KBLab/rixvox huggingface dataset:
Staffan Danielsson (C):
Jag tycker att jag har svarat på det redan. Barnkonventionen är viktig. Det finns många andra viktiga konventioner. Men ibland måste man göra en avvägning av de intentioner som är så tydliga. Här är vi i ett sådant läge och måste göra en avvägning. Många barn i Sverige som har tillkommit genom assisterad befruktning växer i dag upp med en ensamstående mamma. Det kommer de att göra i framtiden också.
Nu kommer assisterad befruktning att kunna göras i Sverige, under givna och förutsägbara villkor och där man kräver identitet på spermadonatorn. Jag tycker att det är ett steg framåt. Med det här beslutet tar vi till oss den verklighet som finns i dag och de möjligheter som en barnlängtande kvinna har för att skaffa barn på egen hand. Nu öppnar vi för det i Sverige.
Jag tror att det blir bättre för de val som ensamstående kvinnor står inför. Man kan göra andra val även i framtiden. Det kan vi inte hindra, och vi ska inte hindra det. Men det här är en viktig reform. Alla barn är lika viktiga. Alla barn ska vara älskade. Många barn växer upp med en pappa och en mamma. En del barn växer upp med en mamma.
Barn kan ha det väldigt bra, oavsett vilken kombination av föräldrar man har. Centern tycker att det här är ett bra beslut som riksdagen kommer att fatta.
Staffan Danielsson (C):
Denna debatt är för socialutskottet delvis en upprepning av höstens budgetdebatt, när regeringens budget bifölls av riksdagen. Det innebar bland annat att glasögon för barn mellan 8 och 19 år skulle betalas av staten. När det gäller barn mellan 0 och 7 år finns det en skyldighet för landstingen att tillhandahålla glasögon fritt.
Jag framhöll då att Centerpartiets budget var en storsatsning på fler jobb i Sverige genom en rad satsningar. När fler människor kommer i arbete ökar skatteintäkterna för kommuner, landsting och stat samtidigt som kostnaderna för utanförskapet minskar.
Därför var också Centerpartiets budget en mycket offensiv sådan som skulle ha skapat många tiotusentals jobb och därigenom också ge större skatteintäkter och mer resurser till hälso- och sjukvården. Regeringen med stödparti gör ett stort nummer av de riktade specialstatsbidrag man vill införa till allt möjligt, till exempel glasögon och läkemedel.
I den grenen är man - det medges - rätt oslagbar. Man höjer skatter som försämrar drivkrafterna för jobb och företagande och delar sedan ut dem gratis i olika förmåner.
Men gratis läkemedel och gratis glasögon går till alla familjer oavsett inkomst, även de mest välbärgade, och är något gratis ökar ofta användningen. I dag diskuterar vi regeringens förslag att införa en skyldighet för landstingen att lämna bidrag för kostnad för glasögon till barn och unga mellan 8 och 19 år.
Centerpartiets utgångspunkt är att alla landsting ska tillhandahålla bidrag för glasögon till barn eftersom glasögon för barn är att betrakta huvudsakligen som hjälpmedel. De som inte omfattas av ett generellt stöd i sitt landsting eller sin region i dag och som på grund av sina ekonomiska förutsättningar inte har råd att själva bekosta glasögon kan få ekonomiskt bistånd för detta.
Ett mer effektivt sätt att höja inkomsterna för ekonomiskt utsatta familjer kan vara exempelvis höjt bostadsbidrag eller höjd socialbidragsnorm. Det finns även andra invändningar mot lagförslaget som är värda att lyfta fram, och de finns i våra reservationer.
De framförs även av några av remissinstanserna, till exempel att skillnader kan uppkomma mellan villkoren för glasögon till barn upp till 7 år och villkoren för glasögon till barn mellan 8 och 19 år. Jag står bakom alla Centerpartiets reservationer men nöjer mig för tids vinnande med att yrka bifall till reservationerna 1 och 3.
Staffan Danielsson (C):
Regionindelning ligger möjligen i gränslandet för dagens debatt. Min uppfattning är det som Centern har förespråkat. Det har bäring på en bra hälso- och sjukvård som ofta kräver mer resurser. Sverige behöver en reform som ger färre och större regioner.
Det gör att man kan hantera sina ärenden i ett större område och dra makt och inflytande från Stockholm till regionerna. Jag hoppas verkligen själv på det. Vi är båda politiker från Östergötland. Östergötland kan tyckas vara en stor region, men vi är mycket mindre som region än Skåne och Västra Götaland. Vi ser att man har större möjligheter att hantera sina åtaganden där.
Jag hoppas att det blir en regionreform under den här mandatperioden. Det tror jag är viktigt för bland annat hälso- och sjukvården. Sverige är ett rikt land i norra delen av Europa. Vi är ett välfärdsland, och vi har en bra hälso- och sjukvård som vi i mycket är överens om. Sedan behöver vi förbättra den. Det finns brister, och dem diskuterar vi här i dag.
Det som ger resurser till sjukvården är tillväxt i Sverige, konkurrenskraft och företag som klarar de allt större utmaningarna i konkurrensen på världsmarknaden. Sverige är ett av de länder i världen som har högst beskattning av arbete. Det kan hämma vår tillväxt. Det är därför som det var nödvändigt att sänka skatterna för vanliga människor med jobbskatteavdrag.
Jag har inte sett några förslag från Socialdemokraterna att riva upp detta, utan vi är rätt överens om att det var nödvändigt. Det som framför allt ger resurser till sjukvården är när skatteintäkten ökar och när jobben blir fler. Därigenom kan vi i kommuner, regioner och landsting och på statsnivå få mer resurser. Det fick vi under alliansåren.
Staffan Danielsson (C):
Vi har egentligen gjort en regionreform för Skåne, Stockholm och Västergötland. De har stora, moderna och kraftfulla regioner. Nu är det övriga delen av Sverige som vi diskuterar. Det finns ett förslag, och det diskuteras nu. Vi får se var det slutliga förslaget landar. Det kan bli justeringar. Kanske någon region kan lyckas kämpa sig till en specialbehandling. Det får vi se. Men att det behövs en reform och att den behöver beslutas under den här mandatperioden är min uppfattning.
Jag brukar säga att jag är 68 år och har diskuterat den här frågan länge. Jag vill inte hålla på att diskutera den i tio år till. Det är inte så stor mening med det om man inte kommer till skott ibland. Vi borde kunna göra det. Sverige går jättebra nu. Jan Lindholm gav svaret på varför Sverige går bra.
Det är åtta års framgångsrik allianspolitik och ett nionde år med alliansbudget som blommar ut i väldigt bra förutsättningar. Jag hoppas att nuvarande regering kan förvalta detta. Jag är orolig för att förslagen leder lite åt fel håll. Men jag gläds självfallet över att Sverige går bra. Vi har stora utmaningar på olika områden, och så vidare.
Återigen: Visst har skatterna för vanliga människor i Sverige sänkts med 140 miljarder så att vi inte är etta utan kanske trea i världen i högt skattetryck. Socialdemokraterna var emot alla de skattesänkningarna. Men jag har inte sett några förslag från regeringen om att de ska återställas. Vi var överens om den budget vi har. Genom skattesänkningar för människor och företag går Sverige bra.
Det ger ökade resurser även till sjukvård och så vidare. Det är som ett trolleri, Anna-Lena Sörenson, som jag gärna ska diskutera djupare med dig senare.
Staffan Danielsson (C):
Riksrevisionen fyller en viktig granskande roll i statsförvaltningen. Den genomlyser olika verksamheter. Det fall vi diskuterar här i dag är det viktiga området hur staten arbetar med att ge vårdgivarna - i stor utsträckning landsting och regioner - stöd på det så viktiga patientsäkerhetsområdet.
Naturligtvis brukar Riksrevisionen finna sådant som brister mer eller mindre allvarligt och kan göras bättre och annorlunda, så även i dessa frågor. Regeringar, oavsett partifärg, brukar medge och ta till sig en del men också försvara sig med att annat ändå fungerar tillfredsställande och är på rätt väg. Så är det även i dessa frågor.
Frågan om patienternas säkerhet är naturligtvis helt grundläggande inom en bra hälso- och sjukvård. Det finns många synpunkter att ha på det. Jag kan instämma i vad Emma Henriksson lyfte fram. Det är inte säkert att gratis läkemedel och antibiotika alltid är bra korrelerat med högsta patientsäkerhet.
Det är bra att regeringen lyfter fram Inspektionen för vård och omsorgs, Ivos, viktiga roll för tillsynen inom dessa områden. Socialstyrelsens stöd till vårdgivarna är också viktig. Riksrevisionen rekommenderar att Socialstyrelsen ges i uppdrag att ansvara för en långsiktig nationell styrning och samordning av patientsäkerhetsarbetet.
Regeringen redovisar i sin skrivelse hur den arbetar med detta och medger att det finns ett behov av att effektivisera och utveckla statens stöd till vården inom patientsäkerhetsområdet. Tillsynen för att säkerställa att patientsäkerheten är hög är naturligtvis mycket viktig. Det ansvaret åvilar staten.
Men grundläggande är också, vilket regeringen anför, att vårdgivarna planerar, leder och kontrollerar verksamheten så att kravet på god vård enligt hälso- och sjukvårdslagen upprätthålls. Där ligger det direkta dagliga ansvaret. Givet detta vilar ändå ansvaret i sista hand tungt på regering och riksdag.
Därför är det bra att staten, såsom Riksrevisionen definierar staten, granskas. Med det, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag i socialutskottets betänkande SoU9.
Staffan Danielsson (C):
Detta är en viktig och intressant debatt. Nu sitter Miljöpartiet i regeringen, och det gör att tonläget från både Åsa Romson och Carl Schlyter är mycket lägre än det var under alla oppositionsår tidigare. Så blir det lätt här i livet; vi känner igen det även i andra partier. Vänsterpartiet, däremot, är både regeringsstödjare och i opposition. Det märks också, för tonläget är fortsatt högre.
Detta är ingen kritik utan mer ett sakligt konstaterande. Jag och Centerpartiet är varma vänner av och pådrivare för förnybar energi, som vi självfallet ska satsa på när vi ska försöka fasa ut den fossila energin. Hur snabbt det kan gå kan man diskutera, men riktningen är helt given. Vi lyckades komma långt på vägen under de åtta regeringsåren.
Vi vill absolut ha stränga miljölagar, men inte idiotstränga. Sverige kan inte ligga alltför långt före övriga länder i världen eftersom vi ändå konkurrerar om vår välfärd på en gemensam marknad. Vi ska ha stränga lagar, men vi måste se dem i ett internationellt perspektiv. Vi vill värna ett livskraftigt jordbruk i Sverige och en industri med stora miljöhänsyn som är kvar i Sverige.
Vi vill också ha ett försvar i Sverige som får öva och träna. Ibland verkar Vänsterpartiet och Miljöpartiet vilja värna miljön i just Sverige så mycket att det är bättre att lägga ned jordbruk och industri, och kanske försvar, för att kunna värna miljön. Det är ett allvarligt missgrepp. Vi måste ha ett internationellt perspektiv.
Om vi börjar importera mat och industriprodukter från andra länder där man har mycket sämre miljövärden på sina anläggningar gagnar det inte miljön i ett globalt perspektiv om svenskt jordbruk och svensk industri slås ut. Försvarsfrågan är stor. Centerpartiet jobbar för ett starkare försvar, och det gör inte alltid Vänstern och Miljöpartiet.
Staffan Danielsson (C):
Herr försvarsminister! Sveriges säkerhet och säkerheten i norra Europa och runt Östersjön är en väldigt allvarlig och viktig fråga. Som försvarsministern och andra ofta har framhållit är det ett nytt läge. Ryssland är instabilt och aggressivt. Vi måste agera utifrån denna nya situation.
Jag vill ge försvarsministern kredd för att han tar uppdraget på allvar och tillsammans med oss andra har medverkat till mer pengar till försvaret, vilket är nödvändigt. Det behövs nog ännu mer. Tyvärr har försvarsministerns parti, som han givetvis är bunden av, en blind fläck i säkerhetspolitiken, nämligen Nato. Man bedriver en strutspolitik, skulle jag vilja säga.
Denna fråga, säger Socialdemokraterna, analyserade vi grundligt, och den avgjordes 1947. Det gäller i evig tid. Efter 70 år gäller det fortfarande. Natofrågan får vi inte analysera. Den är en dogm. Det är uppenbart att vi i dag har en helt annan verklighet i världen och i norra Europa än 1947.
Jag tycker att det är tjänstefel och ansvarslöst att Sveriges största parti inte ens medger att den här frågan analyseras. Så kan man inte möta verkligheten. Två mindre men stronga partier inom borgerligheten, Centerpartiet och Kristdemokraterna, har vågat ta tag i frågan.
I Centerpartiet skedde det utifrån en väldigt tydlig position: Vi har varit stolta över vår alliansfrihet, som har tjänat oss väl och så vidare, men vi har också tagit till oss verkligheten, herr försvarsminister. Det är ett allvarligt läge. En fortsatt alliansfrihet runt Östersjön bidrar enligt min uppfattning snarare till instabilitet än till stabilitet i norra Europa.
Vi i Centerpartiet har tagit ställning för att inleda en process så att Sverige, efter folkomröstning och så vidare, kan gå med i Nato. Vi vill ha en bred samsyn, och det gör att Socialdemokraternas position är viktig. Vi vill också gärna att Finland tar det här steget tillsammans med oss.
Frågan får inte ens analyseras, men frågan rör sig ändå. Jag vill säga till försvarsministern att jag med stort intresse läste hans debattartikel i en ledande svensk rikstidning nyligen som lyfte fram lägets allvar och att Sverige måste samarbeta militärt mycket nära andra demokratier. Det säger Försvarsmakten också oerhört tydligt.
När försvarsministern hade lyft fram det borde slutsatsen vara att vi bör inleda en process och analysera Nato. Det sa han inte, utan han sa: Då bör vi samarbeta oerhört nära och i mycket större utsträckning med USA. Det är väl bra, men jag tror att USA gärna hänvisar till att det försvarssamarbete som finns inom EU är via Nato.
Jag tror inte att USA vill inleda ett bilateralt samarbete med 23 EU-länder för att hävda säkerheten i norra Europa. Jag har suttit i försvarsutskottet i åtta år. Jag har kommit fram till övertygelsen att verkligheten är sådan att Sverige inte har något annat val än att försvara sin säkerhet genom att gå med i Nato. Vi är nästan med i dag. Det är inget stort steg.
Det är trist att det fortfarande är sådana laddningar i frågan, men jag hoppas att socialdemokratin, liksom man gjorde i EU-frågan för 20 år sedan, över en natt kommer att komma fram till en annan syn på det hela.
Staffan Danielsson (C):
Herr försvarsminister! Jag tänkte läsa upp, lite dåligt översatt av mig, § 5 i Natos stadgar, som innebär ömsesidigt skydd, och sedan den paragraf i Lissabonfördraget som vi redan är bundna av. § 5 låter så här: Natos medlemsländer är överens om att en väpnad attack mot ett eller flera av dem ska anses vara en attack mot dem alla.
Likaledes är de överens om att om en sådan attack sker ska var och en av dem, i enlighet med artikel 51 i FN-stadgan, bistå medlemsland eller -länder under attack genom att vidta åtgärder, enskilt eller tillsammans, som man anser vara nödvändiga, inklusive användandet av väpnade styrkor, för att återställa och upprätthålla säkerheten i norra Atlantområdet. Det är § 5.
Man bistår på det sätt man anser vara nödvändigt, och innan man gör någonting har varje Natoland vetorätt mot om insatsen ska göras eller inte. EU:s Lissabonfördrag, som vi redan är bundna av och där nästan alla Natoländer ingår, är däremot oerhört mycket mer långtgående.
Det låter så här: Om en medlemsstat skulle utsättas för ett väpnat angrepp på sitt territorium är de övriga medlemsländerna skyldiga att ge den medlemsstaten stöd och bistånd med alla till buds stående medel i enlighet med artikel 51 i FN-stadgan. Det är vi redan bundna av med 23 av 28 EU-länder. Vi är med i Natos partnerskap.
Vi är det mest aktiva landet. Varför då inte inleda en process för att ta det här steget att få tryggheten i § 5 och det åtagande som är mindre än vad vi redan har genom EU-fördraget?
Staffan Danielsson (C):
Jag har som enskild riksdagsledamot lyft fram en mycket viktig och svår fråga till statsrådet Gabriel Wikström. Statsrådet avser visserligen inte att i dagsläget tillsätta den utredning om dödshjälp som säkerligen rätt snart måste till. Men statsrådets svar är sansat och respektfullt och öppnar för dialog i frågan.
Jag tackar verkligen för svaret som jag ser som ett litet genombrott i en fråga som jag har motionerat, interpellerat och debatterat om i något decennium. Verkligheten avgör i längden denna fråga liksom andra, och verkligheten rör sig nu framåt i Sverige och i till exempel Kalifornien, som nu ska införa dödshjälp enligt den så kallade Oregonmodellen.
Jag ska i mitt första inlägg här ge röst åt journalisten och författaren Harald Norbelie som kort före sin död skrev följande på DN Debatt den 2 augusti 2015, och han ställer en fråga till statsrådet Wikström från andra sidan floden. "Jag befinner mig i livets slutskede. För snart elva år sedan fick jag diagnosen prostatacancer. - - - I dag är jag helt bunden till rullstol.
Måste ha hjälp att ta mig i och ur säng med hjälp av hemtjänst och lyftanordningar. Kan inte sköta min hygien. Är beroende av morfin. Metastaserna har tagit makten över mitt skelett. Så hur kommer den närmaste framtiden att bli? Värre förlamning? Än mer nedsatt syn? Svåra smärtor?
År 1994 konstaterade Socialstyrelsen att nio av tio cancerpatienter lider av svår smärta under den sista levnadsveckan. Jag kommer inte att ha något att säga till om då jag ska dö. Oavsett hur meningslös den sista tiden blir. Oavsett smärta. Då blir jag omyndigförklarad. Annars talas gärna om 'patientinflytande'. Men inte nu.
Vårt lands oförmåga att hantera döden skrämmer mig. Varför förmår inte Sverige ens diskutera frågan om dödshjälp? - - - Jag önskar också att man i debatten undviker ett värdeladdat begrepp som 'läkarassisterat självmord'. Vad det handlar om är frivillig hjälp att förkorta livet.
- - - När en obotlig sjukdom inom mycket snar framtid kommer att leda till döden, när smärtlindring inte längre hjälper och när patienten uttryckligen för läkare och anhöriga givit uttryck för sin vilja att slippa den sista tidens lidande bör inte samhället sätta hinder i vägen. Min önskan är att någon vågar väcka liv i frågan om rätten till vår död. Vad säger sjukvårdsminister Gabriel Wikström?
Är inte min önskan om rätten att bestämma hur stort lidande jag ska utsätta mig för den allra sista tiden värd någonting? Att jag kan få obegränsad smärtlindring, sedering, även om det innebär att döden påskyndas? Att min död kan bli trygg, värdig och inte minst smärtfri? Ytterligare en fråga som borde belysas är hur ett livstestamente kan utformas för att vara tryggt och säkert. Sådana finns exempelvis i Danmark.
Så många som 73 procent av Sveriges befolkning är positivt inställda till frivillig dödshjälp för den som är bortom all hjälp, enligt en avhandling på Karolinska institutet.
Att läkare med sin etik och politiker med sin religion talar om för mig att jag tålmodigt ska bära mitt lidande den sista tiden är motsatsen till respekt för livets okränkbarhet."
Staffan Danielsson (C):
Det handlar naturligtvis i grunden om palliativ vård, och sedan har vi den här aspekten i vissa enstaka fall. Det handlar om individens yttersta vilja vid svåra lidanden. Naturligtvis ska ingen patientgrupp känna någon som helst oro. Jag tycker att Harald Norbelies och Inga-Lisa Sangregorios innerliga ord säger allt.
Likaså gör min interpellation det - läs den gärna ni som lyssnar eller läser detta - där den lysande debattartikeln i Dagens Nyheter finns med av P C Jersild, George Klein, Tuulikki Koivunen Bylund och Björn Ulvaeus. Statens medicinsk-etiska råd ville redan 2008 att regeringen skulle låta utreda detta. I dag finns också gråzoner mellan olika sjukhus och olika läkare.
Detta behöver klarläggas och redas ut till ledning för alla berörda. Även politiskt börjar det röra sig i denna tabufråga. Miljöpartiets kongress ställde sig i höstas bakom en utredning. Moderaterna tror jag håller på att öppna för utredning. På Centerpartiets stämma i höstas hade vi en livlig och respektfylld debatt, och utredningsvännerna nådde cirka en tredjedel av rösterna.
Partiets linje är dock nej till utredning, och jag talar här som enskild riksdagsledamot. I Tyskland lär man tillämpa fri omröstning i parlamenten i svåra etiska frågor. I Sverige tycker jag att taket borde vara högre för att kunna ge uttryck för vad man verkligen tycker. Och jag är mycket stark i min övertygelse i denna fråga att individens yttersta vilja vid svåra lidanden i livets slutskede ska kunna respekteras.
Föreningen Rätten Till en Värdig Död driver denna fråga sedan länge på ett sansat och konstruktivt sätt och kommer inom kort att komma in med en skrivelse som jag rekommenderar till studie som ett inspel. Jag vill tacka statsrådet Gabriel Wikström för ett ödmjukt och bra interpellationssvar. Måtte frågan snart mogna fram till en utredning, hoppas jag.
Staffan Danielsson (C):
Jag ifrågasätter schablonsiffran att en femtedel av världens utsläpp kommer från kött. Det är definitivt fel. Från jordbruket och husdjursproduktionen är det kanske 5-10 procent. Det ska vi också beakta. Men vi måste äta, och att äta mat och producera mat ger utsläpp. Vad kan vi i Sverige göra för att minska världsjordbrukets klimatpåverkan?
Äta lite mindre kött kanske, i första hand mindre kött från uppfödningsformer utifrån som inte är bra. Det finns sådana. Vi kan äta mer från det miljövänliga svenska jordbruket baserat på åkrar och betesmarker, sluta kretsloppen och så vidare. Det stora hotet nu är att vi äter alltmer importerad mat. Den stora frågan som vi behöver diskutera är hur vi ökar den svenska produktionen.
Där har jag och landsbygdsministern samma uppfattning. Här behövs krafttag. Det är bra att man diskuterar en livsmedelsstrategi. Jag är orolig för att det blir mycket fagert tal och inte så mycket substans, men jag hoppas att jag har fel. Man behöver sänka kostnaderna kraftigt och så vidare. Jag var i Ronneby i går på centermöte. Där träffade jag Ingrid Bergström som gav mig en mugg och sa: Ge den här till landsbygdsministern!
Den målade bilden på muggen föreställer en kris - ett nytt djur, till hälften ko och till hälften gris. Hon kände starkt för den akuta krisen i svensk mjölkproduktion och ville med denna mugg uppmuntra ministern att göra ännu mer. Jag slutar därför mitt anförande med att överlämna denna mugg till landsbygdsminister Bucht.