Pyry Niemi (S):
Vid LRF är man bekymrad över att Sverige har en hög livsmedelsimport. Ur en primärproducents perspektiv är det givetvis tufft att konkurrera med oftast billigare importerade livsmedel, samtidigt som mycket av den producerade maten aldrig exponeras för konsumenten. Det här är inget nytt fenomen utan en trend som pågått en längre tid. Men det hänger ihop med hela resonemanget kring matsvinnet. Någonstans brister det i hela produktionskedjan när väldigt mycket mat blir bortslängd, ofta också importerad mat.
Logistiken blir därmed ologisk. Det transporteras mat i Sverige och övriga EU-länder som sedan kastas bort. Det är ett systemfel som har många aktörer och som kräver politisk styrning när aktörerna av olika skäl inte kan inse eller har förmågan att med paraplyblick överblicka slutresultatet. Det är ett slöseri med livsnödvändiga resurser som med rätt styrning och motivation förhoppningsvis kommer fler till godo. Vad är då orsakerna till svinnet och kassationen inom livsmedelsindustrin?
Jo, det finns naturligtvis ett flertal faktorer. Leverans av skadade varor, byte av produkter i produktionslinjen, viktvariationer, defekta produkter, produkter som har ramlat av transportbandet eller retur från butikerna. I en rapport från Avfall Sverige har kassationen från livsmedelsindustrin granskats, främst för att se vilka förpackningar som kan återvinnas. Här syns tydligt att de största kassationerna finns i mejerierna och bagerierna.
I butikerna handlar det nästan uteslutande om passerat bästföredatum, som i sin tur beror på felbedömningar vid beställningen, oregelbundna köpmönster hos kunderna, konkurrenters eller egna kampanjer som leder till överblivna varor, ofördelaktig produktplacering i butikshyllorna och butiker som medvetet håller ett brett beständigt sortiment för att kunna rikta sig mot en bestämd kundkrets. Enligt Avfall Sverige är kassationen alltid störst av mjölk- och bageriprodukter.
Vad är det då som händer med avfallet? Enligt en svensk emissionsdatarapport om livsmedelsindustrins matavfall går 71 procent av matavfallet från livsmedelsindustrin till rötning och kompostering. Det är bra. Samtidigt återvinns hushållens matavfall till 24 procent biologiskt. Resten bränns eller energiåtervinns. Men mycket kommer aldrig den industrin till godo, och det är inte så bra. Fru talman! Kan vi göra något politiskt?
Givetvis. Landsbygdsministern har också visat på ett antal bra exempel. Men jag vill ändå poängtera att det finns så mycket mer att göra. Det kräver också en aktiv politisk handling, inte bara genom att tala via myndigheterna. Det finns studier i Göteborg till exempel som visar att man har goda möjligheter att minska hushållssvinnet genom att coacha familjer till en hållbarare livsstil.
Att ändra datummärkningen från bästföre till minst-hållbar-till har enligt EU:s miljödirektorats rapport BIO-IS 2010 den bästa effekten och beräknas bara den kunna minska livsmedelssvinnet med 20 procent. Det är några relativt enkla åtgärder som kan genomföras kommunalt men också nationellt med tydliga initiativ över hela landet.
När det handlar om bästföredatum är det sannolikt svårt att ändra livsmedelshandlar- och konsumentbeteende utan att märkningen ändras, till exempel till minst-hållbar-till. Det skulle minska incitamentet hos livsmedelstillverkare att överproducera varor med syftet att sälja mer än vad som egentligen behöver konsumeras. Den offentliga upphandlingen av mat och hanteringen av densamma kräver också tydlig styrning i produktionsleden men också i slutförbrukarleden äldreomsorg, hälso- och sjukvård och skolor.
Det behövs betydande insatser, inte minst från Miljöstyrningsrådet, avseende vilken kvalitet som bör handlas in för att råvarorna ska hålla en kvalitet som lockar brukarna till att äta måltiderna, samtidigt som storköken måste arbeta envetet med att producera måltider som faktiskt äts upp.