Ibrahim Baylan (S):
Jag tackar statsrådet för svaret på denna angelägna fråga. Vi har i Sverige traditionellt sett haft en ordning där staten tar ett ansvar för vår gemensamma infrastruktur. Sådant som har ett intresse för nationen har vi traditionellt sett både finansierat och byggt nationellt och statligt.
Poängen med det är naturligtvis att alla inser att det skulle bli både ineffektivt och osammanhängande om varje kommun och varje person tog ansvar för den egna infrastrukturen. Mot denna bakgrund är naturligtvis infrastrukturministerns svar på Siv Holmas interpellation om Kvarkentrafiken oroväckande.
Precis som Siv Holma säger var detta en kommersiell trafik som egentligen grundade sig först och främst på taxfreeförsäljning. Det innebar att över en miljon passagerare som mest åkte över med färjan. Därmed kunde denna trafik också bära sig ekonomiskt. Men i och med EU-medlemskapet förändrades dessa förutsättningar.
Medan trafiken mellan Stockholm och Helsingfors kunde fortsätta med taxfreeförsäljningen som grund tog man bort denna möjlighet för färjetrafiken mellan Umeå och Vasa. Detta har medfört att vi ända sedan dess haft problem att upprätthålla denna trafik.
Trots att det är oerhört mycket bättre att lastbilar tar färjan över från Vasa till Umeå i stället för att åka norrut hela den långa vägen över Haparanda och Torneå och ned till Umeå och Västerbotten och Västernorrland. Det är också mycket bättre än att man åker ned till Helsingfors och tar färjan över till Stockholm och sedan tar sig med lastbil längs med vägarna.
Det är inte ekonomiskt hållbart. Det tror jag förhindrar en ekonomisk utveckling som skulle kunna leda till mer tillväxt och mer jobb i denna region. Det är definitivt inte heller klimatmässigt bra. Det är till och med ganska dumt att detta sker. Det är mot denna bakgrund glädjande att Europeiska unionen tycks vara beredd att stödja denna trafik för miljöns, jobbens och tillväxtens skull. Det är också mycket glädjande att den finska regeringen är beredd att göra det.
Det är glädjande att regionerna Västerbotten och Österbotten är beredda att göra det. Nu saknas bara en aktör för att detta ska kunna bli verklighet så att man kan hitta en långsiktig lösning, och det är den svenska regeringen. När jag läser infrastrukturministerns svar blir jag inte riktigt klok.
Å ena sidan är det glädjande att regeringen är inbegripen i en dialog både med den finska regeringen och med Europeiska unionen. I svaret står följande: "Jag kan därför konstatera att det i nuläget inte föreligger några förutsättningar att tillskjuta statliga medel från statsbudgeten för att stödja ett sjömotorvägsprojekt mellan Umeå och Vasa."
Om detta är hållningen, vad är det då som ni diskuterar, infrastrukturministern? Infrastrukturministern har själv konstaterat att det för att EU ska kunna göra en insats här krävs att man är överens mellan två länder, i detta fall Sverige och Finland. Jag har nämligen svårt att tro att Norge, som inte ens är EU-medlem, eller Danmark skulle vara intresserade. Precis som infrastrukturministern säger krävs det två länder, Sverige och Finland, i detta fall.
Varför har infrastrukturministern denna hårda hållning? Är det verkligen så att regeringen tycker att det är bättre att man kör med tunga lastbilar många mil i stället för att åka över denna sjömotorväg som skulle ha varit det bästa för miljö, klimat och arbete?