Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det blir mycket att säga här, så jag kommer att få dela upp det i mina inlägg. Det var ett ovanligt långt svar, och några vackra ord fanns också med om Nationalmuseums viktiga uppgifter. Jag noterar också att kulturministern säger att museet självklart ska utvecklas.
Inom Nationalmuseum är man nog ganska intresserad av att veta hur, för det mesta som diskuteras där nu på grund av den ekonomiska situationen, och jag ska komma in på siffrorna i mitt nästa inlägg, är nödvändiga kontakter som man nu måste ta med Arbetsgivarverket, uppsägningar, ett antal sådana, omorganisation och minskade öppettider. Eftersom man inte kan flytta från huset, blir det troligen personalen som får gå.
Just nu präglas museet också av en väldigt positiv utveckling, säger Leif Pagrotsky. Det beror på hur man ser det. Flera av utställningarna har gått över förväntan, det är sant.
Holländsk guldålder blev en mycket lyckosam satsning, till och med bättre än vad entusiasterna hade vågat tro, till stor del beroende på att det självporträtt av Rembrandt som stals vid ett grovt rån för ett antal år sedan kom tillbaka precis lagom till öppningen, vilket gav mer publicitet och klirr i kassan, kan man säga, på grund av fler sålda kataloger och fler besökare. Ekonomin har varit knackig under en längre tid, egentligen under hela 2000-talet.
Men tack vare generösa sponsorer som bidrog med ca 5 miljoner kronor per år tidigare har verksamheten ändå gått runt. Men när delar av marknaden föll ihop i början av 2000-talet var det många som inte kunde förnya sina sponsoravtal. SAS var länge en betydelsefull sponsor som svarade för de känsliga transporterna som var väldigt viktiga för att museet skulle kunna uppfylla sitt uppdrag. Nu har de här kostnaderna plötsligt blivit synliga i bokföringen.
Och för ett par år sedan, innan de statliga museerna hade fri entré, när museet hade kontakt med departementet om den då besvärliga ekonomiska situationen svarade man från departementet: Då får ni väl ta och höja biljettintäkterna. Den möjligheten finns inte längre och sponsorerna har, som sagt, av olika skäl blivit färre, för det är kanske där, hos kapitalet, som regeringen anser att Nationalmuseum i framtiden ska söka sin lycka. Herr talman!
Jag hade hoppats att få ett helt annat svar av kulturministern, ett svar som klart och tydligt markerade att regeringen i vårens tilläggsbudget kommer att anvisa de ytterligare medel som är nödvändiga för att trygga Nationalmuseums fortsatta verksamhet, det vill säga minst 5 miljoner, men så är uppenbarligen inte fallet.
I vårpropositionen, som vi fick se i går, finns förslag om 4 miljoner kronor till posten centrala museer som kompensation för hyreskostnader. Det finns ett flertal museer som är intresserade av de pengarna. Nu är det klart vart de ska gå, och det blir uppenbarligen inte till Nationalmuseum, även om jag kan glädja mig åt att Millesgården kommer att få en del extra pengar, vilket de också har behövt.
Men det finns andra som har hamnat i kläm när Statens fastighetsverk och Statskontoret har gjort sina beräkningar som inte har varit särskilt samordnade. Men vad kulturministern i stället säger i sitt svar, och det behöver man inte läsa mellan raderna för att förstå, är att han anser att såväl Nationalmuseums ledning som chef och styrelse, dessutom tillsatt av regeringen, är fullständigt inkompetenta.
Det är uppenbarligen det man också anser om Jane Cederqvists utredning, som jag ska återkomma till i ett senare inlägg. Det här omdömet får stå för kulturministern, men jag kan lova att det kommer att noteras i museivärlden.