Désirée Pethrus (KD):
Kristdemokraterna stöder tillkännagivandet till regeringen om Arbetsförmedlingen. Jag skulle vilja börja med utredningen och vad som står i den nuvarande utredningens direktiv. Arbetsmarknadsutskottets ordförande försöker säga att detta med konkurrensutsättning redan finns.
Men jag har suttit och jämfört texterna, så försök inte lura oss här! I de tidigare utredningsdirektiven från Alliansen står det "konkurrensutsätta", och i direktiven från den nuvarande regeringen står det bara "att använda sig av externa aktörer". Det är lite olika text, faktiskt, och det är viktigt att få fram.
Alliansen har alltså tagit detta initiativ gällande Arbetsförmedlingen, och jag ska redovisa Kristdemokraternas bevekelsegrunder för detta. För året som gått, 2016, fick Arbetsförmedlingen 80 miljarder kronor för att utföra sitt uppdrag. Det inbegrep administration för ca 8 miljarder kronor avseende 14 000 anställda.
Regeringen avser att nästa år öka anslaget till 105 miljarder kronor. Det är ofattbart stora summor; försvaret har väl kring 40-45 miljarder. Självklart förväntar sig medborgarna att vi ska använda skattebetalarnas pengar på ett effektivt sätt.
Vad går då dessa stora belopp till, vid sidan av administration? Ja, 12,5 miljarder går till a-kassan. Sedan köpte man tjänster av externa leverantörer för 7 miljarder, så Arbetsförmedlingen använder sig absolut av externa leverantörer i dag - det är inget ovanligt. Man lade också ned 20 miljarder på lönesubventioner till olika arbetsgivare: nystartsjobben och alla sådana typer av subventionerade anställningar.
Detta avsåg ungefär 135 000 personer. 100 000 personer deltog i tjänsterna Stöd och matchning, Introduktion till arbete och Yrkessvenska, och ytterligare 94 000 personer deltog i olika förberedande utbildningar och arbetsmarknadsutbildningar. De förberedande arbetsmarknadsutbildningarna har vi haft uppe i utskottet nyligen.
Riksrevisionens rapport visade att väldigt mycket fungerade ineffektivt. Man hade ingen kontroll över resultaten - vad man ville uppnå med utbildningarna. Det är alltså enorma summor pengar som vi använder utan att veta om det kommer att ge resultat.
Arbetsförmedlingens viktigaste uppgift är att se till att arbetslöshetsförsäkringen fungerar som en omställningsförsäkring. För oss politiker som ska övervaka myndigheterna måste det innebära att vi ständigt ställer oss frågan: Hur gör våra resurser mest nytta utifrån uppdraget? Hur bidrar de på ett effektivt sätt för att människor snabbt ska komma i arbete?
Det kan handla om första anställningen eller omställning till nytt arbete. Arbetsförmedlingens myndighetsutövning fungerar relativt väl i dag, enligt flera undersökningar. Men man kommer också fram till att matchningsarbetet inte fungerar bra på Arbetsförmedlingen i dag, och det är det viktigaste för att få ut människor i arbete. Bland nyanlända är resultaten tyvärr särskilt nedslående.
Efter den tvååriga etableringsinsatsen, med etableringsersättning och två år i Arbetsförmedlingens regi för att försöka komma i arbete som nyanländ, är det bara 31 procent som går vidare till arbete med eller utan subventioner samt studier. Enligt Arbetsförmedlingens egen rapport är det bara 6 procent som efter två år i Arbetsförmedlingens regi går vidare till arbete utan subventioner.
Detta måste ändå betecknas som ett ganska dåligt resultat. Detta visar på att vi nu måste diskutera dessa anslags storlek och komma mer till frågan om resultat. Det är något som vi har haft uppe i utskottet i samband med Riksrevisionens tidigare rapporter. I dag vet vi att flertalet som kommer till Arbetsförmedlingen är personer som har svårigheter att komma in på arbetsmarknaden.
Det är framför allt utlandsfödda, äldre personer och personer med nedsatt arbetsförmåga. Personer som i dag har en anställning och blir uppsagda behöver oftast inte samma stöd eftersom de får hjälp från parternas omställningsorganisationer, som Trygghetsstiftelsen och Trygghetsrådet. De klarar sig väldigt bra. Men nu har vi en extraordinär situation, fru talman.
Av de 160 000 asylsökande som kom bara under 2015 skulle vi kunna anta att ungefär 70 procent beviljas uppehållstillstånd i Sverige. Det innebär att nästan 95 000 personer förväntas inträda på arbetsmarknaden i närtid. Vi vet att det är personer som kanske många gånger är väldigt dåligt rustade; 30 procent har inte ens gymnasieutbildning.
Mot denna bakgrund driver vi kristdemokrater att Arbetsförmedlingen måste reformeras. Redan 2008 sneglade vi på det australiska systemet. Där införde den dåvarande socialdemokratiska regeringen en resultatstyrd arbetsmarknadsmodell som snabbt höjde andelen som kom i arbete från 30 till 45 procent.
Skulle vi jämföra det med Sverige skulle en konkurrensutsättning innebära att nästan 100 000 fler kom i arbete. Om man tittar på vad lönesubventioner för 135 000 personer innebär när det exempelvis gäller nystartsjobb ser man att det är 20 miljarder. Det innebär att vi skulle kunna ta hem åtminstone 15 miljarder. Det är jättestora pengar detta handlar om.
Vänsterpartiet tar upp frågan om cream skimming, alltså att vissa av företagen bara tar de enkla fallen. I Australien är det inte så. Där får man inte välja personer, utan företaget måste ta emot alla som vill komma. Det man möjligtvis kan göra är att sätta ett tak för hur många man har kapacitet att ta emot. Fru talman!
Det är självklart inte enkelt att ställa om en så här stor organisation, men inom vården gjorde vi ju detta på 1990-talet. Ni känner säkert till det. Förut var det de chefsläkare som skrek att de hade längst köer som fick mest resurser. Hade man långa operationsköer fick man jättemycket pengar. Det ändrade vi till att man skulle få betalt efter prestation, alltså att man fick betalt efter de operationer man utförde enligt en viss modell.
Det var helt den omvända världen, men jag tror att inte ens Socialdemokraterna skulle vilja gå tillbaka till den gamla modellen. Självklart måste vi pröva andra incitament än vi har i dag. Vi måste börja tänka annorlunda och pröva nya modeller. Arbetsförmedlingens personal gör i många stycken en god insats, men systemet är fel upplagt, som flera har framhållit tidigare.
När handläggarna har mycket kort tid på sig att hantera olika arbetssökande uppstår problemet att fel personer skickas till fel arbetsplatser, och matchningen fungerar inte. Och Arbetsförmedlingens egenregiverksamhet får betalt oavsett vilket resultat som uppnåtts. I Australien får utförarna betalt när de matchar till arbete, och det är utförarna som tar fram kontakten med företag och arbetsgivare som vill anställa.
I den nya Arbetsförmedlingen i Sverige skulle alltså den centrala myndigheten inte ägna sig åt arbetsgivarkontakter, för det kommer utförarna att sköta. Fru talman! Det är klart att det inte finns någon quickfix när det gäller personer som har svårt att etablera sig på arbetsmarknaden. Men jag har ändå mött så pass många olika företag och organisationer som har kontakter och som kan jobbet att hitta arbetsplatser. Även fackliga organisationer och kooperativa verksamheter skulle kunna vara utförare.
Vi skulle naturligtvis behöva rigga ett system som gynnar seriösa aktörer som har långsiktiga ambitioner. Det finns redan goda exempel i kommuner som Nacka, där man har en jobbpeng. Jag har varit på besök där tre gånger de senaste tio åren. Det man kontrollerar är att aktörerna ser till att personer kommer i arbete. Personerna har till exempel fri tillgång till komvux och får själva välja om de vill gå dit. Hur kontrolleras då kvaliteten, undrade jag.
Jag fick svaret: Om vi ser att de som har gått kurs hos en viss utförare kommer tillbaka till försörjningsstöd kommer vi att stryka den utföraren från vår lista. Man har alltså gjort det väldigt tydligt och klart att resultat lönar sig. Det är därför vi nu återigen anser att regeringen måste återuppta uppdraget som tidigare gavs från alliansregeringen till en utredare i syfte att förnya Arbetsförmedlingen.
Vi anser att man senast den 31 mars i år ska ge Arbetsmarknadsutredningen tilläggsdirektiv om att ta fram förslag om hur de delar av Arbetsförmedlingens uppdrag som inte innebär myndighetsutövning kan läggas ut på andra aktörer på arbetsmarknaden samt hur det statliga åtagandet bör organiseras. Hela utredningsuppdraget bör redovisas den 31 januari 2019. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag.