Carl Bildt (M):
Frågeställningen tar framför allt sin utgångspunkt, från Jacob Johnsons sida, i det som har inträffat i de kurdiska områdena och förbudet mot partiet DTP. Jag har uttalat hur vi såg på detta. Jag vill bara säga att det är alldeles uppenbart att det i Turkiet pågår en kamp mellan dem som vill driva reformer och de som, försiktigt uttryckt, är mindre förtjusta över detta.
De som, försiktigt uttryckt, är mindre förtjusta över detta utnyttjar ofta kvardröjande möjligheter inom ett äldre rättssystem för att driva igenom förändringar, typ förbudet av DTP. Vi ska ha klart för oss att det är krafter som också försökte förbjuda det regerande partiet, AKP, men misslyckades med detta. De företräder i grunden en annan syn.
Det som har inträffat under framför allt senare år, kanske till och med under det senaste decenniet, är att dessa konservativa bakåtsträvande krafter har pressats tillbaka mycket kraftigt i Turkiet. Det gäller i nästan varje fråga. Det gäller inte minst den kurdiska frågan. Det kurdiska språket kan i dag talas där. Det finns en tv-station.
Det är erkänt på ett sätt som var otänkbart i varje tänkbar del för inte så länge sedan. Detta är en fundamental förändring i Turkiets uppfattning av sig självt. Det går till rötterna av den kemalistiska revolutionen, som satte upp Turkiet efter det osmanska väldets sammanbrott. Svårigheterna i den process som det handlar om ska alltså inte underskattas.
Det är därför det är så viktigt att EU-processen och EU-öppnandet finns där som ett incitament, en drivkraft, en inspiration och en målsättning för dem som verkar för den kontinuerliga reformeringen av Turkiet i ännu mer demokratisk och ännu mer europeisk inriktning. Sedan gäller det partiförbud eller de tveksamma regler som finns vad gäller möjligheten att förbjuda partier. Det är i och för sig inte alls ovanligt att sådana regler finns i europeiska författningar.
Vi kan inte göra detta i Sverige, men det finns åtskilliga länder som har den typen av regler. Men där har Venedigkommissionen lämnat rekommendationer till Turkiet om hur detta skulle kunna ske. En stor del av dem inkorporerades i den turkiska regeringens förslag till en begränsad konstitutionell reform som man lade fram för parlamentet, Grand National Assembly. Men just denna del godkände inte det turkiska parlamentet.
Turkiet står i början av nästa år inför ett nyval, och efter det hoppas jag att frågan om en mer heltäckande konstitutionell reform ska finnas på dagordningen och att också en mer grundläggande reform av lagstiftningen när det gäller möjligheten att stänga politiska partier kommer att finnas där. Jag hoppas att möjligheten att utnyttja denna lagstiftning i uppenbara politiska syften, som med DTP och AKP, ska försvinna.
Rättegången i Diyarbakir kommer vi att försöka att fortsätta att följa. Jag fruktar att ambassaden i Ankara liksom alla andra ambassader kommer att drabbas av vissa restriktioner vad gäller användande av medel, som följd av det beslut som riksdagen har fattat. Men jag hoppas att det inte på något allvarligt sätt ska påverka just detta. Det är viktigt att det sker inom ramen för europeisk rättsordning.
Låt mig bara säga att det också delvis handlar om kampen mot terrorismen. De är anklagade för samröre med en organisation som vi alla är överens om är terroristisk. Om detta är korrekt eller inte måste avgöras enligt rättsstatens principer och utgångspunkter. Och vi ska följa så noga vi kan, tillsammans med andra EU-länder, att så faktiskt sker.