saker som initieras, de här 19 åtgärderna och uppdragen som har gått ut, kan leda till att det kommer att bli ny lagstiftning längre fram. Jag tror därför att vi ska hejda oss lite grann på den punkten.
Att bygga attraktiva städer och samhällen är otroligt viktigt för de här orterna. Det är inte bara viktigt att bygga attraktiva orter som det är trevligt att bo på. Man ska även kunna göra annat, så kompletterande näringar är viktiga. Här har dels staten, dels regionerna ett stort ansvar att få näringar att växa upp parallellt med gruvnäringen.
Fallet Kiruna är ett jättebra exempel där man nu ser hur besöksnäringen växer, till stor del tack vare att det är drag i gruvnäringen. Man kan alltså växeldra varandra och göra varandra starkare. Fler sådana exempel måste till i andra näringar, och då tror jag att dialog och samverkan med aktörerna som finns med är vägen fram.
Johan Johansson (M):
Mineralstrategin var inte föremål för lagstiftning. Däremot kan de åtgärder som vidtas som en följd av de 19 uppdrag som har getts leda till lagstiftning. Det var det jag sade.
Om vi tittar på mineralstrategin, och jag rekommenderar Åström att läsa den, ser vi att det finns väldigt mycket som pekar på ett tydligare och effektivare regelverk, kopplat till stad, stadsomvandling, stadsbyggnation och även på miljösidan och tillstånd för gruvprocessen. Det är oerhört viktiga områden.
Karin Åström kommer in på Kiruna och stadsomvandlingen. Det kan vara så att det behöver ändras både i lagar och förordningar kopplat till denna omvandling. Men i huvudsak är det LKAB:s ansvar. LKAB tar vinsterna. Det har regeringen sagt tydligt.
Om man behöver flytta en skola är jag inte säker på att man behöver genomföra en lagändring, utan jag tror nog att det är så att LKAB får öppna plånboken och betala ur sin balansräkning.
Johan Johansson (M):
Lise Nordin är yvig i sitt anförande, och jag får känslan att hon försöker skapa osäkerhet. Mats Odell pekade i sitt anförande på att det är högst osäkert vad som händer i detta aktuella fall och hur bolaget kommer att resonera. Jag ska svara på frågan. Det finns ett kommunalt veto. Det anser jag vara fullt tillräckligt.
Beträffande Miljöpartiets ställningstagande i betänkandet ska jag säga följande. Efterfrågan på mineraler och metaller ökar när fler reser sig från fattigdom. Städer och infrastruktur byggs, och industrier utvecklas. Afrikaner och asiater lämnar dåliga eldstäder och skaffar moderna spisar. Detta förenklar livet och minskar miljöpåverkan.
Miljöpartiet skriver att de vill göra det dyrare att prospektera och dyrare att utvinna. Har inte vi i riksdagen en skyldighet att hjälpa till i denna utveckling för en bättre värld då människor lämnar dessa dåliga eldstäder och skaffar moderna spisar och att ta vara på sällsynta jordartsmetaller som kan finnas här hemma?
Johan Johansson (M):
Jag tycker att det är väldigt tydligt: Finns det ett kommunalt veto slutar ju frågan att vara aktuell redan där. De kommuner du nu refererar till, Lise Nordin, kan använda sitt kommunala veto och döda frågan på direkten. Men nu ska jag inte diskutera deras ställningstaganden, för jag vet inte deras bevekelsegrunder.
Jag tycker att Lise Nordin kunde ha svarat på frågorna jag ställde. Har inte Sverige ett ansvar för global råvaruförsörjning och att bidra med våra metaller för att göra världen lite bättre? Är det inte bra att svenska produkter är konkurrenskraftiga? Vem vinner egentligen på att det blir dyrare att prospektera och dyrare att ha gruvdrift?
Johan Johansson (M):
Jag delar Jens Holms oro kring fracking. Det finns många tveksamheter kring detta. Det är en ny teknik, och som teknikoptimist hoppas man ju att tekniken även här ska gå framåt. Alltså kanske det inte är skäl att förbjuda en metod som kanske utvecklas. Däremot finns det all anledning att studera hur den utvecklas och naturligtvis att göra inspel till EU-kommissionens kommande ramverk.
Vänsterpartiet har talat om en mineralavgift. Som jag ser det kan det leda till att många gruvprojekt kanske aldrig blir av. Dessa 10 procent skulle för Northland Resources i Pajala innebära 455 miljoner kronor per år vid full produktion. För LKAB skulle det innebära nära 3 miljarder per år.
Nyss har IGE Resources meddelat att de inte kommer att investera 10 miljarder i Tärnaby utan i stället investera i två gruvprojekt i Afrika. Självfallet har en annalkande gruvskatt haft betydelse, då det förändrar en investeringskalkyl. Det blir inte lätt för Northland att hitta det riskvilliga kapitalet när det nu skramlar av en mineralavgift eller en gruvskatt.
Min fråga till Jens Holm är: Är det bra för Tärnaby, Pajala och övriga Sverige med en hög mineralavgift?
Johan Johansson (M):
En oro behöver inte automatiskt leda till ett förbud. Jag tycker att det är viktigt att man bevakar det här och ser hur tekniken utvecklas. Vi har en miljölagstiftning som jag känner mig trygg med. Nu tänkte jag komma över till det här med mineralersättningen. Om vi tar Kiruna som ett exempel och räknar på LKAB:s omsättning kommer man fram till siffran 3 miljarder.
Delar man det för enkelhetens skull på två produktionsorter blir det 1 1⁄2 miljard till Kiruna och 1 1⁄2 miljard till Malmberget och Gällivare. Det är avsevärt mycket mer än all skattekraft i de kommunerna i dag i kommunalskatt och landstingsskatt. Vi får även räkna med en hel del av den bolagsskatt som produceras i de områdena, borträknat LKAB.
Ett sådant här förslag slår sönder det kommunala skatteutjämningssystemet. Nästa invändning är: Hur definierar man regionen? Norrbotten är det enkelt att definiera som en gruvregion, Västerbotten också. Bergslagen blir mer problematiskt, när du har Bergslagen och en tänkt utskeppningshamn i Lysekil. Betyder det att hela Västra Götaland även är med i en gruvregion?
Johan Johansson (M):
Regeringen är passiv och politiken förlegad och gammeldags har vi fått höra av Sven-Erik Bucht. I regleringsbrevet till SGU 2011 gavs uppdraget att lite grann titta på en mineralstrategi. I augusti 2011 förklarade Maud Olofsson att regeringen ska satsa på en mineralstrategi.
Den återfanns i budgeten, VP 2012, och Sven-Erik Bucht väckte motion om den i september 2011. Socialdemokraterna, Sverigedemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet stödde sedan motionen om ett mineralprogram. Det blev ett tillkännagivande våren 2012. Alliansen avstyrkte eftersom arbetet redan var igångsatt. När det nu gäller nordiskt samarbete tycker jag mig känna igen upplägget.
Sven-Erik Bucht är en god förkämpe för Norrbotten, något annat ska jag inte säga. Han är smart på att utnyttja saker, och det har han gjort i det här fallet. Det jag inte får att gå ihop gäller kapitalfrågan. Sven-Erik Bucht har varit ute och debatterat, bland annat i Dagens Industri, och talat om en svensk gruv- och mineralfond, den som skulle finansieras med en mineralavgift på 1-2 procent.
När han talar om en mineralfond med den avgiften, som faktiskt gör det svårare att finansiera nya projekt, och samtidigt i kammaren säger att staten ska ta ett ansvar för finansiering får jag det inte att gå ihop.
Johan Johansson (M):
Samarbete är oerhört viktigt. Jag delar Sven-Erik Buchts uppfattning att man nog inte bör vara så prestigebunden. Jag tänkte hoppa lite grann och lämna kapitalet och nordiskt samarbete. Sverige har en hög kompetens när det gäller gruvor. Det har du anfört i ditt tal. Vi har också en god miljölagstiftning, kanske de miljövänligaste gruvorna i hela världen. Det ska vi vara stolta över.
Det har pratats om uranbrytning. Jag kan tycka att det är lite märkligt att Socialdemokraterna, när vi har en hög kompetens och vi har en god miljölagstiftning, så frekvent säger nej till uranbrytning.
Har inte vi ett moraliskt och etiskt ansvar så länge vi har kärnkraften att även, om det nu skulle finnas brytbart uran i Sverige - det är en hypotetisk frågeställning - att bryta det om vi har ett folkligt stöd för det?
Johan Johansson (M):
Försvarsreformen har givetvis påverkat Boden högst väsentligt. Jag har ändå känslan att Boden är en vinnare i det hela. Vi har färre värnpliktiga nu än tidigare, men i gengäld får vi kontinuerligt tjänstgörande eller tidvis tjänstgörande soldater.
Nu håller insatsorganisationen på att fyllas upp, och det tar ett antal år innan hela organisationen är fylld. Den bild jag har fått är att intresset för att genomföra sin utbildning och tjänstgöra i Boden är högt.
Jag har exempel på att man har sökt till GMU i Boden två gånger och inte kommit in, och när man tredje gången kommer in blir man jätteglad. Jag hoppas att detta tryck kvarstår. Det är viktigt att vi utbildar förband i norra Sverige, i klimatområdet som kallas C2.
Jag tror att det är grunden, så jag skulle gärna se att det blir mer grundläggande militär utbildning i Boden och sedan förflyttar soldater söderut efter utbildningen i kallt klimat. Jag kan dock känna en oro för hur detta bedrivs. Det handlar inte först och främst om att fylla förbanden i Bodens garnison, I 19 och A 9.
Jag syftar mer på de hemvärnsbataljoner som finns i norra Sverige och hur man ska rekrytera och fylla upp dem. Det är inte kopplat bara till var GMU bedrivs utan till var inmönstringslokalerna finns.
Det kan nämligen finnas ett motstånd mot att åka långa sträckor för att genomföra sin så kallade inmönstring, och det är viktigt att vi får en bra rekrytering till alla hemvärnsbataljoner.
Johan Johansson (M):
Det har talats mycket om Boden och Bodens garnison. Bodens garnison är navet i varje fall i norra Sverige när vi talar om militär utbildning. Förbandet är Norrbottens regemente. Men Norrbottens regemente är inte Norrbottens regemente utan Västernorrlands regemente, Jämtlands regemente och Västerbottens regemente. Det är de fyra länen som regementet har ansvaret för.
Totalt sett är det nära 50 procent av landets yta. Kontinuerligt tjänstgörande soldater tror jag inte kommer att vara någon större utmaning. Utmaningen tror jag kommer att vara hur man fyller upp förbandet med tidvis tjänstgörande soldater.
Det är viktigt att dessa soldater inte bara rekryteras utan även att de kan få en annan anställning och att det går att malla ihop det praktiskt.
Det är en gigantisk utmaning inte bara för chefen för I 19, som är garnisonschef i Boden, och kommunalråden i Boden, som ska stödja detta och kanske lösa problemet med det andra arbetet, utan egentligen för näringslivet i hela Norrbotten, Västerbotten, Västernorrland och Jämtland.
Det handlar om hur man kan malla ihop det så att en person kan vara tidvis tjänstgörande soldat och ha en anställning civilt och en i Försvarsmakten. Det tror jag blir en jättestor utmaning. Det måste vi i norra Sverige lyckas med.
Om vi inte löser det bra med båda anställningarna och I 19 får problem med de bemanningarna kan helt enkelt Försvarsmakten flytta de befattningarna till ett annat förband. Vi får inte misslyckas i den frågan, herr talman.
Johan Johansson (M):
Innan jag kom in i riksdagen hade jag förmånen att jobba på Luleå tekniska universitet. Under tre års tid gjorde jag studier där jag jämförde besöksnäringen och it-branschen i norra Sverige och i norra Finland. Ett av de resultat jag kunde se var att besöksnäringen hade nära dubbelt så stor lönsamhet som it-branschen.
Det säger egentligen, herr talman, att it-branschen i norra Sverige och norra Finland har en väldigt liten lönsamhet, att den var något bättre i besöksnäringen. Karin Åström beskrev det som småaktigt att låta de tillfälliga pengarna nu försvinna. Jag tycker att regeringen ändå har gjort ganska mycket här med halveringen av arbetsgivaravgiften för ungdomar under 26 år som ju direkt gynnar besöksnäringen.
Pengarna till destinationsutveckling som bland annat hamnar i Kiruna gynnar mitt hemlän ganska mycket. Jag vill ändå betona samverkan inom besöksnäringen. I Norrbotten finns det lokala organisationer, till exempel Visit Luleå, och vi har även Swedish Lapland. Swedish Lapland har gjort ett väldigt framgångsrikt arbete och har fått ihop besöksnäringen.
De har gjort en hel del produkter av de erbjudanden som finns. I stället för att marknadsföra kommuner marknadsför man aktiviteter och produkter på ett helt annat sätt, och det är fantastiskt. Det har varit en del i framgången för besöksnäringen i Norrbotten.
Nu har besöksnäringsföretagen lite mer resurser än vad de hade tidigare att genomföra marknadsföringssatsningar, utveckla företagen och utveckla destinationerna.
Min erfarenhet när jag besökt företagen är att väldigt många inte anställer just nu utan utvecklar sina företag för att de ska få fler besökare som i sin tur ska ge flera anställda i nästa steg. Jag tror att vi kommer att komma dit. De sänkta kostnaderna ger fördelar i och med att man kan utveckla företagen.
Jag tror att det är farligt om en näring ska tro att någon annan ska komma och fixa saker åt dem. Varför ska någon komma och fixa marknadsföringen åt dem genom särskilda medel? Nu har de en intresseorganisation i näringen, och då måste man även ha en självfinansiering. Jag säger inte att man ska finansiera allting själv, men till en större del än vad man kanske har varit van vid.
Det finns faktiskt resurser för att göra det. Kraften måste komma underifrån, att det är besöksnäringsföretagen som tar initiativen och bestämmer vilka marknader de ska gå ut på. Sedan kan man haka på Visit Sweden och så vidare för att nå vidare framgångar.
Johan Johansson (M):
Både Karin Åström och näringsminister Annie Lööf har rätt i att besöksnäringen har stora utmaningar. I mitt hemlän som jag känner bäst har vi en stark vintersäsong och en svagare sommarsäsong. Enda undantaget är Pite havsbad som har en stark sommarsäsong och en dålig vintersäsong. Men alla jobbar de hårt på att stärka så att den andra säsongen ska bli bättre.
I Piteå har man nu isbrytarsatsningar. Man försöker få i gång sommarsatsningar på de andra orterna. Varför gör man då det? Det är för att man ska få heltidssysselsättningar. Får man heltidssysselsättningar ger det inte bara tryggare jobb, utan det viktigaste är att heltidsanställningarna ökar förutsättningarna att leverera en jämn kvalitet.
Man behöver inte uppfinna hjulet varje säsongstart. Det som har hänt sedan regeringen halverade socialavgifterna för unga under 26 år och krogmomsen är att de ekonomiska förutsättningarna för företagen har ökat. Det har gett stimuli att kunna satsa på båda säsongerna och investera i sina företag.
Marknadsföring är naturligtvis viktigt. Det håller jag med Karin Åström om. Men den viktigaste marknadsföringen är att man har nöjda kunder som kan komma hem och marknadsföra det här till andra.
Johan Johansson (M):
Vid femtiden i morse var väg 97 både framkomlig och trafiksäker. Det har varit en väldigt olycksdrabbad vägsträckning i Norrbotten som successivt under ett antal år har blivit bättre och bättre. Där har både Luleå kommun och Bodens kommun tagit ansvar genom att förskottera pengar, och det är jättebra. Nu är det den tredje etappen som ska fixas till, och det ligger inom plan.
Jag tänkte hålla mig till vad Fredrik Lundh Sammeli var inne på, det som hans interpellation handlar om, arbetspendling. Arbetspendling sker inte bara på statliga vägar utan även på kommunala vägar och på enskilda statsbidragsberättigade vägar.
Det vi ser i Norrbotten, bland annat i min hemkommun, är att kommunernas vilja att ge bidrag till de statsbidragsberättigade enskilda vägarna går ned. I Boden har man slutat med det helt och hållet, fast kommunen använder de här vägarna för transporter till sina egna anläggningar och vattenverk, för skolskjuts och en mängd kommunala transporter. Ändå vill de inte vara med och finansiera dessa vägar.
Staten gör sitt, men det gör inte alltid kommunerna. I ett detaljplanerat område i centralorten och större befolkningscentra sköter kommunen det här. Jag betalar för det via skattsedel, kommunalskatten. Bor jag däremot ute i en by får jag fixa vägen själv, jag får sköta underhållet själv och jag får statsbidrag till det. Många upplever det här som en orättvisa.
De som bor på landsbygden har vissa förutsättningar, de som bor på centralorten får det fixat för sig. Staten tycker jag tar sitt ansvar, men det gör inte alltid kommunerna. Här tycker jag att man ska gå längre och till och med ge kommunerna en skyldighet att hjälpa till med de enskilda statsbidragsberättigade vägarna.
Johan Johansson (M):
Norrbotten är över 24 procent av landets yta. Vi har tyvärr inte lika stor andel av befolkningen. Arbetspendling är ändå en vanligt förekommande del i norrbottningarnas vardag. I min hemkommun Boden pendlar ett hundratal varje vecka upp mot Arjeplog, Gällivare, Kiruna och Pajala.
Det är inte bara fråga om vägstandard, utan trafiksäkerhetsfrågor kommer också in här för att människor ska ha en säker arbetspendling. Fredrik Lundh Sammeli pekade på en mängd viktiga sträckor som måste åtgärdas framför allt trafiksäkerhetsmässigt. Hastigheten är en sak. På många ställen måste det också till att man har övervakning så att det inte går för fort.
Vi har tyvärr alldeles för många olyckor. Vissa av dessa olyckor är beroende på hastighet. Men väldigt många beror på en kombination av hastighet och dåligt väglag.
Johan Johansson (M):
Statsrådet! Hastigheterna i Norrland är också bekymmersamma. Hastigheterna är högre på sommaren och lite lägre på vintern - kopplat till vägunderlaget. Det kan vara klokt att anpassa hastigheten. Men hastigheten i kombination med de vägar som Leif Pettersson tog upp är en olycksrisk i sig. Jag har pendlat mellan Boden och Luleå på väg 97 under ett antal år, och under åren har skett kraftiga förbättringar.
Kommunerna Boden och Luleå har tagit initiativ. Det har kommit upp viltstängsel, det finns nu mötesfria sektioner och bättre uppfarter. Det har skett tack vare att kommunerna har förskotterat. Det är bra och klokt av kommunerna, men nu måste den sista delen till. Det händer ändå en del saker längs E4.
I dag har Trafikverkets regionchef meddelat att sträckan Boviken-Rosvik, som Leif Pettersson tog upp, kommer att åtgärdas med byggstart redan nästa år. Det är ett utmärkt exempel på att budget och annat kan ha effekt.
Johan Johansson (M):
När man satsar på ny infrastruktur, och även på den befintliga, är trafiksäkerheten naturligtvis en av de saker som ska vara i främsta rummet. Det måste också finnas en avvägning mot samhällsekonomisk effektivitet, att man bygger bort de största flaskhalsarna först. Jag har en till nyhet till Leif Pettersson som inte har hängt med i nyhetsflödet i dag, och det är att SCA ska investera en halv miljard i Piteå.
Det är jättekul, men kombinerat med den gruvrusch som sker i Norrbotten kan detta göra mig lite orolig. Naturligtvis är jag jätteglad för alla investeringar, men det gör ju att kostnadsläget går upp i anläggningsbranschen. Ska vi i dag underhålla vägar eller bygga nya vägsnuttar blir det dyrare.
Då är min farhåga: Tänk om det blir så att det höga kostnadsläget påverkar Norrbotten och Västerbotten negativt? Jag vill därför göra ett medskick till ministern om att både trafiksäkerheten och den samhällsekonomiska effektiviteten ska vägas in väldigt noga, så att det höga kostnadsläget inte kan bli en negativ sak för Norrbotten.