KBLab/rixvox huggingface dataset:
Göran Hägglund (KD):
För det första tycker jag att det är en väldigt spännande utveckling som sker i väldigt många av landets landsting och regioner, där man håller på att pröva nya modeller för att öka tillgängligheten för att stärka patientens ställning och ge nya möjligheter för personalen att verka på bästa sätt inom svensk hälso- och sjukvård.
Vi ser nu en lång rad landsting och regioner som gör detta. I många sammanhang gör man det under stort samförstånd över alla politiska gränser, och man lyckas hitta system som fungerar väl och med en öppenhet. Detta ska jag återkomma till lite senare.
I andra landsting, till exempel i Stockholm, blir det gärna en intensiv politisk debatt om frågorna. Det är viktiga frågor som förtjänar att debatteras, och effekterna av förändringar ska ständigt prövas. Jag uppfattar det dock som att Socialdemokraterna inte som princip är emot vårdvalsmodellen.
Man kan se det till exempel i Halland där man har en bred överenskommelse kring detta. Snarare resonerar vi om hur man riggar det bästa ersättningssystemet så att vi - självklart - kan få kvalitet och tillgänglighet. Vi ska också i någon mening gynna produktivitet, alltså att många patienter får bästa möjliga behandling på kortast möjliga tid.
Jag tycker att det är viktigt för alla som inför vårdvalsmodeller att man är väldigt noggrann men också prestigelös, att man prövar, och visar det sig att man behöver justera systemen för att få de effekter man vill ha ska man ha en öppenhet för att göra det. Så hittar vi den bästa möjliga modellen.
I dag kunde jag läsa i någon av morgontidningarna att man i landstinget här i Stockholm diskuterade ersättningsmodellen för att se om man har landat alldeles rätt. Men jag tror inte att vi ska ta ifrån landstingspolitikerna i Stockholm deras rätt och deras skyldighet att utforma den politik som är deras ansvar.
Därför ska jag som minister inte recensera dem eller berätta för dem vad de ska göra. De har ett ansvar gentemot alla människor som drabbas av sjukdom i Stockholms läns landsting och ytterst naturligtvis mot väljarna. Jag tycker att vi ser en väldigt positiv utveckling. Det gäller att man hela tiden är beredd att justera systemen om man ser några andra effekter än dem man har tänkt sig att åstadkomma, och vi kan också här i Stockholm se att många öppnar verksamheter.
På den lista som jag har fått över verksamheter som öppnas under första halvåret i år finns bland annat Södertälje, Botkyrka, Huddinge, Haninge, Spånga-Tensta, Upplands Väsby, Nacka, Hägersten och så vidare. Det förefaller alltså vara så att vi får många nya. En del av dem jag räknade upp finns i områden som i vanliga fall brukar betecknas som lite svårare än andra.
Göran Hägglund (KD):
I Stockholm har man vart fjärde år val. Man väljer till kommunfullmäktige. Man väljer till landstingsfullmäktige och man väljer till riksdagen. Så är det över hela landet, och jag tror att det är väldigt viktigt att vi gör klart vad som är riksdagens bord och vad som är landstingets bord.
Väldigt mycket av det som nu diskuteras är faktiskt Stockholmsfrågor, och lika lite som jag skulle kunna recensera effekterna fullt ut för vårdcentralen i Bräcke, Trollhättan eller Sävsjö ska jag stå här och tro att jag vet bättre än landstingspolitikerna i Stockholm.
Christina Zedell är möjligen ledamot av Stockholms läns landsting, och då föreslår jag att denna fråga tas upp där. Är hon inte det går det att kandidera där i nästa val. Min principiella syn är att vårdval är bra, att det spelar en roll för att höja kvaliteten, effektiviteten och tillgängligheten.
Det leder till kvalitetsförbättringar och större möjligheter för anställda att hitta en roll inom hälso- och sjukvården som fungerar bra. Min grundläggande hållning är förstås också att hälso- och sjukvården ska ges till alla. Alla är lika mycket värda, och vård ska ges efter de behov som finns.
Tricket för våra landstingspolitiker är att hitta en avvägning när det gäller ersättningssystemen som gör att det fungerar så bra som möjligt. Vi genomför ett understödjande arbete som siktar på att kunna ge ett bättre stöd i just det arbetet. Det här är en svår konst, och jag säger inte att vi sitter på hela sanningen, men jag tror att det är en nytta med att fler samtalar och bidrar till att utveckla ersättningsmodellerna.
Vårdvalsmodellen tror jag har kommit för att stanna, eftersom det är en klok tanke i grunden. Jag tror att det är ett bra sätt att få de effekter vi vill se inom hälso- och sjukvården: bättre tillgänglighet, att vården finansieras gemensamt och ges efter behov.
Göran Hägglund (KD):
Christina Zedell frågar mig om Stockholmsmodellen är en modell att genomdriva i hela landet. Nej, det tror jag förstås inte. Det var därför som jag gav ett sådant svar som jag gav inledningsvis. Jag talade om att jag tror att vårdvalsmodellen är någonting att genomföra i hela Sverige.
En utredare har lämnat förslag till hur det skulle kunna se ut, med stora möjligheter för regionerna att själva utforma modellen på det sätt som passar bäst lokalt. Självklart finns det myndigheter som ständigt följer det här och svarar för tillsynsverksamhet. Vi har öppna jämförelser som gör att vi kontrollerar resultaten.
Kvalitetsindikatorerna har samma effekt. Det är inte min sak som statsråd att recensera enskilda landstings politik lika lite som att recensera olika kommuners politik. Jag tycker att man kan lyfta fram goda exempel, och jag vill gärna lyfta fram framför allt Halland. Där är det politisk enighet, och de har varit banbrytande.
Där har man haft systemet i sjön längre, och man har genom de uppföljningar som görs på vetenskaplig grund kunnat se väldigt positiva effekter. Jag tycker att det är väldigt viktigt att landstingspolitiker runt om i hela landet följer den här utvecklingen för att kunna lära hur vi kan utveckla svensk hälso- och sjukvård, som ju redan är i världsklass, så att den blir ännu bättre.
Fortfarande kvarstår tyvärr väldigt många utmaningar och problem som vi har att kämpa med, bland annat när det gäller tillgänglighetsfrågorna, som vi är fast beslutna att ta itu med. Till sist vill jag än en gång önska alla i kammaren en riktigt glad midsommar.
Göran Hägglund (KD):
Christina Axelsson har frågat mig vad jag gör för att få mer forskning på äldres sjukdomar, öka utbildningen i geriatrik på olika nivåer, för att fler äldre ska få chansen att träffas och för att förbättra samarbetet mellan kommuner och landsting vid vård av äldre samt vilka initiativ jag avser att ta för att öka äldres tillgänglighet i vården. Målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen.
Vidare ska vården ges med respekt för alla människors lika värde och den enskilda människans värdighet. Den som har de största behoven av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. Det är landstingens ansvar att organisera hälso- och sjukvården så att den uppfyller kraven i hälso- och sjukvårdslagen. Forskning inom medicin och livsvetenskaper är ett prioriterat område för regeringen, och regeringen avser att återkomma i frågan i den kommande forskningspolitiska propositionen.
Några av målen för äldrepolitiken är att kunna åldras i trygghet och att ha tillgång till god vård och omsorg. För att nå målen krävs bland annat samverkan mellan olika aktörer, yrkesgrupper, frivilligorganisationer och olika huvudmän. En förutsättning för en trygg äldrevård är också att utveckla kunskap, satsa på forskning och metodutveckling samt att nya evidensbaserade metoder får spridning i hela landet.
Regeringen genomför därför stora satsningar på vården och omsorgen om äldre personer bland annat genom ett stimulansbidrag till kommuner och landsting på 1,35 miljarder kronor. Områden som prioriterats inom ramen för detta bidrag är bland annat läkartillgång, läkemedelsgenomgångar, samverkan kring rehabilitering, demensvård, kost och nutrition, förebyggande arbete och att äldres sociala behov uppmärksammas i större utsträckning än hittills.
Sedan 1997 finns en besöksgaranti inom primärvården. Under 2005 tecknades en överenskommelse mellan staten och Sveriges Kommuner och Landsting, SKL, om att utvidga besöksgarantin till en vårdgaranti som också omfattar väntetid till behandling. För att täcka de ökade kostnaderna för införande av vårdgarantin tillförs landstingen 500 miljoner kronor per år.
För 2007 fick landstingen dessutom 250 miljoner kronor extra, det vill säga totalt 750 miljoner kronor för genomförandet av vårdgarantin. Vårdgarantin följs upp av Socialstyrelsen i samverkan med SKL. Regeringen har tagit initiativ till utredningen om patientens rätt i vården. Utredaren ska bland annat lämna förslag till lagreglering av den nationella vårdgarantin och det fria vårdvalet. Förslag i dessa delar kommer att lämnas i december.
Alla medborgare ska känna sig trygga med att vården finns lätt tillgänglig när de behöver den. De nationella satsningarna på att förbättra tillgängligheten och stärka patientens ställning ger goda förutsättningar för att nå målet om en behovsanpassad, tillgänglig och effektiv vård av god kvalitet.
Göran Hägglund (KD):
Jag ska avstå från att läsa upp mitt svar en gång till. Jag har svarat på de frågor som har ställts om vad jag ämnar göra för att förbättra samarbetet mellan kommuner och landsting vid vård av äldre. Jag har gett mitt svar på frågan om vilka initiativ jag avser att ta för att öka de äldres tillgänglighet i vården.
Jag tror ändå att det finns skäl att vika ut sig något mer och diskutera det faktum att vi har väldigt stora förändringar framför oss i takt med att vi för varje dag som går blir en dag äldre, och så småningom kommer ganska många att bli gamla ungefär samtidigt.
För en tid sedan delade jag ut ett pris till ett av alla de väldigt goda projekt som pågår inom svensk hälso- och sjukvård som handlar om att utveckla sjukvården. Det var en tidning som delade ut en guldskalpell för fantastiska insatser inom vården. I det här fallet råkade det vara i mitt hemlandsting Jönköpings län. Det är bäst att jag talar om att jag inte satt i juryn, men jag hade glädjen att få dela ut priset.
Där hade man gjort en fantastisk insats för att undvika fallskador hos äldre som fanns i den kommunala omsorgen eller under landstingets tak. Man hade genom kvalitetsarbete minskat antalet trycksår eller liggsår dramatiskt.
Man hade också förbättrat näringsbalansen hos äldre patienter. Det här tycker jag är ett glädjande exempel på sådant som fungerar väldigt väl och sådant som kan exporteras från ett landsting till ett annat, så att vi lär för att utveckla vården. Det här är någonting som vi ständigt och jämt jobbar med. Men jag vill än en gång påminna om att landstingspolitiken i Stockholm i huvudsak är en sak för landstingspolitikerna där.
Den nationella politiken har ett annat perspektiv men spelar naturligtvis roll.
Göran Hägglund (KD):
Jag håller verkligen med om att vården inte är en marknadsvara som kan hanteras på samma sätt som när det gäller cykelslangar, mikrofoner och annat, utan vården har ett särskilt värde och en särskild betydelse.
Det är därför vi har en bred enighet om att vården ska finansieras gemensamt genom våra skatter och att vården inte ska ges till människor på några andra grunder än deras medicinska behov.
Sedan tror jag ändå att det finns möjligheter att använda en del av de mekanismer som finns på marknaden för att få saker och ting att fungera bättre.
Dit hör till exempel att ersättningssystemen utformas på ett sådant sätt att de leder till att vi får en god kvalitet förstås men också en snabb genomströmning så att så många människor som möjligt får vård och omsorg. Det ger alltså mer makt till vårdtagarna att kunna välja.
Det är sådant som jag tror bidrar till kvalitet och utveckling, men det ersätter inte allt annat. Det kommer att behövas kvalitetskontroll, tillsyn, öppna jämförelser, kvalitetsindikatorer och så vidare för att hela tiden skapa ett så bra underlag som möjligt för dig och mig att välja.
Men till skillnad från marknader där saker och ting saluförs hur som helst handlar det här om att vi betalar vården gemensamt och att den ges efter behov, inte utifrån några andra grunder.
Göran Hägglund (KD):
Jag tackar för diskussionen. Vi får säkert anledning att återkomma. Detta är ett av de mest spännande områden vi har. Hur kommer vi till rätta med de långvariga problem som vi har haft när det gäller till exempel tillgängligheten? Hur möter vi de stora utmaningarna som finns när det gäller en åldrande befolkning och de hälsoproblem som följer med det?
Hur möter vi medborgarnas ökande kunnande och krav på hälso- och sjukvården? Detta är frågor som vi ständigt förstås måste diskutera - liksom att jag ständigt måste önska en god midsommar, vilket jag naturligtvis gör med stor glädje. Glad midsommar!
Göran Hägglund (KD):
Matilda Ernkrans har frågat mig om jag är beredd att vidta åtgärder för att säkerställa korrekt faktaunderlag när det gäller utvecklingen av antalet tonårsaborter 2006 och 2007. Socialstyrelsen har sedan 1975 samlat in uppgifter om antalet genomförda legala aborter i Sverige. Uppgifterna kommer från samtliga kvinnokliniker och gynekologiska avdelningar som utfört aborter.
Syftet med registreringen är att tillhandahålla kunskapsunderlag för utvärdering av abortförebyggande arbete och för forskning samt statistik för allmän samhällsinformation. Av statistiken från Socialstyrelsen framgår att det totala antalet aborter har varit relativt konstant, mellan 30 000 och 38 000 aborter per år, från 1985 till i dag.
Antalet tonårsaborter, det vill säga utförda på kvinnor i åldern 15-19 år, har under senare år däremot ökat i antal från 4 195 år 1995 till 7 532 år 2006. Av Socialstyrelsens rapport Aborter 2007 framgår att antalet tonårsaborter uppgick till 7 584 i fjol.
Om man jämför hur många aborter som utfördes på tonåringar åren 2006 och 2007 har de stigit i antal. Men även antalet kvinnor i den aktuella åldersgruppen har ökat. År 2006 genomfördes 25,4 aborter per tusen kvinnor i åldern 15-19 år och under 2007 genomfördes 24,8 aborter per tusen kvinnor i samma åldersgrupp, vilket innebär en minskning med 2,4 procent.
Däremot har antalet aborter bland övriga grupper ökat, utom för kvinnor över 40 år. Regeringen beslutade den 14 juni 2007 att tillsätta en arbetsgrupp inom Socialdepartementet med uppgift att överväga hur arbetet med att förebygga oönskade graviditeter kan utvecklas bland vuxna, unga vuxna och ungdomar. Den 13 mars i år beslutade regeringen att förlänga arbetsgruppens uppdrag till den 31 mars 2009.
Regeringsbeslutet offentliggjordes i bland annat ett pressmeddelande som innehöll viss statistik från Socialstyrelsens abortregister. De uppgifter som presenterades i pressmeddelandet om arbetsgruppen var inte felaktiga. I pressmeddelandet var vi tydliga med att detta var ett axplock ur statistiken, och det var inte vår avsikt att där ge en helt komplett bild. För detta ändamål behövs naturligtvis fler uppgifter.
Syftet med pressmeddelandet var att offentliggöra regeringens ambition att hitta nya vägar och metoder för att förebygga aborter och minska sexuellt överförbara sjukdomar. Jag anser att den intentionen uppfylldes. Arbetsgruppen har nu påbörjat sitt uppdrag och jag ser med tillförsikt fram emot resultatet av detta arbete.
Göran Hägglund (KD):
Vi tar statistikfrågan först. Om 500 personer skulle dö i bilolyckor under 2008 och 501 under 2009, är det då en ökning eller minskning av antalet dödade i trafiken? Man kan välja att se det på två sätt.
Man kan å ena sidan säga att det har blivit fler i antal. Så är det ju bevisligen, 501 är fler än 500. Å andra sidan kan man säga att det inte har skett någon ökning eftersom trafikarbetet har ökat, så per körd kilometer har det inte blivit fler.
Det är ett annat sätt att resonera. Jag tycker att denna fråga är skäligen ointressant. Det är inte så att jag på något sätt har bidragit till att piska upp stämningen, som det hette här. Vi har tagit ett viktigt initiativ som tidigare regering inte gjorde men som nu välkomnas från socialdemokratiskt håll.
Det syftar till att bedriva ett arbete som om vi lyckas väl leder till att färre kvinnor genomgår abort, att män i större utsträckning tar sitt ansvar och att vi får mindre spridning av sexuellt överförbara sjukdomar. Lyckas vi med det har vi gjort något betydelsefullt.
Göran Hägglund (KD):
Jag förde ett resonemang om trafikolyckor. Jag ska fullfölja det. Om antalet dödsolyckor i Sverige nästa år är 501 i stället för 500 i år - om det nu är så - anser Matilda Ernkrans att det då är fel att säga att antalet dödsolyckor har ökat om trafikarbetet totalt sett har ökat? Jag menar att det är två olika sätt att beskriva någonting.
Men detta var inte det centrala. Man brukar prata om att göra en höna av en fjäder. Här snickras det upp den ena hönsfarmen efter den andra av denna fjäder. Piska upp stämning, säger Matilda Ernkrans. Vi hade ett väldigt bra samtal med ungdomar på Tumba gymnasium om hur det ser ut i deras situation.
Vad är det som gör att killar inte tar sitt ansvar? Vad är det som gör att tjejer tvingas genomgå vad de inte skulle vilja genomgå? Fastän både killar och tjejer vet hur saker och ting hänger samman hamnar alltför många i en situation där man är oönskat gravid eller där man får en spridning av sexuellt överförbara sjukdomar. Vi förde ett jättebra samtal om detta.
Vi har tillsatt en arbetsgrupp som Anders Milton leder för att se om vi kan göra något när det gäller skolans sex- och samlevnadsundervisning. Kan vi göra någonting när det gäller ungdomsmottagningar? Kan vi kampanja på något sätt eller är den möjligheten uttömd och inte ger effekt? Att vi skulle piska upp stämningar känner jag inte alls igen.
Det är sant det som har beskrivits, men det finns en massa tillägg man skulle kunna göra. I regel är våra pressmeddelanden en eller två sidor. Det är ungefär det format man kan hålla sig till för att en mottagare ska läsa det. Man kan naturligtvis hugga på många sätt. Vi har gjort på det här viset. Det var inte det centrala.
Det centrala var att vi sätter i gång ett arbete där vi vill ha många impulser från ungdomar om den värld som de står i. Vad skulle ha effekt för att minska antalet oönskade graviditeter och minska spridningen av sexuellt överförbara sjukdomar?
Göran Hägglund (KD):
När det gäller antalet säger Matilda Ernkrans att det är ett nonchalant sätt att se på frågan. Jag tycker att det på det hela taget är tämligen ointressant. Det intressanta är ju att konstatera att vi har ett problem som är stort för många enskilda ungdomar i vårt land - och för den delen även äldre. Vi behöver naturligtvis fokusera på vad vi kan göra åt det.
Jag hade hoppats att Matilda Ernkrans hade ställt en interpellation om huruvida jag har jättemånga goda idéer om hur vi kan få ned antalet tonårsaborter eller oönskade graviditeter eller minska spridningen av sexuellt överförbara sjukdomar så att vi hade fått en diskussion om det. Det som står i pressmeddelandet är sant; det går inte att komma ifrån. Men det går att beskriva sanningen på många olika sätt.
Den statistik som finns där är sann. Om man ska använda det perspektiv som Matilda Ernkrans har är det väldigt svårt att säga att antalet trafikdödade ökar eftersom man då måste räkna efter och se hur trafikarbetet har förändrats. Det kanske är färre dödade fastän det i antal var fler. Det blir lite förvirrande. Men hur som helst tror jag att vi får skäl att återkomma till sakfrågan som är stor, viktig och betydelsefull.
Den slarvar jag verkligen inte över, utan där är det av allra största vikt att vi åstadkommer åtgärder som kommer att leda till förändringar och förbättringar av situationen. Till sist vill jag önska hela kammaren, alla ledamöter som har samlats för att lyssna på den här debatten, en riktigt glad midsommar.
Detsamma gäller all personal i kammaren och här omkring. Jag hoppas att det blir skönt, avkopplande och trevligt på alla möjliga sätt.
Göran Hägglund (KD):
Jag tror att det betydelsefulla är att vi åtgärdar det. Om vi har ett problem som är väl känt och som vi måste ta itu med är då lösningen att räkna? Om en båt har kantrat och folk ligger i sjön ska man då fiska upp människorna eller ska man räkna hur många de är? Miljöpartiet vill veta storleken på problemet. Regeringen vill åtgärda problemet.
Miljöpartiet vill räkna ut kostnaden. Vi vill eliminera bekymren. Miljöpartiet vill kartlägga. Vi vill åtgärda. Jag har redovisat en lång rad åtgärder som vi har satt i gång tillsammans med Sveriges Kommuner och Landsting, tillsammans med de myndigheter som har den kortaste startsträckan. För min del spelar det mindre roll om det handlar om 20 eller 30 miljarder - om vi tar Thomas Nihléns siffror.
Det är fullständigt ointressant. Så länge enskilda människor far illa för att vi förskriver läkemedel på ett felaktigt sätt finns det ett problem som ska mötas. Det problemet möter vi genom en lång rad insatser. Det handlar om enskilda personer.
Det kan många gånger vara äldre människor som har stor respekt för läkarauktoriteten och kanske själva befinner sig i ett tillstånd där de inte riktigt kan överblicka sin medicinering eller har anhöriga som kan göra det. Det handlar ju om att se till att vi har mekanismer som gör att vi har kontroller så att det inte går fel utan att vi levererar läkemedel till rätt person, i rätt sammanhang och i rätt dosering.
Det är det centrala. Det har gjorts uppskattningar, men de spretar väldigt mycket. Vi skulle ju kunna tillsätta ännu en kommission som räknar, men frågan är om det är någon mening med det. Är det vad som avgör om vi ska göra någonting? Nej, det tycker inte jag. Jag tycker att vi ska göra något. Problemet finns där. Det finns alla skäl att ta itu med det. Jag har presenterat en lång rad åtgärder som vi har satt i gång och som vi kommer att kunna genomföra när vi får ett bättre underlag.
Har Thomas Nihlén fler goda idéer är jag beredd att lyssna på dem. Det här är ett problem som måste tas på största allvar. Vi har från första dagen försökt att göra det som vi ser som möjligt att göra. Vi tror att vi åstadkommer något väldigt betydelsefullt med de åtgärder som jag har presenterat i dag.
Göran Hägglund (KD):
Det som Thomas Nihlén nu säger gör att jag måste svara i lite skarpare ordalag än jag hade hoppats. Han säger att jag har gett klara besked om att vi inte är intresserade av kostnaden, omfattningen eller orsaken till felaktig läkemedelsanvändning. Vi är intresserade av kostnaden. Vi är intresserade av omfattningen, och vi är framför allt intresserade av orsaken för att kunna åtgärda.
Det arbetet pågår genom en lång rad åtgärder som jag har beskrivit. Det centrala är ju hur vi åtgärdar detta. När Thomas Nihlén till slut tvingas erkänna att det kanske ändå är åtgärderna som är det viktiga och kommer med en egen åtgärd är den åtgärden att vi behöver räkna hur många som drabbas.
Om jag skulle prioritera vad som är viktigast att göra skulle jag inte säga att det viktigaste för patienterna är att vi räknar hur många som drabbas. Det viktigaste är ju att vi vidtar de åtgärder som har verkan i deras liv med de bekymmer som de upplever. Det saknas inte beräkningar. Det finns många.
De är olika och landar på väldigt olika nivåer. Jag kan inte sitta och vänta utan att göra något. Det är ju görandet som är det betydelsefulla. Det har inte saknats beräkningar. Det har saknats åtgärder tidigare.
Därför har regeringen satt i gång verksamheter av många olika slag för att ta itu med det här problemet som, det är alla vi som har deltagit i den här debatten överens om, är ett jättestort problem för den enskilda personen. Det har dessutom en kostnadsaspekt som inte är försumbar.
Men det största är naturligtvis det mänskliga lidandet, och i vissa fall rena tragedier som inträffar för enskilda människor, inte minst äldre personer. Jag tackar för debatten.