KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jessica Rosencrantz (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Det är bra att statsrådet erkänner att regeringens politik leder till sämre vägar på sina håll. Vad som är värre är att man låter det ske. Den senaste veckans trafikkaos har lamslagit Sverige. Snöoväder och halka har orsakat avåkningar, masskrockar och stängda vägar. Trafikverket har avrått allmänheten från att ge sig ut på vägarna.
Vissa extremväder är svåra att planera för. Men i ett land där snön faller varje år borde vi kunna ha en bättre beredskap. Trafikverket varnar för att regeringens politik leder till sämre vägar. Moderaterna oroas av att regeringen underinvesterar i vårt vägnät. Därför satsar vi 6 miljarder mer än regeringen på vägunderhåll och snöröjning.
Jag noterar att jag inte får några exakta svar på vilka delar av landet som kommer att drabbas hårdast av regeringens nedprioriteringar. Men om man utgår från fördelningen i den nuvarande nationella transportplanen skulle Moderaternas extra 6 miljarder enligt en rapport från riksdagens utredningstjänst ge 1 miljard mer till Västra Götaland, 700 miljoner mer till Skåne, 200 miljoner mer till Dalarna, 150 miljoner mer till Västernorrland och så vidare.
Det är pengar som gör skillnad, herr talman. Regeringens nedprioritering av vägnätet sker samtidigt som Trafikverket beslutar att sänka hastigheten på ett stort antal vägar till följd av bristande underhåll och trafiksäkerhet. Det är orimligt att hastigheter ska sänkas för att regeringen inte vill satsa på vägunderhållet.
Dessutom ser vi hur regeringen genom Trafikverket avsäger sig underhållsansvaret för vägsträckor runt om i landet som staten tidigare har haft ansvar för. Trafikverket varnar för att politiken riskerar att bygga upp en underhållsskuld i vårt vägnät på samma sätt som politiken i decennier gjort på järnvägen, vilket varit ett stort misstag.
Vad anser statsrådet om risken för att vi bygger upp en underhållsskuld på vägsidan och nedprioriterar vårt vägnät på ett sätt som äventyrar både trafiksäkerhet och tillgänglighet i vårt land?
Jessica Rosencrantz (M):
Detta handlar inte bara om vad Sverige ska kunna hantera i extremväder. Jag tycker att vi ska ha en bra beredskap också för det, men det handlar först och främst om att Trafikverket varnar för att vi kommer att få sämre vägar som en följd av regeringens anslag. Det är huvudfrågan för denna debatt. Det är lite märkligt att regeringen på något vis redan innan den egna planen har trätt i kraft inser att man nog satsade för lite pengar.
Jag säger detta med tanke på att vi ganska direkt i början av processen kunde se Trafikverket i olika dagstidningar redogöra för att pengarna inte skulle räcka och att vi riskerade att få sämre vägar. Det är väl jättebra om statsrådet har vaknat och att man nu har insett att det behövs mer pengar till vägnätet. Jag tycker att det är viktigt att politiken kan säkra fungerande järnvägstransporter - där är vi helt överens och matchar varenda krona.
Men jag inser också att människor och företag behöver våra vägar. Det är intressant att höra resonemangen om vad de tyngre lastbilarna skulle medföra. Som jag har uppfattat det är vi överens om att det behövs tyngre lastbilar för svensk industri, och inte minst för skogsnäringen. Jag tycker att det är viktigt att vi kan säkra vägarna också för dem.
Men i grund och botten går det hela tillbaka till att Moderaterna satsar 6 miljarder mer än regeringen och att detta är pengar som behövs för att människor ska ta sig till arbetet och för att företag ska kunna leverera sina varor. Vi kommer kanske inte att komma längre här i dag. Men jag ser fram emot april - om jag förstod det rätt - då regeringen presenterar sig nationella plan.
Förhoppningsvis har man då mer att säga om hur vi ska kunna säkerställa att vi får bättre vägar och inte sämre, som är fallet just nu med regeringens anslag.
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, statsrådet! En mening blir inte mer sann för att man återupprepar den. Låt mig konstatera att statsrådet återigen famlar i blindo när han säger att Alliansen underinvesterade när sanningen är att vi dubblerade järnvägsunderhållet under vår tid. Sedan tackar jag för frågan angående prioriteringar i nationell plan.
Tack vare att Moderaterna lägger lika mycket pengar som den rödgröna regeringen gör på järnvägssidan men totalt sett mer på hela infrastrukturområdet har vi möjlighet att utöver regeringens ram också prioritera att stärka ett vägnät som Trafikverket säger kommer att tappa i standard med regeringens anslag. Det är viktigt att ta på allvar. Vi matchar varenda krona regeringen lägger på järnväg men kan därutöver lägga 6 miljarder mer på vägsidan.
Båda behövs om Sverige ska hålla ihop. Fru talman! Det är lite problematiskt att föra en diskussion när den man talar med inte riktigt svarar på frågan eller väljer att skylla ifrån sig. I det här fallet gör statsrådet både ock. Allting är alliansregeringens fel, och den här regeringen kan ingenting göra eftersom allting var så fruktansvärt hemskt på den tiden. Det är lite knepigt att då föra en diskussion. Nu har regeringen haft tre år på sig att åstadkomma en viss förändring.
Den hade möjlighet att bygga vidare på alliansregeringens fördubblade järnvägspengar. Men ändå blir svaret att man skyller ifrån sig eller inte svarar på frågan. Jag återupprepar den väldigt konkreta frågan. Jag skulle egentligen ha tagit med mig utredningen hit. De tusentals sidorna om järnvägens organisation finns både på mitt kontor och förmodligen på statsrådets kontor. Finns det någon avsikt att föra en seriös diskussion om hur vi kan förbättra styrningen av vår järnväg och inte bara diskutera pengar?
Jag tror att vi båda vet att båda delarna behövs. Kommer man från regeringens sida att remittera Gunnar Alexanderssons utredning, eller väljer man att inte titta på frågor om styrning och ansvar?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, statsrådet, för svaret! En ansvarsfull politik kräver en genomtänkt syn på samhället och en långsiktig färdväg för att bygga Sverige starkare. Tyvärr skapar regeringens trafikpolitik osäkerhet när den borde skapa förutsägbarhet. Lagt kort ligger, brukar vara en viktig devis för att skapa förtroende.
Tyvärr inleddes den här mandatperioden med att regeringen aktivt bröt mot detta när man stoppade bygget av Förbifart Stockholm, till en kostnad om över 100 miljoner kronor för skattebetalarna och efterföljande kritik från konstitutionsutskottet mot dåvarande statsråds hantering.
Nu ser vi att samma sak riskerar att upprepas när det rödgrönrosa styret i Stockholms stad har sagt nej till en östlig förbindelse och att Trafikverket därför lyfter ur den ur förslaget till kommande nationell plan, trots att alliansregeringen avsatte 2 miljarder för vägen och endast en fjärdedel har använts. Stockholm växer och så även trafikproblemen som en följd.
De senaste veckorna har kantats av en debatt om miljözoner. Vi moderater ser behovet av att förändra biltrafiken. Men det är anmärkningsvärt och en smula dubbelsidigt att regeringen i och med införandet av miljözoner vill begränsa biltrafiken i våra städer och samtidigt motsätter sig byggnationen av en komplett ringled runt staden som skulle kunna förflytta trafiken ut från stan.
Hållbarhet och rörlighet behöver inte utesluta varandra, fru talman. En ringled är ett steg mot ett förändrat bilåkande med ett långsiktigt hållbarhetstänk. Statsrådet sa att han inte ville kommentera enskilda objekt, och jag kan ha respekt för det. Men låt mig då ställa frågan: Vad är statsrådets principiella inställning till ringleder runt våra städer som ett sätt att minska biltrafiken inne i stan?
Vi har sett många rapporter som visar på potentialen att minska trängsel, bilköer och därmed också utsläppen i våra städer, tack vare till exempel en östlig förbindelse och en ringled runt Stockholm. Alltså: Vad är statsrådets principiella inställning till ringleder generellt och till en ringled runt Stockholm?
Och vad är statsrådets inställning vad gäller rimligheten i att en enda kommun, eller rättare sagt ett par partier i en kommun, kan ha vetorätt mot ett projekt som hela den övriga regionen tycker är avgörande för huvudstadens utveckling och där många andra delar av landet också gör bedömningen att en ringled runt Stockholm skulle sätta stopp för den trafikinfarkt som många upplever när de i dag ska passera Stockholm?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag har den största respekt för kommunalt självstyre. Jag ser hur resonemanget går hos det lokala styret i Stockholms stad. Det handlar mycket om att man tycker att denna väg är ett statligt åtagande, och då faller frågan på statsrådets bord om han anser att den östliga förbindelsen och en ringled runt Stockholm är ett prioriterat objekt.
Det stämmer att det är Trafikverkets förslag som vi har på bordet, men vi är alla medvetna om och Trafikverket själva säger att anledningen till att Östlig förbindelse har tagits bort i deras förslag är att man inte upplever att det finns stöd lokalt för att driva projektet över huvud taget eller ens medfinansiera det i någon utsträckning. Samtidigt ser vi att statsrådets egna kollegor i Nacka, Värmdö och många andra kommuner i regionen tvärtom tycker att detta är ett viktigt projekt.
Men min fråga blir, som sagt, också principiell. Jag vet att statsrådet inte brukar kommentera enskilda objekt, men det handlar mycket om att lagt kort ligger. Nu slår sig statsrådet för bröstet för att man har mer pengar i planen. Det tycker jag är väldigt trevligt. Det brukar bli så allteftersom åren går: att man lägger mer pengar. Moderaterna lägger totalt sett mer pengar än regeringen. Men om det då finns så mycket pengar att använda till infrastruktur undrar jag: Är inte Östlig förbindelse ett prioriterat objekt, trots att det ligger i den nuvarande nationella planen?
Det är ju det som man måste återkomma till. Vi har sett att Trafikverket har lyft ut det objekt som handlar om en ny järnvägsförbindelse mellan Göteborg och Borås. Det ingick nämligen också i regeringens direktiv till Trafikverket. Där gäller inte längre lagt kort ligger, vilket har orsakat stor upprördhet i den regionen. Detta skedde trots att alliansregeringen hade avsatt pengar för det projektet - att bygga ny järnväg där.
Nu ser vi att de 2 miljarderna för Östlig förbindelse riskerar att lyftas ut för att statsrådets kollegor i Stockholms stad inte längre fullt ut står bakom detta. Då blir min fråga om man kan lita på att regeringen i den kommande planen kommer att låta de objekt som ligger i den här planen ligga kvar.
Sedan ska jag fråga om den principiella inställningen, även om det är en tangerande fråga: Tycker statsrådet att det finns en rimlighet i att försöka flytta ut biltrafiken från våra innerstäder? Eller kommer regeringens enda svar i fråga om att lösa miljöproblemen i våra städer att vara miljözoner, det vill säga att man ska förbjuda bilar att åka där men inte ge något alternativ genom att leda trafiken runt stan? Det sistnämnda är Moderaternas politik.
Vi tror att vi också i framtiden kan åka bil, gärna med hållbara bränslen och mer av el och biodrivmedel. Man kan också gärna flytta trafiken från innerstaden, från trängsel och köer, till en ringled runt stan. Låt mig ställa frågan igen: Tycker statsrådet att det finns en principiell fördel med att bygga en ringled runt Sveriges huvudstad? Det är faktiskt den enda huvudstaden i Europa som ännu inte har en fullgod ringled.
Jessica Rosencrantz (M):
Nu handlar det inte om en ny önskelista, utan det handlar om en genuin fråga om hur de objekt som redan finns i den nuvarande nationella planen kommer att hanteras. Det är klart att det är väldigt glädjande att vi har mer pengar till infrastruktur, både regeringen och Moderaterna. Moderaterna satsar, som sagt, mer pengar totalt sett än regeringen på infrastruktur de kommande tolv åren. Då blir frågan: Vad ska vi göra med de pengarna?
Jag ser en oroande tendens från regeringens sida: att man konsekvent beskriver väginvesteringar som någonting som får stå tillbaka i den kommande planen. Där svarar vi moderater att vi matchar varenda krona som regeringen lägger på järnvägsinvesteringar, men vi gör också större satsningar för att se till att vägnätet ska fungera. Tyvärr har denna regering en tradition av att motsätta sig viktiga vägprojekt i landet.
Det var därför man inledde mandatperioden med att stoppa Förbifart Stockholm. Det var på grund av att riksdagen agerade som vi över huvud taget fick igång bygget en gång till. Då får statsrådet ha överseende med att det finns en viss oro i kammaren för att viktiga vägobjekt riskerar att behöva stå tillbaka. Tror man att bilen behövs också i framtiden, och vill man samtidigt värna en ökad hållbarhet?
I så fall tror man att det är bättre att trafiken går runt stan än genom stan, med utsläpp och köer som följd. Jag noterar att vi förmodligen inte kommer att få något skarpt svar från statsrådet i dag mer än detta: Ja, det finns en möjlighet att objekt lyfts ut. Då får vi helt enkelt bara hoppas att det i regeringens kommande plan finns utrymme för viktiga vägsatsningar.
Vi måste kunna satsa på järnväg och väg samtidigt. Det behövs om hela Sverige ska hålla ihop och fungera och om stad liksom landsbygd ska kunna se jobb växa fram och tillväxt öka. En ringled runt huvudstadsregionen är en viktig del i att öka hållbarheten och öka framkomligheten.
Jessica Rosencrantz (M):
Jag har en fråga till statsrådet Peter Eriksson. För en vecka sedan kunde vi läsa att regeringen skjuter upp införandet av en ny postlag. Det är förstås olyckligt i ett läge då många människor upplever att posten inte alltid är att lita på, att breven inte kommer fram i tid och att breven ibland inte kommer fram över huvud taget. Regeringen behöver lösa allvarliga kvalitetsproblem.
Då krävs förstås att regeringen styr bolaget bättre. Det handlar också om att ge Posten rätt förutsättningar och verktyg i en värld som blir alltmer digital och där brevvolymerna minskar. Det behövs därför ett uppdaterat regelverk som säkrar en god och pålitlig postservice i hela landet. När kommer vi att kunna se en ny postlag läggas fram av regeringen? När ska människor åter kunna lita på att posten kommer fram?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Både opposition och regering delar oron och ser att någonting förstås behöver göras. Av det som statsrådet har tagit upp i medierna förstår jag att det pågår en del samtal med den danska sidan. Icke desto mindre är frågan hur länge vi kan vänta i Sverige med att ställa om vårt eget system. Vi vill ju inte gå samma väg till mötes som Danmark har gjort med ytterligare stora kvalitetsproblem. Kan statsrådet säga någonting om tidsaspekten för den nya postlagen?
Jessica Rosencrantz (M):
Flygskatten är inte en miljöåtgärd utan en skatt på resande som slår mot tillgänglighet i hela landet och i förlängningen mot jobb och tillväxt. Flera tunga remissinstanser, liksom Sveriges riksdag, har flera gånger avrått från det här förslaget, och riksdagen har till och med sagt nej. Konsekvenserna blir, precis som i andra länder där detta har prövats, att flyglinjer läggs ned och flygbolag flyttar både sin verksamhet och utsläppen någon annanstans.
Moderaterna har föreslagit styrmedel för att byta ut bränslet i flygplanets tank snarare än att straffa ut resandet. Jag vill fråga infrastrukturministern hur han som nytillträtt statsråd kan försvara att nu i budgeten gå vidare med en flygskatt trots att remissinstanserna och riksdagen är emot och att den bedömda miljönyttan är marginell men skadan på jobb och tillväxt stor.
Jessica Rosencrantz (M):
Tack för svaret, statsrådet! Att införa en flygskatt för att sedan i budgeten ge bidrag till vissa flygplatser i Norrland är orimligt. Flyget och tillgängligheten är avgörande för människor och företag i hela Sverige - också i Kalmar och Karlstad eller andra delar av landet. Flygskatten blir en straffskatt på resande och inte en miljöåtgärd.
Vill statsrådet verkligen införa en skatt som är så dålig att den måste följas av bidrag till vissa flygplatser, och varför ger man bidrag bara till Norrland och Gotland och inte till övriga Sverige?
Jessica Rosencrantz (M):
Jag har en fråga till statsrådet Eneroth. Regeringen vill införa så kallade miljözoner, och Moderaterna välkomnar att kommuner får fler lokala verktyg för att förbättra luftkvaliteten. Miljözonerna är ett sådant verktyg, men utformning och tid är avgörande. Ledande företrädare för Miljöpartiet talar om att helt förbjuda alla dieselbilar i vissa städer redan 2020.
Detta är enligt Moderaterna att gå alldeles för fort fram. Just nu sprids en stor oro bland människor över att deras största investering - bilen - riskerar att bli värdelös och obrukbar över en natt. För att införa miljözoner krävs en ändring i trafikförordningen; det är alltså en fråga som regeringen äger. Därför undrar jag: När kommer regeringen att fatta beslut om miljözoner, när ska de införas och är det Transportstyrelsens förslag som regeringen kommer att lägga fram?
Jessica Rosencrantz (M):
Jag har en fråga till infrastrukturministern. Trafikverkets generaldirektör har tidigare varnat för att regeringens anslag till vägunderhåll är för låga och att det kommer att leda till sämre vägar på sina håll i landet. I går kunde vi i SVT höra att Trafikverket avsäger sig ansvaret för ett stort antal vägar runt om i landet som staten tidigare har tagit hand om. Enligt uppgift rör det sig om 2 000 mil. Det statliga vägnätet är på totalt 10 000 mil.
Trafikverket dementerar att det finns besparingskrav men säger samtidigt att det har för lite pengar till vägunderhåll för att upprätthålla en fullgod vägstandard på hela nätet. Tycker statsrådet att det är rimligt att Trafikverket avsäger sig ansvaret, och förnekar han att det pågår ett projekt om att flytta ansvar från Trafikverket till andra?
Jessica Rosencrantz (M):
Jag har en fråga till infrastrukturministern. Regeringen vill ge kommuner rätt att förbjuda dieselbilar i våra städer. Det är ett långtgående förslag som slår hårt mot alla de familjer som har investerat i en dieselbil, många gånger för miljöns skull. Regeringen vill införa förbud när det finns fler och smartare verktyg för en bättre luftkvalitet. Många kommuner vill kunna reservera parkeringsplatser för bilpooler på våra gator.
De vill kunna ha olika parkeringsavgifter utifrån vilket bränsle och vilken miljöpåverkan som bilen har. De här verktygen har inte kommunerna i dag. Det finns färdiga utredningar och förslag, men regeringen går inte vidare med dem. Varför vill regeringen införa en extrem möjlighet att förbjuda dieselbilar i våra städer men inte genom morötter och incitament uppmuntra till bilpooler och inköp av miljöbilar och ge människor en ärlig chans att ställa om?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, statsrådet, för svaret på en helt annan fråga än den jag ställde! Min fråga var alltså när regeringen avser att återkomma med förslag som gör det möjligt för kommuner att reservera gatumark för bilpooler och när regeringen ska ge möjlighet för kommuner att införa olika parkeringsavgifter beroende på vilken miljöpåverkan en bil har, det vill säga bra, kloka och smarta åtgärder för att ge kommuner möjlighet att uppmuntra människor att ställa om i stället för att bara rakt av förbjuda vissa bilar.
Jessica Rosencrantz (M):
Jag tackar Hanna Westerén för frågan. Jag tror möjligen att Socialdemokraterna behöver uppdatera sina talepunkter - det börjar bli ganska tjatigt. Om det är så att man är emot samtliga skattesänkningar kan man helt enkelt se till att backa bandet. Men det är ju också så att det är denna regering som, i och med januariavtalet, faktiskt vill avskaffa värnskatten. Det tycker jag i och för sig är välkommet, men låt oss någonstans vara ärliga i debatten. Det stämmer inte att Moderaterna nedprioriterar klimatet.
Tvärtom - vi gör offensiva satsningar både för att ställa om industrin och för att ställa om våra transportsystem. Kraftig utbyggnad av laddinfrastruktur är ett exempel. Så sent som i dag fick vi i utskottet höra svidande kritik från Riksrevisionen mot regeringens så kallade klimatflaggskepp Klimatklivet.
Riksrevisionen säger att det man egentligen borde göra är att ha ett riktat stöd till marknadsmisslyckanden och till exempel satsa på utbyggnad av laddstationer för att säkerställa att människor i hela landet vågar köpa en elbil. Det är alltså precis vad Moderaterna och Kristdemokraterna gjorde i sin budget. Någonstans tror jag att man måste vara lite ödmjuk.
När expertmyndigheterna konstaterar att sju av åtta av regeringens klimatåtgärder är ineffektiva och att Klimatklivet inte är en del av en effektiv styrmedelskombination för att nå våra klimatmål kan man inte bara stå och prata om pengar, utan då måste man prata om vad det är regeringen satsar på. Tyvärr satsar regeringen fel. Vi har också sett att utsläppen har ökat under det gångna året och att utsläppsminskningarna i princip avstannade under den förra regeringen, vilket är ett trendbrott. Det är facit.
Det är resultatet av denna regerings klimatpolitik.
Jessica Rosencrantz (M):
Med tanke på de miljarder som läggs in i Klimatklivet får jag verkligen hoppas att ett par av dessa åtgärder också går till bra saker. Självklart finns det säkert positiva delar i detta, men överlag riktar ju Riksrevisionen svidande kritik för att pengarna inte ger den utväxling som vi borde kunna förvänta oss i termer av minskade utsläpp. Det kostar helt enkelt mer än vad det smakar.
Men jag delar Hanna Westeréns engagemang för miljö- och klimatfrågorna, och jag tycker just därför att det är otroligt viktigt att vi ser att det är bråttom att nå klimatmålen. Därför är det också viktigt vad vi gör med varje satsad krona. Oavsett vilken budgetstorlek olika partier klämmer fram kommer pengarna inte att räcka till allt, utan vi måste prioritera. Då anser Moderaterna att vi måste prioritera transporterna, som står för en tredjedel av Sveriges samlade utsläpp, och industrin, som står för en annan tredjedel av våra utsläpp.
Vi måste säkerställa detta genom till exempel utbyggd laddinfrastruktur, högre krav på inblandning av biodrivmedel så att vi ställer om våra transporter, att införa ett klimatavdrag för de industrier och företag som satsar på klimatsmart teknik eller arbeta för att få på plats en strategi för mer koldioxidlagring. Det är klart att det krävs en bred palett av åtgärder.
Jag tror att vi ibland anklagar varandra för att inte dela bilden av klimatmålen, men vi är ju rörande överens. Sju av åtta av riksdagens partier står bakom klimatmålen. Däremot kan vi vara oense om hur. Där ifrågasätter jag att regeringen i många delar gör felaktiga prioriteringar och slarvar bort skattebetalarnas pengar på åtgärder som inte ger klimatnytta. Vi skulle kunna lägga våra gemensamma pengar på kraftfulla, offensiva satsningar för att ställa om transporter och industri.
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Magnus Manhammar, för anförandet! Jag uppskattar mycket det genuina engagemanget. Samtidigt kan vi se att de svenska utsläppen har ökat under de gångna åren. Med tanke på att klimathotet är på riktigt och att åtgärder måste vidtas här och nu är det ändå allvarligt. Tillsammans med tunga instanser, som Konjunkturinstitutet och Riksrevisionen, har vi från Moderaternas sida riktat en hel del kritik mot den politik som den rödgröna regeringen har fört, eftersom den helt enkelt inte har levererat resultat.
Vi kan se att till exempel Konjunkturinstitutet har dömt ut sju av åtta av regeringens åtgärder som ineffektiva. Vår uppfattning är att klimatet inte har råd eller tid med den typen av symbolpolitik. Då har jag frågor till Magnus Manhammar. Jag tvivlar inte på regeringens goda ambitioner, men finns det någon självkritik på detta område?
Ser Magnus Manhammar med allvar på de bristande resultaten, på att utvecklingen går åt fel håll och på att många av expertinstituten trots allt dömer ut flera av åtgärderna? Kommer vi att se ett nytt tänk framöver med den nya regeringen? Kommer man att prioritera klimatnytta framför symbolpolitik och i vissa fall antal kronor som enda måttstock?
Och vad säger Magnus Manhammar om förslaget från Moderaternas sida om att ta fram beräkningskonventioner för klimatnytta och om att regeringen framöver ska presentera den beräknade klimatnyttan när man lägger fram olika förslag på klimatområdet?