Karin Pilsäter (FP):
Jag ställde i en interpellation två frågor till jämställdhetsministern och har nu av kommunministern fått svar på en av frågorna. Jag vill visserligen formellt tacka för svaret, men jag kan för en gångs skull helhjärtat tillstå att jag inte är nöjd.
Ni har tydligen en lite märklig ordning i Regeringskansliet. När man ställer interpellationer försöker ni inte ens låtsas att ni svarar på frågorna. Det är självklart en orimlig ordning att ingen minister svarar på de frågor som ställs.
Den fråga som kommunministern svarar på handlar om de relativa lönenivåerna och kostnadsutjämningen.
Det finns en stor poäng i att den generella lönenivån förmodligen inte är påverkbar, medan däremot den direkta lönenivån inom kommunen eller landstinget - alltså de nu aktuella kvinnolönerna - naturligtvis är påverkbar. Utifrån den principen ska ju inte en lönejustering kompenseras via kostnadsutjämningen. Problemet är att inkomst- och kostnadsutjämningen inte ses tillsammans, utan var och en för sig.
Det innebär att systemet direkt försvårar en lönerevidering genom att i stort sett hela den ökade skattekraft som tas in som löneförhöjningar till kommunpersonal får skickas vidare. Därför menar jag att systemet försvårar. Det är inte neutralt, utan det motverkar, vilket inte kan vara rimligt.
Det finns många tekniska lösningar på detta, men svaret på den fråga som jag ställde till jämställdhetsministern tycks fortfarande vara att man inte anser att skatteutjämningssystemet har någon roll i sammanhanget. Tvärtom är det uppenbart att det får lov att motverka dessa syften. Det tycker jag är oacceptabelt.
Den andra frågan som jag ställde handlade om vad man i övrigt vill göra när det gäller de ekonomiska villkoren för kommuner och landsting för att de ska främja, inte motverka, en utjämning av de oskäliga löneskillnaderna. Här kan jag hoppas, eller i varje fall föreslå, att statsrådet använder sin nästa replik till att faktiskt svara på den frågan.
Det gäller ju inte alls enbart skatteutjämningen, utan staten sätter också upp en lång rad andra villkor för kommuner och landsting, vilka antingen kan underlätta eller försvåra en utveckling mot rättvisare löner - och för den delen också mot anständiga arbetsvillkor, eftersom de två sakerna tyvärr hänger ihop inom många av de kvinnodominerade yrkena. Man har alltså inte heller lika bra arbetsvillkor, vilket inte minst syns i sjukskrivningsstatistiken.
Vi kan se, för att ta ett exempel, att det trots allt förefaller att finnas ett samband mellan andelen privat driven vård och löneläget inom landstinget. Det skulle vara mycket intressant att få detta ytterligare belyst. De Wärnerssonpengar som tidigare fanns fick man inte använda till att förbättra lönevillkoren för att därmed få rättvisare löner och en attraktivare arbetsmarknad.
Det skulle vara intressant att få veta vilken genusanalys ni gjort av slutsatsen att man har olika typer av specialdestinerade bidrag, tillfälliga sysselsättningsstöd och så vidare. Det här handlar ju om villkor som starkt påverkar kommunernas möjligheter att bedriva en långsiktig politik där man höjer den generella lönenivån.
De möjligheterna försvåras naturligtvis av den här typen av styrning och tillfälliga beslut kring stödformerna. Det skulle alltså vara bra om statsrådet svarade på den frågan.