KBLab/rixvox huggingface dataset:
Egon Frid (V):
Det värsta är väl att alliansregeringen inte kommer att skapa ett ökat bostadsbyggande med den politiken. De senaste åren har vi lyckats öka bostadsbyggandet i landet. Det byggs för få totalt sett, men det har ändå byggts relativt många. Det byggdes 34 000 lägenheter förra året. Det har varit en hög nivå de senaste åren.
Man hade inte hamnat på den nivån utan bostadsstödet. De exempel som Lars Tysklind och statsrådet tar upp är från marknadsområden där man kan bygga på ett annat sätt och ändå frigöra billigare lägenheter som hyresgäster med sämre ekonomi har möjligheter att komma åt. Det konsumtionsutrymme statsrådet hänvisar till är inte heller rättvist fördelat.
Vi vet inte heller hur stort konsumtionsutrymme som en vanlig löntagare kommer att få kvar efter ökade kostnader som ni i andra änden lägger på löntagarna, och i det här fallet hyresgästerna med höjda hyror. Det konsumtionsutrymmet är redan uppätet med höjda bostadshyror.
Sedan har vi en ökad bostadssegregation, och detta är extra tydligt i marknadsorienterade bostadsområden. Det är därför vi måste ha en statlig bostadspolitik med en inriktning som verkar för att det byggs bostäder som invånarna runtom i Sverige behöver. Vi behöver verka för nya bostäder till rimliga boendekostnader.
Stöden till boendet måste vara neutrala mellan upplåtelseformerna. Detta saknas tyvärr i alliansens bostadspolitik. Vi efterfrågar och saknar fortfarande vad som ingår i alliansens nya bostadspolitik. Det enda konkreta förslaget Mats Odell har är att billigare arbetskraft ska komma till Sverige och bygga lägenheterna.
Egon Frid (V):
Jag vill först upplysa justitieminister Beatrice Ask om att min avsikt i första läget var att ställa interpellationen till just henne. Men kammarkansliet hänvisade till Mats Odell. Det visar väl vilken komplex fråga det är med sms-lån, snabblån och denna typ av kreditgivning.
Det är naturligtvis en fråga för både justitieministern, finansmarknadsministern och konsumentministern, så ni har ett stort gemensamt ansvar för att ta hand om frågan.
Sms-lån är på 1 000, 2 000 eller 3 000 kronor med 100, 200, 300 eller upp till 600 kronor i avgift. Man ska återbetala dem inom en-två månader. Utan normal kreditprövning kan man snabbt få dem via en sms-knapptryckning på sin mobiltelefon.
Snabblån och sms-lån innebär naturligtvis inga större problem för alla som har möjlighet att invänta en inkomst och betala tillbaka. Men det krävs inte så stora summor, och detta är en extra börda som läggs på en redan ansträngd ekonomi. Människor kan snabbt hamna i skuldfällan.
Det är människor som redan är ekonomiskt utsatta som utnyttjas i den här oetiska verksamheten. Snabbkrediter med dålig kreditprövning och ockeravgifter används till snabba konsumtionslån och spellån.
Om man skulle få mer tid på sig och göra mer övertänkta saker skulle man kanske inte ta dessa snabblån. Det är lätt att tala om det egna ansvaret för den egna ekonomin, om konsumentmakt och om medvetna val. Men människor som redan har hamnat i skuldfällan har inte det fria valet. Det är där vårt ansvar som lagstiftare kommer in. Vi ska förebygga skuldfällor.
Det ansvaret kan vi inte backa från genom att tala om individens fria val och kreditmarknadens självsanering. Vi måste därför arbeta förebyggande. Justitieministern säger i sitt svar, som jag tycker är oroväckande kort med tanke på att det är ett så oroväckande samhällsproblem: "En viktig aspekt är i vad mån konsumentkreditlagens vanliga regler ska gälla för den här sortens lån."
Vi är inte ens där att vi använder konsumentkreditlagens vanliga regler. Vi är inte ens där att Finansinspektionen har full tillsyn över den här typen av kreditgivning, som jämställs med övrig kreditgivning.
Man hänvisar till arbetet i EU, men man måste ta ansvar för den nationella lagstiftningen för att komma till rätta med den här typen av snabbkrediter. Det här måste vara en primär uppgift för regeringen att arbeta med.
Egon Frid (V):
Spännvidden i oro och åsikter är stor. Det råder en brist på oro hos vissa, och det är tydligt i debatten vilka man månar mest om. Det finns åtminstone en viss oro hos regeringen, men Fredrik Schulte tycker att man ska vara mer orolig för att Konsumentverket kritiserar sms-låneinstituten.
Han är rädd för att det handlar om trakasserier. Oron hos oss alla borde i stället gälla det sätt på vilket den här typen av kreditinstitut och låneföretag utnyttjar människors önskan om att få ha lika mycket pengar som alla andra.
De enda nya jobb som skapas med sms-lånens hjälp är jobb hos kronofogden, som kommer att få ett ökat jobb med att handlägga de indrivningsskulder som blir följden av den här typen av ökad kreditgivning. Detta ser vi redan nu. Detta är ett nytt problem. Som lagstiftare får man ha respekt för att det tar tid att efterjustera lagstiftningen.
Men frågan är ändå vad regeringen och justitieministern kan göra för att vi redan nu ska kunna skärpa lagstiftningen i och med att vi har fått den nya typen av kreditgivning. Företagen följer inte gängse regler för kreditgivning, det vill säga rimlig kreditprövning och rimlig anståndstid, och tar inte heller ut avgifter som är rimliga.
Det är naturligtvis rätt som Fredrik Schulte säger; det är administrativa kostnader på ett vanligt lån också. Men i proportion till lånebeloppet blir kostnaden extremt hög. Dessutom kör man i dag med avgifter i stället för ränta, vilket också är ett sätt att vilseleda.
De totala kostnaderna för lånen blir extremt höga i relation till all annan form av normal kreditgivning. Sedan har vi naturligtvis andra typer av snabblån som ska kritiseras på samma sätt som sms-lånen. Det är detta som är så oerhört viktigt.
Om vi nu har Finansinspektionen som ska se över kreditinstituten i Sverige är det enda rimliga kravet i dag att ställa att den får full tillsyn även över de företag som ger snabbkrediter. Det måste ske för att de inte ska använda otillbörliga sätt att ge ut krediter som riskerar att öka skuldfällan.
Jag är den förste att hålla med om att människor som har någon form av betalningsanmärkning ska ha en rimlig rätt att få krediter. Det är ett oerhört viktigt steg i att sanera en skuldekonomi. Men detta ansvar ska inte oseriösa kreditinstitut ta, utan här ska staten ta ett ansvar på samma sätt som den gjorde i Finland.
Där ordnade staten med den här typen av statliga saneringslån till rimliga kreditvillkor som bygger på en skuldsaneringslagstiftning som gör att människor som är skuldsatta och som måste sanera sina lån ska få en rimlig hjälp att bli skuldfria.
Människor ska inte vara hänvisade till en otillbörlig kreditmarknad som spär på problemen och gör situationen värre. De här människorna är mer eller mindre i vissa utsatta situationer tvingade och hänvisade till de här företagen, som jag menar är på gränsen till otillbörlig verksamhet.
De är på gränsen till vad vi normalt sett pratar om som ocker och ligger en bit ifrån gällande lagstiftning.
Egon Frid (V):
Jag ska naturligtvis tacka Beatrice Ask för svaret, vilket jag och övriga debattdeltagare glömde inledningsvis. Jag drar slutsatsen att Beatrice Ask anser att det sätt som detta sker på för närvarande inte är helt tillfyllest och att det finns anledning att verkligen se över detta.
Något som ligger under justitieministerns fögderi är Kronofogdemyndigheten och skuldsaneringsproblematiken. Det är bara att läsa rapporterna från Kronofogdemyndigheten om det ökade antalet indrivningsärenden som rör just sms-lån som vi diskuterar i dag för att ge skäl för ministern att verkligen reagera och se över om lagstiftningen är tillfyllest i dag.
Det är statens ansvar - riksdags och regerings ansvar - att medborgarna i Sverige kan ta sitt personliga ansvar. I dag finns det exempel på kreditinstitut som använder dessa oseriösa villkor som förhindrar människor till en skuldsaneringsprocess på grund av att de har som enda mål att tjäna pengar på utsatta människor.
Det finns exempel på att det är de som stretar emot och säger nej när människor vill göra en skuldsaneringsuppgörelse. Detta ställer ytterligare denna fråga i en fruktansvärd dager. Jag är naturligtvis för ett legitimt företagande. Vi ska ha ett bra företagsklimat i landet, men då ska också alla dessa företag hålla sig inom lagens råmärken.
De som använder sms-lån i dag tänjer på gränserna och utnyttjar lagens möjligheter. Jag visste att vi skulle återkomma till den ideologiska frågan om det personliga ansvaret. Alla har ansvar för sin ekonomi, men staten har ett ansvar att hjälpa människor att kunna göra det.
Egon Frid (V):
Anledningen till att jag inte kallar interpellationen Danellgropar som blir Sahlinplattor är att Vänsterpartiet skulle ha varit med och sett till att husen blivit färdigbyggda.
Därför hade det inte blivit några Sahlinplattor, utan då hade det blivit färdigbyggda hyreslägenheter på de plattor som nu Mats Odell trots allt riskerar att få uppkallade efter sig, vare sig han kommer att gilla det eller inte. Vi kan ha en jättebra och seriös debatt om vad marknaden ska göra och inte göra för bostadsbyggandet.
Naturligtvis är det marknaden som till största delen skapar förutsättningar för att det byggs bostäder i Sverige.
Vi är överens om att vissa marknadsförutsättningar för byggnation i Sverige måste förbättras, till exempel konkurrensförutsättningarna för byggindustrins varor. Det är helt klart. Men då måste vi också upp i marknadsvolymer.
I ditt marknadstänkande måste du också plocka in att det krävs byggvolymer för att få ned och kunna pressa kostnader. Mats Odell säger att den svenska bostadspolitiken har befunnit sig i ett bottenslam de senaste åren. Det tycker jag är ett hån mot de 34 000 lägenheter som byggdes förra året.
Vi har haft en uppgång i bostadsbyggandet, dels tack vare efterfrågan på marknaden, dels tack vare att vi har haft ekonomiska villkor som gjort att det varit möjligt för den normala hyresgästen att hyra en lägenhet. Där har bostadssubventionerna, räntebidragen och investeringsstödet haft en betydande roll för att vi ska få acceptabla hyresnivåer.
Vi i Vänsterpartiet värnar i större utsträckning hyresgästens hyresnivå än möjligheterna för byggherren och fastighetsägarna att tjäna pengar på byggande i Sverige. Det är detta som verkligen blir tydligt i skillnaden mellan Vänsterpartiets och regeringens politik.
Jag utgår från att Mats Odell, trots att han är statsråd i regeringen, ändå har kvar sin partibeteckning. Jag trodde att Kristdemokraterna hade ett socialt patos kvar och värnade om bostaden som en god social nyttighet.
Samhället har en skyldighet att värna om bra och billiga bostäder med bra hyresnivåer och om möjligheten för människor med normala inkomster att ha råd att bo i allmännyttan och hyresrätter. Det är detta som det är så oerhört viktigt att slå vakt om.
Regeringens bristande bostadspolitik är verkligen kostnadsdrivande, medan Mats Odell hänvisar till att det är subventionerna som är kostnadsdrivande. Subventionerna har faktiskt gjort att människor har haft råd att bo. Nu avbryter många bostadsbolag sin projektering på grund av att ekonomin inte går ihop.
Det leder till så dyra hyror att man inte ser någon möjlighet att fortsätta. Vi i Vänsterpartiet värnar om detta för att vi ska få acceptabla hyresnivåer.
Egon Frid (V):
Det är extra roligt, för de 100 miljoner som Mats Odell hänvisar till är ett förslag från Vänsterpartiet som regeringen har låtit vara kvar. Det är extra hedersamt. Alla som bygger har naturligtvis frågat efter långsiktiga spelregler, men man har inte frågat efter några försämringar för byggandet.
Hemma i Skövde finns det till exempel en lokal byggare som bygger kostnadseffektivt tack vare en stor efterfrågan och de ekonomiska subventioner som har funnits för att bygga hyresrätter och bostadsrätter.
Det sätt som räntebidragen fasas ut på slår hårt mot ökade kostnader för bostadsrätter, som vi hörde här förut. Statsrådet hänvisar till regeringens samlade politik för en bra bostadsmarknad i Sverige. Det är naturligtvis bra.
Men vi vet också att om det finns en starkt ökad efterfrågan och ett stort kvarvarande behov driver det upp priserna. Det ökar inflationen, det ökar räntorna och det ökar marknadshyrorna, och det är kanske det som regeringen vill ha. Byggindustrin vill naturligtvis också ha marknadshyror.
Det här driver upp kostnadsnivån för att bo i hyresrätt och i allmännyttan, vilket gör att normala människor kommer att få svårt att få ekonomin att gå ihop. Den tusenlapp som regeringen säger ska finnas kvar i plånboken hos varje svensk är ju uppäten av många andra ökade avgifter.
Den är intecknad för länge sedan och räcker definitivt inte till höjda hyror.
Egon Frid (V):
Jag kan börja med frågan om transparens i fråga om Upplysningscentralen. Jag förstår syftet med Lars Elindersons argumentation där. Men denna transparens borde i allra högsta grad vara ömsesidig så att en gäldenär ska ha möjligheter att bli behandlad på ett tillbörligt sätt av Upplysningscentralen.
Klara felaktigheter måste rättas till, och osakliga skäl till att någon finns med hos Upplysningscentralen ska tas bort för att en betalningsanmärkning inte ska kunna användas mot en konsument som vill få en kredit. Den här transparensen måste, som sagt var, vara ömsesidig.
Lars Elinderson talar också om balansen mellan kreditgivare, alltså fordringsägare, och gäldenärer, alltså låntagare. Alla vi som företräder de överskuldsatta i fråga om deras livsvillkor och situation hävdar med bestämdhet, utifrån den analys som vi gör av verkligheten, att denna obalans är så stor till fordringsägarnas fördel.
Här står Lars Elinderson och försvarar kreditgivarens rätt att säkra sin trygghet och talar ytterligare för denna obalans. Det är något som vi ständigt lever med när vi försöker diskutera denna fråga även i civilutskottet. Utredningsmannen Jan Ertsborn är ledamot för Folkpartiet i civilutskottet, och det är bra att jag kan diskutera detta med Lars Elinderson här nu i stället.
Jag undrar om Lars Elinderson inte ser att denna obalans är till gäldenärens nackdel och att vi behöver en starkare lagstiftning som skyddar gäldenären.
Egon Frid (V):
Det är en myt att det skulle saknas krediter och villiga kreditgivare. Det är snarare ett problem att vi har ett överskott på kreditgivare som dessutom är beredda att använda oskäliga metoder för att låna ut pengar för att binda upp folk vid dyra krediter.
Det finns också en myt om att det är skumma och oseriösa människor och människor som har dålig koll på sin ekonomi som vill utnyttja UC för att få krediter. Den här myten är en av de värsta som vi har att hantera. Detta är vanliga människor.
Det är oftast företagsamma människor som kanske har haft eget företag, som har hamnat på obestånd och som har fått hela sin privata situation raserad på grund av en personlig konkurs eller en företagskonkurs. Vi måste skapa förutsättningar för att människor ska få möjlighet att göra rätt för sig eftersom vi vet att alla människor i grunden vill göra rätt för sig. Samhället har ett ansvar att stötta människor att få komma tillbaka.
Sedan handlar det om snabbspår i fråga om förändringar. Vi vet regeringen har gjort enormt snabba förändringar med dåligt underbyggda beslut som gynnar andra starka ekonomiska intressen i samhället. Varför är regeringen inte beredd att göra relativt snabba förändringar som är utredda på ett grundligt sätt? Vi har Skatteverkets förslag på hur överskuldsattas situation kan lindras.
Vi har Konsumentverkets och Konsumentombudsmannen Gunnar Larssons förslag på en relativt snabb reglering av konsumentkreditlagen som på ett bättre sätt ska skapa en seriös marknad för krediter och också en bättre trygghet för låntagare och människor som konsumerar med lånade medel.
Varför kan regeringen inte se att man kan göra dessa relativt snabba och positiva förändringar?
Egon Frid (V):
Jag tackar finansministern så mycket för svaret. Det är många frågor som hänger samman när det gäller skattepolitiken och bostadspolitiken. Det har vi hört tidigare i kväll, bland annat i interpellationsdebatten med Börje Vestlund om vad som händer när man säljer allmännyttan i Stockholm.
Bakgrunden till min interpellation är en fråga som Vänsterpartiet länge drivit tillsammans med bland annat Hyresgästföreningen, nämligen att få en ökad neutralitet mellan upplåtelseformerna. Nyligen har KTH presenterat en studie som tydligt visar att hyresrätten som upplåtelseform är missgynnad i skattehänseende.
Detta förstärks genom regeringen beslutade åtgärder i form av till exempel sänkt fastighetsskatt för egnahem och subventionerade tjänster inom tjänstesektorn.
Anders Borg kanske utgick från att det bara handlade om fastighetsskatten, men vår ambition är att föra en seriös diskussion om hur man skattemässigt kan förändra skattesystemet för att underlätta för hyresrätten som upplåtelseform samt få en ökad neutralitet.
Moderaten Anders Borg är ju för bruksvärdessystemet inom hyressättningssystemet, och ni har också tagit avstånd från marknadshyror. En av de saker som styr bruksvärdeshyressättningen är kostnaderna för hyresvärden vad gäller boendet. Dessa påverkas ganska kraftigt av de skatter som ligger till grund för hyressättningen.
Hyresrätten är faktiskt dubbelbeskattad i det hänseendet; man betalar dels fastighetsskatt, dels näringsskatt på den näringsverksamhet som hyresvärden bedriver, antingen det är ett allmännyttigt eller ett privat hyresföretag.
För att få logik i detta bör man till att börja med ta bort fastighetsskatten för hyreshus, detta som ett första steg i en ökad neutralisering och för att få bort den dubbelbeskattning som sker.
Nu har fastighetsskatten förändrats och i stället har vi en kommunal fastighetsavgift, men det har inte förändrat grundprincipen att det fortfarande sker en dubbelbeskattning av upplåtelseformerna där hyresgästerna betalar skatt flera gånger.
Dessutom påverkar andra delar i skattesystemet hyressättningen, bland annat uttagsskatten där hyresvärden och hyresgästen betalar löneskatt på de tjänster som utförs i form av den service som ges inom det allmännyttiga bolaget eller hyresbolaget.
De betalar dessutom moms på dessa tjänster. Av detta kan man dra en direkt parallell till de skatteavdrag som sker för hushållsnära tjänster i den privata sektorn. Den ökade neutralisering som Vänsterpartiet arbetat för har inte uppfyllts. Snarare har vi fått en ökad snedvridning mellan upplåtelseformerna.
Egon Frid (V):
Tack så mycket för svaret. Interpellationen blev ställd till Anders Borg eftersom den innehöll skattefrågor. Bostadspolitiken i övrigt brukar jag debattera med Mats Odell. De synpunkter som Andreas Norlén tar upp här är de frågor som vi normalt sett debatterar när det gäller bostadspolitiken i övrigt.
Det är glädjande att höra att Anders Borg ser att det skulle vara fördelningspolitiskt positiva effekter med att ta bort fastighetsskatten för hyresrätten. De grupper som i största utsträckning bor i hyresrätter består av människor som behöver stödjas ur fördelningspolitiskt hänseende.
Det är i vanlig ordning tråkigt att EU blockerar. Varken den förra regeringen eller den nuvarande regeringen har vågat utmana EU i olika frågor.
Det är ofrånkomligt att hyressättningen styrs av de kostnader som hyresvärden är belastad av. Naturligtvis tas skatten på näringsverksamheten ut på ett överskott.
De flesta bolag har ett avkastningskrav inklusive kommunala fastighetsbolag, och säkert har varje privat fastighetsbolag ett avkastningskrav. Man betalar skatt på avkastningen, och naturligtvis tar man ut det på hyran. Man lägger in det i en hyreskalkyl för att man vet att man ska ha ett avkastningskrav, som är en del av vinsten.
Det ingår i uträkningen av hyran. Vi vet att alla kostnader som belastar bostadsproduktionen också driver upp hyresnivåerna totalt sett. Jag var inte inne på att den här gången ställa frågan på den bogen att vi skulle diskutera investeringsstödet och räntebidragen.
Det är den orättvisa beskattning av upplåtelseformer som min fråga handlar om. Det gäller till exempel finansieringsstöd och skatter när det gäller hyresrätter. Det handlar om kapital till finansiering av hyresrätter och neutral finansiering och beskattning. Det handlar om förvaltningsmomsen och uttagsskatten, som jag nämnde.
Det handlar om skattefrihet för självförvaltning och underhållsfondering och naturligtvis om särskilt stöd till nyproduktion och upprustning av bostäder. Alla de faktorerna påverkar hyressättningen och också vilken hyra man får. Alla kostnader för produktionen påverkar även om man har en fast hyra.
När man byggt färdigt ett hyresobjekt och man vet vilken hyra det blir påverkas den samlade hyressättningen och hyresnivån. Därför påverkas de också av den samlade kostnaden hyreskollektivet har för sitt boende. Vi har en förskjutning i bruksvärdessättningen.
Även om vi inte har marknadshyror har vi en anpassning till de ökade kostnaderna för hyressättningen. Därför är det oerhört viktigt fördelningspolitiskt att vi får en ökad neutralitet i boendet.
Egon Frid (V):
Tack, Anders Borg, för vissa positiva drag i ditt svar! Man kan inte undvika att ta upp exempel som har försämrat och förvärrat neutraliteten mellan upplåtelseformer, som förändring av fastighetsskatten och avdrag för hushållsnära tjänster har gjort.
Man kan direkt jämföra detta med behovet av att öka neutraliteten mellan upplåtelseformer och göra kostnadssänkningar för hyresrätten som upplåtelseform. Det handlar om att ta bort kostnader på skattesidan för hyresrätten som upplåtelseform för att få en ökad neutralitet. Det här är självklara paralleller att dra.
Anders Borg tar upp kostnaden för att ta bort fastighetsskatten för hyresrätter. Det skulle kosta 3 miljarder kronor. Det är en ganska blygsam kostnad.
Man ska ha respekt för den, men den är blygsam i relation till andra borttaganden av inkomster som regeringen har gjort och som dessutom har haft en negativ omfördelningseffekt i samhället. Här pratar vi om en kostnad och ett borttagande av en skatteintäkt som skulle ha en positiv fördelningseffekt och dessutom skulle gynna grupper som är i behov av sänkta boendekostnader.
Den här diskussionen och det arbete som Vänsterpartiet fortsätter att driva för en ökad neutralitet mellan upplåtelseformerna är viktiga därför att de har en så tydlig fördelningspolitisk profil gentemot hyresrätten och den grupp av människor som till stor del bor i hyresrätterna och som behöver sänkta kostnader. Detta bidrar till att sänka den totala hyresnivån, och det bidrar också till att det blir billigare och lättare att bygga hyresrätter.
Jag är övertygad om att det även får en positiv sysselsättningseffekt.