Andreas Norlén (M):
Frihet är det bästa ting, som sökas kan all världen kring för den henne rätt kan bära. Vill du vara dig själver huld, så älska frihet mer än guld, ty frihet följer ära! Vi känner alla igen biskop Tomas ord i Frihetsvisa från 1400-talet. Frihet var dock ett centralt begrepp i den politiska och filosofiska debatten långt dessförinnan.
Aristoteles, som levde på 300-talet före Kristus, såg i sin statslära friheten som demokratins mål, för att ge ett ännu äldre exempel. Friheten är fortfarande, nu likaväl som på medeltiden eller i antikens Grekland, ett centralt begrepp i den politiska debatten. Att värna samhällsmedlemmarnas frihet från yttre och inre fiender var ett av de viktigaste skälen till att samhällen började utvecklas till mer organiserade stater.
En av staternas grundläggande uppgifter är således att slå vakt om medborgarnas frihet, oavsett om den hotas av andra staters aggression eller av kriminella element inom staten. Samtidigt är det många gånger just staterna som genom historien oräkneliga gånger har beskurit medborgarnas frihet på ett oacceptabelt sätt. Exemplen från det blodiga 1900-talet och dess totalitära regimer förskräcker. Man kan dock konstatera att även demokratier kan kränka de medborgerliga fri- och rättigheterna.
Demokrati innebär inte att en majoritet av medborgarna eller en majoritet i denna kammare har rätt att göra vad den vill. Demokratin bygger på ett antal kärnvärden, varav principen om majoritetsbeslut är ett. Därutöver förutsätter demokratin bland annat att alla människors rätt till liv och egendom, yttrandefrihet, demonstrationsfrihet, föreningsfrihet, religionsfrihet och så vidare respekteras.
Avvägningen mellan individens eller minoritetens frihet och statens eller majoritetens intressen utgör något av brännpunkten i debatten om de medborgerliga fri- och rättigheterna, och det ser man även i de motioner som behandlas i dagens betänkande om fri- och rättighetsfrågor. Debatten rör ett dussintal motioner från den allmänna motionstiden, men påverkas i hög grad av Grundlagsutredningens betänkande, som presenterades förra året. Grundlagsutredningen föreslår flera förändringar av 2 kap.
regeringsformen, där grundlagsskyddet för fri- och rättigheterna återfinns. Förslagen, som har bred politisk förankring, bereds nu av regeringen och innebär bland annat följande: Skyddet för den personliga integriteten stärks. Grundlagsutredningen menar att en bestämmelse om detta bör införas i regeringsformen i enlighet med Integritetsskyddskommitténs förslag.
Det skulle i så fall vara en bestämmelse som innebär att varje medborgare gentemot det allmänna ska vara skyddad mot intrång som sker i hemlighet eller utan samtycke och som i betydande mån innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Regeringsformens skydd för äganderätten förtydligas genom att huvudprincipen om full ersättning vid expropriation ges en ny utformning.
Samtidigt införs en regel som rör rätt till ersättning vid rådighetsinskränkningar som görs av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl. Regeringsformens skydd mot diskriminering utvidgas till att även avse sexuell läggning. Det här är viktiga steg som ytterligare preciserar gränsen mellan individens rätt till frihet och det allmännas möjligheter att inskränka denna frihet.
Ett antal av motionerna som vi behandlar i dag rör just skyddet för den personliga integriteten och äganderätten respektive skyddet mot diskriminering och kan således avslås i avvaktan på att behandlingen av Grundlagsutredningens och Integritetsskyddskommitténs förslag slutförs. Fru talman!
Mot bakgrund av den debatt som har förts under de senaste åren om skyddet för den personliga integriteten, kan man konstatera att vi lever i ett samhälle där den tekniska utvecklingen gör det möjligt att övervaka medborgarna med en effektivitet och i en omfattning som vi aldrig tidigare har upplevt.
Detta gör det än viktigare att både vi politiska beslutsfattare och medborgare i allmänhet är vaksamma inför olika åtgärder som kan hota varje människas rätt att ha en privat sfär som inte angår någon annan. Det är angeläget att vi riksdagsledamöter varje gång vi har att ta ställning till ett lagförslag som innebär en inskränkning av den personliga integriteten noga bedömer om nyttan med åtgärden står i rimlig proportion till inskränkningen av integriteten.
Vi måste också beakta sammanhang och helhet så att vi inte ställer oss bakom ett antal små förändringar som var för sig ter sig harmlösa men som tillsammans innebär en oproportionerligt stor möjlighet att kartlägga människors privatliv. När det gäller skyddet för den negativa föreningsfriheten, det vill säga rätten att inte vara medlem i en förening, lämnar Grundlagsutredningen inga förslag om utökningar eller revideringar av den befintliga regleringen i regeringsformen 2 kap. 2 §.
Den negativa föreningsfriheten tas däremot upp i ett par motioner, varför jag vill lämna några kommentarer. 2 kap. regeringsformen handlar om relationen mellan staten och den enskilde medborgaren, och 2 § slår bland annat fast att den enskilde inte av staten får tvingas att vara medlem i en politisk, religiös, kulturell eller liknande organisation.
Det som har ifrågasatts är vilken skyldighet staten bör ha att skydda medborgarna mot att av andra än det allmänna tvingas bli medlemmar i föreningar. Motionärerna ger exempel från arbetsmarknaden, men frågan är generell.
Konstitutionsutskottet konstaterar dock i sitt betänkande att Europakonventionen gäller som lag i Sverige och att Europadomstolen har tolkat artikel 11 i konventionen så att staterna är skyldiga att i viss utsträckning ingripa i relationer mellan enskilda i syfte att tillse att den negativa föreningsfriheten respekteras.
Det här innebär att det motionärerna vill uppnå redan i viss mån gäller i dag i samtliga stater som har ratificerat Europakonventionen, vilket är alldeles utmärkt. Detta sammantaget gör att jag med gott samvete och med biskop Tomas ord ringande i bakhuvudet yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på motionerna.