Sven Otto Littorin (M):
Jag hugger tag lite där Gunnar Andrén var. Vi ska inte tala om London utan om Gävle, Ockelbo och de andra städerna. Gärna det! Men Sandviks kunder finns inte i Ockelbo utan utomlands. Det är precis det som är poängen. Här ser vi en internationell finanskris vars härjningar leder till att 90 procent av alla världens ekonomier och länder lever i recession, ekonomisk tillbakagång.
Att tro att Sverige skulle vara immunt mot det när halva vår ekonomi är exportberoende och Sandvik har 95 procent av sina kunder utomlands är naivt. Det är klart som korvspad att vi ser att den internationella finanskrisens härjningar får direkta konsekvenser för de svenska exportföretagen. Återigen säger Raimo Pärssinen med flera debattörer att vi är passiva och sitter och tittar på.
OECD visar i studien som kom häromdagen att vi har den mest expansiva budgetpolitiken av 20 av våra konkurrentländer. Här tror jag mer på OECD än på Raimo Pärssinen. I detta ligger 4 miljarder extra på arbetsmarknadspolitiska insatser i år. Det innebär insatser för 60 000 personer fler i år än tidigare, bland annat de 750 coacher på Arbetsförmedlingen som vi talade om i en interpellationsdebatt nyss.
Däri finns också 2 miljarder extra till utbildningssystemet, bland annat till komvux, yrkesvux och yrkeshögskola. Vi har 30 000 platser fler utanför garantierna i år, till exempel i arbetsmarknadspolitiska insatser. Vad är alternativet till detta? Ja, vi har tidigare hört om höjt tak i a-kassan och sänkta avgifter som kostar 20 miljarder. Det ska finansieras med att man fördubblar arbetsgivaravgifterna för unga. Det är Socialdemokraternas recept.
Min enkla lilla fråga blir då: Hur många fler jobb för arbetslösa ungdomar i Gävle blir det när er politik med fördubblade avgifter för att ha dessa ungdomar anställda blir införd? Det svaret ska bli mycket intressant att höra, för det har jag inte hört. Raimo Pärssinen säger att vi har skänkt bort pengar i skattesänkningarna. Nu bör vi nog fundera över vems pengarna är. I grund och botten är detta frukter av enskilda människors arbete. Pengarna är inte Raimo Pärssinens eller mina.
Pengarna tillhör den som har arbetat hårt för dem. Man avstår en del av de pengarna i skatter för det som är gemensamt. Det ska man betala in. Det ligger naturligtvis i betraktarens öga. Raimo Pärssinens åsikt är väl att 100 procent är det optimala skattetrycket och att man kanske får behålla lite. Hur ska jag annars tolka det faktum att Raimo Pärssinen och hans parti vill höja skatten för vanligt folk med 15 miljarder genom att avskaffa det tredje jobbsteget och skatteavdraget.
I det här läget vill man dra in köpkraft från vanliga hushåll, vanliga metallarbetare och vanliga medarbetare. De ska få höjd skatt. Det skulle vara intressant att höra Raimo Pärssinen svara på varför höjd skatt för vanliga inkomsttagare är en bra idé när det är lågkonjunktur. Man vill dessutom, som sagt, göra det dubbelt så dyrt att ha ungdomar anställda. Mot detta står en politik som skapar förutsättningar för nya jobb. I grund och botten måste naturligtvis konjunkturen vända så att kunderna återvänder.
Det säkraste sättet att börja den resan är att återställa förtroendet i den finansiella sektorn så att de företag som finns där ute har möjlighet att växa och möjlighet att handla med varandra. Därför blir London faktiskt viktigt också i Ockelbo. Dessutom behöver vi förbättrad konkurrenskraft genom utbildning, forskning och utveckling, exportinsatser, lägre kostnader och olika typer av skatteförändringar.
Det här är min åsikt: Detta är den sjunde finanskris som Sverige går igenom sedan 1850-talet. Vi har klarat de tidigare sex. Vi kommer att klara denna också, men inte om vi sprätter i väg pengarna på socialdemokratisk misslyckad jobbpolitik.