KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Damberg (S):
Det är viktigt att vi gör allt vi kan för att pressa tillbaka gängvåldet och den grova organiserade brottsligheten i Sverige, och därför är det positivt att vi har enighet om många nya åtgärder och även nya verktyg för polis och åklagare som kommer att göra deras vardag och verklighet ännu enklare framöver så att de kan göra sitt jobb så effektivt som möjligt.
Det är lite komplicerat att ha denna interpellationsdebatt just nu eftersom utskottet behandlar förslaget till proposition senare i veckan. Vi får se vad riksdagen kommer fram till. Men regeringens proposition ligger på bordet, och det är riksdagen som måste hantera den. Därför ska jag svara på de principiella frågorna kopplat till detta, och så får vi se vad riksdagen fattar beslut om.
Det förslag som riksdagen själv först jobbade fram, där en ny gräns för häktningar skulle hittas, skickades till Lagrådet. Jag noterar att de skrev att utskottets lagrådsremiss inte ger underlag för slutsatsen att regeringens föreslagna tidsgräns med möjlighet till överskridande vid synnerliga skäl skulle försämra förutsättningarna för effektiv utredning av allvarliga och svårutredda brott.
Man behöver inte tycka så, men Lagrådet konstaterade att detta var en av de slutsatser som gjorde att de avstyrkte ändringen av propositionen. Det är inte fasta tidsgränser, och man kan tycka vad man vill om detta. Vi får internationell kritik för att vi inte har några tidsgränser för häktningar, vilket många andra länder har, inklusive Danmark, som ofta diskuteras i Sverige. Vi kan gå igenom synnerliga skäl. Vad skriver vi i propositionen?
Vad är det för situationer där man får ha längre häktningstider än tidsgränserna?
Det är när brottet är särskilt svårutrett och till exempel har internationella kopplingar, när brottet utgör en del av organiserad brottslighet eller gängbrottslighet, vilket vi skriver rakt ut, om man medvetet leder in utredarna på villospår eller på annat sätt saboterar utredningen i syfte att få tiden att gå eller om nya utredningsåtgärder begärs i utredningens slutskede som likaväl hade kunnat begäras tidigare.
Jag menar, och jag tror att också Lagrådet menar, att med de undantag som finns är det inga fasta tidsgränser. Om man motarbetar på det sättet eller om man är ung och en del av organiserad brottslighet, som i exemplet, är det just ett sådant fall som vi pekar ut i förarbetena och i lagstiftningen och där det ska göras undantag från tidsgränsen. Vi får se hur riksdagen behandlar denna fråga.
Jag konstaterar att det finns stöd för ganska många av punkterna i regeringens proposition, i alla fall så här långt i riksdagsbehandlingen. Vi får se vad riksdagen landar i när utskottet träffas senare i veckan.
Mikael Damberg (S):
Det finns två diskussioner här. Å ena sidan handlar det om det principiella, om man ska ha tidsgränser över huvud taget. Om man inte gillar det är man kritisk oavsett vilken tidsgräns det handlar om. Då finns det alltid gränsdragningar, och det finns alltid problem med det. Å andra sidan får vi återkommande kraftig internationell kritik för att vi inte har det. Regeringen har tagit fasta på det och gör som många andra länder, också länder som vi vanligtvis brukar hänvisa till när vi talar om gängkriminalitet och som har tidsgränser. Därför har vi lagt fram detta förslag. Vi tycker att det är välbalanserat.
Men man kan ha synpunkter på det. Det går inte att säga både att det är ett problem att dessa synnerliga skäl ska gälla allvarlig brottslighet och att det kommer att få stor effekt för just barn i de situationer där det är inte är fråga om grov brottslighet. Det är bara vid grov brottslighet som det är så långa häktestider. Det är inte så att åklagarna håller barn häktade under lång tid om det inte är fråga om grov brottslighet. Det måste vara allvarligt för att ha långa häktningstider.
Det är därför som man begränsar det till detta. Det är där det förekommer långa häktningstider och inte annars. Jag menar att vi har ett balanserat förslag. De särskilt svårutredda brott som pekas ut är just en del av organiserad och gängrelaterad brottslighet. Det är det första exemplet som vi räknar upp i propositionen.
Om en ung människa har använts vid gängrelaterad brottslighet är det ett skäl till att man kan ha längre häktningstider. Om brottsligheten dessutom har internationella kopplingar, vilket mycket av gängbrottsligheten har kopplat till narkotikasmuggling, vapensmuggling och så vidare, finns det också skäl till längre häktningstider. Det kan också finnas skäl till längre häktningstider om någon obstruerar utredningen eller jobbar på annat sätt för att försöka trixa med systemet i slutskedet. Jag tycker alltså att vi har tagit höjd för detta. Man kan ha olika synpunkter på detta.
Men det som är riktigt allvarligt är att vi ser trenden att unga används alltmer i brottsliga sammanhang. Det är en trend i dag. Den har pågått under en längre tid. Det har mer att göra med straffvärdesfrågorna. Det är därför som vi gör förändringar i fråga om detta. Vi slopar straffrabatten för unga vuxna människor vid grov brottslighet så att de inte används för det.
Men vi tittar också på nya ungdomspåföljder, och vi har en utredning som tittar på att det blir skärpta straff för dem som involverar unga människor i brottslighet. Det är de som involverar unga människor som ska ha straffen. Involverar man barn och ungdomar på detta sätt i brottslig verksamhet ska man få skärpta straff för det i framtiden. Det är detta som vi utreder. Därför tar vi frågan på allvar.
Mikael Damberg (S):
Detta är inte sista gången som vi diskuterar gängkriminalitet, eftersom detta är en av de viktigaste frågorna i vårt land just nu. Det är därför som regeringen skärper straff, ger myndigheterna nya befogenheter och bryter den tystnadskultur som är ett stort problem i detta sammanhang. Men vi gör också viktiga förebyggande insatser, så att vi hindrar dessa kriminella gäng att rekrytera nya människor in i gängkriminalitet.
Då är skärpta straff för att använda barn och ungdomar i brottslig verksamhet mycket viktiga. Den tillsatta utredningen jobbar med förslag för att just förhindra att denna trend fortsätter. Jag tror att vi är helt överens om att långa häktningstider inte är något självändamål. Det är bra för polisen, åklagarna, brottsoffren och domstolsprocessen att häktningstiderna är så korta som det går. Men häktningstider kan behövas.
Det kan behövas restriktioner för att leda utredningarna i hamn och fälla människor. Då ska det också finnas undantag från dessa begränsningar. Det får inte vara några fasta tidsgränser. Då menar jag att regeringen har ringat in de områden som just nu lyfts fram, nämligen gängkriminalitet, internationella kopplingar eller om personer försvårar utredningar. Men vi får se vad riksdagen kommer fram till i sin behandling under den närmaste veckan.
Mikael Damberg (S):
Jag tackar interpellanten för en viktig interpellation. Detta är en samhällsutveckling som sker och som kommer att fortsätta växa över tid. Jag är lite förvånad att det beskrivs som att det inte är ett riktigt svar. Få interpellationssvar är så här detaljerade kring vad myndigheterna gör och planerar och vilka forskningsarbeten de jobbar med, hur de sprider kunskap och att det kommer en vägledning under hösten.
Hade det visat sig att till exempel MSB och räddningstjänsterna inte var medvetna om att detta är reellt problem som kommer att växa över tid hade regeringen behövt gå in och säga att MSB inte verkar förstå att dessa bränder kommer att öka över tid och att det verkar som att de kommunala räddningstjänsterna inte bryr sig om att detta är en farlig utveckling som man måste ta höjd för. Det är inte min bild. När jag besöker räddningstjänster runt om i Sverige ställer jag den här frågan.
Då säger alla att de jobbar med frågan. De lär sig nytt hela tiden och deltar i olika saker som får effekten att kunskap sprids. Under de senaste åren har det skett ett antal bränder i fordon kopplat till exakt denna problematik. Vår bedömning är - och jag tror att det är allas bedömning - att detta kommer att öka över tid. År 2018 var det 8 bränder i elektroniska personfordon. År 2019 var antalet 6, och det var en viss minskning.
Sedan ökade antalet till 20 bränder år 2020. Det är alltså ett ökande antal bränder eftersom vi får fler bilar inom ramen för detta, och det måste hanteras. Men jag uppfattar att detta är en fråga som är högt upp på dagordningen för alla berörda myndigheter, oavsett om det är till havs eller om det är räddningstjänstens verksamhet.
Det är därför som jag säger att jag följer frågan noga eftersom detta är en samhällsförändring som vi måste ta höjd för när det gäller räddningstjänstens verksamhet runt om i Sverige. Men jag uppfattar att MSB har tagit många initiativ och kommer att fortsätta att ta ytterligare initiativ för att sprida den kunskap som finns. Det finns också råd för hur man ska hantera dessa bränder. Det handlar om mycket vatten, och det är därför som frågan om kontaminerat vatten blir så viktig eftersom det kommer att krävas väldigt mycket vatten.
Det finns även råd för hur man ska hantera bränder i farliga utrymmen så långt det är möjligt. Dessa råd finns alltså till räddningstjänsterna runt om i Sverige. Jag mottar gärna idéer och tankar, men det känns som att räddningstjänsterna och MSB är fullt medvetna om den här problematiken och jobbar med den.
Jag kommer att fortsätta följa frågan, men jag känner också ett stort förtroende för att det är en fråga som räddningstjänsten runt om i Sverige tar på stort allvar och för att MSB både har varit en viktig länk till forskning och just nu är en myndighet som sprider den kunskap som finns för att hantera frågan så bra som möjligt.
Mikael Damberg (S):
Detta är en viktig diskussion om ett samhällsfenomen som kommer att växa över tid. Vi kommer att se fler elbilsbränder över tid eftersom vi nu har den snabbast växande elbilsflottan - tror jag - i hela Europa. Det säljs flest elbilar i Sverige just nu, för vi håller på att ställa om till fossilfrihet. Detta är i grunden bra, men med det kommer också nya utmaningar.
Min roll är att se till att den myndighet jag ansvarar för, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, är med i forskningssamarbeten och studerar kunskapsläget, vilket man gör väldigt noga. Man försöker också att sprida den kunskapen ut till räddningstjänster runt om i hela Sverige och till andra myndigheter. Denna information går också till Kustbevakningen och Polismyndigheten, så att alla myndigheter kan ta sitt fulla ansvar.
Det är ju så att varje ansvarig myndighet, till exempel Polismyndigheten, är ansvarig för de anställdas arbetsmiljö. Detta är en fråga som jag vet att rikspolischefen tar på absolut största allvar. Ju mer vi lär oss, desto mer kan vi göra för att förebygga och för att hantera de risker som elbilar för med sig. Min bild är att MSB har stort fokus på den här frågan eftersom man vet att detta är ett nytt samhällsfenomen.
Min bild är också att inte minst de kommunala räddningstjänsterna runt om i Sverige diskuterar den här frågan väldigt noga för att kunna se till att deras personal är förberedd för dessa nya utmaningar i vardagen. Det kan vara farligt med den här typen av bränder beroende på var de uppstår och vilken situation som råder. Det här för också med sig nya utmaningar, inte minst på vattensidan, som kan få miljökonsekvenser.
Om detta kommer väldigt snart - under hösten - en vägledning till alla berörda aktörer.
Mikael Damberg (S):
Alexandra Anstrell har frågat mig hur jag avser att säkerställa att Kustbevakningen kan genomföra sitt uppdrag och att vi har tillförlitlig övervakning av och beredskap i de tre största dricksvattentäkterna, som står för cirka 40 procent av vårt dricksvatten. Det är ur miljö- och säkerhetsperspektiv av stor vikt att effektivt kunna övervaka och skydda Sveriges hav, kustområden och större insjöar.
Kustbevakningen har till uppgift att utföra miljöräddningstjänst och annan räddningstjänst till sjöss samt bedriva sjöövervakning. För sitt uppdrag har Kustbevakningen ett tjugotal kuststationer med ett stort antal fartyg stationerade längs Sveriges kust, Vänern och Mälaren samt en flygkuststation med flygplan i Skavsta. Kustbevakningen samverkar också med andra ansvariga myndigheter när det gäller bland annat brottsbekämpning och ordningshållning till sjöss. Under 2020 genomförde Kustbevakningen 54 miljöräddningsoperationer.
Vidare genomfördes cirka 47 900 kontroller till sjöss inom områdena fiske, farligt gods, tull, gräns och sjötrafik. Därutöver deltog Kustbevakningen i 298 sjöräddningsinsatser. Kustbevakningen bidrar också till den europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån Frontex verksamhet, bland annat genom att delta med flyg och fartyg i maritima insatser i Medelhavet.
Regeringen har sedan 2018 tillfört Kustbevakningens anslag om cirka 140 miljoner kronor med syfte att upprätthålla och stärka myndighetens verksamhet och förmåga. Regeringen följer noga utvecklingen på området.
Mikael Damberg (S):
Tack, Alexandra Anstrell, för en viktig interpellation om en av våra myndigheter, Kustbevakningen, som har ett unikt uppdrag men som också har ett väldigt brett ansvarsområde! Det är korrekt att Kustbevakningen har viktiga arbetsuppgifter på flera olika områden. Ett av dem är dricksvattenfrågan, som har koppling till bevakningen av våra vatten.
Det handlar till exempel om att klara miljöfarliga utsläpp genom specialutrustade miljöskyddsfartyg som kan suga upp och hantera dem. Jag vill bredda perspektivet lite inledningsvis i debatten, så att vi inte bara landar på Kustbevakningen. Ansvaret för dricksvatten är delat på många olika aktörer.
Inte minst inom den totalförsvarsproposition som vi har lämnat till riksdagen och som riksdagen har beslutat om är dricksvatten en av de frågor där vi pekar ut att vi måste ha en starkare beredskap när det gäller återuppbyggnad av förmågan inom civilt försvar. Beredskapen ligger på flera nivåer. Lokalt finns den kommunala nivåns ansvar för dricksvattnet.
Sedan finns den regionala kontrollfunktionen och det nationella stödarbetet. Vattenförsörjningen är en av flera viktiga samhällsfunktioner som måste upprätthållas även i en krissituation. Då måste man ha god beredskapsplanering. Man måste genomföra risk- och sårbarhetsanalyser. Man måste ha ett systematiskt arbete för att de här händelserna ska kunna förebyggas. Sedan finns den nationella vattenkatastrofgruppen, som kan hantera dem om de inträffar.
Det finns även extra beredskap hos olika myndigheter för att på nationell nivå stötta i de här sammanhangen. Det är alltså ett bredare arbete än bara det som sker till sjöss. Man kan ha olika uppfattningar. Vi tittar nu på budgetunderlagen för Kustbevakningen. Det måste vi göra varje år. Man kan inte säga att vi absolut inte har hörsammat Kustbevakningens behov.
Vi har ju tillfört 140 miljoner kronor till Kustbevakningen sedan 2018, eftersom Kustbevakningen gick med stora underskott och hade stora problem. Detta har nu stabiliserats. Men fortfarande är det så att vi måste bredda om det blir nya uppgifter, vilket har diskuterats. Kustbevakningen har problem som de själva beskriver. De skulle framför allt få stora problem om det skulle inträffa händelser som är väldigt långvariga till sin karaktär.
De händelser som har skett det senaste året har de utfört på ett gott sätt, enligt deras bedömning. Det som de verkligen flaggar för är att de har behov av personalresurser. De har ett ansträngt personalläge. De har också använt inte minst kustbevakningsflyget mer frekvent för att jobba på ett lite annorlunda sätt.
De utförda räddningsinsatserna har kunnat genomföras på ett gott sätt, men de flaggar för vad som krävs om det skulle ske en omfattande olycka och behövas långvariga räddningsinsatser. Naturligtvis vi måste följa detta över tid. Vi får återkomma i budgetsammanhang framöver. Men när det gäller dricksvatten ska det inte bara vara en aktör som måste ha beredskap och kunna hantera detta, utan det ska vara flera aktörer på alla olika nivåer i samhället.
Mikael Damberg (S):
Jag tycker att vi de senaste åren har visat att vi är beredda att ge Kustbevakningen ökade anslag med anledning av att man haft en ansträngd situation. Det där måste prövas över tid och i varje budget, precis som för alla andra myndigheter. Det är många myndigheter i Sverige som har både personalbehov och viktiga uppdrag. Detta måste alltid värderas sammantaget i en budgetproposition.
När man lyssnar på interpellanten kan man få för sig att det som Moderaterna har föreslagit i sin budgetmotion skulle lösa alla knutar. Jag vet inte om de 10 miljoner som beskrivs i interpellationen är det som skulle krävas och som skulle lösa alla prioriteringsdiskussioner inom myndigheten framöver.
Jag tror att det kommer att vara fortsatt viktigt att ha en väldigt nära dialog med myndigheten och att myndigheten själv har ansvar för att prioritera det som är mest viktigt och angeläget. Från mitt perspektiv - och även Kustbevakningens, tror jag - är det också viktigt att vi orkar med att ta vårt gemensamma europeiska ansvar för Frontexarbetet, som av interpellanten nämns lite grann som någonting som kanske ställer till det i verksamheten, eftersom det kräver mer planering.
Jag förstår den frågan. Men när vi ställer gemensamma resurser till förfogande i det gemensamma europeiska arbetet stärker vi EU:s yttre gräns, vilket är väldigt viktigt. Jag tror att Frontexarbetet är en nyckelfråga för det europeiska samarbetet och att Sverige har en del att bidra med. Min erfarenhet är att de svenska insatserna får väldigt mycket beröm.
Min bild är även att de medarbetare som varit iväg har lärt sig mycket och att de känner en väldigt stor stolthet över att ha deltagit i det europeiska arbetet. Jag tror inte att det var kritik, men det beskrevs lite som att det blir mer jobb när man åker iväg på europeiska uppdrag. Ja, det blir det, och man måste pussla med de resurser man har. Det förstår jag.
Men jag ser också att de som har varit iväg får någon typ av utveckling i sin ledarroll, vilket kan vara bra för Kustbevakningen på sikt och inte minst leda försörjningen. Sedan får man mycket beröm för våra svenska kompetenser inom ramen för Kustbevakningen, vilket jag känner stolthet över. Jag tycker att frågan om Kustbevakningen är viktig, och jag tycker att vi har visat att vi varit beredda att tillföra resurser.
Hur budgeten ser ut framöver får vi återkomma till när hela budgeten presenteras. Frågan om dricksvatten är viktig från ett kustbevakningsperspektiv; de fyller en viktig funktion. Vi har också ett stort utvecklingsarbete som just nu pågår inom ramen för det civila försvaret, där vi höjer ambitionsnivån för att säkra dricksvattenfrågan vid kriser och ytterst vid höjd beredskap och krig.
Mikael Damberg (S):
Jag tycker att det är viktigt att säga att Kustbevakningen är unik både som myndighet och som resurs i det svenska samhället. Genom att de har resurser som få andra myndigheter eller aktörer har blir de också mångsysslare. De får hjälpa väldigt många andra myndigheter med deras uppdrag för att de ska kunna förverkligas.
Detta är både en blessing och en förbannelse eftersom det därför finns en bredd i uppdraget som jag tror att många som jobbar inom Kustbevakningen uppskattar. Man har en bredd i sin kompetens, och man känner att man är ianspråktagen i väldigt viktiga situationer. Men det leder också till en prioriteringsdiskussion. Vad i uppdraget måste vi prioritera? Jag har stort förtroende för att ledningen för Kustbevakningen klarar av den prioriteringsdiskussionen.
Med jämna mellanrum måste också vi våga prioritera ekonomiskt, vilket vi har gjort. Jag förstår att det i första hand var investeringskostnader som vi tänkte på, för det blev en ohållbar situation med uteblivna investeringar som var tvungna att genomföras och som drog på myndigheten kostnader. En budget för Kustbevakningen innefattar dock både investeringar och verksamhetskostnader, det vill säga både personal och investeringar. Det hänger ihop.
Om vi inte gör investeringar får vi problem, och om vi inte har tillräckligt mycket personal får vi problem. Det är självklart så att regeringen över tid måste pröva Kustbevakningens anslag. Jag känner en viss stolthet över att vi gjorde den stora investeringen. Men vi kommer att behöva fortsätta att följa Kustbevakningen framöver, för det är en viktig myndighet som jag uppfattar att många känner en stor stolthet över att arbeta i.
Mikael Damberg (S):
Jag ser absolut inte ned på verksamheter som handlar om att hjälpa varandra, att släcka bränder och sådant. Det får aldrig misstolkas. Vid de större bränderna har vi snarare sett att det finns en enorm vilja och kunskap att hjälpa till. Redan i dag ser vi att lantbrukare och skogsägare fyller en stor funktion vid de stora bränderna.
Hur man utvecklar det samarbetet är en väldigt viktig fråga att jobba med. Jag vet att flera räddningstjänster runt om i Sverige jobbar med det och att MSB har träffat till exempel LRF för att diskutera de pilotprojekten, eller vad man nu säger. Det tycker jag är bra.
Jag har däremot inte fått några underlag eller något förslag från Myndigheten för samhällsskydd och beredskap om att det är just den typen av nationella förstärkningsresurser som vi ska satsa på just nu. Det betyder inte att vi inte hamnar i en situation där de kommer att föreslå det när man har utvärderat metoderna, sett på möjligheterna eller funderat över vad som ska vara lokalt, regionalt och nationellt.
Jag är öppen för sådana diskussioner, men vi har inte fått några sådana underlag nu. Det som har gjorts på statlig nivå efter erfarenheterna från 2014 och 2018 är att man ringade in vilka resurser som inte fungerade vid de stora bränderna och vilka ytterligare insatser som behöver göras. Man ringade in de flygande resurserna, som vi redan har talat om, alltså helikoptrar. Vi skulle också testa flygplan.
Nu har vi ett avtal om minst tio helikoptrar som används frekvent för att släcka bränder. Och vi har just nu fyra skopande flygplan, som också hjälper till. Det är också delvis EU-resurser. Vi har faktiskt inte behövt betala för alla resurserna själva. En del står till EU:s förfogande. Sverige har blivit ett nav för de flygande resurserna i norra Europa. Jag tycker att det är en utmärkt lösning på beredskapsproblemet i Sverige, men det är också utmärkt att vi kan hjälpa till.
Två av flygplanen var till exempel nere i Grekland i somras. Vi har också förstärkt ledningsstödet från nationell nivå. Kanske blir det behovet mindre nu när vi tvingar in med övergripande ledning. Vi hade problem med att Rakelsystemen inte hade tillräcklig täckning runt om i Sverige. Nu har vi nio nya basstationer med Rakel som vi kan placera ut så att kommunikationsutrustningen fungerar.
Dessutom har vi på fler platser i Sverige förstärkt skogsbrandsdepåerna med utrustning, så att vi har bättre beredskap över landet. Det var det vi fick veta från utredningarna att vi skulle prioritera på nationell nivå. Vad vi ska prioritera om ett eller två år och framöver kan jag återkomma till.
Det vore jättespännande om det kunde utvecklas mer samarbete mellan inte minst lantbrukare och skogsägare och deras stora resurser, som redan i dag tas i anspråk vid skogsbrandsläckning. Jag tycker att det är intressant.
Jag tror att det ligger i såväl räddningstjänstens intresse att hitta bättre samarbeten som skogsnäringens intresse, entreprenörernas intresse och försäkringsbolagens intresse att fundera på hur man jobbar med eftersläckningsarbetet på bästa möjliga sätt. Det är en spännande och intressant diskussion som jag gärna fortsätter framöver.