Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Kerstin Lundgren har frågat mig varför regeringen inte har sammanställt rapporter om situationen för de mänskliga rättigheterna i världens länder för 2014 eller 2015. Sveriges röst för en bättre efterlevnad av mänskliga rättigheter världen över är viktig. Mänskliga rättigheter är därför en hörnsten i den svenska utrikespolitiken och kommer fortsätta att vara det med oförminskad kraft.
Regeringen är aktiv inom ramen för både EU och FN men lyfter också mänskliga rättigheter genomgående i våra bilaterala relationer. I ett svar på en skriftlig riksdagsfråga nyligen, som just rörde Utrikesdepartementets MR-rapportering av enskilda länder, redogjorde jag för skälen till att publicering av landspecifika rapporter om mänskliga rättigheter skjutits på sedan 2014. Låt mig utveckla några av de saker som jag redogjorde för då.
Regeringen har tagit ett helhetsgrepp om det viktiga arbetet med mänskliga rättigheter i utrikespolitiken. I likhet med vad regeringen aviserade i utrikesdeklarationen 2015 inleddes under förra året därför arbetet med att ta fram en ny skrivelse om mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer som kommer att överlämnas till riksdagen i sommar.
Skrivelsen har förankrats brett genom konsultationer med bland annat det civila samhället och forskarsamfundet, och jag har även informerat riksdagens utrikesutskott om detta arbete den 20 oktober förra året. Med denna skrivelse som grund kan sedan det omfattande och viktiga arbetet med att åter ta fram landspecifika rapporter inledas.
Det är angeläget att nya rapporter tas fram - de är viktiga och uppskattade offentliga dokument som många använder sig av även utanför Regeringskansliet. Avsikten är att rapporterna på ett tydligare sätt än tidigare nu ska behandla alla de tre områden som skrivelsen berör: mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer.
Som ett led i den feministiska utrikespolitiken kommer rapporterna också att än tydligare uppmärksamma situationen vad gäller efterlevnaden av mänskliga rättigheter för kvinnor och flickor. Samtidigt som skrivelsen färdigställs inleds nu därför ett omfattande arbete med att ta fram landspecifika rapporter. Den förra regeringen valde att publicera MR-rapporter regionvis, vilket gör att de äldsta MR-rapporterna nu är från 2010.
Den här gången kommer rapporter inte enbart att tas fram för en region i taget, utan vi väljer att publicera rapporter för alla världens regioner. Rapporterna kommer att skrivas under 2016 och publiceras under 2017. Regeringen höjer således ambitionen i förhållande till vad som gjordes under alliansregeringen mellan 2011 och 2014 och återgår till att ta fram rapporter för alla världens regioner.
Dessutom kommer rapporterna alltså att ha det bredare perspektivet av mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer samt särskilt belysa situationen vad gäller efterlevnaden av mänskliga rättigheter för kvinnor och flickor.
Kerstin Lundgren har också frågat mig om den svenska kampanjen för en plats i FN:s säkerhetsråd har bidragit till en självcensur i den svenska utrikesförvaltningen och om det finns en risk att regeringen frångår sina utrikespolitiska principer för att vinna röster i kampanjen för en plats i FN:s säkerhetsråd.
Sveriges kandidatur till FN:s säkerhetsråd är byggd kring den substans-politik vi står för, och arbetet handlar om en dialog med FN:s medlemsstater om det globala samarbetet och om denna substans. Denna dialog är den stora behållningen av kandidaturarbetet oavsett om Sverige väljs in i säkerhetsrådet eller inte. Det är omöjligt att nå resultat i de stora globala frågorna om vi inte förstår utgångspunkterna för alla de andra länder med vilka vi måste hitta lösningar.
Att ha samtalsytor är inte detsamma som att vara okritisk, och vi har inte tummat på våra utrikespolitiska principer för att vinna röster. Förra gången Sverige satt som medlem i säkerhetsrådet, perioden 1997-1998, kunde vi agera som en garant för det folkrättsliga och humanitära perspektivet och bidrog till att det blev naturligt att ta upp frågor om internationell humanitär rätt och respekten för mänskliga rättigheter när olika kriser behandlades i säkerhetsrådet.
Engagemanget för dessa frågor är inte bara en bärande del av vår utrikespolitiska identitet och den substans kandidaturen lutar sig på utan också en viktig del av varför vi vill sitta i säkerhetsrådet. Det har inte förekommit någon uppmaning eller uppmuntran till självcensur i utrikesförvaltningen från ledningens sida. Tvärtom betonas ofta att vi bör fortsätta att prioritera vårt starka engagemang för mänskliga rättigheter och andra principfrågor.
Regeringens faktiska politiska agerande i MR-frågor är bevis för detta. Likaså kommer vår hållning som säkerhetsrådsmedlem att bevisa att vi prioriterar detta perspektiv även i säkerhetsrådet med dess särskilda ansvar för global fred och säkerhet och som kan fatta beslut som är folkrättsligt bindande för 193 stater.