Marléne Lund Kopparklint (M):
Jag tackar ministern för svaret. Statsrådet har i debatt efter debatt skjutit ifrån sig ansvaret och sagt att hon inte kan bestämma över regionerna och kommunerna när det gäller olika krav. I det här fallet pratar vi om kunskapsbaserad traumavård för personer som har blivit utsatta för sexualbrott.
Ministern har också ett flertal gånger gett mig rådet att jag ska gå till Region Stockholm om jag vill få till en förändring snabbt. Det är häpnadsväckande hur ett statsråd kan stå och säga så. Det jag pratar om är inte att det ska bli en förändring inom en region, utan jag pratar om att det måste till en nationell förändring för att hjälpa alla de människor - barn - som har utsatts för sexuella övergrepp i barndomen. Fru ålderspresident!
Att det finns ett statsråd som inte ens kan hålla ordning på sin egen roll är anmärkningsvärt. Om man går in på Regeringskansliets hemsida framgår vilka ansvarsområden som är socialministerns, bland annat barnets rättigheter, folkhälsa och sjukvård. Vi har dessutom sett hur ministern gång efter annan gått över huvudet på regionerna i sjukvårdsfrågor och pekat med hela handen i fråga om hur de ska arbeta.
Vi har också sett exempel på hur ministern vid årsskiftet tydligt visade för kommunerna var skåpet ska stå när det gäller omsorgskontakter i hemtjänsten. Statsrådet kan inte säga att varken regeringen eller riksdagen kan tala om för regionerna hur de ska arbeta när man hela tiden talar om för dem hur de ska arbeta. I den här frågan har det inte blivit bra.
När det gäller dessa frågor ser statistiken dyster ut. Att statistiken ser ut som den gör bär den sittande regeringen ansvar för. Så många som en av fyra 18-åringar har utsatts för sexuella övergrepp i olika former i barndomen, och det är en ökning från var femte sedan 2014.
Även statistik från Brottsförebyggande rådet visar att under 2020 anmäldes det högsta antalet våldtäkter mot barn någonsin. Om politiken inte pratar mer om sexualbrott mot barn, för att det är för grovt, hemskt eller obekvämt, ska man tänka på hur det känns för barnen. Om inte samhället tar ställning för dem och ser till att det finns adekvat traumavård, då sviks de dubbelt.
Det är här, fru ålderspresident, som regeringen faktiskt skulle kunna göra skillnad om man verkligen hade viljan. Jag förstår att man inte kan göra underverk på tre veckor, men man kan genom sitt ämbete som statsråd förändra saker till det bättre på tre år. Det har inte gjorts under den här mandatperioden.
Man kan också påbörja dialoger och vara en rejäl blåslampa så att man visar åt vilket håll man vill att regionerna ska gå i de här frågorna. Men jag har svårt att tro att regeringen med socialminister Hallengren i spetsen ligger på så värst mycket för att rädda barn och vuxna från det lidande som det medför att utsättas för sexuella övergrepp i barndomen. Det har förmodligen inte hänt någonting sedan kritik förts fram från olika håll under lång tid.
All respekt för kartläggningsprocesser, men den tiden är förbi. Vi måste agera nu för barnen som utsätts. Och vi måste agera för de vuxna som har utsatts, för annars riskeras deras liv. Jag vill ändå ställa frågan till statsrådet: Vad tänker statsrådet göra på det här området här och nu?