Penilla Gunther (KD):
Häromdagen hade vi en debatt om vattenkraften och vattenpolitik. I dag är det energipolitiken i sig.
Just häromdagen slog det mig att det var inför valrörelsen 2014 som jag blev uppmärksammad på de problem som många av ägarna till småskalig vattenkraft hade råkat ut för och den godtycklighet som man upplevde att man hade blivit utsatt för i bedömningar av olika miljökrav och därmed förenade kostnader.
Vad jag inte visste då var att jag sedan skulle bli ansvarig för Kristdemokraternas energipolitik och faktiskt jobba med hela energiområdet. Det har varit väldigt spännande och givande både att få sitta i Energikommissionen och att förhandla fram energiöverenskommelsen, som i dagarna firar två år.
Genomförandegruppen har jobbat med att förverkliga de intentioner som överenskommelsen gav uttryck för, och därför ställer vi kristdemokrater naturligtvis oss bakom den här propositionen. Men som när det gäller alla förhandlingar vet vi att man som enskilt parti inte får med allt som man tycker är viktigt.
Kristdemokraterna tycker i grunden att det behöver göras en översyn av de energipolitiska subventionerna. Den grundläggande inställningen är att subventioner, i alla fall på sikt, ska riktas till introduktion av ny teknik och inte i all evighet gå till att stötta redan färdigutvecklad teknik.
Att elproduktionssidan riktar om till de sektorer som har de största utsläppen är naturligtvis oerhört viktigt, och därför är det glädjande att se alla dessa färdplaner för ett fossilfritt Sverige som lanserades från olika branscher häromveckan.
Det som är speciellt glädjande med färdplanerna är att branscherna själva har medverkat till att ta fram dem, vilket borgar för en större förankring och ett förverkligande av dem på ett helt annat sätt än om vi politiker bara skulle ha beslutat åt dem.
Möjligheterna att via information och rådgivning påverka människors beteende i klimatvänlig riktning är en fråga som allmänt borde få en större uppmärksamhet. Det börjar ju med dig och mig.
Det börjar med oss, var och en utifrån den situation och de förutsättningar vi har att kunna köpa miljövänliga produkter och att kunna tänka miljövänligt i vår egen process till exempel när vi hanterar avfall hemma, på våra jobb eller var vi nu befinner oss någonstans.
Det är klart att små kommuner har väldigt små möjligheter att ha all expertis. Därför tycker vi att det här kanske borde vara en fråga för Energimyndigheten, som man skulle kunna använda för rådgivning till exempel på så vis att det går att ringa in och ställa frågor.
En sak som jag tycker borde ha fått större uppmärksamhet är den lanserade belysningsutmaningen. Jag lyssnade på P1 i morse, och till min stora glädje lyftes detta initiativ faktiskt upp. Det man kan säga är att det fortfarande är väldigt få som har anslutit sig till denna utmaning.
Därför vill jag rikta mig till statsrådet Ibrahim Baylan och säga att belysningsutmaningen är bra, men jag förstår inte varför man inte har jobbat mer med att försöka få med fler organisationer och företag.
Vi hör om Gröna Lund, som byter ut sina lampor till mer energivänliga alternativ och så vidare, men det måste gå att hjälpa många fler med sådana initiativ. Det är ju en energieffektivisering så god som någon.
Att bara se det som någonting som stora företag och organisationer ska göra är en helt annan lösning än vad jag som kristdemokrat tror på - jag tror nämligen att vi alla har ett eget ansvar just precis där vi är. Herr talman!
En central del av överenskommelsen är målet om att elsystemet ska vara helt förnybart 2040. Därför tycker vi att det är naturligt att mycket av den energiforskning som finns bör inriktas på att utveckla den förnybara elproduktionen.
Samtidigt är det också viktigt att forskningen inte blir så ensidig att man inte tar vara på den teknik och kompetens som finns i dag och som också behöver fortbildning och ny kunskap.
Så länge vi har de kärnkraftsreaktorer vi har måste vi också ha kompetent personal, och vi måste kunna utveckla den energi vi har på ett sådant sätt att vi har kompetent, medveten forskning även kring kärnteknik.
Och även om kärnkraften inte skulle bedömas ha någon framtid inom ramen för de principer som vi har fastslagit menar jag att vi ändå inte får stå utan kompetensförsörjningsinsatser för att få personal som fortsätter att jobba inom industrin.
En annan viktig sak är att oavsett energislag krävs det säkra och utbyggda nät. Vi har hört exempel från många olika håll där det saknas utbyggnad för att industrin ska kunna utvecklas. Ett väldigt tydligt och väl framlyft exempel är SSAB i Oxelösund.
De har i många olika sammanhang pratat om sina behov, men tillståndsgivningen och kontakten med Svenska kraftnät verkar väldigt långsam.
Det är klart att om vi genom energipolitiken ska medverka till en hållbar industri - oavsett om det handlar om stål eller om någonting annat - gäller det ju att även utbyggnaden av näten fungerar. Herr talman! Till sist skulle jag, precis som min kollega från Centerpartiet, vilja slå ett slag för biogasen.
Jag tror att vi skulle kunna utveckla biogasområdet mycket mer. Det initiativ som har funnits kring biogas håller nu på att fasas ut, och vi måste ta vara på de erfarenheter som har lagts ned i det projektet.
Vi måste också se till att det finns ett organiskt avfall som går att röta och faktiskt göra biogas av. Där finns många goda exempel. Vi har till exempel Biogas Dalsland, som ligger i min valkrets, där man verkligen har tagit till vara avfall från bönderna och gjort biogas av det som också används i närområdet.
Jag tycker att detta är ett lysande exempel på hur man kan använda lokalproduktion hela vägen. Rickard talade om cirkulär ekonomi och ett cirkulärt samhälle; det är precis det som det handlar om. Jag vill, precis som mina kollegor har gjort tidigare, tacka för denna mandatperiod med energipolitik och många gånger intressanta diskussioner.
Man lär sig alltid. Det är väl det som är meningen som politiker: Vi blir aldrig fullärda utan lär ständigt och tar ständigt in av både varandra och andra som vi möter.