KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jessica Rosencrantz (M):
Jag tror att det är viktigt att värna både tillgänglighet och hållbarhet i samhället och i vår infrastrukturplanering. Jag återkommer till mitt konstaterande: Om framtidens bilar ska vara utsläppsfria ser jag inte riktigt varför Vänsterpartiet insisterar på att bekämpa varje ny väg. Problemet har ju i så fall löst sig, så att säga. Jag tror dock att vi måste ha en balans här. Jag tror att vi måste se att vi behöver såväl utbyggd kollektivtrafik och större järnvägssatsningar som förstärkningar i vårt vägnät.
Jessica Rosencrantz (M):
År 2017 sa Rickard Nordins partiledare Annie Lööf om den rödgröna klimatbudgeten: "För mig handlar det inte om hur många miljarder man sätter upp i budget, utan det handlar om resultat. Miljöpartiets miljardrullning de senaste åren har ju snarare lett till att klimatutsläppen i Sverige ökar." Så är det ju.
Men jag undrar hur Rickard Nordin försvarar att det nu blir en fortsättning på denna klimatpolitik efter allt vi har kunnat se med fortsatt ineffektiva satsningar, kraftvärmeproduktion som läggs ned och mindre elproduktion i Sverige.
Jessica Rosencrantz (M):
Jag har i flera sammanhang under denna debatt redogjort för många av de kraftfulla förslag vi lagt fram. Jag hoppas naturligtvis att Rickard Nordin har rätt, för när vi står här igen om ett år kommer även Centerpartiet att stå bakom den klimatpolitik som avgör om utsläppen ökar också under 2019 eller inte. Jag hoppas att det blir ett avslut på en klimatpolitik som ställer stad mot land och ett avslut på symbolpolitiken. Tyvärr måste jag säga att jag hittills inte är imponerad.
Det ser ut som att den rödgröna politiken får fortsätta.
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, statsrådet, för ett engagerat anförande! Jag delar statsrådets engagemang för dessa frågor. Vi kan trots allt se att regeringens klimatpolitik inte leder till de utsläppsminskningar som skulle behövas. Exempelvis konstaterar Naturvårdsverket att det behövs långt mycket högre utsläppsminskningar per år för att nå våra klimatmål.
Det är då viktigt att föra en diskussion om vilka åtgärder vi ska vidta. Nej, man kan inte sitta på svaret när det gäller allt, men vi i Moderaterna tycker att det är viktigt att föra en seriös diskussion om vilka åtgärder som läggs fram och om de verkligen leder till utsläppsminskningar. Statsrådet nämner två av regeringens flaggskepp, nämligen bonus-malus och Klimatklivet.
Det här är dock åtgärder som flera expertmyndigheter har kritiserat - inte för att de inte leder till några utsläppsminskningar alls, för det gör de förhoppningsvis, utan för att de är väldigt dyra i relation till de utsläppsminskningar som de uppnår. Det är därför bekymmersamt nu när Klimatpolitiska rådet framför att regeringen inte lever upp till kraven i klimatlagen när det gäller att redovisa effekterna av de åtgärder som vidtas. Jag har därför några frågor till statsrådet.
Tycker statsrådet att det är ett problem att denna kritik framförs från den expertmyndighet som vi alla har kommit överens om ska granska regeringens politik? Ser statsrådet några problem med att man inte lever upp till klimatlagen i dessa delar? Avser statsrådet att återkomma i någon del med en redovisning av hur de åtgärder som man nu presenterar bedöms leda till utsläppsminskningar?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag välkomnar om regeringen avser att återkomma i olika delar för att närmare beskriva utfallet av utsläppsminskningar. Samtidigt tycker jag att det borde ingå i den handlingsplan som lagen säger ska innehålla just detta. Man kan fundera över vilket slags produkt vi diskuterar.
Jag brukar inte alltid säga att Vänsterpartiet har rätt i dessa debatter, men de har en poäng i att det snarare börjar likna ett inriktningsbeslut än en plan när man inte tycker att man närmare behöver beskriva de åtgärder man vill vidta genom sin handlingsplan. För mig är det viktigt att den klimatpolitiska debatten lämnar de fina orden bakom sig och börjar gå ned i konkreta detaljer om hur vi får utsläppsminskningar till stånd.
Jag hoppas att regeringen instämmer i det när man nu säger att man ska komma tillbaka med mer konkreta uppföljningar. Detta blir nämligen ett prejudikat. Det här är den första handlingsplan som läggs fram. De flesta partier här i kammaren är ju överens om att det här behöver göras. Då är det väldigt viktigt hur produkten nu ser ut eftersom den blir ett prejudikat för kommande handlingsplaner. Många åtgärder behöver vidtas. Vi i Moderaterna har inte fokuserat vår följdmotion på att rapa upp alla.
Annars skulle vi stå här och slå olika åtgärder i huvudet på varandra. Klimatministern nämner exempelvis reduktionsplikten, som är en oerhört viktig del. Vi är många som ivrigt väntar på att den ska komma på plats på exempelvis flygets sida. Det finns alltså områden där vi är ganska överens, men av någon anledning tar det väldigt lång tid. Jag kan därför göra ett medskick här i slutet av debatten. Det finns en rad frågor där vi är rörande överens. Reduktionsplikten är en sådan.
Låt oss se lite handlingskraft från regeringens sida så att vi får en sådan på plats för flygets räkning.
Jessica Rosencrantz (M):
Svensk detaljhandel lider svårt av coronakrisen. I ljuset av det är det bekymmersamt med regeringens förslag om en skatt på kemikalier i kläder och skor. Den riskerar att slå hårt mot redan pressade modeföretag, som dessutom ofta är i global framkant vad gäller just hållbarhet. Exemplet med skatten på elektronikprodukter avskräcker.
Försäljningen från svenska företag har minskat medan konsumenter via nätet fortsätter att handla varor från andra länder, med begränsad eller ingen miljönytta som följd. Nu riskerar regeringen att göra om samma misstag med kläder och skor, dessutom under brinnande kris. Har regeringen dragit några slutsatser om den aviserade skatten, givet krisen och det pressade läge som den svenska detaljhandeln nu befinner sig i? Min fråga går till statsrådet Lövin.
Jessica Rosencrantz (M):
Tack för frågan, Hanna Westerén! Jag kan börja med att konstatera att det är glädjande att vi har samsyn i många delar. Jag tror att det är viktigt att vi har en bred enighet i svensk politik kring många av huvuddragen i den här viktiga frågan. När det gäller Klimatklivet är det ingen hemlighet att Moderaterna har kritiserat den satsningen länge. Regeringen lägger 2 miljarder på den här enskilda budgetposten.
Satsningen har dömts ut av expert efter expert från exempelvis Riksrevisionen och Konjunkturinstitutet. Det handlar inte om att jag tvivlar på regeringens goda intentioner, men vi ställer krav på att våra skattepengar ska läggas på åtgärder som vi vet ger resultat. Jag kan konstatera att Riksrevisionen i sin granskning till exempel kom fram till att Klimatklivet inte är en del av en effektiv styrmedelskombination för att nå transportmålet.
Jag betvivlar som sagt inte att det finns goda intentioner, men jag tycker inte att det är klokt att lägga de 2 miljarderna på den här satsningen som experterna bedömer är väldigt kostsam i relation till de utsläppsminskningar som den ger upphov till. Jag tror att det finns smartare sätt. Vi gör till exempel en stor satsning på att bygga ut laddinfrastrukturen. Där menar vi att staten verkligen har ett åtagande.
Staten har ett ännu större ansvar att se till att det finns en publik laddinfrastruktur längs med våra vägar än vad den har att hjälpa till med att installera hemmaladdning. Där har regeringens satsningar släpat efter år efter år. Riksrevisionen pekar på att om det är någonstans som man kan gå in från statens sida är det där det finns marknadsmisslyckanden, såsom den publika laddinfrastrukturen. Vi gör just den satsningen i vår budget.
Vi delar helt enkelt inte bedömningen att Klimatklivet är ett smart sätt att uppnå utsläppsminskningar. Vi kan göra bättre saker för skattebetalarnas pengar.
Jessica Rosencrantz (M):
Först och främst tycker jag att Industriklivet och Klimatklivet är två helt olika saker. Industriklivet handlar om att hjälpa industrier med investeringar i miljardklassen som på riktigt kan minska utsläppen radikalt i Sverige. Klimatklivet går till allt och ingenting och är ett otroligt spretigt stödsystem som Moderaterna eller experterna inte alls tror är en vettig väg att gå. När det gäller koldioxidskatter håller jag med de expertmyndigheter som pekar på att koldioxidskatten är ett av de mest effektiva verktyg som vi har.
Det är också därför som Sverige har en av Europas högsta bränsleskatter, och det stöder vi. Sedan tycker vi att man ändå kan diskutera vilken nivå de ska ligga på, för människor måste få en ärlig chans att ställa om. Vi gör en dubbelt så stor satsning på laddinfrastruktur jämfört med regeringen. Men tills det finns en möjlighet för människor att köra elbil i hela Sverige måste det gå att få ihop sin tillvaro här och nu, och då kan vi inte ha hur höga bränsleskatter som helst. Det gäller att hålla två tankar i huvudet samtidigt, menar vi.
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Hanna Westerén, för ett intressant anförande! Vi är överens om många delar, vilket vi kunde konstatera tidigare, och jag delar engagemanget i frågorna. Just därför ska jag säga att jag är genuint bekymrad över vissa delar i hur vi ska lyckas. Det handlar om att lösningen på klimatfrågan på många områden stavas elektrifiering.
Vi nås ju av uppgifter om stigande elpriser och elbrist i södra Sverige. Vi hör om kommuner som nekar företag att etablera sig på orten eftersom elen inte räcker till. Vi hör att kommuner upplever att till och med utbyggnaden av laddinfrastrukturen kan vara hotad för att inte elen räcker till.
Vi hör om de stora satsningarna i norra Sverige som flera av oss hyllar gång efter gång: stål utan kol och nu senast LKAB:s fossilfria järnsvamp. Hur ska elen räcka till för att elektrifiera både transporter och industri? Vi har hört statsrådet Ygeman stå i den här talarstolen och prata om att vi inte har någon elbrist i Sverige, vilket har gjort ganska många människor i södra Sverige upprörda.
Vi ser hur fossilfri energiproduktion lägger ned, återigen i södra Sverige. Jag möter människor som säger: Hur ska jag kunna köpa en elbil när vi inte ens har el nog så att det räcker i dag? Jag menar att allt det här hotar vår omställning, och därför är min genuina fråga till regeringen och till Hanna Westerén som företrädare här i dag: Vad är egentligen regeringens plan för att vi ska kunna få all den el vi behöver? Experter pratar om att det behövs upp till 60 procent mer el till 2045.
Var ska den elen komma ifrån? Vad är regeringens plan? Delar ledamoten statsrådet Ygemans syn att vi inte har någon elbrist i Sverige i dag?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Hanna Westerén, för svaret! Jag är fortsatt bekymrad, och jag saknar egentligen en strategi från Sveriges och ytterst från regeringens sida. Jag tror att vi står inför en framtid när vi kommer att behöva öka elanvändningen och därmed elproduktionen till betydligt mycket mer än i dag om vi ska lyckas. Sanningen är ju att på bilsidan pratar vi om att köpa elbilar, och vi vet att för industrierna stavas lösningen elektrifiering.
Gällande de stora satsningarna i norra Sverige är det många som varnar för att det inte kommer att vara så populärt att skicka mer el ned till södra Sverige när LKAB, SSAB och Northvolt behöver fantastiska mängder el bara för att mäkta med att skapa sina egna fossilfria produkter och göra sin omställning. Frågan till regeringen kvarstår därför: Var ska vi få elen ifrån? Hur ska vi lyckas ställa om? Är det vattenkraften man vill bygga ut? Ska allting komma från solenergi?
Varför denna låsning vid att stänga ned vissa typer av fossilfri energiproduktion?
Jessica Rosencrantz (M):
Jag skrev upp en fråga innan Lorentz Tovatt gick upp i talarstolen, nämligen: Vad vill Miljöpartiet egentligen med flyget? Jag känner dock att svaret blev ganska tydligt i och med det här debattinlägget. Det är väldigt uppenbart att man inte är speciellt intresserad av att ställa om utan faktiskt vill stänga ned.
Det är i och för sig bra att ett av regeringspartierna talar klarspråk, men det gör mig lite bekymrad när vi faktiskt står här i dag och tar beslut om ett styrmedel som åtminstone vi från Moderaternas sida välkomnar och har sett fram emot länge, nämligen krav på inblandning av biobränsle. Om det är så att regeringens egentliga inställning är att stänga ned flyget kan man undra hur intresserad regeringen kommer att vara av att få igång produktionen av inhemska biobränslen.
Det kanske till och med är så att Miljöpartiet ser fram emot att priset ökar, så att man i praktiken stänger ned flyget bakvägen. För Moderaterna är det helt uppenbart att detta är ett bra styrmedel för att få in mer grönt bränsle i tanken men att det måste kombineras med insatser för att få igång produktionen. Miljöpartiet har nyligen uttalat sig i frågan och konstaterat att man vill dubblera mängden skyddad skog i Sverige.
Då följer ju frågan var vi ska få dessa inhemska biobränslen ifrån, när Miljöpartiet i praktiken inte vill bruka skogen. Även om vi kommer från lite olika håll i den här debatten är det flera partier som har varit på den här frågan. Hur går regeringens politik ihop? Sanningen är att den inte gör det. Regeringen var väldigt snabb med att införa en flygskatt som slog hårt mot allt flyg, utan någon form av miljöstyrande effekt, men det här har man tagit sju år på sig att få fram.
Det tycks alltså som att den genuina viljan från åtminstone ett av de två regeringspartierna egentligen är att stänga ned flyget. Mina frågor är därför: Hur ska vi nå målet om på sikt 30 procent inblandning av biobränslen om vi inte ska kunna bruka skogen? Och vad gör regeringen i övrigt för att ändå främja den utveckling kring elflyget och vätgasflyget som vi ser nu? Vad gör regeringen för att ställa om?
Jessica Rosencrantz (M):
Det är ganska dystert att lyssna på Miljöpartiet; det är som att backa in i framtiden. Man säger nej till biobränsle. Man säger nej till el. Vätgas vet jag inte riktigt, men förmodligen säger man nej även där. Ni har alltså haft sju år på er, Lorentz Tovatt, och det är ganska lång tid för att få på plats olika styrmedel för att främja flyget i en hållbar riktning. Moderaterna har länge velat ha reduktionsplikt, och vi har velat ha differentierade start- och landningsavgifter.
I vårt budgetförslag lägger vi stora medel på forskning kring och utveckling av både elflyg och hållbara inhemska bränslen. Vi skulle gärna se att regeringen på riktigt drev på för att förändra de regler som gör att vi i dag inte kan ha en skatt på flygbränsle, men däremot vänder vi oss mot en skatt på flygstolen. Det ställer nämligen inte krav på flygbolagen att ställa om utan stänger bara ned. Min fråga kvarstår, trots allt.
Jag ser inte att det riktigt finns någon genuin vilja att ställa om, för om man på allvar tyckte att det var målet med vår flygpolitik - att vi ska kunna flyga grönt i framtiden, för att använda regeringskollegan Socialdemokraternas ord - ska man inte stänga ned flygplatser utan att bygga ut andra. Då ska man inte införa flygskatter utan klimateffekt. Man måste göra rätt saker. Jag brukar säga att den här regeringen ägnar sig åt symbolpolitik, men ibland vill jag faktiskt använda värre ord än så.
Det är nämligen rent korkat att inte styra mot ett hållbart flyg i framtiden. Återigen: Vad är politiken framåt? Är det regeringens uppfattning att vi ska stänga ned Bromma utan att bygga ut Arlanda? Ska vi i praktiken minska den mängd skog vi ska bruka i Sverige? Är det lösningen för att ställa om flyget, när vi behöver göra i princip tvärtom? Vad är regeringens politik?
Är det som Lorentz Tovatt står här i dag och säger regeringens samlade politik på det här området, eller är det en partsinlaga från ett av regeringspartierna? Vem är det i så fall som för regeringens talan i kammaren?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Markus Selin, för detta brandtal! Jag vill återkomma till det faktum att vi är helt överens om att reduktionsplikten är ett väldigt viktigt verktyg för att minska utsläppen från transportsektorn. Just därför är det viktigt att vi behandlar detta verktyg med omsorg. Då är jag tillbaka i produktionsfrågan.
Regeringen säger att man vill ha bilar som kör på biobränslen, men ett av två regeringspartier säger att vi måste dubblera den mängd skog som vi i dag skyddar, det vill säga öka mängden skog som vi inte får bruka. Miljöministern säger att svenskt skogsbruk är ohållbart. Då blir min följdfråga: Varifrån vill regeringen ta de här biobränslena? Jag delar inte Miljöpartiets bild.
Jag menar att svenskt skogsbruk är hållbart och att det finns en enorm potential att öka produktionen genom restprodukter från exempelvis skogen. Men hur går regeringens politik på området ihop? Man vill öka kraven på inblandning och med rätta ha tuffare hållbarhetskrav på de produkter vi importerar, men samtidigt säger ett av två regeringspartier nej till ökat skogsbruk och nej till att använda skogen i omställningen. Vad blir resultatet?
En sådan här plikt när det gäller inblandning utan tillgång till de biobränslen som krävs kommer ju bara att innebära att vi driver upp priserna så att människor till slut inte har råd att köra bil eller att vi fortsätter att importera produkter som inte är lika hållbara. Hur går regeringens politik på området ihop? Och vad menar Markus Selin - håller han med Per Bolund om att svenskt skogsbruk är ohållbart, eller är han av en annan uppfattning?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Markus Selin! Jag kan konstatera att Moderaterna lägger betydligt mycket mer än regeringen på Industriklivet. Jag kan konstatera att företagen i norr säger att de har ett problem, och det är elen. Även där är regeringen svaret skyldig. Annars bejakar jag verkligen den utveckling som sker i norra Sverige och i hela Sverige. Men jag fick inga svar på mina frågor över huvud taget. Markus Selin sa att jag ska ställa frågorna till Miljöpartiet. Men jag ställde frågorna till regeringen, och det är ju två partier som sitter i regeringen, och de bör ha en gemensam linje i detta.
Då blir min fråga när regeringen lägger fram ett sådant här verktyg på riksdagens bord: Hur ska vi nå de mål som sätts upp? Är det genom ett ökat skogsbruk? Och är Markus Selin av uppfattningen att svenskt skogsbruk är hållbart eller inte? Det är ju det som detta kokar ned till när vi nu också sätter tuffare hållbarhetskrav, med rätta, på de produkter som vi importerar. Ska vi bruka mer skog, och hur ska det gå till att få fram de här biobränslena?
Låt mig slutligen addera frågan, och så får vi se om jag får något svar på den, om att det verkar finnas en riksdagsmajoritet som vill att regeringen återkommer nästa år för att ge riksdagen en ny möjlighet att ta beslut utifrån en mer gedigen konsekvensanalys än vad som har presenterats nu. Är regeringen beredd att återkomma till riksdagen nästa år för ett sådant beslut?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Emma Berginger, för anförandet! Jag hade ett meningsutbyte med Markus Selin här tidigare. Det var rätt uppenbart att man får olika svar beroende på vem man frågar bland regeringspartierna. Jag tänker därför vända mig till Miljöpartiet direkt. Frågan gällde det faktum att regeringen vill att vi ska köra bil på mer biobränslen. Samtidigt har ni i Miljöpartiet varit väldigt tydliga med att ni inte vill se att vi ökar mängden skog som brukas.
Vi har hört uttalanden från Per Bolund om att svenskt skogsbruk är ohållbart. Vi kunde häromdagen läsa uttalanden i medierna från Miljöpartiets Rebecka Le Moine, som är talesperson för biologisk mångfald. Hon talar om att biobränslen är fel väg att gå. Emma Berginger står här och lovordar reduktionsplikten. Samtidigt har partiet en politik för att minska skogsbruket. Mina frågor blir slutligen: Vad är Miljöpartiets uppfattning?
Är det svenska skogsbruket hållbart? Kan vi öka det svenska skogsbruket som en del i att lyckas med omställningen av transportsektorn?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Lorentz Tovatt, för anförandet! När jag lyssnar på Lorentz Tovatt brukar jag ofta tänka att måste vara skönt att vara så tvärsäker på den egna politikens förträfflighet. Därför vore det lite intressant att borra vidare i några av de här delarna. Jag tycker precis som Lorentz Tovatt att den utveckling vi har sett på nybilsmarknaden är fantastisk. Det är otroligt.
Sedan kan man alltid diskutera vad som beror på tidigare miljöbilspremier eller nuvarande bonus-malus. Eller beror det på att EU tydligt har signalerat tuffare krav på fordonstillverkare vad gäller utsläpp, eller handlar det om att laddinfrastrukturen trots sina brister har blivit bättre? Handlar det helt enkelt om att elbilarna också har blivit billigare? Det är möjligt att det är samverkande faktorer.
Men vi kan vara glada över att utvecklingen går åt rätt håll. Några delar bekymrar mig. Lorentz Tovatt talade mycket om vad högern vill. Jag kanske kan säga att ett par saker som bekymrar mig vad gäller vad vänstern vill, om jag nu ska kalla er det. Det handlar bland annat om laddinfrastrukturen. Jag tror att det är 50 miljoner kronor som regeringen satsar på att bygga ut laddinfrastrukturen för personbilar och 500 miljoner för den tunga trafiken.
Moderaterna satsar i vår budget dubbelt så mycket på att bygga ut laddinfrastrukturen. Det är ett helt avgörande statligt åtagande, åtminstone när vi genomgår ett teknikskifte, att säkerställa att det finns en infrastruktur så att människor kan ladda sina bilar. Jag blir bekymrad över den här regeringens politik när det gäller energiproduktionen. Jag vet att jag kommer att få höra svar om att förnybart ökar och alltihop. Det är jättebra.
Men jag ser otroliga problem när energibehovet kommer att öka med ungefär 60 procent till 2045 och regeringen bedriver en politik som stänger ned fossilfri energiproduktion. Jag ser också utmaningar med den hållbara biobränsleproduktionen när Miljöpartiet snarare vill skydda mer skog från att brukas, så att vi inte kan få de hållbara biobränslen som vi behöver.
Jessica Rosencrantz (M):
Vi befinner oss inte på ett statistikseminarium och behöver inte diskutera om det handlar om korrelation eller kausalitet i nybilsförsäljningen och bonus-malus. Låt oss i varje fall glädjas över att det ökar. Sedan kan vi konstatera att olika styrmedel säkerligen påverkar det här. Jag vet att regeringen gör en massiv satsning på Klimatklivet. Men expertmyndigheter har i många olika delar dömt ut också Klimatklivet, komiskt nog även Riksrevisionen.
De säger till exempel att detta inte är en effektiv del i styrmedelskombinationen för att nå 2030-målet. Vad jag talar om är den publika laddinfrastrukturen. Jag tycker att framför allt det borde vara ett offentligt åtagande. Det är jättebra att man får laddmöjligheter även hemma. Men där staten verkligen behöver gå in och se till att laddplatser finns är exempelvis längs med vägarna så att människor vågar ta sig till jobbet, skolan eller fritidsaktiviteter.
El kommer att vara en bristvara. Så tror jag att Lorentz Tovatt sa. Det där kan man se ur lite olika perspektiv. Det behöver kanske inte vara så, om man inte lägger ned fullt fungerande kärnkraftverk. Jag tycker att det är fantastiskt om vi får mer förnybart såsom fortsatt vattenkraft och mer sol- och vindkraft.
Men i dessa debatter där ni i Miljöpartiet sätter klimatmålen så högt, vilket är bra, förvånar det mig gång efter annan att ni är villiga att utesluta det som i dag utgör 40 procent av Sveriges energiproduktion och som vi skulle behöva för att lyckas med omställningen. Ni säger hellre att vi kan ta lite elbrist. Det stämmer att vi exporterar el just nu, men de flesta påpekar att så inte kommer att vara fallet i framtiden.
Bor man i södra Sverige upplever man inte att det finns ett överflöd av el. Jag möter tvärtom många just nu som tyvärr ifrågasätter elektrifieringen av fordonsflottan. De säger att elen inte räcker till ens till våra industrier, företag och hem. Detta är ett hot mot omställningen, menar jag. Jag tycker att vi borde vända på alla stenar och använda alla fossilfria kraftslag.