KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Larsson (S):
Ungdomsarbetslösheten har glädjande nog minskat, men det finns fortfarande alldeles för många ungdomar som är sysslolösa. Ett intressant begrepp är NEET. Det handlar om ungdomar som varken arbetar eller studerar. Jag tror att det allra viktigaste är att se till att dessa ungdomar kommer i aktivitet. I många fall är det positivt att ungdomar studerar, även om de inte arbetar, eftersom det ökar deras chans att få jobb senare.
Framför allt är det mycket viktigt att få ut den yngsta gruppen, de som är 16-18 år och som ska gå i gymnasiet. Men även i fråga om de som är upp till 25 år och som innefattas av begreppet NEET gäller det att se till att så många som möjligt kommer i utbildning eller arbete. Min fråga är: Hur bedriver regeringen arbetet för att nå detta mål?
Hillevi Larsson (S):
Jag vill ställa min fråga till utrikesminister Margot Wallström. Den handlar om Sveriges kandidatur till FN:s säkerhetsråd. Vi lever i en alltmer globaliserad tid med gränsöverskridande utmaningar. Det handlar om krig, miljöförstöring, arbetsmarknad, handel och så vidare. Vi påverkas av vad som händer på andra sidan jordklotet.
Samtidigt upplever jag ibland att det finns en uppgivenhet i svensk debatt när det gäller vår kandidatur. Har vi någon chans att komma in i säkerhetsrådet? Spelar det någon roll? Kan vi göra någon skillnad eller nytta om vi skulle lyckas komma in? Jag vill därför fråga utrikesministern: Hur kan vi påverka FN, världen och Sverige i positiv riktning genom en plats i FN:s säkerhetsråd?
Hillevi Larsson (S):
Det gläder mig mycket, för i dag utesluts halva befolkningen i världen, nämligen kvinnorna, i många sammanhang. Det är helt avgörande för att förebygga krig och få en varaktig fred att kvinnorna är med i arbetet. Det är helt avgörande för att hela världen ska bli bättre. Vi står upp starkt för folkrätten.
Vi har starka positioner med Jan Eliasson och Margot Wallström själv, som har haft viktiga uppdrag för FN, så jag önskar lycka till.
Hillevi Larsson (S):
Jag vill ställa min fråga till konsumentminister Per Bolund. Överskuldsättning är ett stort problem i samhället: 400 000 människor finns registrerade hos kronofogden. Oftast är det olyckliga omständigheter som leder till överskuldsättning. Det kan vara dödsfall i familjen, skilsmässa, arbetslöshet, sjukdom eller konkurs.
Konsekvenserna är stora för den enskilde, som får sitt liv sönderslaget. Även barn drabbas hårt. Det är också en stor förlust för samhället då många blir sjuka och inte längre kan arbeta. Vi skulle vinna mycket på att göra något åt detta. Vi får nu bättre skuldsaneringsmöjligheter, men det allra viktigaste är att förebygga överskuldsättning, bland annat genom konsumentvägledning och budget- och skuldrådgivare.
Vad kan vi göra för att bli bättre på att förebygga, så att färre hamnar i överskuldsättning?
Hillevi Larsson (S):
Det är positivt att man arbetar så brett, både när det gäller att hjälpa människor som redan är överskuldsatta att ta sig ur det och att förhindra att fler hamnar där. Första steget tas i skolan, att man får veta hur man gör, och sedan finns budget- och skuldrådgivning. Det är viktigt att man har uppsökande verksamhet, för man når kanske inte alla som behöver hjälp att över huvud taget komma åt sin skuld och senare kanske få skuldsanering vid behov. Jag ser fram emot det fortsatta arbetet. Det behövs verkligen.
Hillevi Larsson (S):
Jag vill ställa min fråga till Margot Wallström. I internationella samarbeten har vi i Norden mycket att vinna på att samordna oss. Då får vi en starkare röst. Men även i relationerna mellan de nordiska länderna har vi mycket att vinna på samarbete. Ett exempel handlar om att riva gränshinder i gränsregionerna, för att underlätta för arbete, studier och familjebildning över gränsen.
Vi har många gränspendlare. Det kan handla om våra socialförsäkringar, om att försöka samordna dem så att man vet vilka regler som gäller och för att det ska bli smidigt. Det kan handla om regler för vilka utbildningar som ska vara godkända. Det kan handla om skatteregler och många sådana saker. Vi har mycket att vinna, såväl ekonomiskt som när det gäller nya jobb och smidighet för medborgarna i fråga om att lösa sådana problem.
Min sammanfattande fråga är: Hur kan vi stärka och utveckla det nordiska samarbetet?
Hillevi Larsson (S):
Vi har en gemensam grund att bygga på i Norden. Vi har stor samhörighet. Man kan tala om den nordiska modellen på samma sätt som vi brukar tala om den svenska modellen här hemma. Det arbetet kan vi driva även i EU. Det handlar om att satsa mycket på välfärd och forskning, vilket har lett till jämställdhet och många jobb, alltså en positiv utveckling. Det handlar om alltifrån stora internationella samarbeten till vardagsnära frågor i gränsregionerna. Det är ett jätteviktigt politikområde.
Jag önskar ministern lycka till.
Hillevi Larsson (S):
Så som förslaget är utformat kommer det att vara möjligt att byta sitt efternamn under betänketiden i samband med äktenskapsskillnad, och då till makens eller makans efternamn. Detta kommer att kunna ske mot makens eller makans vilja, vilket innebär att man till och med i skilsmässoförhandlingar kan byta namn även om maken eller makan säger nej.
Enligt reservationen från de borgerliga partierna ska man i samband med äktenskapsskillnad kunna byta till makens eller makans namn, och det är ju egentligen samma sak. Betänketiden är nämligen i samband med äktenskapsskillnaden. Det är framför allt i de fall då barn är inblandade jag tror att detta kan bli aktuellt, för annars finns ju ingen anledning att ha namngemenskap med någon man skiljer sig från. Mot den bakgrunden kommer det alltså ändå att vara möjligt.
Det gäller ett fåtal fall, men det är klart att möjligheten ska finnas. Det görs då under betänketiden.
Hillevi Larsson (S):
Jag vill säga att vi följer de allra flesta förslagen i utredningen. Jag tror att det är sällan man följer så många förslag i en utredning; det brukar ofta landa lite annorlunda i en proposition. Det allra mesta är alltså med, och jag ser dessutom en väldigt liten skillnad mellan Namnlagskommitténs förslag och det förslag vi har landat i. I och med betänketiden finns ju alla möjligheter att under den tiden byta namn.
Det är dessutom en mer långtgående möjlighet eftersom det går att göra mot makens eller makans vilja. Ert förslag handlar ju om att det ska göras med makens eller makans vilja, Ewa Thalén Finné. Jag tycker inte heller att detta skiljer sig speciellt mycket från förslaget i reservationen från de borgerliga partierna. Där sägs nämligen att det gäller i samband med äktenskapsskillnad, så det handlar inte om flera år efter att skilsmässan har gått igenom. Med tanke på detta tillgodoses önskemålet.
Förändringen görs under betänketiden. Det finns egentligen inget vägande skäl för att man långt därefter ska ha namngemenskap med någon man redan har skilt sig från. Det är i ett fåtal fall detta är aktuellt, men möjligheten finns ändå att under betänketiden byta namn och då få namngemenskap med sina barn - vilket ju är huvudsyftet.
Hillevi Larsson (S):
Det ena behöver inte utesluta det andra. Man kan både driva mänskliga rättigheter och kärnenergiprogrammet, vilket man har gjort, liksom andra frågor på olika sätt. Vi har varit väldigt tydliga i den offentliga dialogen med vad vi tycker om utvecklingen i Iran, och det ska vi naturligtvis fortsätta vara. Jag förstår inte varför en sådan här strukturerad dialog skulle utesluta annat.
Iran vet var vi står i de här frågorna. Det har varit fullständigt solklart, så det finns ingen osäkerhet om det. Sedan är det klart att man inte ska överdriva Sveriges betydelse när det gäller att totalt ändra politiken i Iran. Vi är många länder som har kämpat i många år för att förändra den, och det är ingen lätt match. Det är dock inte alls säkert att lösningen på problemen alltid är att inte ha någon dialog alls, alltså total isolering.
Vi såg vad som hände med kärnenergiprogrammet, och vi ska självklart fortsätta när det gäller mänskliga rättigheter och demokrati. Där kan man säga att det inte är lika stora framsteg hittills som i kärnenergiprogrammet, utan det är tyvärr många bakslag i de frågorna. Jag förstår inte riktigt vad kritiken handlar om.
Jag hade förstått det om vi offentligt inte hade varit tydliga med var vi står när det gäller mänskliga rättigheter, demokrati och inte minst kvinnors rättigheter kopplat till Iran. Men vi har varit väldigt tydliga, och det här tas upp vid varje kontakt med myndigheterna i Iran och vid varje besök på högsta nivå från regeringen. Vi är nu väldigt starkt involverade i FN:s arbete, specifikt för att vi sitter i säkerhetsrådet.
FN har arbetat länge med det här, och vi höjer FN:s tonläge med vår medverkan i säkerhetsrådet. Vi höjer frågorna till exempel när det gäller feminismen, vilket innebär att vi snarare förstärker trycket mot Iran, och det ska vi fortsätta med.
Hillevi Larsson (S):
Jag kan försäkra att problemen inom den skånska sjukvården har lite att göra med att det är en större region. Avstånden är dessutom korta i Skåne. Det stora problemet i den skånska sjukvården är i stället att den är underfinansierad. Vi har sedan tidigare ett underskott som den förra regionledningen byggde upp under åtta år. De ville inte höja skatten, utan höll emot under lång tid.
Den nya regionledningen, som leds av Socialdemokraterna, försöker förgäves att få igenom en skattehöjning, men en sådan blockeras av de borgerliga partierna och Sverigedemokraterna. Skåne har Sveriges lägsta landstingsskatt, trots stora behov och ett stort underskott. Vi skulle behöva resurser för att täcka upp underskottet och för att göra ytterligare satsningar, så därför behövs en höjning av skatten.
Många experter, inte minst läkare, står bakom detta och menar att det inte går att köra med underskott hur länge som helst. Det slutar med att det går ut över patienterna. Det blir färre vårdplatser, mindre personal och ökad stress för personalen, vilket i sin tur leder till fler sjukskrivningar och en ökad risk för att misstag begås. Just finansieringen av sjukvården är helt avgörande för detta. Så här ser det ut på många håll i landet.
Finansieringen är en grundfråga. Om vi verkligen vill ha en sjukvård som är jämlik och tillgänglig kostar det pengar. Jag tror att folk är beredda att betala för det. Jag vill avsluta med några ord om den specialiserade vården. Jag tycker att Gabriel Wikström var tydlig i sitt svar: Specialiseringen kan, enligt utredningen som gjorts, rädda 500 liv om året.
Men det behöver inte handla om stora enheter, utan de kan vara mindre. Det är dock viktigt med specialisering, och det måste vi jobba för i sjukvården i framtiden.
Hillevi Larsson (S):
Jag tror att mycket handlar om vilket fokus man lägger på jämställdhet och kvinnors rättigheter - är det någonting som kommer längst ned på agendan och lite i periferin, eller är det en central och viktig fråga? Jag tror att man har mycket att vinna på att lägga ihop det med mänskliga rättigheter, precis som utrikesministern gör. Kvinnors rättigheter är mänskliga rättigheter.
Mänskliga rättigheter är en väldigt central fråga, och därmed blir även kvinnors rättigheter väldigt viktiga i sammanhanget. Kvinnor kan nämligen utsättas för samma förtryck som män när det gäller till exempel begränsning av yttrandefrihet, men sedan kan det vara ytterligare förtryck som handlar om att kvinnan inte kan bestämma över sin egen kropp och sitt eget liv. Jag tror att man kan sammanfatta frågan rätt bra med att man har kommit väldigt långt bara man låter flickor och kvinnor styra över sin egen kropp och sitt eget liv.
Det gäller självklart alla pojkar och män också. Då har man kommit väldigt längt, och då täcker man in mycket av bland annat de frågor Amineh Kakabaveh tar upp i sin interpellation. Det handlar till exempel om könsstympning och våld i hederns namn. Kan vi bara komma dithän att flickor räknas lika mycket som pojkar och har bestämmanderätt över sin framtid har vi alltså kommit väldigt långt.
Det är självklart så att man aldrig får slå sig till ro. Vi får inte göra det vare sig internationellt eller i Sverige. Vi har utmaningar vi inte har lyckats komma till rätta med. Vi kan också se en backlash där krafter som vill gå tillbaka i utvecklingen vinner mark. Det är krafter som faktiskt vill försämra kvinnors rättigheter, och det kan till och med handla om liv eller död för kvinnorna.
Det är alltså en dubbel utmaning att fortsätta den långa, långa kampen framåt men även se till att vi inte backar bandet. Det känns väldigt bra att vi nu har en plats i säkerhetsrådet. Jag är övertygad om att vi kan göra stor nytta.
Hillevi Larsson (S):
Jag gjorde ett studiebesök på Skånes universitetssjukhus i Malmö före valet. Där träffade jag specialister på ögonsjukdomar som berättade att när det gällde ögonsjukdomar hade kömiljarden fått konsekvensen att enkla ögonåkommor prioriterades. Det är såklart allvarligt för den enskilde, men tillståndet förvärrades inte av att man fick vänta.
Däremot fanns det andra åkommor där tillståndet förvärrades och patienter till och med kunde bli blinda, men som var mer komplicerade att åtgärda. Ögonspecialisterna berättade att tyvärr var det så här det gick till, speciellt när det gällde privat ögonsjukvård, för man fick ju in mer pengar om man gjorde många ingrepp.
De sa rent ut att de kunde se att behoven inte styrde, utan det blev ett intresse att göra så många ingrepp som möjligt. De privata kunde till och med försöka undvika de komplicerade ögonåkommorna, eftersom de innebar mer jobb och mindre utdelning. Jag tycker att det är ett strukturfel när det går till på det här sättet. Sedan menar jag självklart att alla som har ett vårdbehov ska få det tillgodosett.
Men det ska inte vara så att man till och med prioriterar de enklare fallen framför de mer komplicerade som är livshotande eller åtminstone allvarligt hotar hälsan. När det gäller förlossningsvården tror jag nog ändå att vi kan vara överens om att det tidvis har varit exceptionella förhållanden.
Det har faktiskt förekommit att man har hänvisats till Köpenhamn, vilket såklart skett i undantagsfall, men framför allt till andra kliniker runt om i Skåne. Det innebär en otrolig stress och oro för mödrar, barn och hela familjer. Jag tycker också att vården ytterst är en resursfråga. Kostar den får man ta ut skatt.
Hillevi Larsson (S):
Man får väl börja med att tala om vad man menar med enkla jobb. Vi socialdemokrater har ingenting emot att människor arbetar med sådant som kräver en kortare utbildning, absolut inte, däremot om det handlar om lönesänkningar. Det blir ju problematiskt om de arbetar heltid och inte kan försörja sig på sin lön.
Talet om att det ska löna sig att arbeta gäller ju inte i så fall. Det kan innebära att man får söka försörjningsstöd när man har ett heltidsjobb. Den vägen tror jag leder åt alldeles fel håll. Vi kan titta på hur det ser ut i till exempel USA. Där finns det människor som tvingas att ha två till tre jobb och som jobbar nästan dygnet runt, året runt.
De har väldigt lång arbetstid men väldigt låga löner. De kan leva i fattigdom trots att de jobbar hela tiden. Frågan är: Är det i den riktningen vi vill gå? Jag tror inte det. Det är ingen framgångsväg, utan målet måste självklart vara full sysselsättning men också att människor ska ha en lön som går att leva på. Har vi väl börjat gå i en riktning mot lägre löner leder det åt fel håll. Ska vi då också ha marknadshyror blir det ännu svårare.
Man måste kunna betala sin hyra och man måste kunna försörja sig på sitt arbete. Däremot är det självklart så att man inte behöver ha jättelång utbildning för en del jobb. Ylva Johansson har ju själv redovisat extratjänster, som tidigare kallades plusjobb, vilka förstärker välfärden. Extratjänsterna kan vara att man går ut med äldre eller att man är rastvakt på en skola.
De ska inte ersätta befintliga tjänster - vi behöver tvärtom ha fler befintliga tjänster - men det handlar om tjänster där man kan utföra andra arbetsuppgifter. Men man ska ha en avtalsenlig lön. De flesta behöver också utbildning för att få jobb. Det tål att upprepas.
Hillevi Larsson (S):
Det skulle vara positivt om alla olika politiska nivåer i stället för att ägna sig åt pajkastning kunde göra allt de kan. Då skulle vi också komma långt. Staten gör nu mycket, precis som ministern redovisar. Vi kommer att se till att det blir ett delat ansvar mellan kommunerna och regionerna. Problem löses ofta bäst genom att alla samverkar.
Men om man hela tiden skyller ifrån sig kommer man ingenvart. Det ligger trots allt ett stort ansvar på regionerna. Det kommer man inte ifrån. Många av de viktigaste verktygen finns på regionnivån. Då måste de verktygen också användas. Det är viktigt att skattepengarna används på allra bästa sätt. Det första steget är självklart att använda de resurser man har till det allra viktigaste.
Och det är svårt att hitta någonting viktigare än att se till att akutsjukvården fungerar. Dit måste resurser definitivt skjutas till, så snabbt som möjligt. Precis som Gabriel Wikström nämner måste man också vara försiktig med privatiseringar. Där finns det risk för att skattepengarna rinner ut och att de inte utnyttjas fullt ut för det de är tänkta för, det vill säga sjukvård för medborgarna.
Det finns också risk för att vård efter behov inte blir en självklarhet. Vi har tyvärr kunnat se i experimenten att det kan bli det mest lönsamma för de privata intressena som går före och inte den enskildes behov, som ju är det allra viktigaste inom sjukvården. Diskussionen om färdigbehandlade patienter handlar också om väntan på akuten på att få komma till rätt vårdavdelning.
Det handlar till stor del om brist på vårdplatser, som i sin tur till stor del beror på brist på personal med rätt kompetens. Den delen är alltså också avgörande. Om alla gör det de kan tror jag att det kan gå åt rätt håll.
Hillevi Larsson (S):
Jag tycker att den debatt vi har är lite märklig. Det framställs nu som att det enda viktiga är hedersrelaterat våld. Jag tycker att det är jätteviktigt, och det gör regeringen också. Regeringen har förstärkt arbetet mot hedersrelaterat våld och har nyligen också släppt en ny utredning som handlar om att skärpa reglerna för att komma åt detta. Här finns alltså ingen konflikt. Men jämställdheten är väl bredare än så? Det är inte bara detta som är ett problem även om det är ett stort problem.
Jag räknade upp några problem tidigare. Man kan på område efter område i samhället se att det finns en strukturell ojämställdhet, som drabbar kvinnor väldigt hårt. Det handlar mycket om pengar. Vi har många med dåliga inkomster i dag: ensamstående föräldrar med överrepresentation av ensamstående mammor, som har väldigt dålig ekonomi, och ensamstående pensionärer, även där med överrepresentation av kvinnor.
Vi har alltså en kvinnofattigdom i Sverige i dag som handlar om ojämställdhet. Det tycker jag är ett väldigt viktigt problem att ta tag i, och det betyder inte att man jobbar mindre mot hedersrelaterat våld; det ska vi självklart också göra. Våldet mot kvinnor och flickor - fysiskt, verbalt, sexuellt och ekonomiskt våld - drabbar självklart flickor som utsätts för hedersförtryck, men det drabbar också kvinnor och flickor i hela samhället.
Vi kan inte göra det så enkelt att vi tror att problemet bara gäller en liten grupp, utan vi måste ta ett mycket bredare grepp. När det gäller arbetsmiljö, kvinnors arbetsvillkor och kvinnor i ledande positioner kan vi se att det har hänt mycket men också återstår väldigt mycket - i arbetslivet, inom politiken och på andra områden. Det är därför väldigt märkligt att man nu säger att det bara handlar om våld och hedersrelaterat våld. Den här myndigheten kommer att förstärka arbetet brett.
Det borde alla som tycker att dessa frågor är viktiga välkomna.
Hillevi Larsson (S):
Det är lätt att gräva ned sig så att det blir fullständigt nattsvart, men vi måste ändå konstatera att sysselsättningen ökar. Det blir fler jobb i Sverige. Vi har den högsta sysselsättningen i hela EU sett till andel av den arbetsföra befolkningen som arbetar. Det är positivt. Men vi ska självklart inte slå oss till ro med det; arbetslösheten är vårt huvudmål och den ska ned så långt som det över huvud taget är möjligt.
Det är också intressant att titta på vilka effekter som den förda politiken har. Det går åt rätt håll, men vi måste definitivt accelerera hastigheten. Men allting som hittills har gjorts är inte dåligt, utan det har faktiskt lett till minskad arbetslöshet. Många av jobben har också gått till människor med invandrarbakgrund, inte minst till nyanlända. Det är också viktigt att man inte klumpar ihop grupper. Jag tror att det är det som är ett stort problem.
Vi ska alla vara självkritiska för att man genom åren har haft en syn på vissa grupper som innebär att de inte kommer att klara sig. Man har också haft synen att barn till arbetslösa eller i fattiga familjer inte kommer att klara målen. Detsamma gäller omhändertagna barn. Man har haft en låg uppfattning om vad dessa barn klarar av som ofta visar sig vara helt felaktig.
De har samma intelligens som andra barn, och de behöver stimulans, någon som tror på dem. Det finns positiva exempel som man kan ta del av. Om man satsar på alla barn i Sverige från tidig ålder ser man resultaten. Det är fler som klarar sin utbildning och det är fler som får jobb. Det är så vi långsiktigt kan bryta segregationen. Vi måste utvärdera allt som görs, men vi ska ha offensiva åtgärder. Jag tycker att regeringen väldigt tydligt pekar ut vilka områden man ska jobba med.
Sedan måste ju delegationen själv komma med något konkret. Det är ju det som är syftet med det hela.
Hillevi Larsson (S):
Det arbete mot kärnvapen som pågår nu är ett svar på frustrationen över att det händer för lite. Det är snarare upprustning än nedrustning. Någon gång måste det komma en konsekvens av detta. Vi måste verka i motsatt riktning. I frågan om Nato är den svenska positionen väl känd. De vet att vi har gått i bräschen mot kärnvapen under lång tid. De vet att vi aldrig skulle skaffa kärnvapen själva.
Den frågan kan knappast bli helt avgörande. Dessutom ska vi ju kämpa för det vi tror är rätt. Vi kan inte hela tiden tänka att vi ska hålla oss väl med den ena eller den andra, utan vi måste naturligtvis stå upp för det vi tror på.
När nu andra former av fruktansvärda vapen redan är förbjudna vore det väldigt märkligt om den allra värsta formen, som orsakar den allra värsta förödelsen och dessutom på några sekunder med en knapptryckning kan leda till miljontals människors död, skulle vara tillåten. Man har runt om i världen sett en väldigt stor oro för att fler länder skulle skaffa kärnvapen. Vi kommer ihåg hur det var med Irak.
Det visade sig att man inte hittade några bevis där, men det föranledde en invasion. Vad gäller Iran finns det väldigt mycket som pågår för att förhindra att man skaffar kärnvapen där. Men då måste naturligtvis även de länder som redan har kärnvapen ta sitt ansvar. Det vore logiskt och konsekvent. Det vore märkligt om vi inte kunde kritisera Ryssland för deras upprustning och deras kärnvapen för att man är rädd för att stöta sig med länder i Nato som har kärnvapen.
Nej, självklart måste vi vara konsekventa. Jag har hört ett ögonvittne till det som hände i Japan berätta om när hon såg de här döende människorna. Vi ska aldrig uppleva det igen.