Maria Larsson (KD):
Det är intressant och bra att Eva Olofsson bekräftar att det finns brister i äldreomsorgen, att det finns revor i välfärden. Det är det som vi nu vill rätta till så långt det bara är möjligt. Jag är också glad att höra att det finns en gemensam syn att det arbetet behöver göras. Vi behöver hjälpas åt för att tänka så mycket gott och utvecklingsbart som möjligt.
Självfallet är det viktigt att kunna ha inflytande i sitt boende och i valet av hur hemtjänsten ska kunna användas. Det är inte så att de äldre inte förmår fatta egna beslut. Skillnaden mellan mig och Eva Olofsson är möjligtvis att jag tilltror människor som har blivit äldre när det gäller att de ska kunna välja och att de ska ha rätten att välja bort. Man måste inte välja, men det ska finnas något att välja på.
Det möjliggör att man väljer bort det som man inte tycker fungerar. Den möjligheten finns inte för de äldre i dag. De är inte så få - de som har haft så många olika personer från hemtjänsten i sitt hem. De vittnar alla om att det inte är väl fungerande. Det är skäl nog att försöka förbättra, och det här är ett sätt att försöka förbättra.
Jag går nu över till att tala om värdighetsgarantin. Först och främst ska den vara kommunal. Det är kommunerna som inför värdighetsgarantin. Jag tror att vi som politiker många gånger är alldeles för otydliga i våra besked till brukarna. Vad är det de kan räkna med när de får del av en tjänst? Vad är det de kan räkna med att få ut?
Vi tycker att vi som politiker har en uppgift i att vara tydliga när det gäller vad innehållet ska vara i vården. Det handlar om att lyfta upp de mjuka omsorgsfrågorna till att bli något mätbart kvalitetsmässigt. Över huvud taget utvärderas den kommunala verksamheten alltför lite. Den mäts för lite. Vi vet för lite om den och vi har för lite kunskap. Det gäller inte minst det som är mjukvaran.
Vi menar att genom att våga vara tydlig och konkret sätta upp vad vården ska innehålla skapar man en hjälp, naturligtvis för brukaren men också för de anhöriga, när det gäller att veta vad man kan räkna med.
Det är en hjälp för professionen att kunna prioritera i vardagen och det är en hjälp för oss politiker att se vad det är vi får ut av de satsade skattepengarna, som jag känner ett stort ansvar för att förvalta på ett bra sätt. Det är nödvändigt, tror jag, att vi i dag skriver mycket tydligare vad vården ska innehålla med tanke på att vi har fått så många revor blottade där det inte fungerar väl.
Det har skapat den stora oron hos de äldre. När sju av tio i förvärvsarbetande ålder är oroliga för sitt åldrande så måste vi som politiker börja bli mycket tydligare.
Det här är egentligen det kanske allra viktigaste att komma till rätta med och att få bättre funktion i - att veta att man får ett värdigt bemötande oavsett vilken livssituation man befinner sig i. I en av de kristdemokratiskt styrda kommunerna, nämligen Markaryds kommun, har man tillämpat det här med garantier av olika slag.
Det gäller inte bara inom äldreomsorgen utan också till exempel när det gäller bygglov och så vidare. Där har man i vissa fall också infört någon form av kompensation gentemot brukaren om man inte uppfyller garantin. Det är en möjlig väg att gå. Vi ska som sagt återkomma till det definitiva och konkreta innehållet i både utseende och utformning. Men det här är någonting som har funnits med i tänkandet.
Om vi landar där - det ska vi ha en diskussion och ett samtal om innan vi är färdiga. Där ska vi återkomma. Den intressanta frågan är: Skulle då en värdighetsgaranti göra skillnad? Det ska jag berätta om i mitt nästa inlägg.