KBLab/rixvox huggingface dataset:
Patrik Björck (S):
På den första frågan i interpellationen, om statsrådet hade tänkt ta initiativ till att utvärdera vårdnadsbidraget ur ett jämställdhetsperspektiv, fick vi ett klart och tydigt nej. Det leder då till en följdfråga från min sida: Varför vägrar regeringen så hårdnackat - trots den uppenbart motsägelsefulla argumentationen i svaret - att utvärdera den här frågan ur jämställdhetsperspektiv? Den frågan fick jag inget svar på.
Jag hoppas att statsrådet utvecklar den i sitt nästa inlägg. Det finns en del saker i svaret - som också visas i rapporten från Försäkringskassan - som gör att det finns all anledning att efterfråga en sådan utvärdering. Det finns också en del i svaret som ställer till det lite grann.
Bland annat säger statsrådet: "Av den begränsade statistik som finns att tillgå bör man inte dra alltför långtgående slutsatser." Vill då inte statsrådet kunna dra några långtgående slutsatser? Uppenbarligen inte. Men det är märkligt för en regeringsföreträdare att ha den inställningen. Vidare sägs i svaret: "Det finns till exempel ingen kunskap om den som söker bidraget är den som vårdar barnet."
Jag skulle kunna tänka mig att om man har insikt om att man totalt saknar kunskap om det mesta, borde man inte då söka kunskap? Det är egentligen det som frågan handlar om. Någonstans där har statsrådet lite grann att utveckla i sina kommande inlägg. Statsrådet slår fast i svaret att vårdnadsbidragets huvudsyfte är familjepolitiskt, inte att det ska stärka arbetslinjen. Det är naturligtvis en bra politisk markering.
Han hävdar också att en framgångsrik jämställdhetspolitik inte är avhängig av vårdnadsbidragets existens, och det har vi ju kunnat konstatera. Arbetslinjen är alltså inte viktig för statsrådet, och det är inte heller jämställdhetspolitiken. Vad har då regeringen lyckats med när det gäller jämställdhet? Jo, då tar man upp införandet av jämställdhetsbonusen.
Om man vänder sig till den statliga myndigheten Försäkringskassan och frågar hur man där utvärderar jämställdhetsbonusen - för jag misstänker att statsrådet inte heller har tänkt utvärdera den - konstaterar Försäkringskassan att det inte finns någonting som tyder på att jämställdhetsbonusen har haft någon effekt. Det är Laura Hartman, analyschef på Försäkringskassan, som säger detta.
Men vad har regeringen gjort i övrigt när det gäller jämställdhet? Lönekartläggningen minskar på grund av regeringens beslut. Löneskillnaderna mellan män och kvinnor består med regeringens politik. Vi vet ju vad det är för politik som gagnar jämställdhet och ekonomisk utveckling.
Det har att göra med en generös och flexibel föräldraförsäkring, som vi socialdemokrater har varit med om att bygga ut, förskola av hög kvalitet, barnbidrag till alla barn, kostnadsfri mödra- och barnhälsovård. Det är den typen av reformer som vi kan utvärdera och som vi vet - forskningen kan ge oss det svaret - är det som driver samhället, jämställdheten och även ekonomin framåt.
Det är en gåta. Jag undrar om vi kan få svar på den.
Patrik Björck (S):
Nej, var svaret - men fortfarande inte ett ord om varför. Socialministern vill inte utvärdera vårdnadsbidraget, men vi vet inte varför. Men, herr talman, om vi tittar i svaret kanske vi kan få svaret. Det kan ju vara ett bra sätt. Jag läser: "Volymstatistiken visar att det totalt lämnas vårdnadsbidrag för ca 2,5 procent av barnen i åldern 1-3 år.
För barnen i de kommuner som har infört vårdnadsbidrag är andelen 4,7 procent, vilket sammanlagt innebär ca 8 500 barn." Det enda förmildrande inslaget i regeringens politik, herr talman, är väl den låga volymstatistiken för vårdnadsbidraget.
Om det nu är så att Kristdemokraternas viktigaste bidrag till mänskligheten, vårdnadsbidraget, är ett uppenbart fiasko, då kan det möjligen vara svaret på varför ministern inte vill veta och inte vill utreda.
Patrik Björck (S):
Tack, statsrådet, för svaret på interpellationen! Det här är en viktig fråga. Funderingen om vi går åt rätt håll eller inte finns med i interpellationen. Det handlar om huruvida regeringen använder sig av verktyget jämställdhetsintegrering. Vi fick i statsrådets svar ett antal exempel på hur regeringen gör.
Jag ska utveckla vidare i min debatt med jämställdhetsministern vad jag tycker behöver förstärkas och förbättras. Bland annat säger jämställdhetsministern att det ska vara en dialog med departementen för att förbättra och utveckla arbetet med jämställdhetsintegrering i Regeringskansliet.
Några av de exempel som jag tar upp i min interpellation gäller jämställda löner och vårdnadsbidrag. Jag hade en diskussion med en annan av regeringens medlemmar, socialminister Hägglund, om frågorna.
När jag försökte ta reda på regeringens inställning till vårdnadsbidraget ur ett jämställdhetsperspektiv blev svaret att vårdnadsbidragets syfte är familjepolitiskt, inte att det ska stärka arbetslinjen.
Jag undrar om det är regeringens inställning att vårdnadsbidraget är en viktig del av regeringens familjepolitik, så viktigt att det ska genomföras trots att det inte stärker arbetslinjen. Ministern säger att en framgångsrik jämställdhetspolitik inte är avhängig vårdnadsbidraget. Han exemplifierar med att det är få personer som använder sig av det.
Är det regeringens uppfattning att vårdnadsbidraget kan försvaras med att det är så få som använder sig av det, det vill säga att det skulle vara mer problematiskt om många använde sig av vårdnadsbidraget? Det är ett bakvänt sätt att resonera i en viktig fråga, det vill säga att försvara sig med att det är så få som använder sig av det och att det därför inte är problematiskt. Så var det frågan om ojämställda löner.
Vi socialdemokrater har fört fram kritik mot att lönekartläggningen har minskat i omfattning. Det är ett av verktygen för att komma till rätta med de stora problemen med att kvinnor tjänar mindre än män.
När jag ställde frågan till näringsminister Annie Lööf svarade hon att en lönekartläggning vart tredje år är en mer effektiv metod än en kartläggning varje år. Är det regeringens uppfattning att det är mer effektivt, och vad grundas det på?
Näringsminister Annie Lööf säger också att för att kompensera att kvinnor tjänar sämre är jobbskatteavdraget ett viktigt verktyg. Är det regeringens uppfattning, jämställdhetsministern, att jobbskatteavdraget är viktigt för att komma till rätta med ojämställda löner?
Beroende på vad ministern svarar på frågorna anser jag att den typen av resonemang visar att det finns brister i jämställdhetsanalyserna i regeringen. Bristerna är kanske en orsak till att jämställdhetsarbetet går bakåt i Sverige.
Patrik Björck (S):
Det vi pratar om nu, bland annat osakliga löneskillnader, innebär i dag att kvinnors löner motsvarar 85 procent av mäns, att kvinnor tjänar 7 600 kronor mindre i månaden, att kvinnor tjänar 91 200 kronor mindre per år och att det under ett arbetsliv motsvarar 3,6 miljoner kronor i mindre lön för en kvinna än för en man. Det är naturligtvis fullständigt oacceptabelt.
Att inte satsa allt för att ändra på detta är helt orimligt, om man, som jämställdhetsministern säger här, jobbar aktivt med jämställdhetsintegrering. Nu fick jag svar på några av mina frågor i alla fall. Beträffande vårdnadsbidraget fick jag väl inget svar, men det må väl vara hänt. I fråga om lönekartläggning vet inte jämställdhetsministern om det är mer eller mindre effektivt att göra detta vart tredje år.
Enligt en kartläggning från fackförbundet Unionen har förändringen inneburit att man har stannat upp i arbetet mot att ta bort de osakliga löneskillnaderna. Jag kan tycka att det är lite knepigt att jämställdhetsministern inte har en uppfattning i frågan men att näringsministern har en klar och tydlig uppfattning, där hon säger att regeringens ståndpunkt är att det är ett mer effektivt sätt att jobba på.
Men det lutar ändå åt att regeringen tycker att det är mer effektivt, eftersom den ena ministern inte vet och den andra ministern har en stark uppfattning. Jämställdhetsministern svarar också - det är ett bra och tydligt svar - att jobbskatteavdraget inte på något sätt kommer att innebära att de osakliga löneskillnaderna blir mindre. Det var väl i och för sig positivt. Då hoppas jag att jag slipper höra det mer i debatten från regeringens företrädare, så att vi kan vara överens åtminstone på den punkten.
Patrik Björck (S):
Det var alltså två frågor som jag ställde till statsrådet Norman och som jag nu har fått svar på från infrastrukturministern. Den ena är: Blev resultatet av avregleringen det som regeringen syftade till? Svaret på den frågan är alltså enligt infrastrukturministern ja. Hon definierar det i sitt svar som att Sverige nu inte längre är det enda landet som har monopol. Det har man uppnått, och man har nu fått in nya aktörer.
Det svaret fick jag i vår första replikomgång. Sedan gick jag vidare och frågade: Men varför? Jag förstår att man har uppnått sitt syfte om man definierar det så, men fanns det inget annat man var ute efter än att få ett slut på situationen där Sverige alltså skulle vara det enda landet som hade fordonsbesiktning som statligt monopol?
Svaret på detta var ja, men jag fick aldrig något svar på min följdfråga: Varför? Om det nu skulle visa sig att det här var ett billigt, trafiksäkert och rättssäkert system är det fullt rimligt att fråga varför man skulle avreglera det, och det har jag inte fått ens en antydan till svar på i dag.
Min andra fråga var: Avser statsrådet att ta initiativ till att rätta till de problem som många bilägare upplever? Där var svaret lika tydligt nej. Det är visst bara jag och eventuellt min närmaste vänkrets som har konstaterat att priserna blivit högre, att kallelserna inte längre kommer och att det är krångligare att ordna bilbesiktningen.
Det tänker regeringen inte göra något åt, för de problemen finns inte.
Patrik Björck (S):
Först har jag bara en liten kommentar till Maria Abrahamsson. Hon var lite fundersam till om hon skulle satsa på politiken eller journalistiken, och det kan man ju fundera över. I någon mening kanske hennes något märkliga uppfattningar får mindre spridning här än vad de får när hon skriver i tidningar - jag vet inte. Maria Abrahamsson och jag är naturligtvis helt överens om att lagförslag ska vara grundligt beredda.
Men att hävda att frågan om månadsredovisning inte skulle vara utredd, beredd eller genomlyst på längden och tvären är ett uttalande från den som inte har följt frågan. Tyvärr är det så att när det gäller att klämma till sjuka och arbetslösa driver den moderatledda regeringen igenom slarvigt beredda och dåliga förslag. Jag tycker inte att man ska arbeta så, oavsett vilken typ av lagstiftning som det handlar om.
Det gäller också den här lagstiftningen. Men det är inte där som problemet ligger. Problemet är inte att förslaget inte är utrett. Problemet är att regeringen är djupt oenig. Det är det som är bekymret. Jag har en lite annan ingång i debatten än Eva-Lena Jansson och Teres Lindberg, som har en självklar ingång i frågan, nämligen illojal konkurrens och svartarbete.
Jag sitter med i den parlamentariska socialförsäkringsutredningen. Vi fick i uppdrag att lämna en del förslag med anledning av den utredning om månadsuppgifter som har avlämnats. Inledningsvis tyckte jag att det var lite knepigt att lägga fram förslag eftersom vi inte hade någon proposition att anpassa dem till. Men vi försökte ändå att arbeta vidare med frågan. Hela tiden sades det att det skulle komma en proposition.
Sedan kom aldrig den utlovade propositionen. Då blir det ju väldigt knepigt. Nu var frågan uppe i utredningen vid det senaste mötet för några veckor sedan. Då ställde jag frågan till den moderate ordföranden: Hur ska vi förhålla oss nu? Då sade han: Det är ingen fara, det kommer en proposition.
Därför är Eva-Lena Janssons fråga väsentlig både för dem som vill ha en rimlig skatteuppbörd och för dem som vill ha lojal konkurrens. Det är viktigt även för oss som vill kunna ändra i socialförsäkringssystemet så att det blir bättre och effektivare. Finansministern säger i sitt svar att regeringen avser att återkomma till riksdagen med anledning av riksdagens tillkännagivande.
I riksdagens tillkännagivande står det att man ska återkomma till riksdagen i så god tid att förslagen kan träda i kraft den 1 januari 2014. Den tiden har troligen runnit förbi. Det innebär att finansministern inte alls förhåller sig till riksdagens tillkännagivande på det sätt som han uppger i svaret. Det kan man tycka är lite anmärkningsvärt om en finansminister agerar på det sättet.
Återigen vill jag fråga: Hur och när avser man att återkomma till riksdagen med anledning av detta med att införa månadsuppgifter? Det är den fråga som finansministern måste svara på. Kan inte finansministern svara på den är det uppenbart att vi har en regering som inte kan regera eftersom man inte kan komma överens.
Patrik Björck (S):
Återigen perspektivet från Socialförsäkringsutredningens sida: När jag tillsammans med en kollega från utredningen besökte Småföretagarnas Arbetslöshetskassa för att informera om vårt arbete var det bland annat en representant från Danmarks småföretagare där. Danmarks småföretagare var väldigt förvånade över den svenska debatten och menade att man där hade infört detta system och att det fungerade, precis som Teres Lindberg var inne på, alldeles utmärkt.
Det är inte bara det att man har det väl utrett i Sverige, utan man kan också studera detta system när det gäller månadsuppgifter på andra ställen. Det som nu är viktigt för oss som jobbar vidare med det här, och naturligtvis för många andra, utifrån socialförsäkringsaspekten är att få ett bestämt besked om när det kommer så att vi har någonting att förhålla oss till.
Därför kvarstår frågan när regeringen kommer att lägga fram en proposition om månadsuppgifter. Men det kanske är på det sättet att regeringen är handlingsförlamad på grund av att man internt inte kan hantera denna fråga.
Då är det tyvärr, herr talman, ytterligare ett bevis på att vi har en regering som har kört fast, som inte kommer någonstans, som inte har förmåga att lägga fram förslag, som inte har förmåga att regera. Vi har en förskräckande arbetslöshet, men Arbetsmarknadsdepartementet behandlar två skrivelser i höst. Man lägger inte fram några förslag för att hantera problemen.
Vi har ett väl utrett, av många efterlängtat, förslag om månadsuppgifter. Men regeringen förmår inte regera, förmår inte lägga fram förslag. Det är det som är problemet, herr talman.
Patrik Björck (S):
Fler jobbar i Sverige, säger arbetsmarknadsministern. Det är väl gott och väl. Sedan har befolkningen ökat med ännu fler. Det innebär bland annat att arbetslösheten har ökat under den moderatledda regeringens tid med mer än 30 procent. Det är arbetsmarknadsminister nöjd och känner sig tillfreds med. Ungdomsarbetslösheten är så hög i Sverige att vi får bidrag från EU för att vi inte hanterar den på rätt sätt. Långtidsarbetslösheten är mångdubblad.
Min fråga handlade egentligen om vilka svar arbetsmarknadsministern har att ge de företag som inte kan utföra sin produktion och som tackar nej till order. Det handlar om de kanske 100 000 arbeten som finns i befintliga företag nu, här och i dag och som på grund av regeringens misslyckande inte blir tillsatta. Det är det frågan handlar om.
Hur ska regeringen hantera detta? Det fanns inte ett ord om det i svaret. Herr talman! Det är lite anmärkningsvärt att när man ställer denna mycket viktiga och relevanta frågan till arbetsmarknadsministern i en interpellation som bygger på Svenskt Näringslivs utredning blir den hopslagen med en annan viktig interpellation som handlar om fas 3.
Om fas 3 på något sätt skulle vara svaret på frågan om hur man hanterar svenskt näringslivs rekryteringsbehov blir jag riktigt mörkrädd, herr talman. Fas 3 är regeringens mest misslyckade arbetsmarknadspolitiska åtgärd. Arbetsmarknadsministern kan inte ens, trots upprepade frågor, svara på vad den egentligen syftar till.
När vi ställer frågor om hur man ska hantera reella problem som finns på svensk arbetsmarknad blir svaret alltså fas 3. Som sagt: År 2012, när rekryteringsenkäten kom förra gången, konstaterade man att matchningen inte fungerade på svensk arbetsmarknad.
Nu har det gått ytterligare två år, och alla problem kvarstår. Om man mäter funktionen på en arbetsmarknad är ett sätt att mäta vakansgrad och arbetslöshet. Det är ett väl etablerat mått på hur man ser om arbetsmarknaden fungerar eller inte.
Det kallas för en Beveridgekurva - för den som är intresserad av de tekniska begreppen. Den mäter hur många lediga jobb som finns och hur hög arbetslösheten är. Vad regeringen har lyckats med i sin politik är att vakansgraden, alltså antalet lediga arbeten, ökar samtidigt som arbetslösheten ökar.
Detta är självklart ett problem som arbetsmarknadsministern är ansvarig för. Det är självklart ett problem som de arbetslösa kan kräva ett svar på. Det är självklart ett problem som företagen kan kräva att regeringen och arbetsmarknadsministern tar på allvar och inte bara viftar bort som någon rapport från parterna som inte alls ska ligga till grund för något agerande från regeringens sida.
Därför vädjar jag till arbetsmarknadsministern att svara på frågan: Vilka nya initiativ tänker regeringen komma med för att lösa de problem som år efter år uppmärksammas av Svenskt Näringsliv och företagen? Man ropar faktiskt på hjälp. Och som det ser ut nu är det en ropandes röst i öknen, och inga svar finns tillgängliga.
Patrik Björck (S):
Resultatet av åtta år med den moderatledda regeringen är att antalet lediga platser ökar samtidigt som arbetslösheten ökar. Det är alltså det värsta misslyckande som man kan uppnå i en arbetsmarknadspolitisk utvärdering, att antalet lediga platser ökar samtidigt som arbetslösheten ökar. Detta pekar Svenskt Näringsliv på i sin utredning.
Man pekar på ett antal områden där det är väldigt konkret att regeringen har misslyckats: Arbetsförmedlingen, 400 000 arbetslösa, 100 000 jobb som finns, 17 miljarder som är budgeterade för att lösa problemet, men de pengarna lämnade Arbetsförmedlingen tillbaka mellan 2007 och 2012, därför att regeringens regelverk omöjliggör för arbetsförmedlarna att använda dessa pengar. Ungdomarna flyr från yrkesutbildning på gymnasiet efter regeringens oansvariga utbildningspolitik.
Ungdomar väljer inte dessa utbildningar. Svenskt Näringsliv pekar också på att bristyrkesutbildningar handlar om samma yrken år efter år, och regeringen gör ingenting. Man rättar inte till de uppenbara problemen. Man ser troligen inte problemen.
Trots att arbetslösheten har ökat med över 30 procent sedan regeringen tog över är man nöjd och säger att antalet sysselsatta har ökat.
Då är man bara nöjd, trots att Svenskt Näringsliv faktiskt begär konkret hjälp för att få en arbetsförmedling som fungerar, få ungdomar att återigen välja de yrkesutbildningar som regeringen har skrämt bort dem ifrån och uppfylla de konkreta krav som finns när det gäller bristyrken. Det är frågor som skulle kunna få ett svar, men de har inte fått det här i dag, och det krävs att vi byter regering.
Patrik Björck (S):
Det är väl inte rimligt att statsrådet skulle springa på basis av synpunkter eller vittnesmål från en enskild riksdagsledamot. Vad som gör det allvarligt är dock att det inte är en enskild riksdagsledamot som framför kritiken, utan den framförs från Riksrevisionen, Statskontoret, enskilda arbetsförmedlare, myndigheten Arbetsförmedlingen och från seriösa lotsföretag.
Den framförs av en mängd olika aktörer i systemet. Den ende som inte ser eller hör något verkar vara statsrådet. Statsrådet säger att han inte hittar vår politik för integration i våra budgetmotioner. Det är kanske inte så konstigt, för statsrådet verkar ju inte hitta något alls! Allt som andra hör och ser - även det som den liberala tankesmedjan Fores ser när de undersöker saken - verkar gå statsrådet spårlöst förbi.
Statsrådet säger att han följer detta noggrant och granskar detta. Jag undrar hur det går till när man följer något och granskar det noggrant och ändå inte ser något. Sedan hoppas statsrådet att politiken skulle kunna förändras. Statsrådet ger mig en eloge att jag är en duktig oppositionspolitiker. Det verkar nästan som om statsrådet själv befann sig i opposition. Som oppositionspolitiker kan man ju hoppas på att politiken ska förändras.
Men statsrådet sitter i regeringen och borde inte nöja sig med att hoppas, utan han borde också agera. Detta är det oroväckande med den debatt vi har nu. I svaret står det tydligt att man följer detta, att det inte är acceptabelt med brister och så vidare. Sedan säger statsrådet i svaret att han inte är främmande för att justera systemet om granskningen skulle ge anledning till det.
Då frågar jag: Hur ser statsrådet på detta i dag? Jag ställer denna konkreta fråga med anledning av de uppgifter som finns tillgängliga för alla som vill se och med de vittnesmål som är möjliga att höra för alla som vill höra. Jag tycker att det finns anledning att justera systemet.
Tycker statsrådet att det är rimligt att enskilda företag ska kunna mjölka skattepengar ur ett system som statsrådet är ansvarig för - inte någon myndighet? Det är statsrådet som har ansvar för denna politik och kan inte undandra sig ansvar genom att skylla på andra. Finns det anledning? Det är detta som är frågan i dag.
Tyvärr är regeringens intentioner att avvakta resultatet av en slutrapport i april 2016. Så står det ordagrant i svaret, och statsrådet har ordagrant läst upp det. Man ska invänta resultatet av en slutrapport i april 2016, och det är naturligtvis väldigt anmärkningsvärt. Ser statsrådet inte de problem som jag har beskrivit? Det skulle det vara intressant att få ett konkret svar på.
Kände statsrådet till att man på det här sättet med ett penndrag från ett enskilt företag kan plocka ut miljoner ur systemet utan att tillföra något som helst mervärde för de nyanlända som behöver hjälp att etablera sig på svensk arbetsmarknad, eller var det en nyhet för statsrådet? Är statsrådet över huvud taget medveten om de här problemen?
Det handlar inte om något höjt tonläge utan om en väldigt enkel fråga till det statsråd som är ansvarigt för en misslyckad politik.
Patrik Björck (S):
Vi behöver en ny politik som sätter nyanlända invandrares jobbetablering på arbetsmarknaden i centrum och samlar resurser så tidigt som möjligt för snabbare jobbetablering. Vi är kritiska - det är korrekt uppfattat - till hur systemet med etableringslotsar är utformat, och vi är kritiska till regeringens obefintliga styrning och brist på ansvar. Vi menar att resurserna skulle göra större nytta inom ramen för Arbetsförmedlingen om de utnyttjas för validering, arbetspraktik och grundläggande utbildning i kommunal regi.
Vi tror att kommunerna har goda möjligheter att erbjuda språk- och arbetspraktik. Det denna interpellationsdebatt handlar om är om det är möjligt att få konkreta svar från ministern, som är ansvarig. Ministern säger nu att om det finns ett missbruk är han beredd att åtgärda det.
Då är min väldigt konkreta fråga: Anser statsrådet att det är rimligt att ett enskilt lotsföretag tar ut över 1 miljon kronor utan att tillföra något som helst mervärde till den nyanlände, till Arbetsförmedlingen eller till samhället, bara genom att byta organisationsnummer? Är det ett missbruk - kan jag få svar på den frågan?
Är det rimligt att justera systemet när Statskontoret säger att valfriheten inte fungerar? Är det ett missbruk när man använder gåvor och delar vinsten med kunderna i etableringsföretaget för att rekrytera nya kunder? Är det rimligt, eller är det ett missbruk?
Kan det vara så svårt att få ett konkret svar av ansvarig minister på dessa enkla frågor? De handlar om problem som man tydligt kan se om man tittar på hur det ser ut i dag och inte 2016.