KBLab/rixvox huggingface dataset:
Magnus Oscarsson (KD):
Tack, ministern, för ditt svar! Jag tycker att det är relevant att gå in på Skogsutredningen, för det som Annette och Peter har upplevt handlar om äganderätten. Precis som ministern är inne på handlar det också om långsiktighet. De skulle veta att det de köpte var det de hade fått löfte om när de skulle köpa det. Jag tycker alltså att detta är väldigt relevant. Äganderätten är en viktig fråga. Frågan om den inventering som är gjord är också viktig.
Den frågan skulle jag gärna vilja få svar på. Vad tänker man från regeringens sida om det som har tagits in, så att säga? Ska det på något sätt gömmas eller slängas? Eller kommer det att finnas kvar för myndigheten att tillgå i framtiden? Jag tycker att det är bra att ministern pratar så gott om äganderätten. Det tycker jag är jättebra.
Dock anar jag att många är osäkra på om hela regeringen är lika tydlig som statsrådet. Företrädare för det andra regeringspartiet verkar ju ha en helt annan agenda, både när det gäller äganderätten och när det gäller att mer skog - det pratas faktiskt om tusentals hektar skog - ska förstatligas genom naturreservat. Men jag ska gå tillbaka till Skogsutredningen. Ett annat förslag är att handläggningstiden när det gäller beslut om avverkning ska kortas, som ministern var inne på, från sex till tre veckor efter att avverkningsanmälan är gjord.
Det är positivt, men den förkortade handläggningstiden föreslås emellertid villkoras med utökade kunskapskrav och utökat ansvar för skogsägare att redovisa vilka natur- och kulturmiljövärden som berörs av den aktuella åtgärden. Att, som man vill i utredningen, belägga skogsägare med krav på kunskap som antingen måste inhämtas av dem själva eller köpas av konsulter lär ofrånkomligen höja tröskeln för människor i nya generationer att bli skogsägare. Det gäller såväl ekonomiskt som kunskapsmässigt.
Frågan är: Har statsrådet gjort något ställningstagande i relation till Skogsutredningens förslag om att förkorta handläggningstiden när det gäller avverkningsanmälningar och att det ska finnas ett kunskapskrav?
Magnus Oscarsson (KD):
Vi kör på med nästa interpellationsdebatt här, och jag tackar statsrådet för svaret. För den som har nötkreatur föreligger skyldighet att rapportera uppgifter till nötkreatursregistret, CDB. Rapportering ska göras vid födslar, försäljning, export, köp, import, slakt, avlivning av djur och förflyttning av djur till en annan djurhållare.
Kalvar ska rapporteras 20 dagar efter sin födsel, och övriga händelser måste rapporteras in 7 dagar efter att de inträffat. Om djurhållaren inte rapporterar till CDB 7 dagar efter en in- eller uthändelse går djurhållaren miste om det nötkreatursstöd som djuret betingar.
Sedan 2015 gäller att den som mottar ett nötdjur som den tidigare ägaren rapporterat in till CDB för sent mister kreatursstödet för djuret. Man ärver alltså någon annans förseelse.
Men det är inte nog med det, utan på Jordbruksverkets hemsida står följande: Vid årsskiftet 2020/21 blir det dessutom avdrag på jordbruksstöden om någon av parterna inte har rapporterat alla djur till CDB i tid.
För jordbrukaren framstår hetsen att på 7 dagar rapportera in uppgifterna till CDB som en kontrast till att bonden själv får gå och vänta, ibland i flera år, på försenade utbetalningar av EU-ersättningar. Det läggs också till allt annat man som jordbrukare måste rapportera och redovisa, vilket är mycket. För jordbrukaren innebär indragna EU-stöd ett tungt slag mot en redan skör lönsamhet.
Vid minsta misstag blir bestraffningen hård och ett ekonomiskt slag mot jordbrukaren. Det finns ingen felmarginal över huvud taget. På ministerns svar verkar det som att det inte blir någon ytterligare sanktion, som Jordbruksverket skrev om på sin hemsida. Innebär det att ett misstag som är begånget inte ligger till grund för minskad ersättning?
Är det i stället blankt papper som gäller? Det vore i så fall väldigt glädjande. Kan statsrådet redogöra för exakt hur det ligger till i det här fallet?
Magnus Oscarsson (KD):
Jag tackar ministern för svaret. Jag tycker att ministerns svar visar på att regeringen agerar, och det är viktigt. Dock tror jag att många känner en otrygghet kring vad som gäller framåt, och det är viktigt att få ut informationen från Jordbruksverket till våra duktiga jordbrukare.
Låt oss samtala lite om livsmedelsstrategin, som jag tror att ministern diskuterar mycket. I juni i år är det fyra år sedan en enig kammare antog livsmedelsstrategin, och det var ett mycket viktigt steg i rätt riktning. En bonde har sagt till mig att politiken förut talade om att avveckla svenskt jordbruk, och nu talar politiken om att utveckla jordbruket.
Det är en stor skillnad. Grundstenarna var att det ska bli mer lönsamhet i jordbruket, att stärka konkurrenskraften och att öka självförsörjningen med livsmedel. En del i att klara detta var att se över regelkrånglet och den stelbenta byråkratin. Vad har hänt sedan vi antog strategin?
Det finns ett exempel som vi talar om i kväll, med tanke på det stelbenta. Ministern är inne på att det är mycket oklart med EU, men samtidigt kan jag tänka mig att regeringen kan steppa upp lite. För mig framstår påbuden och byråkratin som en kontrast till den livsmedelsstrategi som vi har antagit.
Kan ministern peka på åtgärder som är gjorda för att minska regelbördan? När jag talar med jordbrukare runt om i Sverige säger alla samma sak, nämligen att lönsamheten måste öka. Varför ser vi fortfarande efter snart fyra år att livsmedelsstrategin inte gör någon skillnad för oss på gårdsnivå?
Jag vet att statsrådet måste ha mött samma frågor från jordbrukare. Vad gör ni? Peka på exempel som har gjort skillnad.
Kan ministern peka på tre områden där livsmedelsstrategin hittills har gjort skillnad för svenska jordbrukare på gårdsnivå?
Magnus Oscarsson (KD):
Jag tackar för svaret, ministern, som innehöll intressanta saker. Jag förstår jordbrukare i Sverige som känner frustration. Det pratas om allt som händer, men det händer inget i deras plånböcker.
Jag förstår frustrationen, och här skulle regeringen behöva snäppa upp. Kristdemokraterna har förslag på vad som kan göras för att stötta och hjälpa svenska jordbrukare. En annan sak som jag tänker på och som ministern är inne på är att vi inte är de första att göra det här. Alliansregeringen tog också bort regler.
Nu har vi tagit bort regler! sa man - och så kom det två nya. Man tar bort en regel, och så kommer det två nya. Det är det som är så svårt, och det är det som ministern möter. Det är det som ministern är inne på: Man underlättar, och så kommer det ännu tuffare regler. Det är såklart inte bra. Vad jordbruket efterfrågar är tydlighet och enkelhet. Det ska vara lätt att göra rätt.
Så upplever man inte att det är i dag, utan man upplever att regelverken ökar och byråkratin växer samtidigt som lönsamheten minskar och inte stärks. Jag tror att det är jätteviktigt att regeringen funderar på hur man ska kunna visa på det här. Jag hör när jag träffar jordbrukare att det är viktigt att man gör det nu.
Jag kommer att ha Mjölkens dag här i riksdagen den 17 mars, fast den blir digital den här gången. Frågan om regelkraven och livsmedelsstrategin kommer att vara huvudfrågan i år. Det ska bli intressant att se vad vi kommer fram till den dagen med alla mjölkbönder.
Magnus Oscarsson (KD):
Tack, ministern, för svaret! Jag har efter samtal och diskussioner med boende i skärgården och aktiva kustnära fiskare förstått att den stora sälpopulationen är en stor och viktig fråga. I Östersjön beräknas i dag antalet gråsälar uppgå till mellan 50 000 och 70 000 individer. Till det kan läggas en population på cirka 20 000 vikare.
Båda arterna är klassade som livskraftiga i Artdatabanken, och populationen ökar enligt Naturvårdsverket med 8 procent om året. Erfarna jägare som jag har pratat med rapporterar att sälpopulationer på grund av sin snabba tillväxt nu hotas av överpopulation. Många sälar påträffas avmagrade och i ett tillstånd av svält.
En studie som Danmarks Tekniske Universitet gjorde 2019 på gråsäl i västra Östersjön fann att individerna där åt drygt 1 300 kilo torsk varje år samt 130 kilo plattfisk. Gråsäl äter en bredare meny beroende på tillgång men föredrar torsk.
Gråsälens årliga potentiella "torskkvot" i Östersjön är således 52 000 ton. I östra Östersjön råder under 2021 förbud mot yrkesfiske efter torsk. I västra Östersjön råder fiskestopp gentemot lekande torsk. När det senast fanns en torskfiskekvot i Östersjön - det var 2019 - uppgick den till 7 000 ton.
Enligt Havs- och vattenmyndigheten är de skador som gråsälen orsakar fisket betydande. I ett yttrande till Naturvårdsverket uppger HaV att skador orsakade av säl i princip förekommer utefter hela Sveriges kuststräcka och att skadorna är omfattande. Inte minst det kustnära yrkes- och husbehovsfisket med passiva redskap anges vara hårt drabbat av skador från säl.
Enligt en gammal uppgift från 2014 uppgick de ekonomiska skadorna då till över 33 miljoner kronor. Enligt HaV finns det inget som talar för att skadorna minskat. Tvärtom föreligger stora mörkertal. Det är hög tid för en ny och färsk utredning så att vi får veta omfattningen av skadorna som sälen orsakar.
Jakt på säl tillåts i dag utifrån EU-direktiv och Helcoms rekommendation om sälar. Enligt gällande nationell lagstiftning är jakt på gråsäl tillåten i form av skyddsjakt och licensjakt. Naturvårdsverket är beslutande myndighet efter hörande av Havs- och vattenmyndigheten. Under 2021 pågår licensjakten på gråsäl från den 20 april till den 31 december.
Totalt får 2 000 gråsälar fällas i en gemensam kvot för de län där licensjakten får bedrivas. Den 5 maj i år var 126 sälar fällda. Förra året misslyckades jakten totalt, kan man väl säga, då kvoten var på 2 000 och man sköt endast 1 023. Fru talman!
Ministern säger i sitt svar att regeringen följer den här frågan mycket noga. Det tycker jag är positivt. Men vad finns det för verktyg i ministerns verktygslåda så att kvoten kan fyllas i år och man kan gå från förra årets 1 023 till 2 000? Vilka verktyg har ministern att ta fram?
Magnus Oscarsson (KD):
Tack, ministern, för svaret! Precis som ministern var inne på är detta en väldigt stor fråga för många som lever och verkar i kustnära områden och är helt beroende av att kunna få fisk i sina nät. Jag skulle gärna, som jag tog upp förut, vilja höra lite mer om verktygen från regeringens sida.
Vad har man för konkreta åtgärder och förslag i verktygslådan som faktiskt kan förbättra så att det fälls fler sälar? Under min diskussion med erfarna jägare rapporterar de just om hur sälpopulationen på grund av sin snabba tillväxt nu hotas av överpopulation. Många sälar som påträffas är avmagrade och befinner sig i ett tillstånd av svält.
På en fråga från min kollega Elin Lundgren, som uppmärksammade den svältsituation som flera jägare vittnar om på Hälsingekusten, hänvisar ministern till Havs- och vattenmyndighetens okulära besiktning i samband med pälsbytet under maj och juni.
Koncentrationen av sälar i denna del har emellertid uppmärksammats under en längre tid, vilket väcker frågan om inte sälförvaltningen regionalt måste få en ny inriktning där jaktens villkor kan utökas. Jakten på säl kräver en bra båt och framför allt en jägare med stor kunskap.
Men - nu kommer det vanliga - jägaren måste också vara beredd på massor av byråkrati, för det krävs tät dialog med myndigheter kring rapportering, tillstånd med mera.
De skarpa avgränsningarna av jakten gentemot Natura 2000-områden och övriga skyddade områden gör också att sälstammarna får hög koncentration i dessa områden, med överpopulation och svält som följd. En faktor som höjer tröskeln för jägare att jaga säl är att somliga länsstyrelser tar ut en avgift för ansökan om jakt på allmänt vatten.
Att en handläggning ska behöva utföras för varje jägare måste ses som onödigt när länsstyrelsen lika gärna kunde utlysa en generell jakt på allmänt vatten under de tider som är avsedda. Min fråga till ministern är, fru talman: Kommer ministern att verka för ett enklare och mindre regelverk för jägare för jakt på säl så att kvoten kan fyllas under 2021?
Som vi pratade om förut har den alltså inte fyllts mer än till lite drygt hälften. Förra året fälldes 1 023 sälar av en kvot på 2 000. Och vi har en sälstam som är så stor som mellan 50 000 och 70 000. Man får tänka på vad det innebär. Den allmänna debatten i Sverige går ut på att det är gulligt med säl - och det är absolut gulligt.
Men det är inte gulligt när de dör av svält. Vi måste i debatten verkligen efterlysa att vi får ned stammen så att det verkligen gör skillnad, för sälarna själva men framför allt för att fiskarna ska märka skillnaden.
Magnus Oscarsson (KD):
Som framgår av min interpellation är det inte bara jag som undrar om regeringen kommer att verka för att Uppsala säkerställs tillräcklig reservkapacitet genom att i ägardialogen verka för att Vattenfall även framgent ska tillhandahålla lokal kraftvärmeproduktion. Statsrådet har, som statsrådet säkert känner till, återkommande blivit uppvaktad av företrädare för Uppsala län: landshövdingen, kommunstyrelsens ordförande, regionrådet och handelskammaren.
Faktum är att den här interpellationen innehåller mer eller mindre exakt samma fråga som de här företrädarna framförde i en skrivelse till statsrådet och regeringen för ett år sedan, förra hösten.
Det var en skrivelse där centrala aktörer från Uppsala, som är landets fjärde största stad, uppmanar regeringen att vidta åtgärder med anledning av att krisberedskapen brister, klimatomställningen försenas, bostadsplaner läggs på hyllan och företagsetableringar uteblir på grund av effektbrist med elransonering som följd.
Jag pratade exempelvis med handelskammaren i går. Man hade fortfarande inte fått något svar från statsrådet. Då undrar jag: Vad beror det på att man inte har fått svar? Är det för att regeringen och statsrådet inte har något svar, eller beror det på att det har kommit bort bland alla papper? Det var i alla fall en fråga som fanns där.
Man undrade varför statsrådet inte har svarat. Om det beror på ett förbiseende vore det intressant att höra det, och om det beror på att man inte ser problemet vore det också intressant att höra.
Det viktiga är att om vi ska klara klimatomställningen och Sverige samtidigt ska kunna fortsätta att vara ett välfärdsland behöver vi säkerställa en basal infrastruktur på ett robust och säkert sätt. Det är det som jag för fram. Jag ger statsrådet möjlighet att svara på detta.
Magnus Oscarsson (KD):
När jag är ute och talar med jordbrukare runt om i Sverige - det spelar ingen roll vart jag kommer - är budskapet alltid lika tydligt och klart: Lönsamheten för jordbruket är för dålig. I dag kan vi lyssna till ett radioinslag om att Sifo har intervjuat 500 bönder i en så kallad lantbruksbarometer. Slutsatsen är tydlig. Svenska jordbrukare är oroade över den sjunkande lönsamheten.
Vi vet också att fyra till fem mjölkföretag slutar per vecka. Varför? Jo, lönsamheten är för dålig. Det är alltså ett mycket allvarligt läge för lantbrukarna i vårt land. Detta rimmar illa då ökad lönsamhet är en av grundstenarna i livsmedelsstrategin som riksdagen antog för över tre år sedan.
Min fråga till landsbygdsministern är: Hur tänker regeringen vända utvecklingen och gå från ord till handling så att bonden märker skillnad på gårdsnivå?
Magnus Oscarsson (KD):
Min fråga går till infrastrukturministern. Vi har ett stort bekymmer med de många viltolyckorna på våra vägar. Antalet ökar år efter år. Till polisens hjälp för att hitta påkörda djur finns jägarna. Det hemska är att det förekommer attacker och hot från kriminella djurrättsaktivister mot just jägare som har fått det offentliga uppdraget om eftersök av det skadade viltet. Det gäller också jägare som har fått uppdrag om skyddsjakt.
Enligt medier finns det nu äntligen en riksdagsmajoritet som vill skärpa straffet för detta. Det är ett tillkännagivande. Min fråga till ministern är: Hur kommer regeringen att hantera frågan så att det blir ett skarpt förslag, och kommer den att hanteras skyndsamt av regeringen?
Magnus Oscarsson (KD):
Innan jag håller mitt lilla anförande vill jag precis som mina kompisar tidigare i debatten uppehålla mig vid det hemska som hänt i natt och i dag och som troligtvis håller på några dagar till. Jag vill verkligen understryka det som sas och uttala mitt och vårt stöd för det fria Ukraina. Vi står verkligen med er i kampen för demokrati och frihet!
Detta är en väldigt sorglig stund, måste jag säga. Men det är ändå något annat vi ska debattera. Fru talman! I dag debatterar vi betänkandet Märkning och registrering av katter . Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1. Katten har varit en del av Sveriges fauna väldigt länge.
Redan på 1000-talet var det gott om katter i Sydskandinavien. Några sekler senare var katten var mans djur. Katten var framför allt oerhört viktig för jordbrukarna. De höll stånd mot skadedjuren, råttor och möss. Själv är jag uppvuxen på landet och driver ett jordbruk i Ödeshög, så jag vet hur oerhört viktig en katt kan vara.
Katten gör verkligen skillnad med den fångst som den tar. Katten är, precis som ledamoten före mig sa, ett väldigt omtyckt husdjur. Det kan jag själv understryka. Ledamoten sa att hon hade två katter, och det har jag också. Mina katter heter Tusse och Nisse.
Det förslag vi debatterar i kväll är att alla 1,4 miljoner katter som finns i Sverige ska tvångsmärkas och registreras. Det motsätter vi kristdemokrater oss bestämt.
Vi anser att det är mycket märkligt att regeringen lägger fram ett lagförslag om märkning och registrering av katter innan det gjorts en utvärdering av den lag som införts om att registrera och märka hundar. Det har kommit fram en hel del om detta som inte verkar så bra.
Det är också anmärkningsvärt att regeringen går emot Jordbruksverket, som i sitt remissvar avstyrker förslaget. Jordbruksverket framhåller att kostnaderna och administrationen för Sveriges katthållare långt överskrider den nytta som förslaget skulle ge. Myndigheterna bedömer också att efterlevnaden av kravet kan förväntas bli låg.
Varför i hela friden kör regeringen över detta verk, som ska utföra arbetet? Fru talman! Redan i dag finns vad vi kristdemokrater tycker är rätt väg att gå, nämligen frivillig märkning och registrering. Det finns i dag cirka 350 000 katter som har blivit registrerade, däribland mina två katter Nisse och Tusse.
Dessutom kostar det inte något för staten, och det är ju också positivt.
Magnus Oscarsson (KD):
Tack, Malin Larsson, för ditt svar! Jo, jag är absolut på kattens sida. Naturligtvis tycker man att katter är väldigt viktiga. Men jag måste ändå reagera lite grann på ledamotens svar. Jag fick inget svar om utvärderingen av lagen angående registrering och märkning av hundar. Det har framkommit att det finns en hel del anmärkningar på den.
Ändå slänger man in det här. Som det verkar har regeringen inte tagit till sig detta. Jag tycker att det borde ha gjorts en utvärdering innan man kommer med ett nytt förslag. Det finns också något annat som jag reagerar lite på.
När jag diskuterar detta med regeringen, framför allt landsbygdsministern, hör jag väldigt ofta att det ska bli förenklade regelverk. Det ska bli enklare att vara jordbrukare. Vi ska minska det som är väldigt tungt för många. En bonde ringde mig i morse. Han sa: Det här blir inte bra för mig.
De gör ett jättefint jobb hemma, men det blir väldigt märkligt. Då tänker jag på detta med regelverket. Är det bara fagra ord? Detta förslag, som faktiskt verkar bli en lag, kommer ju inte att göra det enklare för exempelvis våra jordbrukare och inte heller för dem som bor på landsbygden.
Jag tror att detta är något som inte borde ha lagts fram. Det borde ha varit något annat.
Magnus Oscarsson (KD):
Tack, Ulrika Heie, för frågan! Det är jättebra att vi får diskutera detta lite. Om jag ska vara ärlig har vi kommit till insikt om att vi när beslutet om reduktionen togs i kammaren för något år sedan kanske inte insåg - några kanske insåg det men inte alla - hur mycket det skulle påverka konsumenten.
Vi insåg inte att beslutet skulle leda till att det blev så mycket dyrare. I dag har vi en inblandning på ungefär 30,5 procent. Vårt mål är att det ska vara över 60 procent 2030. När vi pratar om konkurrenskraftigt jordbruk säger alla att det är något som man står bakom.
Men det faller platt när vi vet att våra bönder får betala så mycket mer. Den europeiska bonden har i dag 5-6 procent inblandning i dieseln, och deras plan är att det ska gå upp till 14 procent. Vi har alltså gjort en omsvängning. Vi tycker att det inte var klokt av oss.
Vi har fortfarande samma plan på att vara miljömedvetna. Men vi inser också att vi måste gå i takt med konsumenterna, med våra bönder och med alla transporter som behöver gå via lastbilar. Det är viktigt att lyssna och att gå i takt. Det fungerar inte i dag när dieselpriset ligger på uppåt 22 kronor vid pump.
Jag undrar hur mycket vi kommer att prata om till 2030, kanske 30 kronor per liter? Hur ska vi då lösa detta?
Magnus Oscarsson (KD):
Tack igen, Ulrika Heie! Återbetalning av dieselskatten är något som vi är positiva till. Vi tror att det är viktigt. Man kan undra vem som gör en tankevurpa. Du var inne på det lite och undrade hur vi tänker. Men vi måste ändå säga som det är: I dag har inte Sverige biodrivmedel på det sätt som vi önskar.
Det mesta av det som köps in från utlandet är faktiskt fuldrivmedel. Det är gjort av sockerrör och kommer från Brasilien och andra länder. Det kan inte vara det mest fantastiska att köra på i vårt land. Det är viktigt och något som vi vill inskärpa. Det är klart att vi vill att den inhemska produktionen ska bli mycket större. Vi vill gärna att den ska öka. Men det händer så lite.
Det går så sakta. Framför allt har drivmedelspriset stuckit i väg i och med det beslut som vi tog om reduktionsplikten. Med vårt förslag om att sänka reduktionsplikten till 14 procent snackar vi om 3 kronor mindre vid pumpen. Jag vet att det är en jättefråga för människor runt om i vårt land - för våra bönder, för dem som kör lastbilar och för dem som bor på landsbygden.
I går eller i förrgår kom Centerpartiet med ett förslag. Jag tror att ni pratade om en sänkning på 1,10 eller 1,20 per liter. Folk man talar med säger: De säger 1,20, men ni säger 3 kronor. Det är väldigt stor skillnad. Det är jätteviktigt att vi gör någonting nu.
Centerns förslag fungerar kanske. Men vårt förslag är mer rejält. Det är 3 kronor som gäller.
Magnus Oscarsson (KD):
Tack, ledamoten, för anförandet! Jag tänkte på det jag pratade om i mitt anförande, nämligen historieskrivningen. Jag tycker att det är så intressant att få med hur det blev som det blev. Jag tänker på att det faktiskt var Eskil Erlandsson, dåvarande landsbygdsministern, som lyfte fram det här i dåvarande alliansregeringen, och så blev Konkurrenskraftsutredningen till.
Den stod färdig 2015. Sedan kom nästa landsbygdsminister Sven-Erik Bucht, och vad gjorde han? Jo, han tog till sig detta och ville ha en livsmedelsstrategi som flera av oss var med och förhandlade om. Som jag sa upplevdes det väldigt positivt. Jag vet att en bonde sa till mig: Äntligen! Nu kan jag investera!
Det säger han inte i dag, kan jag säga. Så här efteråt har det inte blivit mycket av'et. Dock säger livsmedelsstrategin att lönsamheten ska öka, att konkurrenskraften ska stärkas och att självförsörjningen med livsmedel ska öka. Jag vet att er ledamot som var med i utredningen tryckte väldigt mycket på att självförsörjningen skulle öka.
Det var en sak som våra två partier hade gemensamt, för vi tyckte också att det var viktigt. Vi ser ju hur dåligt det har blivit och hur det inte har blivit bättre med tiden. Frånsett de senaste månaderna har ni nu suttit vid regeringsmakten. Jag tänker på konkurrenskraften. Det är ett ord som jag vet att ledamoten inte tycker om.
Men det är ett ord som finns där, och jag tycker att det är viktigt att lyfta fram att våra bönder behöver ha en likvärdig konkurrenskraft som bönderna i övriga Europa.