Ali Esbati (V):
Jag vill börja med att tacka infrastrukturministern för svaret. Jag konstaterar att den ingång som ministern har, att hon nämner arbetsvillkoren för de anställda och delar vår oro för utvecklingen inom flygbranschen, är annorlunda än den tidigare regeringens. Jag har haft interpellationsdebatter om villkoren för flyget med såväl den tidigare arbetsmarknadsministern som den tidigare infrastrukturministern, båda moderater, och då var det ett påfallande ointresse som sken igenom.
Det är därför glädjande att den nuvarande regeringen håller med om att det finns problem, och engagemanget kanske även påverkar resultatet. Herr talman! Jag kan ändå inte säga att jag är helt nöjd med svaret såsom det ser ut. Många av dem som är anställda i flygbranschen är hårt pressade och vill ha tydligare besked om regeringens agerande framöver. Som både branschfolk och forskare har påpekat står civilflyget vid ett slags vägskäl.
Om inte stater och myndigheter sätter ned foten och hjälper de fackliga organisationerna, som kämpar hårt, kan civilflyget inom kort helt domineras av bolag under bekvämlighetsflagg, det vill säga att skatter och löner går via andra länder än de där flyget opererar. I min interpellation tog jag upp ett konkret exempel från Sverige. Det gäller bolaget Primera som lägger ned sin bas på Arlanda.
Det ska fortsätta att flyga på Arlanda men nu med lettisk kabinpersonal som dock inte ska vara anställd utan vara egenföretagare. I praktiken är det alltså de anställda som får ta större ekonomiska risker. Vi har exempel på piloter som i vissa bolag tvingas vara egenföretagare.
De stationeras i ett land och anses ha sin bas där men får ha ett företag som är registrerat i ett helt annat land. Det är klart att det medför stora hinder för ordning och reda inom en så viktig transportbransch som flyget. Det kräver snabbt och resolut agerande. Ministern säger i sitt svar angående säkerheten att Transportstyrelsen övervakar att reglerna följs.
Det är riktigt, men problemet är att de så kallade nya affärsmodellerna - sämre arbetsvillkor helt enkelt - påverkar flygsäkerheten. Det är inte så att det omedelbart har blivit livsfarligt att flyga, men säkerhetsmarginalerna minskar.
Det är inte svårt att räkna ut att om kabinpersonalen till exempel är utsliten på grund av tunga scheman, eller om piloten är egenföretagare och förlorar pengar på att vara nitisk vad gäller säkerhetskraven, glider vi ut i farlig terräng. Det här problemet, liksom andra problem som varit uppe i debatten, bottnar i de regler som flygbolagen behöver följa. Ska de följa svenska regler om de opererar i Sverige, eller ska de kunna snirkla sig ur?
Ska de ta ansvar för dem som gör jobbet, eller ska de kunna ta sig ur det ansvaret? Det är ingen enkel situation, men det finns lösningar. Därför har jag frågat om statsrådet vill verka för att det ställs krav på att flygoperatörerna ska ha en stor andel av sin personal anställd i det bolag som har drifttillståndet. Det skulle sätta stopp för en del av påhitten med bemanningsföretag.
Ett annat förslag som fackförbundet Unionen fört fram är att det inom EU-rätten ska finnas en tydligare definition av vad som är företagets huvudsäte, alltså det som kallas principle place of business, och att det ska vara villkoret för att få flygtillstånd. Bolaget måste alltså ha någon verksamhet i det land som utfärdar tillståndet. Det är frågor som jag skulle vilja ha lite tydligare svar på än de som ministern gett.
Är statsrådet och regeringen beredda att verka för att få dessa förslag på plats nationellt och i EU-samarbetet, som det ju är fråga om?