Henrik von Sydow (M):
Jag har först en kommentar till det som nämndes sist - Grundlagsutredningens arbete. Det nämndes också först av statsrådet. Det ska ju vara klart till den sista december 2008. Det är alltså ett arbete som pågår nu men som ska leverera sitt förslag till dess. Utnämningspolitiken pågår varje torsdag när regeringen sammanträder.
Det är inte så att utnämningspolitiken tar paus för att Grundlagsutredningen arbetar. Det är dessutom mycket av det här fältet som inte berör förändringar i regeringsformen utan som ligger inom ett annat mandat och en annan möjlighet att förändra. Det jag egentligen ville prata om är att jag deltog i ett seminarium den 17 mars som arrangerades av den internationella organisationen Transparency International här i Stockholm.
Det handlade om den svenska utnämningspolitiken. Man gjorde ett uttalande från organisationen vid seminariet. Man sade så här: Det slutna svenska systemet för tillsättningar av höga chefer inom förvaltning och rättsväsende kan alltför lätt utnyttjas för att främja särintressen och rymmer därigenom risker för korruption.
Detta varnar Transparency International för, som regeringen refererar till i alla andra sammanhang när man pratar om korruption runtom i världen. Organisationen borde alltså ha en hög trovärdighet också för regeringen, tycker jag. Vid seminariet deltog också Anna Ekström, tidigare socialdemokratisk statssekreterare och ordförande i Saco.
Hon kom med konstaterandet att den chefspolicy som finns för rekrytering är bra och att det även finns förordningar som kan säkra en bra rekrytering. Problemet är att varken lagar eller policy följs i tillräcklig grad. Det är vad den förra statssekreteraren uttalar.
Jag slås också av hennes uttalande och hennes påpekande när vi diskuterar frågorna om statssekreterare Claes Ljungh, som nu har blivit utnämnd till chef för Kammarkollegiet. Det är möjligt att Claes Ljungh är den bäst lämpade, som lever upp till förtjänst och skicklighet. Men hur ska vi veta det? Det är i praktiken omöjligt att kontrollera detta i efterhand.
Det var också detta som Anna Ekström pekade på. Hur ska vi kunna veta att den som fick en statlig tjänst också var den bäst lämpade? Det här är en kritik som är rätt bred. På seminariet redogjorde också en företrädare för fackförbundet ST, statstjänstemännen, att regeringens hemlighetsmakeri sänker förtroendet för svenska myndigheter.
Man pekade på en stor Temoundersökning som visar att mer än 70 % av svenskarna vill att tillsättningen av generaldirektörer och andra statliga chefer ska ske i öppen konkurrens. Man menar att över 60 % tror att förtroendet för myndigheterna skulle öka med öppna tillsättningar.
Det här är en mycket bred folklig opinion mot den utnämningspolitik och mot den oreglerade utnämningsmakt som regeringen sitter på. Jag tycker att statsråd som har till ansvar att se till att det finns ett stort förtroende för svenska myndigheter och som ska se till att det finns ett stort förtroende för vår rättsstat borde ta detta på allvar.
När vi nu pratar om utnämningspolitiken har Tobias Krantz berört viktiga reformer som man på kort sikt kan göra för att öka förtroendet. Men vore inte detta ett steg för att just värna det viktiga band som ligger i förtroendet mellan medborgarna och staten? Det skulle öka öppenheten och därmed minska riskerna för och misstankarna om missbruk.