Sven Otto Littorin (M):
Låt mig först tacka för interpellationerna. Nog är det lätt att vara överens om grunddiskussionen, att utbildning är bra. Det är någonting som alltid är bra att ha med sig och bra att satsa på framför allt i svåra tider. Dessutom är det viktigt att vi kommer ihåg att många av dem som har varslats eller till och med sagts upp nu är yngre personer på arbetsmarknaden.
Deras möjligheter att få ytterligare utbildning, till exempel komplettera en gymnasieutbildning som inte blev klar, är oerhört viktiga. Grunden för hur jag ser på detta är att det är det ordinarie utbildningssystemet som är bäst skickat att generera utbildning och ta hand om utbildningsfrågor. Arbetsförmedlingen bör vara bäst på att förmedla arbeten.
Jag har hört flera gånger från flera personer här att vi är sent ute och att vi inte gör någonting. Men jag vill påpeka att decemberpaketet, som vi presenterade och där pengarna var klara redan någon vecka efter att det presenterades, omfattar insatser för 60 000 personer i år. Utöver det har totalt 3,3 miljarder kronor satsats inom utbildningssystemet.
Yrkeshögskolan har fått mer resurser och fler platser. Yrkesvux får fler platser och mer resurser. Komvux får fler platser och mer resurser. Vi satsar på gymnasial lärlingsutbildning och höjt studiebidrag för dem som är över 25 år och går tillbaka till skolbänken. Man kan ju säga att det gäller personer som har lämnat sina jobb. Ja, det är sant.
Men dessutom är det så att i dag finns mer än 2,8 miljarder kvar i Socialfondens programområde 1 för kompetensutveckling för personer som är anställda och varslade. Det finns 2,8 miljarder redo att söka i dag. Det är just den typen av utbildningsinsatser som man kan genomföra under varselperioden.
Vi har också tryckt på EU-kommissionen för att det ska var möjligt att också utbetala de medlen efter det att den formella anställningen har upphört, så att man under varselperioden kan få påbörja en utbildning som sedan avslutas efter det att man i formell mening har slutat sin anställning.
Det vi har sagt nej till är permitteringslöner eller någon annan konstruktion som lyfter av lönekostnader från privata företag. Det har vi sagt nej till. Vi har inte sagt nej till utbildning under varselperioder. Det säger vi ja till. Det är en bra idé.
Men att ta medel från de arbetslösa för att betala lönekostnader i privata företag är att ta resurser från de allra svagaste på arbetsmarknaden, de långtidsarbetslösa, personer med rehabiliteringsbehov och personer med olika typer av problem som vi måste hjälpa också i svåra tider. Dessutom är problemet med ett permitteringslönesystem eller vad vi nu väljer att kalla det för - man kan prata om alla möjliga varianter på detta - att det inte finns några garantier.
Vi hade ett sådant system åren 1985-1994 som den socialdemokratiska regeringen tog bort i budgetpropositionen direkt efter valet 1994. Det finns inga garantier i det systemet. Trots att vi hade ett permitteringslönesystem under 90-talskrisen fick vi 550 000 fler arbetslösa. Problemet är att det inte går att skaka fram kunder. Det kan ingen av oss, men däremot kan vi hjälpa till i omställningen för den enskilde.
Det är bland annat därför jag är oerhört glad och tacksam för att vi fick närmare 4 miljarder kronor i decemberpaketet för arbetsmarknadspolitiska insatser bara i år. Det innebär coacher, arbetspraktik med mera. Lars Johansson tyckte att vi skulle ta ett socialt ansvar. Jag är för det, men att betala Volvos löner med pengar som ska gå till långtidsarbetslösa är inte att ta socialt ansvar.