Sven Otto Littorin (M):
Det är, som jag konstaterade, glädjande att deltidsarbetslösheten nu sjunker snabbare än någonsin, framför allt snabbare än under de tolv år som Socialdemokraterna hade ansvaret. Det är en femtedel mer på ett år. Det är väldigt bra. Jag är väldigt glad för detta. Jag håller helt med när det gäller diskussionen om visstidsanställningar och de ganska komplicerade former som fanns.
Det var därför som vi gjorde förändringarna i LAS under förra året när det gällde att införa en allmän visstidsanställning. Det gjorde vi just för att komma till rätta med en del av detta. Det håller jag helt med om. Vi byggde faktiskt vidare på det arbete som Socialdemokraterna hade inlett i den frågan. Sedan gällde det tillsvidareanställningar. Nästan alla nya jobb som tillkom under föregående år, långt över 100 000, har varit tillsvidareanställningar. Det är naturligtvis också väldigt glädjande.
När det gäller diskussionen om praktikplatser och hur vi försöker hantera den problematiken är det bara att konstatera att i ett högkonjunkturläge, som vi nu befinner oss i, är vår utgångspunkt att vi ska försöka se till att de personer som har kort tid i arbetslöshet så snabbt som möjligt hittar en väg tillbaka till arbete. Det är också det som har skett. Det är alltså utrikesfödda, unga och funktionshindrade som över genomsnittet har kommit tillbaka till arbetsmarknaden under det senaste året.
Det är naturligtvis också glädjande. Då kan man alltid diskutera när man ska ha tillträde till eller möjligheter att få den här typen av praktikplatser. Min utgångspunkt måste naturligtvis vara att med begränsade resurser försöka hitta den rätta balanspunkten. Man kan naturligtvis alltid diskutera om den är 7 000 eller 10 000 eller 15 000. Vi har valt att fokusera på dem som har haft längst tid i arbetslöshet.
De har nämligen sett både en och annan högkonjunktur passera revy utan att ha haft möjligheter att återkomma till eller inkomma på arbetsmarknaden. Det är där vi försöker lägga krutet. Den gränsen har vi dragit vid 100 dagar när det gäller jobbgarantin för unga. Det bedömer vi vara det rimliga sättet att hantera det på. Sedan kan man ta det från den andra bogen, nämligen att arbetsgivare skulle ha, som man naturligtvis har på vissa håll, brister i ekonomin och svårigheter att rekrytera.
Vi har tagit upp det förr och diskuterat det tidigare här i kammaren. Det kan vara lastbilschaufförer i Mälardalen. Det kan vara svetsare i Norrlands inland, till exempel. Eller det kan vara verktygsmekaniker i Blekinge som det skriks efter. Då måste man fundera lite grann på hur man bäst hanterar detta. En del av de här bristerna beror naturligtvis på att utbildningssystemet inte i tillräcklig omfattning har varit synkroniserat med arbetsmarknaden och arbetsmarknadens behov. Och kontakterna har varit för dåliga.
Därför efterlyser jag, precis som jag tror att vi hör i interpellationsdebatten här, en närmare koppling, mer av praktik och mer av olika lärlingsutbildningar och annat i skolsystemet. Därför ser jag väldigt mycket fram emot den gymnasiereform som kommer senare i år. Detta behöver vi mer av. Det är inte heller givet att det är Arbetsförmedlingen som alltid ska rätta till alla problem som finns hos arbetsgivare.
Man kanske behöver en lastbilschaufför och kan räkna hem det i sin omsättning. Då vet vi att det är en utbildning som kanske tar sex veckor och kostar 30 000-40 000. Det kan nog finnas anledning för arbetsgivarna att ta ett större ansvar för att lösa sina egna rekryteringsproblem. Inte sällan handlar det kanske också om att hitta lösningar som innebär att man delar på kostnader och ansvar. Till exempel i Södertälje pågår det redan i dag. Det skulle jag gärna se mer av. Det är naturligtvis alltid en fråga om balans att försöka hantera de här frågeställningarna på ett bra sätt.
Vi bedömer att den balans som vi har nu i rådande konjunkturläge är den mest lämpliga.