Thomas Östros (S):
Jag har full förståelse för det som Hans Stenberg beskriver som väldigt smärtsamma beslut för en liten ort när ett bolag som SJ upplever sig tvingat att fortsätta att rationalisera sin verksamhet. Den pedagogiska uppgiften är, precis som Hans Stenberg säger, väldigt stor och svår. Väldigt många medborgare lever kvar i föreställningen och ibland också förhoppningen att det är den gamla världen som gäller för SJ.
Det var ett SJ som inte styrde på kommersiella grunder och som hade tusentals fler anställda än i dag. Det var ett SJ som många hyllar som ett historiskt väldigt fint företag men som det naturligtvis hade kostat mycket stora belopp att upprätthålla. Nu beslutade riksdagen att SJ ska vara ett aktiebolag som ska styras på marknadsmässig grund.
Delar av denna verksamhet innebär att man har monopol på vissa sträckor, framför allt de interregionala sträckorna. Men de måste i sin tur drivas på ett sådant sätt att det blir lönsamt för SJ att köra på dessa sträckor och därmed också köra på ett sådant sätt att man kör när kundernas behov finns, vilket inte alltid var fallet i det gamla SJ.
När det gäller den andra delen av verksamheten konkurrerar SJ fullt ut med svenska och internationella bolag i den upphandlade trafiken som Rikstrafiken handlar upp. Sammantaget har riksdagen ställt väldigt tydliga och bestämda krav på att SJ ska vara ett lönsamt företag och drivas på marknadsmässiga villkor.
Det blev särskilt tydligt här för ett antal år sedan då SJ:s ekonomi var i så dåligt skick att riksdagen fick fatta beslut om ett aktieägartillskott till SJ på 2 miljarder kronor. Nu är SJ på rätt väg. Man anpassar sig alltmer till vad kunderna har för behov. Man har blivit ett mer lönsamt bolag.
Man får också resurser över för att kunna investera och efterhand alltmer investera i ny modern utrustning, tåg och vagnar, som behövs för att SJ ska vara ett duktigt och skickligt servicebolag. Det innebär att SJ:s styrelse måste ta ansvar för hur verksamheten organiseras. Och SJ:s ledning har detta ansvar.
Det innebär naturligtvis också att varken riksdag eller regering kan gå in och besluta om på vilka orter som man ska ha olika verksamheter. Då är vi tillbaka till det gamla SJ, och jag tror inte att riksdagen är beredd att anslå de medel som skulle krävas för att driva det gamla SJ. Detta innebär naturligtvis att det från tid till annan också kommer svåra beslut om att omorganisera för att rationalisera och minska kostnaderna. Självklart ska man göra detta på ett mycket ansvarsfullt sätt.
Jag förutsätter att man i sina förhandlingar med fackliga organisationer fullt ut också tar detta ansvar för den personal som blir drabbad och ser till att det finns rimliga villkor också för den. Jag tror att det är fel att jämföra SJ:s verksamhet, som riksdagen uttryckligen har sagt ska bedrivas på marknadsmässiga villkor, med den statliga arkivverksamheten. Det är en annan femma. Den bedrivs på helt andra villkor.
Jag utgår alltså från att företagsledningen fortsätter sina relationer med de fackliga organisationerna på ett sådant sätt att de också uppträder på ett bra och korrekt sätt och hjälper till i den omvandling som kommer när man gör denna typ av neddragningar.