KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Otto Littorin (M):
Den oro som Ulla Andersson beskriver tror jag bygger på en missuppfattning, nämligen att man tror att plusjobben totalt sett ska försvinna i morgon dag, eller att ersättningen ska försvinna. Så är det naturligtvis inte. Så har heller inte skett. Fortfarande utgår hundra procent av lönekostnaden under hela avtalsperioden.
För att försöka hålla mig till Ulla Anderssons andra fråga och inte upprepa alla de argument som jag drog för en liten stund sedan vill jag säga att jag i den här delen naturligtvis fäster stor tilltro till nystartsjobben. Jag konstaterar att 40 procent av de beviljade nystartsjobben gått till personer som varit arbetslösa i mer än två år.
Det tycker jag är en väldigt bra start, och det gläder mig att Socialdemokraternas nya ledare omfamnat nystartsjobben, vilket hon trots allt flera gånger gjort. Det är jag mycket glad för. Den utvecklingen har vi all anledning att fortsätta att följa för att se hur den blir framöver. Låt mig sedan gratulera Luciano Astudillo till uppdraget att reformera Socialdemokraternas jobbpolitik. Jag vill samtidigt passa på att gratulera regeringen till samma utnämning.
Det finns i Luciano Astudillos inlägg i kammaren inte en suck eller susning av omprövning eller nytänkande. Fortfarande är modellen fler Amsprogram, fler åtgärder, mer än hundra procents ersättning till kommunerna för plusjobbarna och allt vad det kan vara. Inte ett ljud hörs om hur de nya jobben ska växa fram och i vilka branscher eller på vilket sätt politiken ska verka så att fler kommer i arbete. Men jag hoppas att det kommer en del nya tankar efter att Luciano Astudillo och resten av arbetsgruppen stängt in sig ett tag.
Det vore intressant att få höra dem inför nästa val. Jag kan möjligen, Luciano Astudillo, reda ut lite grann av det som du tar upp. Plusjobb är inte bra som arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Det är den absolut dyraste åtgärd vi har. Det krävdes mer än hundra procents ersättning för att kommunerna skulle börja anställa. Däremot gör plusjobbarna, de som har de jobben, givetvis värdefulla insatser. Det är klart att det är så.
Jag tycker att de faktiskt är så värdefulla att de som får ta del av dessa tjänster, nämligen kommunerna, skulle ha råd att betala en liten slant för de jobb som plusjobbarna utför. Det är väl inte alldeles orimligt.
Sven Otto Littorin (M):
Jag tackar både Ulla Andersson och Luciano Astudillo för debatten. Jag ska börja med Luciano Astudillos tre utgångspunkter: att inte låsa in sig, att driva politiken nedifrån och upp och att fortsätta att opponera mot vår politik. Det är utmärkta utgångspunkter. Det ska bli roligt och spännande att bryta en del av de här idéerna mot varandra. Det ser jag verkligen fram emot.
Men medan Luciano Astudillo opponerar mot vår politik lovar jag att fortsätta att opponera mot samhällsproblemen, fortsätta att opponera mot utanförskapet och fortsätta att försöka driva en politik för att bryta detta. Luciano Astudillo talar om nystartsjobb i offentlig sektor. När vi konstruerade nystartsjobben var vår bedömning att vi behöver fler anställda i privat sektor.
Det är det vi bör fokusera på för att se till att vi får större skatteintäkter och större resurser, till exempel för investeringar i olika välfärdsdelar av ekonomin. Luciano Astudillo pratar om Ams effektivitet. Man skulle också kunna prata om kommunernas effektivitet i att söka och avsluta sina ansökningar. Oavsett vilket - 100 procent i ersättning är inte fy skam det heller.
Slutligen till Ulla Anderssons frågor. Jag ska försöka reda ut vad som är bra eller inte bra eller vad det nu kan vara. Om man ska försöka konstruera en arbetsmarknadspolitisk insats som har effekt tycker jag att plusjobben inte är en bra konstruktion. Det är den dyraste arbetsmarknadspolitiska åtgärd vi har. Den har varit övergenerös i förhållande till kommunerna, som faktiskt drar nytta av plusjobbarnas insatser.
Plusjobben har också ett slut, som illustreras av precis det problem som Ulla Andersson tar upp om dem som avslutar sin plusjobbsperiod när det är något år kvar till pension. Samtidigt är det naturligtvis så att plusjobbarna utför arbetsinsatserna. Det är inte de som ska stigmatiseras av detta. Det är jag väldigt tydlig med. Många av dem, de allra flesta - alla! - gör säkert väldigt goda insatser.
Just därför tycker jag att de som drar nytta av dem faktiskt också kan vara med och betala en liten slant för detta.
Sven Otto Littorin (M):
Jag försöker räkna i huvudet, vilket i denna sena timme kan innebära utmaningar. Men om jag får det rätt är det ungefär 8 procent av de hittills beviljade nystartsjobben som har gått till personer över 60 år. Når vi vårt mål med 20 000 i slutet på året, vilket inte ser alldeles omöjligt ut med tanke på att vi nu ligger närmare 5 000 vid kvartalsskiftet, motsvarar det 1 600 personer över 60 år. Det tycker jag inte är så dåligt.
Det är gott, men det går alltid att göra mer. De 20 000 jobb vi talar om är ett budgetestimat och inte en begränsning. Den som uppfyller kriteriet för att få ett nystartsjobb, och det gör ungefär 200 000 personer, har också möjlighet att få det. Jag hoppas att så många som möjligt den vägen kan komma in i permanent arbete och tillsvidarearbete där de också omfattas av de regler i övrigt som gäller på arbetsmarknaden.
Det kanske vi inte behöver vara så hemskt oeniga om. Slutsatsen i den här interpellationsdebatten liknar den i debatten vi hade alldeles nyss. Det har varit en mycket trevlig debatt. Jag önskar er en god kväll. Men jag kommer inte att medverka till att ersätta kommunerna för den neddragna merkostnadsersättningen.
Sven Otto Littorin (M):
Där hörde vi ett svenskt svar på Brezjnev, för att alludera till den inledande diskussionen vi förde. Med all respekt, men Blair var labourpolitiker och Clinton var demokrat. Jag vill inte ha det som i USA. Jag konstaterar bara att just den här delen i den politik de förde har lett till en fantastisk utveckling när det gäller att minska utanförskap och öka sysselsättningen. När det gäller låglönediskussionen säger jag återigen: Det här är inte en låglönepolitik.
Lönerna sätts av arbetsmarknadens parter, och det gör de just i detta nu när vi sitter och diskuterar. Det gör de alldeles utmärkt. Jag har flera gånger tagit motsvarande diskussion när det gäller just rätten för arbetsmarknadens parter att göra det och fördelarna med den svenska modellen. Det har vi inte vare sig i USA eller i England. Jag vill inte importera de lösningar man har i de länderna, eller i Frankrike för att ta några exempel.
Jag tycker tvärtom att den svenska modellen under de senaste 70-80 åren har visat sin styrka på det här området och motverkat precis den risk som Patrik Björck tar upp, låglönerisken. Det är klart att man ändå måste ta intryck, av till exempel Blair. Just i det här fallet, när det gäller ökat arbetsutbud för att se till att få ned arbetslösheten och öka sysselsättningen, finns det en god lärdom att dra för svensk vidräkning.
Sven Otto Littorin (M):
Luciano Astudillo har frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder för att undanröja de brister som har följt i nystartsjobbens spår. Lucian Astudillo skriver i sin interpellation i svepande ordalag om att "antalet nystartsjobb har hittills varit mycket begränsat". Jag delar inte denna åsikt. Det tar tid att etablera ny politik. Vecka 12 hade över 3 600 personer fått nystartsjobb. Det är fler än dem som för ett år sedan efter motsvarande tid hade påbörjat de av den tidigare regeringen införda plusjobben.
Och då ska man veta att subventionen för plusjobben var fyra gånger högre. Inte heller Luciano Astudillos svepande påstående att "nystartsjobben inte hjälper dem som står längst från arbetsmarknaden" stämmer. Av de 3 600 som nu gått från utanförskap till arbete genom nystartsjobb är ca 30 procent utrikes födda, och ca 9 procent har ett funktionshinder. Luciano Astudillo lyfter fram nystartjobbens undanträngningseffekter. Vi vet ännu inte hur stora dessa är, men jag håller det inte för osannolikt att det kan ligga något i Luciano Astudillos farhåga.
Undanträngning är ett väl utforskat område inom arbetsmarknadspolitiken. Vi vet att alla lönesubventioner är förknippade med undanträngning. Ibland är emellertid undanträngning en poäng, om den innebär att de som står allra längst ifrån arbetsmarknaden ges möjlighet att konkurrera om jobben. Vad vi vet om hur nystartsjobben hittills har fungerat tyder på att insatsen har fyllt sin funktion. Jag vill också gärna peka på att nystartsjobben finns i det privata näringslivet, inte i offentlig sektor. Nystartsjobbare går från att vara bidragstagare till att bli skattebetalare.
Att detta är bra för självkänslan är uppenbart. Men det är också så att statens utgifter för bland annat arbetslöshetsförsäkring minskar samtidigt som löneskatt betalas in, och detta sker utan någon ökning av utgifterna för offentlig konsumtion. Effekten när någon börjar ett nystartsjobb är således dubbel. Detta gör att även om man räknar med betydande undanträngningseffekter så blir den samhällsekonomiska nettoeffekten av nystartsjobben positiv. Jag vill påminna om att denna poäng missades av den tidigare regeringen.
Om man som med plusjobben gör tvärtom och begränsar subventionerna till offentlig sektor kan man vara helt förvissad om att även en måttlig undanträngning ger ett samhällsekonomiskt underskott. Avslutningsvis vill jag påminna om att nystartsjobben inte är ett arbetsmarknadspolitisk program utan en riktad efterfrågestimulans. De utvecklas väl, och regeringen kommer att följa upp nystartsjobben med fler satsningar av samma typ. Redan till sommaren kommer exempelvis riktade efterfrågestimulanser för unga i form av halverad arbetsgivaravgift.
Sven Otto Littorin (M):
Ja, självkritisk ska man naturligtvis vara om man förtjänar det. Framför allt ska man göra analyser av effekter efter hand. Det måste man naturligtvis göra. Jag vill bara konstatera att nystartsjobben naturligtvis inte är den enda lösningen. Det är en åtgärd för att se till att underlätta för framför allt dem som har varit borta länge att komma tillbaka. Budgetprognosen var 20 000 vid årsskiftet.
Det är en prognos, inte en begränsning. Nystartsjobben är konstruerade så att det är en rättighet för den arbetssökande och för arbetsgivaren att kunna ta del av det om man uppfyller villkoren. Ungefär 200 000 är berättigade såvitt jag har förstått det. Jag skulle bli väldigt glad om så många som möjligt av dessa 200 000 faktiskt hade möjlighet att ta del av nystartsjobben.
Vad det innebär är att de 200 000 personer som i dag lever med en bidragsförsörjning i stället blir skattebetalare. Om någon i extremfallet skulle tjäna 80 000 kronor i månaden skulle arbetsgivaravgiften i det fallet vara ungefär 25 000 kronor, som man avstår att ta in, men i stället skulle det ge skatteinkomster på 40 000 plus.
Även i detta perspektiv är det bra, plus att det är en person som bidrar till tillväxt och välfärd. Det här är ett extremfall. I verkligheten visar det sig att nästan fyra av tio av dem som hittills har fått jobb har varit inskrivna i arbetsförmedlingen längre än två år. Det är naturligtvis väldigt glädjande att de har haft en så stor möjlighet att komma tillbaka. Knappt var fjärde är ungdom, 20-24 år.
Nästan en av tre är född utomlands, var tionde har funktionshinder och var fjärde har grundskola som högsta utbildning. De allra flesta av dessa är inte några höginkomsttagare. Jag har en väldigt söt historia från för något år sedan. Det var en liten pojke som gick med sin pappa på en strand. Det var dagen efter en rätt intensiv storm.
Stormen hade blåst upp svallvågor på stranden, och ett stim fiskar låg på stranden och kippade efter andan. Den lille killen sprang fram till fiskarna och slängde i dem en och en. Pojkens pappa tröttnade till slut och sade: Lille vän, kom så går vi hem, du kan inte rädda alla de här fiskarna ändå. Nej, sade killen, det kanske jag inte kan, jag kanske inte kan rädda alla fiskarna, men för den här fisken är det viktigt.
Det tror jag lite grann är det som Patrik Björck var inne på. För den enskilde person som vi nu pratar om, som går från ett långt utanförskap och kommer in i ett arbete, ett arbete vilket som helst på arbetsmarknaden, med den skillnaden att arbetsgivaravgiften är borttagen under lika lång period som han har varit långtidsarbetslös, innebär det här en hundraprocentig skillnad. Jag tycker att det är det vi ska ta fasta på och jobba vidare på naturligtvis.
Nettoeffekten är oerhört positiv samhällsekonomiskt, och den är fullständig för den som har möjlighet att få ett nystartsjobb. Ungefär 200 000 är berättigade. Vår prognos har varit runt 20 000 vid årsskiftet. Vi hoppas naturligtvis på många fler, för det är en vinst för den enskilde och en vinst för statskassan och samhällsekonomin.
Sven Otto Littorin (M):
Ja, Monica Green rör sig över stora fält nu. Det är uppenbart att Monica Green inte gillar nystartsjobben. Då kan jag inte annat än att sluta mig till att det finns vissa spänningar inom den socialdemokratiska riksdagsgruppen, eftersom hennes partiledare har uttalat sig positivt om dem. Det går inte ihop. Inkomstskillnaderna i USA minskade när Clinton var president, som ett resultat av skattesänkningar för låginkomsttagare. Jag tycker att det är en intressant politik, att den som tjänar lite får mer över i plånboken.
Det tycker uppenbarligen inte Monica Green. Luciano Astudillo! Ja, vi sade hela tiden - det står också i budgeten - att budgetprognosen är en stock om 10 000 nystartsjobb i snitt varje månad. Det betyder att vi nu när vi befinner oss på knappt 5 000 har nått knappt hälften. Är jag nöjd med det? Nej, jag skulle naturligtvis, som jag sade, vilja att det var många fler.
Det finns kanske 200 000 personer som är berättigade - detta är en rättighet - och jag skulle naturligtvis vilja att så många som möjligt av dem hade möjlighet att få det. Luciano Astudillo nämner fyra delar, och det är dels undanträngning, dels kvinnor och män, dels ungdomar och dels invandrare. Låt mig försöka resonera snabbt. Ungdomar: En fjärdedel av nystartsjobben har hittills gått till ungdomar. Det är ganska bra, men det räcker inte. Ni lämnade efter er ett oerhört mycket större tomrum när det gällde just ungdomsarbetslösheten.
I morgon kommer vi att skicka förslaget om jobbgaranti för unga på remiss, och vi kommer att kunna presentera ett och annat som vi hoppas få diskutera senare. Invandrare: Ungefär en tredjedel av nystartsjobben har gått till invandrare. Det är ganska bra. Jag skulle naturligtvis vilja att det var många fler, och därför blir också instegsjobben ett viktigt instrument för att få in fler invandrare på arbetsmarknaden. Undanträngningen har jag berört. Även med 70 procents undanträngning är det samhällsekonomiskt lönsamt, och naturligtvis finner vi den lönsam.
När det gäller kvinnor och män har jag sagt tidigare, vilket jag gärna upprepar, att det är ett orosmoln som vi måste följa och titta närmare på. Vi har valt att lägga nystartsjobben i privat sektor, och där är fördelningen 60-40. Nu är den 70-30 på nystartsjobben, och det är inte tillräckligt bra. Men jag vill poängtera att detta med nystartsjobb är en rättighet, inte någonting annat.
Sven Otto Littorin (M):
Luciano Astudillo har frågat mig vilka åtgärder jag vidtagit för att privatisera arbetsförmedlingarna och hur långt mina ambitioner sträcker sig vad avser så kallade kompletterande aktörer. Mina ambitioner är att effektivisera arbetsförmedlingen så att den bättre bidrar till en fungerande matchning och motverkar utanförskapet. Arbetsförmedlingen ska ha ett tydligt fokus på matchningen. Det finns inga planer på att privatisera den offentliga arbetsförmedlingen, men förmedlingsverksamheten måste blir mer diversifierad. Det innebär att den offentliga arbetsförmedlingen ska kompletteras med andra aktörer.
Syftet är att bättre fånga upp individens förutsättningar och utnyttja den samlade kompetens som finns på arbetsmarknaden. Det kan vara aktörer inom offentliga och privata sektorer men också fackliga organisationer. Därmed kan den sökande snabbare få matchningsstöd utifrån sina behov och möjligheter. Regeringen har gett Ams uppdraget att se till att kompletterande aktörer blir en del av tjänsteutbudet. Det är alltså Ams som avgör hur förmedlingsverksamheten kompletteras effektivast med andra aktörer och hur dessa blir ett naturligt inslag i arbetsförmedlingens tjänsteutbud.
Sven Otto Littorin (M):
Jag ska försöka vara lika fast i detta som när det gäller arbetsrätten och den svenska modellen. Så är det med det! Ja, jag tittar nog gärna på detta med licenser, jobbagenter och annat. Det finns all anledning att vara öppen i sinnet för detta.
Jag tycker att det som Luciano Astudillo berättar om Mabi i Malmö visar precis detta att det finns bra många organisationer och föreningar - det kan vara privata företag också - som brinner för att hjälpa till att slussa personer tillbaka i arbete. Kan man hitta en lämplig modell för att hantera det inom ramen för Ams övergripande nationella ansvar är väl det alldeles utmärkt!
Ulf Holm efterlyste kontaktytor - vilka kontakter jag har. Det är inte alls många dagar sedan som fyra Sacoförbund meddelade att man just drar i gång en arbetsförmedling. Jag har träffat Sveriges Ingenjörer och pratat om detta. De har ett rätt intressant mål, nämligen att var fjärde medlem ska byta jobb varje år. Det målet har de av två skäl. För det första menar de att det är det bästa sättet att byta jobb och höja sin lön på riktigt.
För det andra får man därigenom väldigt mycket av lärande på jobbet. Genom att byta jobb får man nya arbetsuppgifter och nya sammanhang. Jag tycker att det är en oerhört intressant målsättning. Den funkar naturligtvis inte överallt på arbetsmarknaden, det inser jag också, men det funkar för dem.
Det är klart att nästa naturliga steg blir att man för att underlätta kan se till att ens medlemmar är förberedda på att byta jobb med olika typer av internutbildningar, att sätta press på arbetsgivaren att erbjuda den typen av lärande på jobbet och vad det nu kan vara. Det handlar också om att kunna erbjuda en arbetsförmedling för sina medlemmar, om man får uttrycka det så.
Det är en variant som tillsammans med den variant som Luciano Astudillo berättar om - Mabi i Malmö - är typexempel, tycker jag, på den typen av goda kompletterande aktörer som vi måste hitta bättre fungerande system rent praktiskt och ekonomiskt för att kunna hantera. Om vi skulle titta kanske 10, 15 eller 20 år framåt i tiden ser jag framför mig - det här är rena spekulationer ska jag säga - att kanske vart tionde jobb är förmedlat av en kompletterande aktör.
Ja, det är kanske bra! Jag tror att det är till nytta både för den enskilde och för arbetsförmedlingarna som kan hitta kompletterande sätt att arbeta på som man också kan föra in i sin egen organisation. Titta på Trygghetsstiftelsen och Trygghetsrådet som på ett bra och effektivt sätt jobbat med kompletterande aktörer i sina olika programverksamheter med ett väldigt gott resultat och till en bra kostnad.
Det tycker jag kan kännas som ett gott föredöme. Det här blev väl en trevlig liten debatt! Det tackar vi för!
Sven Otto Littorin (M):
Ulf Holm har ställt flera frågor till mig med anknytning till regeringens beslut att avskaffa merkostnadsersättningen för plusjobb. Jag har under de senaste två månaderna fått närmare tjugo interpellationer och skriftliga frågor - två av interpellationerna har jag besvarat tidigare i dag - med frågeställningar liknande Ulf Holms. Stora delar av den aktuella problematiken är således, som jag redan framhållit, väl belysta här i kammaren. Under några veckor i höstas ökade antalet plusjobb mycket kraftigt och på ett sätt som rimligen inte gick att förutse.
Regeringen valde efter mycket noggrant övervägande att finansiera de kostnader som ökningen förde med sig genom att avskaffa merkostnadsersättningen för plusjobben. Jag har stor respekt för att detta beslut kan leda till oro och vissa problem i kommunerna. Några kommuner har satt sig i en svår situation genom sitt sätt att använda merkostnadsersättningarna. Oron avspeglas här i kammaren. Regeringen har emellertid i varje läge ett ansvar för den nationella politiken, på arbetsmarknadspolitikens område och i övrigt. Det innebär självklart också en frihet att agera i enlighet med det mandat väljarna givit den.
En länsarbetsnämnd eller någon annan statlig myndighet kan inte "avtala bort" vad riksdag och regering i offentligrättslig ordning beslutat. Oförutsedda problem och utmaningar måste hanteras. Val måste göras. God kontroll på statens utgifter och därmed god ordning i statsfinanserna är ett överordnat intresse. Jag avser, mot bakgrund av vad som ovan redovisats, inte att föreslå att återinföra merkostnadsersättningen eller vidta andra åtgärder som innebär ytterligare utgifter i sammanhanget.
Vad gäller de praktiska effekterna av regeringens beslut vill jag gärna påminna om att subventionen av plusjobbarens lön behålls oförändrad på 1 000 kronor per dag. Detta är den högsta subventionen som finns inom arbetsmarknadspolitiken, och den finns trots att personer med plusjobb normalt sett inte tillhör dem som står längst från osubventionerat arbete. Jag vill också understryka att regeringen vidtar en rad generella åtgärder syftande till att öka möjligheterna för dem som står allra längst från arbetsmarknaden att komma i arbete.
Regeringen har nyligen föreslagit riksdagen att det från och med den 2 juli i år införs en jobb- och utvecklingsgaranti för den som är långtidsarbetslös. Sedan tidigare finns nystartsjobben som innebär att tröskeln för att nyanställa personer som står långt från arbetsmarknaden sänks påtagligt. Jag vet också att arbetsförmedlingarna nu arbetar aktivt för att personer med plusjobb ska gå över till reguljära anställningar.
Sven Otto Littorin (M):
Jag ska inte återupprepa hela den debatt som vi har haft två gånger tidigare här. Jag konstaterar bara att det man hör i Ulf Holms resonemang i någon mån måste bygga på ett felslut. Vi avskaffar kommunbonusen. Vi går ned från 125 till 100 procent i ersättning för lönekostnaden. Kommunen får fortfarande 1 000 kronor per dag och anställd för dem som har avtal om plusjobb.
Det är den högsta ersättningsnivån som finns i arbetsmarknadspolitiken. Om det är så att kommunerna inte tycker att det finns något som helst värde på det arbete som plusjobbarna utför, och man fortfarande får hela lönekostnaden betald, varför skulle man då säga upp någon? Det är naturligtvis helt orimligt. Det måste finnas något värde även för kommunen i det arbete som plusjobbarna utför. Det hoppas jag att kommunerna tycker.
Nu tar vi bort merkostnadsersättningen, de 25 procenten i kommunbonus, som har utgått utöver kostnaden för att kommunerna skulle börja anställa i plusjobben, vilket man inte gjorde från början. Det är inte orimligt. Merkostnaden för de 4 400 som anställdes under de sista veckorna, efter det att budgeten antogs, motsvarar ungefär 2 miljarder kronor. Det är mitt ansvar, eftersom jag har ansvar för utgiftsområde 13, att se till att finansiera det inom budgetramarna.
Om jag inte hade tagit initiativ till att ta ned merkostnadsersättningen till "bara" 100 procent av lönekostnaden så hade jag fått ta den kostnaden någon annanstans. Det kunde som sagt ha gällt anställningsstöd, lönebidrag eller någonting annat. Jag kan säga att den debatten hade jag inte velat ha, och jag kommer heller inte att ha den. Det här var det som var helt nödvändigt att göra. Det finns ingen anledning att oroa plusjobbarna i onödan.
Deras ersättning gäller, och det är klart att jag, med tanke på att nio av tio kommuner går med ordentliga plus just för tillfället, utgår från att kommunerna naturligtvis kommer att se att den arbetsinsats som plusjobbarna utför är viktig och att man kommer att fullfölja de avtal man har med plusjobbarna. Det hade naturligtvis varit bättre om plusjobbarna hade omfattats av LAS, till exempel. Det var en brist från den förra regeringen att så inte var fallet.