KBLab/rixvox huggingface dataset:
Amineh Kakabaveh (-):
Jag känner till detta, och det är väldigt viktigt och avgörande att EU är enat gentemot den islamiska regimens behandling av mänskliga rättigheter. Nasrin Sotoudeh tog vi upp. Trots sin sjukdom fängslas hon igen. Hon var frisläppt under någon vecka och var tillsammans med sin familj, men nu är hon inne igen.
Förra veckan fick jag massor av meddelanden från de kurdiska delarna av Iran, där man säger att vem som helst grips för ett enda inlägg på Facebook eller en bild på Instagram. Nästan ett femtiotal unga kvinnor och män greps i förra veckan.
Iran fortsätter alltså att arrestera, fängsla och döda studenter, bloggare, kurdiska MR-aktivister och hemspråkslärare. Varenda kvinnokämpe sitter i fängelse. Det är denna regim vi har dialog med.
Jag har inte sagt att vi inte ska ha dialog med denna diktatur, men jag vill att dialogen leder till något bra, till exempel att Ahmadreza och Chaab friges. Varför EU vill det men Sverige inte uttryckligen säger det vore väldigt intressant att få veta. Det är jättebra med diplomatiska kontakter.
Jag har också tänkt på att man borde fundera på att något sätt att samordna internationellt och inom EU. Sverige skulle kunna gå i bräschen för en diplomatisk offensiv mot Iran så att någon förändring sker och de fängslade människorättsaktivisterna, Ahmadreza och andra, åtminstone blir frigivna.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, justitieminister Morgan Johansson, för svaret! Det är glädjande att regeringen nu är öppen för att vidare utreda utbredningen av så kallade oskuldskontroller och oskuldsoperationer.
Anledningen till debatten är att det som jag i många år har lyft upp i den här kammaren, dels hedersnormer, dels hedersbrott i det kollektiva, har brett ut sig och har i dag kommit till vissa institutioner, myndigheter och hälso och sjukvården.
Många privata kliniker tjänar också ganska mycket pengar på detta. Det handlar om brott mot mänskliga rättigheter. En kvinnas kropp måste ägas av henne själv och inte av släktingar eller andra.
Jag menar att det för dem som gör sådana ingrepp i mångt och mycket kan handla om medbrottslighet. Den kommande propositionen om estetiska kirurgiska ingrepp som statsrådet hänvisar till handlar om andra saker. Också den verksamheten vill jag ska regleras.
Ett starkt patientskydd måste finnas. Men jag anser att denna lag kommer att lämna ett stort tolkningsutrymme. Det handlar om så kallade mödomshinneoperationer, oskuldskontroller och intyg som jag vill ska förbjudas enligt lag.
När det gäller oskuldskontroller och oskuldsintyg menar jag att det svenska samhället ska ha nolltolerans. Hedersförtryck, hederskultur och normer handlar inte om intimkirurgi och inte om estetiska ingrepp. Det handlar om brutala kollektiva och förtryckande strukturer och mekanismer. Det ska synas och poängteras i lagstiftningen.
Det borde ingå som en del av den brottsrubricering som ministern nämner i sitt svar och som jag så länge har krävt. Men tyvärr är så inte fallet i dag.
Den som utför så kallade oskuldsoperationer och utfärdar oskuldsintyg medverkar till att upprätthålla detta och är i viss mån medbrottsling till hedersbrott. Föreställningen om kvinnors oskuld och kyskhet är kärnan i den hederskultur som finns i det svenska samhället. Den måste vi bekämpa.
Vi måste vara väldigt tydliga med att äldre patriarkala strukturer och mekanismer ska bort. Ministerns svar är bra och omfattande. Det är glädjande att regeringen de senaste åren har kämpat och tagit fram olika lagstiftningsförslag, som också har röstats igenom i riksdagen.
Men den här frågan är väldigt viktig. Jag vill veta vad justitieministern tycker. Kan ministern förklara hur en sådan lagstiftning skulle fungera? Kommer det verkligen att vara samma? Jämställs utfärdandet av oskuldskontroller, oskuldsintyg och oskuldsoperationer med estetiska kirurgiska ingrepp? Så ska det inte vara.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar ministern för förklaringen. Vi är eniga om att det inte ska finnas något utrymme för någon läkare eller någon annan inom sjukvården att utnyttja luckor i lagen och tjäna pengar på utsatthet. Det är ju flickornas utsatthet man utnyttjar.
Men jag har en farhåga gällande vilket tolkningsutrymme som kommer att finnas i lagen. Ännu har ingen blivit fälld för att ha begått en sexuell handling eller ett sexualbrott i samband med oskuldskontroller och så kallade mödomshinneoperationer.
När det gäller samtycke finns det också problem med tolkningsutrymmet. Jag har själv gett stöd till många tjejer som vänt sig till mig och sagt: Vad tycker du, Amineh, ska jag göra det här? Nej, säger jag. Läkaren borde anmäla din familj direkt, för detta är utpressning.
Det kan handla om en flicka som är 20 år och säger: Både min familj och min mans familj vill att jag ska ge bevis. Det är det enda sättet för mig att bli fri, och då måste jag samtycka. Här handlar det verkligen om mycket mer än att tala om att det är ett sexuellt övergrepp.
Men det är sant att det är det, och jag vill att det ska vara så enligt lag, för inga föräldrar ska kunna göra detta. Jag vill också att vi på riktigt bekämpar alla de samfund och föreningar som upprätthåller detta. Man ska inte försöka legitimera dem med skattemedel.
Till exempel var det i ett fall så att en präst och prästens fru hjälpte till och sa att det här är viktigt för att upprätthålla kulturen. Detta är så mycket mer än bara att det här sker. Samtyckesaspekten kommer alltid att finnas.
Finns det samtycke kommer man att se till att öppna mycket i lagen. IVO har inte haft något enda bekräftat fall där läkarlegitimation dragits in eller böter utdömts. Därför menar jag att det gäller att vara väldigt tydlig, precis som ministern är inne på.
Jag tror faktiskt att utredningen som kommer är väldigt viktig när det gäller intimkirurgin för minderåriga. Detta ska verkligen bestraffas, och det ska finnas regleringar. Det är jag helt med på. Men det här är en helt annan aspekt och en helt annan lagstiftning.
Det finns helt andra strukturer där hederskontexten råder. Det är väldigt bra om man är tydlig i den kommande utredningen. Som ministern säger ska det ses som sexuella övergrepp i lagens mening. Läkaren ska få böter, fängelse eller indragen legitimation.
Det är väldigt viktigt. Presidenten i Frankrike har också kommit med ett sådant förslag.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack så jättemycket, ministern, för svaret och redogörelsen! Beträffande hedersrubriceringen har jag varit en av instanserna som har skrivit remissvar. Det säger inte så mycket att det är en mängd lagstiftning som kommer att samlas i samma låda. Det kommer inte att hjälpa någon av de här flickorna eller de enskilda fall som är utsatta.
Jag vill återigen betona skillnaden mellan estetiska operationer och så kallade oskuldsoperationer. Det är inte samma sak. Jag vill inte att det ska finnas patientsäkerhet för dem. Jag vill få bort dem helt. Det är två helt olika saker vi menar. Vi kommer aldrig att få bort alla skönhetsoperationer. Men jag vill få bort alla oskuldskontroller och oskuldsmekanismer.
Jag tror att jag och ministern är helt eniga om detta. Jag välkomnar alla steg och alla initiativ när det gäller de här frågorna. Mitt problem är att tolkningen av lagen handlar om samtycke. Det är inte så lätt att tolka om det finns samtycke när man har kollektiv kontroll.
Det handlar om de flickor som jag själv har varit i kontakt med. Om det hade varit någon annan som inte känt till mekanismerna skulle de säga: Vad är det för fel med det? Det är ju bra. Hon är ju trygg. Det ska vi inte ha. Jag hoppas att det kommer att beaktas och att man inte ska likställa det. Jag är glad för att det finns en öppning för att ha en annan utredning och göra en vidare utredning i den här frågan.
Jag hoppas att ministern kan lova att det blir så fort som möjligt.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag vill tacka socialminister Lena Hallengren så mycket för svaret. Jag visste att regeringen har gett Socialstyrelsen i uppdrag att ta fram underlag till regeringen. Det är väldigt bra och positivt.
Men samtidigt måste regeringen vara mer medveten om att det finns en uppenbar problematik ute i landet och inte bara i storstäderna, där de få specialmottagningarna finns dit könsstympade kan vända sig. Hedersproblematik och könsstympning är inte problem som man pratar öppet om.
Särskilt könsstympning är tabubelagt. Det är också känsligt eftersom det är kvinnans liv och underliv det handlar om. Inte många barn, unga eller kvinnor berättar för vare sig en läkare eller någon utomstående. Det gäller även det fall som polisen upptäckte.
Häromveckan berättade man i Sveriges Radio om några barn som blivit misshandlade, vilket kommit till polisens kännedom. Via den kanalen fick polisen reda på att flickorna blivit könsstympade här i Sverige under 2018, tror jag att det var. Pappan höll i sina barn när ingreppet skedde - här i Sverige, trots att vi sedan 1982 har en lag som förbjuder könsstympning.
Jag välkomnar naturligtvis regeringens initiativ och alla utredningar som har lett till att barnäktenskap, tvångsäktenskap och könsstympning är förbjudna - jag har själv varit med och arbetat för det. Men dessvärre förekommer fenomenet. Och det är omfattande.
Enligt Socialstyrelsen finns över 38 000 könsstympade i landet, även om inte alla har stympats här. Många kommer från de länder där könsstympning sker.
Men vi har inte statistik från de senaste fem till åtta åren över hur många av dem som har kommit hit som har det här problemet, över hur många unga och vuxna kvinnor som lider på grund av att de inte vet hur situationen ser ut och att man kan få vård om man över huvud taget vågar, vill eller orkar berätta om detta.
Jag har själv varit på många föreläsningar inom till exempel sfi eller på folkhögskolor ute i landet. Jag kommer aldrig att glömma när jag var i Borås och föreläste för flera klasser tillsammans. Samtliga sa att de var könsstympade. En pappa satt också där och grät. Efteråt sa han: "Amineh, vi har bott i Sverige i sju år.
Vi visste inte det du berättade, att mina barn kan få vård. Jag har ändå fyra döttrar under tolv år och min egen fru." Mannen var väldigt berörd och upprörd över att man inte får information. Det är sällan vuxna människor pratar om sådana här fenomen. Det är positivt att Socialstyrelsen kommer med förslag.
Men jag hoppas att regeringen också tar till sig och verkar för att det ska finnas nya kartläggningar. Det är viktigt att ta reda på omfattningen. I mitt nästa inlägg ska komma jag till sjukvården. Det handlar inte bara om att en sjuksköterska, barnmorska eller gynekolog kan inrätta speciella mottagningar. Det måste komma direktiv.
Jag kommer att återkomma till det.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar socialministern så mycket för resonemanget och svaret. Det är jättepositivt att regeringen har kommit med väldigt bra och skarpa förslag i frågan, vilka vi också har fattat beslut om här i riksdagen, och att till exempel det nationella kompetensteamet och Jämställdhetsmyndigheten har fått uppdrag.
Men saken är den att vi behöver se det här i ett lite större perspektiv också. Problemen finns i kommunerna där vi har de här individerna - där barnen går i skolan, där familjerna kommer till socialtjänstens kännedom och där man går till vårdcentral, barnmorskemottagning eller gynekologmottagning. Där har vi bristande kunskaper.
Vi i Varken hora eller kuvad bedriver en podd där vi intervjuar såväl utsatta personer som barnmorskor, gynekologer och läkare från olika delar. Det de säger är att det är svårt för många att förstå detta, för individerna berättar inte.
De hedersutsatta offren berättar inte öppet, om man inte till exempel undersöker en gravid kvinna som har komplikationer och svårigheter. Då kommer man att kunna prata, men hur ska vi göra med alla de unga flickorna? På vilket sätt skulle till exempel skolan och sjukvården kunna hantera detta? Det finns skolsköterskor.
Hur kan man göra detta tillsammans, till exempel med öppen vård för barn och unga i kommunerna?
Jag pratar inte bara om vissa enheter som finns i landet, utan jag skulle önska mer landsomfattande information, kunskapsutveckling och kompetensutveckling, till exempel inom barnmorskemottagningarna, sjukvården och skolorna.
Skolsyrrorna kan också få kunskaper om könsstympning. Jag tror och hoppas att Socialstyrelsen kommer med sådana förslag som gäller hela landet, men också att man gör en ny kartläggning. Den senaste kartläggningen gjordes för jättelänge sedan.
Enligt till exempel EU-parlamentet kommer 20 000 asylsökande i hela Europa från de 30 länder där detta finns, de flesta i Afrika och Mellanöstern. Det kommer kvinnor och flickebarn därifrån. Man menar på att 5 000 av dem har kommit till Sverige de senaste åren. Det innebär att vi absolut har väldigt många fler könsstympade än 38 000.
Vi vet också att många av dem är barn; det tar lång tid för dem innan de hamnar på barnmorskemottagning eller gynekologmottagning. Därför behöver vi också verktyg för att se till att de får vård och omsorg. Och man kan inte bara satsa på storstäderna.
Det finns speciella mottagningar i Göteborg och Stockholm, men de här flickorna och kvinnorna finns ju överallt, även i resten av landet. Vi måste se till att de får vård och stöd.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, socialministern, för engagemanget! Så länge hedersproblematiken finns och reproduceras från hemmet, religiösa skolor, samfund och föreningar och där tystnadskultur och kulturrelativism finns kommer det här problemet att finnas kvar och frodas.
Därför menar jag på att vi inte bara kan förlita oss på regionerna och vad de ska göra eller på det nationella kompetenscentrumet, även om de gör ett gott arbete. I hälso- och sjukvårdslagen 4 kap.
2 § står att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om ansvar och uppgifter för verksamhetschefen.
Det betyder att en verksamhet som till exempel en chef för gynekologi skulle vilja inrätta på en sådan mottagning inom landstinget måste få föreskrifter antingen av en myndighet eller regeringen enligt vår lag. Det går inte bara att förlita sig på att alla följer lagen.
Min förhoppning är att ministern ser till att det finns en nationell handlingsplan men också speciella mottagningar inom landstinget och inte privata. Det ska också finnas en kartläggning.
Det är viktigt med kunskaps- och kompetensutveckling redan på Lärarhögskolan och Socialhögskolan och så vidare.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesminister Ann Linde, för svaret! Jag tycker, precis som utrikesministern är inne på, att det är viktigt att markera och att stödja och stå upp för det fria ordet och för mänskliga rättigheter, inte minst i Kurdistan. Det är sorgligt, fru talman, att jag själv som kurdisk ska stå här och kritisera.
Men det är också en del av mitt och vårt arbete som socialister, feminister och människor som har kämpat. Inget samhälle har utvecklats utan kritik, inte ens vår demokrati som vi kämpar för dag och natt. Det är också därför vi är politiker i det här landet.
Alla som är vänner av frihet, solidaritet och demokrati kritiserar på ett sådant sätt som vi gör här. Därför hoppas jag att detta ska få gehör. Jag vet att det i alla delar av Kurdistan finns ett stort intresse för den här debatten, eftersom vi nu talar om de fem, inte tre, journalisterna.
Amnesty och många andra organisationer som Reportrar utan gränser och Human Rights Watch och många institutioner och politiker i USA och i väst har kritiserat det som hänt och har lyft fram de här frågorna och människorna, som helt enkelt har gjort sitt jobb som journalister. De har granskat makten.
De har granskat korruption, och de har särskilt granskat den delen av Kurdistan där det under klanledare och Masrour Barzani har förekommit kränkningar av yttrandefrihet och demokrati. Dessa kränkningar har tilltagit avsevärt på grund av att de är så rädda om sina maktbefogenheter.
Vi vet också att kurderna har både Turkiet och Iran emot sig. Åt ena hållet är det Barzani, åt det andra finns PUK:s område. Men det legitimerar inte att man ska kidnappa, tortera och fängsla de människor som vill ha utveckling i Kurdistan.
Sherwan Sherwani är en av dessa kända journalister. Jag bjöd faktiskt honom till Sveriges riksdag för drygt två år sedan. Han träffade människorättsorganisationer och politiker i Europa. Jag tror att han även träffade UD. En av åtalspunkterna mot honom är just att han har träffat människor i utlandet.
Det klassas av Barzani och enligt rättegången som spionage. Han anses ha varit illojal. Jag talade i förrgår med en av hans advokater - eller deras advokater, eftersom de är fem stycken. Advokaten poängterade väldigt starkt: Vi har inte fått ta del av något material, Amineh.
Fångarna har på ett omänskligt och ovärdigt sätt förts till rättssalen den 15 och 16 februari. De hade förbundna ögon och sattes i en bur i Barzanis militärdomstol. Ingen av advokaterna fick träffa dem innan eller läsa domen.
Man hävdar också att Sherwan Sherwani blivit hotad med att hans fru skulle bli våldtagen om han inte erkände att han är spion. Det är fruktansvärt. Jag hoppas att vi kräver deras frigivning.
Amineh Kakabaveh (-):
Som sagt är det väldigt viktigt att markera mot både regeringen i Irak och, inte minst, KRG:s styre. Demokrati och yttrandefrihet byggs och tillåts inte över en dag, en natt eller ett år. Irak är ett land som var drabbat av diktatorn Saddam i 36 år. Nu är det kaos.
I de kurdiska delarna har det i alla fall varit lite lugnare, även om Daish och många andra islamistiska terroristgrupper växt med stöd av både Turkiet och Iran - de har inte blivit helt befriade. Man har nu faktiskt haft makten i 30 år. I 30 år har också Sverige stått för en del av stödet.
Jag menar att det är viktigt att kräva att de här journalisterna och människorättsaktivisterna ska friges omedelbart, och jag undrar om utrikesministern kommer att göra det. De har utsatts för både fysisk och psykisk tortyr, enligt advokaten.
Familjemedlemmar som protesterat mot domen har fängslats, till och med småbarn. Ett av Sherwan Sherwanis barn är under fem år, tror jag. Många av dem stannade i arresten i 24 timmar. Så här kan man inte göra i en del av ett land där kurderna själva har kämpat för sina mänskliga fri- och rättigheter.
Det är inte lätt att kritisera makten. Bilden jag håller upp visar en ledamotskollega från Goran som sitter i det irakiska parlamentet. När han kommer hem blir han attackerad med knivar av tre män på grund av att han kritiserar makten.
Det uppges att Masrour Barzanis klan har hotat PUK med våldsamheter om inte de tre män som misstänks för dådet släpps fria. De som begått brott med många knivar mot den ledamotskollega jag nämnde är på fri fot nu, medan journalisterna dömts till sex års fängelse och spärrats in.
Och det gäller inte bara dem. På den bild jag nu visar finns 27 andra, som inte har ställts inför rätta. Om vi i Sverige vill hjälpa till att bygga ett samhälle där rättsstatens principer, det fria ordet och demokrati respekteras måste vi också markera väldigt starkt. Vi går inte på det här.
De kan inte med hjälp av den svenska goda viljan bygga ett system där det är värre än med andra regimer. Även i diktaturer finns det lagar. I Kurdistan använder man samma lag som Saddam använde när han dödade och förföljde kurder.
Man har bara bytt nummer på paragrafen från 156 till 1, 20 eller något annat - jag har inte exakt koll på det, men det är i enlighet med någon av de här paragraferna man fängslar människor. Jag är absolut för att utrikesministern och regeringen ger hjälp och stöd till att exempelvis bekämpa Daish och bekämpa korruption.
Men när man kommer med kritik måste man också värna rättigheterna för journalister, kvinnorättsaktivister och människorättsaktivister som kämpar. Det finns nu på läktaren många som tillhör civilsamhället, och deras organisation har klassats som illojal och anklagats för spionage. Det här är allvarligt.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesministern, för markeringen! Den är väldigt bra. Sverige har till skillnad från många andra europeiska länder varit aktivt och är aktivt när det gäller att värna om de mänskliga rättigheterna, mediers frihet och kvinnors rättigheter. Då måste man markera mot krigsherrar och klanledare i dessa områden oavsett om de är arabiska, turkiska, kurdiska eller iranska.
Man måste helt enkelt göra det samtidigt som man har dialog med dem och till exempel stöder kurderna i Irak. Jag hoppas verkligen att utrikesministern nu i talarstolen uttryckligen säger att dessa journalister och människorättsaktivister måste friges. Det är viktigt. Det finns inga bevis och ingen dom.
Domen har lästs upp från en talarstol i militärdomstolen för Barzani, och inga advokater har fått någon möjlighet att säga något. De har inte ens kunnat träffa sina klienter. De är även väldigt oroliga i egenskap av advokater. Vad kommer att hända när de till exempel försvarar?
Nu har vi ledamotskollegor där som blir attackerade på öppen gata. Vad händer med andra? Det är en farlig utveckling. Vi måste också markera genom att kräva att man ska frige alla journalisterna, och Sherwan Sherwani måste få komma hem till sina små barn.
De måste få upprättelse för den tortyr och det våld de utsatts för, de sex månader som de har suttit i fängelse och också de förnedringar som de utsatts för. Jag vill att vi i Sverige vara väldigt tydliga och göra precis som många människorättsorganisationer har gjort. Det är väldigt viktigt att uttala sig. Vi kommer tyvärr att komma tillbaka till den här frågan.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesministern, för svaret! Den här sortens debatt förekommer ofta här, och det finns en väldigt god anledning till att både jag och utrikesministern är engagerade. Kvinnors och minoriteters rättigheter och mänskliga rättigheter kränks nämligen i många länder.
Den 8 mars publicerade Javaid Rehman, FN:s specialrapportör för mänskliga rättigheter i Iran, en rapport där han menar att systematiska kränkningar av mänskliga rättigheter förekommer. Han skriver uttryckligen att den islamiska regimen behandlar landets kvinnor som andra klassens medborgare.
Vidare skriver han att 16 000 barnäktenskap, med flickor mellan 10 och 14 år, registrerats bara under 2019. Mörkertalet är mycket stort. Vidare skriver han i rapporten, som också utrikesministern hänvisade till, att etniska och religiösa minoriteter, särskilt kurder, bahaier och balucher med flera, systematiskt diskrimineras.
De senaste månaderna har vi hört - och vi har blivit kontaktade av många - att flera hundra kurdiska civilsamhällesaktivister och kulturutövare, till exempel hemspråksläraren Zara Mohamadi, fått långa fängelsestraff. Även många andra, som är miljöaktivister och fackliga aktivister, har blivit fängslade.
Vi har också fått den fruktansvärda rapporten om att Zahra Esmaili, en 42-årig kvinna, och 16 andra skulle hängas i lyftkranar. När Zahra Esmaili såg detta fick hon hjärtinfarkt och dog, men hennes döda kropp hängdes. Jag kunde själv inte sova på natten. Vilka grymheter!
Vad är det för människor som gör sådana saker? Man skulle inte heller vilja att detta hände ens fiende. Men detta händer, och det är inte bara dessa exempel. Den 22 februari öppnade Islamiska revolutionsgardet eld mot grupper av balucher. Det var arbetare som transporterade olja mellan Iran och Pakistan.
Ett tiotal mördades, bland dem en 17-åring. Det här pågår hela tiden. Under 42 år har vi fått ta del av rapporter om detta. Under 80-talet mördades 30 000 människor. Under 2018 till 2020 mördades 1 500 demonstrerande studenter.
7 000 människor är fortfarande fängslade. Det finns många exempel på detta. Jag förstår att utrikesministern verkligen vill göra saker och göra rätt, men frågan är: Varför har Sverige inte försökt att skicka en delegation, till exempel via FN, till fängelserna i Iran för att inspektera dem?
Hur är det för de kvinnor som är politiska fångar? Hur har Ahmadreza det? Det är en fråga som hans fru och barn ville att jag skulle ställa till utrikesministern. Han sitter fortfarande isolerad i Evinfängelsets avdelning 209. Vad gör regeringen när det gäller detta? Varför vill utrikesministern och Sverige inte uttryckligen ha en frigivning av Ahmadreza? Det är bra att hans dödsdom upphävs.