Lennart Axelsson (S):
Jag tackar finansministern för svaret. I svaret sägs att ett av syftena med förslaget är att öka sysselsättningen och minska svartarbetet. Regeringen drar slutsatsen från utländska studier att de torde visa på positiva effekter för sysselsättningen.
I stället borde en rimlig slutsats vara att reducerad skatt på hushållsarbete innebär mindre svartarbete men att effekterna är begränsade. Sett totalt till arbete och sysselsättning verkar effekterna kunna bli ännu mindre. Lyssnar man på den nuvarande debatten i Finland kan man konstatera att det finns statistik fram till år 2005.
Den visar på en kraftig ökning av kostnaden för staten från 32 miljoner euro år 2001 till 140 miljoner år 2005. Det har gjort att man i Finland börjar på att fundera om man måste dra åt det på något sätt för att hindra kostnadsutvecklingen. Den danska studien nämns inte alls.
Inget sägs om att den danska skattereduktionen efter tio år i dag nästan helt är avvecklad och nu endast berör pensionärer. Intressant är också att det var en borgerlig regering som tog bort subventionerna i Danmark. Så här sade Anders Foug Rasmussen i en debatt i Folketinget: Det vi har skrivit bort är först och främst hemservice till välbeställda grupper.
Det vi bevarat är hemservice till mindre bemedlade grupper. Det tycker jag faktiskt är ett rimligt sätt att inrätta hemservice på. När får vi höra Anders Borg göra samma konstaterande som sina borgerliga kamrater i Danmark? Varför finns inte Danmarks slutsatser med i underlaget till propositionen?
Det allvarligaste felet med förslaget och en av de viktigaste frågorna i min interpellation är de fördelningseffekter denna skattereduktion kommer att ha. De stora vinnarna är de hushåll som redan i dag har höga inkomster och som köper hushållsnära tjänster. Har hushållet riktigt stora utgifter kan skatterabatten bli så stor som 100 000 kronor på ett år för ett hushåll med två vuxna.
Det är lika mycket som åtta barnbidrag eller mer än vad många pensionärer har att leva på under ett helt år. Om ett hushåll skulle behöva ekonomisk hjälp till hushållsarbete handlar inte behovet om att kunna köpa in hushållstjänster för 200 000 kronor. Har man råd att lägga så stora summor på hjälp i hemmet har man säkert också råd att betala det själv utan subventioner.
Den moderata morgontidningen Svenska Dagbladet redovisade en undersökning i oktober om hushållsnära tjänster. Den visar att knappt var fjärde tillfrågad kan tänka sig att köpa städhjälp om den kostar 155 kronor i timmen. 70 procent skulle inte utnyttja det eller ha råd att göra det. Enligt regeringens egna siffror skulle skatterabatten till dem som redan i dag köper dessa tjänster uppgå till 1 miljard kronor.
Det mesta av denna miljard kommer att hamna hos förmögna hushåll. Det höga taket på 50 000 kronor kan därför inte betraktas som annat än en frikostig gåva till förmögna hushåll från vanliga hushåll. De ensamstående och lågavlönade personer som skulle vara i störst behov av avlastning, däribland mina arbetskamrater inom vården hemma i Nora och runt om i landet, kommer inte att ha råd att köpa det.
De får nöja sig med att subventionera friska, välbärgade familjer i storstadsregionen. Min fråga kvarstår. Jag har inte fått någon bra förklaring till varför skattesubventionen är så hög. Regeringens agerande är inget annat än en frikostig gåva från de fattiga till de rika.