Yasmine Posio Nilsson (V):
Det finns många frågetecken kring EU nu när brexit ska genomföras och ny budget ska antas i efterdyningarna av detta. Nu är det oerhört viktigt att vi är tydliga med vilket EU vi vill se. Många av EU:s medborgare vänder sig mot en ökad överstatlighet och mot unionens sätt att hantera de djupa ekonomiska kriserna i flera medlemsstater.
EU:s inriktning att låta medborgarna bära kostnaderna för bankernas spekulation och att spara sig ur krisen har i grunden misslyckats. EU:s krispolitik har inte bara slagit sönder välfärd och trygghetssystem i ett flertal EU-länder. Arbetslösheten biter sig fast, de ekonomiska klyftorna ökar och i krisens spår ökar främlingsfientlighet och rasism.
Det militära samarbetet inom Pesco slår mot vår militära alliansfrihet och bidrar till en negativ upprustningsspiral inom unionen.
I grunden handlar behoven av förändring om att reformera unionen så att beslutsfattandet flyttar närmare medborgarna, att beslut fattas i demokratiskt valda församlingar och att medborgarna får en verklig möjlighet att påverka och inkluderas i de beslut som fattas.
Så länge Sverige är medlem i EU bör vi verka för att makt flyttas tillbaka till medlemsstaterna och att vi ska få ett bindande undantag från EMU samt från den gemensamma jordbrukspolitiken. Det finns mycket att lyfta men jag kommer att fokusera på de motioner som Vänsterpartiet väckt och som behandlas i detta betänkande.
Sedan början av 2000-talet har EU förhandlat ett antal ekonomiska avtal med AVS-länderna - Afrika, Västindien, Stilla havet - och med flera länder i Latinamerika. Avtalen har sedan förhandlingarna inleddes fått massiv kritik från civilsamhälle, småbrukare, näringsliv och politiker både i AVS-länderna, Latinamerika och EU eftersom avtalen framför allt gynnar EU:s intressen.
Handelsstrategin slår bland annat fast att handelspolitiken ska underlätta för europeiska företag att konkurrera på världsmarknaden och säkra tillgången till råvaror. Därför tar EU i förhandlingarna mycket liten hänsyn till fattiga människors behov.
I stället ligger tyngdpunkten på att stärka europeiska storföretags intressen på bekostnad av länders handlingsutrymme att välja sin egen politik för att bekämpa hunger och fattigdom. Avtalen riskerar att försämra möjligheterna att bekämpa fattigdom och ökar riskerna för att småbönder slås ut och naturtillgångar exploateras på ett ohållbart sätt, så som vi har gjort under lång tid.
Vi i Vänsterpartiet menar att Sverige ska verka för att den här typen av handelsavtal ska ta sin utgångspunkt i Agenda 2030 och en samstämmig utvecklingspolitik. Herr talman! EU-kommissionen är världens fjärde största biståndsgivare, och Sverige kanaliserar årligen drygt 2 miljarder kronor av den nationella biståndsbudgeten genom EU.
Det pågår ett antal olika processer inom EU:s utvecklingspolitik som kommer att medföra omfattande förändringar, och i detta arbete bör Sverige delta aktivt. EU:s utvecklingspolitik har flera brister och står inför en rad utmaningar.
När till exempel unionens handels, jordbruks- och fiskeripolitik utformas utifrån medlemsländers behov kan detta försvåra, och i vissa fall helt slå sönder, förutsättningarna för att biståndet ska få resultat.
Ytterligare en stor utmaning för EU:s utvecklingspolitik är att vissa medlemsstater har kunnat blockera mycket av arbetet med sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter i unionens bistånd. Det finns också ett behov av att tydliggöra det civila samhällets roll i EU:s utvecklingspolitik, så att civilsamhället får delta i beslutsprocesser och finansieringen av civilsamhällets verksamhet ökar.
Sverige bör verka för en ökad samstämmighet och effektivitet i EU:s utvecklingspolitik. Förra sommaren öppnade EU-kommissionen för att biståndspengar ska kunna användas till militär verksamhet. Denna användning av biståndsmedel strider tydligt mot principer enligt Dacs kriterier och EU:s fördrag.
Vänsterpartiet är mycket kritiskt till denna utveckling och menar att Sverige inom EU bör verka för att stoppa förslaget att biståndsmedel ska kunna användas till militär verksamhet. Sedan hösten 2015 har EU arbetat intensivt med att sluta pakter med en rad länder i Afrika och Mellanöstern för att hindra flyktingar från att komma till Europa.
Pakterna innehåller löften om bistånd och handelsavtal i utbyte mot att migrationen kontrolleras och stoppas. EU har också etablerat en förvaltningsfond på omkring 3,1 miljarder euro som ska finansiera insatser för att stoppa migrationen från afrikanska länder. Majoriteten av medlen i fonden är biståndspengar.
Sverige är i egenskap av stor givare till fonden medlem i dess styrelse och borde ha någonting att säga till om detta. Några av de mer uppmärksammade exemplen på hur EU använt bistånd för att stoppa migration finns i Turkiet, Afghanistan och Libyen.
När EU våren 2016 slöt avtal med Turkiet om att stoppa människor från att ta sig till kontinenten var det med ekonomiska löften, till stor del finansierade genom bistånd. Vi i Vänsterpartiet menade att detta skulle innebära ett tyst medgivande till Erdogans alltmer auktoritära linje. Nu ser vi resultatet, med över 40 000 personer som satts i fängelse för att de ska ha kopplingar till Fethullah Gülen eller för att de är i opposition.
Tusentals aktivister från partiet HDP sitter fängslade, och deras presidentkandidat Selahattin Demirtas riskerar över 500 år i fängelse. Mängder av medier har stängts ned. Turkiet har gått in i Afrin, och på söndag ska det hållas val över ett år tidigare än planerat, då Erdogan vill säkerställa makten.
När Afghanistan hösten 2016 ingick ett återtagandeavtal med EU skedde det efter hot om att EU skulle dra in biståndet till landet - detta helt enligt läckta dokument från The Guardian och rapporter från Amnesty.
Sommaren 2017 utökade EU stödet till Libyens kustbevakning med 46 miljoner euro, pengar som förmedlas från en av EU:s biståndsfonder, trots situationen i Libyen och vetskapen om de övergrepp som begås av just kustbevakningen. Amnesty, Human Rights Watch och FN har sedan en tid tillbaka rapporterat om kränkningar och grova övergrepp som begås av miliser i Libyen.
Det är uppenbart att mänskliga rättigheter väger väldigt lätt mot ambitionerna att stoppa flyktingar från att komma till Europa. Att den svenska regeringen har stått bakom samtliga dessa beslut är obegripligt. Därmed, herr talman, yrkar jag bifall till reservation nr 10. Jag vill dessutom i denna vår sista debatt passa på att tacka för detta fantastiska år sedan jag kom in i riksdagen och utrikesutskottet.
Visst tycker vi emellanåt väldigt olika och har ibland tuffa debatter. Men klimatet i utskottet har ändå varit väldigt välkomnande. Dessutom vill jag rikta ett stort tack till utskottskansliet, som är varmt tillmötesgående och som på ett professionellt sätt har svarat på mängder av frågor som jag har haft under detta mitt första år och uppmärksammat mig på aktuella saker. Detsamma gäller kammarkansliet.
Jag vill önska er alla en riktigt trevlig sommar. Till mina motståndare: Vi ses i valrörelsen!