KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Det allmänna uppdraget till myndigheterna är naturligtvis att ta ansvar för sina verksamhetsområden. Den inriktning som regeringen slog fast under den förra mandatperioden och som vi fortfarande står för är att våra domstolar ska vara dimensionerade på ett sätt som ger möjlighet till specialisering och kompetensutveckling. De ska ha en bra och fungerande beredningsorganisation.
De ska också ha en funktionell geografisk spridning i förhållande till allmänhet, näringsliv och rättsväsendets övriga myndigheter. Jag kan nämna att så sent som i går fick jag Stefan Strömbergs utredning som handlar om transportverksamheten inom rättsväsendets myndigheter, som interpellanten tog upp här. Det är en nog så omfattande verksamhet.
De här olika myndigheterna hänger ihop och har kontakt med varandra. Det är därför man måste se helheten. Det var det som gjorde att jag fick skicka ut tjänstemän att åka buss och ta sig mellan olika orter i Norrland. Det underlag som vi hade fått ärva var så teoretiskt att det inte stämde med hur man faktiskt rör sig och hur det ska fungera i praktiken. Det går inte. Vi måste ha en fungerande organisation.
Sverige är inte fyrkantigt, och det är inte heller strukturellt likadant i varje hörn och i varje del. Man måste ha grundprinciper och sedan se utifrån den verklighet som finns. Det är därför som det är så viktigt att vi får in de här olika synpunkterna från de kommuner som är närmast berörda av verksamheten i Eksjö och också från andra myndigheter.
Jag tror att det här är en process som ger bra underlag för att man så småningom eventuellt ska kunna fatta beslut om det skulle komma ett förslag. Det är därför jag också hoppas att riksdagen ser till att inte låsa processer innan man faktiskt har ett gediget underlag.
Beatrice Ask (M):
Sven-Olof Sällström har frågat mig om jag och regeringen är beredda att medverka till att Säpos Stasihandlingar offentliggörs och till fullo öppnas för bland annat forskarvärldens och mediers granskning. Säkerhetspolisen fick i början av 1990-talet viss information om innehållet i den före detta östtyska säkerhetstjänsten Stasis arkiv. Uppgifterna följdes senare upp och visade sig beröra ett femtiotal svenskar.
Ett antal av dem misstänktes för olovlig underrättelseverksamhet, och en åklagare inledde flera förundersökningar. De personer som var aktuella förhördes eller deltog i frivilliga samtal. I några fall visade det sig att brotten redan var preskriberade, medan brottsmisstankarna i andra fall var helt grundlösa. Samtliga förundersökningar lades ned.
Uppgifter om vilka som tidigare varit misstänkta för brott skyddas i regel av stark sekretess. Sekretessen är avsedd att skydda den enskilde. Andra människor ska alltså inte kunna få reda på om någon har varit misstänkt för brott. I undantagsfall finns en möjlighet att ge forskare tillgång till vissa sekretessbelagda uppgifter. Det kan till exempel röra sig om sådant material som behövs för att få kunskap om betydelsefulla händelser i Sveriges historia.
Dessa bestämmelser tillämpas dock restriktivt. Ett sådant undantag har i domstol medgivits forskaren Birgitta Almgren, vilket inneburit att hon fått ta del av visst material om Stasi i Säkerhetspolisens arkiv. Stark sekretess gäller även för Säkerhetspolisens verksamhet, i vissa fall i upp till 70 år. Detta innebär bland annat att en enskild normalt inte får kännedom om att han eller hon varit föremål för Säkerhetspolisens intresse.
Det här förhållandet gäller generellt för den verksamhet som Säkerhetspolisen ansvarar för, vilket jag tycker är en riktig ordning. Att offentliggöra hela Säkerhetspolisens material rörande Stasi innebär att häva den starka sekretess som skyddar såväl den enskildes integritet som Säkerhetspolisens verksamhet. Det finns möjlighet för regeringen att göra det, men då krävs det synnerliga skäl. Allmänintresset är förvisso stort i denna fråga.
Min bedömning är ändå att skälen för sekretess väger tyngre. Därför ser jag i nuläget ingen anledning för regeringen att offentliggöra materialet.
Beatrice Ask (M):
Låt mig först säga att jag blir lite förundrad över yttrandet att den här frågan "kommer att förfölja er". Jag kan försäkra Sven-Olof Sällström: Jag har ingen anledning - och ingen annan heller - att hålla vare sig spioner eller andra tveksamma individer om ryggen. Det är inte det denna fråga handlar om. Vi har i Sverige under lång tid varit tvingade att stå upp för vår säkerhet på egen hand.
Vi har gjort det med lagar, regler och alla de insatser som behövs, och det ska vi göra också i fortsättningen. Säkerhetspolisens arbete handlar om att skydda svenska intressen på olika sätt, och den verksamheten kan inte och ska inte i alla delar vara offentlig. Det måste vara rimligt att inse detta. Det är också viktigt att det finns en respekt för enskildas integritet i de regelverk som hanterar verksamheten.
De kunskaper som Säkerhetspolisen har om exempelvis Stasis verksamhet handlar naturligtvis delvis om det man har fått fram i dessa arkiv. Men det handlar också om underrättelsearbete som har bedrivits under lång tid och en rad olika andra källor som sammantaget ger informationen.
Det är viktigt - det är därför vi har regler för säkerheten, sekretessen och annat - att man inte genom att öppna information röjer metoder och möjligheter framöver för Säkerhetspolisen att arbeta i rikets tjänst. Det är otroligt centralt. Så måste man arbeta. Det är också viktigt att de som är informatörer i detta arbete vet att de kan lita på att deras identitet inte röjs.
Det är inte så att man bara lämnar ut allting. Det är det som gör att det finns viss omsorg om reglerna kring detta. När det sedan gäller arbetet med säkerhetsförebyggande insatser är det viktigt att ha klart för sig vad som sker. När man till exempel prövar tjänster som är känsliga ställs frågan till Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden, tidigare Registernämnden.
De gör en sökning och kontrollerar i vilken utsträckning en person finns i Säpos centrala register och vet då om det blir en träff. Sedan kommuniceras det i olika delar. En del uppgifter kan lämnas ut, och en del lämnas inte ut. Det finns rutiner för detta. Jag föreslår att man läser på det.
Det innebär att man vet och kan förhindra att personer som har en tveksam bakgrund kommer i fråga för olika typer av uppgifter. Jag kan inte svara för varje individ, men det skulle vara väldigt underligt om det var många som kände till alla namn och vilka som finns i olika register. Jag gör det inte, och då har jag ändå varit ledamot från Sveriges riksdag i Registernämnden under en period.
Det är inte så att man går in och läser allt som finns i registren, utan det finns rutiner, arbetsformer och regelverk för detta. Den kunskapen finns inte heller inom regeringen eller i andra sammanhang, utan den hålls ganska sluten enligt de regler som finns.
Jag tror att det är viktigt att se inte bara behovet av att öppna utan också vikten av att vi har regler som kan tjäna framöver för att vi ska kunna säkra den trygghet jag tror att vi alla vill känna i Sverige och för att vi framöver ska kunna ha ett underrättelsearbete värt namnet.
Beatrice Ask (M):
Om jag har ägnat någonting mycket tid är det att beskriva kommunismens och socialismens härjningar. Om det är någonting jag har skrivit om i många sammanhang och kommer att fortsätta att arbeta med är det just erfarenheterna av kommunismens härjningar i vår del av världen och på andra håll i världen. Det är en av de viktiga drivkrafterna för det demokratiska arbete som jag bedriver.
Men jag tycker samtidigt att man måste vara nykter nog att inse att Sverige behöver en säkerhetspolitik och ett säkerhetspolisarbete som fungerar också framöver. Det innebär att allt inte alltid kan vara utan lagar och regler utan att man måste se till att regelverken är transparenta och väl fungerande och skyddar det som är skyddsvärt. Det är viktigt.
Anledningen till att jag inte svarade på den andra frågan var att jag missade lite grann av den eftersom jag försökte formulera svaret på den första frågan. Frågan var om jag är beredd att göra något om rapporten skulle påstå att det finns personer som arbetar med det ena eller det andra. Låt oss läsa rapporten först! Jag svarar inte på hypotetiska frågor.
Men det är klart att en rapport från en ansedd forskare kan ge underlag som gör att det finns skäl att ompröva ställningstaganden. Då måste man också fundera över på vilket sätt det ska ske och vad rapporten ger vid handen.
Den här forskaren hade aldrig fått tillstånd att få ut detta viktiga material om det inte hade funnits ett gediget intresse av att faktiskt syna vad som kan vara värt att forska om och ta fram i form av fakta. Även jag är nyfiken på vad det kommer att stå. Men jag brukar aldrig fråga "Om detta inträffar, kommer du då att göra si eller så?" Utan brukar vänta men den typen av frågor och svar tills det finns fakta på bordet.
Det tänker jag göra även i det här fallet. Om det är något som kampen mot extrema rörelser alltid är i behov av är det sanningen och fakta. Det gäller alla typer av extremism. Jag kommer att fortsätta att stå på den plattformen.
Beatrice Ask (M):
Carin Runeson har frågat mig om jag kommer att verka för att tingsrätten i Mora finns kvar även fortsättningsvis. Bakgrunden till interpellationen är en promemoria som Domstolsverket har upprättat och som behandlar organisationen av vissa tingsrätter. Promemorian innehåller bland annat ett förslag som går ut på att Mora tingsrätt läggs samman med Falu tingsrätt till en domstol med kansli i Falun.
Som jag nämnde i mitt svar på en liknande interpellation i förra veckan har Domstolsverket för en tid sedan skickat ut promemorian på remiss. Remissinstanserna får alltså nu möjlighet att lämna synpunkter till verket på förslagen i promemorian. Först när synpunkterna har analyserats kan verket avgöra om någon framställning ska göras till regeringen. Domstolsverkets egen process är alltså inte slutförd än.
Något förslag för mig att ta ställning till finns således inte i nuläget.
Beatrice Ask (M):
Jag delar helt uppfattningen om möjligheterna för den här bygden att utvecklas, utifrån att det är en av de mest dynamiska turistregionerna. Det är helt riktigt att det är en väldigt ojämn arbetsbelastning även för rättsväsendet i den här delen av Sverige, eftersom alla stockholmare, inte minst under sportlovsveckorna, på ett eller annat sätt försöker ta sig dit. Problemet sedan länge gäller naturligtvis helheten.
Både åklagarkammaren och Kriminalvårdens häkte ligger i Falun i dag. En fråga som vi arbetar mycket med handlar naturligtvis om att försäkra oss om att det finns tillräckligt med poliser för att klara den tillströmning av spännande människor som periodvis kommer till de här bygderna. Vi jobbar mycket med att öka flexibiliteten och försäkra oss om att det finns en bra basorganisation.
Men det är klart att man måste se rättsväsendet i sin helhet, och då har vi ytterligare problem. Därför är det nog bra med den här remissomgången, där man får vända och vrida på saker. Häktesverksamheten ligger, som sagt, i Falun, och det gör åklagarkammaren också. Jag säger nu inte att det är ett argument för att lägga ned, om någon skulle missuppfatta det. Jag säger bara att det är en komplikation om man vill föra ett resonemang om att ärendebelastningen ökar.
Jag tror så här: Det är ett antal tingsrätter som nu är utpekade i Domstolsverkets promemoria. Delvis är bakgrunden att inskrivningsverksamheten har flyttats från domstolen, och arbetsförutsättningarna har förändrats. Det föranleder naturligtvis verket att fundera över hur arbetsbelastningen ser ut och vad som är en vettig arbetsorganisation. Men det handlar också om de praktiska förutsättningarna när det gäller säkerhet. Det finns ju många olika aspekter.
Jag tror inte att man ska dra alla över en kam. Jag tror att man ska sätta sig ned och fundera i varje enskilt fall. För jag tror faktiskt att de här mindre enheterna, var och en, är specifika och att man ska se de olika parametrarna. Och, som sagt, min grundinställning när det gäller den här organisationen är att vi måste inse att Sverige inte är fyrkantigt.
Ska vi göra rättsväsendets organisation rätt och riktig måste vi utgå från verkligheten och de människor som man ska serva på ett bra sätt. Men, som sagt, jag har ingen uppfattning i sakfrågan innan det kommer ett eventuellt förslag. Det är Domstolsverkets egen rapport som nu är ute på remiss och som jag hoppas att många diskuterar med liv och lust de närmaste månaderna, så får vi se om vi har anledning att återkomma i riksdagen.
Beatrice Ask (M):
Jag tror att vi har rett ut flera av de frågeställningar som interpellationen berör. När det gäller situationen i Sudan och den fråga som kom sist här kan man väl säga att jag kanske inte ska ge mig in på huruvida det blir svårare eller lättare att fälla någon för redan begångna gärningar om vi inför ett särskilt straffstadgande för brott mot mänskligheten.
Man ska dock komma ihåg att det är väldigt sällan, och dessutom på väldigt goda grunder i så fall, som vi ger nya straffstadganden retroaktiv verkan. Det är alltså inte så säkert att det skulle ha någon poäng i detta sammanhang. Det underlättar inte det hela, men jag är inte så säker på att det skulle vara lösningen. Det kan det finnas anledning att fundera över.
Beatrice Ask (M):
Amineh Kakabaveh har till civil- och bostadsministern ställt ett antal frågor som gäller bland annat fusk vid ombildning av hyresrätter. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågorna. En ombildning av hyresrätter till bostadsrätter är ofta av stor ekonomisk betydelse för hyresgästerna. Eftersom bostaden är viktig för människors trygghet är även de personliga värden som står på spel stora.
Det är angeläget att de regler som finns tryggar rättssäkra ombildningsprocesser. Dagens regelverk skyddar både de som önskar bli kvar som hyresgäster och de som vill omvandla sin hyresrätt. Det stämmer inte att bostadsrättslagens skydd för hyresgäster vid ombildning är magert. Påstår man det bortser man från de övriga regler som finns, till exempel i lagen om ekonomiska föreningar.
Enligt min mening kan inte enstaka exempel på ombildningar som inte gått rätt till tas till intäkt för att regelverket är bristfälligt. När det gäller de så kallade ombildningskonsulterna är det viktigt att de som är inblandade i ombildningsförfarandet får bra information och hjälp av de konsulter som de väljer att anlita.
Jag är medveten om att det har förekommit uppgifter i medierna om tveksamma metoder, men jag ser i dagsläget inte skäl att ta initiativ till några nya åtgärder. Möjligheten för hyresgäster att företrädas av ett ombud med fullmakt tillåter de hyresgäster som inte kan närvara vid stämman att göra sin röst gällande. Det är dock viktigt att fullmakter inte missbrukas, till exempel genom att hyresgäster pressas att lämna fullmakt.
Det kan finnas goda skäl till att hålla flera stämmor under en viss tidsperiod. Det finns detaljerade regler om hur stämman ska genomföras. Med tanke på att förfarandet kring stämman är noggrant reglerat ser jag inget behov av att i lag ange hur många stämmor som får hållas under en viss tidsperiod. De regler som sammantaget gäller innebär ett gott skydd mot fusk vid ombildningar av hyresrätter.
Inom Regeringskansliet bereds för närvarande ett lagförslag som rör ombildning. Enligt utredningsförslaget ska det säkerställas att samtliga hyresgäster i ett hus får information om föreningens beslut att förvärva huset. Det är ett steg för att ytterligare förbättra hyresgästernas ställning vid ombildning. Jag följer noga utvecklingen på området.
Beatrice Ask (M):
Som interpellationen är ställd gällde frågan egentligen inte huruvida vi ska ha hyresrätter och bostadsrätter eller om vi är emot bostadsrättsföreningar och bostadsrättsbildningar över huvud taget. Det finns en omfattande lagstiftning som gäller när hyresgäster vill köpa en fastighet och ta över sitt boende genom en bostadsrättsföreningsbildning. Den lagstiftningen är väldigt tydlig.
Den ger hyresgäster företräde när det gäller att köpa en fastighet. Den reglerar hur man bildar en sådan förening och hur ett sådant förfarande ska gå till. Den säkerställer att hyresgäster som inte vill köpa sig en bostad kan bo kvar och så vidare. Det finns många regler. Jag tycker att den lagstiftningen är viktig och på många sätt stabil. Det visar sig också att vi inte har något belägg för att det förekommer omfattande fusk.
Likväl tycker jag att den rapport som Hyresgästföreningen har tagit fram och som finns ute i medierna pekar på exempel där det har begåtts brott. En del av de exempel som man har visat på - de är inte många, men de finns - är exempel på brottslighet, och brottslighet är alltid brottslighet, och det ska man naturligtvis ta itu med. Annat är fall där människor uppför sig på ett sådant sätt att man inte använder reglerna.
Bostadsrättsföreningen handlar om en föreningsbildning, där man får förutsätta att medlemmarna fungerar och agerar utifrån de ordningsregler och riktlinjer som finns. Att köpa en fastighet är en komplicerad sak och en mycket stor fråga för de flesta.
Då tycker väldigt många att det är en fördel om man kan ha hjälp av någon som är lite mer kunnig vad gäller regelverk och annat, och då anlitar man ofta en konsult. Det är klart att det finns bättre och sämre kvalitet också i konsultgivning. Men för de allra flesta bostadsrättsföreningar är det ett stöd i den process som man har att hantera där det är väldigt många regler som gäller.
För den här typen av konsulter har de seriösa bildat en egen branschorganisation med regler för hur man agerar och inte agerar.
På det sättet försöker man se till att det blir en seriös verksamhet för att kunna ge stöd till hyresgäster som vill bilda en bostadsrättsförening eller som har en bostadsrättsförening och vill köpa den fastighet man bor i. När det gäller regelverket är min synpunkt att vi har tydliga och stabila regler. Sedan måste man alltid följa upp och utvärdera om de uppfyller alla önskemål.
De exempel som interpellanten har tagit upp har i något fall rört brottslig verksamhet. Det är jag emot i allra högsta grad - det ska beivras. I andra fall handlar det om hur man har använt regelverket. Det finns möjligheter att agera via hyresnämnden eller på annat sätt för att göra sin röst hörd. Det finns naturligtvis skäl för att se på vad vi kan göra ytterligare för att förbättra regelverket.
Men jag ser inte en akut brist i de regler som vi har i dag. Det är utifrån den förutsättning som är min förutsättning, nämligen att bostadsrätten är en fungerande boendeform som är ett bra sätt för människor att tillsammans ta ansvar för ett boende och en fastighet.
Beatrice Ask (M):
Först och främst vill jag säga: Om någonting redan i dag är brottsligt ska det anmälas, och om interpellanten har kännedom om omfattande brottslighet tycker jag att det är viktigt att det anmäls till polisen, och det omedelbart. Men det har ingenting att göra med reglerna, för reglerna stipulerar att en del av de exempel som har dragits är brottsliga. Det är alltså inte bekymret.
Det är viktigt att säga att det, med de regler som finns i dag, inte är någon som tvingas på en ombildning. Man blir inte tvingad att ombilda sin bostad och göra den till bostadsrätt. Däremot kan en majoritet besluta sig för att bilda en bostadsrättsförening. Men inte ens om man är medlem i en bostadsrättsförening måste man köpa sin lägenhet. Så är reglerna.
Man har alltid sina rättigheter som hyresgäst kvar, och det krävs en majoritet för att det här ska bildas. Jag lyssnade på interpellanten som talade lite grann om svårigheten med att folk knackar på och pratar om saker. Ja, om man ska göra någonting åt det ska man förbjuda människor att prata med varandra. Men hela den svenska föreningstraditionen bygger på att vi faktiskt pratar med varandra om sådant som är angeläget.
I ett bostadsområde med flerfamiljshus - det är oftast där det är vanligt - måste man, om man känner att man skulle vilja ta över föreningen, sköta huset bättre eller vad det nu kan vara, knacka på hos grannen och ta upp den frågan och ta den diskussionen. Det är möjligt att många tycker att det är besvärligt med folk som pratar med en och som kommer med åsikter som man kanske inte delar.
Man kanske måste säga: Tyvärr, men vår familj har inte råd att betala för en ombildning. Då får man naturligtvis diskutera det, att det kan vara besvärande.
Men just föreningsfriheten och rätten att tillsammans med andra ta ansvar är viktig, och jag tycker att det är bra att vi har bostadsrättsformen på bostadsområdet, för det har inneburit att många fastigheter och bostäder sköts bättre, vilket också gagnar många hyresgäster.
Beatrice Ask (M):
Katarina Köhler har frågat civil- och bostadsministern vad han avser att göra för att förhindra att fler hyresgäster drabbas av oseriösa fastighetsägare som förvaltar sina fastigheter på ett undermåligt sätt. Arbetet i regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Jag har tidigare lämnat skriftliga svar på två snarlika frågor från Amineh Kakabaveh och Krister Örnfjäder.
Som jag svarade då var lagen om förvärv av hyresfastighet inte tillräckligt effektiv för att hålla olämpliga fastighetsägare borta från hyresmarknaden. Det var viktigt att göra något för att skydda hyresgästernas intresse av en godtagbar bostadsstandard på ett bättre sätt. Den väg som regeringen valde var att skärpa bostadsförvaltningslagens regler samtidigt som vi avskaffade förvärvslagen.
Hyresnämnden får nu ingripa även om bristerna i fastighetsägarens förvaltning inte är av allvarligt slag. Vi har alltså skärpt reglerna. En viktig del i reformen var att det infördes ett slags prövotid som gäller för en ny ägare. Inom tre år från ett ägarbyte får hyresnämnden besluta om särskild förvaltning redan om det finns anledning att anta att fastigheten inte förvaltas på ett godtagbart sätt. Det här är ett steg framåt.
Bostaden är grundläggande för vår trygghet. Det är viktigt att lagstiftningen skyddar hyresgäster mot hyresvärdar som missköter hyresfastigheter. Förvärvslagen gjorde inte det på ett bra sätt. Det har bara gått ett par år sedan förvärvslagen upphörde att gälla och skärpningarna i bostadsförvaltningslagen trädde i kraft.
En stor andel av de olämpliga hyresvärdarna på hyresmarknaden i dag kan antas ha förvärvat sina fastigheter under den tid som förvärvslagen gällde. Det som nu krävs är att de skärpta reglerna i bostadsförvaltningslagen tillämpas. Det är först då vi ser om den inriktningen var korrekt.