Carl Bildt (M):
Det är många frågor som ligger på bordet. Det ligger i sakens natur när vi har att göra med en så enorm konflikt. Det här har pågått i 20 månader. Över 30 000 människor har dödats. Det är miljoner som har fördrivits utanför landets gränser. Vi ska inte glömma dem som är fördrivna inne i landet. Vi står inför en allt värre humanitär situation. Vintern närmar sig i Syrien.
Den kumulativa effekten av strider och - vi ska inte bortse från dem heller - delar av våra sanktioner gör att det kommer att bli ont om både värme och mat också i områden som kanske inte påverkas direkt av de strider som har så tragiska resultat. Vad gör vi? Vi får ge starkt stöd till Lakhdar Brahimi och hans ansträngningar, på samma sätt som vi stöder Kofi Annan. Vi vet begränsningarna och känner till splittringen i säkerhetsrådet. Vi har fört en dialog med inte minst Ryssland vid ett antal tillfällen.
Jag har träffat och diskuterat frågan utförligt med Lakhdar Brahimi de senaste dygnen. Vi försöker att få det omfattande humanitära stödet att nå in i landet. Det är framför allt genom Internationella Rödakorskommitténs verksamhet som vi kan göra detta. Sedan är det fråga om att ge starkt stöd till en bredare och bättre organisation av den syriska oppositionen.
Det är för att de ska kunna vara det demokratiska icke-sekteristiska alternativ som vi hoppas på och att de kanske i ett visst läge kan bidra till en politisk övergång så att vi slipper att allt färgas i blod in till slutskedet av denna konflikt. Är vi då nöjda med allt i denna oppositionskoalition? Det tror jag inte.
Men jag ägnar mig inte åt att recensera vare sig svenska politiska partier eller utländska politiska partier i alla delar. Jag har varit angelägen om att det ska finnas kvinnor. De var för få i början. Vi är bekymrade över att den kurdiska rollen och rösten måste finnas tydligt företrädd. Vi är bekymrade över att de kristna grupperna verkligen finns med och deras trovärdighet.
Vi är mycket noga med att säga att även alawiterna, som kanske stöder Assadregimen mer än andra, måste känna en hemhörighet i denna oppositionskoalition för att den ska kunna spela den roll vi vill. Kan vi påverka allt detta i varje detalj? Jag skulle önska att så var fallet. Men både Carina Hägg och jag vet att så inte är fallet. Sedan var det en fråga om hjälp.
I vår dialog med den nya oppositionskoalition från EU:s sida - jag har träffat dem de senaste dygnen - har de framfört ett huvudkrav. Jag kan förstå det från deras utgångspunkt. De säger att all hjälp ska ges via dem, inte via någon annan, till exempel FN. Det är sättet för dem att bygga upp deras trovärdighet inne i Syrien. Jag kan förstå det. Men om vi skulle göra det skulle jag aldrig kunna svara på Carina Häggs fråga, det vill säga vart pengarna tar vägen.
Är detta ett dilemma när vi ska utforma politiken? Ja, det är ett dilemma när vi ska utforma politiken. Om vi ger pengarna via Internationella Rödakorskommittén är jag relativt övertygad om att pengarna kommer rätt på ett eller annat sätt. Samtidigt kan jag mycket väl se det politiska skälet till att vi kanaliserar pengarna via oppositionskoalitionen, men då kommer ett antal frågor att riktas till mig i denna kammare som jag inte kommer att ha några alldeles bra svar på. Finns förutsättningarna?
Låt mig säga slutgiltigt att vi försöker bibehålla viss diplomatisk närvaro inne i Syrien, framför allt i Damaskus. En del av Carina Häggs frågor förutsätter att vi finns närvarande där inne. Att stå i riksdagens talarstol är bra på sitt sätt, men det är inne i landet som man möjligtvis kan ha en god effekt. Det har sina svårigheter.
Vi tillhör de länder som åtminstone intermittent fortfarande har en diplomatisk närvaro inne i Damaskus för att på så sätt kunna både observera och i enskilda fall agera och hjälpa till. Jag ska inte göra några överdrivna föreställningar om vad det kan innebära, men det innebär att vi i denna del kanske är bättre utrustade än de flesta andra länder.