Beatrice Ask (M):
Jag håller med Monica Green om att internet har både en framsida och en baksida. Vi måste jobba med nackdelarna. Jag tycker att debatten också visar att det är många olika frågor som det handlar om. Telefonförsäljare som skickar på människor varor för påseende är någonting som ibland ställer till det, eftersom äldre människor och andra har svårt att värja sig, och så blir det fel.
Men just identitetsstöld, att någon påstår att man beställer något och att sedan fel person får varorna, är en annan typ av aktivitet där det blir ytterligare bekymmer. Men har man inte beställt varorna är man inte heller skyldig att betala, utan man ska naturligtvis skicka tillbaka dem och påtala detta. Det går också att polisanmäla. Det finns information om det på Konsumentverkets hemsida som man kan använda.
Normalt, om man får mängder av varor hemskickade, kan man när man har gjort en polisanmälan också underrätta Posten. Då skickar de tillbaka per automatik. Det går alltså att hitta praktiska lösningar i fråga om just den delen. Vi hade ett problem för något år sedan. Då gällde det kapning av lagfarter. Folk upptäckte helt plötsligt att andra hävdade att de hade köpt fastigheten, och på Lantmäteriet var man vänlig och ändrade lagfarten.
Det här var ett allvarligt problem. Långt senare fick man nämligen reda på att man inte hade lagfart på den kåk som man trodde att man ägde. Det var bekymmersamt. Där blev lösningen att vi ändrade rutinerna. Lantmäteriet fick en skyldighet att underrätta överlåtaren om beslut som man hade tagit när det gällde överlåtelse. Det gjorde att det direkt gick att reagera.
På det sättet har vi fått stopp på den problematiken. Motsvarande förändringar av rutiner ser jag i en del andra typer av ärenden som handlar om att utnyttja någon annans identitet. Genom att gå igenom rutiner försvårar man faktiskt det hela. Det kom upp ett exempel på den kraftiga ärendeökningen. Ja, vi ser en stor ökning. E-handeln ökar men också alla möjliga bedrägliga beteenden på internet.
Bluffakturor, till exempel, har tyvärr satts i system i organiserad kriminalitet. Dess bättre har polis och åklagare arbetat upp åtminstone några ärenden i det fallet och sett systematiken i det hela. På det viset ökar man kunskapen när det gäller att angripa problemet. Man kan då hantera det hela genom att agera väldigt snabbt.
Det som också är viktigt i det sammanhanget är det arbete som vi har bedrivit och bedriver för att man inte ska titta på det enstaka brottet. Man kan ha lurat Greta Larsson på 2 000 kronor. Det verkar inte vara ett så stort ärende. Men när man har förmågan att se på det metodiskt ser man att detta har gjorts i 1 000 fall. Då börjar vi prata om pengar. Det är så man måste sätta ihop ärendena i sina utredningar för att se omfattningen.
Det här är en mjölkkossa som används i organiserad kriminalitet, som vi nu är på spåren. Jag ser med stort allvar på de här frågorna, och vi har med oss dem när vi tittar på både regelverk och rutiner. Men jag konstaterar att den enkla och snabba lösningen inte riktigt finns till hands direkt. Det handlar om att också reagera på de praktiska fallen och se till att rutinerna fungerar.
Sedan måste vi naturligtvis bli mycket mer kunniga när det gäller att arbeta polisiärt. Jag delar uppfattningen att mycket av det här är ett gränsöverskridande arbete där samarbete är nödvändigt. Sedan har vi det här med hur polisen enkelt får information. Ja, där har vi den fråga som vi ofta diskuterar. Hur mycket information handlar det om, och hur lätt ska man kunna komma åt det som gäller olika typer av datauppgifter och annat?
Det brottas vi med återkommande. Det lär vi fortsätta att göra, för de upplysningarna behövs ibland.