KBLab/rixvox huggingface dataset:
Boriana Åberg (M):
Markus Wiechel har ställt en mycket viktig interpellation. Taiwan är Asiens främsta demokrati och förtjänar Sveriges och omvärldens oreserverade stöd - inte minst i dessa tider, när många befarar att Kina i skuggan av Rysslands blodiga krig i Ukraina kan få för sig att genomföra ett anfall mot Taiwan.
Det ska inte råda något tvivel om att Sverige och EU står på Taiwans sida och är beredda att agera mot Kina på samma sätt som man agerar mot Ryssland.
I sitt svar säger utrikesministern att Sverige har goda förbindelser med Taiwan och att dessa har utvecklats sedan Business Swedens föregångare Exportrådet etablerade ett kontor i Taipei 1991. Jag har några frågor om Business Swedens kontor, som är Sveriges representation i Taiwan.
Varför har vi inte längre en representant på heltid i Taipei? Sedan något år tillbaka har Sverige en så kallad Stockholmsbaserad representation. Varför? Närvaro på plats i Taipei är en förutsättning för framgång när det gäller bevakning av svenska intressen i handelssammanhang, exportfrämjande och investeringsfrämjande.
Taiwan är ett av de främsta innovationsländerna och en stark aktör inom för Sverige viktiga områden som it. Taiwan är också världens största tillverkare av halvledare, som är viktiga för svensk industri.
Därför är det avgörande med representanter på plats i Taiwan hela tiden när det uppkommer handelsrelaterade frågor som kräver en snabb insats i direkt kontakt med relevanta beslutsfattare på de taiwanesiska myndigheterna.
Närvaro på plats är också avgörande när det gäller att engagera sig i svenska företags verksamhet, motverka handelshinder och arbeta för harmonisering av regelverk.
En representant på plats har möjlighet att organisera regelbundna främjande aktiviteter och frekvent delta i alla sammanhang som gör att svenska intressen gör sig påminda eller med andra ord att dörrar öppnas för svenska företag. När Håkan Jevrell var vår representant fungerade detta utmärkt.
Syns man inte finns man inte. Det är en enkel princip som UD har frångått genom att nedgradera representationen till Stockholmsbaserad. Därför undrar jag: Vad är planen? När kommer Sverige att ta plats i Taiwan och växla upp relationerna till en högre nivå?
Jag undrar också om utrikesministern personligen tänker göra något, till exempel besöka Taiwan eller bjuda in Taiwans utrikesminister Joseph Wu att besöka Sverige.
Boriana Åberg (M):
Jag har märkt att det råder en pandemi, men arbetet i Taipei kan pågå även under en pandemi. Det är till och med mer behändigt att ha en representant på plats än att ha någon som åker fram och tillbaka ett par gånger om året och får sitta i karantän ett par veckor åt gången.
Vi värdesätter de relationer som finns, men vi ser den stora potentialen att växla upp och visa stöd för Taiwan på ett bättre sätt. Jag är övertygad om att det gagnar både Sverige, EU och världsfreden att knyta starkare och närmare kontakter med Taiwan.
Det skulle vara ett mycket välkommet första steg att uppgradera den svenska närvaron i Taiwan med ett House of Sweden, som så många andra länder har gjort. Sverige borde också driva på för ett frihandelsavtal mellan EU och Taiwan.
När det gäller House of Sweden skulle jag gärna vilja att ministern återkommer till detta i sin sista replik. Taiwans president Tsai Ing-wen sa förra året, när landet firade nationaldagen, att Taiwan kommer att göra allt för att försvara sin demokrati.
När man försvarar demokratin behöver man alla vänner man kan få. Sverige är ett land som också värdesätter demokrati väldigt högt. Därför måste vi i Sverige stå reservationslöst på Taiwans sida och visa att Sverige är att räkna med.
Boriana Åberg (M):
Jag tackar ministern för svaret.
Ministern återkommer flera gånger i sitt svar till att syftet med etikprövningslagen är att skydda den enskilda människan och respekten för människovärdet vid forskning. Det är vi helt eniga om.
Det vi debatterar i dag är om det är rimligt att pseudonymiserade studier kan likställas med studier på människor och om etikprövningslagen är avsedd att användas som ett vapen mot forskning som inte faller de styrande i smaken.
I en pseudonymiserad studie kan ingen identifiera de människor som ingår i studien, varken människorna själva, forskarna eller någon annan. Forskarna har endast tillgång till en kodnyckel som de kan lämna in till Statistiska centralbyrån för att få ett anonymiserat underlag.
Det är djupt ohederligt att påstå att registerforskning med helt anonyma data skulle vara att forska på människor eller kränka någons personliga integritet. Dessa uppgifter kan aldrig kopplas till någon enskild person.
I sitt svar resonerar ministern kring att forska på människor utan etikprövningstillstånd. I fallet som ministern inte vill kommentera har den ansvariga forskaren alla tänkbara etikprövningstillstånd. Dessutom har hon inte forskat på människor utan på statistik.
Hon har tillstånd från Europeiska forskningsrådet, som har gjort en etikprövning. En extern etikkonsult har anlitats och har rapporterat att allt är i sin ordning. Den ansvariga forskaren har under åren som studien pågick ansökt om och beviljats ett antal ändringar i tillståndet, helt enligt gällande regelverk.
Den ansvariga forskaren har hundratals publicerade vetenskapliga artiklar. Hon är faktiskt den mest citerade medicinforskaren vid Lunds universitet. Hon är läkare, professor och verksamhetschef.
Kan ministern föreställa sig vilket stigma det är för en läkare att bli anklagad för att vara oetisk och bli åtalad för det? Det är minst sagt bedrövligt att forskarens namn ska dras i smutsen av en av regeringen utsedd nämnd, Överklagandenämnden för etikprövning.
Tycker ministern att Överklagandenämnden för etikprövning verkligen har agerat i enlighet med lagens intentioner?
Boriana Åberg (M):
Jag uppfattade att ministern anser att Överklagandenämnden för etikprövning verkar helt i enlighet med lagens intentioner. Jag är väldigt kluven när jag hör detta, för det finns väldigt många experter som anser att så inte är fallet.
De anser till och med att Överklagandenämnden för etikprövning är en forskningsetisk katastrof - en forskningsetisk katastrof, herr talman!
Om Överklagandenämnden för etikprövning fortsätter sin framfart som hittills kommer det att påverka svensk forskning mycket negativt och också skada svensk forsknings anseende utomlands. Fallet med Lundaforskaren är nämligen inte det enda exemplet. Det finns flera.
Två professorer i Uppsala genomförde provtagning för covidantikroppar hos en grupp vänner och bekanta genom vanligt fingersticksprov. Överklagandenämnden för etikprövning anmälde professorerna till åklagare för att blodprovstagning utgör ett fysiskt ingrepp och bara kan utföras om det har godkänts vid etikprövning.
Detta skedde under en pandemi då det var mycket angeläget att få fram information så fort som möjligt - dock inte enligt Överklagandenämnden för etikprövning, som ansåg att fingersticksproven äventyrade enskilda människors hälsa och respekten för människovärdet.
Under samma tid, herr talman, kunde de riksdagsledamöter som så ville genomgå covidantikroppstest genom samma metod här i riksdagen. Jag är säker på att ingen av dessa lagstiftare uppfattade det frivilliga sticket i fingret som något oetiskt, ännu mindre som brist på respekt för människovärdet. Herr talman!
Det är uppenbart att juridiken i det här fallet har tagit strypgrepp på etiken.
I Dagens Medicin skrev förra året tre mycket meriterade etikexperter att etikprövningen har skiftat fokus från skyddet av enskilda patienter och undersökningspersoner till att bli en byråkratisk process där juridisk och formalistisk tolkning av lagtexten har kommit i förgrunden.
Jag tycker att ministern borde lyssna på dessa experter och se till att etikprövningssystemet ses över. Det är oacceptabelt om svensk forskning ska styras av byråkrater som tolkar lagen på fel sätt.
Faran är uppenbar att det, när forskare som har följt reglerna anmäls till åklagare, kommer att vara få som vågar starta eller delta i forskningsprojekt av rädsla för att utsättas för repressalier.
Boriana Åberg (M):
Jag vill säga att flera enskilda fall utgör ett mönster. Och bakom varje lag finns en intention - i det här fallet att forskning ska bedrivas enligt etiska former men att man samtidigt inte ska förfölja forskare som har uppfyllt alla regler och har alla möjliga tillstånd.
När det gäller möjligheten att överklaga anmälan från Överklagandenämnden för etikprövning till åklagare går det inte. Det är domstolen som är sista instans.
Det är ett vällovligt mål att sträva efter. Men fri forskning kräver fria forskare - forskare som inte är rädda för att de fakta de får fram kan misshaga politikerna och forskare som inte riskerar åtal på grund av påhittade brott mot etiklagen när de arbetar med anonymiserade uppgifter.
Boriana Åberg (M):
Jag ställde min interpellation till landsbygdsminister Anna-Caren Sätherberg för att jag anser att skogsbruket är en näring med mycket stor betydelse för landsbygden. Jag tycker fortfarande att landsbygdsministern skulle ha besvarat mina frågor. Det är frågor som oroar många skogsägare som hindras från att bedriva rationellt skogsbruk.
Ännu värre är det att regeringen gång på gång ger sig på den grundlagsskyddade äganderätten. Att lägga ansvaret på markägaren att ta reda på vilka arter som finns i skogen och ta hänsyn till varje fågel på individnivå är ett effektivt sätt att frånta skogsägarna rätten att bruka sin egen skog.
Men jag tackar miljöministern för svaret. Det är inte varje dag som man får ett svar där en representant för regeringen rakt av erkänner att den politik som förs mot skogsägare är helt fel och att bot och bättring är på gång. Det ska miljöministern ha en eloge för.
Men vad miljöministern än säger har alla skogsägare fått besked från Skogsstyrelsen, och detta besked är tydligt. Skogsstyrelsen generaldirektör säger: Det har funnits många oklarheter om hur artskyddsförordningen ska tillämpas, men i och med de vägledande domarna är det tydligt vad som gäller.
Men det är också tydligt att detta får orimliga konsekvenser. Skogsstyrelsens generaldirektör berättar således för Sveriges skogsägare att detta får orimliga konsekvenser. Detta kan ses som ett rop på hjälp, eftersom generaldirektören vidare säger att politiken sitter på lösningen.
Miljöministern säger att regeringen arbetar aktivt med det som behöver göras. Detta betyder att problemet inte är löst. Detta innebär också att skogsägare kommer att pausa all skogsvård utom röjning och plantering i väntan på ett tydligare besked. Ingen skogsägare vill nämligen riskera att bli åtalad för miljöbrott.
Så vad händer när skogsägare avstår från avverkning? Industrin behöver löpande tillgång till virke. Sågverk, bioraffinaderier och andra företag som är beroende av produkter från skogsbruket tvingas stoppa sin verksamhet. Detta kan komma att leda till brist på hygienprodukter, exempelvis toalettpapper.
Särskilt nu när produktionen av skogsråvara i Europa har minskat betydligt på grund av Rysslands krig mot Ukraina kan bristen på virke och hygienprodukter bli riktigt akut. Konsekvenserna kan bli ännu större än så. Vid brist på produkter från skogen kan Sveriges handelsbalans vända till underskott, vilket påverkar Sveriges ekonomi negativt.
Med en pågående flyktingkris, enorma behov för upprustning av försvaret och de extrema elpriserna och drivmedelspriserna behöver Sveriges ekonomi inte några ytterligare bakslag.
Boriana Åberg (M):
Jag tackar miljöministern för detta. Hon säger att skogsägare har uttryckt sin uppskattning. Det är inte den uppfattning som jag har fått. De skogsägare som jag har kontakt med hyser djup misstro mot regeringens handlingskraft. De känner sig utpekade, bland annat från Skogsstyrelsen, som någon storts potentiella miljöskurkar.
Alla skogsägare som jag har haft kontakt med instämmer i att biologisk mångfald är viktig. Det är just skogsägarna som är mest måna om att den ska bevaras. Som ägare bryr man sig om det som man har skapat. Ofta ärvs skogen från en generation till en annan och förknippas med en familjs eller släkts historia.
Men skogen ger också försörjning och arbetstillfällen. Detta måste respekteras. Fokus måste ligga på att bevara hotade arter. Man ska sträva efter att minimera skadorna. Men det ska också vara möjligt att bedriva skogsbruk. Det går ingen nöd på fåglarna i de svenska skogarna.
I dag finns det faktiskt närmare 15 miljoner fler fåglar än för 20 år sedan. Jag skulle vilja rekommendera miljöministern att titta på Skogsstyrelsens hemsida.
Där står det fortfarande, trots allt det som ministern anförde nyss, att om skogsägaren inte har full koll på allt kan Skogsstyrelsen begära ytterligare undersökningar och utredningar. Detta riskerar att slå mot just de mindre skogsägarna - ju mindre areal, desto större kostnader per hektar.
Mindre aktörer har inte råd att anställa egna utredare eller ekologer. De har inte heller råd att köpa en undersökning för ett par hundra tusen kronor från en miljökonsult.
Och om någon mot förmodan skulle ha råd med det skulle kostnaden för utredningen sannolikt överstiga nettointäkten, eftersom en normal avverkning i privatskogsbruket omfattar cirka två hektar.
Hälften av svensk skogsmark ägs av småägare, och 60 procent av virket från svensk skog kommer från privat, familjeägd skog. Jag förstår inte: Miljöministern står här och berättar om de goda intentionerna, men de facto ger man sig på de små företagarna.
Och varför för regeringen över huvud taget en så landsbygdsfientlig politik? Människor och företag på landsbygden lider redan svårt av de höga drivmedelspriserna och elpriserna. De behöver inte ytterligare regleringar och administrativa bördor.
Paradoxalt nog innebär Skogsstyrelsens bestämmelser att de stora skogsbolagen - till exempel det statligt ägda Sveaskog, som har stora interna resurser och historiskt även ovanan att avverka hundra hektar på ett bräde - kan fortsätta avverka. Är det verkligen regeringens intention?
Boriana Åberg (M):
Vi har en ond cirkel här. Myndigheten skyller på politiken, och ministern hänvisar till att vi har självständiga myndigheter, vilket är sant. Men man ska inte förringa att problematiken uppmärksammades redan 2016 av både Skogsstyrelsen och Naturvårdsverket. Inget hände dock.
Grundproblemet är att Sverige har överimplementerat direktiv från EU. I teorin har vi en regering som säger sig vilja att det ska fungera så smidigt som möjligt för skogsägarna. Förändringar sägs också vara på gång. Men i praktiken har vi fortfarande ett stort hot mot svenskt skogsbruk.
Skogsstyrelsens krav, som fortfarande gäller, ställer till väldigt stora problem för skogsägarna med höga kostnader och stora administrativa bördor utan att det gynnar vare sig arterna eller den biologiska mångfalden.
I den svenska artskyddsförordningen blandar man samman bestämmelser om hotade arter med skydd för fåglar, och så går man betydligt längre än vad EU-lagstiftningen kräver. Man har gjort en så kallad guldplätering av direktivet. Men resultatet ger varken guld eller gröna skogar.
Jag vill ställa en sista fråga till ministern, eftersom min talartid snart går ut: Kommer regeringen att införa den ordagranna lydelsen i EU:s fågeldirektiv så att man kan undvika de misstag som gjorts hittills?
Boriana Åberg (M):
Jag tackar ministern för svaret. Tyvärr undviker ministern att svara på mina frågor och ger i stället uttryck för en del allmänt tyckande. Fru talman! För någon månad sedan hade utbildningsministern och jag en debatt om forskningsetisk prövning och Överklagandenämnden för etikprövning.
Efter den debatten blev jag uppringd av flera forskare inom humaniora som ville berätta hur deras verklighet såg ut. Dessa forskare ville försäkra sig om att jag inte skulle avslöja deras namn och arbetsplats, detta för att de var rädda för repressalier. Fru talman! Jag är född och uppvuxen i ett kommunistland.
Jag känner väl igen denna rädsla för att bli av med jobbet eller bestraffas på ännu värre sätt när man uttryckte det minsta lilla missnöje med de styrande eller med den rådande ordningen.
Ministern uppehåller sig kring vikten av respekten för människovärdet och av att den personliga integriteten inte kränks, vilket är att slå in öppna dörrar då ingen har ifrågasatt detta. Det som ifrågasätts är den omfattande byråkratin och juridifieringen som hotar den fria forskningen.
Sedan Överklagandenämnden för etikprövning, Önep, fick tillsynsuppdraget 2020 har den åtalsanmält mer än 20 forskare. De flesta fallen har åklagare lagt ned. Ett har hittills lett till åtal, men domstolsförhandlingarna har av någon anledning skjutits upp.
Ministern säger att hon följer utvecklingen sedan lagskärpningen kom till. Anser ministern att systemet fungerar? Det gör inte jag. Fallet med forskaren i Lund, en välansedd läkare med decennier av praktik och forskning bakom sig, är skrämmande.
Hur Överklagandenämnden för etikprövning har hanterat fallet är inte värdigt en rättsstat. Därför ställde jag frågan om ministern är beredd att initiera en översyn av lagen.
Det hörs modiga röster inom forskarvärlden som anser att etikprövningen har blivit en tvångströja för forskningen och att det inte handlar om etikprövning utan om ren och skär maktutövning.
De som sitter i etikprövningsnämnden styr inte bara över vilken forskning som ska bedrivas utan även över enskilda forskares öden. Jag vill upprepa min fråga: Är ministern beredd att initiera en översyn?
Boriana Åberg (M):
Tack, ministern, för detta medhåll! Vi måste verkligen bekämpa byråkratin. Däremot är jag lite besviken över att ministern kallar mina uppgifter för påståenden och alltså underförstått menar att jag skulle ha hittat på dem.
Jag rekommenderar ministern att läsa artiklarna i DN underskrivna av några väl ansedda forskare från bland annat universiteten i Lund och Umeå. Min interpellation byggdes på deras artiklar.
De som har daglig insyn i den akademiska världen beskriver väldigt ingående hur den ökade byråkratin inom etikprövningen kväver den fria forskningen och skapar räddhågsna och skrämda forskare som inte vågar undersöka något som på minsta lilla sätt kan anses vara kontroversiellt.
Det är ett stort hot mot svensk forskning. Ministern pratar om internationella utblickar, och då vill jag gärna göra en sådan.
Sverige är ensamt bland de nordiska länderna i att reglera forskningsetisk prövning i etikprövningslagen som omfattar forskning inom alla ämnesområden.
Det är Sverige väldigt ensamt om i Norden. I Danmark, Finland och Norge finns det i stället särskilda lagar som reglerar etikprövning inom medicin och hälsovetenskaplig forskning medan etik inom övriga ämnesområden regleras i bland annat lagar om dataskydd och personuppgifter.
I Danmark, Finland och Norge har forskningsetiska kommittéer huvudansvaret för etisk prövning av forskning inom det medicinska och hälsovetenskapliga området. Inom övriga forskningsområden har myndigheter inom exempelvis dataskyddsområdet det övergripande ansvaret.
Det är en tydlig distinktion, och det är önskvärt att den införs även i Sverige. I exempelvis Finland finns ingen laglig reglering av etikprövning för forskning inom andra områden än medicin.
Det finns en forskningsetisk delegation som har publicerat nationella anvisningar som innehåller etiska principer för humanistisk, samhällsvetenskaplig och beteendevetenskaplig forskning samt förslag på hur etikprövning kan anordnas inom sådan forskning.
Där litar man på forskarna och deras förmåga att göra självständiga etiska överväganden. Varför kan inte utbildningsministern lita på att svenska forskare är kapabla till det?
Boriana Åberg (M):
Det är verkligheten som ger stöd för mitt påstående om att obekväm forskning kvävs.
Jag ska inte i detalj ta upp de två fallen som ministern inte vill kommentera, men där är det väldigt tydligt att forskning som anses obekväm för den sittande regeringen kritiseras på fel grunder.
Det finns en anledning till att Önep har bestämt att man till detta valår ska göra en översyn av forskning som handlar om kriminalitet och annat inom detta område. Det är en väldigt tydlig markering om att något inte står rätt till. Jag vill säga ytterligare något.
I sitt svar nämnde ministern hat och hot mot forskare som visar obekväma fakta. Tyvärr finns de som står för hoten inom systemet, inom Överklagandenämnden för etikprövning. Att bli anmäld till Önep utgör ett stort hot, och det gör att forskare håller sig inom upptrampade stigar. De blir konforma och ytterst försiktiga.
Forskningen på många områden riskerar att bli meningslös och irrelevant, medan viktiga samhällsproblem fortsätter att växa eftersom priset för att forska om dem är väldigt högt.
De forskare som har blivit anmälda av Önep har betalat ett otroligt högt personligt pris för det, och det är inte värdigt en demokrati som Sverige att behandla forskare på detta sätt.
Boriana Åberg (M):
Tack, ministern, för svaret! Och tack, Markus Wiechel och Björn Söder, för dessa viktiga interpellationer! Utrikesministern säger i sitt svar att det inte finns några planer i dagsläget på House of Sweden i Taiwan. Det är mycket oroande.
Faktum är att en majoritet i utrikesutskottet för någon vecka sedan ställde sig bakom förslaget om öppnandet av House of Sweden i Taiwan. Debatten i kammaren kommer att hållas i nästa vecka. Kan det vara så att Utrikesdepartementet inte följer vad som händer i utrikesutskottet?
Eller ännu värre, att Utrikesdepartementet struntar i vad de folkvalda vill? Rysslands krig i Ukraina har ritat om den utrikespolitiska kartan.
Det är ett skrämmande exempel på vad som kan hända när en maktgalen diktator drivs av ambitioner om återförening och när omvärlden inte agerar med kraft och i tid därför att man har gjort sig beroende av Putins naturgas. Omvärlden måste förhindra att något liknande sker i Taiwan.
Xi Jinping har lovat en återförening, med våld om det är nödvändigt. Det måste stå klart för Kina att omvärlden aldrig kommer att acceptera en återförening som sker mot det taiwanesiska folkets vilja.
Det måste stå klart att omvärlden kommer att agera och att det kommer att stå Kina mycket dyrt att anfalla Taiwan. Det senaste året har Kina ökat sin militära närvaro i Taiwansundet. Kränkningarna av Taiwans luftrum har eskalerat.
I EU:s strategi för samarbete i Indiska oceanen och Stilla Havet uttrycks att de ökade spänningarna i Taiwansundet kan ha direkt inverkan på säkerheten och välståndet i Europa. En uppgradering av den svenska representationen kommer att sända starka signaler om att Taiwan har vänner i Sverige.
Det kommer att sända starka signaler om att det kostar att ge sig på Taiwan. Valet är enkelt. På den ena sidan finns en kommunistdiktatur som kränker sina medborgares rättigheter, fängslar och torterar oskyldiga och har omskolningsläger för miljontals människor.
På den andra sidan finns en liberal demokrati. Utvecklingen i världen kräver att samarbetet mellan liberala demokratier stärks så att diktaturen Kina inte kan spela ut oss en efter en.
Det finns en aspekt till när det gäller uppgraderingen av den svenska representationen i Taiwan, nämligen servicen för de svenska medborgarna där. Med rätta känner sig dessa människor bortglömda och övergivna av den svenska regeringen.
När svenska myndigheter skickar brev med adressen Taiwan, Province of China, hamnar breven i Folkrepubliken Kina, där intresset för att vidarebefordra breven till mottagarna på andra sidan sundet är noll. För de enklaste konsulära tjänsterna måste svenska medborgare åka till Bangkok.