KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Ola Möller, för anförandet! Det riktades mycket kritik mot tidigare borgerliga regeringar. Jag kan konstatera att det är rätt många partier i den här kammaren som har ett historiskt ansvar för att vi har hamnat i den situation vi i dag befinner oss med en hög invandring och misslyckad integrationspolitik. Men det som Ola Möller inte sa var att det är Socialdemokraterna som längst av alla krampaktigt har hållit fast vid den orimliga linje som Sverige hade under lång tid.
Därför vet jag inte om jag ska skratta eller gråta när Ola Möller påstår att det var Socialdemokraterna som genomförde ett paradigmskifte. Det var ju Stefan Löfven som 2015 sa: Mitt Europa bygger inga murar. Ingen kommun ska kunna smita undan sitt ansvar, sa han också, apropå det stora mottagandet i Trelleborg. Låt oss därför konstatera att Socialdemokraterna tillsammans med Miljöpartiet under väldigt lång tid har hållit i en migrationspolitik som inte har fungerat.
Det var så många förvanskningar i Ola Möllers inlägg att jag inte riktigt vet vad jag ska kommentera först. Men jag kan konstatera att jag tycker att det är rimligt att man ska utreda om människor ska kunna utvisas om de till exempel har samröre med kriminella klaner och gäng. Jag tycker att det är orimligt att Sverige tog emot 45 procent av EU:s samlade kvotflyktingar under 2021. Då är det rimligt att se över nivåerna.
Det är alltså vi som har drivit på för skärpningar kring arbetskraftsinvandring, medan Socialdemokraterna och Miljöpartiet har haft åtta år på sig. Min huvudsakliga fråga efter Ola Möllers anförande blir denna: Ska jag konstatera att Socialdemokraterna anser att det inte behövs några förändringar i svensk migrationspolitik framöver? Så låter det ju på Ola Möller. Allt är redan gjort, och allt är redan bra. Det enda som återstår är några marginella justeringar i arbetskraftsinvandringen. Så har det inte låtit på Magdalena Andersson när hon har kommenterat till exempel förslagen i Tidöavtalet.
Är det Socialdemokraternas uppfattning att det inte behövs några ytterligare justeringar i den svenska migrationspolitiken?
Jessica Rosencrantz (M):
Jag fick nog inte riktigt svar på mina frågor. Alla kunde nog ta till sig av det förra replikskiftet, så jag behöver inte upprepa allting. Det är dock uppenbart att det är omvärldsfaktorer snarare än den socialdemokratiska omprövningen som har medfört att vi har ett minskat tryck mot Sverige i dag. Jag noterar att man öppnar för vissa justeringar.
Då borde man snarare välkomna det som står i Tidöavtalet, som ju handlar om att vi i Sverige själva ska ta ansvar för att vi har en reglerad invandring och för att vi inte fortsätter att bygga upp den integrationskris som Socialdemokraterna har låtit fortgå under åtta år.
När det gäller arbetskraftsinvandring, vilket verkar vara det enda som Socialdemokraterna tycker att vi ska titta på framöver, kan jag konstatera att Moderaterna redan för ett och ett halvt år sedan krävde skärpningar vad gäller arbetskraftsinvandringen, till exempel ett höjt lönegolv. Nu, fem över tolv, fick vi till slut en proposition på riksdagens bord som möjliggör för regeringen att sätta ett höjt lönekrav, vilket regeringen också kommer att göra.
Jag tycker också att det är fullt rimligt att diskutera vissa undantag, till exempel om det är några kategorier som över huvud taget inte ska komma i fråga för arbetskraftsinvandring, kategorier där vi vet att det finns ett omfattande fusk, till exempel personliga assistenter. Kan det också vara rimligt att se det från andra hållet: att några näringar ska undantas för att det helt enkelt skulle ha en alltför långtgående effekt för de näringarna om man satte lönegolvet där?
Vad är alltså Ola Möllers svar på varför regeringen inte har gjort någonting på åtta år om det nu brådskade så himla mycket? Är det verkligen rimligt, apropå Ola Möllers inlägg, att det bara är fack och myndigheter som ska få avgöra vilka yrken vi ska ha arbetskraftsinvandring till? Nej, det tycker inte Moderaterna. Vi vill ha en ordning där svenska företag också får vara med och avgöra när de behöver den här kompetensen. Men vi ska ha höga lönekrav, och vi ska ha krav på goda villkor.
Jessica Rosencrantz (M):
Det var väldigt mycket hjärta i Jonny Catos inlägg, och jag håller med om att det finns så många öden runt om på denna jord och så mycket mänskligt lidande, där Sverige och andra länder vill och behöver hjälpa till.
Men denna debatt och dessa frågor behöver både hjärta och hjärna för att se hur vi på bästa möjliga sätt ska kunna ta emot och hjälpa människor men också få en fungerande integration. Om vi kombinerar hjärta och hjärna leder det mig till slutsatsen att vi inte kan ha en invandring som är större än att vi förmår integrera dessa människor i det svenska samhället.
Det handlar om Sverige i stort men också om vilken tillvaro som möter de människor som kommer till vårt land. Flera vittnesmål i medierna har gjort gällande att människor inte lämnade sina hemländer för att mötas av nya moralpoliser i Sverige eller komma till ett nytt utsatt område där de hamnar i ett utanförskap utan möjlighet att komma i arbete. Vi behöver alltså en balans här. Det låter på Jonny Cato som att det inte finns någon koppling mellan invandringsnivåer och integration.
Jag menar att det visst gör det. Detta leder mig till en diskussion om kvotflyktingar, som är ett område där vi säger att Sverige har tagit ett historiskt stort ansvar men där vi kanske måste se över nivåerna. År 2021 tog Sverige emot 45 procent av alla kvotflyktingar i EU. Vi har tagit emot fler kvotflyktingar, inte per capita utan nominellt, än alla andra EU-länder. Är detta rimligt?
Jonny Cato säger att vi kan återgå till att ta emot 5 000-6 000 människor per år, men då måste jag fråga honom: Behoven stannar ju inte där - vad har Centerpartiet för förslag när det gäller antalet kvotflyktingar? Ska vi ta emot 10 000, 20 000 eller 30 000? Behoven är oändliga. Det blir en rak fråga eftersom Jonny Cato ägnade så mycket tid i sitt inlägg åt detta: Vilken nivå på kvotflyktingar anser Jonny Cato är rimlig framöver?
Jessica Rosencrantz (M):
Det var bra med ett ärligt svar, Jonny Cato, åtminstone gällande kvotflyktingar, även om jag inte fick svar om nivån. Jag ställer frågan därför att jag vill illustrera det svåra i dessa diskussioner. Vi kommer aldrig att kunna hjälpa alla som behöver vår hjälp, oavsett hur mycket vi försöker. Det kan inte ett litet land som Sverige mäkta med, och det är heller inte rimligt. Återigen: År 2021 tog alltså Sverige emot 45 procent av alla kvotflyktingar i EU.
Vi har tagit emot fler än något annat land, inte bara per capita utan totalt, nominellt. Jag är jättenyfiken på att få höra vilken nivå Jonny Cato tycker är lämplig och rimlig för Sverige när det gäller mottagande. Jag menar att vi måste ta hänsyn till det historiska mottagande som Sverige har haft och att vi har tagit emot många fler människor än andra länder.
Som sagt har vi de senaste tio åren tagit emot dubbelt så många jämfört med alla andra nordiska länder tillsammans, och vi har tagit emot en stor andel av Europas kvotflyktingar. Jag tycker, precis som det står i Tidöavtalet, att vi ska prioritera särskilt utsatta grupper, till exempel kvinnor, flickor och hbtq-personer. Jag tycker att det är rimligt att Sverige, när vi väljer vilka kvotflyktingar vi ska ta emot, tittar på den typen av särskilt utsatta grupper.
Detta om något tycker jag är hjärta - att titta på vilka grupper som verkligen behöver få komma till Sverige. Men låt mig ställa frågan igen: Finns det någon exakt siffra för antalet kvotflyktingar som Jonny Cato menar är tillräckligt humant för Sverige att ta emot?
Min andra fråga blir: Anser Jonny Cato att det finns någon koppling över huvud taget mellan storleken på invandringen och möjligheten till integration i det här landet, eller vill Jonny Cato erkänna att vi, om vi tar emot väldigt många människor som inte har möjlighet att integreras, bygger upp skuggsamhällen och utsatta områden där människor inte kommer i försörjning, inte lär sig svenska språket och dras in i kriminalitet? Erkänner Jonny Cato att det finns ett sådant samband och en sådan problematik?
I så fall borde man erkänna att vi inte, hur mycket hjärta vi än har, kan ha hur höga nivåer av invandring som helst.
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Jonny Cato, för frågorna! Jag vill börja med att kvittera att vi har gjort mycket bra ihop genom historien. Jag tycker också att det finns en stor anledning att vara stolt över delar av regelverket kring arbetskraftsinvandring, det som har fungerat, och inte minst att fortsatt stå upp för invandringen av den högkvalificerade arbetskraften. Med det sagt noterar jag att Jonny Cato i sitt anförande förvisso säger att det finns problem, men man har inte väldigt många lösningar från Centerpartiets sida på hur vi ska stävja missbruket.
Jag är den första att säga att detta kanske inte är en perfekt lösning. Och det är definitivt inte den enda lösningen, men som en del i en palett av åtgärder tror jag att detta är rätt och riktigt. Men från Centerpartiets sida efterlyser jag mer än ett konstaterande om att det finns problem. Man borde snarare också presentera egna lösningar och inte bara klaga på andras.
Det är min fasta övertygelse, när det gäller en stor del av de bristyrken som vi har och där vi behöver arbetskraftsinvandring, att vi kommer att kunna ha arbetskraftsinvandring. Det gäller till exempel ingenjörer, itarkitekter och nätverkstekniker. Unionen har till exempel beskrivit att marknadslönen för en nätverkstekniker ligger på någonstans mellan 36 000 och 47 000, så jag tror att vi fortsatt kommer att kunna ha arbetskraftsinvandring när det gäller många av dessa yrken.
Det krävs i fråga om de högkvalificerade yrkena. Jag kan väl göra Jonny Cato trygg genom att säga jag upplever att det kommer att vara så. Jag skulle kunna stå och resonera om de specifika undantagen, men jag kanske inte ska göra det. Det får vara föremål för en kommande utredning att närmare precisera vad det kan handla om för undantag. Det är viktigt, som sagt, att göra undantag för vissa som inte ska omfattas av kravet. Jag tror också att det finns andra yrken där man inte alls ska ha arbetskraftsinvandring.
Båda dessa delar får vi återkomma till.
Jessica Rosencrantz (M):
Jag kommer inte att ge några exakta svar i dag. Jag tror att det vore olämpligt av mig att föregripa utredningen. Ska man resonera i några linjer kan man möjligen konstatera att det som har diskuterats till exempel är säsongsarbetare och gröna näringar. Där vet vi att invandringen ser väldigt annorlunda ut jämfört med många av de andra yrkena. Men jag tänker inte närmare låsa mig vid några exakta yrkesgrupper i dag, utan detta får vi titta närmare på. Men jag vill återkomma till det som jag sa tidigare.
Jag noterar att Centerpartiet har ett väldigt högt tonläge och väldigt mycket kritik mot det förslag som läggs fram men i princip inga egna förslag. Då menar jag att man inte tar denna fråga på det allvar som den förtjänar. Man kan alltså inte bara se till systemets positiva delar och prata sig varm om invandringen av den högkvalificerade arbetskraften och sedan inte ha några egna förslag på åtgärder för att komma till rätta med fusket och missbruket. Där hoppas jag att det sker en tillnyktring hos Centerpartiet, och jag hoppas att man välkomnar en diskussion och ett samarbete kring hur vi faktiskt kan komma till rätta med fusket. Fusket är inget som gynnar Sverige.
Det är definitivt inget som Sverige behöver i ett läge där vi redan har omfattande problem med bristande integration och ett gigantiskt utanförskap för människor som skulle behöva gå till arbetet varje dag. Så länge det finns människor som kan ta de lågkvalificerade jobben är jag inte orolig för att dessa begränsningar kommer att ställa till med skada. Jag ser att vi i fråga om många bristyrken fortsatt kommer att kunna ha invandring av högkvalificerad arbetskraft. Men vi får titta på vissa undantag.
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Anders Ygeman, för frågorna! Jag välkomnar den tredje socialdemokraten till denna debatt. Det är roligt med ett stort engagemang. Vi kan gå tillbaka i tiden. Jag är stolt över stora delar av den reform som genomfördes, för jag ser att Sverige har ett behov av invandring av den högkvalificerade arbetskraften. Låt oss inte slänga ut barnet med badvattnet, som man brukar säga. Det finns många delar i det som genomfördes av den tidigare alliansregeringen som var positiva.
Det handlar om att stärka Sverige som kunskapsnation genom att göra det enklare att attrahera utländsk kompetens och om att gå mot ett system där faktiskt också arbetsgivarens behov av arbetskraft är styrande, så att det inte bara är myndigheter och fack som pekar ut vilka yrken som bör vara föremål för arbetskraftsinvandring. Det finns delar som var bra och delar som var mindre bra. Jag tycker att detta är ett välkommet steg.
Regeringen kommer snarast möjligt att ta beslut om den lönenivå som Anders Ygeman frågar om. Men jag vill konstatera att vi nog inte kommer att kunna gå hela vägen så som det beskrivs i Tidöavtalet i det första skedet. Vi vill i grund och botten höja detta krav ganska rejält, motsvarande medianlönen för dessa yrkesgrupper, vilket förmodligen handlar om strax över 30 000 kronor.
Men man kan inte göra det i ett första skede och gå hela den vägen om det inte samtidigt finns undantag för vissa grupper, vilket vi också vill ha. Ja, detta ska ske snarast möjligt. Men det ska också vara en utredning som tittar på hur man till exempel kan göra undantag för vissa grupper men också helt utesluta andra grupper, till exempel personliga assistenter.
Jessica Rosencrantz (M):
Jag är ständigt imponerad av Socialdemokraternas retorik. Men man kommer inte hela vägen med tom retorik, även om det låter väldigt fint här i talarstolen när man är bombastisk. Det jag sa var att vi kommer att ta beslut om ett lönegolv, men vi kommer inte i ett första steg att kunna gå hela vägen. På sikt vill vi förmodligen höja lönegolvet ännu mer, men det bygger också på att det samtidigt görs andra förändringar i systemet.
Det handlar till exempel om att titta på några undantag men också att helt exkludera vissa yrken från att över huvud taget komma i fråga för arbetskraftsinvandring, oavsett hur hög lön man påstår att man har på papperet. En sådan grupp kan till exempel vara personliga assistenter, där vi ser att det har varit ett omfattande missbruk. Propositionen innehåller ingen exakt siffra vad gäller lönenivån. Den kommer vi snarast möjligt att ta beslut om. Därtill kommer vi att utreda steg för att gå längre.
För den som vill fördjupa sig i detta finns bland annat i Tidöavtalet en lång punktlista med åtgärder som den nya regeringen kommer att vidta för att stävja missbruket och fusket med det här systemet - åtgärder som den tidigare regeringen har haft åtta år på sig att lägga fram, något som man inte gjort.
Mikael Jansson (-):
Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet på alla punkter. Jag anser att den forskning som sker i dag världen över mycket troligt kan lösa den gåta som problemet med elöverkänslighet är. Motionärerna vill ha en kommission för att stödja forskning om elöverkänslighet. En kommission har i detta avseende ingen vetenskaplig spets. Det är på laboratorienivå och bland forskare som gåtan med elöverkänslighet kan lösas.
Mitt yrkande om bifall till utskottets majoritetsförslag är alltså inte ett ifrågasättande av dem som upplever symtom av elöverkänslighet. Mitt bifall rymmer en tro på att forskning redan sker effektivt. Angående grundproblemet är vi alla elkänsliga. Det finns gränsvärden som troligen visar när vi alla tar skada av elfält. Jag säger troligen, eftersom gränsvärdena säkert kommer att ändras allteftersom nya rön görs.
Gränsvärdena sätts för olika frekvenser och andra faktorer. Vi är alla elkänsliga, men elöverkänsliga är vi inte alla. Elöverkänsligheten kan vara ett tillstånd där hälsoproblem uppstår långt under de satta gränserna. Det stämmer i så fall överens med andra liknande tillstånd som allergier etcetera. Många hävdar att magnetfält och elfält är något som vi har levt i länge.
Alla elmatade apparater och ledningar ger fält. Basstationerna för mobiltelefonin ger elfält. De ligger på 1 promille av vad som anses farligt för människor. Men vad gäller för en elöverkänslig? Kan en elöverkänslig få påverkan av 1 promille av gränsvärdet? Det vet vi inte säkert.
Vetenskapen ligger alltid efter och kommer alltid att få sträva efter att nå djupare. Särskilt när det gäller människokroppen finns det många gåtor kring balans eller obalans i våra inre system. Något så viktigt som immunförsvaret är en gåta i många delar. Elöverkänsligas Riksförbund ska därför inte på något sätt förlöjligas. De tar strid för att de måste på grund av upplevda symtom. Har man själv problem fokuserar man på problemet.
Elöverkänsligas Riksförbund har dock inte förmågan att själv vetenskapligt definiera problemet med elöverkänslighet. Men de kan driva på för frågans lösning. Ska något förlöjligas kan det lika gärna vara statens bristande förmåga att respondera på att människor är sjuka. Till exempel var det läge en linje inom tandvården i Sverige att amalgam inte avdunstade kvicksilverånga.
Detta trots att man i industrin samtidigt räknade på hur mycket som avdunstade. Rekommendationer för hälso- och sjukvård har ibland legat efter forskningsvärldens färskaste rön. Vi ska vara ödmjuka inför människors hälsoproblem även när de är diffusa. Den myndighet i Sverige som först ska uppsnappa ny avgörande forskning på detta område är Strålsäkerhetsmyndigheten.
Jag har stort förtroende för att myndigheten kommer att lyckas med det den dagen det finns ny information. Till dess bör försiktighetsprincipen gälla när man planerar in elfält i våra vistelsemiljöer. Kan vi bygga bostäder och planera arbetsplatser så att vi undviker att utsätta oss för onödig strålning bör det ske.
Mikael Jansson (-):
Allan Widman frågar om jag inte är stolt över försvarsmaterielindustrin i Sverige i dag. Det är klart att jag är stolt över att vi tillverkar ubåtar, stridsflyg, korvetter och sensorer i världsklass. Men var tog det sin början? Det är inte dagens regerings politik som har skapat den situationen, utan det är tidigare politik.
När vi lade mer pengar på försvaret, när vi tänkte i termer av självständighet och tryggad försvarsmaterielförsörjning, när Sveriges universitet var världsledande - det var då, för länge sedan, som vi började ta fram försvarsmateriel. Det är en lång utveckling. Vår materiel är avancerad och billig. De industrier som producerar den har mycket spin-off-effekter.
Det finns stora återkopplingar till samhällsekonomin när vi lägger beställningar i egen försvarsmateriel. Då frågar jag Allan: Är det inte din åsikt också att när vi investerar i egen materiel går mycket av pengarna tillbaka till samhällsekonomin?
Mikael Jansson (-):
Angående just Gripen är de planen väldigt billiga internationellt sett, och vi har en export som vi kan se mycket positivt på. Jag kan inte dela Allan Widmans syn på Gripenprojektet samhällsekonomiskt. Jag tror att väldigt mycket pengar går tillbaka till vår samhällsekonomi. Sedan förstår jag inte regeringen i alla försvarsdelar. Försvarsministern talar om att vi ska ha ett litet, tillgängligt försvar som man kan skicka ut globalt för att försvara Sverige.
Men många alliansförsvarspolitiker talar om att Sverige ska kunna försvaras, att det är ett viktigt mål. Då måste jag fråga Allan: Måste vi inte ha fler militärdistrikt med förmåga över Sverige och kunna uppträda i brigadform? Måste vi inte ha fast militär personal på Gotland för att kunna säga med trovärdighet att vi har ett svenskt försvar?
Mikael Jansson (-):
Låt mig börja med att gratulera försvarsministern till ministerposten. Anledningen till interpellationen är arméinspektörens intressanta skiss över genomförbara förändringar som skulle kunna öka markförsvarets eldkraft, skydd och rörlighet. Försvarsministern hänvisar till att det ännu inte föreligger något formellt förslag från Försvarsmakten.
Det är riktigt, men det är av intresse att veta om Försvarsdepartementet tänker i samma banor som armén avseende möjligheter att verkligen nå uppsatta mål för förmågor. Försvarsministern hänvisar också till att försvaret redan är under stor omställning. Även detta är riktigt, men arméinspektörens förslag är konkreta och tar fasta på befintliga förutsättningar. Försvarets utvecklingsplan sätter nu åter som mål att försvaret ska kunna strida till skydd av vårt territorium.
Regeringens försvarspolitiker brukar ta fasta på att det var Socialdemokraterna som stod för den stora förbandsnedläggelsen som mynnade ut i en situation där vi helt saknade försvarsplanering, den så kallade strategiska pausen. Jag delar irritationen över Socialdemokraternas negativa insatser för försvaret, men om vi nu åter har en återupptagen försvarsplanering som mål för territoriellt försvar måste vi ta ansvar för att det byggs förmåga som matchar dessa mål.
Regeringens budget har ett alldeles för litet anslag för försvaret. Statsbudgeten har som följd av detta för låga anslag för såväl armé som marin och flygvapen. Det gäller på såväl materiel- som förbandssidan. Upprustningen som Ryssland nu gör skulle under dystrare förutsättningar tvinga oss att bygga ett betydligt större försvar med betydligt färre brister. Den aktuella hotbilden är dock låg i dag efter kalla krigets slut.
Skulle hotbilden inte vara låg hade vi enligt bedömare behövt minst 16 armébrigader för att skapa en trovärdig tröskel mot hot eller angrepp. Herr talman! Sverigedemokraternas mål om sex armébrigader och tre kustartilleribrigader är en avvägning av den aktuella hotbilden. Hotbilden är låg för närvarande men kan ändras snabbt. Ingen kan säkert garantera att världsutvecklingen är stabil över längre tid.
Vi kan heller inte snabbt återta tillräcklig försvarsförmåga om vi nedrustar för mycket avseende såväl materiel som kompetens. Ett större försvarsanslag är nödvändigt. I väntan på att fler partier inser detta måste vi med givet anslag optimera försvarsförmågan, inte bara för internationella insatser utan även för territoriellt försvar. Arméinspektörens förslag är en intressant möjlighet att utöka slagstyrkan utan att det medför stora merkostnader.
Mikael Jansson (-):
Allt detta ökar arméns förmåga att försvara Sverige, vilket borde vara bra för alla försvarspolitiker. Naturligtvis är detta bara en dellösning. För att verkligen kunna tala om ett avvägt minimerat territorialförsvar måste vi ha Gripen 39 E/F-versionen med bra bestyckning, ett nationellt täckande luftvärn, robotskydd för färdiga Visbykorvetter, tillräckliga markstridskrafter med mera.
Allt detta är möjligt med politisk vilja. I avvaktan på försvarsvänligare politik från flera partier får vi skruva på och finställa det vi har. Förslaget från armén om ökad eldkraft, skydd och rörlighet har Sverigedemokraternas stöd.
Mikael Jansson (-):
Jag är medveten om att förslaget är ett mer internt diskussionsobjekt och inte ligger på regeringens bord. Det är fråga om en debatt, inte ett färdigt förslag. De inslag som finns i regeringens försvarspolitik, att det finns en hög beredskap och tillgänglighet, är bra. Internationella insatser är bra om de sätts in på rätt sätt så att de får bra effekt. Men vi anser att de måste vänta tills vi har ett försvar av Sverige färdigt.
Då kan vi återgå till internationella insatser. Försvarspolitiken har förändrats över tiden. På den socialdemokratiska tiden sänktes förmågan mycket och planeringen tappades helt. Ni har återupptagit planeringen, och nu kommer inslaget att försvara även Sverige och agera i brigadformat. Men det kräver en viss volym och sammansättning av försvaret för att det ska vara meningsfullt. Ert försvar är för litet.
Det är vår invändning. Jag är glad att det åter finns en försvarsplanering för att skydda Sverige. Det måste vara huvudsyftet med vårt försvar. Jag är också glad att det talas om försvar av och hög beredskap för Gotland, vilket är viktigt.
Jag är glad över att det har talats om försvar i brigadformat med tydliga mål för förmågan att slå en fientligt mekaniserad bataljon i händelse av att vi angrips. Jag är glad att det åter talas om stadsskytteförmåga för försvar i Stockholm. Låt detta bli en början för ett återtagande av förmågan till militärt skydd av Sverige.