Pia Steensland (KD):
Självaste kärnan i vår välfärd är att våra gemensamma skattemedel ska användas för att stödja dem som har störst behov. Ingen av oss vet om vi i morgon kommer att behöva välfärdens stöd. Vi kan alla få ett barn eller ett barnbarn med en omfattande funktionsnedsättning. Vi kan alla plötsligt drabbas av en svår stroke eller en trafikolycka mitt i livet. Tack vare medicinska framsteg kan vi då i många fall räddas tillbaka till livet.
Men samtidigt kan vi bli beroende av hjälp av någon annan för att klara vår vardag. Det är därför avgörande att värna LSS och den personliga assistansen - denna sociala innovation som Bengt Westerberg, dåvarande folkpartistisk socialminister, tog initiativ till. LSS är en försäkring för oss alla, och lagen fick stöd av en enig riksdag mitt under den djupa ekonomiska krisen på 1990-talet. Fru talman!
Tack vare assistansen kan människor med omfattande funktionsnedsättning vara delaktiga i samhället och leva sina liv fullt ut på sina egna unika villkor. Tack vare assistansen kan många arbeta och själva bidra till välfärden genom att betala skatt. Tack vare assistansen kan föräldrar till unga barn och vuxna barn fokusera på att vara just mammor och pappor. De kan känna sig lugna och sova tryggt om natten. De kan arbeta och betala skatt.
De kan bygga upp familjens ekonomi och skapa en trygg miljö för hela sin familj. Tack vare assistansen kan syskon till personer med omfattande funktionsnedsättning få vara syskon på lika villkor i sin familj. De kan få det stöd som de själva behöver av sina föräldrar. De kan få hjälp med läxor, skjuts till träning och en kram när de behöver. Tack vare assistansen stärks livskvaliteten och den psykiska hälsan hos tiotusentals människor i vårt land.
Men assistansen kostar ju massor med pengar, tänker någon. Ja, så är det. Det är en stor post i statsbudgeten. Det kan ingen förneka. Nu ska jag vara övertydlig. Personer med omfattande funktionsnedsättning kommer alltid att medföra en kostnad för samhället på ett eller annat sätt. Behovet av stöd i vardagen försvinner inte bara för att deras assistans dras in.
Grunden i att rädda assistansen handlar därför om vilket samhälle som vi vill ha. S-MP-regeringen skrev ett förödande regleringsbrev till Försäkringskassan 2016. Direktivet att bryta utvecklingen av antalet timmar inom assistansen har medfört att det specifika statsanslaget har minskat med flera miljarder. Men till vilket pris har det skett? Fru talman!
Vi kristdemokrater menar att dessa nedskärningar har skett till ett förödande högt pris och ett omänskligt stort lidande. Många personer med omfattande funktionsnedsättning och deras anhöriga lever i dag i en ständig mardröm. De som räddades av omprövningsstoppet lever i en ständig skräck för att stoppet ska hävas.
Samtidigt vågar de inte söka om mer stöd, trots att deras behov har ökat, eftersom en ny bedömning utifrån dagens hårdare rättspraxis sannolikt skulle medföra att de förlorar de timmar som de har i dag. Liv har slagits i spillror för alla de som inte hade turen att räddas av omprövningsstoppet. Människor har fråntagits sin frihet och delaktighet i samhället. De tvingas till social isolering och husarrest.
Många personer med psykisk funktionsnedsättning, som är extra känsliga för förändringar, uttrycker att de inte längre vill leva utan sina assistenter. Efter lång tid av konstant ansvar dygnet runt orkar allt fler föräldrar inte längre. De tvingas mot sin vilja att lämna bort sina älskade barn till barnhem, det som vi tidigare kallade institution.
Det är sedan 2016 i stort sett omöjligt att få assistans beviljad från Försäkringskassan när man söker för första gången. Kanske läste ni precis som jag i Aftonbladet häromdagen om lille Ebbe som är fem år. Ebbe är den enda person i Sverige, och en av endast 50 personer i hela världen, som har en speciell kromosomavvikelse. Ebbe lider av epilepsi, utvecklingsstörning och muskelslapphet.
Han kan inte prata, sitta, stå eller göra medvetna rörelser. Föräldrarna måste hjälpa Ebbe med allt. Men Försäkringskassan bedömer inte att han är berättigad till assistans. Det går inte att fullt ut sätta sig in i den smärta som de drabbade lever med, men vi måste faktiskt försöka.
Vi som är förtroendevalda i Sveriges riksdag har ansvar för - och möjlighet - att ändra lagen så att dessa personer får livet tillbaka. Fru talman! Vi kristdemokrater är tydliga: Det finns inga ekonomiska vinster om en minskning av assistansen leder till ett sämre stöd till och försämrad livskvalitet hos personer med omfattande funktionsnedsättning och deras anhöriga.
När kostnaderna dessutom ökar i kommunerna, skatteintäkterna minskar och andra statsanslag skjuter i höjden - exempelvis när anhöriga hamnar i sjukskrivning - är vi på fel väg. Jag är därför tacksam över att vi kristdemokrater är överens med Moderaterna om att kostnaden för assistansen ska ses i det totala samhällsekonomiska perspektivet. Fru talman!
Det känns oerhört märkligt, men i dag diskuterar vi en lagändring som innebär att andning ska utgöra ett grundläggande behov. Så långt från intentionen med LSS har regeringens förödande regleringsbrev förskjutit rättspraxis. Vi är verkligen i ett katastrofläge. Det är självklart välkommet att det nu tas ett litet steg för att rätten till assistans vid behov av hjälp med andning ska räddas.
Att så skulle ske beslöt riksdagen när den gav stöd åt KD-M-budgeten i december förra året. Samtidigt är det djupt beklagligt att S-MP-regeringen och dess stödpartier C och L har låtit detta ta så lång tid. Funktionshindersrörelsen och remissinstanserna har tillsammans med oss kristdemokrater gett skarp kritik under flera steg i processen. Flera gånger har regeringen tvingats backa och göra om, och ännu är inte frågan om sondmatning löst.
Vi kristdemokrater kämpar hårt för att återskapa ett samhälle där du kan lita på att du kommer att få hjälp när du behöver den. Vi måste återupprätta rätten till assistans och få tillbaka människovärdet i bedömningarna. En avgörande del i arbetet framåt är därför att säkerställa att samtliga moment för att tillgodose samtliga grundläggande behov blir assistansgrundande. Fru talman! Jag yrkar därför bifall till vår reservation nr 2.
Jag beklagar av hela mitt hjärta att inte samtliga partier i Sveriges riksdag gör samma prioritering. Vi borde kunna bättre.