Staffan Eklöf (SD):
Vi debatterar nu EU:s kontrollförordning för livsmedelskedjan. För tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 2, men vi står bakom alla våra reservationer. Den här debatten kanske verkar handla om små variationer av hur vi i Sverige ska införliva EU-lagstiftning.
Men jag hävdar att ett förslag som vi lägger fram i dag handlar om själva kärnan av myndighetsutövning och berör frågan om samhällets maktutövning mot individer, var gränserna går och hur rättvis den maktutövningen blir. Myndighetsarbete handlar om att förverkliga politiska beslut och att se till att regler efterlevs.
På så sätt är myndighetsutövning en förutsättning för ett civiliserat samhälle. Men låt oss vara tydliga med att myndighetsutövande också innebär att samhället begränsar individens frihet. Dåligt myndighetsutövande kan resultera i orättvisa, ineffektivitet och en känsla av vanmakt hos den som kontrolleras.
I mitt tidigare arbetsliv som myndighetsperson har jag sett en ganska stor spännvidd när det gäller hur det kan gå till. Den goda myndighetsutövningen sker med förståelse för de personer som ska förmås att följa regelverket och de förutsättningar som de här personerna verkar inom. Den dåliga myndighetsutövningen sker med ointresse för dessa personer och deras verklighet.
Förvaltningslagen är den svenska myndighetsutövningens hörnsten. Den ska se till att myndighetsutövningen är rättssäker. Förvaltningslagen säkerställer bland annat den så kallade proportionalitetsprincipen. Den säger att myndigheten får ingripa i ett enskilt intresse endast om åtgärden kan antas leda till det avsedda resultatet.
Åtgärden får aldrig vara mer långtgående än vad som behövs och får vidtas endast om det avsedda resultatet står i rimlig proportion till de olägenheter som kan antas uppstå för den som åtgärden riktas mot.
Tänk efter vad som krävs för att en myndighet inte ska vidta mer långtgående åtgärder än vad som behövs och vad som krävs för att åtgärderna ska stå i rimlig proportion till de olägenheter som kan tänkas uppstå, alltså den begränsning som myndigheten gör av individens frihet.
Det förutsätter att myndigheten och kontrollanterna känner till de sakförhållanden som råder för det som ska regleras, alltså att de har kännedom om förutsättningar, arbetsmiljö och realiteter inom en viss näring. Det handlar inte bara om sakförhållanden om det som ska skyddas av reglerna, såsom livsmedelskvalitet, utan också om sakförhållanden om den verksamhet som regleras. Annars är det omöjligt.
Man kan inte göra de avvägningar som måste göras för att uppfylla kravet på proportionalitet utan en sådan förståelse. De myndigheter som utövar offentlig kontroll ska även ge råd och information och på så sätt underlätta för den enskilde att fullgöra sina skyldigheter enligt lagen.
Förståelse för den kontrollerade verksamheten gör rådgivningen mer effektiv och att den kan anpassas till verksamhetens förutsättningar, vilket minskar risken för onödiga eller oproportionerliga begränsningar. Förståelse för verksamheten minskar slutligen risken för att oproportionerliga eftergifter görs av kontrollpersonal.
Det är alltså omöjligt att efterleva förvaltningslagens krav om proportionalitet utan kännedom om den verksamhet som regleras. Trots det finns det, fru talman, inget uttalat krav i vare sig svensk lagstiftning eller EU-lagstiftning om att kontrollanter ska ha förståelse för den verksamhet eller den arbetsmiljö och dess realiteter över vilken tillsynen ska utövas, alltså de näringar som kontrolleras.
Det finns bestämmelser med krav på att kontrollanter ska ha utbildning inom området i stort, till exempel om djurskydd, och att de ska ha kompetens vad gäller själva tillsynens utförande, såsom kännedom om lagstiftningen. Det är viktigt. Men det saknas bestämmelser med krav på att kontrollanten ska ha förståelse för den aktuella verksamheten, till exempel hur det är att arbeta med djurhållning.
Det kan uppnås exempelvis genom egen praktisk erfarenhet eller genom utbildning som fokuserar på den förståelsen. Vi har nu en chans här i riksdagen att i voteringen i övermorgon rätta till det på livsmedelskedjans område. Någon kanske frågar sig: Behövs ett lagkrav - löser det sig inte ändå? Myndigheterna arbetar för att stärka kompetensen hos sin personal.
Nog ser framsynta chefer till att personalen har de här färdigheterna dels vid rekrytering och vidareutbildning, dels genom kontakter och konstruktiv dialog med den som regleras. Så gjorde jag i den rollen. Men verkligheten är inte perfekt. Det finns tillfällen då chefen inte är framsynt och annat får spela större roll, till exempel brist på resurser eller om det finns ett starkt medialt tryck eller ett starkt politiskt tryck i någon riktning.
Då är det viktigt att det finns en bestämmelse som gör det tydligt att man måste se till att tillsynspersonalen har förståelse för den aktuella verksamheten. Det handlar om rättssäkerhet och om effektivitet. Om ert svar blir att vi ändå inte behöver en bestämmelse som kräver denna kompetens har ni samtidigt sagt att vi inte heller behöver de andra bestämmelserna som kräver annan kompetens av tillsynspersonal.
Då skulle det också lösa sig av sig självt genom myndigheters och chefers dagliga arbete. Genom att rösta på Sverigedemokraternas yrkande nummer 2 röstar man för att det skrivs in ett lagkrav att sådan person som utför tillsynsuppdrag gentemot näringsutövare ska ha förståelse för den aktuella verksamheten, exempelvis genom egen praktisk erfarenhet av motsvarande verksamhet. Då blir det slut på konstiga myndighetsbeslut vid tillsynstillfället.
Då blir det slut på orealistiska förväntningar och ineffektiva förbud. Då blir det slut på oproportionerliga eftergifter. Då kommer krav att ställas som förenar hög måluppfyllelse med realistiska förutsättningar att lyckas leva upp till kraven för näringsutövaren. Jag noterar att det är vanligare att vi debatterar hur mycket eller lite reglering som vi ska ha.
Den frågan är också viktig, men jag anser nog att frågan om hur vi gör regleringen väl fungerande, effektiv och rättvis är ännu viktigare. Det kan vi besluta om i övermorgon. Missa inte den chansen! Fru talman! Jag vill bara som hastigast nämna ett annat av våra yrkanden.
I och med förslaget i propositionen att det inte längre ska tas ut årliga avgifter för vissa kontroller utan att man i stället ska ta ut avgifter för faktiskt utförda kontroller finns det en risk att avgifterna skenar iväg för den enskilda näringsutövaren. Därför behöver det sättas ett tak som skyddar företagarna från oförutsägbara kostnader - ett slags högkostnadsskydd om man så vill. Det är särskilt viktigt när politiken vill öka kontrollfrekvensen.
Och det kan det faktiskt vara viktigt att göra ibland.