KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Otto Littorin (M):
Vilken tur då att 55 000 fler ungdomar är i sysselsättning nu än när vi tillträdde! Det tycker jag är alldeles utmärkt. Helt annan politik, säger Luciano Astudillo. Ja, ni vill göra det mindre lönsamt att jobba och dyrare att anställa. Sedan ska ni skyla över bristerna i jobbpolitiken med 9 000 fler Amsplatser. Ja, det var en omprövning. Med all respekt, men vi för en politik som leder till att det blir mer över när man jobbar. Det blir billigare att anställa, 20 miljarder billigare att ha ungdomar anställda.
Det är klart som korvspad att det blir fler ungdomar anställda när det blir billigare att anställa. Det tycker jag är en självklarhet. Jag hör i olika debatter att det inte finns någon arbetsmarknadspolitik kvar, att vi har raserat allt och allt det som ni brukar säga. I år finns det 7 000 platser. Nästa år finns det 15 000 platser utanför garantierna, bara som ett exempel.
Sedan kan man naturligtvis diskutera det som vore extra intressant, och det handlar om: Hur gör vi avvägningar i jobbgarantin för unga? Kan man inte börja med insatser lite tidigare där? Ska man inte börja med den lite tidigare? Den typen av diskussioner förtjänar att lyftas fram. Det kan man diskutera. För det är klart att vi möter ett annat läge nu än vi gjorde tidigare.
Sedan vill jag påpeka att utredningen om en flexibel arbetsmarknadsutbildning talar om precis detta, en kontracyklisk dimensionering av volymerna, det vill säga i högkonjunktur drar man ned och i lågkonjunktur drar man upp. Det är precis så som ni har gjort i alla tider. Det var väl inte så konstigt att också vi gjorde så, om jag ska vara helt ärlig. Är det goda tider - och det visar ju statistiken med att 55 000 fler ungdomar har fått arbete - är det klart att det är det man ska göra och inte sitta på skolbänken.
Men nu är det lite andra tider, och vi möter lite andra tider framöver. Ja, då får man väl vara beredd att dra upp, och det är precis det vi gör.
Sven Otto Littorin (M):
Det är märkligt att Luciano Astudillo inte lyssnar på det jag säger utan lägger orden i munnen och konstruerar egna verkligheter. Med all respekt, men det är 55 000 fler ungdomar anställda nu än när vi tillträdde. Det är bara ett exempel på att politiken fungerar och levererar. Sedan gäller det kontrasten. Ni säger att ni har en politik. Ja, det är 20 miljarder dyrare att ha ungdomar anställda. 20 miljarder - det är ungdomsskatten, som ni vill införa.
Det är ändå de kontraster vi måste ställa mot varandra. En politik som har levererat, fortsätter att leverera och där vi jobbar med jobbgarantin för unga för att se till att de får rätt matchning och rätt insatser ska stå mot en politik där det blir 20 miljarder dyrare att anställa och några riktade skattesänkningar på ett par hundra miljoner. Det är liksom det som är ert alternativ. Låt oss gärna ta debatten om ungdomsjobben, för den kommer ni inte att vinna! Ni lämnade 100 000 efter er.
Man ska inte kasta gurka i eget växthus.
Sven Otto Littorin (M):
Luciano Astudillo har frågat mig vad jag avser att göra för att tillgodose framför allt unga och nyanlända akademikers behov av stöd från Arbetsförmedlingen. Låt mig först av allt säga att hur Arbetsförmedlingen väljer att organisera och specialisera sina kontor är något som Arbetsförmedlingen ansvarar för. Det är inte en uppgift för mig som minister. Även om arbetsmarknadsutsikterna för närvarande är dyster läsning och enligt olika prognoser kommer att förbli så ett bra tag framöver kan jag tycka att Luciano Astudillos bild av unga akademikers framtid är väl negativ.
Vi måste komma ihåg att utbildning alltid lönar sig, oavsett konjunkturläge. En högutbildad person står sig bättre i den ökade konkurrensen på arbetsmarknaden än en lågutbildad. Detta gäller både inrikes och utrikes födda. Regeringen har vidtagit flera åtgärder för att sänka kostnaden för att anställa unga, oavsett den unges utbildningsnivå. Målsättningen är att det ska bli lättare för yngre att komma in på arbetsmarknaden och få arbetslivserfarenhet, vilket också minskar risken för långvarig arbetslöshet senare i livet.
Nedsättningen av socialavgifterna för arbetsgivare som anställer personer i åldern 18-24 år, som infördes 2007, har från och med den 1 januari 2009 gjorts kraftfullare. Det innebär att vi nu halverat socialavgifterna för ungdomar. Dessutom utvidgades åldersgränsen för nedsättningen till att omfatta alla som vid årets ingång inte fyllt 26 år, vilket torde innebära att fler med akademisk utbildning omfattas. Regeringen har nyligen presenterat ett omfattande arbetsmarknadspolitiskt paket.
Åtgärderna innebär ökade möjligheter för unga arbetslösa akademiker och andra som blivit arbetslösa att via Arbetsförmedlingen ta del av en förstärkt matchningsverksamhet med personliga coacher för arbetslösa, praktisk kompetensutveckling eller en tids arbetspraktik. I en tidigare debatt med Luciano Astudillo här i kammaren om nyanlända invandrare med akademisk utbildning och deras behov framhöll jag att insatser för att bättre ta till vara yrkeserfarenheter som förvärvats utomlands är en prioriterad fråga för regeringen.
Validering av utbildning och yrkeserfarenhet och kompletteringsutbildningar är viktiga verktyg för att underlätta inträde på den svenska arbetsmarknaden. Regeringen överlämnade i september 2008 skrivelsen Egenmakt mot utanförskap - regeringens strategi för integration till riksdagen. Flera av förslagen som presenteras i skrivelsen syftar till just ett bättre tillvaratagande av utrikes förvärvad yrkeskompetens. Regeringen har också, redan innan skrivelsen presenterades, tagit flera initiativ för att förbättra möjligheterna för personer med utländska examina att skaffa sig kompletteringsutbildning.
År 2008 avsattes nästan 50 miljoner kronor för anordnande av kompletteringsutbildningar inom högskolan för jurister, lärare och personer med hälso- och sjukvårdsutbildning från tredjeland. Sammanlagt ca 100 miljoner kronor avsätts för sådana insatser under 2009. Några ytterligare initiativ än de jag redogjort för är för närvarande inte aktuella för att underlätta för akademiker att få ett arbete.
Sven Otto Littorin (M):
Jag håller inte med Luciano Astudillo. Arbetsförmedlingen är betydligt bättre rustad i dag än tidigare. När vi tog över var det 21 myndigheter runt om i landet med ett fyrtiotal olika delmål, och man läste instruktioner, regleringsbrev och annat.
Det blev en väldigt otydlig organisation. Nu är det en myndighet med ett mål, och det är att ägna sig åt kärnuppgiften: att förmedla arbeten och att se till att vi vänder upp och ned på organisationen på så sätt att det är den enskilde arbetsförmedlarens uppgift och arbete som står i centrum. Därtill har vi tillskjutit resurser. I år är det 3 1⁄2 miljard extra till Arbetsförmedlingen i höjt förvaltningsanslag till arbetspraktik, praktisk kompetensutveckling och - ja - personliga coacher.
En del av det - det rör sig om 1,1 miljard till personliga coacher - upphandlas från kompletterande aktörer. Detta är någonting som välkomnas av Arbetsförmedlingen när man är ute på besök runt om i landet. Man vill hitta former för att samarbeta med andra runt omkring. Detta motsvarar 60 000 åtgärdsplatser under år 2009. Jag vill nog vända mig mot bilden här av en nedrustad och hemsk Arbetsförmedling och tycker att arbetsförmedlarna gör ett väldigt bra arbete.
Deras insatser kommer att vara efterfrågade och väldigt uppskattade under det år vi nu går till mötes. Luciano Astudillos tal om kränkning kan vi vid tillfälle ta upp. Jag tycker att det är ett väldigt stort resursslöseri att människor som borde ha ett arbete att gå till går arbetslösa.
Därför har jag svårt att se att det är kränkande att erbjuda människor arbete för att de ska kunna uppbära arbetslöshetsförsäkring och att man, precis som förr i världen, gör det från första dagen. Talet om att det är en kränkning att man ska anvisas arbete när man går på a-kassa förstår jag inte. Jag förstår inte riktigt hur Luciano Astudillo kan se det som en del i Socialdemokraternas jobbpolitik.
Slutsatsen, för att gå tillbaka till frågan - vad ministern avser att göra för att tillgodose framför allt unga och nyanlända akademikers behov av stöd vid Arbetsförmedlingen - handlar självklart i grunden om ett ordentligt stöd för Arbetsförmedlingen så att man kan genomföra sina viktiga och stora uppgifter och uppdrag under de kommande åren.
Dels handlar det om organisation, det vill säga att man har en myndighetsstruktur som är bättre lämpad när det gäller att genomföra sina uppgifter. Dels handlar det naturligtvis om att ha, om jag får uttrycka mig så, en verktygslåda för att kunna genomföra det som är målbilden.
Syftet med 3 1⁄2 miljard extra i år, som sagt, i höjt förvaltningsanslag till arbetspraktik, praktisk kompetensutveckling och upphandling av personliga coacher som behövs är att hjälpa den enskilde. Huruvida detta leder till att den internationella akademikerförmedlingen återuppstår i någon form har jag i dag ingen kännedom om.
Men jag utgår naturligtvis från att Arbetsförmedlingen organiserar så att man har möjlighet att på bästa sätt möta olika typer av målgrupper för att nå det resultat som man vill nå.
Sven Otto Littorin (M):
Det som Luciano Astudillo kallar för missgrepp har lett till en arbetslöshetsnivå som är betydligt lägre än arbetslöshetsnivån när vi tog över och som är betydligt lägre än tidigare. När det gäller studerandevillkoret är det min grunduppfattning att arbetslöshetsförsäkringens roll som omställningsförsäkring måste hävdas, det vill säga att arbetslöshetsförsäkringen ska försäkra arbetslöshet - alltså bortfall av inkomst på grund av förlorat arbete.
Arbetslöshetsförsäkringen ska inte försäkra missväxt - eller vad vi nu ska kalla det för - i största allmänhet. Dessutom är naturligtvis - där tycker jag att Luciano Astudillo har helt rätt - valideringen en oerhört viktig fråga när det gäller att se till att vi har möjlighet att värdera den typ av utbildningar som en del arbetsgivare har svårt att ta till sig. Att se till att vi får en väl fungerande organisation kring detta tror jag är oerhört viktigt.
Jag hoppas att vi får möjlighet att återkomma till den debatten, för den är oerhört viktig.
Slutsatsen blir naturligtvis följande: När vi står här och frågan återigen är om vi avser att göra något för de utrikes födda akademikerna är svaret ja, i den meningen att vi tillför - det är ju vad frågan i interpellationen handlar om - kraftfulla resurser och att vi gör det möjligt för Arbetsförmedlingen att göra precis det som den kan göra och ska göra i sämre tider.
Sven Otto Littorin (M):
I Luciano Astudillos värld blir det liksom aldrig rätt. Om jag väntar på den utredning eller den rapport som kommer inom några veckor för att få ett bra underlag för att kunna vidta bra åtgärder, då är det fel. Om jag inte väntar utan gör något, då hattar jag. Det är alltså lite svårt att se hur det någonsin kan bli rätt. Jag bara konstaterar att jag har en ganska ödmjuk inställning till de åtgärder vi vidtar. Målet är det viktiga.
Målet måste naturligtvis vara att se till att fler kommer in på arbetsmarknaden. Det gäller dem som har varit borta länge och de unga som nu riskerar att bli arbetslösa och naturligtvis, vilket vi har diskuterat många gånger, personer av utländsk bakgrund som kommer till Sverige. Det ska vi verka för. Är det så att vi har verktyg som inte levererar på det sätt vi hade förväntat oss eller hoppats får vi naturligtvis vara beredda att ändra detta.
Att säga att verktygen är viktigare än målen och om målen inte nås struntar vi i det, för verktygen är ju jättebra vore helt makalöst. Därför måste man ha en lite ödmjuk inställning till detta, och därför har vi ändrat en del av reglerna. Vi är beredda att göra det igen om det är så att vi kan uppnå bättre måluppfyllelse. Luciano Astudillo pratade också om bristen på aktiv arbetsmarknadspolitik. Nja - jag delar inte den uppfattningen.
3 1⁄2 miljard extra i år och, som vi diskuterade förut, 60 000 personer som kommer att omfattas bara i år av olika typer av sysselsättningsfrämjande åtgärder är en kraftfull ökning av den aktiva arbetsmarknadspolitiken. Det är precis som vi har diskuterat vid andra tillfällen en kontracyklisk dimensionering, som det så vackert heter.
Vi har diskuterat utredningar på detta tema tidigare, det vill säga, när arbetslösheten ökar lägger man in mer av arbetsmarknadspolitiska åtgärder, och när den minskar drar man in. Det är inga konstigheter. Så har socialdemokratiska regeringar gjort i alla tider. Vi gör det också, fast vi gör det på lite annat sätt, eftersom vi tror att våra verktyg är mer verkningsfulla.
När det gäller den fråga som Luciano Astudillo ställer om det urbana utvecklingsarbetet måste jag dessvärre göra både Luciano Astudillo och mig själv besviken. Jag har inte svaret på den frågan. Jag misstänker att Luciano Astudillo har det och därför kan upplysa mig om detta i nästa replikskifte. Jag erkänner: Jag har inte svaret på den frågan.
Sven Otto Littorin (M):
Jennie Nilsson har frågat mig om jag har för avsikt att skapa nya, mer aktiva och effektiva åtgärder för att minska ungdomsarbetslösheten. Vår politik leder till att ungdomar får arbete: drygt 20 000 fler i åldern 15-24 år var sysselsatta fjärde kvartalet 2008 jämfört med fjärde kvartalet 2006. Extra glädjande är det att det är antalet unga med tillsvidareanställningar som har ökat, medan antalet unga med tidsbegränsade anställningar i stället har minskat.
Jag håller inte med Jennie Nilsson om att jobbgarantin för ungdomar inte leder till arbete. I jobbgarantin ligger fokus på jobbsökaraktiviteter eftersom forskning och erfarenheter från andra länder visar att detta är ett mycket effektivt sätt att få ut ungdomar i arbete. Dessa aktiviteter kan vid behov kompletteras med arbetspraktik och kortare arbetsmarknadsutbildning. Sedan starten i december 2007 har nästan 37 000 personer påbörjat jobbgarantin, och knappt hälften av dessa har lämnat garantin.
Ungefär 65 procent av ungdomarna har lämnat garantin för ett arbete eller för en reguljär utbildning. Jag håller dock med om att det i dessa tider är viktigt att öka möjligheterna till utbildning för dem som har svårt att etablera sig på arbetsmarknaden. Här spelar det reguljära utbildningssystemet den främsta rollen. Därför har regeringen i propositionen Åtgärder för jobb och omställning föreslagit flera platser såväl i gymnasial vuxenutbildning med yrkesinriktning, yrkesvux, som i yrkeshögskolan.
Personer, unga som gamla, ska kunna skaffa sig de yrkeskunskaper som krävs för att stå bättre rustade på arbetsmarknaden. Regeringen avser att under våren lämna en proposition till riksdagen om en ny gymnasieskola. Tanken är att den framtida gymnasiala yrkesutbildningen ska vara väl anpassad till arbetsmarknadens behov och fördjupa ungdomarnas yrkeskunskaper. Därmed underlättas ungdomars möjligheter att etablera sig på arbetsmarknaden. Dessutom har regeringen från och med den 1 januari i år minskat kostnaden ytterligare för att anställa ungdomar.
Nedsättningen av socialavgifter för unga gjordes då kraftfullare och åldersgruppen utvidgades till att omfatta alla under 26 år. Det innebär att socialavgifterna har halverats för denna grupp. Kombinerat med nystartsjobb, som ungdomar kvalificerar sig till redan efter sex månaders arbetslöshet, blir lönekostnaden nu nästan 40 procent lägre för att anställa unga än vad den annars skulle ha varit. Jag ser därför ingen anledning till att förändra regeringens nuvarande jobbpolitik.
De åtgärder som vidtas för att bryta ungas utanförskap är en del av ett långsiktigt och strategiskt arbete.
Sven Otto Littorin (M):
Riksrevisionen gjorde utvärderingen, rapporten, i högkonjunktur. Men ska vi i lågkonjunktur, när jobben blir färre och det är framför allt de unga som får lämna företagen eftersom de står på fel sida i turordningskretsarna, göra det dubbelt så dyrt att ha dem anställda? Det är en enkel fråga att ställa sig. Om svaret på den frågan är att det är en bra idé ska vi naturligtvis göra det. Sedan kan man dra slutsatser om vad det kommer att innebära för arbetslöshetsstatistiken.
Jag tror att man inte behöver vara forskare på IFAU för att konstatera att det är en rätt dum idé att göra det dubbelt så dyrt att anställa ungdomar när det är ungdomar som får lämna jobben i krisens spår, även om det är en generell åtgärd. Det är naturligtvis bra att Jennie Nilsson tycker att riktade åtgärder för ungdomar som är arbetslösa, nystartsjobb för unga, är en bra idé. Det är trevligt att vi kan hitta en samsyn om det.
När det gäller utbildning är jag i grunden naturligtvis helt överens med Jennie Nilsson om att det är en bra idé att de som inte har gymnasiekompetens, eller ens grundskolekompetens, ser till att komplettera sin utbildning. Eller så ska vi prioritera om de 10 000 lediga högskoleplatser som finns så att de hamnar där behoven finns.
När det gäller garantierna har vi haft några debatter tidigare - kanske inte Jennie Nilsson och jag, men åtminstone i kammaren - när det gäller det gamla kommunala ungdomsprogrammet, ungdomsgarantin, och resultatet av det programmet jämfört med jobbgarantin för unga.
Här ska sägas att det inte är så att jobbgarantin för unga har funnits så pass länge att det går att göra exakt jämförande statistik, men jag kan konstatera att i det gamla kommunala ungdomsprogrammet, ungdomsgarantin, gick ungefär 40 procent vidare till arbete och ungefär 15 procent gick vidare till studier.
När det gäller jobbgarantin för unga hittills har ungefär 54 procent lämnat garantin för ett arbete och ungefär 11 procent för en reguljär utbildning. Skillnaden är 55 mot 65 procent när det gäller dem som har gått i den här typen av verksamhet och kommit vidare. Jag är naturligtvis inte nöjd med 65 procent - jag skulle tycka att 100 procent är den målsättning man måste ha för att ta sig vidare. Därför finns det säkert all anledning att fortsätta att titta på innehållet, genomförandet och verkställigheten: Går det att vässa? Går det att göra bättre? Det gör det säkert.
Därför ska vi naturligtvis följa upp detta. Jag är slutligen också övertygad om att sänkta arbetsgivaravgifter på olika sätt kommer att bli utvärderade av alla möjliga som finns runt omkring oss, alltifrån Finanspolitiska rådet till fristående forskningsinstitut och andra. Det är bra - det ska självfallet utvärderas. Men innan det sker kan vi göra tankeexperimentet: Blir det fler ungdomsjobb om man gör det dubbelt så dyrt att anställa ungdomar? Svaret på den frågan måste med alla rimliga mått mätt vara nej.
Sven Otto Littorin (M):
Låt mig först påpeka, Jennie Nilsson, att andelen långtidsarbetslösa ungdomar minskade med nästan en tredjedel mellan december 2007 och 2008 - bara så att vi har fakta klara för oss. Mer resurser, mer kreativt tänk och vad det nu kan vara: Ja, det är därför vi har fördubblat nedsättningen av arbetsgivaravgifter från den 1 januari. Det kommer säkert att utvärderas. Varför har ungdomsarbetslösheten ökat mer i Sverige än på andra håll?
Det är naturligtvis en begåvad fråga som söker sitt svar. Ett skäl, som forskningen pekar på, är turordningsreglerna i LAS. Vi är det enda landet i världen som, enligt lag och avtal, har en strikt åldersbaserad turordningsregel, det vill säga att ungdomar förlorar jobben först när varslen rullar på. Så har det varit i princip i varje lågkonjunktur i Sverige om man tittar på statistiken och utvecklingen.
Som jag sade tidigare finns det, utan att påverka lönebildningen och utan att ändra i lagen om anställningsskydd, egentligen bara ett sätt, och det är att kompensera de högre kostnaderna, den lägre produktiviteten, den mindre erfarenheten eller vad det kan vara genom de sänkta arbetsgivaravgifterna för unga för att på det sättet kunna behålla ungdomar i arbete och dessutom förhoppningsvis öka deras antal. Vi får säkert anledning att återkomma till den här debatten.
Jag skulle naturligtvis vara extremt missnöjd om jag befann mig i samma läge som när ni lämnade över, nämligen att 100 000 ungdomar stod på perrongen utan någon som helst hjälp.
Sven Otto Littorin (M):
Luciano Astudillo har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att projekt av den typ som bedrivits i Uppsala, med påbyggnadsutbildning för bland andra invandrade civilingenjörer, ska kunna fortleva. Det är Arbetsförmedlingen som avgör hur medlen som disponeras ska användas utifrån förmedlingens uppdrag. Mer allmänt vill jag framhålla att insatser för att bättre ta till vara yrkeserfarenheter som förvärvats utomlands är en prioriterad fråga.
Validering av utbildning och yrkeserfarenhet samt kompletterande utbildningar är viktiga verktyg för att underlätta inträdet på den svenska arbetsmarknaden. Regeringen har nyligen lämnat skrivelsen Egenmakt mot utanförskap - regeringens strategi för integration till riksdagen. Flera av de åtgärder som presenteras i denna skrivelse syftar just till ett bättre tillvaratagande av utrikes förvärvad utbildning och yrkeskompetens.
Regeringen har också, redan innan skrivelsen presenterades, tagit flera initiativ för att förbättra möjligheterna för personer med utländska examina att skaffa sig kompletterande utbildning. I år har nästan 50 miljoner kronor avsatts för anordnande av kompletterande utbildningar inom högskolan för jurister, lärare och personer med hälso- och sjukvårdsutbildning från tredjeland. I budgetpropositionen för 2009 föreslås att nära 100 miljoner kronor avsätts för främst kompletterande utbildningar, men även för vägledningsåtgärder för personer med utländsk utbildning och yrkeserfarenhet, nästa år.
Mot denna bakgrund bedömer jag det därför för närvarande inte som nödvändigt med ytterligare initiativ inom området.
Sven Otto Littorin (M):
Vi har kastat i musslan i budgeten, om jag får använda den bilden. För just 2009 är det ytterligare, utöver tidigare satsningar, 51 miljoner kronor att tillföras kompletterande högre utbildningar för utländska akademiker. Vi har kastat i musslan, om jag får kalla det för det. För jag delar Luciano Astudillos åsikt.
Jag tycker att det är ett förfärligt slöseri med människor och resurser att inte ha en möjlighet att utnyttja de erfarenheter och kompetenser som faktiskt finns i vårt land. Vi har i budgetpropositionen aviserat 920 miljoner från 2010. Vi återkommer till riksdagen med en proposition i den delen.
Jag kan lugna Luciano Astudillo med att vi gärna bidrar till det som jag tror att vi är överens om, att vi ger möjlighet för fler personer med utländsk bakgrund, egentligen oavsett om de är akademiker eller inte men kanske särskilt för akademiker, att få vara med på arbetsmarknaden.