KBLab/rixvox huggingface dataset:
Amineh Kakabaveh (-):
Tack än en gång, ministern, för engagemanget och tydligheten! Om politiken inte är tydlig kan myndigheterna såklart heller inte fatta rätt beslut eller alltid fatta dem i rätt tid.
Frågan om bidragsvillkor har jag drivit i Riksdagens tvärpolitiska nätverk, som består av 18 ledamöter från nästan alla partier - sex av åtta partier finns med. Vi framhåller att det finns luddiga formuleringar, till exempel syftet med folkbildningen. Det står att man ska upprätthålla kultursärart. Det kan tolkas så.
Det står också i bidragsvillkoren att man ska främja kulturell särart. Det i sig blir problematiskt när det gäller homosexuellas och kvinnors rättigheter. De utgör ingen särart utan är universella. Alla människors lika värde är universellt. Det är inte kul att något annat ens får finnas. Självklart måste myndigheter rätta sig efter det.
Jag säger inte att någon minister ska fatta beslut härifrån om vilka organisationer som ska få finnas eller vilka som ska få bidrag. Däremot är det välkommet att man politiskt är tydlig med syfte och mål för detta. Precis som man gör i andra länder ska vi också kunna styra detta. Vi ska vara måna om skattemedlen. De ska gå till samhällsutveckling, jämställdhet och allas lika värde. Dessa människor kommer aldrig att integreras.
Barnen kommer alltid att göra revolt. Jag förstår varför de gör det. Om du tar ifrån dem deras rättigheter i det svenska samhället bildar de efteråt en massa andra religiösa föreningar där de kan vara. Då kommer hela syftet med demokrati, jämställdhet, människors lika värde och integration bli tomt på sitt innehåll.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesministern, för svaret! Vi är helt överens om var vi står och ska stå i dessa frågor när det gäller kvinnors och flickors rättigheter. Jag tror inte att det finns någon skiljelinje här, men vilken roll har Sverige ute i världen?
Flera stora kvinnoorganisationer i Sverige har, både under 2020 och för någon vecka sedan, då vi skickade ett brev till utrikesministern och Utrikesdepartementet, uppmärksammat regeringen på att vi är väldigt oroliga på grund av den senaste rapport som UNFPA har skrivit.
Där förordas såväl sexköp - som kallas för sexarbete - som surrogatmoderskap och barnäktenskap. Man ska vara försiktig med att kritisera länder som lagstiftar mot barnäktenskap.
Konservativa krafter i FN sitter alltså och kritiserar Sverige och andra länder som har kommit långt i jämställdhetsarbetet. Detta är allvarligt. Det är samma synsätt och strategi som organisationerna i FN har.
Man väljer könsapartheidregimer som Saudiarabien och Iran, och det är klart att de kommer med en konservativ, förlegad och patriarkal kvinnosyn i sina skriftliga rapporter och strategier.
Min fråga är: Varför är det så svårt för regeringen och utrikesministern att villkora just jämställdhetspengar och pengar till just kvinnors sexuella och reproduktiva hälsa? Varför är det så svårt att göra det när det gäller barnäktenskap och exploatering av kvinnors rättigheter och kroppar?
Vi i Sverige har ett arbete på gång, men vi har inte kommit så långt. Senast i morse hörde jag att kvinnor från andra länder, migrantarbetare här i vårt eget land, utnyttjas av sexköpare.
Det innebär att vi aldrig får backa på våra grundläggande idéer eller FN:s egna grundläggande kärnkonventioner, där man håller fast vid alla människors lika värde och flickors och kvinnors rättigheter. Men nu backar man, och det gör oss väldigt oroliga. Min fråga är därför: Varför kan dessa frågor inte villkoras?
Sverige skulle aldrig ge bistånd till organisationer inom FN eller andra som arbetar mot abort, till exempel. Vi skulle aldrig backa där. Varför skulle vi göra det när det gäller sexhandel? Varför skulle vi inte kunna villkora när det gäller barnäktenskap och tvångsäktenskap? Varför skulle vi inte kunna markera mot Saudiarabien, Iran och liknande?
Det är ju de som har tagit sig in i FN:s olika organisationer och som i dag helt enkelt sätter olika gränser för hur ett demokratiskt land som Sverige och andra länder ska agera. Detta oroar oss. Min fråga är därför: Varför är det så svårt att villkora, utrikesministern? Skulle man backa när det gäller till exempel abortfrågan?
När det rör sig om kvinnohandel måste man få fria tyglar att göra vad man vill.
Amineh Kakabaveh (-):
Det är att gå lite långt att jämföra de krav som vi har med kraven från konservativa Trumpanhängare, där det handlade om abortfrågor och SRHR-frågor. Vi pratar om barnäktenskap och tvångsäktenskap, och vi pratar om sexhandel. Det blir kontraproduktivt om man å ena sidan ger pengar och å andra sidan inte villkorar dem. Det går att villkora dem.
Jag har inte sagt att man ska stoppa medel, utan jag har sagt att man ska villkora medel. Det går. Det finns massor med demokratiska länder och massor med demokratiska röster. I så fall kan man påverka dem.
Är man en majoritet kan inte några konservativa krafter vinna i FN:s eget organ, som har varit överens sedan Beijingkonferensen 1995 om att säkerställa kvinnors och flickors rättigheter ute i världen. Därför undrar jag vad Sverige gör, förutom att skapa allianser?
Det är för mig oroväckande att man skapar allianser med Saudiarabien, Iran och andra. Jag vill att vi skapar allianser med demokratiska rörelser och med demokratiska länder för att påverka dessa konservativa länder och rörelser. Nu ser vi också att Iran, Isisstaten, kommer att fortsätta. I dag är det val i Iran.
Då får vi veta vad som kommer att hända när det gäller kvinnors rättigheter. Då undrar jag hur Sverige vill stoppa könsstympning, barnäktenskap, sexhandel och surrogatmoderskap förutom att ge pengar. Det vill jag verkligen veta.
Jag tror också att väldigt många är engagerade och lyssnar på den här debatten för att få veta vilket ställningstagande som regeringen och utrikesministern gör. Vi har inte sagt att man ska stoppa pengarna, vi har sagt att de ska villkoras. Bara för att Trump har varit konservativ när det gäller aborter och en religiös fanatiker handlar det också om ett ansvar.
Vi har inte bara ett politiskt utan också ett moraliskt ansvar gentemot skattebetalarna. Vi är det största givarlandet och påverkar, vilket jag är stolt över.
Men jag är inte stolt när jag ser att miljoner flickor och kvinnor är föremål för barnäktenskap, könsstympning, tvångsäktenskap, sexhandel och barnarbete och är en del av det som kallas sexarbete. Man skäms faktiskt över UNFPA:s rapport där dessa skrivningar finns.
Den finns i den senaste State of World Population report, där man förordar sexarbete, surrogatmoderskap och barnäktenskap. Det är en relativisering av dessa frågor. Vi i Sverige med en feministisk regering måste markera starkt för dessa organisationer och för FN att vi inte tolererar detta.
Det är faktiskt väldigt enkelt att säga det. Det finns ingen som skulle säga: Oj, vad säger Sverige. Det skulle bara gynna kvinnorna och gynna det jämställdhetsarbete som dessa kvinnor och organisationer gör men som inte får gehör i sina hemländer. Man måste helt enkelt få gehör från ett land som Sverige. Det är det som vi vill, utrikesministern.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar utrikesministern för detta. Jag vet att vi inte har olika syn när det gäller dessa frågor, när det gäller Sveriges röst och när det gäller Sveriges ambition att verkligen kunna förändra människors liv. Men problemet är att det är här hemma vi är säkra. Vi vet inte hur detta arbete går i FN:s andra medlemsländer.
Det är detta som är problemet, att de påverkar oss men att vi inte påverkar dem. Till och med FN:s egna kärnkonventioner kommer i skymundan på grund av konservatism och på grund av de synsätt som finns. Utrikesministern talade mycket om sexhandel. Men vad säger vi om barnäktenskap?
Länder kritiserar oss för att vi lagstiftar mot barnäktenskap. Detta är förfärligt. Detta innebär helt enkelt att man förespråkar sex med barn och våldtäkter av barn. Det kan man inte tolka på något annat sätt. Min fråga är: Hur skulle regeringen och utrikesministern gjort om det hade handlat om abortfrågor? Skulle man inte ha villkorat vårt bistånd?
Skulle man inte ha drivit stenhårt att vi inte vill bidra till detta? Varför backar vi helt enkelt så fort det handlar om hedersförtryck och annat och vill vara tillmötesgående? Jag vill att Sveriges röst ska vara starkare. Jag vill att Sverige bidrar med mer stöd men villkorar det. Jag vill inte att apartheidregimer ska påverka oss.
Vår röst ska gälla i FN:s samtliga organ när det gäller kvinnors, barns och flickors rättigheter. Vi ska stenhårt driva på mot könsstympning och barnäktenskap.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, inrikesminister Mikael Damberg, för svaret och redogörelsen för regeringens olika lagförslag och insatser! Det är utmärkt att regeringen inte accepterar hederskulturen och hedersförtryckets olika normer i vårt samhälle.
Under de senaste 20 åren har flera unga flickor och kvinnor i hederskulturen mördats eller tvingats dö genom att "trilla ned" från en balkong, men i nästan alla fall förutom i ett enda har rubriceringen varit självmord. I Södertäljefallet överlevde kvinnan tack och lov.
Men förövaren hann lämna landet, och ingen är därmed utpekad för brottet. I nästan alla dessa fall har det explicit handlat om tjejer eller unga flickor med invandrarbakgrund. Det är inget att dölja. I de fall som jag själv känner till eller har fått höra om har flickorna varit under uppsikt av både socialtjänsten och skolan när de var yngre.
Frågan är varför det brister i samhället och myndigheterna sinsemellan när det gäller samarbete mellan polis, socialtjänst och skola. Det har därför varit svårt, och ofta har man gömt sig bakom kunskapsbrist.
Man har låtit dessa mord på invandrarflickor, som dött genom att de ramlat, knuffats eller tvingats ned från en balkong, kallas självmordsförsök. Detta är, enligt mig, en skamfläck i vår rättshistoria. Det är bra att polisen skaffar sig kunskap om hedersrelaterat förtryck och våld och gör insatser för ökad bildning för flera samhällssektorer.
I 20 år har vi satsat miljarder - 100 miljarder kronor - efter morden på Fadime och Pela. Oavsett regering har det funnits en stark vilja att försöka lagstifta och förbjuda till exempel könsstympning, barnäktenskap och oskuldsnormer. Det finns faktiskt en lag sedan 1982 som förbjuder könsstympning.
Men senast i somras talade en professionell könsstympare i Kenya om att svenska flickor var hennes offer där. Vi har alltså olika lagstiftningar som inte fungerar. Det har ofta förekommit att man gömt sig bakom kunskapsbrist.
Vad jag efterlyser är en utredningskommission som studerar dödsfall som inte utreds som mord och fall som avskrivs som självmord. Det står inte i motsättning till att skapa ett nationellt kompetensteam inom polisen.
Mitt förslag om en utredningskommission handlar inte om en polisutredning utan om en granskning av balkongflickor där det är fråga om mordförsök. Det är detta jag vill att vi ser till ska ske. Det har tidigare gjorts utredningar som har lett till exempelvis bra förslag.
Ett av dem var när dåvarande regering gav den tidigare Ungdomsstyrelsen, nuvarande MUCF, ett uppdrag som resulterade i rapporten Gift mot sin vilja . Efter det öppnade vi ögon och öron för förekomsten av barnäktenskap, tvångsäktenskap och mycket annat. Jag menar att det går att göra det här. Vi har olika system för att mäta brott. Jag hoppas att jag kan få besked om regeringen vill göra detta.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar statsrådet Mikael Damberg, som själv har varit väldigt engagerad i detta. Jag kommer ihåg att du, Mikael Damberg, lyfte upp dessa frågor när du var ordförande i Fadimefonden. Det gläder mig också att du inte bara vill släta över detta utan vill titta på det; det är faktiskt nödvändigt.
Det är bra att man har underlag från akademiskt håll för att se djupare på saken, men mord och försök till mord är fortfarande rättsstatens och polisens sak. Myndigheterna måste samarbeta för att göra något åt detta, för dessa flickor osynliggörs. Jag känner personligen till många fall, och de upprör mig mycket.
Sedan min tid som socialarbetare i Botkyrka och Skärholmen har jag själv blivit vittne till att andra, som känner flickan eller familjen i fråga, tycker att det var ett hedersmord, men samhället har brustit på olika sätt. Det är bra att polisen uppmärksammar detta.
Det är bra att man inte döljer sig i dessa känsliga ärenden för att inte bli kallad rasist och annat. Jag har själv haft debatter med polis och med många myndigheter om detta.
Jag menar att det faktiskt är tvärtom; det är diskriminerande att vissa människor - eller en del flickor och kvinnor - inte finns i vår statistik när det handlar om mord eller om hedersmord och hedersbrott. Därför menar jag att det är nödvändigt.
Jag har lyft upp detta under mina tolv år i riksdagen, och jag kommer att fortsätta göra det tills vi blir en röst även för dem som inte finns i statistiken och vars död inte uppmärksammas som mord utan som självmord.
Självklart har vi självmord i vårt samhälle, men varför - explicit - är det bara flickor med invandrarbakgrund som faller ned från en balkong? En annan fråga, som jag har drivit i tre interpellationer bara under denna månad, gäller oskuldskontroller och så kallade oskuldsoperationer.
Vi är världens mest jämställda land, i alla fall på papperet och enligt vad vi tror, men ändå sker detta år 2020. Inrikesministern sa i sitt svar att IVO har ansvar att vända sig till allmän åklagare när de upptäcker fall av så kallade oskuldskontroller eller utfärdande av oskuldsintyg.
Problemet är att vi ännu inte har sett något sådant fall, trots att det finns ett sådant problem. Ingen har utrett detta. Ingen har heller blivit fälld, och ingen läkares legitimation har blivit indragen. Vi vet att Kalla fakta och många journalister har undersökt detta och att det har förekommit på vårdcentraler.
När jag för någon vecka sedan hade en debatt med socialministern menade hon att det inte går att utreda omfattningen av brott eftersom det handlar om kriminell verksamhet. Jag menar att vi har många andra kriminella verksamheter som är kriminaliserade, till exempel barnäktenskap och tvångsäktenskap, men de förekommer ändå.
Det är därför det är nödvändigt att göra undersökningar.
Amineh Kakabaveh (-):
Detta gläder mig självklart. Så länge orättvisor och förtryck finns och så länge flickors och kvinnors grundläggande mänskliga fri- och rättigheter förtrycks i kulturens, religionens och traditionens namn kommer denna kamp att fortsätta. Jag tror att både jag och du, Mikael Damberg, kommer att kämpa emot detta.
Det är nödvändigt, inte minst eftersom många människor flyr från diktaturer och från förtryckande kulturer och samhällen. Dessa människor kommer hit i tron att de ska få samma rättigheter, men Fadime sa i riksdagen att invandrarflickors rättigheter inte är desamma. De får äta samma mat och titta på samma tv, men de har inte samma rättigheter.
Detta kommer jag aldrig att glömma bort, och jag hoppas att ingen av oss glömmer bort det. När det inte finns så mycket kunskap eller bevis behövs det olika kartläggningar och studier, till exempel för att vi ska få veta vad som hände i samband med alla de mord som inte har utretts under de senaste 20 åren.
Det gäller att gå tillbaka och undersöka dem men att också ha strategier för framtiden. Det gäller också oskuldsnormer. Jag är jätteglad att vi har en sexualbrottslagstiftning som är så stark, men dessvärre har ingen läkare eller någon annan blivit fälld för att den har begått våldtäkt genom att undersöka någons oskuld. Jag vet att det förekommer; sedan i somras har jag själv avrått flera tjejer.
Man tvingas som 19-åring till att göra detta. Det handlar om att fly från ett förtryck till ett annat förtryck. Det finns möjligheter i dag, men detta är så skam- och skuldbelagt - det går inte att bevisa. Jag tackar för svaret och hoppas att vi utreder de här problemen.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, kulturministern, för tydligheten! Javisst, de här frågorna är komplicerade. Det måste också betonas att den sekulära rättsstaten Sverige är det enda land i Europa som ger statsbidrag till att folk ska kunna tro på den gud de vill. Jag har mycket stor respekt för alla människors tro.
Men, i ärlighetens namn, varför ska vi inte bara bidra till segregering utan se till att man kan erhålla statsbidrag utifrån religiös tillhörighet? De statsbidragen går i många fall till samfund där vi vet att det förekommer romantisering av jihad, rekrytering av jihadister och heders- och oskuldsnormer.
I Kalla f akta 2015 hörde vi imamer säga att man inte ska anmäla när kvinnor till exempel misshandlas, att mannen har rätt att slå med öppen hand och så vidare. Det finns massor av exempel från medierna och från olika undersökningar.
Ändå ser jag tyvärr inte något om detta hos några bidragsgivande myndigheter - utom hos MUCF, som har lyckats väldigt bra. De följer demokrativillkoren och har faktiskt stoppat skattemedel till Sveriges unga muslimer på grund av det vi pratar om.
Jag hade önskat, och det borde vara självklart, att det på Kulturdepartementets ingångssida stod: Skattemedel ska inte gå till någon förening, något samfund eller någon över huvud taget som bedriver demokratiomstörtande verksamhet eller som förtrycker kvinnor, homosexuella eller andra grupper. Ibland behöver man inte bara lagar.
Det här borde vara en självklarhet i demokratins hjärta, i Sverige som värnar om både barnkonventionen och kvinnokonventionen, om jämställdhet, om homosexuellas och andra minoriteters rättigheter och i högsta grad om kvinnors rättigheter.
Men dessa samfund, skolor och religiösa föreningar upprätthåller dessvärre en tusenårig tradition och kultur som inte hör hemma i Sverige. I Sverige, kan man läsa, pratade man under 60, 70 och 80-talen om demokratisering av kulturen. Den ska andas demokrati.
Det ska finnas helt andra aspekter i demokratin, inte religion eller starka patriarkala kulturer och traditioner. Här har vi ett problem i vår demokrati. Vi ska ha lagar, men vem ska följa dem om inte myndigheterna gör det?
Hittills har man tyvärr inte lyckats - förutom MUCF, där de som kulturministern var inne på har jobbat stenhårt för att upprätthålla vår demokrati. De behövde inte ha den här lagen på plats. Men nu finns den, och den borde finnas också för SST.
Jag tycker också som Anders Ygeman, som sa så här i en radiointervju i maj 2018: "Jag tror också att man behöver lägga ner den myndighet som i dag fördelar de här medlen.
- - - För att de ju under den tid som de har funnits inte har dragit in bidrag, eller har fortsatt ge bidrag till verksamheter som inte har klarat grundläggande demokratikriterier."
Amineh Kakabaveh (-):
Jag vill bara rätta Amanda Lind. Jag har inte sagt att vi inte ska ge stöd till civilsamhället.
Jag vill stoppa alla medel till både civilsamhälle och religiösa samfund som upprätthåller demokratiomstörtande verksamheter och inte respekterar våra grundläggande principer om demokrati och mänskliga rättigheter, homosexuellas rättigheter och kvinnors rättigheter samt i många fall bidrar till antisemitism och allt detta som vi har hört talas om.
Därför finns också de här utredningarna, tack vare det arbete som vi är många som har bedrivit i många år. Det är såklart viktigt med demokrati, men det är också viktigt att man inte utnyttjar demokratin för sina egna syften.
Framför allt har nu andra stater, som Turkiet, Saudiarabien, Qatar och Iran, vunnit mark här i Sverige och använder vår frihet och demokrati för att nå sina politiska och religiösa syften. Detta handlar inte om civilsamhället utan i högsta grad om politik och religion som används av politiker.
De vet till exempel att om ett samfund har tiotusentals medlemmar får det mer pengar. Vad gör man med många nyanlända? Många söker sig såklart till tryggheten. Jag sökte mig också till trygghet när jag kom till det här landet. Det ska inte vara religionen som är det första hemmet utan det svenska samhället, med öppna armar, integration och annat.
Jag menar att det finns inte bara en enda farlighet med detta utan också mycket annat. Jag undrar vad kulturministern tycker - ska vi ha SST eller går det att lägga detta ansvar på till exempel MUCF eller Kammarkollegiet? Jag är väldigt rädd att demokratin inte kommer att upprätthållas.
Amineh Kakabaveh (-):
Vi har nåtts av den fruktansvärda nyheten att Iran inom kort kommer att avrätta den svensk-iranske KI-forskaren Ahmadreza Djalali. Hans fru Vida finns på läktaren. Hej, vi är många som står bakom dig och dina barn! Jag, hans barn och miljontals andra svenskar och iranier förväntar oss att den svenska regeringen agerar kraftfullt för att stoppa avrättningen av Djalali.
Min fråga är därför: Kommer regeringen att framföra ett ultimativt krav till Islamiska republiken Iran om frigivningen av Ahmadreza Djalali? Jag menar att regeringen måste klargöra för regimen i Teheran att det kommer att få mycket negativa konsekvenser för de mellanstatliga och kommersiella förbindelserna mellan Iran och Sverige om Ahmadreza Djalali avrättas.
Amineh Kakabaveh (-):
Redan 2019 kom regeringens utredare i Demokrativillkorsutredningen med förslag på ett nytt demokrativillkor för bidrag till samfund och ideella föreningar. Men regeringen har ännu inte lagt fram något förslag om detta i riksdagen. I veckan meddelade Göteborgs stad att de drar tillbaka sitt bidrag på 800 000 kronor till det islamiska studieförbundet Ibn Rushd.
Beslutet är grundat på tillämpningen av just Demokrativillkorsutredningen. Det finns alltså redan ett färdigformulerat förslag som går att tillämpa nationellt. Men både Ibn Rushd och några av de demokratiomstörtande organisationer som de samarbetar med fortsätter att få statsbidrag och andra skattemedel.
Till exempel får det islamiska centret i Göteborg som har imamer som är direkt anställda av den turkiska regimen bidrag från SST. Hur länge ska vi behöva vänta innan vi på nationell nivå ska kunna dra in bidrag till organisationer och samfund som sprider hat mot judar, kvinnor och hbtq-personer och som faktiskt bidrar till flyktingspionage åt diktatoriska regimer?
Amineh Kakabaveh (-):
Välkommen, ledamoten! Det är första gången vi debatterar här. Jag tvivlar inte alls på ditt engagemang, men samtidigt representerar du ett parti som faktiskt reserverade sig mot förslaget i betänkandet. Det kan man inte bortse från. Tack och lov stod riksdagen ändå bakom det.
Det blev en lag, och vi har räddat många barn. Vänsterpartiet hittar alltid ursäkter. För några år sedan föreslog ni en krånglig lösning för att ändra rekvisiten för grov kvinnofridskränkning.
Vänsterpartiet letar alltid upp remissyttranden som ni kan gömma er bakom för att slippa tala om heder. I talarstolen i dag sa ledamoten flera gånger "den så kallade hedern". Ni säger det inte ens, trots att det drabbar hundratusentals barn, unga, kvinnor och hbtq-personer i världen.
Hundratusentals barn gifts bort eller könsstympas i 33 olika länder varje år. Det är inte bara diskriminerande. Redan 2005 sa Kofi Annan att hedersförtrycket i världen var generellt. Jag visste inte var på kartan Sverige låg när jag var liten och utsatt. Då fanns det inte någon svensk vit person som skulle kränka min heder eller religion i Kurdistan. Vi måste förstå.
Jag håller med föregående talare, Juno Blom, om att man måste ha förståelse för att kunna hävda saken här. Därför tycker jag att man bara vill gömma sig bakom olika påhitt i stället för att tala sakligt.