KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Beckman (M):
Låt mig läsa en nyhet från Sveriges Radios Ekots hemsida, nämligen att Socialdemokraternas spelbolag säljer lotter på kredit till skuldsatta. DN rapporterar att Socialdemokraterna har sålt lotter på kredit till personer som är skuldsatta. Lotterna har sålts genom partiets spelbolag Kombilotteriet. Att sälja spel och lotter på kredit är förbjudet i Sverige för att skydda utsatta grupper mot skuldsättning.
Socialdemokraterna har tillsammans med en handfull andra aktörer gjort undantag från just den lagen. Det finns hur många tidningsartiklar som helst på samma tema. Fru talman!
Jag betvivlar inte Vänsterpartiets engagemang för de överskuldsatta eller för konsumenter, men jag blir oerhört förvånad över att Vänsterpartiet inte ansluter till majoriteten i utskottet, till majoriteten i Sveriges riksdag, som vill skydda människor från telefonförsäljning av just lotter - eller i varje fall se till att det blir ett skriftlighetskrav.
Det vore intressant att få veta varför Vänsterpartiet inte vill hjälpa till att få ordning på just den situationen. Är Vänsterpartiet nöjt med att regeringen inte gör någonting på området? Man sitter på händerna, man tillsätter utredningar och man låter tiden gå så mycket som möjligt.
Varför vill inte Vänsterpartiet bidra till att det blir ett skriftlighetskrav vid telefonförsäljning av lotter och spel till konsumenter?
Lars Beckman (M):
Nej, jag vill inte ha kommunism i Sverige, så jag kommer inte att rösta på Vänsterpartiets budget. Socialdemokraterna och deras ungdomsförbund har sålt lotter sedan 50-talet. Gemensamt äger de den ekonomiska föreningen A-lotterierna, vars intäkter tillfaller Socialdemokraterna och bedöms vara oerhört viktiga för partiets verksamhet. Under de senaste tio åren har Socialdemokraterna fått in 500 miljoner - en halv miljard - från sin spelverksamhet.
Kan man tänka sig, fru talman, att det finns 500 miljoner anledningar för Socialdemokraterna att inte vilja riskera att minska intäkterna? Det är fullt möjligt. Men det finns saker jag inte förstår, fru talman. Jag hoppas att Jon Thorbjörnson tittar in i kameran och förklarar för svenska folket varför Vänsterpartiet inte vill ha ordning och reda. Varför vill Vänsterpartiet inte ha ordning och reda?
Naturligtvis förstår alla i kammaren att Socialdemokraterna förhalar, försenar och försinkar frågan beroende på intäkterna. Jag har sett statsrådet Ardalan Shekarabi kalla till presskonferenser och tillsätta akututredningar om spelfrågor och om privata spelbolag. Men just i frågan om telefonförsäljning av lotter har han inte agerat alls.
Kan det ha att göra med 500 miljoner anledningar för Socialdemokraterna och SSU att inte vilja reglera marknaden? Jag är helt övertygad om att det beror på att Socialdemokraterna är så fullkomligt livrädda om sina intäkter. Det ska inte uteslutas att det är därför Shekarabi kallar till presskonferens om spelbolag, det vill säga för att man tappar intäkter från sin lotteriförsäljning.
Men detta kan inte vara Vänsterpartiets intresse. Vänsterpartiets intresse borde vara ett bra konsumentskydd. Jag förstår inte Vänsterpartiets motiv.
Lars Beckman (M):
Jag är genuint nyfiken på om Miljöpartiet är nöjt med regeringens hantering av lotteriförsäljningen. Jag tidigare berättat här att Socialdemokraterna har ungefär 500 miljoner anledningar - en halv miljard har partiet tjänat på lottförsäljning på tio år.
Så man kan misstänka att det är de 500 miljonerna som gör att regeringen sitter på händerna och inte agerar. Det är inte bara att man har sålt lotter på kredit till överskuldsatta, utan i DN, Sveriges Radio och SVT framgår också att Socialdemokraterna har fuskat med att tala om vem som ligger bakom lotteriet.
När Lotteriinspektionen granskade Socialdemokraternas lotteri fick de en varning för att ha allvarligt brutit mot reglerna. Endast i en av alla granskade annonser framgick att det var just Socialdemokraterna som stod bakom, och då endast med finstilt text längst ned. Fru talman! Ibland går det fort för Miljöpartiet. När man vill lägga ned en flygplats kör man ut ett regeringsuppdrag i dag, och så ska det vara klart till augusti hur Bromma ska läggas ned.
Då går det fort! Men i den här frågan har man, precis som mina riksdagskollegor i utskottet har sagt, inte gjort någonting på flera år. Det kan vara så att det beror på de 500 miljoner som Socialdemokraterna har gjort i vinst. Men varför, fru talman, vill inte Miljöpartiet förbättra konsumentskyddet?
Varför vill inte Miljöpartiet skydda utsatta konsumenter genom den rimliga åtgärden att ta bort undantaget för skriftlighetskrav för telefonförsäljning av lotter? Är Miljöpartiet nöjt med regeringens hantering av frågan?
Lars Beckman (M):
Det klingar mer än falskt från Miljöpartiets företrädare här i talarstolen. Socialdemokraterna har, egentligen ända sedan 50-talet, haft ett undantag och en särlagstiftning för sitt lotteri. Politik är att vilja, fru talman, och att skicka signaler. Politik är naturligtvis, i den här församlingen, att lagstifta.
Men när Vänsterpartiet och Miljöpartiet sviker Sveriges konsumenter är det också en signal. Det finns 500 miljoner anledningar till att Socialdemokraterna gör det. Det finns en anledning till att statsrådet Shekarabi har haft otaliga presskonferenser men alltid "glömt bort" just sitt eget lotteri. Det är ren cash för Socialdemokraterna och SSU. Men vi som är lagstiftare har ett ansvar för alla konsumenter.
Vi har ett ansvar att se till att det blir ordning och reda och att vi faktiskt värnar de konsumenter som riskerar att råka illa ut på grund av detta. Då är det rimligt, fru talman, att man har ett skriftlighetskrav vid telefonförsäljning även av lotter - den särlagstiftning som Socialdemokraterna har skapat för sig själva. Men jag noterar att Miljöpartiet och Vänsterpartiet är lojala med Socialdemokraterna.
Jag förstår inte varför ni är det, för mig veterligt har ni inga intäkter från deras lotterier. Jag tycker att det är beklagligt, tråkigt och synd att inte Miljöpartiet i den här frågan ansluter till majoriteten i utskottet. Jag hoppas att Miljöpartiet i regeringen driver på Socialdemokraterna så att det verkligen kommer ett skarpt förslag i närtid som hjälper till att skydda konsumenterna.
Lars Beckman (M):
Jag noterar att statsrådet inte säger emot mig i att det är Miljöpartiet som blockerar frågan. Det är väl inte helt otänkbart att det är så, eftersom det är flygresor och resor det handlar om. Det är väl höjden av ondska för en miljöpartist. Min interpellation handlar alltså om vilka åtgärder statsrådet avser att vidta för att säkerställa att de ca 1 miljon konsumenter som har köpt resor ska få sina pengar återbetalda.
Vid två tillfällen har ministern nu hänvisat till att man kan gå till ARN. Ja, det har många konsumenter gjort, och de har fått rätt. De ska enligt ARN få tillbaka sina pengar. Problemet är, som David Josefsson har lyft in i debatten, att resebyråerna inte har pengar - och alla vet varför. Verkligheten slår alltid retorik, vilja och annat.
Verkligheten är att 1 miljon konsumenter ligger ute med ungefär 6 miljarder. Den där barnfamiljen i Hofors som har sparat ihop 25 000 kronor till sin drömresa står alltså helt utan konsumentskydd. De kan anmäla resebyrån till ARN hur mycket de vill, och de kommer att få rätt - men de kommer inte att få tillbaka några pengar. Det är vad det handlar om. Som konsumentministern säger är det flera statsråd inblandade i den här frågan.
Icke desto mindre krävs det att statsråden pratar ihop sig och gör någonting. Man kan nämligen inte nu, sex månader senare, fortsätta att i sina svar säga att man följer utvecklingen noga. Man säger inte ens att regeringen tänker göra någonting, utan man säger att man följer utvecklingen noga. Jag tror att den miljon konsumenter som har betalat resorna faktiskt förväntar sig att regeringen gör någonting.
Det kan handla om ett initiativ till utredning, att titta på den danska modellen eller någonting annat som gör att resebyråerna inte fortsätter att gå i konkurs - vilket gör att varje enskild konsument får se sina pengar bokstavligen flyga iväg.
Lars Beckman (M):
Tack, David Josefsson, för en viktig interpellation som handlar om information om pandemin! Ja, vi som följde medierna de där dagarna noterade att regeringen och myndigheterna framstod som nästan löjeväckande. Inte minst i sociala medier jämförde man det här sms-utskicket med dem som hade gått ut i närliggande grannländer och i USA och som gick ut väldigt mycket tidigare i de länderna.
Den frågan har inte David Josefsson ställt, men statsrådet kanske ändå vet varför man inte använde omfattande informationskampanjer via till exempel sms tidigare. Jag tror att Danmark gjorde det ganska tidigt, under våren, och med betydligt bättre information än den svenska regeringen gav. Sedan kan man beklaga att sms:et inte nådde alla i befolkningen. Inte minst statsråd hade kanske behövt nås av sms:et.
Planerar man liknande åtgärder under 2021? Finns det situationer där man kommer att använda tekniken på det här sättet, och vilka erfarenheter har man i så fall gjort? Med dagens teknik är det ganska lätt att styra informationen mot olika områden. Det kanske är så att den till exempel i delar av Stockholm ska vara på andra språk.
Det kanske är så att man regionalt, till exempel i Skåne, har en situation där det verkligen krävs att man går ut med information medan man i andra delar av Sverige inte har samma behov. Vilka slutsatser har regeringen dragit av sms-massutskicket, och planerar man att göra liknande aktiviteter? Och varför väntade man så länge?
Är det som David Josefsson antyder, att det blev en närmast panikartad situation? Då är det klart att det inte blev så mycket tid för planering - det var viktigt att hålla presskonferens och försöka visa handlingskraft, men innehållet i sms:et blev kanske inte så bra som det hade kunnat bli.
Lars Beckman (M):
Jag tror att vi under 2021 kommer att vara i en situation där det säkerligen behövs både snabb och relevant information till medborgare, särskilt de medborgare som inte har möjlighet att följa de omfattande direktsända presskonferenser som har varit och de medborgare som inte har för vana att gå in på Dagens Nyheters eller kvällstidningarnas hemsidor.
Hur når vi dem som har stora språksvårigheter? Där har sms en funktion, för då når man alla. Då är det, precis som David Josefsson säger, väldigt viktigt att de kan ta till sig den information som kommer, till exempel genom att den finns på flera språk. Vi har kunnat se närliggande länder som har skickat ut betydligt mer omfattande information som sms. Inte minst är avsändaren viktig.
Den som inte är särskilt duktig på svenska och får ett sms på svenska med en länk kanske tänker: Vad är detta för något? De insatser regeringen gör måste väl rimligtvis vara för att nå dem som inte har samma möjligheter att ta till sig information som de som har lättare att följa nyhetsflödet. Där delar jag David Josefssons och statsrådets uppfattning att sms kan vara bra.
Då är det också viktigt att det måste vara en del av en strategi och att det sker på rätt språk. Jag skulle därför vilja fråga statsrådet igen: Finns det tankar på att till exempel göra utskick på andra språk, så att även den som inte är duktig på svenska kan ta till sig informationen? Det tror jag är jätteviktigt. Finns det någon tanke eller strategi med vad och hur man gör och varför man gör det?
Lars Beckman (M):
Det är alldeles utmärkt att vi är helt överens. Och statsrådet har hela departementets befogenheter. Statsrådet har hela makten i frågan och initiativrätten i frågan. Då är det bara att agera. William säger till P4 Gävleborg: "De diskriminerar min rätt till att starta ett eget liv." Det är verklighet.
Varje dag när William kommer hem med sina matkassar och inte kan öppna dörren själv kommer det att vara en väntan på att statsrådet agerar. För varje person som fått sin ansökan om bostadsanpassning i form av rullstolsgarage avslagen är det just i dag i denna sekund en väntan på statsrådet.
För varje äldre som sitter kvar i sin lägenhet och inte kan få en permobil utskriven på grund av att regeringen inte agerar kommer det att vara en lång väntan på statsrådet. Det handlar om människovärdighet. Det handlar om mobilitet. Det handlar om att visa respekt för dessa människor, som har rätt att leva samma liv som vi andra.
Jag skulle gärna vilja fråga statsrådet: När kan vi, med den information som statsrådet har just nu, förvänta oss att William kan få en dörröppnare installerad, så att han kan leva ett liv? När kommer den äldre kvinnan i Timrå att kunna få sitt rullstolsgarage, som gör att hon inte behöver sitta fången i sin lilla tvåa? Vad har statsrådet för tidsplan?
När kommer det att hända någonting som gör skillnad för alla de människor med funktionsvariationer som behöver samhällets stöd och hjälp? Tack för en bra debatt!
Lars Beckman (M):
Varför har jag ställt den här interpellationen? Jag har gjort det på grund av att detta är en viktig rättssäkerhetsfråga i en rättsstat. Det står stipulerat från oss i statsmakten att en förundersökning ska bedrivas skyndsamt. Varför är då det viktigt?
Jo, naturligtvis för att den som blir utpekad för ett brott - i det här fallet handlar det om misstänkta jaktbrott - ska ha rätt att få sin sak prövad skyndsamt och bli antingen dömd eller frikänd. Tyvärr är det så, herr talman, att genomströmningstiderna ökat väldigt kraftigt sedan 2014.
År 2014 var det en genomströmningstid på 146 dagar, och år 2019 var det 169 dagar. De längsta ärendena som har pågått har nu passerat 500 dagar. Vad får det då för konsekvenser för den enskilda? Jag har träffat ett antal personer som har blivit utpekade, bland annat en grupp med jägare i Hälsingland.
När man hör deras berättelser blir man inte stolt över det svenska rättsväsendet. Det är berättelser om hur det kommer in ett stort antal poliser klockan sex på morgonen och griper personen. Man har presskonferenser och pekar mer eller mindre ut dessa män. I varje fall känner de sig utpekade. I ett av fallen dör fadern i en hjärtattack.
Det är fruktansvärt gripande. Sedan går det inte en vecka. Det går inte en månad. Det går inte ett kvartal. Det går inte ett år. Det går inte två år. Men tre år senare lägger man ned målet i Hälsingland.
Man kan inte ens föreställa sig hur det känns att vara utpekad på en liten ort som Alfta i tre år för att man har varit misstänkt i en illegal vargjakt. Tidningen Svensk Jakt har frågat företrädare för rättsväsendet: Hur kunde det ta så lång tid?
En åklagare säger: Jag kan bara beklaga att polisen lade det här ärendet åt sidan. Konsekvenserna för dessa jaktintresserade personer är att de inte har fått jaga. De har blivit fråntagna vapnen. De har blivit utpekade i lokalmedierna som att de har bedrivit en illegal vargjakt, och tre år senare läggs ärendet ned.
Herr talman! Jag kan tycka att detta måste regeringen och ansvarigt statsråd råda bot på. Även jägare måste få känna rättssäkerhet. I ett i riksmedierna uppmärksammat fall har de personer som varit misstänkta vädjat om och om igen på alla möjliga sätt och vis. De har via sina försvarsadvokater sagt: Ställ oss inför rätta.
Låt oss bevisa vår oskuld. Nu kommer det ärendet upp snart i domstol, så får vi se hur det går. Uppenbarligen är det någonting som skaver i den här frågan. Jag hade önskat att regeringen hade agerat mer kraftfullt i de här frågorna så att även jägare kan få känna en rättssäkerhet.
Min fråga till statsrådet Damberg är: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att minska genomströmningstiden för jaktbrottsärenden hos polis och åklagare?
Lars Beckman (M):
Vi ska naturligtvis inte diskutera enskildheter, även om det passar bra att exemplifiera med personer som har råkat ut för detta. Herr talman! Jag har låtit riksdagens utredningstjänst titta på hur effektiv myndigheten är. Som en del av en rättssäkerhet måste det handla om att när statsmakten, ordningsmakten, till exempel anhåller och häktar någon måste man ha en rimlig tro på att man ska kunna få den personen fälld.
Annars borde man inte initiera ärendet. Här skaver det ordentligt. År 2016 var det 14 misstänkta personer. Det var noll lagförda. År 2017 var det 24 misstänkta personer. Det blev 6 lagförda. År 2018 var det 17 personer. Det var 3 som blev lagförda. År 2019 misstänktes 21 personer. Det blev 2 lagförda.
Undersökningen från riksdagens utredningstjänst visar snarast ett katastrofalt resultat. Antingen är det ett stort antal personer som blir utsatta och misstänkta helt i onödan eller så var polisväsendet så undermåligt i sina utredningar att man inte kunde lagföra tillräckligt många. Vad svaret är har naturligtvis varken jag eller statsrådet någon aning om.
Men konsekvenserna av de långa handläggningstiderna är alltså att de här personerna som bor på landsorten och som älskar jakt - de kanske till och med lever sitt liv genom jakten - blir fråntagna sina vapen. De blir fråntagna sitt fritidsintresse, och de blir oskyldigt utpekade av grannar och av medierna. Det är till och med så - om det är rätt citerat - att någon åklagare har uttalat sig så här: Jag kunde inte bevisa att personen X sköt vargen.
Herr talman! Jag tycker att det är ovärdigt en rättsstat. I en rättsstat är alla personer oskyldiga tills man har blivit dömd.
När rättsväsendet går in och gör ett sådant stort integritetsingripande att man anhåller och häktar någon måste man väl rimligtvis ha lite mer på fötterna än att man misstänker 14 personer och lagför noll eller att man misstänker 21 personer och lagför 2? Det är alltså 19 personer som inte blir lagförda.
Både jag och statsrådet vet att när en åklagare och rättsväsendet ingriper ska man ha väldigt torrt på fötterna. Man ska kunna göra en bedömning att personen verkligen blir lagförd. Jag skulle därför vilja fråga statsrådet hur han ser på den generella bilden att väldigt många personer blir misstänkta men väldigt få blir lagförda.
Lars Beckman (M):
Tack till statsrådet för att han delar min oro och för att vi är överens om att rättssäkerheten även för jägare ska förbättras!
Jag säger inte att det är så, men det kan finnas en felaktig kultur där man på väldigt lösa grunder anhåller, häktar, håller presskonferenser och uttrycker sig på ett sådant sätt att allmänheten uppfattar att det har skett en illegal vargjakt av personer på en liten ort.
När man inte har mer på fötterna än att av 21 misstänkta blev 2 fällda undrar jag om det finns en kulturfråga hos våra rättsvårdande myndigheter där man går in med buller och bång men inte får folk lagförda. Sanningen är naturligtvis att om man inte har tillräckliga bevis och grunder för det man påstår ska man varken anhålla eller häkta någon.
Det är bra att statsrådet nu är på i den här frågan, och jag misstänker att statsrådet i sina uppföljningssamtal med myndigheten kommer att ställa lite mer kritiska frågor om hur utfallet kan vara så lågt. Det måste antingen bero på inkompetens, det vill säga att man inte tar fram tillräckligt med bevis, eller på att man agerar på för lösa grunder.
Vi ska inte behöva läsa rubriker i tidningarna och lyssna till förskräckliga berättelser där Per friades från misstänkt illegal vargjakt men fortfarande känner sig utpekad av rättsväsendet. Det här är ovärdigt en rättsstat, herr talman.
Lars Beckman (M):
Jag är förvånad över statsrådets syn på en åtgärd vars syfte misslyckats till 94 procent. Jag delar däremot statsrådets uppfattning att det finns kommunpolitiker som är väldigt nöjda, till exempel statsrådets partivän i Gävle, som inte hymlar utan säger att extratjänster handlar om att flytta bort folk från försörjningsstödet.
Det beror naturligtvis på att staten har tagit en springnota, att vi har haft många utrikes födda som har kommit till Sverige på kort tid och inte har etablerat sig på arbetsmarknaden och att man då måste försöka lösa ekonomin i kommunen på något sätt. Det är naturligtvis därför som Sandviken har 450 personer i extratjänster, och det är därför som Gävle har byggt ut extratjänsterna kraftigt.
Problemet för individen, fru talman, är att varje dag på en extratjänst är en förlorad dag om syftet är att få ett jobb. Om man hade varit på Nisses plåtslageri och fått visa upp vad man kan hade man haft en chans att få ett jobb, men Sandvikens kommun har naturligtvis inte budgeterat för att öka antalet anställda med 450 personer till. Det är därför extratjänster inte fungerar - man får ju inte stanna kvar på jobbet när åtgärden avslutas.
Det är som sagt ett stort antal kommunalråd som försöker få sin ekonomi att gå ihop, och då är de naturligtvis nöjda med att staten tar över kostnaden. Men i samma sekund som subventionen upphör kommer personen sannolikt tillbaka till försörjningsstödet. Det är dåligt för individen, och det är dåligt för samhället. Vi är ju alla skattebetalare, oavsett om det är kommun eller stat som betalar.
Min fråga till statsrådet är återigen: Avser statsrådet att försöka förändra och förbättra åtgärden extratjänster, där 10 1⁄2 miljard används, för att försöka få en åtgärd som leder till fler osubventionerade anställningar efter avslutad åtgärd?
Lars Beckman (M):
Utvärdera mig på jobben, sa statsministern 2014. Jag vet inte om de som ser den här debatten kommer ihåg vad Stefan Löfven sa i opposition. Han pratade om innovationskatapulter. Han pratade om industrikansler. Han pratade om traineejobb. Han var en riktig idéspruta i opposition. Facit har vi nu, fru talman.
Tidningsrubrikerna pratar om att ungdomsarbetslösheten är historiskt hög. Den svenska ungdomsarbetslösheten ligger i dag på nivåer som troligen är bland de högsta sedan 30-talet, rapporterade SVT i höstas. Jag lät riksdagens utredningstjänst ta fram hur det ser ut i mitt hemlän Gävleborg. Vi har en skenande ungdomsarbetslöshet.
Det betyder att människors barnbarn är arbetslösa. Det betyder kanske att mitt barn går arbetslös. Det betyder att grannens barn är arbetslösa och så vidare. Det vore bra om man hade en regering som tog frågan på allvar.
Då har jag inte ens nämnt Gävleborg som har tagit ett mycket stort ansvar för utrikesfödda. Vi ser nu att försörjningsstödet skenar. Det ökar så mycket att kommunerna i Gävleborg går på knäna. Påhittiga kommunpolitiker försöker använda extratjänster i stället för att få folk i jobb.
Precis som Elisabeth Svantesson sa verkar vi ha en regering och en minister som är nöjda med utvecklingen. Vi har hört ett antal saker radas upp. Problemet är att de inte hjälper. Arbetslösheten ökar än mer och än kraftigare.
Det verkar som om regeringen fortsätter göra mer av samma sak, det vill säga mer av den politik som gör att 35 procent av Gävleborgs ungdomar är långtidsarbetslösa. Det här funkar inte. Sverige har ställt ett löfte om att ha EU:s lägsta arbetslöshet i förhållande till andra länder, men det har blivit det motsatta. Där har man ju också haft en pandemi.
Problemet är att regeringen har fört en politik för att höja bidrag, men vi vet bevisligen att den höjer jämviktsarbetslösheten. Också detta har en rapport från riksdagens utredningstjänst visat. Regeringen har bara genom ökningen av a-kassan ökat arbetslösheten med ungefär 40 000 personer. Jämviktsarbetslösheten har ökat med 40 000 personer.
Det vore intressant om det fanns någon liten idé hos regeringen om hur vi ska sänka ungdomsarbetslösheten och hur vi ska få in unga på arbetsmarknaden. Varje ung människa behöver en arbetsplats att gå till, få trycka på kaffemaskinen och få en varm kopp Gevaliakaffe - jag säger Gevalia för att jag kommer från Gävle - och känna gemenskapen på arbetsplatsen.
Det vore förödande om vi tappar en hel ungdomsgeneration som inte kommer in på arbetsmarknaden. Jag skulle vilja veta vilka åtgärder ministern och regeringen planerar att göra som kommer att ge effekt och som kommer att minska arbetslösheten.