Susanne Eberstein (S):
I dag regleras domstolarnas personuppgiftsbehandling i den dömande verksamheten i de så kallade Veraförordningarna. Dessa tillkom som en tillfällig lösning 2001. Tanken var att de snabbt skulle ersättas av annan författning som var mer genomarbetad och anpassad till domstolarnas verksamhet. Av olika skäl har lagstiftningsarbetet dragit ut på tiden. Domstolsverket har länge påtalat det stora reformbehov som finns på området.
För att domstolarna ska kunna arbeta effektivt och utnyttja de möjligheter som en ökad digitalisering ger krävs en modernare lagstiftning. Därför är reformen välkommen. Rättsläget när det gäller hantering av personuppgifter i domstolarna är med dagens regler i flera fall oklart. Domstolsdatalagen reglerar fler frågor än Veraförordningarna och ger fler enkla och handfasta besked till domstolarna om hur de ska hantera olika frågor.
Detta skapar bättre förutsägbarhet och är till nytta för alla: den enskilde som vet vad som gäller, domstolen som har enklare regler att tillämpa och Domstolsverket som kan satsa på större utvecklingsarbeten utan att behöva riskera ett osäkert rättsläge. Vid utformningen av reglerna i domstolsdatalagen har en avvägning mellan behovet av effektivitet och behovet av ett gott integritetsskydd hela tiden krävts. Båda perspektiven är viktiga för domstolarna.
Domstolarna måste kunna arbeta effektivt för att uppfylla medborgarnas berättigade krav på en snabb och rättssäker process. De måste också kunna behandla de personuppgifter som parter och andra lämnar till domstolen på ett varsamt och förtroendeingivande sätt. Därför har båda aspekterna varit viktiga under lagstiftningsarbetet. Jag anser att den avvägning som gjorts i bestämmelserna i lagen är bra.
Den integritetsproblematik som är kopplad till att till exempel allmänheten och medierna, med hänvisning till offentlighetsprincipen, i mycket stor omfattning kan begära att domstolarna söker fram personuppgifter och lämnar ut dem kan inte alltid lösas genom ett i lag eller förordning meddelat sökförbud. För att en myndighet ska kunna neka att göra en sökning som begärs av till exempel allmänheten måste sökförbudet vara absolut.
Absoluta sökförbud kan inte införas om verksamheten har ett eget berättigat behov av att kunna göra vissa sökningar. I så fall skulle även myndigheten hindras. Min bedömning är att lagstiftaren har gjort en korrekt bedömning av när absoluta sökförbud kan användas. Som exempel kan nämnas etniskt ursprung, politiska åsikter, religion, hälsa med flera.
Domstolsverket är den myndighet som kommer att stötta domstolarna vid lagens införande. I de fall som det blir nödvändigt med tekniska begränsningar för att uppfylla de krav som ställs i domstolsdatalagen kommer man att införa sådana i verksamhetsstödet. Alla lagens begränsningar är dock inte möjliga att bygga in i ett it-stöd. Särskilt tekniska sökbegränsningar är svåra och kostsamma att åstadkomma.
För närvarande tas en handlingsplan fram för hur systemen ska anpassas till domstolsdatalagen. Verket kommer att ha en dialog med domstolarna och också i ett senare skede med Datainspektionen om vilka förändringar som ska göras. Det handlar om att hitta ett lämpligt genomförande också med beaktande av hur systemen ser ut i dag. Att genomföra omfattande och dyra tekniska förändringar för saker som kan uppnås på ett tillfredsställande sätt med enklare medel bör inte vara aktuellt.
Det kommer i så fall också att hindra annan nödvändig teknisk utvecklig som behövs för att domstolarna ska kunna effektiviseras. I vissa fall är instruktioner, rutiner och utbildning enligt praxis tillräckligt. Domstolsdatalagen höjer integritetsskyddet bland annat på följande sätt: Reformen sätter fokus på integritetsfrågorna, vilket gör att Domstolsverket och domstolarna kommer att arbeta mycket mer med frågorna än om en reform inte hade kommit till stånd.
Ramarna för hur och i vilka syften personuppgifter får behandlas kommer att framgå av lag i stället för förordning. Lagen är system- och teknikneutral och kommer att gälla alla system. I dag gäller reglerna bara för ett system, nämligen Vera. Lagen skapar större enhetlighet eftersom den gäller för alla domstolsslag. Lagen är flexibel; den är en ramlag som kan fyllas ut genom en förordning och genom föreskrifter. Integritetsskyddet kan justeras snabbt vid behov.
Integritetsskyddet är i realiteten mer omfattande än vad lagen anger. Föreskriftsrätten för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer innebär nämligen främst att ytterligare begränsningar får meddelas. Behovet av en lagstiftning anpassad till domstolarnas verksamhet har funnits länge, och kommer nu att uppnås genom den nya lagen.
Att lagen skiljer sig på en del punkter från polisens och Åklagarmyndighetens registerförfattningar är naturligt, eftersom verksamheterna och deras rättsliga förutsättningar i många avseenden är annorlunda än domstolarnas. Allmän domstols verksamhet präglas till exempel av stor öppenhet och endast en liten del av hanteringen är sekretessbelagd. För polis och åklagare gäller motsatsen. Domstolarna måste på ett effektivt sätt kunna lämna ut allmänna handlingar.
Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på de båda reservationerna.