Barbro Westerholm (L):
Gissa om jag är glad att kunna yrka bifall till förslaget i detta betänkande! Tack för dina inledande ord, Acko! Detta har känts som en väldigt meningsfull utredning. Jag fick uppdraget att genomföra den tillsammans med Helene Limén, utlånad från riksdagen och just nu närvarande uppe på läktaren, och Sayran Khayati, utlånad från Socialstyrelsen.
Jag fick verkliga proffs till stöd för det här arbetet. Detta är en del av de förbättringar vi gör för äldreomsorgen.
Äldreomsorgslyftet har nämnts, och det handlar om att människor som arbetar inom vård och omsorg ska kunna öka sina kunskaper och få bättre kompetens och möjlighet att genomföra de faktiskt väldigt komplicerade och svåra uppgifter som äldreomsorgen innebär.
Vi har också fått en skyddad yrkestitel för undersköterskor - det beslutet har vi ju tagit här i riksdagen - vilket innebär att man får en bättre enhetlighet i utbildningen av undersköterskorna. De får den kompetens som krävs för uppdraget.
En fast omsorgskontakt har funnits i 80 procent av våra kommuner, men i många kommuner har det bara varit en text på ett papper och inte ett verkligt genomförande. Vi gick igenom 20 kommuner på olika håll, av olika storlek och så vidare.
Där man hade en fast omsorgskontakt värd namnet fann vi att det blev bättre för omsorgstagaren och för anhöriga - och att det blev väldigt mycket bättre trivsel för omsorgsgivaren, alltså den undersköterska som arbetade inom den här verksamheten.
Det som krävs här är nämligen att man går kontinuerligt till omsorgstagaren, att man även möter anhöriga när sådana finns och att man följer hälsoutvecklingsförloppet. Det handlar om att kunna samverka med andra vårdgivare som är inkopplade på omsorgstagaren.
Det kan handla om hemsjukvård, som nu ökar snabbt i Sverige; sjukvården flyttar ut från sjukhusen till omsorgstagarnas sängkammare, kök och vardagsrum. Det kräver ju någonting helt annat än tidigare, då många vårdades på sjukhus.
Det är alltså en samverkansfunktion att få detta att fungera så att det stämmer tidsmässigt. Möjligheten att ha flera yrkesgrupper som arbetar som fast omsorgskontakt har tagits upp.
Vi hade långa diskussioner i de referensgrupper vi hade till stöd för vårt arbete, och vi kom fram till att sjuksköterskorna väl ligger närmast till hands. Sådana används för fast omsorgskontakt i Nederländerna - men där har man inte undersköterskor på samma sätt som vi har i Sverige.
Vi fann också att den utbildning som undersköterskorna nu kommer att få är väl anpassad till behoven. Sjuksköterskor har vi brist på inom många områden, och det är därför mer ändamålsenligt att de arbetar som just sjuksköterskor.
Det kan hända att en del av dem blir fasta omsorgs- eller sjukvårdskontakter vad det lider, för jag ser att utvecklingen går åt det hållet att vi kan ha samma behov inom sjukvården. Då får den fasta omsorgskontakten i hemtjänsten och i hemsjukvården kroka arm på ett bra sätt.
Frågan har även tagits upp om inte alla ska erbjudas detta. Vi fann i våra diskussioner att en del nästan skulle bli stötta av att bli betraktade som någon som behöver en fast omsorgskontakt. Det handlar om människor som har ren städning.
Allt fler tar ju den via rut, så jag ser att antalet som har enbart städning kommer att minska ganska kraftigt på lång sikt. Sex minuters talartid går fort, men jag vill avsluta med följande: Att arbeta i hemtjänsten är inget enkelt jobb.
Det är ett ensamjobb som kräver kompetens, kunskap, förmåga till inkännande och kunskap om vart man ska vända sig om akuta händelser av olika slag inträffar. Man ska kunna kommunicera väl med anhöriga. Man ska känna att man är en del av en trio, ett lag.
Det är omsorgstagaren, omsorgsgivaren - det vill säga undersköterskan - och anhöriga. Det är denna trio som kan göra att alla tre kategorier känner glädje och trygghet och vet vad som kan göras.
På det här sättet ska människor våga bli gamla, och på det här sättet ska man uppgradera synen på hemtjänstarbetet. Det är ett kvalificerat jobb.