Barbro Westerholm (L):
När jag anmälde fyra minuters talartid trodde jag att jag skulle tala bara för Liberalerna. Men nu är Alliansens företrädare här, så jag kanske drar över med någon minut. Den 22 september redovisade Riksrevisionen för oss i socialutskottet den genomgång och revision som de hade gjort.
Då frågade jag: Tar man hänsyn till att Läkemedelsverket, läkemedelskontrollen i Sverige, är en integrerad del av EU:s läkemedelskontroll? Svaret blev: Nej, det kan vi inte göra. Vi kan bara revidera det vi gör i Sverige.
Då haltar hela revisionen eftersom det mesta av godkännandearbetet görs genom den europeiska läkemedelskontrollen, med många svenska experter men också experter från hela EU.
Detsamma gäller godkännande av genomförande av en klinisk prövning; det går ofta genom den europeiska läkemedelskontrollen. Där finns en stor öppenhet när det gäller tillgången till information. Den europeiska läkemedelskontrollen är oerhört noga med att kontrollera jäv in i minsta detalj.
Man får nästan känslan av att det finns en beröringsskräck mellan industri och läkemedelskontroll. Detta gör att revisionen skevar. Man utgår från att läkemedelsindustrin har ett informationsövertag. Jag skulle vilja säga att den europeiska läkemedelskontrollen och Läkemedelsverket har ett brett kunskapsövertag.
Industrin kan sina läkemedel medan de som arbetar i läkemedelskontrollen har en bred och djup bild av läkemedlen inom de olika områdena. Kunskapsövertaget diskuteras över huvud taget inte. Man tar upp innovationsfrågan. Jag tog i den förra debatten upp den europeiska läkemedelskontrollen och EU:s satsning på särläkemedel.
Det är jätteviktigt att man förmedlar sin kunskap om de läkemedel som står till buds för patienterna med sällsynta diagnoser. Det är ett oerhört viktigt informationsarbete. För mig är problemet att vi i Sverige sedan inte godkänner en del av de här läkemedlen för att de är för dyra.
Prissättningen är en sak som vi måste djupdyka i. När det gäller biverkningarna ska EU:s medlemsländer sedan 2012 rapportera in läkemedelsbiverkningar till den europeiska läkemedelskontrollen. Där finns en särskild kommitté som går igenom alla de här biverkningarna.
Tack vare att rapporterna kommer från alla medlemsländerna hittar man tidigare nya biverkningar eller upptäcker att läkemedlen förorsakar mer omfattande biverkningar än vad man hade räknat med tidigare. Fyra dagar i månaden sitter EU:s bästa experter på läkemedelsbiverkningar i London och värderar det här.
Sedan kan vi säga att landstingen här i Sverige borde bli bättre på att stimulera den här rapporteringen. Det är någonting som vi ska ta upp i hälso- och sjukvårdssammanhang vid ett annat tillfälle. Jan Lindholm tog upp det här med rapportering från allmänheten.
Ja, Kilen gjorde ett bra jobb med att samla in rapporter från allmänheten, och det ingår nu att läkare, tandläkare, farmaceuter och allmänhet bör rapportera in läkemedelsbiverkningar. Det är olika bilder man får av denna rapportering. Från sjukvården får man sådant som går att identifiera fysiskt men också psykiskt.
Från allmänheten kommer också information om hur användarna mår av läkemedlet, alltså lite mer allmän information. Det är bra med de här kompletterande bilderna. När det gäller avgiftsfinansieringen är det väl kanske så att många som har arbetat inom det här området och vet skälen till att vi har avgifter inte finns kvar där nu.
I början av 70-talet såg vi att många ansökningar från industrin var inkompletta. Det tog mycket tid från läkemedelskontrollen. Vad gjorde man åt det? Jo, man gav ut anvisningar om vad de här ansökningarna borde innehålla, men man sa också att det är rimligt att industrin får betala för den tid som tjänstemännen lägger ned på att värdera ansökningarna.
Det här ledde till att det kom in bättre och mer kompletta ansökningar. Pengarna förvaltas på ett sådant sätt att de inte påverkar tjänstemännen som är involverade i läkemedelskontrollen. Det sista jag vill ta upp är producentobunden läkemedelsinformation. Det här har Läkemedelsverket, läkemedelskontrollen, jobbat med sedan 60-talet.
Man har på olika sätt gått ut med information till förskrivarna som en motvikt till reklamen. Man har också kontroll på reklamen för att den inte ska vara överdriven eller missvisande. Det som hände nu i samband med omregleringen av apoteken var att Apoteksbolaget hade ansvar för Läkemedelsboken . Det ansvaret ligger nu på Läkemedelsverket.
Det går alltså från Läkemedelsverket ut rik och bred information som är producentobunden. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet.