Erik Ullenhag (L):
Ibland får vi höra att vi gör för lite i regeringen. Nu tillsätter vi en massa utredningar, och det är bra. Jag ber om ursäkt, men det är så lagstiftningsarbete fungerar. Vi måste först tillsätta en utredning och sedan göra verklighet av det. Vi tillsätter inte utredningar för att vi inte vill göra förändringar. I grunden ser jag ett stort reformbehov av just svenska för invandrare. Nu gav jag några positiva exempel, men ska man se hur det fungerar där det inte är lika bra så hade vi en tidigare diskussion där vi sade att man vill komma i arbete.
Säg att jag kommer som nyanländ i maj-juni. Sfi sommarstänger, och jag kanske får en plats på sfi i september-oktober. Man kan tycka att ett par månader inte är så lång tid, men de första månaderna i ett nytt land är jätteviktiga. När jag väl har fått den här platsen i oktober kanske en arbetsförmedlare, etableringslots eller någon annan säger att vi kanske ska försöka få en praktikplats för din svenskundervisning.
Men just i den kommunen blir det lite svårt, för där ligger svenskundervisningen mellan 11.00 och 14.00 varje dag, måndag till fredag. Jag delar Maria Stenbergs oro för hur arbetsgivaren ska kunna ta emot praktikanter. Jag kan berätta att det finns få arbetsgivare som tycker att det är en bra idé att ta emot någon mellan 09.00 och 10.30 och sedan mellan 14.30 och 16.00 och kunna få in det i verksamheten. Det krävs en större förändring när det gäller strukturen för svenska för invandrare, och på massor av håll i landet har man redan fattat det.
Det vill säga, vi måste anpassa svenskutbildningen för människor med olika bakgrund. För vissa är det jättebra att sitta och läsa svenska 40 timmar i veckan, för de ska läsa vidare på universitetet och behöver så snabbt som möjligt få så mycket svenska som möjligt. För många andra är motivationen, nyckeln in, vad man ska ha språket till. Då kanske man kan få en kombination av att läsa svenska på kvällar och helger och att vara ute på praktik på en arbetsplats.
Som jag sade i mitt förra inlägg: Vi får se hur det går, men vi har avsatt pengar för att kunna få fram de här 6 000 praktikplatserna, och det är för dem som ofta har en lägre utbildning. Men vi behöver också fundera kring hur vi möter en demografisk utmaning i ett läge där vi riskerar arbetskraftsbrist sida vid sida med arbetslöshet.
Arbetsmarknaden är inte så enkel som att vi ser att vi behöver hundratusentals människor i offentlig sektor, och så fyller vi på där med människor som står utanför. Det är därför det är så centralt att klara en integrationspolitik där den invandrade faktiskt är en person man vill anställa, och då är det tidiga insatser som gäller för att klara det steget in. De positiva exemplen jag pekade på var där kombinationen svenska och jobb är nyckeln in.
Det handlar dock inte bara om praktikplatser, utan vi gör en del andra saker. Vi har nystartsjobben och instegsjobben som i och för sig är kraftigt subventionerade, men det innebär att en nyanländ kan komma ut på en arbetsplats och få en möjlighet att få kontakter och nätverk in i samhället. Vi är ännu mer, skulle jag hävda, diversifierade när det gäller de invandrare som kommer nu än vad vi har varit tidigare.
Om vi förenklar lite grann hade vi tidigare först en arbetskraftsinvandring och sedan en flyktinginvandring av människor som i huvudsak var ganska välutbildade, till exempel iranierna. Människor som flydde till vårt land hade i huvudsak en ganska hög utbildning med sig. Dessa kommer nu också, men samtidigt kommer det en större grupp som har mycket låg utbildning med sig, och det är lite nytt.
Vi har haft sådana invandringsperioder, men det ställer nya utmaningar framför oss och då behöver vi vända på fler stenar för att skapa möjligheten att lära sig svenska i kombination med ett jobb. Det fel vi har gjort historiskt har varit att jobbet skulle komma efter svenskan, det vill säga att man först skulle få godkänt i svenska. Då tog det lite för lång tid för den som hade svårt att lära sig språk, och de kom aldrig in. Det är den utvecklingen vi måste bryta.