KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jon Thorbjörnson (V):
Jag vill börja med att yrka bifall till vår reservation 4 i betänkandet. Det är positivt att riksdagen 2018 beslutade att skärpa lagstiftningen kring snabblån med bland annat räntetak och kostnadstak. Då försvann de värsta avarterna. Tyvärr är dessa åtgärder inte tillräckliga, utan mer måste göras för att skydda de allra mest utsatta konsumenterna.
De som tar snabblån är oftast familjer och personer med svag ekonomi och lägre återbetalningsförmåga, något som i förlängningen kan leda till att man hamnar i en skuldfälla och riskerar att fastna i överskuldsättning. År 2016 kom en LO-rapport, Långvarig överskuldsättning - Den bortglömda ojämlikheten , som visar att överskuldsättning är en tydlig klassfråga.
Låginkomsttagare, ensamstående, låg- och medelutbildade, arbetslösa, sjuka och hyrestagare är överrepresenterade bland dem som har en långvarig överskuldsättning. Herr talman! Det cyniska är att den här affärsmodellen många gånger riktar in sig på personer med svag ekonomi genom att erbjuda snabblån till hög ränta, lån som i det långa loppet riskerar att bli väldigt dyra.
Det är inte ovanligt att den som tagit ett snabblån måste ta ett nytt snabblån för att beta av det gamla och fastnar i en ond cirkel. Med Kronofogdemyndigheten som kostnadsfri garant för indrivning av skulder till långivarna skapas en miljö för högt risktagande och dålig kreditprövning. Företagen löper en liten risk, samhället får ta kostnaden och göra jobbet. Sedan är det individen och samhället som drabbas hårdast.
Människor kan tvingas leva på existensminimum i flera år. Forskning visar att överskuldsatta i högre utsträckning drabbas av till exempel självmordstankar, depressioner, missbruk och förtida död. Detta ökar de offentliga utgifterna med bland annat ökade sjukvårdskostnader. Men främst är det en mänsklig kostnad. Herr talman! Med dagens teknik är spel och pengar lättillgängliga.
Kasinon och låneföretag i mobilen eller i datorn är bara ett klick bort. Det är ett klick som det kan vara svårt att motstå när man exponeras för den massiva reklam som finns i vår radio, tv och på internet. Den finns för den delen också i till exempel tunnelbanan eller busskuren på väg till jobbet, skolan eller vännerna. Det finns många exempel på hur nätspelande finansierats med hjälp av snabblån, många snabblån.
Sveriges Radio rapporterade till exempel förra året om en person som spelade bort miljonbelopp. Han kunde ta 25 olika lån utan att något företag sa nej. Inom två timmar kunde han ha nya pengar. Det är förödande. Herr talman! Konsumentverket har granskat kreditprövningarna i ett fyrtiotal bolag sedan 2012. I många fall struntar låneföretagen i att göra en ordentlig prövning.
Många lånebolag tar i dag ut räntor på 29 procent för att komma runt de nya reglerna som klubbades 2018. Återbetalningstiderna kan då förlängas hur många gånger som helst, vilket ökar totalkostnaden för kunden. Det är ett stort problem, enligt Konsumentverket. Det är ett stort problem för samhället. Snabblån bör förbjudas.
Jon Thorbjörnson (V):
Vad har format mig? Vilka är mina rötter? Vem är jag? Det är frågor som dyker upp under din livstid direkt eller indirekt. För en del är svaren enkla att hitta. Man har dem nära inpå. Det finns att hitta. Det finns papper att leta i. Men för andra är det desto svårare. Vad gör man om historien inte stämmer?
Vad gör man om någon har stulit den? Det är bra att regeringen har börjat ett arbete för att personer som är adopterade ska få stöd att söka sina rötter och få samtalsstöd av professionell personal. Dock kommer det behövas mer resurser. Det hoppas jag att regeringen kommer att åtgärda i framtiden. Men detta är bara hjälp på individnivå.
Vi har också ett ansvar att jobba på systemnivå, för vi är alla en del av ett system. Herr talman! År 2018 uppmärksammade Sveriges Televisions Nyheter misstänkta oegentligheter vid adoptioner från Chile under 1970- och 1980-talen.
Fattiga mödrar hade förmåtts att lämna ifrån sig sina barn under vad de trodde var en tillfällig period, men i själva verket hade dokument förfalskats och barn adopterats bort till bland annat Sverige. Sedan skandalen uppmärksammades har omfattningen av den ökat explosionsartat. Just nu pågår en brottsutredning i Chile där över 600 fall av adoptioner till Sverige ingår.
Men i Chile har man också genomfört en parlamentarisk utredning för att få klarhet i vad som har hänt. Många av de uppgifter och vittnesmål som framkommer i den parlamentariska utredningen är, milt sagt, förfärliga. Herr talman! I utredningen kan man bland annat läsa följande: Det är ett faktum att hundratals barn i Chile har ryckts från sina föräldrar och blivit bortadopterade, särskilt till utlandet.
Det är en sanning som inte kan motsägas och som styrkts av vittnesmål från alla de personer som kallats att delta i målet. Vidare kan man läsa: Att barn försvann var en realitet för kvinnor i hela landet som led av fattigdom eller som saknade ett stödjande nätverk. Man använde sig av olika metoder.
Det vanligaste sättet var att få modern att tro att sonen eller dottern hade avlidit, och på så sätt undvek man senare klagomål eftersom föderskan blev övertygad om att hon stod inför ett faktum som var oåterkalleligt och som inte ifrågasattes. Man lämnade inte över den nyföddas kvarlevor, inte heller födelsebevis, registrering av födelse eller dödsbevis. Herr talman! Det är många som drabbats av detta.
Barn som blivit bortadopterade, föräldrar som blivit av med sina barn och adoptivföräldrar som blivit förda bakom ljuset. När uppgifter kommer fram om olaglig verksamhet rörande adoptioner i ett land som man tagit emot barn ifrån, som sedan adopterats i Sverige, går det inte att bara blunda för det. Vänsterpartiet ser med oro på det som uppdagats under utredningen i Chile.
Det väcker många frågor om hur dessa adoptioner har hanterats i Sverige. Vi vill att det ska tillsättas en utredning av hur svenska myndigheter och adoptionsorganisationer hanterat adoptioner från Chile till Sverige. Det är det minsta vi kan göra. Vi har ett ansvar. Jag vill därför instämma i de adopterades: No más silencio! Vi kan inte bara vara tysta. Vi måste också agera.
Jon Thorbjörnson (V):
Frågan avser civilminister Shekarabi. Livslängden på våra prylar blir allt kortare. Eftersom vi gör oss beroende av fler och fler prylar köper vi också mer nya prylar. Det är bra för företagen men dåligt för det hållbara samhället. Vi har aldrig konsumerat så mycket som vi gör i dag. Konsumtionen står för en stor del av den globala påverkan på klimatet och är en avgörande faktor för hur vi ska lyckas nå våra klimatmål. Livslängden för vitvaror, hemelektronik och möbler är betydligt kortare i dag än för tio år sedan.
Låga priser gör det lättare att köpa nytt. Men det riskerar att bidra till att vi blir tvungna att köpa prylar allt oftare, och det riskerar också att leda till att kostnaden över tid blir allt högre. Den totala kostnaden blir högre när kaffekokaren ska bytas ut med allt kortare mellanrum. Vad avser civilministern att vidta för åtgärder för att öka hållbarheten på de prylar som produceras och säljs?
Jon Thorbjörnson (V):
Min fråga går till statsrådet Hallengren. Utredningen om faderskap och föräldraskap tillsattes våren 2017 och fick i uppdrag att se över delar av föräldrabalkens regler om fastställande av faderskap och föräldraskap. Den har kommit med förslag på ändringar av presumtionsreglerna så att vi får större likabehandling oavsett hur en familj ser ut och nya sätt att erkänna föräldraskap digitalt. Det är bra med likabehandling av barn. Här finns förslag om att stärka det.
Det är också viktigt med större likabehandling när det gäller olika familjekonstellationer. Förenklad föräldraskapsbekräftelse skulle spara både tid och pengar runt om i landets kommuner, vilket är välkommet i kommunerna. Men utredningen och dess förslag har fastnat på vägen. När tänker regeringen lägga fram konkreta lagförslag om detta?
Jon Thorbjörnson (V):
Om Lars Beckman hade läst reservationen hade han sett att en utredning ska redovisas den 13 augusti 2021. Jag tror inte att tillkännagivandet kommer att snabba på den utredningen eller att en ny utredning skulle spurta förbi den och redovisa ett resultat innan sommaren. Naturligtvis vill vi skydda konsumenter och se till att konsumenter har det bra och får ett likvärdigt stöd överallt i hela världen.
Då kan jag passa på att ställa en fråga till Lars Beckman. Om Lars Beckman värnar den lokala konsumentvägledningen, varför vill han inte se till att vägledningen finns överallt i Sverige så att alla konsumenter får ett bra stöd var de än bor - likvärdigt för alla människor? Det finns inte med.
Vi var ensamma i höstens budget om att satsa pengar på att utveckla och se till att det finns mer vägledning för konsumenter runt om i hela landet, och Moderaterna satsade 0 kronor på det. Det var likadant med förra höstbudgeten. Då var Moderaterna inte heller intresserade av att satsa pengar, utan då var det 0 kronor. Då var vi återigen ensamma om att satsa pengarna.
Om Moderaterna menar allvar med att satsa på konsumenterna så att de får bra stöd och hjälp var de än bor i hela landet är de välkomna att hänga på Vänsterpartiets budget. Är det bara plakatpolitik man är ute efter, så hoppa på Socialdemokraterna. Be my guest! Gör det.
Jon Thorbjörnson (V):
Om Lars Beckman hade röstat på Vänsterpartiets budget hade han fått en mycket bra budget som är villig att satsa på konsumenterna och ge dem ett ökat stöd. Men Lars Beckman är mer intresserad av kålsuperi, antar jag. Lars Beckman pratar om en halv miljard. De pengar som lånebolagen tjänar är långt mer än en halv miljard. Det är mängder av miljarder som försvinner, bland annat på grund av att de inte gör ordentliga kreditkontroller innan de lånar ut pengar.
Men är Moderaterna intresserade av att göra något där? Nej, där lyser de med sin frånvaro. Vad kan det bero på? Är det för att det är bolag som stöttar Moderaterna? Är det därifrån man får partistöd? Vad är det för sak som gör att man inte vill agera där? Det kallar jag för kålsuperi. Visst! Hoppa på Socialdemokraterna och deras halva miljard. Be my guest! Jag ska inte stoppa dig. Vi väntar på utredningen för att se vad den kan bidra med.
Under tiden kommer diverse lånebolag att med hjälp av dålig kreditkontroll låna ut pengar till folk som inte ska ha pengar utan att Moderaterna bryr sig en sekund.
Jon Thorbjörnson (V):
Vänsterpartiet står bakom regeringens förslag om ett erkännandeförbud avseende utländska månggiften. Idén om att en man ska ha flera fruar stämmer inte överens med svensk jämställdhet, och månggifte ska därför motarbetas. En generell utgångspunkt har länge varit att ett äktenskap som ingås enligt utländsk lag ska erkännas i Sverige om det är giltigt i den stat där det ingicks.
Att Sverige som utgångspunkt erkänner utländska äktenskap bygger på den grundläggande principen i den internationella privaträtten om att respektera andra staters rättsordningar. Fru talman! I propositionen föreslås en ny huvudregel om att utländska månggiften inte ska erkännas i Sverige. Alla partier har varit överens om skärpningen av lagstiftningen men inte om den slutliga utformningen. Två huvudalternativ har diskuterats i frågan: icke-erkännande eller tvångsupplösning.
Även här har partierna varit överens: Det ska vara ett icke-erkännande av utländska månggiften som ska gälla. Oavsett parternas tidigare anknytning till Sverige ska utländska månggiften inte erkännas i Sverige. Alternativet att tvångsupplösa äktenskap innebär att de först måste erkännas, och de kommer att fungera som äktenskap i Sverige tills de upptäcks. Det innebär att människor skulle kunna ingå i ett månggifte i många år innan det märks och äktenskapet blir upplöst. Ett icke-erkännande får i stället verkan direkt.
Det skapas inget incitament att dölja det, vilket annars skulle kunna bli följden av ett förfarande med tvångsupplösning. Fru talman! Ståndpunkten skiljer sig dock åt mellan partierna när det kommer till hur man ska säkerställa att kvinnor inte drabbas av helt orimliga konsekvenser av ett icke-erkännande. De offentligrättsliga regelverken om till exempel socialförsäkring, ekonomiskt bistånd och beskattning är generellt individbaserade, och rätten till olika typer av stöd ska därmed inte påverkas av om en person är gift eller inte.
Krav på äktenskap som en förutsättning för förmåner med mera i olika sammanhang har i svensk rätt successivt tagits bort. Men det kan bli problematiskt vid till exempel arv, enligt utredningen. Det kan också vara svårt att förutse alla situationer där det kan bli orimliga konsekvenser för kvinnor i de äktenskap som inte erkänns. Det har om inte annat märkts i diskussionerna inför det här beslutet.
Majoriteten i utskottet menar att vissa rättsverkningar av äktenskapet ska erkännas utan att äktenskapet erkänns, alltså att det regelverk som gäller för gifta, till exempel när det gäller arv, ska användas även om äktenskapet inte erkänns. Utredningen redovisade dock ett antal invändningar mot en sådan ordning. Det handlade bland annat om praktiska tillämpningsproblem och en svåröverskådlig lagstiftning. Dessutom blir det en harmonisering med övrig lagstiftning på äktenskapsområdet, där det finns möjlighet till undantag om konsekvenserna blir orimliga.
Där menar vi att undantag från ett icke-erkännande ska göras vid synnerliga skäl. Det är alltså en ventil som kan användas ytterst begränsat.
Jon Thorbjörnson (V):
Pandemin har slagit hårt mot världen på ett sätt som inte många förutsåg 2019. Effekterna har blivit mycket större än vid de sjukdomsutbrott som kommit tidigare under 2000-talet. Människor har blivit allvarligt sjuka och dött. Ekonomin har drabbats hårt. Tillväxten har stannat av. Företag har fått det tufft och gått i konkurs. Människor har förlorat sina jobb och sina bostäder. Vårdpersonal går på knäna. Många har fått det extremt svårt. Fru talman!
Pandemin har nu pågått i över ett år. Reseföretag har blivit återbetalningsskyldiga för många paketresor oavsett om de fått tillbaka sina utlägg eller inte. Samtidigt har nya bokningar varit i stort sett obefintliga, vilket gör att nya pengar inte kommer in. De konsumenter som bokat resor kan inte få tillbaka sina pengar. År 2018 trädde paketreselagen och resegarantilagen i kraft. En resenär får enligt paketreselagen avbeställa en resa innan den påbörjats och ska då få pengarna tillbaka.
Med resegaranti avses ett skydd mot ekonomisk skada som kan drabba resenären om arrangören inte har pengar att betala tillbaka med. Arrangörer av paketresor är skyldiga att se till att paketresorna omfattas av en resegaranti som är godkänd enligt resegarantilagen. Här kan varje företagare välja själv vilket sorts skydd de vill ha. Resegarantin kunde tidigare tas i anspråk även då en resa ställdes in eller avbröts på grund av force majeure.
Den nya resegarantilagen gäller däremot endast vid insolvenssituationer. Dessa saker har medfört problem i den situation som uppkommit på grund av pandemin. Fru talman! Nu har ett enigt utskott bestämt sig för att utreda utformningen av det svenska resegarantisystemet, med målet att resenärerna ska få ett starkare ekonomiskt skydd inför framtiden. Förhoppningsvis kan en bred och förutsättningslös översyn av resegarantisystemet få fram en lösning som alla kan enas kring.
Jon Thorbjörnson (V):
Det är klart att vi jobbar för barnets bästa. Bland annat tog jag i mitt anförande upp att barn borde få ha eget ombud vid juridiska tvister när det gäller umgänge och vårdnad just för att barnets röst ska bli hörd. Det ska inte handla om två föräldrar som slåss om ett barn utan om att barnet ska ha rätt till en bra framtid.
Vi har sett hur barns rätt inte alltid kommer i första hand. Se på de internationella adoptionerna, till exempel! Där har barn kommit i kläm. För några år sedan hörde jag en radiodokumentär i Sveriges Radio, Att ta ett barn , som visar den andra sidan av hur det kan gå när man försöker få en annan familj att ta hand om ett barn.
För inte så länge sedan försvann en flicka som var omhändertagen här i Sverige. Hon hade flera gånger uttryckt sin motvilja mot att vara på det ställe där hon hade blivit placerad. Det är alltså viktigt att se båda sidor av saken. Jag håller med om att vi ska lyfta barnets bästa och se till barnet.
Jon Thorbjörnson (V):
Jag förringar inga miljoner som används för att stödja de adopterade. Jag förringar heller inte dem som söker sitt ursprung, som vill få reda på vad som har hänt, som vill ha en utredning och som vill få upprättelse. Daniel, som jag pratade om tidigare, var fem veckor när han kom till Sverige. Hans storasyster minns. Han var så liten och så ledsen och arg att han skadade sig själv genom att slå sitt huvud mot golv och vägg.
Han växte upp med historien att hans mamma inte ville ha honom. Men till slut, med sin storasysters hjälp, gick han till botten med var hans mamma fanns. De sökte rötterna och gick från att må dåligt till att må bra, när han till slut lyckades nysta upp historien och träffa sin mamma. Detta ska inte förringas, utan de behöver all hjälp och allt stöd de kan få.
Generaldirektören för MFoF, som är ansvarig tillsynsmyndighet, svarade senast i förra veckan på frågan om det går att garantera att dagens adoptioner till Sverige är rättssäkra och etiska. Den besvarade han med ett tydligt nej. Han sa också att han befarar en framtid där fler oegentligheter uppdagas. Vi har alltså haft illegala adoptioner under flera decennier, vi har problem just nu och det spås dyka upp fler problem i framtiden. Uppenbarligen finns det problem när det gäller de internationella adoptionerna. De problem som vi har sett hittills är förskräckliga.
Det här gäller människor - barn. Jag tycker det är jätteviktigt att vi inte begränsar en utredning till andra halvan av 1900-talet. Det duger inte, tycker jag. Även adoptioner under 2000-talet behöver utredas. De som drabbats av detta rättsliga haveri har jobbat med detta i många år, i decennier. De har våndats, tvekat, mått dåligt, sörjt. Utred alla adoptioner! Än så länge har jag inte sett några bevis för att alla adoptioner på 2000-talet är rättssäkra.
Så utred, utred nu och utred ordentligt! Vad tänker ministern och regeringen göra för att garantera att alla internationella adoptioner framöver är etiska och rättssäkra? Och när får vi se en utredning? No más silencio!
Jon Thorbjörnson (V):
Min fråga går till statsrådet Hallengren. År 2018 uppmärksammade SVT Nyheter de misstänkta oegentligheterna vid adoptioner från Chile under 1970- och 1980-talen. Från Pinochets militärdiktatur adopterades 2 000 barn till vårdnadshavare i Sverige. I Chile har man gjort en parlamentarisk utredning av dessa adoptioner, och det är ingen munter läsning. Där står bland annat: Det är ett faktum att hundratals barn i Chile har ryckts från sina föräldrar och blivit bortadopterade, särskilt till utlandet.
Det är en sanning som inte kan motsägas och som styrks av vittnesmål från alla de personer som kallats att delta i målet. Att barn försvann var en realitet för kvinnor i hela landet som led av fattigdom eller som saknade ett stödjande nätverk. I Chile har man också startat en brottsutredning där 600 svenska barn ingår. Barn har försvunnit i Chile och hamnat i Sverige. De inblandade förtjänar att få svar och upprättelse även från svenskt håll.
Varför vill ministern inte utreda och klargöra Sveriges roll i de uppmärksammade adoptionerna från Chile?
Jon Thorbjörnson (V):
Överskuldsättning är ett stort problem. Det leder till sämre hälsa och drabbar hela familjer, särskilt barnen. Undersökningar visar att samhällets kostnader kan räknas i mångmiljardbelopp. Här finns ett tydligt klassperspektiv. Låginkomsttagare, ensamstående, sjukskrivna och arbetslösa drabbas oftare av överskuldsättning.
Människor som redan har det svårt på grund av neddragningar i välfärden, bostadsbrist och försämrad sjukersättning får det ännu svårare. Fortfarande i dag dras människor med skulder från finanskrisen på 1990-talet. Det är inte rimligt att skulder blir en livstidsdom. Vänsterpartiet vill sätta press på lånebolagen för att de ska göra ordentliga kreditprövningar och inte låna ut hur som helst. Lånebolag som slarvar ska få ta ökat eget ansvar för indrivningen.
Vi vill också införa en preskriptionstid på 15 år. Vad vill ministern och regeringen göra för att komma till rätta med överskuldsättningen?
Jon Thorbjörnson (V):
Min fråga är till statsrådet Hallengren. Nästan tre år har gått sedan nyheten kom om de oegentliga adoptionerna från Chile på 70- och 80-talen. Sveriges regering har ännu inte gjort någonting för att ta reda på hur dessa adoptioner har hanterats här i Sverige. I Chile har man genomfört en parlamentarisk utredning, som har fastslagit att många adoptioner inte har gått rätt till. Man har också startat en polisutredning. De som tror sig ha blivit utsatta för brott ska lämna in sina handlingar till den chilenska polisen.
Det är handlingar som de ideella adoptionsföreningar som genomförde adoptionerna än i dag ansvarar för - inte helt förtroendeingivande för många av de adopterade. I flera fall har personer vittnat om att handlingar har försvunnit eller saknas helt. Man hanterar också viktiga originalhandlingar som kan användas för att göra chilenska pass. Hur agerar ministern för att säkerställa att dessa dokument hanteras rättssäkert?
Jon Thorbjörnson (V):
Tack, Magnus Ek, för frågan! Vi behöver vara lite offensiva när det gäller att få ihop en bra insamling. Så enkelt är det. Vi kan inte bara sitta ned och vänta, utan vi behöver ta till vara producentansvaret och se till att insamlingen blir bra överallt. Jag är inte inläst på hur systemet ser ut i Finland, men kommunerna ska inte ta det fulla egna ekonomiska ansvaret.
Hur det funktionellt kommer att bli i varje kommun återstår att se, men det ekonomiska ansvaret ska inte falla på kommunerna, utan det kommer att bli ett producentansvar som gäller.
Jon Thorbjörnson (V):
Jag får börja med att upplysa Magnus Ek om att jag trots min sköna dialekt inte är göteborgare. Jag vet inte vem som tar mest illa upp, göteborgarna eller hallänningarna - jag är ju Kungsbackabo, från strax söder om Göteborg. Det är nästgårds, så det kan ju vara lite svårt att hålla koll på alla de geografiska detaljerna.
Som jag sa i mitt anförande tror vi att det är kommunerna som är mest lämpade för att ta ansvar för att utforma det här. De har gjort det förut, de håller på med det nu och vi tror att de kommer att kunna göra det bra i framtiden. Det finns ju fler förpackningar än bara glas som vi gärna vill ska komma in och återanvändas.
Och även om vi redan uppnår målen för glas är det ju ingenting som hindrar att vi kan bli ännu bättre, eller hur?