Maria Arnholm (L):
Jag tror att en av de viktigaste sakerna som behöver hända, för att vi ska ta ordentligt steg när det gäller jämställda löner mellan män och kvinnor, är att män och kvinnor delar på föräldrapenningdagarna.
Därför var jag en stolt medhjälpare till Bengt Westerberg när han genomförde den första pappamånaden, därför är jag glad för att det finns en till, och därför är jag glad för att det finns en jämställdhetsbonus, för att vi där prövar ett annat sätt att öka den jämställda fördelningen.
Det har förts en diskussion i politiska kretsar under ett antal månader kring formuleringar i regleringsbrevet till Försäkringskassan. Den handlade om en skrivning som försvann, vilket Nyamko Sabuni var väldigt olycklig över. Hon och jag tillsammans har återinfört den med en delvis annan lydelse men med samma mycket starka signal: Att verka för ett jämställt föräldraskap är en viktig uppgift för Försäkringskassan.
Jag tycker att det är olyckligt att Gustav Fridolin säger att det förhåller sig på ett annat sätt, för det uppdraget tycker jag är mycket tydligt. Min mycket respekterade företrädare Nyamko Sabuni och jag är överens om det. Så till löneskillnaderna.
En av dem är de oförklarade löneskillnaderna, som kanske i ganska stor utsträckning handlar om att män och kvinnor diskrimineras på ett orättvist och lagvidrigt sätt. Då finns det lagstiftning och institut för att göra något åt det. Det har minskat lite, men det finns fortfarande mer att göra, och det är jättebra att DO nu satsar mer på det. Ett annat skäl gäller heltid kontra deltid.
Ibland glömmer jag själv bort att det faktiskt är väldigt bra att det finns möjlighet att jobba deltid. För många barnfamiljer är det ett fantastiskt sätt att kunna förena förvärvsarbete och föräldraskap. Men det har fått en mycket olycklig utveckling när det blir ett sätt för offentliga och privata arbetsgivare att lösa schemaläggningsfrågor, där normalläget är att man ska jobba deltid. Detta är mycket viktigt att göra något åt.
Jag är tveksam till lagstiftning i de här frågorna men förväntar mig av de arbetsgivare som så att säga är politiskt tillsatta att de fortsätter att jobba med detta, som man redan gör i många kommuner och landsting. Sedan har vi den sista, stora, svåra frågan, där nog ingen av oss har svaret riktigt än. Den handlar om den könssegregerade och könsvärderade arbetsmarknaden.
När det gäller den segregerade arbetsmarknaden gör vi insatser med tekniklyft och lärarlyft. Vi tittar på vad vi kan göra i förskolan för att bryta de könsbundna valen.
Men vi har inte kommit längre än att det fortfarande är så att 40 000 män och 4 000 kvinnor är byggarbetare och att 30 000 män och 3 000 kvinnor är bilmekaniker, medan det är 280 000 kvinnor som är undersköterskor och vårdbiträden. Där har vi löneskillnader mellan 20 000 och 25 000 kronor, och det är en stor del av den skillnaden vi hela tiden talar om.
Jag tror att både Gustav Fridolin och jag önskar att vi visste vad vi skulle göra åt detta. Men den könsvärderade arbetsmarknaden är en av de stora utmaningar som jag ser framför mig i min roll som jämställdhetsminister, och jag tror att jag delar den med många andra. Att göra något åt den är det jag brinner för allra mest.