KBLab/rixvox huggingface dataset:
Marie Nordén (S):
Krister Hammarbergh hoppas och hoppar på tåget att anklaga Kriminalvårdsstyrelsen. Men det löser inte problemet i den situation som nu är. Det är majoriteten som måste ta ansvar. Justitieministern vill gömma sig bakom en revision och en översyn. Det är inte fel i sig att göra sådana, men det löser inte problemet i den situation som nu är.
Det är många som känner sig lurade och upprörda, säger Beatrice Ask. Ja, det är det. Det är många som känner sig lurade och upprörda över att vi i dag har en regering som inte ser sin roll i att fördela de statliga resurserna över landet eller behovet av att våga fatta ett beslut i Regeringskansliet om att de statliga jobben ska spridas över landet.
Det gjorde vi när vi fattade ett försvarsbeslut som var jobbigt och väldigt smärtsamt för många inblandade. Men vi fattade beslutet att kompensera för de statliga jobben. I dag har vi en regering som aktivt bedriver en motsatt politik och aktivt flyttar de statliga jobben ute i landet tillbaka till Stockholm.
Den här frågan är för viktig för att landa i politisk prestige eller i att man anklagar varandra. Den här frågan berör väldigt många människor i Jämtland. Det är människor som drabbades av försvarsnedläggningen och den senaste nedläggningen i Östersund av Frösö behandlingshem. Det blev också en fråga för regeringen.
Men där valde regeringen att helt och hållet säga att myndigheten tar ansvar för det. Det finns många som har förhoppningar om anstalten och de möjligheter den skulle ha öppnat för dem att komma tillbaka till arbetsmarknaden och arbetslivet igen. Det är just därför vi har diskussionen här i dag och det är så viktigt att ministern ser sitt ansvar att fatta ett beslut.
Det är inte, precis som Thomas Bodström sade tidigare och som ministern också är medveten om, någonting som har dykt upp den här månaden. Det är en fråga som man har jobbat med väldigt länge. Oavsett vilka resurser som regeringen har tillfört myndigheten under åren har Kriminalvården inte möjlighet att uppföra anstalten utan att regeringen är med och bidrar.
Jag vill återigen säga att detta inte var en budgetfråga när vi fattade beslut om budgetpropositionen och pekade ut Haparanda och Östersund som två kommande anstalter. Det var inte en budgetfråga då, men det är en budgetfråga nu. Nu har den här regeringen möjlighet att ta ansvar för det. Det finns väldigt olika åsikter om vilka behov man kommer att ha i framtiden.
När ministern beskriver situationen kan man tro att alla behov är tillgodosedda när det gäller platser inom Kriminalvården. När man talar med domstolsväsendet, åklagarväsendet, polismyndigheten, Brå och för den delen också Kriminalvården ser det helt annorlunda ut. Detta är två anstalter som många säger sig behöva om man inte ska hamna i samma situation som vi var i på 90-talet när det var en överbelastning.
Det var väldigt lätt att ta sig ut, och det var inte en rimlig situation för många. Hursomhelst är det jobb som är väldigt viktiga för jämtarna. Vi får se vad revisionen leder till. Den kommer vi att följa. Men det löser inte problemet som det nu är.
Marie Nordén (S):
Jag börjar med att kommentera Krister Hammarberghs inlägg. Den tidigare regeringen fattade beslut om ersättningsjobb i bland annat Östersund. Vi genomförde också samtliga under den mandatperiod som det gällde. Det här är ett av de få som var eftersläntrare. Det föregicks inte av några politiska diskussioner. Alla var överens om tagen.
Det väcktes ingen interpellation av någon moderat eller centerpartist eller någon annan borgare i riksdagen som ifrågasatte en anstalt i Östersund och Haparanda, bland annat. Det är nu ett beslut behöver fattas av regeringen vad gäller ett hyresavtal på 25 år. Sedan handlar det om att det hamnar i budget 2012.
Både justitieministern och Krister Hammarbergh är mycket väl medvetna om att det 2005, som var vårt sista budgetår för den gången, inte fanns någon möjlighet att budgetera för någonting som skulle ligga 2012. Men man kan ju alltid slå ifrån sig ansvaret. Vi är inte betjänta av ett icke-besked just nu. Det är färdigprojekterat i Östersund och Haparanda. Ska man börja bygga någonstans är det just på de platserna.
Jag hoppas att i alla fall få det beskedet från ministern - att man inte springer i väg och börjar lägga ned resurser på någon annan plats för att bygga något mer angeläget där det kanske är mer tättbefolkat och finns fler människor som kan ge en röst i nästa val. Ministern kan ha en åsikt om placeringen av en anstalt. Häktet är viktigt; Thomas Bodström tog upp den frågan.
Det handlar om en besparing på Kriminalvården, men en kostnad bara på polismyndigheten med 4 miljoner kronor per år om häktet försvinner från Östersund. Vi kommer att följa frågan noga. Det är en viktig fråga för östersundarna. 220 jobb kan tyckas vara väldigt lite här i Stockholm, men i Östersund är det många jobb.
Jag vill ha en seriös diskussion om det här, och östersundarna vill ha ett besked från ministern om att hon ställer sig bakom en anstalt i Östersund.
Marie Nordén (S):
Jag hade inte heller tänkt gå upp i denna debatt. Men Åke Sandström går upp och förvränger på något sätt hela grundlagen. Jag är tvungen att kommentera det eftersom det inte finns möjlighet för tidigare talare att kommentera det. Jag tycker att Åke Sandström ska läsa grundlagen där det tydligt sägs att all makt utgår från folket och att regeringen har ett ansvar för myndigheterna. Man kan inte låta bli att förundras över regeringens förhållningssätt när det gäller de statliga jobben.
Precis som Berit Andnor säger finns det en aktiv vilja att flytta jobben från olika delar i landet tillbaka till Stockholm. Regeringen har inga problem att bedriva ministerstyre och ta ställning till var de statliga jobben ska vara. Jag kan konstatera att vi i Jämtland hade en förhoppning om att få till stånd statliga jobb genom en anstalt.
Men detta vill regeringen inte ta i med tång utan ställer sig vid sidan om och säger: Detta är inte vår sak att ta ställning till. I Jämtland kan vi tydligt visa på att statliga jobb betyder mer än bara dessa jobb. De genererar också viktiga jobb i näringslivet.
Men när man aktivt har tagit bort statliga jobb i landet har vi sett hur ansvaret för servicen ute i landet har krympt med denna regering. Det statliga stödet till service blir allt mindre. Jag tycker att det finns anledning att fundera över om regeringen med Moderaterna i spetsen över huvud taget har någon vilja att bedriva en aktiv regionalpolitik.
Här har Centerpartiet, precis som i många andra frågor, abdikerat. Man har känt att Centerpartiet tidigare har haft en tydlig regionalpolitisk prägel, men den finns inte kvar längre. Det tycker jag att också detta svar visar. Jag tycker också att debatten som sådan visar att det finns en vilja att försöka upprätta något slags heder i detta sammanhang i regionalpolitiken som Centern ändå har som en hjärtefråga.
I dagsläget är det två centerherrar som stöttar ministern. Jag kan konstatera att så inte var fallet i fredags när vi debatterade uranbrytning. Det är bara att beklaga att partilinjen är så varierande.
Marie Nordén (S):
Det går bra att läsa ur både regeringsförklaring och budgetskrivelser och att tala om att man har fina riktlinjer. Men man måste också efterleva de riktlinjerna. Jag tycker att regeringen, med Centern i spetsen, tydligt har visat att man inte vill sprida de statliga jobben. Centern har abdikerat när det gäller regionalpolitiken. Det är så tydligt att man har underordnat sig en helt annan politik än den man vill stå för. Det är bara att titta på den indragning av statlig service som nu skett ute i landet.
Jag tycker att det är anmärkningsvärt att Maud Olofsson i samma andetag som det pratas utlokaliserade myndigheter börjar prata om effektiva myndigheter. Menar Maud Olofsson att det inte skulle vara effektivt att driva statlig myndighet ute i landet? Är det beskedet Maud Olofsson vill ge till alla statligt anställda som jobbar på myndigheter som ligger utanför Stockholm?
De bedriver ett väldigt viktigt arbete och har dessutom visat sig mer kostnadseffektiva - de har kanske en lägre personalomsättning, lägre löner, som vi alltid har ute i landet, och lägre lokalkostnader. Jag undrar: Vad är beskedet från Maud Olofsson till alla statligt anställda som jobbar på myndigheter som inte ligger i Stockholm? Jag träffade före detta anställda på Glesbygdsverket.
De var på den träff där Maud Olofsson informerade samtliga anställda och sade att ingen skulle förlora arbetet när Glesbygdsverket lades ned. I dag vet vi ju mycket väl att så inte blev fallet - flera förlorade sitt arbete. Det är tydligt att det går bra att säga en sak, och det går bra att läsa från budgetskrivningar och andra pamfletter. Men vad står de för?
När Maud Olofsson säger det är det tydligen inte annat än fina ord som inte blir mycket mer än så.
Marie Nordén (S):
Jag hade inte trott att jag skulle behöva gå upp och ta någon replik i det här ärendet, men jag känner ändå att det finns anledning att ställa minst en fråga till Staffan Anger.
Det gäller frågan om att förbättra servicen när vi pratar om effektivisering av myndigheter och den utredning som nu ligger om servicekontoren ute i landet. Då undrar jag naturligtvis hur Staffan Anger ser på det besked som Försäkringskassan gav förra veckan, tror jag att det var, att konsekvenserna av de besparingar som ligger nu innebär att man i princip får lämna det samarbetet.
Hur ser regeringspartierna på den utvecklingen? Och vad tycker ni att man ska göra för att garantera servicen i hela landet?
Marie Nordén (S):
Nu är det så att det ligger besparingskrav på Försäkringskassan. Sedan ska vi komma ihåg att det inte finns någon myndighet som har fått så många uppdrag som Försäkringskassan, och det finns nog ingen myndighet där personalen mår så dåligt som på Försäkringskassan. Och när vi pratar om produktivitetsförbättringar kan vi se att det är personalen som kommer i kläm. Försäkringskassan är definitivt ett exempel på hur man inte borde hantera en myndighet.
Det är lätt att säga att det här är någonting som Försäkringskassan centralt borde ta ansvar för. Ja, det kan man tycka, men det är ändå regeringen som ger direktiv till Försäkringskassan. Här har man ju möjligheten att tala om för Försäkringskassan hur de får eller inte får organisera sig och att de har ett ansvar att leva upp till de regionalpolitiska krav som kan ställas.
Skulle man vara tydlig i den delen skulle inte Försäkringskassan kunna göra de här förändringarna. Jag tycker också att det är rimligt att se över möjligheten för Försäkringskassan att organisera sig på ett sätt som är rimligt utifrån en ekonomi som är möjlig. Jag tycker nog inte att man tar det ansvaret som man borde göra, vare sig för Försäkringskassans personal eller för dem som ska ta del av Försäkringskassans tjänster.
Här tycker jag att man borde få bakläxa och gå hem och fundera på: Hur borde vi göra i stället? Tycker inte Staffan Anger att man borde styra upp Försäkringskassan och vara tydligare i sina direktiv, till exempel i regleringsbrev? Och tycker inte Staffan Anger att man gör det lite lätt för sig när man säger att Försäkringskassan själv ska organisera och ta ansvar för det här när det ändå är en så ansträngd organisation?
Marie Nordén (S):
Det är egentligen rätt ointressant vilka rättsprövningar som har gjorts enligt den lagstiftning vi har i dag. Det vi diskuterar i dag är hur vi ska ändra lagstiftningen. Vi tycker att det är viktigt att slå fast att det inte är lägsta priset som ska råda vid en upphandling.
Det finns andra viktiga krav som kan ställas, till exempel god arbetsmiljö, bra djurhållning och att leva upp till de krav vi tycker är viktiga. Det är olyckligt att vi inte kan se att det finns en möjlighet.
Det handlar inte om att låsa fast sig utan det handlar om att skapa villkor för både arbetstagare och företagare att bedriva en sjyst verksamhet med goda arbetsvillkor och god djurhållning. Jag förstår inte på vilket sätt man låser fast sig. Jag sade inte i mitt anförande att inte vare sig Danmark eller Finland har ratificerat ILO:s konvention 94.
Vad jag sade var att de ställer andra krav i offentlig upphandling än vad Sverige gör eftersom de ser att möjligheten finns enligt det regelverk som finns i EU. Därför har de nyttjat det utrymmet medan Sverige väljer att inte göra det. Jag har inte sagt att de har ratificerat utan jag har sagt att de är bättre i klassen när det gäller att ställa sociala villkor och att de ser ett större värde än den sittande regeringen.
Vi vill inte låsa fast oss vid taskiga villkor utan vi vill se till att det blir bra arbetsvillkor, en god djurhållning och att riktiga miljökrav ställs som ger bra miljöeffekter. Det är det viktiga här. Vi tycker att det behövs en tydligare skrivning och ett bättre utrymme för att sätta arbetsvillkoren högre på agendan även för kommissionen.
Marie Nordén (S):
Vi säger inte att det är ett färdigt paket som ska läggas in i kommissionens förslag till ett nytt regelverk för upphandling. Vi säger att de ska titta på innehållet i ILO:s konvention 94 och se vad som kan användas där för att få bra villkor på arbetsmarknaden, så att vi kan ställa krav på lika villkor. Oavsett vilket land det är fråga om eller var upphandlingen sker ska det vara samma möjligheter.
Jag sade inte heller att det utan detta regelverk är genomgående taskiga villkor på arbetsmarknaden. Jag sade att det finns risk för att det inte blir bra villkor i upphandlingarna, att det finns risk för osjysta konkurrensvillkor. Det finns företagare som är beredda att nyttja luckor - som inte är goda företagare. De flesta är goda företagare, men det finns de som inte är det.
Jag möter företagare som tycker att det är ett problem när det inte är fråga om samma regler. Kollektivavtal, goda arbetsvillkor och bra löner är inte ett problem för oss, utan det är en möjlighet. Vi tycker att det är viktigt att man ser till att vi i Sverige har goda upphandlingsvillkor så att vi får de resultat som vi vill ha just när det gäller miljö och god djurhållning.
Och där är vi överens, förutom att vi tycker att det ska vara skarpare skrivningar. När det står "bör" är risken att lagstiftningen inte ger några effekter på miljön. Upphandlarna här i Sverige har konstaterat att det borde stå "ska" i stället för "bör". I övrigt är vi inte oense i utlåtandet, utan vi är oense om en fråga.
Vi vill ge kommissionen direktiv att titta just på möjligheten att använda ILO:s konvention 94 och med det kunna skapa ett större utrymme att ställa goda krav för arbetarna vid ett upphandlingstillfälle.
Marie Nordén (S):
Vi tillsatte en utredning som lämnade ifrån sig en rad förslag. Alltid tidigare har man efter utredningar lämnat förslag som går till Lagrådet och hamras igenom en stor grupp remissinstanser där man kan peka på brister i det förslag som man tänker lägga fram.
Det är i alla fall den ordning som den tidigare, socialdemokratiska regeringen använde sig av och tyckte fungerade väldigt bra. Det är ganska uppenbart att om vi hade fått lägga förslaget, som ministern säger, hade vi också fått svaret att det här var feltänkt. Då måste man kanske tänka om. Problemet den här gången var att man struntade fullkomligt i vad remissinstanserna kom fram till och föreslog.
Visst krävs det en avstämning. Man ska inte lämna sjukskrivna vind för våg. Det måste följas upp, och det ska man göra. Därför har vi också lämnat ett konkret förslag för att rätta till de problem som har uppstått med den sjukförsäkring som vi har i dag. Det gjorde vi i höstbudgeten. Vi vill ha en individuell bedömning i stället för en administrativ gräns.
Jag tror faktiskt att ministern kan se skillnaden. Man kan förändra och förbättra ett system utan att försämra för en lite grupp människor som kastas ut och får betala ett väldigt högt pris för att politiker sedan ska kunna säga att man har gjort någonting nödvändigt och någonting som är bra för 97 procent av befolkningen, för de får ut sin sjukförsäkring. Dessa 3 procent kan tyckas vara väldigt lite.
Men 42 000 personer har hittills blivit utförsäkrade, och 17 000 kommer att utförsäkras under det kommande året om man inte gör någonting. Jag tycker att det är ett väldigt högt pris som de personerna ska betala för att regeringen säger sig ha gjort en framgångsrik förändring som har fått ordning på ett system som inte fungerade.
Jag håller med ministern om att det behövs satsningar på rehabilitering och att det är viktigt att människor som står långt bort från arbetsmarknaden också får det stöd de behöver. Därför har vi också lämnat förslag på öronmärkta resurser till samverkansförbunden. Stödet till samverkansförbunden har halverats under den senaste tiden.
Vi ser att Försäkringskassan, Arbetsförmedlingen, kommunens socialtjänst, landstiget och sjukvården behöver jobba mer tillsammans för att stötta de personer som är längst bort från arbetsmarknaden.
Jag vill gärna veta varför ministern tycker att det är bra och nödvändigt att krympa resurserna till samverkansförbunden. Jag tror att det var på söndagen före valet som vi fick besked om att detta skulle vara ordnat på måndagen.
Reinfeldt meddelade att det nog skulle vara fixat på måndagen för den kvinna som låg hemma och var utförsäkrade och inte kunde arbete. Det är många som är besvikna över att ingenting händer. De flesta av oss visste att det skulle bli så. Det har inte hänt någonting sedan valet. Det är en väldigt sluten process just nu, och det är därför vi väcker dessa frågor.
Det är vårt enda sätt att tillföra någonting till frågeställningarna och försöka belysa de problem som uppstått med den nya sjukförsäkringslagen.
Marie Nordén (S):
Nyfikenhet, nja, otålighet skulle jag vilja säga, och en frustration över att man låtit det gå så långt. Jag håller med om att det är svårt att genomföra stora reformer, men det här är delar som gått fel och som man hade kunnat förebygga. Regeringen gick in med öppna ögon när den genomförde förändringen. Tidsbegränsningen har ställt till problem.
Den har resulterat i att människor inte får den individuella bedömning som ministern hävdar att alla har rätt till. Det ska de ha, men de får den inte. Pernilla i Bräcke fick den definitivt inte - inte när hon fick samtal från handläggaren som följde regelverket och ville diskutera vilket jobb Pernilla skulle ta i stället. Det samtalet fick hon dagen efter sin operation.
Man förstår att den handläggaren använder tidsgränsen som måttstock och endast tittar på vilken del av Pernilla som kan arbeta, inte på hela hennes situation. Man har en tidsgräns som det har sagts ska följas, och sedan tittar man att ja, det finns en arbetsförmåga på 40 procent. Hon kan kanske sitta, eller stå, i kassan på Ica, en Ica som inte finns.
Hon ska alltså lämna ett fast jobb som hon kan komma tillbaka till. Det är sådana situationer som uppstått på grund av ett alldeles för fyrkantigt system. Man delar upp människor i procenttal och tror att den 40-procentiga delen av Pernilla ska kunna jobba, och resten, som är sjuk, ska vi strunta i för hon förlorar sin rätt till rehabilitering.
Det är dessa fall, de må vara enskilda, som tillsammans utgör en problembild, och jag kan återigen bara säga att jag hoppas att ministern tar till sig detta och kommer tillbaka till riksdagen med ett bättre förslag som i princip innebär: Tänk om och gör rätt.
Marie Nordén (S):
Jag är ledsen, men jag måste säga att ministerns svar oroar mig. Staten har redan ansvaret för den flyglinje som vi just nu diskuterar. Det handlar inte om att lyfta över något ansvar. Min fråga är varken felställd eller felriktad. Den lyder: Riksdagen beslutade 1980 att Jämtlands län tillhör norra sjukvårdsregionen och i och med det upptagningsområdet för Norrlands universitetssjukhus i Umeå.
Beslutet har förtydligats sedan dess ett antal gånger av regeringen och riksdagen. Beslutet innebär att det ska finnas goda kommunikationer till sjukhuset, och med det avser man i huvudsak flygtrafik och järnväg. Rikstrafiken upphandlar flygtrafiken mellan Östersund och Umeå och har nu återigen ifrågasatt fortsatt upphandling av trafiken, vilket skulle vara ett brott mot riksdagens beslut om regionjukvården.
Det skulle också innebära orimliga restider för de sjuka eftersom avståndet mellan Östersund och Umeå är omkring 40 mil. Med buss tar resan sex timmar. Med nuvarande tågförbindelser tar resan ännu längre tid. Den långa resan kan innebära att situationen för den sjuke ytterligare försämras. En hög och säker tillgänglighet till flygtransporter är av väsentlig betydelse för att alla medborgare i landet ska få sjukvård på likvärdiga villkor.
Detta är särskilt viktigt för boende i den norra delen av landet med långa avstånd. Min fråga lydde till sist: Vilka åtgärder avser socialministern att vidta för att patienter i Jämtlands län får samma tillgång till specialistvård som övriga medborgare i landet genom exempelvis möjligheten att också i fortsättningen kunna flyga till vården i Umeå?
Den centrala frågan är just att staten ska ta ansvar för denna flyglinje. Man slog fast redan i slutet av 1980 att staten har ett särskilt ansvar för den. Nu får vi signaler om att linjen är hotad och att den inte är värderad på samma sätt som tidigare. Vi har inte fått något svar från infrastrukturministern om hur hon ställer sig till detta och hur hon ser på frågan.
Därför vänder jag mig till ansvarig minister på området. Ingenstans i min interpellation kan jag se att jag ställer frågan om huruvida tillsynen fungerar eller inte och om att vi ska lämna över ett ansvar som landstinget har i dag till staten. Det handlar i stället om att regeringen ser behovet av denna linje och att man har ett åtagande sedan långt tillbaka att leva upp till.
Marie Nordén (S):
Ministern vill inte riktigt känna ansvar för den fråga som jag har ställt. Han skulle kanske ha lämnat över den till infrastrukturministern. Jag vet att man många gånger gör det när ministern tycker att frågan är felriktad. Jag vill lyfta upp den här frågan eftersom den är så viktig för många människor i min del av landet, Jämtlands län.
Jag har själv erfarenheter av föräldrar som har åkt på behandling i Umeå. Resan börjar långt innan man sätter sig på planet till Umeå. Det är många mil för många som ska ta sig till ett annat län för behandling. Det här samarbetet är väldigt viktigt.
Jag kanske upprepar mig, men vi har ju slagit fast i riksdagen att staten har ett uttalat ansvar för att det finns ett grundläggande trafikutbud mellan Östersund och Umeå. Det ska tryggas och säkras, och den trafiken finns med hänsyn till sjukvårdens organisation.
Man sade också i ett beslut i mitten av 90-talet att detta har en särställning som motiverar särskilda insatser för att trygga en direkt förbindelse. Riksdagen har också förtydligat kraven på flygplan av viss storlek och standard för att motsvara de regionala sjukvårdsorganisationernas krav.
Man har i detalj talat om att det här inte bara är viktigt för länet utan att det är en riksangelägenhet utifrån det ministern sade, nämligen att alla har rätt till en trygg sjukvård. Nu pågår en upphandling av just den här flygtrafiken. Det är svårt för oss att avgöra om riksdagens tidigare beslut kvarstår vad gäller prioriteringarna eller om Trafikverket har getts andra förutsättningar i upphandlingsunderlaget.
Det är det jag skulle vilja att ministern kunde ge ett svar på.