KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Jag vill tacka miljöministern för svaret. Jag förstår att Lena Ek inte kan gå in på alla detaljer här och nu i en sådan omfattande vision som hur vi ska kunna uppnå nollutsläpp till 2050. Jag hoppas att vi ändå kan komma lite närmare en konkretisering än den som Lena Ek lämnar i sitt svar till mig.
En av de frågor som jag tog upp i min interpellation gäller huruvida vi ska tala om nollutsläpp eller om nettoutsläpp. Om man talar om nollutsläpp, som vi i Vänsterpartiet gör, innebär det att alla utsläpp ska bort här i Sverige.
Om man talar om nettoutsläpp tolkar jag det som att vi kan tillgodoräkna oss det vi gör på andra områden och på så sätt kan fortsätta att släppa ut. Det är någonting som oroar mig i det uppdrag som regeringen har gett till Naturvårdsverket. Verket har nu kommit med sitt förslag.
I regeringens uppdrag till Naturvårdsverket handlar det just om att Sverige ska uppnå netto nollutsläpp. Det innebär att regeringen uppmanar Naturvårdsverket att räkna på att Sverige ska kunna köpa till exempel utsläppskrediter i andra länder för att kompensera för de utsläpp som vi gör här.
Det handlar också om att Sverige, som jag förstår det, ska kunna tillgodoräkna sig skogen och markanvändningen som en kolsänka för att det ska kompensera för de utsläpp som sker inom andra sektorer. Här vill jag att miljöministern är tydlig mot oss. I dag handlar ungefär 30 procent av den borgerliga regeringens klimatpolitik om att köpa billiga utsläppskrediter i andra länder.
Det innebär alltså att en tredjedel av de utsläppsminskningar som Sverige gör egentligen görs genom uppköp av de billiga utsläppsrätterna. Ska detta fortsätta att vara en strategi för regeringen, Lena Ek, ända fram till 2050? Ska vi fortsätta att köpa billiga utsläppskrediter i andra länder? Det tycker jag vore olyckligt.
Jag vill veta hur miljöministern ser på skogen och markanvändningen. I dag räknar vi inte in skogen och markanvändningen som en kolsänka när vi rapporterar in till FN. Det tycker jag är bra. Om vi skulle räkna in detta som en kolsänka skulle det innebära att Sverige som land skulle kunna släppa ut väldigt mycket mer, och vi skulle ändå kunna uppnå våra klimatmål.
Här tycker jag att Naturvårdsverkets underlag känns lite oklart. Därför tycker jag att det är viktigt att miljöministern berättar för oss här och nu att Sverige självklart kommer att kämpa för att skogen och markanvändningen ska bidra till att binda kol i marken. Men vi ska inte redovisa det som minskade utsläpp i Sverige. Det finns en mängd andra spännande - måste jag säga - förslag i underlaget från Naturvårdsverket.
Jag tycker att det vore bra om miljöministern åtminstone kunde kommentera dem. Det gäller inte minst användandet av ekonomiska styrmedel för att få ned utsläppen. Det handlar i hög grad om koldioxidskatten, som kanske är det främsta styrmedel vi har för att minska våra utsläpp. I den senaste budgeten höjer inte regeringen koldioxidskatten. Jag vill veta vad Lena Ek har för vision om koldioxidskatten i framtiden.
Jens Holm (V):
Jag skulle vilja börja med att kommentera det som Roger Tiefensee tog upp i sitt första anförande eftersom jag inte hann göra det. Vi i Vänsterpartiet vill att industrin ska gå över till att använda förnybart, och vi tror att det är fullt möjligt. Jag tycker att Centerpartiet och Roger Tiefensees anförande osar en ganska defensiv hållning när det gäller detta. Vi i Vänsterpartiet är för koldioxidlagring.
Vi ser en väldigt stor potential i det, inte minst för att uppnå negativa utsläpp, det vill säga att man använder biobränslen och sedan pumpar ned koldioxiden under marken. Men koldioxidlagring ligger än så länge väldigt långt in i framtiden och kommer att kosta mycket pengar. Därför är det så viktigt att vi inte bara förlitar oss på det utan gör saker och ting här och nu.
Skogen är extremt viktig, och det är inte minst extremt viktigt att vi hjälper andra länder, till exempel Indonesien, Brasilien och Kongo, så att deras skog inte skövlas. Samtidigt är det otroligt viktigt att vi i Sverige ska fortsätta som vi gör i dag, nämligen att vi ska inte tillgodoräkna oss stort innehav av skog för att kompensera utsläpp på hemmaplan.
Det tycker jag är en ganska självklar hållning som vi har i dag, och det var bara det jag ville höra från miljöministern: Visst är det detta som gäller även till 2050? Naturvårdsverket har en diger lista med saker som kan göras i Sverige, och jag hoppas verkligen att regeringen tar till sig av alla dessa förslag.
Jag tror att vi i Vänsterpartiet har motionerat om vartenda förslag som Naturvårdsverket har lagt fram. Dess värre har det röstats ned varje gång vi har lagt fram det i den här kammaren. Kanske når vi bättre framgång efter den här debatten. Jag tycker att det har varit en bra debatt, och det är nu vi måste sätta spaden i marken och se till att utsläppen minskar radikalt i Sverige.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka Per Bolund för den viktiga interpellationen, och jag tackar miljöministern för svaret. Lena Ek, du och jag var på klimatförhandlingarna i Doha båda två. Jag läste i tidningarna hur du kommenterade resultatet - tillkortakommandet - i Doha. En gång sade du att vi går mot en fyra graders temperaturhöjning i världen.
Du hänvisade förstås till den stora rapport som kom från Världsbanken för ett tag sedan. Skulle jordens temperatur höjas med fyra grader kan vi konstatera att den form av civilisation vi nu lever i blir ett minne blott. Man kommer inte att kunna leva på stora delar av jorden. Det är en utveckling ingen av oss vill ha. Därför måste alla länder och alla sektorer göra sitt yttersta för att vi ska få ned utsläppen.
Per Bolund tar i interpellationen upp det faktum att Sverige har ett överskott på utsläppsrätter som motsvarar lite mer än de årliga utsläppen totalt sett i Sverige. Överskottet motsvarar ungefär 70 miljoner ton.
Vi har varit duktiga på att minska utsläppen i Sverige. Inte minst den energiöverenskommelse som ditt parti, Lena, och mitt parti var med och bidrog till i slutet av 1990-talet har bidragit till en stark framväxt av förnybar energi och stora minskningar av fossil energi och därmed stora minskningar av utsläpp av växthusgaser.
Skulle det vara så att Sverige väljer att sälja överskottet av utsläppsrätter skulle allt det goda arbete vi har klubbat i denna församling och som alla svenskar gör varje dag för att rädda klimatet bokstavligen gå upp i rök. Det är därför det är så viktigt att regeringen klargör att man inte tänker använda överskottet.
Storbritanniens regering kom med ett sådant klargörande för några år sedan. De sade: Vi kommer inte att använda vårt överskott av utsläppsrätter; vi annullerar det. Det är det vi vill att den svenska regeringen också ska göra. Jag tycker om att debattera klimatpolitik med dig, Lena Ek, men vi vet att det är Anders Borg som bestämmer över just denna fråga.
Den 14 december 2010 sade Anders Borg till tidningen Veckans Affärer att överskottet representerar ett betydande ekonomiskt värde.
Det är precis det som oroar mig, att det finns andra krafter i regeringen som vill göra något helt annat med överskottet. Jag tror nämligen att Lena Ek inte vill använda sig av överskottet. Jag tror att vår miljöminister har förstått vidden av problemet med det stora överskottet av utsläppsrätter.
Det är därför som jag, Per Bolund, miljörörelsen, vi från miljö- och jordbruksutskottet samt Riksrevisionen kräver ett förtydligande från regeringen. Vi kräver att regeringen säger som till exempel Storbritannien har gjort: Vi använder inte överskottet. Vi annullerar det. När kommer ett sådant besked, Lena Ek?
Jens Holm (V):
Jag sade tidigare att vi i Sverige har varit duktiga på att minska våra utsläpp, och det tycker jag verkligen. Det har främst att göra med saker en bra bit tillbaka i historien. Jag nämnde tidigare den energiöverenskommelse som både Centerpartiet och Vänsterpartiet var med om att sluta i slutet av 90-talet. Det handlar om införandet av koldioxidskatten 1991. Skatten höjdes med 200 procent från 1991 till 2006.
År 2006 hände det dock något. Efter 2006 har koldioxidskatten höjts med bara 5 procent. Det är nästan ingenting om man ser tillbaka i historien. År 2006 hände det som sagt något. Det var val, och den borgerliga regeringen tog över. Man har inte fortsatt med de effektiva styrmedel som man grundlade tidigt i Sverige. Klimatinvesteringsprogrammet är ett annat exempel.
Det var en stor fond varifrån kommuner, landsting och småföretag kunde söka pengar till lokala klimatinvesteringar för att minska sina utsläpp. Låt mig kommentera det miljöministern tog upp om överenskommelsen i Doha. Visst är det bra att till exempel Japan, Australien och Norge har sagt att de inte ska köpa några utsläppsrätter. Saker och ting kan dock ändras.
Nyligen var det val i Japan, och man har fått en ultrakonservativ premiärminister som är tämligen ointresserad av klimatfrågor. Därför är det viktigt att enskilda länder går före och säger: Vi kommer inte att använda oss av vårt överskott. Storbritannien har redan gjort det, och Sverige borde självklart också göra det.
Det är lite symtomatiskt att miljöministern varken svarar på mina eller Per Bolunds frågor utan berättar en massa andra saker. Det är visserligen intressant att lyssna på, men det vi vill ha svar på är när regeringen kommer att lämna besked om vad man ska göra med överskottet av utsläppsrätter.
Jens Holm (V):
Jag tycker att det är en viktig debatt som vi har i dag. Vi ska inte glömma att det är regeringen och miljöministern som har det yttersta ansvaret för säkerheten i de tio kärnkraftsreaktorer som finns i Sverige.
Anledningen till att jag skrev den här interpellationen är bland annat att det har läckt ut information från EU:s så kallade stresstester. Man har gått igenom alla reaktorer i Europa, och några svenska kärnkraftverk pekas ut särskilt, exempelvis Forsmark.
Man konstaterar att Forsmarks kärnkraftverk inte skulle klara av ett elavbrott under en längre tid eftersom det tar så lång tid innan säkerhetssystemen sätter in. Det skulle då i värsta fall kunna leda till en härdsmälta. I samband med att jag skrev den här interpellationen gjorde också Greenpeace sitt intrång i Forsmark och Ringhals.
Det var ett helt fredligt stresstest, som de kallar det. De gjorde ett liknande intrång för två år sedan. Jag tycker att det är smått förbluffande att en stor grupp av fredliga aktivister kan klättra in i svenska kärnkraftverk. Nu får vi vara glada över att de här aktivisterna hade ett fredligt och gott uppsåt. Vad hade hänt ifall det hade varit illasinnade terrorister?
Jag tog upp den här frågan med Lena Ek i kammaren den 4 oktober. Då tyckte jag att miljöministern gav ett väldigt tydligt svar. Hon hade fullt förtroende för Strålsäkerhetsmyndigheten. Hon tyckte inte att det fanns några säkerhetsproblem vid de svenska kärnkraftverken.
Snart därefter gjorde alltså Greenpeace sitt intrång, och Lena Ek kallade till ett krismöte med innehavarna av de svenska kärnkraftverken och Strålsäkerhetsmyndigheten. Jag tycker att det känns som att miljöministern har lämnat två helt olika signaler, en här i kammaren om att allt är lugnt, och sedan var det ett krismöte snart därefter.
Sedan har en rapport kommit från Strålsäkerhetsmyndigheten. Den kom för några veckor sedan. Där går man igenom säkerhetsläget på de svenska kärnkraftverken. Det är också den som miljöministern hänvisar till. Jag tycker att den rapporten pekar på många oroväckande tecken bland de svenska kärnkraftverken.
Strålsäkerhetsmyndigheten tar till exempel upp det faktum att många av de åtgärdsplaner som skulle ha startats 2005 för att stärka säkerheten på de svenska kärnkraftverken inte har genomförts. Endast 60 procent av åtgärdsplanerna har genomförts, och man konstaterar att det var "betydligt mer komplicerat och tidskrävande" att genomföra de här planerna.
Man tar också upp en mängd andra områden. Man pekar på jordbävningar, risken för översvämningar och på problemet med extrema väderförhållanden - alla områden där de svenska kärnkraftverken pekats ut enligt den ansvariga myndigheten och där man säger att det inte har vidtagits tillräckligt många åtgärder för att stärka säkerheten.
Därför tycker jag att det är så otroligt viktigt att den ansvariga ministern verkligen säkerställer att vi har den bästa tänkbara säkerheten på de svenska kärnkraftverken. Det tycker jag inte att vi har i dag.
Jens Holm (V):
Jag får tacka miljöministern för svaren så här långt. Jag har några frågor till som jag skulle vilja ha svar på. Det är precis som miljöministern säger så att regeringen har beställt ett antal rapporter från den ansvariga myndigheten Strålsäkerhetsmyndigheten.
En av dessa rapporter kom den 31 oktober. Där tar man upp de brister som finns på de svenska kärnkraftverken.
Jag skulle vilja veta miljöministerns syn på det som den ansvariga myndigheten säger på en del platser i denna rapport avseende hur tillståndshavarna, alltså de som äger och driver kärnkraftverken, bedriver säkerhetsarbetet. Först konstaterar Strålsäkerhetsmyndigheten att det var betydligt mer komplicerat och tidskrävande att genomföra åtgärdsprogrammet för att stärka säkerheten på de svenska kärnkraftverken.
Det är bara 60 procent av åtgärderna från det arbete som påbörjades 2005 som hittills har implementerats. Säger inte det någonting om hur komplicerat och svårt det är att över huvud taget skärpa säkerheten på svenska kärnkraftverk? Det andra jag skulle vilja veta något om är det som står på s. 3 i den här rapporten.
Där säger Strålsäkerhetsmyndigheten att tillståndshavarnas säkerhetsredovisningar av hur krav tillämpas och verifieras är "alltför allmänt hållna". De går alltså inte in i detaljerna för att på allvar ta tag i de verkliga problemen. Så tolkar i alla fall jag det här mellan raderna.
Några rader längre ned säger man att tillståndshavarna har en tolkning av de krav som har ställts på säkerheten på kärnkraftverken som "inte överensstämmer med SSM:s syn på föreskrifternas innebörd". Det står tämligen klart och tydligt att vi har en myndighet som ställer vissa krav på de här reaktorerna.
Sedan har vi de som äger och driver de här reaktorerna som tolkar kraven på ett helt annat sätt. Här måste vi ha en minister som sätter ned foten och verkligen säger vad det är som gäller.
Sedan skulle jag också vilja veta från miljöministern: Är det på så sätt att ni inom regeringen förbereder skarpare lagstiftning för att förhindra framtida intrång på svenska kärnkraftverk? Jag läser ett uttalande av Gösta Larsen som är kommunikationschef på kärnkraftverket Ringhals.
Han säger i senaste numret av tidningen Miljöaktuellt: Det ligger redan i dag ett förslag hos regeringen om strängare straff för sådant här. Med sådant här menar han Greenpeaceaktivisternas intrång på de svenska kärnkraftverken, som han har pratat om innan.
Då vill jag veta klart och tydligt från Lena Ek: Finns det ett förslag om en lex Greenpeace, alltså ett förslag om skärpta straffsanktioner avsedda att förhindra intrång på svenska kärnkraftverk? Jag tycker att det är viktigt att man stärker säkerheten, men att skräddarsy lagar för att förhindra att miljöaktivister fredligt ska kunna protestera mot svenska kärnkraftverk tycker jag verkligen att vi ska hålla oss för goda för.
Finns det ett sådant konkret förslag hos regeringen eller inte?
Jens Holm (V):
Jag ställde en fråga till miljöministern som jag inte fick svar på. Den vill jag verkligen ha svar på. Förbereder regeringen skärpta straffsanktioner avseende intrång på svenska kärnkraftverk? Finns det en form av lex Greenpeace som ni kommer att lägga fram?
Jag vill understryka att det är viktigt att vi har säkra kärnkraftverk, men man kan ifrågasätta om frågan löses genom att kasta fredliga aktivister i fängelse. Precis som jag, Kent Persson och även Lena Ek har varit inne på finns en lång lista med säkerhetsåtgärder som de svenska kärnkraftverken ska vidta.
Man har bara lyckats implementera drygt hälften av dem. Det här säger klart och tydligt hur svårt det är att över huvud taget bedriva säkerhetsarbete på kärnkraftverk - hur kostsamt, hur tidsödande och hur komplicerat det är.
I ljuset av detta måste jag ifrågasätta den borgerliga regeringens förslag om att bygga tio nya reaktorer i Sverige. Om vi bygger tio nya kärnkraftsreaktorer i Sverige bygger vi in nya fortsatta problem med säkerheten och kostsamma åtgärder som måste vidtas i framtiden. Vore det inte bättre att avveckla kärnkraften och i stället satsa på den förnybara energin?
Jag tycker att vi av dagens debatt kan lära oss hur svårt det är att garantera att kärnkraftverk är säkra. Det går helt enkelt inte att garantera det. Då ska vi välja andra energikällor. Jag önskar att vi hade Centerpartiet med oss i det arbetet. Det hade vi förr men tyvärr inte just nu.
Jens Holm (V):
Jag tackar utrikesministern för detta svar och vill hälsa från Jonas Sjöstedt att han ber om ursäkt för att han inte kan vara på plats. Han blev sittande på ett tåg i Karlstad som inte gick i tid. Nu närmar han sig sakta men säkert Stockholm, men han är tyvärr ännu inte här.
Jag tycker att detta svar, Carl Bildt, innehåller ett antal brister och har därför ett antal frågor som jag skulle vilja ha svar på. Du säger att de folkrättsliga förutsättningarna för ett erkännande av Västsahara inte finns och att man inte har kontroll över sitt territorium.
Då vill jag påminna om att det finns ungefär 80 länder i världen som redan har erkänt Västsahara som en stat, bland andra Sydafrika, Uruguay och Mexiko. Västsahara är en del av Afrikanska unionen. Men självklart är det så att Polisario, som är den legitima ledningen för Västsahara, inte har kontroll över hela Västsahara.
Västsahara är ockuperat av Marocko. Men vi kan inte låta ockupationsmakterna diktera vår utrikespolitik. Jag tänker till exempel på hur Carl Bildt ser på Palestina. Det känns som om den svenska regeringens politik visavi åtminstone den palestinska ledningen går åt rätt håll.
Den svenska regeringen ger den palestinska ledningen ett allt större erkännande, till exempel vid omröstningen i FN ganska nyligen.
Då vill jag ställa följande fråga till Carl Bildt: Innebär regeringens hållning att Sverige som land aldrig skulle kunna erkänna Palestina som ett suveränt land så länge någon del av det som vi kallar Palestina är ockuperat av Israel? Detta är en viktig principiell fråga att svara på.
Jag skulle också vilja veta vad Carl Bildt menar med att ett erkännande av Västsahara skulle kunna underminera FN:s ansträngningar att finna en lösning i enlighet med folkrättens principer.
Innebär det att tidigare erkännanden av Västsahara från till exempel Sydafrika, Uruguay och Mexiko har underminerat en vettig lösning av konflikten och Marockos ockupation i Västsahara?
Eftersom du framför det som argument borde du också kunna förklara hur andra erkännanden på ett negativt sätt har spelat in. Dessutom skulle jag vilja veta vad regeringen över lag gör för att verka för en lösning av konflikten och för att Marockos ockupation ska upphöra.
Jag tänker till exempel på domarna som kom i Rabat i Marocko för några dagar sedan mot 24 västsahariska människorättsaktivister. Nästan hälften av dem dömdes till livstids fängelse. Resterande fick fängelsestraff på mellan och 20 och 30 år. Detta har fördömts stort av Human Rights Watch, Amnesty, Internationella Juristkommissionen och så vidare.
Men vad har du, Carl Bildt, gjort efter dessa domar? Vad har den svenska regeringen gjort? För några dagar sedan var Marockos talman här i Sverige och träffade representanter från regeringen. På vilket sätt protesterade då regeringen mot domarna mot dessa människorättsaktivister och mot Marockos ockupation?
Jens Holm (V):
Det är som Carl Bildt är inne på: Hur man erkänner ett land är ingenting som är ristat i sten.
Det finns ingen internationell konsensus om hur man gör, utan de enskilda länderna bestämmer själva när de tycker att det finns politiska och andra förutsättningar för att ett land ska erkännas som suverän stat.
Jag tycker att vår nuvarande EU-minister Birgitta Ohlsson var inne på rätt spår när hon 2009 skrev i tidskriften Västsahara att Sverige bör driva frågan om ett erkännande av Sahariska arabiska demokratiska republiken, SADR, inom EU-kretsen. Det är alltså Västsahara.
Hon skrev att ett sådant erkännande förmodligen skulle vara nyckeln till Västsaharas frihet. Jag tror precis som Birgitta Ohlsson att ett svenskt erkännande av Västsahara skulle driva på för att Marocko till slut måste häva sin ockupation. Det skulle vara en del av en mer aktiv svensk politik för Västsaharas frihet.
Jag tycker att det är lite symtomatiskt att Carl Bildt inte svarade på min fråga hur regeringen har agerat efter de hårda domarna mot människorättsaktivisterna. Nästan hälften av de 24 människorättsaktivisterna fick livstids fängelse. De andra fick fängelsedomar på 20-30 år. Varför?
Därför att de hade utövat det vi tycker är deras fullt legitima rätt, nämligen att kämpa för frihet i sitt land. Nyligen var Marockos talman här på besök och träffade representanter för den svenska regeringen.
Jag vill då veta på vilket sätt den svenska regeringen protesterade mot dessa domar och på vilket sätt den svenska regeringen använde detta tillfälle för att överlag protestera mot Marockos brutala ockupation av Västsahara. Det måste Carl Bildt svara på här i kammaren. Jag tror inte alls att det är så att ett erkännande av Västsahara skulle underminera FN-processen.
Som jag var inne på skulle det tvärtom visa på att vi i Sverige inte accepterar den marockanska ockupationen. Jag vill också påminna om att det finns ett riksdagsbeslut om att erkänna Västsahara.
Jag tror att det var den 5 december i fjol som en majoritet i denna kammare uppmanade den svenska regeringen att erkänna Västsahara och på EU-nivå verka för ett erkännande av Västsahara.
Vi fattade också beslut om att den svenska regeringen ska verka för att FN-styrkan Minursos mandat ska utsträckas till att även gälla övervakning av situationen för de mänskliga rättigheterna i det ockuperade Västsahara. Det är också en av frågorna från Jonas Sjöstedt. Då svarar utrikesministern att vi eftersom vi inte är medlemmar av FN:s säkerhetsråd inte kan påverka frågan.
Men det är väl klart att vi måste kunna påverka frågan ändå! Menar Carl Bildt verkligen att man måste vara medlem i FN:s säkerhetsråd för att kunna driva på för ett utökat mandat för Minurso? När jag ändå pratar om säkerhetsrådet vill jag påminna om att jag blev väldigt besviken när vår svenska regering röstade för att Marocko skulle få en plats i FN:s säkerhetsråd.
Det är verkligen att belöna en brutal ockupationsmakt. Vi ska inte ge dem sådana viktiga strategiska positioner i världen.
Jens Holm (V):
Vad gäller domarna i Rabat var de mot 24 människorättsaktivister eller frihetsaktivister från Västsahara som hade varit en del av ockupationslägret Gdeim Izik. Detta ockupationsläger stormades av marockansk militär, så man kan lugnt säga att det var de som började med våldsamheterna.
Det var väl på sin plats att vi fick en protest från Carl Bildt och den svenska regeringen, men det känns som att man får dra ur utrikesministern alla protester mot Marockos ockupation. Jag tycker att det är så märkligt - det är en uppenbar kränkning av folkrätten, mänskliga rättigheter och allt annat. Jag vill se en mer aktiv svensk politik för att häva Marockos ockupation.
Det är därför ett erkännande skulle vara så viktigt. Jag tycker inte att Carl Bildt har svarat på min fråga. På vilket sätt har Mexikos, Sydafrikas, Uruguays och en stor del av de afrikanska ländernas erkännande av Västsahara försvårat FN-processen för att få ett stopp på Marockos ockupation?
Carl Bildt har ännu inte svarat på det, men du har ju ett inlägg kvar. Jag vill också understryka att detta är ett beslut som är fattat av Sveriges riksdag i december i fjol, då en majoritet av kammaren uppmanade den svenska regeringen att erkänna Västsahara, verka för detta på EU-nivå och verka för att Minursos mandat utökas till att också gälla övervakning av de mänskliga rättigheterna.
Att Carl Bildt bara viftar bort detta och säger att de som regering inte tänker göra det känns som riksdagsledamot verkligen inte okej, måste jag säga.