Anna Hagwall (-):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 2. För att Sverige ska kunna upprätthålla en hög internationell konkurrenskraft och levnadsstandard måste energipolitiken inriktas på att säkerställa en prisvärd, stabil och tillförlitlig energiförsörjning för såväl hushåll som näringsliv.
Vi ser vikten av att en nation har kontroll över sin egen energiförsörjning, men detta utesluter inte att energisystem kan delas och utvecklas genom samarbete mellan nationer, till exempel i Sveriges närområde. Jag och Sverigedemokraterna föredrar en hög grad av självförsörjning och att det svenska energisystemet utvecklas med fokus på leveranssäkerhet och miljöansvar.
Jag är i grunden positiv till att det tas fram en handlingsplan för en långsiktig och hållbar klimat- och energipolitik med utgångspunkt i vad som sägs i kommissionens grönbok. Jag har dock ett antal synpunkter på grönboken och är i några avseenden djupt kritisk till vissa centrala frågor som tas upp.
De så kallade 20-20-20-målen är en god grund för nya mål, men för att säkerställa ett realistiskt och förankrat förslag behövs det en utvärdering av de åtgärder som har vidtagits för att nå dessa mål.
I beräkningarna måste de mål som faktiskt har uppnåtts vägas mot effekterna på den europeiska konkurrenskraften, förekomsten av så kallat koldioxidläckage, infrastrukturinvesteringar samt elnätens funktion och kapacitet. En viktig utgångspunkt för Sverigedemokraternas klimatpolitik är att Sverige tar ett stort ansvar genom i stort sett koldioxidfri energiproduktion.
Att vi tvingas ta ett oproportionerligt större ansvar än vi redan i dag gör ser jag dock som tillväxthämmande. Det är positivt att ramen för 2030 bygger på långsiktighet och att man är inriktad mot ett mål om internationella avtal. Det saknas dock närmare preciseringar av vilka marknadsaktörer som kommer att tvingas bära kostnaderna för att nå målet. Fru talman!
Det är av största vikt att konkurrenskraften för såväl den svenska som den europeiska industrin inte försämras i en sådan utsträckning att koldioxidgenererande produktion flyttas till länder med en mindre ambitiös klimatpolitik eller där miljöhänsyn, arbetsrätt och mänskliga rättigheter är åsidosatta.
EU kan mycket väl ta en ledande roll i internationellt samarbete gällande utsläpp av växthusgaser, men att EU ska gå före och ställa ännu hårdare krav på medlemsstaternas industri i förhållande till den globala marknaden ser jag som långsiktigt orealistiskt och ogynnsamt för det globala klimatarbetet.
Mot bakgrund av att koldioxidutsläppen ökar markant på andra håll i Europas omvärld anser jag att det bör göras en djupare konsekvensanalys av en för ambitiös europeisk klimatpolitik. Jag vill även påminna om den hållning som Sverigedemokraternas representant i utskottet intog i samband med att riksdagen behandlade kommissionens energifärdplan för 2050.
Innebörden är att jag inte anser att det ska slås fast ett sådant bindande mål för energieffektivisering på EU-nivå. Jag finner heller ingen anledning att uppmana kommissionen att utreda ett sådant mål ytterligare. Min hållning är i stället att energieffektivisering visserligen bör ses som en angelägen åtgärd men att det ska vara en fråga för de enskilda medlemsstaterna att utforma målen och att göra det på marknadsmässiga villkor.
Villkoren är helt enkelt alltför olika i EU:s medlemsstater för att effektiva gemensamma normer och system ska kunna appliceras. Däremot anser jag att koldioxidbeskattning av nettoutsläpp är ett ekonomiskt styrmedel som är användbart för att klara klimatmålen. EU bör också utforska möjligheten att beakta koldioxidutsläpp vid fastställandet av tariffer för import av varor.
Ett gemensamt internationellt pris på koldioxid är ett steg i rätt riktning. Detta ska fastställas i samförstånd på internationell basis med bindande avtal mellan ledande nationer eller mellan olika sektorer. Beroendet av fossila bränslen måste på sikt brytas. För att Sverige ska kunna minska sina växthusgasutsläpp kommer kärnkraften att spela en viktig roll.
En satsning på ny kärnkraftsteknik bör därför vara en naturlig ledstjärna även i EU:s fortsatta arbete med att minska växthusgasutsläppen. Fru talman! För att EU ska kunna ha en säker tillgång till energi är det önskvärt att beroendet av import från instabila stater minskas och att sådan import på sikt helt fasas ut.
Det är av särskild vikt att beroendet av importerad gas inte ökar och att de nationella energiförsörjningsplanerna inte blir beroende av andra nationers energiförsörjningsplaner. Ett viktigt steg är att varje medlemsstat strävar mot att vara självförsörjande när det gäller elproduktion. Priset på el ökar, och de europeiska elnätens kapacitet har nått sin gräns.
Därutöver planeras en stor utbyggnad av intermittenta energislag, och behovet av ytterligare investeringar i den decentraliserade infrastrukturen ökar. Detta kan komma att medföra oerhörda kostnader men även innebära problem för en del närliggande nationer då deras elnätskapacitet belastas till bristningsgränsen av energipikar som bland annat härrör från vindkraften.
Enligt min uppfattning bryts inte fossilbränsleberoendet mest effektivt genom kraftfulla subventioner till intermittent energiproduktion. EU bör således fasa ut subventioner för vissa intermittenta energislag och i stället säkerställa tillgången på bas- och reglerkraft.
Avslutningsvis vill jag betona att det är av stor vikt att Sveriges kapacitet för elöverföring till Europa inte förstärks innan vår nationella kapacitet är fullt utbyggd, detta för att sydsvenska elkonsumenter ska slippa drabbas av ett högre elpris som en följd av ökad efterfrågan i övriga Europa. Sammanfattningsvis gäller följande för EU:s energisituation: Realistisk långsiktighet.
Internationella överenskommelser gällande nationer eller sektorer är att föredra. Konkurrensneutrala investeringar i ny teknik, för att inte tappa marknadsandelar på grund av för höga priser. Satsningar i bas- och reglerkraft med kärnteknik som grund. Utfasning av subventioner på vissa intermittenta energislag för en rättvis och stabil prisbildning på energi. Fru talman!
Det viktigaste i och med detta är att vi vill minska utsläppen och inte flytta problemet till en annan sida av jordklotet samt att säkerställa vår konkurrens. När jag ändå har ordet vill jag tacka utskottet för gott samarbete och för att ni i utskottet har tagit emot mig med förståelse och tålamod och hjälpt mig. Jag önskar er alla en trevlig sommar.