KBLab/rixvox huggingface dataset:
Leif Jakobsson (S):
Jag ska gå in på det som jag själv pratade om senare. Först vill jag säga att Peter Persson är en alldeles utmärkt uttolkare av den socialdemokratiska politiken så som den är formulerad i kommittémotioner och reservationer. När det gäller ROT och RUT blev jag lite förundrad under Fredrik Schultes anförande, och det är inte bara som jag tvistar till det.
Vi har faktiskt en gemensam uppfattning i betänkandet. Det finns inte någon socialdemokratisk reservation, utan det är faktiskt ett gemensamt tillkännagivande till regeringen som jag trodde att också Fredrik Schulte stod bakom. Det handlar om att pröva frågan och se vad som har hänt under de här åren. Hur ser EU-rätten ut? Vad har hänt i de länder som har prövat detta?
Det är vi fullständigt överens om i utskottet såsom jag läser betänkandet. Eller tänker Fredrik Schulte rösta emot? Det här är en väldigt underlig debatt. När det gäller skatteavtalet med Danmark säger Fredrik Schulte att det är analyserat och att analysen är klar och undrar varför man då ska ligga på. Han lyssnade kanske på mig.
För några år sedan fick jag svaret av finansministern att detta inte var något som man över huvud taget behövde titta på. Riksrevisionen fick gå in och titta på det och rätta finansministern. I en annan interpellationsdebatt fick jag svaret att man inte kan göra det eftersom Socialdemokraterna har bidragit till att det inte finns så många tjänstemän på Finansdepartementet. Det var den typen av argumentation.
Gång på gång har Anders Borg visat att han inte har något intresse av att lösa detta. Då får faktiskt riksdagen träda in och säga att det är dags att omförhandla avtalet. Jag hoppas att vi kan fatta det beslutet i dag.
Leif Jakobsson (S):
Då konstaterar jag att Fredrik Schulte uppfattar 70 miljoner som en nödvändig kostnad för det här systemet. Han vill inte ens pröva frågan utan hänvisar till Lagrådet.
Lagrådet ska vi verkligen lyssna på, men det är inte svårt att plocka fram väldigt många ärenden i den här kammaren där regeringen fullständigt ger den i Lagrådets synpunkter och lägger fram förslag. Det där är någonting man tar till i vissa fall och i vissa fall inte. Detta handlar om att titta över det här och se hur rättsläget ser ut.
Alldeles klart är det så att det inte bara sticker i ögonen utan är otillständigt att använda svenska skattepengar för att subventionera hushållstjänster och annat utomlands. Är det så att den europeiska rätten är glasklar på det området får vi ta fajten om det.
Vi måste stå upp för ett skattesystem som svenska folket tycker är legitimt, och det här tycker man alldeles uppenbart inte är legitimt. Jag konstaterar att i frågan om skatteavtalet har jag inte fått några direkta argument eller replikinlägg.
Jag konstaterar också att i Skatteutjämningskommittén var Fredrik Schultes parti helt överens och, höll jag nästan på att säga, pådrivande om att vi skulle kräva av Anders Borg att faktiskt kalla till de där förhandlingarna. Varför kan vi inte göra det gemensamt nu i dag?
Vi vet ju att de här miljarderna som försvinner från Sveriges kommuner och landsting verkligen skulle behövas i vård, omsorg och skola, och i dag har vi chansen att göra någonting vettigt av det.
Leif Jakobsson (S):
Jag talade i mitt inledningsanförande om att just racet mot botten när det gäller bolagsskatter och andra skatter leder lite grann fel. Det har inte visat sig vara en speciellt framgångsrik metodik. Vi har sett hur det har gått för EU-länder och andra länder som hade det som affärsidé. Det är inte så man skapar långsiktiga företag och långsiktig sysselsättning.
Det är helt andra frågor det handlar om. Men det var inte därför jag begärde replik. En av anledningarna var beskrivningen av förslaget till gräddfil för riskkapitalister. Motivet skulle vara att man skulle få in mer skattepengar.
Om man resonerar på det sättet utgår man från att Riskkapitalföreningens beräkningar är riktiga. Hade finansministern utgått från att Skatteverkets beräkningar är de riktiga hade man kommit till en annan slutsats.
Det är lite underligt att ett lands finansminister inte tar den ansvariga myndighetens beräkningar till utgångspunkt när han resonerar. Jag vill tacka Ulf Berg för den långa genomgången av alla ingrepp, särlösningar och speciallösningar som har gjorts under dessa sex år. Det var precis det jag talade om. Ulf Berg säger att allt detta är till för att stärka arbetslinjen.
Jag har en enda fråga. Varför har vi då högre arbetslöshet i dag?
Leif Jakobsson (S):
Faktum kvarstår att den öppna arbetslösheten är högre, antalet långtidsarbetslösa har ökat kraftigt och att andelen ungdomar utan arbete har ökat. Ställer man det i relation till den uppräkning som Ulf Berg gjorde av olika insatser som regeringen och majoriteten har menat skulle leda till arbete måste man ändå ta sig en funderare.
Är detta verkligen rätt? Var alla dessa miljarder rätt spenderade när arbetslösheten i slutändan blev högre? Det finns ett resonemang om att vi är fler människor. Det är klart att vi är. Det var väldigt länge sedan jag hörde ett resonemang om att det skulle finnas en viss begränsad mängd arbete i ett samhälle.
Det är självklart så att ett expanderande samhälle med fler människor ger tillväxt. Då skapas också nya behov, mer köpkraft och naturligtvis fler i arbete. Det är vägen framåt. Det är därför både födda barn och invandrare, barn och äldre, allihop bidrar till att vår ekonomi kan bli bättre.
Men då måste man ha en regering och en politik som förstärker den svenska modellen med arbete och företag med högt kunskapsinnehåll, hög nivå på forskning och hög utbildning och inte subventionera låglönejobb. Det är inte Sveriges framtid.
Leif Jakobsson (S):
Jag ska börja med att kommentera det som Martin Andreasson sade om dagens utspel om fastighetsskatten på flerbostadshus som handlar om en sänkning med 0,1 procentenhet.
Som jag sade tänker jag avvakta och se vad som kommer från aktörerna på marknaden, men ett gott tips till Martin skulle nog vara att åka hem till kommunen och prata med bostadsbolagen om vilken påverkan det här får på en nybyggnadskalkyl. Sedan kan vi diskutera den frågan vidare.
Det behövs betydligt mer för att få fart på bostadsproduktionen som är så väsentlig för att vi ska få fart på tillväxten, inte minst i den här regionen. Visst, det är ett steg i rätt riktning, men ha ingen övertro på vad det ska innebära!
Jag skulle vilja komma tillbaka till frågan om skatteöversynen, för precis som jag har sagt var det en gång i tiden våra två partier som tog det ansvaret. Moderaterna orkade inte, och skattefrågan var den stora frågan som man ville profilera sig med. Det har betytt mycket för de här decennierna att vi lyckades med den översynen. Ja, det är väldigt tydliga saker som vi vill se över.
Vi vill komma tillbaka till att ha mycket färre undantag och mycket färre särregler. Man skulle kunna säga att ett perfekt skattesystem är ett sådant som inte göder skattekonsulter. De här 20 åren med olika regeringar har inneburit att man har petat och ändrat, inte minst de här sex senaste åren.
Grundförutsättningen med en mer globaliserad värld och ett mycket mer utsatt läge för Sverige, och därtill de uppluckringar som har skett - det är det som vi vill ta tag i.
Leif Jakobsson (S):
Vår ingång i detta ligger på ett högre plan. Det handlar inte om att komma med sina respektive reservationer och budgetpropositioner för just det året, utan det handlar faktiskt om att tänka långsiktigt. Var är skattebaserna? Hur mycket behöver vi för att kunna ha en bra välfärd med den demografiska utmaning Sverige har? Vad kommer långsiktigt att behöva anpassas?
Hur ska fördelningen vara mellan kommuners, regioners och landstings ansvar och skatteintäkter för att få det här att fungera? Hur ska vi kunna värna och bygga upp det vi pratar om, nämligen ett starkt företagarland i denna globaliserade värld?
Hur ser ett sådant skattesystem ut, och hur kan vi göra det på ett sådant sätt att det blir breda skattebaser som innehåller få undantag och därmed få inkomstmöjligheter för skattekonsulter och andra att ta sig runt de olika skattereglerna?
Jag tror faktiskt att Martin Andreasson ska fundera över det där riktigt ordentligt, för det här är frågor som inte berör vilken marginalskatt vi har om två år, utan det handlar om ifall vi kan finansiera vår vård, vår omsorg, en bra utbildning och en högskola om 15-20 år.
Det handlar om att lägga grunden för ett Välfärdssverige även i framtiden, och då behöver vi faktiskt en enighet över blockgränserna om de grundläggande delarna i ett skattesystem. Det är det vi är ute efter.
Leif Jakobsson (S):
Jag vill tacka Mats Pertoft, även om han inte är här, för att han har gett möjlighet till den här diskussionen. Det är naturligtvis också så att jag instämmer med i stort sett hela Kommunsverige som bara undrar vad det är som händer. Varför kommer inte propositionen? Jag satt själv i den här utredningen, och för att vara en skatteutjämningsutredning var den rejält annorlunda.
Den präglades från första stund av en vilja att komma överens över alla partigränser om en syn på både inkomstutjämning och kostnadsutjämning. Vi lyckades också med det ned till sista stavelsen. Det finns inga särskilda yttranden. Det finns inga reservationer. Alla partier är överens.
Det som är så väsentligt är att vi med den utredningen kunde gräva ned stridsyxan och konstatera att ska vi ha ett kommunalt självstyre i det här landet måste det till en långtgående både inkomst- och kostnadsutjämning.
Det kanske allra viktigaste var att den myt om Stockholmsregionen som nettobetalare till systemet vederlades. Genom den vetenskap som fanns till utredningens förfogande kunde vi konstatera att så inte var fallet.
Det betyder väldigt mycket för den kommande debatten att det inte är på det sättet. Den kanske allra väsentligaste av de förändringar som föreslås är en väldig modernisering av synen på barnomsorgen.
I det gamla systemet handlade utjämningen på barnomsorgsområdet om att man förutsatte att det bara var barn vars föräldrar arbetade som hade barnomsorg, vilket betydde att storstäderna på sätt och vis blev gynnade. Nu har vi tack och lov en syn i hela landet att det är en rättighetsfråga med barnomsorg.
Det innebär också att väldigt många mindre kommuner nu har lika stora utgifter som storstadskommunerna hade när det gamla systemet kom till. De förslag som utredningen har kommit fram till handlar om att modernisera.
Det handlar faktiskt om en gemensam syn på behovet av utjämning av både inkomster och kostnader. Nu är det hög tid att komma till skott.
Svaret från ministern har vi hört några gånger. Med tanke på hur alla partier i utredningen lade sig vinn om att komma överens blev det fråga om stora eftergifter, inte minst för vårt parti, för att skapa detta rena betänkande utan reservationer. Med respekt för oss ledamöter, vilka stötestenar är det som nu bereds? Vad är problemet?
Nästan alla remissinstanser har varit överens om att detta ska göras 2013. Det går inte att bara säga att frågan bereds. Ni är svaret skyldiga om vilket område som de sju partierna har kommit överens om där regeringen inte delar den synen.
Leif Jakobsson (S):
Det var intressant att få svar på var skon klämmer. Den fråga som handlar om beteendet att kanske gilla ett förslag som gynnar en och inte gilla ett förslag som missgynnar en är vi väl medvetna om. Regeringens uppgift måste vara att se till hur verkligheten har förändrats. Det handlar framför allt om barnomsorgen.
Om vi vänder på steken kan vi se att såsom det är i dag övergynnas de kommuner som nu anser sig bli missgynnade av att barnomsorgsbegreppet införs i enlighet med den rättighetslagstiftning vi har och den utbredning som barnomsorgen numera har. Skillnaden var så enormt stor när systemet sattes in. I dag finns nästan ingen skillnad.
De kommuner som tidigt byggde ut barnomsorgen lever gott på det även i dag. Det måste rättas till. Det är inte så förvånande med den typen av remissvar. De får ha den tyngd som det innebär.
Frågan om tillväxthämmande inslag i kostnadsutjämningen oroar mig rejält. Det var själva huvudpoängen för utredningen. Man har tydligt kommit överens om att det inte finns sådana inslag.
Däremot pekar utredningen på ett par områden där regeringen skulle kunna gynna tillväxten, bland annat genom att inte ställa krav på medfinansiering i infrastrukturen och medverka för att få fart på bostadsbyggandet.
Leif Jakobsson (S):
Finansministern hänvisar i svaret till pågående översyner - det gäller företagsskattekommittén och momsdirektivet - som om det skulle vara motiv för att inte dra i gång en parlamentarisk översyn. För mig är det precis tvärtom.
De väldigt viktiga pusselbitar som kommer att ta form här de närmaste åren måste länkas in i en helhet. Det måste fattas strategiska beslut om hur skattebaserna ska se ut och om de frågeställningar som jag tog upp i mitt förra inlägg. Det handlar inte om att ta över jobbet.
Det handlar om att ta hand om slutsatserna av de utredningar som pågår och försöka se hur vi nu ska kunna ta ett helhetsgrepp.
Ska vi när viktiga vägval inför framtiden görs se till att de faktiskt länkas samman och hänger ihop, så att de tillsammans leder till de mål som vi förhoppningsvis skulle kunna enas om.
Finansministern säger i sitt svar att det inte finns någon gemensam uppfattning om vad det är för problem man ska lösa. Jag tog faktiskt upp detta i mitt förra inlägg. Jag berättade om de fyra utgångspunkter som vi tycker är viktiga.
Låt oss ta debatten nu och här: Vad tycker Anders Borg om de fyra inspel som vi socialdemokrater har gjort? De är inte på något sätt nya. Det handlar om demografin, globaliseringen och om ett mer generellt och lättöverskådligt skattesystem.
Är detta något som det är problematiskt för Anders Borg att sätta sig ned och diskutera eller att låta en parlamentarisk utredning ta tag i? Jag kan faktiskt inte förstå det. Jag hör på svaret att det sker en förskjutning.
I ministerns senaste inlägg hördes tydligt att efter ytterligare ett par interpellationer kanske vi kan vara framme vid att faktiskt sätta i gång detta. Det förs resonemang här som går ut på att man inte vill sätta i gång några diskussioner om vi inte är överens från början. Det är en infantil utgångspunkt.
Kanske den största av alla utredningar som har lett till en stabil bas för framtiden var ju faktiskt pensionsöverenskommelsen. Den började inte precis med att partierna var överens om hur det framtida pensionssystemet skulle se ut.
Nu har vi en jobbande parlamentarisk utredning som har uppdraget att se över socialförsäkringssystemen och göra dem hållbara för framtiden, så att de fungerar ihop med målen om tillväxt och långsiktig utveckling. Partierna hade inte precis någon samsyn om detta när utredningen tillsattes, och man har det inte nu heller.
Det vi pratar om är att börja ett jobb och att vi inom ramen för en parlamentarisk utredning talar om det som är långsiktigt viktigt. Det handlar inte om att diskutera huruvida den ena eller andra momssatsen är riktig i just det här skedet.
Leif Jakobsson (S):
Finansministern uppehåller sig vid att redogöra för regeringens utgångspunkter för skattepolitiken.
Det jag pratade om och det jag redogjorde för var de problemkomplex och de utmaningar som Sverige står inför, sett i ljuset av att det nu uppenbarligen, om man ska tro Moderaterna, finns en väldig samsyn i den här kammaren om att vi ska ha en skattefinansierad välfärd även i framtiden.
Att då inte med något ord beröra eller ens diskutera den demografiska utmaningen, vad det kommer att betyda för våra kommuner och landsting när man ska finansiera vården till exempel, blir för mig väldigt konstigt. Skattepolitik är liksom inte bara en teknikalitet.
Och det är inte, som det gärna är i Moderaternas värld, lösningen på alla problem att hitta på ett nytt avdrag eller sänka någon skatt eller någonting liknande. Det här handlar faktiskt om människors trygghet i framtiden.
Det handlar om det samhällskontrakt som den svenska modellen står för, om det är hållbart över tid och om människor som i dag är i 50-60-årsåldern ska kunna vara säkra på att när skröpligheten sätter in finns samhället där och lever upp till de förpliktelser som de själva har varit med och bidragit till under sin aktiva tid.
Den typen av utmaningar, Anders Borg, handlar inte om att kasta olika skattesatser på varandra, eller marginalskattenivåer eller annat. Det handlar faktiskt om att sätta sig ned, över blockgränserna, och se: Hur finansierar vi välfärden i framtiden med den demografi och den globalisering som vi har framför oss.
Nu har vi tagit initiativ, och vi förväntar oss att regeringen ganska snart kommer med en sådan inbjudan.
Leif Jakobsson (S):
Tack för svaret! Jag tycker att det finns anledning att ha lite mer uppmärksamhet på den planering som sker utanför Sverige men som i högsta grad är väsentlig för framtiden. Tittar man på kartan över Skandinavien och Europa ser man att det handlar om livlinan till kontinenten.
Vill man vara nära marknader och nära platser där tillväxten kommer att ske är det oerhört väsentligt att vi i Sverige inser att vi måste vara aktiva på det här området. Det finns två perspektiv på Fehmarnförbindelsens betydelse.
Det ena är ett mer regionalt intresse som handlar om att bygga en region där Köpenhamn, Malmö och Hamburg byggs samman, det så kallade Stringprojektet. Det är jag naturligtvis väldigt engagerad i. Men jag vet att de frågorna inte alltid väcker lika stort intresse och engagemang här i Stockholm, så jag tänker vänta med det perspektivet.
Däremot ser i alla fall jag framför mig att Sverige och Norge kommer att bygga ett höghastighetsnät för järnväg. Visionerna handlar naturligtvis om att knyta samman våra huvudstäder. Om ingenting görs när det gäller Fehmarnförbindelsen bygger vi i så fall tyvärr bara en ringlinje i Norden där man kan åka runt.
Det är i och för sig gott och väl. Men det är väl självklart att framtida tågförbindelser måste knytas ihop med det kontinentala höghastighetsnätet, och det kräver en förbindelse ned till Hamburg.
Den planering som finns i dag från Danmarks sida är inte speciellt uppgraderad när det gäller hastigheter. Det är tvärtom så att det inte ens går att köra tåg ned till Puttgarden på grund av den bro som är sönder. Det är klart att det är stora investeringar som Danmark står inför.
I Tyskland är planeringen hittills inte heller sådan att man ska bygga höghastighetståg, utan det är på en mycket lägre ambitionsnivå. Självklart förstår man att den tyska debatten handlar om att använda resurserna för att bygga samman det tyska nätet. Detta blir lite av en blindtarm upp eller - som jag sade innan - vår livlina ned till kontinenten.
Det som är glädjande är att delstaten Hamburg har intagit en mycket mer aktiv roll.
Sedan Ulaf Scholz, socialdemokrat, tog över som borgmästare har Hamburg en mycket uttalad målsättning att knyta sig mot Norden och agerar mycket aktivt för en regionbildning mellan Köpenhamn och Hamburg men också för att knyta samman järnvägsnäten med det skandinaviska systemet. Det gäller för oss att hänga på här. Jag tackar som sagt för svaret.
Men jag konstaterar att ministern i slutet av svaret säger att hon är beredd att agera om förutsättningarna för godstrafiken inte skulle bli högklassiga. Men jag pratar om höghastighetstågen. Jag ska väl inte tolka svaret så att ministern inte tänker engagera sig för persontågstrafiken när det gäller Fehmarnförbindelsen? Det vore förödande för framtiden.
Leif Jakobsson (S):
Jag undviker att föra diskussion om huruvida Sverige ska ha höghastighetståg och så vidare av den anledningen att jag tycker att frågan om utformningen av den här länken är så viktig. Jag vill därför inte polemisera om huruvida regeringen eller oppositionen har bäst ambitioner och liknande. Jag känner en oro.
När man nu bygger en sådan här förbindelse är det väldigt viktigt att den blir framtidssäkrad och att man anpassar den till ett modernt järnvägsnät. Vi vet vad som händer på kontinenten och att Hamburg så att säga kommer att bli ett rundningsmärke i det höghastighetsjärnvägsnät som kommer att finnas i Europa.
Där är det viktigt att vi kan koppla på och finnas med. Sådan är dock inte planeringen i dag. På den tyska sidan handlar det om hastigheter på kanske 120 eller 160 kilometer i timmen, och i Danmark är det inte speciellt mycket mer. Själva förbindelsen i sig är inte heller dimensionerad för snabbtågstrafik.
Därför är det viktigt att vi i det här skedet är aktiva. Besluten kommer att fattas, och en del är redan fattade. När det gäller den tyska delen har man förbundit sig att bygga nya förbindelser först några år efter att tunneln är klar. Det innebär att det finns åtminstone fem sex år att agera på. Det måste vi göra. Vad är då problemet?
Det finns en diskussion där man pekar på att det är danskarna som finansierar förbindelsen, och vad har då vi och andra för rätt att säga något om hur den ska utformas? Det är viktigt att ha klart för sig att danskarna bara finansierar den - de betalar inte förbindelsen. Huvuddelen av betalningen kommer svenskar och tyskar att stå för.
Det är Sverige och Tyskland som kommer att betala, medan Danmark står för finansieringen. Man kan vara ganska övertygad om att om det hela inte hade varit en god affär hade danskarna inte gått med på det. Tyskland kom undan en intern debatt om att lägga pengar på en investering utanför landet när man behöver bygga samman sitt eget. Detta är dock en dålig konstruktion när det gäller ansvaret för och intresset av att göra det bästa möjliga av förbindelsen.
Där menar jag att Sverige borde tagga upp lite. Om vi ska betala avgifter ska vi också ha synpunkter på hur tillfartsvägar och annat ska ordnas. Man kan göra en jämförelse med Öresundsbron.
Där var danska staten innovativ och lyckades få in den första delen av metrobygget till Köpenhamn i finansieringen av Öresundsbron. Man kan umgås med liknande tankar för att lösa detta. Danmark har också en intern debatt om att knyta samman landet. Vi kan ju inte gärna komma till danskarna och säga att vi helst vill kunna åka fort genom deras land.
Jag inser problemen, men jag efterlyser lite mer engagemang och debatt. Det har vi kanske börjat med nu genom att diskutera det här i dag.
Leif Jakobsson (S):
Det finns en väldigt konkret möjlighet att starta detta på officiell nivå. Ministern har nämligen fått en inbjudan till Fehmarndagarna i september, och de andra ländernas infrastrukturministrar har tackat ja.
Det finns som sagt en inbjudan, och jag hoppas att ministern kommer att delta. Fortfarande är jag lite orolig för att så mycket handlar om gods. Det går inte att komma ifrån att det finns en viss konflikt i detta. Det finns ett större intresse hos ministern för att engagera sig i godstrafiken.
Jag har inte det minsta emot det. Tvärtom är det väl bra att Stockholm och Palermo knyts samman. Men om man tittar några decennier framåt i tiden skulle det vara förödande om vi byggde en förbindelse som innebär att vi inte kan koppla samman höghastighetståg i Norden med det kontinentala systemet.
Med detta tackar jag för mig och hoppas att ministern får en trevlig helg.