Jan Lindholm (MP):
Jag tycker att ministerns sätt att argumentera är lite beklämmande. I stället för att svara på frågorna ägnar han sig åt att påstå att oppositionen skulle vilja krångla till det och göra det besvärligt. Vi har inte lagt fram några sådana förslag. Ungefär hälften av de bostäder som vi har i dag - ungefär hälften av det som folk kan ha som tak över huvudet - är bostäder som inte hade funnits om vi hade haft den politik som bostadsministern argumenterar för.
Hade vi haft den politiken sedan andra världskriget hade de bostäderna inte byggts. Man säger att det som har varit förut inte fungerar. Det enda vi vet med säkerhet är att det fungerade med folkhemsprogrammet och med miljonprogrammet. Det är exempel på hur man faktiskt har lyckats bygga.
Sedan kan man tycka att de kanske inte var bra, och man kan tycka att vi kanske inte ska göra det på det sättet i dag, men att påstå att den bostadspolitik som har drivits förut inte skulle ha fungerat när det gäller att producera bostäder är i sak helt fel. Det är så som vi faktiskt sedan andra världskriget har lyckats bygga mycket bostäder i Sverige och lyckats bygga så att folk kan bo drägligt, till skillnad från hur det var tidigare.
Jag tycker att det är viktigt att man håller sig till sanningen när man argumenterar. Frågor som vi måste ta ställning till är huruvida de människor som kommer ut på arbetsmarknaden eller ska in på en utbildning, sådana som ska flytta hemifrån, ska bo inneboende hos någon, bo i andrahandslägenhet eller få ett anständigt eget boende. Vill regeringen det eller inte? Jag hoppas att regeringen vill det, för det vill vi i oppositionen.
De människor som faktiskt är nyckelpersoner i samhället, de som får samhället att fungera, de som fixar vatten och avlopp, de som tar bort snö från gatorna, de som klipper gräsmattan på sommaren, de som kör buss, varutransporter och taxi, de som lagar maten och diskar på restaurangerna, de som får samhället att fungera - ska de kunna bo i vårt samhälle eller inte?
Det är centrala och viktiga frågor som vi måste ha svar på, och sedan måste politiken formas efter det. Jag undrar därför hur regeringen ser på det. Är bostadsmarknaden bara till för dem som kan köpa bostad åt sina barn? Är den bara till för dem som har råd att betala de höga hyrorna? Eller har man några idéer om hur man ska komma vidare? Visst, ministern kan räkna upp åtgärd efter åtgärd som regeringen vidtagit.
Det är bra att regeringen försökt, men man borde från regeringens sida vara lite mer ödmjuk och säga att det inte gick bra. Det är nämligen verkligheten. Det har inte gått bra under dessa snart sju år. Tvärtom har byggandet blivit både dyrare och krångligare, och det tar längre tid. Alla de saker som ni försökt åtgärda har bara blivit sämre och sämre. Bostadsköerna har blivit längre.
Allt fler saknar bostad. Så ser det ut. Om vi inte kan utgå från hur det faktiskt ser ut, om vi inte heller kan utgå från en verklig historieskrivning, ja då är det svårt att komma vidare. Jag försökte vara konstruktiv i mitt första inlägg. Jag kom med ett antal exempel på motkrafter som regeringen inte analyserat. Det finns starka intressen för att det fortsätter att vara som det är, alltså att värdestegringen av fastigheterna är viktigare än att det finns bostäder till människor.
Jag nämnde bankerna som exempel. Jag nämnde konflikten för en kommunal lokal politiker, att det är jättesvårt att släppa fram ett byggande om det innebär att man tappar väljare för att villaägarna och bostadsrättsinnehavarna kanske förlorar 10-15 procent av fastighetsvärdet. Jag nämnde ytterligare några exempel. Det finns många. Om vi ska komma framåt måste vi diskutera sakfrågorna och inte hålla på med pajkastning.