KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helena Lindahl (C):
Tack, ministern, för svaret! Jag kan nog säga att Centerpartiet har jobbat i decennier för en Norrbotniabana. Redan när jag var kommunpolitiker i Skellefteå debatterade vi det här hårt, och det var tio år sedan. Jag tror inte att någon behöver betvivla Centerpartiets engagemang i frågan.
Jag vill därmed ha detta sagt, för jag tycker att det är sorgligt att vi ska höra socialdemokrater slå sig för bröstet och säga: Det är bara vi som vill ha en Norrbotniabana. Ingen annan vill ha det! Jag tycker att vi kan sätta punkt i den diskussionen. I min interpellation frågar jag även hur det kan komma sig att Trafikverket och ministern kommer med så olika uppgifter om när Norrbotniabanan ska börja byggas.
Det är nämligen så att Trafikverket går ut och säger att det kommer att ske om 10-13 år, och vi har en minister som säger någonting annat: Det ska påbörjas före 2018. Det är klart att väljarna börjar fundera. Jag har fått frågor hemma eftersom detta är någonting som är högst aktuellt för Västerbotten och Norrbotten. Det måste tas på allvar, och därför tycker jag att det är viktigt att ställa frågan.
Statsrådet Johansson påpekar att orsaken till att Trafikverket, som för övrigt ligger under Johanssons ansvarsområde, inte prioriterar Norrbotniabanan är att de utgår från den nationella infrastrukturplanen, där banan inte ingår. Det är konstigt att Trafikverket verkar så främmande för vad som sker i omvärlden, inte minst med tanke på EU:s satsning på det europeiska stomnätet där Norrbotniabanan ingår. Det ska vara färdigt 2030.
Detta har alla medlemsstater godkänt, så även Sverige. Det kanske är på sin plats att ministern påminner verket om detta så att vi slipper otydligheter i framtiden. Det skapar ganska mycket oro bland allmänheten. I de direktiv som alliansregeringen gav Sverigebygget, numera Sverigeförhandlingen, fanns aviserat insatser för godstrafik i norra Sverige på drygt 10 miljarder. Men nu är frågan om vi i norr över huvud taget kommer att få se röken av dessa pengar.
Med tanke på den kostnadsexplosion som vi nu ser i projektet Sverigeförhandlingen med en satsning på snabbtåg i södra Sverige, där kostnaden från början var 150 miljarder men nu prognostiseras till 190-320 miljarder, är frågan hur mycket pengar det blir över till andra projekt.
Dessutom återstår att se om Sverigeförhandlingens satsningar ska inrymmas i den kommande nationella infrastrukturplanen eller om det blir en separat satsning. Om kostnaderna får skena iväg som de gör just nu när det gäller snabbjärnvägen i söder blir det ett problem för resten av landet, inte minst när det gäller satsningen på Norrbotniabanan. Jag tror att även de socialdemokratiska ledamöterna i den här kammaren är medvetna om detta.
Som sagt: Eftersom detta var en sådan tydlig valfråga från Socialdemokraterna och eftersom vi fick så oerhört många argument mot hur lite vi vill satsa på Norrbotniabanan i medierna ser jag fram emot att Norrbotniabanan nu ska börja byggas före 2018.
Med tanke på att järnvägsplanen handlar om sträckan Umeå-Skellefteå ser jag fram emot att den sträckan också byggs och finns med i den kommande nationella infrastrukturplanen. Jag tar det på allvar.
Helena Lindahl (C):
Tack, ministern! Jag brukar inte så ofta citera Göran Persson, men jag ska göra det nu. Jag var på ett seminarium i Skellefteå för några år sedan. Där sa Göran Persson någonting som var väldigt klokt, nämligen att det är på samma sätt med infrastruktursatsningar som med elektriciteten.
En gång i tiden drog man ju in elektriciteten i varenda stuga - oavsett om det var i glest befolkade områden, på en bergstopp eller i en tätbefolkad stad - för att det var en demokratifråga. På samma sätt är det med infrastrukturen - den ska finnas i hela landet för att det är en demokratifråga. Det tycker jag var väldigt klokt sagt. Det har följt mig, och jag brukar faktiskt använda det.
Däremot måste jag säga att det som oroar mig är att ett enda projekt, även om det är viktigt med snabbtåg i södra Sverige, ska ta så mycket kräm från allt annat. Om det är så att det kommer att kosta uppemot 300 miljarder, det vill säga att det kommer att ta stora delar av infrastrukturbudgeten, innebär det ju att resten av landet får dela på det lilla som blir kvar för att det är så. Vad kommer det då att bli för infrastrukturinvesteringar?
Då kommer det inte att bli de här demokratiska investeringarna över hela landet och sannolikt inte någon Norrbotniabana heller. Jag fick ett tydligt svar här: Det som Socialdemokraterna lovar och det som både Isak From och Leif Pettersson är så stolta över är nio kilometer mellan Umeå och Dåvamyran. Det är vad som kommer att hända de närmaste 15 åren. Mina vänner! Då kommer det att gå 200 år innan Norrbotniabanan är byggd. Det kan väl inte ens ni vara nöjda med.
Även om jag vet att Isak From och Leif Pettersson är stora vurmare för det här kan jag säga att jag litar på er, men jag litar inte på er regering.
Helena Lindahl (C):
Jag tackar ministern för svaret. När statsminister Stefan Löfven åker runt i världen brukar han ofta tala om för åhörare att Sverige nu har sin första feministiska regering. Det betyder väl i praktiken att man satsar mer på jämställdhet och kvinnors företagande än tidigare. Jag hoppas att det inte är bara antalet kvinnor i regeringen som han avser.
Dessvärre tycker jag att det finns lite problem med detta. De satsningar som tidigare har funnits och som har gett avtryck har regeringen tyvärr avyttrat - Ambassadörer för kvinnors företagande, Styrelsekraft och nu också Winnet. Samtidigt som regeringen säger sig vara feministisk minskar antalet kvinnor som startar företag lavinartat.
Det kanske egentligen inte är så konstigt med tanke på att ni hotar att strypa vinster i välfärden och har halverat RUT-avdraget. Nu ger ni er på Winnet. Det är en riksorganisation som har sin verksamhet inte bara inom företagarområdet utan inom alla politikområden inom regional utveckling. Dessutom är det inte minst en gräsrotsorganisation.
Winnet har funnits i 15 år, har 80 medlemsorganisationer och drygt 8 000 medlemmar. Det är alltså inte någon liten grupp kvinnor som står med plakat utanför Ica och kräver jämställdhet. Det är mycket mer än så. Nu har regeringen bestämt att Winnet inte ska få fortsatt stöd för sin verksamhet och att dessa slantar ska hamna hos Tillväxtverket och i förlängningen hos regionförbund och länsstyrelser, det vill säga hos offentlig sektor.
Ministern säger i sitt svar till mig: "Bakgrunden till regeringens beslut har kommunicerats med Winnet." Det stämmer inte, om man frågar Winnet. Redan den 23 januari 2015 kontaktade Winnets ledning ministrarna Bucht och Damberg för att försöka få till ett möte om hur man skulle kunna fortsätta arbetet med jämställd tillväxt. Flera gånger försökte man, men man fick inget svar.
I december blev det till slut ett möte. Men då låg regeringsbeslutet redan på agendan inför kommande regeringssammanträde. Det var alltså i praktiken redan beslutat men med noll kommunikation med dem som berördes, nämligen Winnet. Detta är ett ganska märkligt sätt att gå till väga, och det är tydligt att man har velat osynliggöra Winnet. Enligt mig är det en ganska typisk härskarteknik.
Det naturliga hade varit om ni hade haft samtal med Winnet innan ni i praktiken beslutade er för att det inte skulle bli några mer verksamhetspengar till organisationen. Varför ska man slå sönder ett nätverk som har jobbat i så många år och som också har varit så framgångsrikt i sitt arbete, både i Sverige och i andra länder?
Ert sätt att hantera situationen och alla dessa kvinnors arbete är enligt mig under all kritik, ministern.
Helena Lindahl (C):
Min fråga till Sven-Erik Bucht blir då: Hur kan man stärka jämställdhetsarbetet genom att ta pengar från en ideell organisation, som har varit verksam i Sverige i 15 år och uppenbarligen fungerat bra, och i stället bygga upp något slags ny organisation inom den offentliga sektorn? Sven-Erik Bucht säger att det inte är att toppstyra, men det är det ju visst! Det är precis vad det är.
Det kanske inte är att toppstyra från Stockholm, men det är ju att toppstyra från politiken eller tjänstemännen. Jag begriper faktiskt inte hur det ska ge mer jämställdhet. I svaret jag får säger ministern att han har tagit del av till exempel Tillväxtverkets redovisning av Winnets uppdrag.
Då antar jag att Sven-Erik Bucht också har läst att verket säger att det finns en tydlig tendens att jämställdhetsfrågan har kommit betydligt högre upp på agendan i de regioner där Winnet och regionerna har samverkat. Dessutom vill jag påpeka att Winnet har bidragit med väldigt mycket värdefull kunskap till landsbygdsprogrammet. Man har också tagit fram en innovationsagenda, som statsrådet Mikael Damberg dessvärre inte har haft tid att ta emot.
Vidare har man tillsammans med exempelvis ambassader bedrivit verksamhet i andra länder. I till exempel Östeuropa har man hjälpt till med att integrera den egna organisationsmodellen, det vill säga resurscentrum för kvinnor. Nu dissar den feministiska regeringen detta arbete genom att strypa tillgången på verksamhetsmedel. Det tycker jag är märkligt.
I stället för att utveckla en befintlig organisation och verksamhet där 8 000 kvinnor är medlemmar tänker Bucht och regeringen ge pengarna till Tillväxtverket, som i sin tur ska fördela dem till regionförbund och länsstyrelser. Jag ska ta upp ett citat ur ministerns svar på interpellationen: "Jämställdhet ska integreras i ordinarie verksamhet, exempelvis i beslutsprocesser, arbetssätt och rutiner.
Det är ett kvalitets- och utvecklingsarbete som måste ske i ordinarie system hos aktörer som arbetar med att utveckla och stärka den regionala tillväxten." Det är ett lagom byråkratiskt svar, om ni frågar mig. Det betyder ju att länsstyrelsen och regionförbund ska få pengar för att göra det de redan borde göra.
Ska man dela ut 36 miljoner per år i tre år för att jämställdhet ska bli en naturlig del i de beslut som tas inom offentlig sektor? Det begriper jag mig inte alls på. Det låter tyvärr som att det kommer att bli en toppstyrning av jämställdhetspolitiken, och det beklagar jag.
Med tanke på att Socialdemokraterna är sprungna ur en folkrörelse är detta väldigt underligt, måste jag ändå säga. Ni om någon borde väl veta värdet av gräsrotsarbete, eller hur?
Helena Lindahl (C):
Tack, ministern, för förklaringen! Det jag egentligen tycker är tråkigast med ert beslut att avveckla stödet till Winnet är att ni inte har kommunicerat det med dem. Det är de som berörs av det. De ville ha ett möte redan i januari i fjol där de ville diskutera: Hur kan vi utveckla den här verksamheten? Finns det någonting som ni tycker att vi mer skulle kunna göra?
Då tycker jag att man ska ta den handen. Har man jobbat i 15 år har man nog bidragit till någonting. Annars skulle man nog aldrig ha fått vara kvar i 15 år, eller hur? Och självklart är nog Winnet medvetna om att vissa regionala organisationer har funkat jättebra och andra kanske mindre bra. Men det är inte en orsak till att gå bakom ryggen på Winnet och fatta beslut i slutna rum utan att träffa Winnet förrän den dag då man har fattat interna beslut.
Det är absolut inte okej. Det är inte ens demokratiskt på en fläck. Ministern säger att det blir mer regionalt och lokalt förankrat och mindre styrt från Stockholm om regionerna får mer att säga till om och får 36 miljoner per år för att jobba med jämställdhet. Men ursäkta, Winnet är väl om någon en gräsrotsorganisation med både lokal och regional förankring.
Mycket mer gräsrot kan man knappast få i offentlig sektor. Ska länsstyrelser och regionförbund få 36 miljoner per år för att, som jag sa tidigare, jobba med jämställdhet i beslut? Det ska de väl för sjutton göra i alla fall, och har de inte gjort det tidigare blir jag då verkligen beklämd. Jag tror inte att man behöver 36 miljoner per år för att göra det.
Åter till Winnet: Jag tycker att det är jättetråkigt, som jag sa tidigare, att man går bakom ryggen på 8 000 kvinnor som är medlemmar där. Tycker ni att det är okej att osynliggöra en organisation och alla dess medlemmar på det här sättet? De förtjänar mer, Sven-Erik Bucht.
Helena Lindahl (C):
Tack, näringsministern, för svaret! Norra Sverige, Värmland och Dalarna bidrar som ministern vet till en stor del av Sveriges ekonomi. I till exempel Norrland är det tusentals människor som jobbar med att producera järnmalm till broar och järnvägsräls och även till byggnader över hela världen. De flesta förstår nog att en växande gruvnäring har möjlighet att vända avveckling till utveckling.
Självklart påverkar det lokalsamhällen genom nya företag och nya jobb. Bara Norrbottens län står ensamt för 90 procent av den producerade järnmalmen inom EU. Skogsnäringen är en annan viktig del av Sveriges basindustrier.
Det många kanske inte vet är att skogsnäringen i vårt land är världens näst största exportör av skogsprodukter som pappersmassa, papper och sågade trävaror. Skogsnäringen är också den största producenten och konsumenten av biobränsle i Sverige. Vattenkraften står för nästan hälften av all produktion av elektricitet i Sverige.
De största svenska vattenkraftverken finns i övre Norrland. I fjol omsatte turismen, som vi också kan se som en växande och stor basnäring, 268,5 miljarder kronor. Det bidrog naturligtvis till en stor del nya arbetstillfällen inte minst i norra Sverige, Värmland och Dalarna.
Jag säger det här därför att jag vill påpeka att det skapas enorma värden i de här delarna av landet som också bidrar till landet Sveriges ekonomi. Det är därför som jag ser med oro på utredningen av det statliga riskkapitalet som föreslår att riskkapitalbolaget Inlandsinnovation ska försvinna.
Bolaget kom i praktiken till för ungefär fyra år sedan och fick då 2 000 miljoner i portföljen för att man skulle bistå Norrlandslänen, Värmland och Dalarna med riskkapital, speciellt i expansiva skeden där större ekonomiska muskler skulle behövas.
Områdena som jag pratar om är några av de mest sårbara delarna av landet när det gäller just riskkapital, så det var inte direkt en slump att medlen tillfördes den här fonden och etablerades i just de här områdena. När jag läser ministerns svar blir jag orolig, därför att ministern köper förslaget om att lägga ned Inlandsinnovation och att de här medlen, det vill säga 2 000 miljoner, ska smetas ut över landet.
Ministern säger: "Men det är min absoluta uppfattning att finansieringsmöjligheterna totalt sett för företag i regionen inte ska försämras vid genomförande av förslagen från Finansieringsutredningen." Vad menar ministern med det här? Vad grundar ministern sitt antagande på när han så tydligt säger "min absoluta uppfattning"?
Nu förväntar jag mig att ministern förklarar och beskriver vad han menar och hur det kommer att bli.
Helena Lindahl (C):
Tack för svaret, ministern! Många saker i utredningen som du räknar upp är väldigt bra. Jag är alltså inte kritisk till hela utredningen. Det jag är kritisk till är att man tar de 2 miljarderna från ett bolag som nu har börjat verka och som gör skillnad i de delarna av landet.
Inlandsinnovation kom till på grund av att vi inte har tillräckligt med riskkapitalister i de områdena. Att riskkapitalister ska gå in och växla upp statens inflöde av medel är jättebra. Det fungerar säkert i vissa delar av landet, kanske i Umeå. Men det fungerar inte i alla områden - hur fint det än låter.
När det gäller slantarna från EU:s regionala utvecklingsfond, som ministern också nämnde och som ministern tyckte var ett bra tillskott till de delarna av landet, ringde jag och kollade med Tillväxtverket. Det är redan befintliga pengar som finns i budgeten. Skillnaden är bara att de är öronmärkta för det här ändamålet. Sedan växlas det upp med pengar från Almi, lite från länsstyrelserna och från regionerna.
Och dessutom går det privata kapitalet in. I snitt handlar det om 15-20 miljoner per år, per län i de berörda områdena. Det är inte jättemycket pengar, skulle jag vilja säga. Allt är såklart välkommet, men man kan knappast säga att det är någon storsatsning.
Statens egen myndighet, Tillväxtanalys, säger att 80 procent av allt riskkapital hamnar i de större städerna, varav 50 procent i Stockholm. Min kritik är därför att det är anmärkningsvärt att en geografisk aspekt inte nämns med ett enda ord i utredningen. I ärlighetens namn visar det på okunskapen om förhållandena i vårt avlånga land.
Man kan inte använda samma insatser över hela landet. Jag vet det eftersom jag lever och verkar i ett av de områdena. Jag lever och verkar i ett område där banken inte ens tar emot pengar. Förutsättningarna ser alltså lite annorlunda ut i de större städerna i Sverige än på landsbygden, i till exempel Dalarna eller Västerbotten.
Jag har också en kort kommentar om att en del andra bitar som ministern hänvisade till skulle stärka företagsamheten i den delen av landet. Jag kan inte låta bli att nämna skattehöjningarna som också drabbar företagarna - ministern vet att oppositionen är kritisk till skattehöjningarna.
I och med den kommande budgeten får företagarna närmare 30 miljarder i skattehöjningar, även under kommande år. Det är såklart en belastning, i kombination med till exempel höjda skatter på bensin och diesel. Och som grädde på moset försvinner riskkapital på 2 miljarder. Det är precis så det är. 2 miljarder försvinner för de här områdena.
Och det vi får tillbaka i rena pengar är en spottstyver, en bråkdel. Det kan man faktiskt inte hurra för.
Helena Lindahl (C):
Vi i Centerpartiet är väl medvetna om att det är problem även med utlåning från banker. Det var därför som vi drev detta med investeraravdrag, som vi dessutom vill utöka, det vill säga att om du som privatperson hjälper ett företag med kapital kan du också få göra ett avdrag för det i deklarationen. Det är ungefär vad det gå ut på. Jag sa tidigare också att det finns många bra förslag i utredningen.
Det skulle behövas några extra minuter för att gå igenom och kommentera alla förslag och kanske titta på förbättringsområden. Det gör jag gärna. Jag hoppas att ministern inte bara kommer med erbjudandet här i talarstolen utan att det de facto är en inbjudan. Jag tycker ändå inte att det är oviktigt med Inlandsinnovation.
Jag har på nära håll sett hur otroligt viktig den har varit. Inlandsinnovation har också bidragit med extra medel till Norrlandsfonden. Man har även avsatt en del medel till Övre Norrlands kreditgarantiförening som ger väldigt små lån i ett initialt skede, till exempel om en frisör vill låna pengar för att bygga ut sin verksamhet eller sin salong.
Min fråga tillbaka till ministern blir: Varför ska de mest utsatta delarna av landet betala för resten av landet, och framför allt för de större städerna? Det är inte jag som säger det, utan det är nämligen Tillväxtanalys som säger att 80 procent av allt riskkapital hamnar i de större städerna. För mig är detta en omvänd Robin Hood-politik som snarare fokuserar på något slags prins John-effekt.
Ni tar tusentals miljoner och ger tillbaka några få. Det är precis som när jultomten delar ut stora paket. Förhoppningarna är väldigt stora på julafton att man ska hitta något spännande, men när man öppnar det stora paket innehåller det inget annat än ett par "stickesockar" som dessutom kliar.
Helena Lindahl (C):
Tack, statsrådet, för svaret! Som statsrådet sa i den tidigare debatten med Maria Plass har de norrländska bönderna också möjlighet att ta del av ett nationellt stöd. Det fanns redan före EU-inträdet, och vi förhandlade om ett undantag för att kunna ha kvar det. Samma sak gäller för Finland.
Men ministern har rätt i att stödområdesindelningen är likadan för EU-bidragen via landsbygdsprogrammet som för det nationella stödet, det vill säga att det är fem områden. Problemet är bara att orsaken till att vi har det nationella stödet är att det finns exceptionella skillnader mellan det norrländska jordbruket och jordbruket i andra delar av Europa.
Vi har enorma avstånd här och dessutom en ganska kort odlingssäsong. Problemet med den parameter som man i dag använder, som klubbades igenom i Bryssel för en månad sedan och som regeringen skickade in som underlag är väderstatistiken.
Man utgår från SMHI:s väderprognoser, och det blir väldigt missvisande. Efter Norrlandskusten blir det små "öar" som får helt andra ersättningar än andra områden. Låt mig vara lite mer tydlig och ta området runt Umeå som exempel. Det är klart att runt en stad blir det några grader varmare eftersom staden värmer omgivningen.
Det innebär att en bonde som verkar på teg där får en helt annan ersättning än en i grannkommunen Nordmaling trots att odlingssäsongen är lika lång - eller lika kort. Samma sak gäller till exempel i Skellefteåområdet, där Bureå beräknas få ett bättre klimat än Lövånger. Det skiljer bara några mil mellan de här orterna; ändå är odlingssäsongen olika lång.
Det här blir väldigt missvisande, för det kan skilja flera hundra tusen i ersättning mellan bönder i grannbyar. Det är klart att det blir helt åt skogen fel, och det påverkar naturligtvis böndernas överlevnad. Precis som Maria Plass var inne på är det extremt tungt just nu.
I och med handelsblockaden mot Ryssland upplever europeiska bönder, inte minst svenska och norrländska bönder, en otrolig utmaning eftersom marknaden flödar över av mjölk och mejeriprodukter. Om man dessutom får flera hundra tusen - 150 000-200 000 - kronor mindre i ersättning per år är det klart att det kommer att göra avsevärd skillnad.
Jag har dessutom hört att det finns bönder som har problem med bankerna eftersom bankerna har fått nys om att bönderna kommer att få lägre ersättning, vilket också påverkar bankernas vilja att låna ut pengar. Det här slår alltså på flera nivåer. Min fråga till Sven-Erik Bucht är vad han kommer att göra.
Det kan ju inte ha undgått ministern att det blev ett tokigt underlag att utgå enbart från klimatfrågan. Det finns många andra parametrar som man skulle kunna ta till, och det finns organisationer som står bönderna nära som kanske skulle kunna bidra till det.