KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Eskilandersson (SD):
Sverigedemokraterna påverkar i Sveriges riksdag. Ibland tycker vi som regeringen, och ibland tycker vi som Alliansen. I detta ärende gör vi både och. Vi instämmer i regeringens proposition om redovisningsregler och rapporteringskrav. Vi instämmer även i Alliansens förslag att genom ett så kallat tillkännagivande tvinga regeringen till att dela upp företag i mer än bara "större" och "mindre" företag.
Jag lägger huvuddelen av mitt anförande på Alliansens förslag, då det är där vi ger regeringen en viss bakläxa. Det kan behövas en mer anpassad uppdelning när vi ska anta EU-direktiv som är anpassade efter en uppdelning i ända upp till fem olika storlekar. EU-direktiv är i praktiken bara ett finare ord för tvingande lagstiftning som är antagen av politiker i Bryssel.
EU talar om mikroföretag, som är de allra minsta, om små företag, om medelstora företag, om stora företag och om samhällsbärande företag. För uppdelningen ligger fasta gränser, och de ska fastställas av respektive land. Det handlar om gränser för antal anställda men också för omsättning, beroende på vilket som uppnås först.
Om man inte gör uppdelningen i lika många olika grupper som EU blir den praktiska effekten att fler företag än nödvändigt drabbas av tuffare regler. Svenska företag riskerar att missgynnas om de utsätts för tuffare regler än liknande företag i övriga Europa.
Om man till exempel gör en delning enbart mellan små och medelstora företag kommer även de företag som EU kallar mikroföretag att drabbas av reglerna för vad EU kallar små företag. På samma sätt missgynnas de företag som EU kallar medelstora företag, eftersom de drabbas av de regler som EU antagit för stora eller för samhällsbärande företag. Herr talman!
Vän av ordning kanske undrar varför Sverigedemokraterna nu förespråkar att vi ska ha regelverk som mer liknar EU:s när Sverigedemokraterna på många andra områden tar avstånd från Europas överstatlighet och EU:s sätt att byråkratisera ihjäl ingående länder. Från Sverigedemokraternas sida hade vi givetvis helst sett att svenska företag haft enklare och förmånligare regler än EU i övrigt.
Men det tillåts inte så länge vi fullt ut är med i EU. Till dess att vi omförhandlat vårt medlemskap till ett samarbetsavtal måste vi göra det bästa av situationen. Herr talman! Om vi tittar på remissinstansernas svar ser vi att främst två remissinstanser motsatt sig en uppdelning i likhet med den i EU samt i flera olika storleksgrupper.
Det är Skatteverket och Bokföringsnämnden. Båda dessa kommer givetvis att drabbas av ett visst extraarbete vid ökad uppdelning. I valet mellan att göra det enklare för en del företag och att göra det enklare och bättre för myndigheterna blir valet ganska enkelt. Det är företagen som ger inkomster till Sverige och till statskassan.
Det är också företagen som skapar välstånd och företagen som ger oss möjlighet att ha den samhällsservice som vi trots allt fortfarande har. Om vi från Sverigedemokraternas sida kan bidra till att förenkla och förbättra för företagen i Sverige gör vi gärna det. Sverigedemokraterna är ett företagarvänligt parti. Med det yrkar jag bifall till utskottets förslag.
Mikael Eskilandersson (SD):
Jag lät riksdagens utredningstjänst, RUT, göra en utredning om månggifte och polygama förhållanden, och jag fick den i min hand den 14 mars i år. Den har ganska nya siffror, vill jag påstå. Man pratar om att det är 300 stycken, men det är ju 300 äktenskap . Det är betydligt fler personer som är involverade i dessa äktenskap.
Enligt RUT-utredningen, som nu blir offentlig och som man därmed säkert kan begära ut, finns det 292 registrerade. Men då är det framför allt antalet män som är registrerat, eftersom det i huvudsak är män som är gifta med flera kvinnor. Eftersom kvinnorna bara är gifta med en man registreras de inte på samma sätt. Det totala antalet personer som det rör sig om när man räknar ut det är strax över 700 vuxna.
Till detta ska läggas de eventuella barn som finns i äktenskapen. Om man räknar med att varje kvinna har genomsnittligt antal födda barn under livstiden, vilket är två stycken, pratar vi om åtminstone 1 000 barn. Det är alltså flera tusen personer i Sverige som berörs av dessa polygama förhållanden.
Jag tycker därför inte att man ska förringa och säga att detta är ett litet problem. Jessika Roswall nämner att det är helt främmande för vår rättsordning och tycker att ett vänta-och-se-svar inte är tillräckligt.
Då finner jag det lite märkligt att Moderaterna själva väntade och såg i åtta år utan att göra något över huvud taget. Åtminstone gjorde de ingenting för att göra den lilla lagändring som innebär att man helt enkelt förbjuder registrering av månggifte och polygama förhållanden helt i Sverige, vilket vore rimligast.
Så sent som den 21 maj 2015 skrev tre moderater på SVT Opinion under rubriken "Självklar rättighet med antalsneutrala äktenskap": "Staten och politiker kan inte avgöra vilka som man blir kär i och bör heller inte avgöra hur många man vill gifta sig med." Det är skönt att se att Moderaterna nu har ändrat uppfattning.
Senare i debattartikeln skriver de: "Sverige erkänner redan idag polygama äktenskap när människor som flyttar till Sverige tidigare gift sig i ett annat land. Men man tillåter inte att folk gifter sig med mer än en person innanför landets gränser. Detta är en inkonsekvens som bör rättas till." Den delen av artikeln kan jag hålla med Moderaterna om. Jag tycker att den bör rättas till så att det inte är möjligt att vara gift med fler än en person i Sverige.
Det finns flera andra exempel där Moderaterna har uttalat sig för månggifte. Moderata Ungdomsförbundet i Skåne vill tillåta månggifte, vilket de fastslog och gick ut med i SVT den 23 februari 2015.
Samtidigt som jag frågar regeringen om de tänker göra den lilla lagändringen att helt enkelt förbjuda månggifte vill jag fråga Moderaterna om de verkligen avser att agera för en sådan ändring. Vi sverigedemokrater skulle utan vidare ställa oss bakom ett sådant förslag, men vi har inte sett något i utskottet. Vi har inte sett några sådana förslag över huvud taget från Moderaterna. Än så länge har det uteslutande varit munväder.
Mikael Eskilandersson (SD):
Det är tråkigt att Jessika Roswall väljer att inte gå upp i talarstolen igen eftersom jag då inte kommer att få svar på frågan om Moderaterna tänker agera för att förbjuda registrering av månggifte.
Vad gäller falska bigamister vill jag säga till Morgan Johansson att vi har 64 fall av kvinnor registrerade men att det inte finns någon anledning att tro att det finns fler falskregistrerade män än kvinnor. I så fall skulle vi fortfarande, om vi drar av 64, ha 230 män som faktiskt är bigamister.
Vi vet att det finns bigamister i Sverige och att det finns män som är gifta med flera fruar. Detta finns i diverse dokumentärer, inslag på radio och intervjuer med personer som har levt i förhållanden där man har varit gift med flera personer.
Det finns dessutom en typ av bigamister som inte registreras hos Skatteverket, och det är de som helt enkelt gifter sig med flera i Sverige och vet om att det är olagligt att registrera det och därför struntar i att göra det. Jag vet att det i dag finns ett par jurister, tror jag att det var, som jobbar med att titta närmare på hur många det kan finnas.
Det är inte riktigt sant heller att de här siffrorna stämmer. Men jag ser fram emot att man tar i med hårdhandskarna och lyfter upp problemet och i alla fall försöker få ett grepp om hur många som finns, för i dag verkar läget något oklart.
Mikael Eskilandersson (SD):
Det var ju trevligt att mina bilder på Facebook inte blir olagliga omgående i alla fall. Men det är ju ändå så att Högsta domstolen nu slår fast att den som gör fotona sökbara på internet och därmed överför verken till allmänheten begår en brottslig handling om konstnären inte är tillfrågad.
Även om jag inte begår en olaglig handling när jag laddar upp min bild är frågan om det kommer att finnas några bildtjänster kvar på nätet. Bildtjänsterna kommer ju att bli olagliga om man kan tagga och söka fotona utifrån konstverk, konstnärens namn eller liknande, som man kunde på Wikimedia.
Så är det alltså trots att konstnären har sålt sitt verk för att det ska bli offentligt och fått pengar för det och trots att köparen ofta förväntat sig att konstverket ska bli en symbol för orten eller kommunen. Detta går ut över kommunernas möjligheter att marknadsföra sig, eftersom den bästa marknadsföringen troligtvis är den som vi sällan tänker på som marknadsföring.
Jag talar om när turister lägger ut foton på sig själva framför kommunens konstverk tillsammans med någon positiv text om kommunen och hur trevligt det är att vara där - något som många människor gör för att visa nära och bekanta vad de gör. Detta bör konstnären vara medveten om när han skapar sitt verk och ta med i beräkningen när det säljs till kommunen, eller vem som nu är köparen. Värst av allt är att det drabbar internetföretag och alla andra som sysslar med bilder på nätet.
Eftersom nätet är globalt är det relativt ointressant vad EU eventuellt kommer fram till, då konkurrensen framför allt kommer från länder utanför EU. För egen del håller jag tummarna för att Brexit blir början till slutet för ett överstatligt EU och att vi därmed framöver kan slippa överstatliga direktiv som förstör vår konkurrenskraft, likt reglerna kring offentlig konst.
Sverige har unika möjligheter att locka till sig stora internetföretag och få nya internetföretag att växa fram i landet. Men möjligheterna begränsas givetvis drastiskt om man krånglar till reglerna för företagen.
Som regeringen säkert vet hör Sveriges klimat och tillgång på säker el till de viktigaste faktorerna för de större företagen på internet som funderar över var de ska placera sina servrar. Men då får det inte finnas regler som de här, som uppfattas som begränsande och gör att dessa företag väljer bort Sverige.
Regeringen har alltså egentligen inga direkta invändningar, som det ser ut i dag, utan avvaktar vad EU eventuellt kommer att tvinga dem att tycka så småningom. Det är märkligt, kan jag tycka, att inte regeringens företrädare Morgan Johansson tar möjligheten att beskriva sin vision av hur det bör fungera i Sverige, nu när han har lite tid till det.
Tydligen vill man inte själv se över frågan, utan man tycker att det är någonting som EU kan få sysselsätta sig med, och så finner man sig bara i vad EU kommer fram till. Så uppfattar jag det. Frågan är om vi i framtiden kommer att ha bildtjänster i Sverige där vi kan lägga upp foton, även sådana som visar när vi står framför ett offentligt konstverk.
Mikael Eskilandersson (SD):
Om vi börjar med de 70 åren av fred tror jag att vi inte behöver ha ett valutasamarbete i Europa bara för att vi inte ska kriga med varandra. Det finns många andra saker som snarare skulle kunna leda till krig i dagsläget som inte direkt har så värst mycket med EU att göra tyvärr. Men det är inte den saken vi talar om. Det ligger även i konstnärernas intresse att deras konstverk blir kända.
Därför är detta lite dubbelt. Det är inte så att jag inte åker till Paris därför att jag har sett Eiffeltornet 300 gånger på bild. Det är snarare för att jag har sett det 300 gånger på bild som jag kanske vill åka dit, eller kanske snarare 3 000 gånger på bild. Därför är det dubbelt. Dessutom är det så att den som är konstnär vill få betalt för sina konstverk. För att få betalt för konstverken är det bra om de tidigare konstverken är kända.
Men problemet är att det finns en risk för att de företag som sysslar med bilder inte kan fortsätta med sin verksamhet. Wikimedia kommer inte att kunna fortsätta med sin verksamhet som det ser ut i dag med det beslut som kom från Högsta domstolen, trots att det egentligen är en vanlig bildtjänst där du laddar upp bilder och taggar dem till ett konstverk.
Vad säger att andra företag som sysslar med exakt samma sak, det vill säga att man kan tagga bilder, som det heter, ge bilderna en sökfunktion och göra dem offentliga, inte skulle tvingas sluta med det de sysslar med? Om man kör över ett företag eller en organisation måste man väl behandla alla företag och alla andra likadant. Frågan kvarstår.
Kan jag i dag lagligen gå ut och ta ett foto på ett konstverk och ladda upp det på min hemsida, och kanske även samla några andra offentliga konstverk på den hemsidan, och sedan tagga dem så att de blir sökbara? Kan jag det utan att det är olagligt?
Mikael Eskilandersson (SD):
Jag tackar Morgan Johansson för svaret, även om jag kan tycka att det var något undflyende. När Morgan Johansson nu ändå kopierar en hel del av våra andra förslag tycker jag att det kunde vara lämpligt att kanske titta närmare även på Sverigedemokraternas förslag när det gäller medling. Vi har föreslagit att Sverige ska kopiera den norska modellen, där man har automatisk medling.
Jag har tittat på Socialdemokraternas tidigare politik, bland annat en kommittémotion från riksmötet 2013/14. Det är alltså förrförra året - året innan man tog över makten.
Man skriver i motionen: "Tidiga insatser i form av samtal eller medling med barnens bästa för ögonen genom den kommunala socialtjänstens försorg ska vara den första instans där man försöker lösa tvisten." Det var alltså med anledning av vårdnadstvister. Jag tycker att man nu någonstans har gått ifrån det här. Man menar att vi först ska avvakta och se vad en utredning kommer fram till.
Då börjar jag ju undra om Socialdemokraterna har lämnat den politik man stod för medan man var i opposition. Man ger inte alls samma bild av handlingskraft nu när man sitter i regering som man gjorde tidigare.
I samma motion framhåller man också hur dåligt medlingen fungerar i dag och att det bara är 1,7 procent av de fall som döms i domstol där medling utdöms. Domstolarna har alltså möjlighet att döma till medling, och det är bara i 1,7 procent av fallen de gör det - vilket man framhåller som en för låg andel.
Jag tror att Socialdemokraterna har en syn på detta som i grunden liknar Sverigedemokraternas, nämligen att medling bör vara målet och det första som händer i samband med en vårdnadstvist. Vårdnadstvister ska helst inte heller hamna i domstol så lätt som de gör i dag. Detta handlar ju i grunden om att man vill bygga starka barn, så att säga.
Barn som förlorar rätten till båda sina föräldrar kan på sitt sätt fara illa av det, tror jag, och många föräldrar far illa av att inte få möjlighet att träffa sina barn. Det finns grundläggande problem med sättet att se på vårdnadstvister i dag, till exempel att domstolen om båda föräldrarna motsätter sig delad vårdnad inte kan utdöma delad vårdnad. Då måste domstolen i stället välja en av föräldrarna.
Frågan är om det verkligen är för barnets bästa eller om det snarare ser till föräldrarnas bästa. Det finns en massa grundläggande fakta. Till exempel är barn mellan fyra och tolv år de som kanske mår sämst av tvister, enligt de enkätundersökningar som finns. Det är också så att tvisterna har ökat på senare år.
De senaste tio åren har antalet vårdnadstvister i domstol fördubblats, samtidigt som skilsmässorna bara har ökat marginellt i jämförelse. Det är alltså inte ett ökat antal skilsmässor som har gjort att vårdnadstvisterna har ökat, utan det måste vara någonting annat. Då kan man ju börja undra om det inte är dags att prova någonting nytt - typ det Norge, vad jag har förstått, haft vissa framgångar med. Där tvingas det till medling innan målet går till domstol.
Mikael Eskilandersson (SD):
Det stämmer alldeles utmärkt att jag sitter med i den utredning Morgan Johansson hänvisar till. Jag vill dock inte påstå att den utredningen är särskilt fri, för den är tyvärr ganska bakbunden. Den är bland annat bakbunden när det gäller delad vårdnad, vilket vi kommer att komma till i nästa interpellationsdebatt. Utredningen har alltså inte möjlighet att helt fritt titta på området, vilket jag tycker är lite sorgligt.
Det är dock fortfarande så att man i motionen skrev att den första instansen ska innebära medling. Det är inte det uppdraget vårdnadsutredningen har fått, även om den ska titta på olika former av medling. Samtidigt är det att skjuta detta ett par år framåt i tiden, och jag undrar om det verkligen är barnens bästa att skjuta på saker så länge som möjligt.
Jag tycker att man kunde ha visat mer handlingskraft och infört medling betydligt tidigare än så.
Mikael Eskilandersson (SD):
Det jag säger är väl snarare att regeringen är högst oklar när det gäller vad den står för i dagsläget. Man hänvisar i stort sett enbart till vårdnadsutredningen. Man har egentligen ingen klar linje utan avvaktar vad vårdnadsutredningen ska komma fram till. Jag hoppas att vårdnadsutredningen ska komma fram till att den norska modellen är någonting för Sverige att efterlikna.
Den har nämligen fungerat bra i Norge, och jag kan inte se varför den inte skulle kunna fungera även i Sverige. Enligt den norska modellen kallas alla vid en separation in till medling, och där kommer man överens om hur barnen ska vårdas framöver.
Jag tror att det är ganska bra att någon utifrån lägger sig i föräldrarnas vårdnad i stort sett omgående i samband med att de är överens om att sära på sig. Det finns nämligen ofta starka känslor i rörelse när människor särar på sig, och då blir tyvärr barnen lätt slagträ i föräldrarnas separation.
För att undvika det är det bra om det kommer in någon utifrån och klargör hur man kan göra med barnen. Då kommer man överens om någonting, och sedan kan man gå hem och slåss om bilen, bostaden, var man ska bo och så vidare. Men barnen är man åtminstone överens om, och dem har man kommit överens om inför en annan person. Jag hoppas att det blir någonting man kommer fram till, men om det verkligen blir så vet jag inte.
Mikael Eskilandersson (SD):
Morgan Johansson målar upp män som potentiella våldsverkare. Det är en bild jag inte delar, men visst finns det män, och även kvinnor, som begår våldshandlingar. Givetvis ska män som har förgripit sig sexuellt på kvinnor inte ha delad vårdnad om de barn som tillkommit genom sexuella övergrepp.
Det säger sig självt att man då har förbrukat sin rätt att vara förälder. Detsamma gäller om det finns våld i relationen. Men i en relation där det inte förekommer våld och kvinnan väljer att lämna mannen innan barnet föds kan kvinnan under hela sin livstid frånhålla barnet rätten till sin pappa bara för att hon vill det.
Det är ett ojämställt sätt att se på föräldraskapet, kan jag tycka. Vi borde vara mer jämställda än så. Det blir direkt vidrigt när man tar upp exempel som sexuella övergrepp. Då har man gått lite över gränsen för vad som är rimligt. Jag håller givetvis med om att barn är individer. Men barns intressen kan vara svåra att se.
Hur vet man vad en sexåring är intresserad av? Är det Morgan Johanssons uppfattning att en sexåring ska välja mellan mamma och pappa? Tänk om barnet vid 18 säger: Ni tog ifrån mig min pappa under hela min uppväxt. Ska vi då svara: Skyll dig själv! Du valde ju mamma framför pappa. Det är också ett felaktigt sätt att behandla barn.
Det är näst intill barnmisshandel att tvinga barn att välja på det sättet. Jag undrar fortfarande varför man bakbinder utredningen. Att man inte ska ta med det på grund av det här med sexuella övergrepp är rent ut sagt trams. Man bakbinder utredningen och låter den inte ens titta på om det skulle kunna vara bra att ha delad vårdnad som norm. Man låter inte utredningen ens undersöka vilka förutsättningar som finns.
Här delar sig våra åsikter. Utredningen borde obehindrat och fritt få titta på alla möjligheter.
Mikael Eskilandersson (SD):
Jag ser positivt på att delad vårdnad ökar. Jag tror att det till stor del beror på att pappor överlag vill ta mer ansvar än vad de har gjort tidigare. Dock ökar även antalet tvister, och det kan kanske till en del förklaras med att pappor vill ta mer ansvar men inte tillåts ta ansvar.
Den utredning som kom 1999 om gemensam vårdnad för ogifta föräldrar är i grunden positiv till gemensam vårdnad. Denna utredning används nu som en anledning till att det inte ska vara gemensam vårdnad för ogifta, och man anser att man inte behöver utreda det igen.
I denna utredning hänvisas det till att det för ogifta föräldrar inte finns någon registrerad fader när barnet föds.
Men efter att en majoritet i civilutskottet förra året ställde sig bakom att faderskapet ska få registreras före födseln - något som även Socialdemokraterna så småningom hakade på eftersom de annars hade blivit överkörda av utskottet - finns inte längre det problemet som utredaren tog upp 1999.
Eftersom man som ogift kan registrera faderskapet före barnets födsel borde man också kunna få delad vårdnad från födseln. Det gamla skälet faller alltså. Ändå vill man inte göra om utredningen från 1999 och se över möjligheterna till delad vårdnad som norm. Jag tycker att det är fel.
Mikael Eskilandersson (SD):
Jag kan konstatera att det finns klara skillnader mellan blocken. Man kan se tre olika vägar. Alliansen bryr sig mest om företagarnas rätt att skippa de fackliga avtalen. Man pratar till och med om att det är ett straff att tvingas att följa fackens avtal som lägsta nivå.
Socialdemokraterna bryr sig kanske mest om fackförbundens avtal. Sverigedemokraterna, som jag själv företräder, försöker dock se till hur vi ska få en välfungerande helhet, där hela den svenska modellen försvaras. Det går inte att lyfta ut upphandlingar från den övriga politiken, utan allt måste hänga samman.
Med fungerande företag som konkurrerar på lika villkor och utan överbudspolitik på arbetsmarknaden kan arbetstillfällena i Sverige tryggas och välfärden bevaras. Detta kräver att man tänker i flera led innan man fattar beslut som påverkar den svenska arbetsmarknaden.
Vi behöver kommuner och stat som aktiv part när det gäller att ställa krav på marknaden, så att den utvecklas på ett sätt som vi kan vara stolta över. Vi ska följa upp, så att vi verkligen får det vi har beställt och det vi har betalat för. Men det är för viktigt för att överlåta åt fackliga organisationer med oklara ambitioner.
Med huvudentreprenörsansvar kan vi förhoppningsvis garantera att inga pengar som betalas ut av det offentliga används för svarta löner eller annan skattesmitning. Vi ska ta ansvar för våra upphandlingar i alla led, och genom kontinuerlig uppföljning kan vi garantera att svenska arbetares rättigheter gäller alla på den svenska arbetsmarknaden. Kort sagt är det fråga om ett ansvarstagande för jobben på riktigt.
Mikael Eskilandersson (SD):
Tack, Tuve Skånberg! Jag anser att detta definitivt ligger inom vad vi diskuterar eftersom vi talar om det konsumentpolitiska målet. Hela vår reservation går ut på att det borde inrymmas mer i det konsumentpolitiska målet. Då kanske man även borde ta med sådant som att man inte ska diskriminera personer utifrån vad de råkar ha för politisk uppfattning. Jag vet att Tuve Skånberg i en tidigare debatt här med Vänsterpartiet kallade mitt parti extremt.
Jag är övertygad om att när man i framtiden tittar tillbaka på vad som hände i början av 2000-talet eller slutet på 1990-talet kommer det inte att vara Sverigedemokraterna som utpekas som extrema utan alla de partier som tycker att det är mer logiskt att hjälpa de människor som kan ta sig över halva jordklotet än att förflytta hjälpen och resurserna dit där människorna är.
Jag tror att det är dessa partier som man i framtiden kommer att tycka var extrema, de som prioriterade det lilla antalet framför det stora antalet.
Mikael Eskilandersson (SD):
Jag kan inte annat än hålla med Tuve Skånberg. Just eftersom det är svårt att sia om framtiden och säga hur man kommer att se på de olika partiernas agerande kanske man ska vara lite mer försiktig från olika partiers håll att utmåla ett visst parti som extremt och hemskt och använda invektiv som inte hör hemma i debatten.
Men jag håller i grunden helt med Tuve Skånberg om det han sa i sin sista replik.