Marta Obminska (M):
Vi debatterar regeringens skrivelse 2016/17:29 Regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter . Utskottet föreslår dels att skrivelsen läggs till handlingarna, dels ett tillkännagivande till regeringen om att låta utreda frågan om en nationell institution för mänskliga rättigheter. Jag yrkar därmed bifall till utskottets förslag i betänkandet. Fru talman! De mänskliga fri- och rättigheterna slår fast att alla människor är födda fria och lika i fråga om värde och rättigheter.
Till våra mänskliga fri- och rättigheter hör opinionsfriheter, såsom yttrande- och mötesfrihet, kroppslig integritet, rörelsefrihet, rättssäkerhet, skydd mot diskriminering och egendomsskydd. Fru talman! Sverige har kommit långt när det gäller att värna mänskliga fri- och rättigheter och undertecknade tidigt både Europakonventionen och FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna. I regeringsformen stadgas att ingen lag eller annan föreskrift får meddelas i strid med Europakonventionen.
Konventionens ställning kan beskrivas som överordnad svensk lag men underordnad de svenska grundlagarna. Genom regeringsformens 2 kap. skyddas också i vår grundlag direkt en rad mänskliga fri och rättigheter. I utskottets betänkande behandlas frågan om en nationell institution för mänskliga rättigheter. Till att börja med vill jag, liksom Eva-Lena Gustavsson, tacka civilsamhället för engagemanget och inspelen.
Vi har berett frågan under en längre tid och tagit del av professor Hans-Gunnar Axbergers rapport. Institutioner för mänskliga rättigheter regleras i Parisprinciperna, som inte är ett folkrättsligt bindande regelverk. Parisprinciperna bör analyseras ytterligare, och man bör ta ställning till och tydliggöra vilka krav som egentligen ställs enligt principerna. Sverige bör eftersträva att leva upp till Parisprinciperna och säkerställa att Sverige har en institution för mänskliga rättigheter enligt dessa principer.
Det är dock viktigt att en sådan institutions uppdrag och roll är tydliga och passar in i den svenska konstitutionella ordningen. Fru talman! Vi anser att en svensk institution för mänskliga rättigheter inte bör inrättas som en ny myndighet under riksdagen eller knytas till Justitieombudsmannen. Huvudregeln när det gäller myndigheter är att de lyder under regeringen. Riksdagen och dess förvaltning är inte utformade för styrning av och stöd till myndigheter.
Att institutionen ska ligga under parlamentet är inte heller någonting som Parisprinciperna kräver. Ett argument som har framförts för att en institution för mänskliga rättigheter ska knytas till riksdagen är oberoende. En verksamhets oberoende ställning eller självständighet kan säkerställas på andra sätt. Som Eva-Lena Gustavsson nämnde kan det vara fråga om beslut om utnämning och entledigande men även beslut om anslag.
Det bör övervägas i vilken utsträckning det existerande systemet med exempelvis Justitieombudsmannen, Diskrimineringsombudsmannen och Barnombudsmannen tillsammans uppfyller Parisprinciperna. Det bör även analyseras om en institution för mänskliga rättigheter kan hanteras inom ramen för den befintliga myndighetsstrukturen. Utskottet anser att regeringen skyndsamt på nytt bör låta utreda frågan om en ny nationell institution för mänskliga rättigheter i Sverige.
Om regeringen genom vårt utskott har för avsikt att involvera riksdagen är vi beredda att medverka i lämplig form i den fortsatta beredningen. Det är viktigt att även fortsättningsvis ta till vara det civila samhällets kunskaper och perspektiv. Fru talman! Då vårt förslag är att låta regeringen utreda frågan om en nationell institution för mänskliga rättigheter har vi avhållit oss från för många formella medskick.
Vi moderater har dock i en motion, 2015/16:2502, skrivit att det i uppdraget till den nya institutionen bör ingå att förebygga och motverka enskildas kränkningar av andra enskildas mänskliga fri- och rättigheter. Det har kommit en rad oroande beskrivningar av hur enskilda människor hindras i sin livsföring av andra enskilda eller grupper av enskilda.
Den 20 november 2001 höll 25-åriga Uppsalabon Fadime Sahindal ett tal här i riksdagen om hur svårt det var att balansera mellan familjens krav och förväntningar och det svenska samhället, som står för helt andra värden och synsätt. Två månader senare dödades hon av sin egen pappa. Talet och det tragiska mordet var ögonöppnare för många.
Än i dag begränsas kvinnors, hbtq-personers och andra människors möjligheter att utöva sina mänskliga fri- och rättigheter. Det handlar om det som brukar kallas för hedersförtryck och hedersvåld och som bland annat kan innebära kontroll av klädsel, oskuldskontroller och tvångs- och barnäktenskap. Ett annat exempel där enskilda människor begränsas av andra enskilda är näthat och hot och våld mot journalistredaktioner.
Antalet fall av hot mot dessa är stort, enligt exempelvis undersökningar från organisationerna Utgivarna och Journalistförbundet. Institutionen för mänskliga rättigheter borde i samarbete med myndigheter och det civila samhället kartlägga dessa typer av hot mot mänskliga rättigheter, arbeta för att den värdegrund som bär upp de mänskliga rättigheterna ska bli bättre förankrad hos fler och på olika sätt stödja dem som vill leva i frihet och trygghet - i enlighet med sina mänskliga fri- och rättigheter.