Birger Lahti (V):
Jag skulle kunna hålla ett tio minuter långt anförande bara med utgångspunkt i mina kladdanteckningar från när jag har lyssnat, men jag ska försöka hålla mig till vad jag har tänkt att säga. Jag börjar med att reflektera över det sista anförandet om flygskatten. Jag håller givetvis med Lise Nordin om att det vore galet om inte den globala världen någon gång skulle sätta sig och säga att det är klart att flyget ska betala med tanke på klimataspekten. Det vore annars galet.
Att det skulle vara en stor grej med 60 kronor på en inrikesbiljett förstår jag inte. Utgiftsområde 21 Energi var det jag tänkte börja med. Vänsterpartiet har förhandlat fram budget efter budget tillsammans med den rödgröna regeringen - så även budgeten för 2018 och utgiftsområde 21 Energi.
Jag tänker emellertid inte beröra resultatredovisningen, det som står i början av betänkandet, i någon större skala. Jag måste bara nämna det som några har varit inne på med stödet till solel och att Riksrevisionen i sin senaste granskning har några frågetecken gällande utformningen. Jag håller med Riksrevisionens slutsats att man kanske bör titta på utformningen av stödet så att maximal nytta kan fås för stödpengarna.
Då menar jag inte att man inte ska ge stöd, men man kanske kan fila på utformningen för att få mest nytta av pengarna. Vi i Vänsterpartiet är relativt nöjda med anslagsfördelningen. Jag kommer inte att lyfta eller sänka några anslagsposter, inte ens med mina egna tankar eller funderingar. Vad jag kan konstatera gällande andra partiers förslag till anslag är att det är Centerns som i sammanhanget står närmast vårt och regeringens förslag.
Skillnaden är i det närmaste kosmetisk. Men gällande de andra partiernas förslag så skiner skillnaden solklar, för att försöka sig på lite roligt språkbruk i sammanhanget. Nåväl, fru talman. Vi i Vänsterpartiet har en tydlig ställning i vår syn på vår framtida energiförsörjning: Den ska vara förnybar och kostnadseffektiv men samtidigt säker i såväl kvalitet som leveranssäkerhet.
Det finns säkert många olika sätt att komma fram till en trygg energiförsörjning som ger så lite avtryck på klimatet och miljön som möjligt, och vi har nu tillsammans med sittande regering kommit fram till en fördelning som ska leda till det som jag nyss räknade upp som viktiga beståndsdelar för att nå dit på sikt.
Jag är givetvis glad över att utskottet noterar Gotlands energiförsörjning och påpekar att Sverige ska ha trygg energiförsörjning i hela landet med goda förutsättningar för fortsatt utbyggnad av förnybar energi. Mycket i energipolitiken som regeringen landar i har givetvis bäring på den energiöverenskommelse som slutits med Moderaterna, Centern, Kristdemokraterna och regeringspartierna.
Att Vänsterpartiet inte är med i denna överenskommelse har givetvis med kärnkraften att göra. Vänsterpartiet är i dag det enda riksdagsparti som klart och tydligt säger att kärnkraften inte ska vara en del av energilösningen i framtiden. Jag baxnar ibland när jag hör hur Miljöpartiet tolkar uppgörelsen och jämför med hur Moderaterna tolkar den. Nåväl, fru talman.
Det är inte min uppgift att bli tvistelösningstribunal för tolkningar om energiuppgörelsen. Men när jag läser om forskningen inom kärnteknik och blykyld fjärde generationens reaktor i Sverige blir i alla fall jag inte övertygad om de framtidsscenarier som målas upp som konsekvenser av uppgörelsen.
Den som lever och får uppleva åren efter 2040 får då ge betyg till dagens politiker och bedöma vilken tolkning som låg närmast sanningen i uppgörelsen.
Vi i Sverige är lyckligt lottade att vi har ett stort och kraftfullt energibolag som därtill ägs av oss alla gemensamt, nämligen Vattenfall, och att vi har våra utbyggda älvar som kan parera de volatila förnybara energislag som växer mer och mer - detta tack vare elcertifikatslösningen, som tjänat syftet väl.
Men tänk er in i situationen att vi i dag skulle söka tillstånd för att bygga ut ett stort älvsystem, Jag skulle lite försiktigt kunna säga: Lycka till! Det skulle aldrig kunna genomföras.
Därför skulle det betyda enormt mycket om Vattenfall skulle få påtryckningar av regeringen att titta på den torrlagda älvfåran i Lilla Lule älv i Vuollerim för att åtminstone lite ödmjukt ge tillbaka lite vattenmiljö till Jokkmokks kommun. Vi vet att större ingrepp i dessa utbyggda älvsystem inte kommer att bli genomförda på så sätt att man återskapar något som varit, förutom i fallet i Vuollerim som jag hänvisar till.
Fru talman! Jag började för dryga veckan sedan att i slutet av mitt anförande lyfta upp något från mina politiska motståndare. Då lyfte jag upp en enskild motion från en M-märkt riksdagsledamot som jag tyckte hade en bra idé. Det tänker jag faktiskt kosta på mig igen - att nämna ett yrkande i en motion som lämnats in i ärendet.
Detta bara för att visa god debatton och mitt sätt att ta motståndares goda idéer på allvar. Nu ser jag att den berörda ledamoten inte är här, så det blir lite av en antiklimax, men det handlar om vätgasstrategin. Det är klart att vätgas är och kommer att vara intressant ur många aspekter i framtiden.
Energimyndigheten har dock gått in och finansierat projekt där just vätgas är tänkt att ersätta kol och koks i den svenska stålindustrin, så tyvärr slår motionären in öppna dörrar. Men tanken på en strategi är välmenad, kan jag tänka mig. I motionen i övrigt hittar jag bara typisk skrämselpropaganda.
Med det här sagt yrkar jag givetvis bifall till förslaget i betänkande NU 3 och anslaget till utgiftsområde 21 Energi.