Roland Utbult (KD):
Jag yrkar bifall till reservation nr 6. Kulturarvet har blivit ett eget politikområde, och i en föränderlig värld betyder den egna kulturidentiteten alltmer.
Samtidigt pågår EU:s kulturarvsår 2018 för att stärka den europeiska identiteten i, som det heter, en värld av mångfald. Det är alltså inte bara svenskt utan också europeiskt. Det som jag säger nu handlar inte om att stänga ute någon, men jag tror att en kulturell identitet är viktig.
Det är ofta kulturen som betyder någonting i tider av svårigheter. Ett bra exempel, menar jag, är den ryska kulturen, som är så excellent med bland annat balett, cirkus, tonsättare och författare av absolut högsta rang. Det går inte att kväva kulturen, lika lite som religionen.
I kulturarvsdebatten för ett år sedan hade vi från Alliansen följande formulering: "Kulturarvspropositionen borde på ett mycket tydligare sätt poängtera läroplanens värdegrund". Varför nämner jag det här? Jo, för att jag tycker det är så vackert. Och vi som arbetar i kulturen uppskattar skönhet.
I överensstämmelse med den etik som förvaltats av kristen tradition och västerländsk humanism sker detta genom individens fostran till rättskänsla, generositet, tolerans och ansvarstagande. Jag vet inget ställe där detta beskrivs så vackert som det gör i läroplanen. Det handlar alltså om våra grundläggande värden.
Tillsammans med den västerländska humanismen har den kristna etiken och värdegrunden spelat en avgörande roll som kulturbärare och formare av vår demokrati. Jag hade ett replikskifte här i kammaren med den dåvarande representanten för Vänsterpartiet, som sa att det inte är i kyrkorna som vi hittar kulturarbetarna.
Jag fick då påminna personen i fråga om Johann Sebastian Bach. Sedan gick vi framåt till våra dagar med konserter i kyrkor, en enorm mängd körer och så vidare. Herr talman!
Svenska Akademien har sjunkit under botten, sa den största tidningens kulturredaktör i tv, och kvällspressens dito efterfrågade hög moral. I radioprogrammet Godmorgon, världen! hävdade en tillkallad expert att moral och etik är oerhört angelägna i vår tid.
Vi kan väl hoppas att den innevarande valrörelsen ska innehålla en rejäl portion av hur vi människor ska leva tillsammans och vilka värden och värderingar det är som gör livet lättare och relationerna oss emellan mer harmoniska.
Den tid är förbi då moral betraktades i det närmaste som nonsens och då friheten presenterades som gränslös. Det är som om stenarna ropar. Metoo lyfte på ett närmast mirakulöst sätt fram de övergrepp som kvinnor utsatts för runt om i världen. Vi hade tidigare i dag ett stort seminarium om detta.
Det var väldigt intressant att höra representanter för Kultursverige beskriva hur man tar tag i dessa frågor och hur man utifrån där man befinner sig just nu försöker ta hänsyn till det som har hänt. Jag tycker att det var väldigt hoppfullt. Det var ett fantastiskt bra seminarium som vi hade.
Det handlar om en genomgripande revolution som för alltid har förändrat världen. Det tror och hoppas jag. "Ingenting är längre som förut, alla gamla sanningar är slut", sjöng Anders Fugelstad redan på 1970-talet. Redan då var alltså sanningarna slut, men så kan det ju inte vara. Människan är sig ju ganska lik.
Det arv vi bär med oss vill vi nog ofta göra revolt emot, men de riktigt gamla sanningarna om en etik som vägleder och hjälper människan kommer, tror jag, att leva också framöver.
Det som är ditt är ditt, det som är mitt är mitt, men vi behöver varandra, och vi behöver respektera varandra. När jag läste historia på universitetet för att bli lärare förstod jag vilken utveckling vi har varit med om i det här landet.
Christina Örnebjär beskrev början av 1900-talet. Jag bara tänker så här: Så storslaget det som har hänt är! Vilket land vi har! Det har byggts av människor, politiker.
Här i enkammarriksdagen och i första- och andrakammaren har man byggt med politiska beslut. Människor har arbetat, och det har fattats viktiga beslut genom tiderna.
En del politiska partier kan ta åt sig en stor del av äran för det som har hänt under de gångna 100 åren. Min far hade två kusiner som jobbade i det gamla riksdagshuset. De var liberaler.
På den tiden var alla på öarna utanför Göteborg liberaler eller folkpartister. Så är det inte riktigt längre. Vi bygger vidare på detta. Vi har ett kulturarv som vi bygger vidare för nästa generation. Vi är här nu, och vi bygger framåt.
Demokratin måste byggas i varje ny generation.