KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag blir väldigt förvånad över svaret. Det kvittar vilket distributionssätt man har när det finns över 640 olika kollektivavtal i det här landet och något som liknar dem ska appliceras på en kommun, som säger: Det är jag som kommun, Stockholms stad, som får bestämma hur den som ska leverera till mig ska arbeta, ta ut sin semester, ha sin försäkring och sin pension etcetera.
Det var väl det som var den svenska modellen, att vi inte skulle göra så att det helt plötsligt blir nya former där kommunerna sätter villkoren för avtalen? Det var väl ändå mellan arbetsgivare och arbetstagare? Då kan ju en lantbrukare fortsätta att sätta bra avtal om han har folk anställda på sin gård. Nu kan det bli så att fyra kommuner har fyra olika avtal, det vill säga att man ska jobba för en kommun på 25 procent och sedan 25 där, 25 där och 25 där, om man tänker sig att man ska leverera.
Ska jag dela mig i fyra delar för att kunna leverera, eller hur ska jag göra? Från början kan jag ju inte ens komma in genom dörren, för jag kanske inte arbetar åtta timmar om dagen. Det funkar inte, får då kan inte det som vi ska värna om - grödorna på marken - produceras. De säger ju inte: Vi tar paus nu, och i morgon kan vi börja växa igen, när kommunen har bestämt sig för hur kollektivavtalen ska gå till. Så fungerar inte världen.
När det gäller den svenska modellen ska dessutom, som jag tog upp i mitt förra inlägg, utländska företag konkurrera med svenska företag och få bättre villkor än de. Jag förstår inte retoriken här. Här har vi haft en debatt hela förmiddagen om export och hur beroende det här landet är av att kunna sälja sina varor och produkter och att vi faktiskt gör väldigt mycket gott i Sverige. Då ska det stå tillbaka för att man helt plötsligt ska gynna någon annan. Var ligger den svenska modellen i det? Förklara!
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Det var mycket om infrastruktur, och vi har ett utskott som engagerar sig mycket i den frågan. Jag tryckte på knappen för replik när Josef Fransson tog upp frågan om att motverka den ofrivilliga urbaniseringen. I min värld finns det, precis som jag beskrev det, två delar av Sverige: staden med förorter och landsbygden.
Båda delarna är viktiga och är till hjälp för oss på olika sätt i ett modernt samhälle. Min fråga är kort och gott: Tror Josef Fransson och Sverigedemokraterna på att det finns en potential för utvecklingskraft på landsbygden? Det lät ungefär som att man tänker sig någonting som har stagnerat och dött bort. Så ser inte jag på frågan. Jag ser det som en stor utvecklingspotential.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag tackar för svaret. Ja, ju mer skatter och pålagor man lägger på företagen, desto svårare har de självklart att konkurrera. Inom offentlig upphandling sysslar man också med mat, och därigenom finns det möjlighet att leverera till kommunerna. Den sittande regeringen är dock nu på väg att lägga fram förslag som kommer att förhindra lantbruket att göra mer av detta. Om vi ska importera mer blir det också mindre åkermark som används.
För mig är det väldigt viktigt att det svenska jordbruket och den svenska landsbygden kan vara med och bidra till även det europeiska och det globala på olika sätt. Det innebär att man också ska kunna exportera från landet. Jag skulle gärna vilja att Josef Fransson berättade om sin syn på Sveriges möjligheter som det lilla exportberoende landet och på möjligheterna på landsbygden och i staden.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Finanspolitik bygger på att elda på när det går dåligt för att upprätthålla och utveckla ett land som är på väg nedåt. I högkonjunktur brukar man försöka hålla igen för att skaffa sig en krockkudde för sämre tider. Just nu är det högkonjunktur. Samtidigt eldar regeringen på. 450 jobb är på väg bort från Findus, med sysselsättningseffekter i stora delar av Skåne och upp till Halland.
Det handlar om 500 kontrakterade lantbrukare - det är ett lågt värde. Det är regionala och lokala leverantörer och underleverantörer. Forskning är på väg bort. Samtidigt har vi landsting och kommuner som gör inköp för 1 000 miljarder. De skulle kunna vara en del av det lantbruk vi har och av landsbygden och sälja sina råvaror till kommuner och landsting. Man försvårar för dessa företag att delta i de upphandlingarna.
På energiområdet är det kärnkraftsavveckling i förtid med uppåt 21 000 jobb i fara och tekniktapp. Spotify har svårt att rekrytera och hitta bostäder. Det är en tjänstesektor som vi behöver och som vi behöver se växa, där människor kan få sitt första jobb. Det handlar om instegsjobb och om att starta företag för att andra ska kunna gå till sina arbeten i en modern välfärd med vardagspussel, inte minst för kvinnor.
Det handlar om alla dessa frågor kring saker och ting som man kan se bakom nästa husknut. Med detta sagt och med tanke på svårigheterna och det som håller på att hända i Sverige vill jag fråga Mattias Jonsson: Vad är planen framåt?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Ja, man kan vända och vrida på en fråga och få det till vad man vill. Det finns ingen som inte är orolig och bekymrad över vad som händer. Det som bekymrar mig, Mattias Jonsson, är faktiskt de höga skatterna som sätts på företagande och allt regelkrångel och att man försätter ett lantbruk i detta på det här sättet. Jag vill att det här ska tas till vara. Det är det jag står här och säger.
Jag frågar: Vad är planen för att ta till vara arbetstillfällen, möjligheter i Skåne och forskning så att vi inte står utan detta i framtiden? Man gör mat till äldreomsorg, till skolor och till människor som mår dåligt och har svårt att äta. Jag är bekymrad. Jag är jätteorolig. Det är därför jag lyfter frågan. Det handlar inte om någonting annat än att det finns en enighet om att lösa detta på lokalplanet.
Men jag måste ställa frågan till regeringen: Hur kan svaren vara högre skatt och mer regelkrångel och problem för företag framåt? Det är det jag vill att du svarar på, Mattias Jonsson. De ska inte ha sänkta skatter. De ska alltså ha högre skatter. Hjälper det befolkningen i Sverige och företagandet?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag tänkte uppehålla mig vid mathantverk, Elisabet Knutsson. Jag kommer då tillbaka till den fråga som nu berör oss mycket hemma i Skåne med tanke på Findus och dess situation. Företaget har bedrivit forskning under lång tid och har i dag en odling som innebär att man kommer under nivåerna för barnmat i EU-direktiven. Man kan alltså få skördar som man inte riktigt kan få på samma sätt om man odlar ekologiskt.
Man har en tillsats som växten använder, och när den är klar är tillsatsen borta. Det gör att produktionen blir stor och att man i stort sett får full täckning på det man gör. När det gäller de värden som forskningen innebär och hela det kvalitativa arbetet är jag intresserad av att höra hur Elisabet Knutsson ser på detta. Det handlar om att vårda dessa värden. I dag importerar vi en stor del ekologiska grödor.
Jag har inget emot ekologiska grödor. Men samtidigt finns här långt framskriden forskning som visar på goda resultat både när det handlar om att förse människor med livsmedel och när det handlar om att odla. Jag tycker att det vore förfärligt om detta försvann, och jag skulle därför vilja veta hur Elisabet Knutsson ser på det. Jag vill också koppla på frågan om Kemikalieinspektionen, som den moderata kommittén har en motion om i näringsutskottet.
Vi vill att myndigheten ska verka för att jobba sida vid sida med företag så att vi får en utveckling och inte bara en avveckling och ett stopp och belägg. Man borde i stället se kemikalier som en del av någonting positivt, och man borde kunna ersätta andra och ge hjälp och stöd på vägen. Jag skulle vilja veta vad Elisabet Knutsson har att säga om det.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack för det, Elisabet Knutsson! Självklart är det ingen som tycker att detta är bra; tvärtom tycker vi alla att det är en dålig och tråkig utveckling vi ser framför oss. Det finns en samling kommunalt bland politiker och en samling totalt i samhället. Det finns också ett samlat brev till regeringen från Familjen Helsingborg, det vill säga de omgivande kommunerna, över partigränserna.
Den stora frågan är att man finns med på vägen som en del av detta för att hitta lösningar som man behöver ta till vara för att komma vidare i det här. Jag betvivlar inte att det inte finns någon som tycker att det här är ett bra förslag. Jag vill bara höra hur man ser på utvecklingen. Det var också därför jag ställde frågorna om skatter och pålagor framöver.
Man kan se på företagen hur viktigt det är att vi har ett land som kan vara med och konkurrera med andra länder och finnas med på en marknad för att skapa utveckling och tillväxt här hemma i Sverige.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Mattias sa att det finns många likheter. Så är det. Jag tänker dock hålla mig till en av olikheterna, i alla fall som jag har förstått det hitintills. Hela landet ska leva. En del av detta handlar om flygplatserna, de regionala flygplatserna. Det är ett nav i Bromma som gör att man kan ta sig mellan orter, till och från landsbygd och in till Stockholm.
Det handlar om företagande och ett växande Stockholm med potentiella förutsättningar. Och företag ute i landet kopplas till detta. Jag tänker också på hållbarhet. Vi har en regering som säger sig syssla med innovationer. För mig är en del av innovationer teknikutveckling. Då skulle jag vilja ställa en fråga till Mattias.
För mig handlar det inte om att stoppa en utveckling utan om att göra någonting smart med den. Vi hörde här om smart regional tillväxt. Jag skulle vilja veta vad tanken är. Riksdagen har ändå sagt att man inte vill se att det görs en utredning. Sedan tillsätts en person som ska utreda en stängning av Bromma. Samtidigt kommer det förslag om flygskatt, som också försvårar för dem som ska resa.
Det handlar om företagande, jobb etcetera, som påverkar målen som regeringen har.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Ja, mina frågor är konkreta. Nu säger Mattias att vi inte ska ha sämre kommunikationer, men Bromma påverkas av olika intressen. Det ligger där det ligger. Har regeringen för avsikt att stänga Bromma? Det är den ena frågan. Den andra frågan gäller flygskatten. Vill ni ha flygskatt, eller kan ni tänka att flyget också är en del av infrastrukturen i Sverige, där vi tittar på tekniska lösningar?
Det handlar om att hitta bättre bränslen och om att det blir mindre utsläpp. Man kommer att hitta smarta lösningar för flyget. Är flyget en del av regeringens politik i framtiden från och med nu?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Elisabet Knutsson tog upp Arlanda, den andra flygplatsen, som vi vet inte räcker till för vad som behövs för att det ska finnas en fungerande infrastruktur när det gäller flyget. Jag skulle vilja veta vilka effekter Elisabet Knutsson ser om hon nu menar att utredaren ska komma fram till att bostäder ska byggas på Bromma och hur hon tänker ta sig an den lösningen.
Jag har ännu ett par frågor till Elisabet Knutsson - samma som tidigare. Ser Elisabet Knutsson som miljöpartist tekniska innovationer och förändringar som en lösning? Är flyget en del av framtiden för Miljöpartiet?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Mina frågor till Elisabet Knutsson är ungefär desamma. Elisabet Knutssons tryckte i sitt anförande väldigt mycket på hållbarhetsutveckling och långsiktighet, tyckte jag när jag lyssnade. Om jag börjar med Akademiska Hus tänker jag som så att nu finns det ett bredare uppdrag att bygga.
Vi har en bostadsdebatt och bostadsdiskussioner om brist på bostäder och om att studenter behöver boende. Man ska bygga studentbostäder. När det är en sådan brist på sådana bostäder förstår inte jag varför man väljer att göra detta uttag. Man skulle ju kunna bygga ännu fler och samtidigt belåna om man så vill för att komma ned i soliditet, om det är det som det handlar om, för att nå de mål man vill. Det var den första delen.
Sedan skulle jag också vilja höra lite mer av Elisabet Knutssons resonemang kring det statliga bolaget SJ och den stora infrastrukturdebatt som har varit. Tonläget där har varit väldigt högt, vilket också har sagts här tidigare, om att man ska bygga mer och satsa på tåget för att fler ska kunna resa. Vad är svaret på det? 2 miljarder är ju pengar som skulle kunna användas väl för investeringar.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Ägardirektiven kan regeringen ändra när de vill. Regeringen har ju valt att göra som man nu gör, det vill säga man plockar ut de här pengarna från Akademiska Hus och också från SJ. Elisabet Knutsson nämnde år 2014. Då gjorde man en ägarförändring som man har att följa. Men var någonstans står det att man ska plocka ut 2 miljarder kronor från SJ? Det finns inte.
73 miljoner, 157 miljoner, 12 miljoner och 90 miljoner - det är pengar som alliansregeringen använde under alla sina år. På ett år använder ni nu 2 miljarder som ni tar ut. Hur ska man kunna se det som något annat än en budgetregulator? Man blir orolig, och det är inte bara vi som blir oroliga, utan det gäller även företaget. De ska ju göra stora investeringar framåt.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Eftersom Birger Lahti kom in på en principfråga tänkte jag att vi kan fortsätta diskutera den i ett debattinlägg. Vi tycker olika om statliga bolag och vilket ändamål de ska tjäna. Jag skulle vilja fråga Birger Lahti om till exempel SAS och Orio är bolag som staten ska äga.
Är det en kärnverksamhet för en stat att äga bolag som Orio, som sysslar med reservdelar till bilar då vi har haft Saabtillverkning i landet? Och hur ser man på SAS? Vill Vänsterpartiet att vi ska bygga på med fler bolag och utöka? Eller är ni nöjda med den mängd bolag som finns? Hur ser ni på detta?
Ska staten syssla med reservdelar till bilar så som Orio har gjort?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Man kan stanna vid att säga att det finns ägardirektiv som gör att man inte kan göra någonting, eller också kan man ta på sig rollen att påverka ägardirektiven om man vill någonting annat. Arbetar Miljöpartiet aktivt för att koppla ägardirektiven till klimatet och ta bort affärsmässigheten? Det skulle jag vilja veta.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag vill säga till arbetsmarknadsministern att rätt ska vara rätt. Jag hörde ökade klyftor på tv:n och skrev ned det. Men om jag har hört fel beklagar jag det. Det är bra. Det handlar om viktiga jobb för att man ska komma in på arbetsmarknaden. Jag vill understryka att RUT-avdraget innebär lägre trösklar in på arbetsmarknaden. De blir en sorts instegsjobb som är oerhört viktiga pusselbitar.
Jag är glad över överenskommelsen som gjordes den 23 oktober. Men jag tror också att långsiktighet behövs. Det är den som jag, Erik och Ulrika är ute efter i våra inlägg. Vi ser dem som vardagsjobb. Det är som sagt också en jämställdhetsreform. Jag vill understryka att jag tror att den kommer att ge mycket bättre effekter än en pappamånad, som man inte har kunnat se de effekterna av.
RUT-avdrag är en pusselbit i vardagen för familjer, inte bara här och nu utan även framöver. Jag tänker mig att vi kommer att få se mycket mer av den sektorn växa fram. Det är en arbetsskapande åtgärd. När det gäller valideringen, som arbetsmarknadsministern tog upp i sitt svar, tycker jag att det är bra att man jobbar med frågan och inser att den har legat långt efter.
Upphandling gör att de tjänsterna kan bli väldigt precisa och kan leda till snabbare handläggning med bibehållen kvalitet. Det är också bra att det ges ersättningar till kommunerna. Det tar lite lång tid. Det är gamla lösningar. Jag har förstått att man faxar in papper i dag.
Det känns lite gammalmodigt och leder till en tröghet i systemet som blir tungt i ett sådant läge som vi befinner oss i. Det talas om en nio månader lång procedur för att få in papperen till Migrationsverket. Sist men inte minst sa Ylva Johansson, som jag uppfattade det i alla fall, att det är pragmatik när det gäller vardagsjobb och att man lyfter på alla stenar. Det tackar jag för.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Det var ett bra inlägg från Maria Malmer Stenergard om social dumpning. Alla dessa delar handlar om lagstiftning. Har vi otillräcklig lagstiftning, eller används den inte som den ska? Jag tror att lagstiftningen finns där men att man inte använder den. Att politiker gör dumma köp tycker jag inte ska gå ut över företag brett, utan då får man se till att de upphandlar på rätt sätt. Det gynnar ingen av oss att vi får monopolsituationer eller företag som slår ut andra med osjysta villkor.
Så ska vi absolut inte ha det. Därför ser vi en annan lösning än vad ministern uppenbarligen gör. Jag vill ta upp utstationeringsdirektivet. Som Maria Malmer Stenergard sa innebär det att till exempel NCC, som är ett stort företag i Sverige och som har verksamhet i ett europeiskt land utanför Sverige, via sitt utländska företag kan vara med i en upphandling här och kanske vinna, om den hårda kärnans villkor ska vara fler krav för svenska företag i Sverige än för andra företag.
Men företag som bara verkar i Sverige, vilket många gör, får en tuffare situation än det företag som har verksamhet utomlands. Då kommer likabehandlingsprincipen igen. Jag vill ställa en fråga till ministern. Jag ställde den till näringsminister Mikael Damberg i höstas, och det var civilministern som gav mig svaret att man inväntar utredningen.
Nu finns chansen att som en följd på det hela förklara här vad ni avser att göra åt det, Ardalan Shekarabi. Tycker ni att det är en bra idé att ha hårdare villkor för svenska företag här hemma när de då inte kan konkurrera på samma villkor som andra? Det kommer att påverka domstolsarbetet om man börjar gå utanför lagstiftningen och inte använder likabehandlingsprincipen. Hur ser ni på den frågan?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Låt mig börja med Nuonaffären eftersom den kom upp. Under dåvarande regering begärdes papper ut på hur det gick till. Medierna hittade inte ett enda papper, och regeringen skulle lämna ut dem. Det betyder att det gjordes muntliga avtal före alliansregeringen.
Man kan önska mer av processen, men det har tagits många steg framåt. Det har gått från muntliga avtal under regeringen Perssons tid till nya etiska och moraliska regler för detta.
Mikael Damberg säger i sitt svar att han som företrädare för ägaren kommer att hålla sig noga informerad om processen för att förvalta den långsiktiga värdeutvecklingen så att den blir bästa möjliga och så att man når sina hållbarhetsmål. Vi hade en debatt den 27 augusti om ett annat bolag, Telia Sonera.
Ministern avslutade då med att säga: "Frågan om man ska vara kvar på eller lämna en marknad handlar ytterst om att hantera tillgångarna ansvarsfullt så att svenska folkets tillgångar sköts på ett bra sätt." Det är ju ett antal faktorer som ska tas i beaktande. Också Lars Hjälmered var inne på vad som händer i ett läge där man beslutar sig för att behålla kolkraften i Tyskland.
Vattenfall har sedan 2010 ett uppdrag från riksdagen att affärsmässigt bedriva energiverksamhet på ett sådant sätt att bolaget leder utvecklingen mot miljömässigt hållbar energiproduktion. Det innebär att regeringen som ägare i sin styrning av Vattenfall inte ska vidta några åtgärder som strider mot det av riksdagen beslutade uppdraget att Vattenfall ska vara och agera affärsmässigt.
Hur ser ministern och juristerna på att det kan uppkomma ett läge och en situation där man inte får sålt brunkolsverksamheten? Då behöver regeringen ta ställning till affärsmässigheten. Finns det något läge då man kan känna sig tvungen att behålla denna verksamhet?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack, ministern. Ministern började med att säga nej till att gå till riksdagen här och nu. Så tolkade i varje fall jag och Lars Hjälmered det. Sedan har man detta med affären och omvärlden. Jag glömde i mitt förra anförande att säga detta om Nuon. Det hände saker och ting på världsmarknaden som gjorde att gaspriser blev helt annorlunda. Nu ser man olika möjligheter. Det kan tänkas att man kan kalla det för att leka med olika teorier.
Men man måste ändå ta hänsyn till och fundera på: A händer eller A inte händer blir det B. Om inte B händer blir det C. Sådana kalkyler måste man göra som en regering och även som ett bolag. Jag kommer till riksdagen om det blir ett dåligt bud, säger ministern. När är det ett dåligt bud, kan man fråga sig? Det kan vi igen spekulera i. Regeringen har inom ramen för sin affärsmässighet möjlighet att säga saker och ting, tänker jag.
Den kan säga: Ni ska göra detta utifrån aspekten att man antingen får ett för lågt pris eller är tvungen att behålla en verksamhet. Vad är er önskan? Vad vill ni göra? Hur tänker ni om detta?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack, statsrådet, för det utvecklade svaret! År 2013 är tre år sedan, så förhoppningsvis har det utarbetats praxis på vägen. Det har ju gått en tid. Nu är utredningen på väg fram. Vad jag förstår av remisser finns det fortfarande en problematik där man i de här svaren tar upp att KOS-reglerna bör ses över. Angående de allmänna intressena: Jag tog upp att de finns och att de är reglerade.
Jag ser inte personligen någon orsak till att man inte kan titta på allmänna intressen som behöver finnas där samtidigt som man har en översyn av att detta inte tar en väg som inte är bra. Jag tänkte ta några exempel. Jag hörde häromveckan om en kommun där man har startat en biograf och därmed slagit ut den privata entreprenören. Hur kan detta vara möjligt? tänker jag.
Vad är det som gör att en kommun anser sig vara proffs på att erbjuda bio till allmänheten? Det är en märklig hantering. Ett annat exempel är när brandmyndigheten ska kontrollera ett företags brandskydd och på utvägen lägger ett kort i receptionen, för att ta det bildligt, där man erbjuder sig att åtgärda de fel och brister som man har funnit vid inspektionen. Därmed konkurrerar man med företag vars affärsidé är just att erbjuda sådana arbeten.
Ett tredje exempel är när kommuner bedriver gym, och det är inte helt ovanligt. Ovanpå detta händer det att kommunen talar om för de anställda att de ska välja det egna gymmet om de vill få tillgång till friskvårdspengarna.
Jag har inte tänkt be statsrådet att gå in på de enskilda ärendena, men jag frågar mot bakgrund av dessa tre exempel och andra exempel vilket näringsliv vi ska ha och hur vi ska se på det offentliga i perspektivet med lagen om konkurrensbegränsande offentlig säljverksamhet i såväl kommuner som landsting och statliga myndigheter. Statsrådet tillhör dem som säger sig värna om de små företagarna från norr till söder.
Det är viktigt att det kan fungera väl. Jag är bekymrad över hur det ser ut. Regeringen säger att det behövs en praxis och att ni behöver vänta ytterligare. Men jag skulle ändå vilja att ni tittar på detta. Jag fick ett exempel på 15 möjligheter som ni hade tittat på.
Men om man nu har målsättningen att få ned arbetslösheten och värna företagen både här hemma och i utlandet, då är de små kugghjulen i det lilla perspektivet så viktiga både för de ungdomar som vill starta eget och för folk som är etablerade på arbetsmarknaden.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Vi kan, statsrådet, vara överens om att det finns en roll för allmänhetens intresse. Jag var i Norrbotten i helgen - vi reser ju över landet och tittar på hur det ser ut - och visst kommer man till ställen där det finns. Men fortfarande ser jag att det finns begränsningar i detta som gör att man ska uppfylla en hel del för att man ska få särhjälp för att hålla igång verksamheten.
Beträffande offentlig service och valfrihet: Det är klart att båda fyller en funktion, precis som näringsministern säger. Men slagsidan kan gälla en fungerande konkurrens i det lilla, där man som företagare är beroende av att man har olika små bitar man får bidrag till, för att kunna få en helhet så att företaget rullar på. Om det offentliga då går in och tar över skapar man en monopolsituation, och de här företagen försvinner.
Det är den slagsidan som jag är bekymrad över, att man kommer på den sidan. Vi har också den statliga sidan. Jag vet att Lars Hjälmered tidigare ställde en fråga till statsrådet angående tvätterier, så detta finns på alla nivåer, där man ger sig in i branscher där det kanske finns de som bättre skulle kunna använda detta att man kan köpa tjänsterna än att man lägger ut det på det offentliga.