KBLab/rixvox huggingface dataset:
Pia Nilsson (S):
Jag vet inte om jag ska känna mig smickrad av Jan Björklunds utnämning av mig som kommande skolgeneraldirektör. Jag hoppar nog över det. Meningen var inte alls att lyfta fram min egen förträfflighet, utan det jag ville säga var att det går att motivera även studieomotiverade elever att ta de här kliven framåt. Jag var absolut inte ensam om att göra det. Vi var ett helt lärarteam.
Det är kanske Jan Björklunds problem att han sätter likhetstecken mellan skoltrötta elever och icke begåvade elever. Det finns en stor potential bland de studieomotiverade eleverna som man faktiskt kan ta vara på. Det gör man inte genom att säga: Du behöver inte läsa något teoretiskt eller något kärnämne. Det är snarare tvärtom. Försök hitta lusten, för jag lovar dig att den finns! Jag har läst kärlekspoem om harvar, plogar och högtryckstvättar.
Jag ska ta med mig dem till Jan Björklund nästa gång vi träffas i en debatt. Men jag har ännu inte hört något svar från skolministern om hur han ser på detta, att kommunerna faktiskt säger att det inte går att göra nedskärningar på 675 miljoner kronor i år. Kommande år blir det ännu mer, men nu pratar vi om 2012. Man säger att det inte går att göra undervisningsgrupperna större än vad de redan är. Det får inte de kostnadseffekter som Jan Björklund är ute efter.
De här nedskärningarna gör man när studieresultaten sjunker i svensk skola. Var fjärde kille hoppar av, eller får åtminstone inte fullständiga gymnasiebetyg, och ungdomsarbetslösheten slår nya rekord. Då skär man bort ytterligare resurser, ytterligare möjligheter att faktiskt få en bättre gymnasieskola. Jag tycker att det är högst oansvarigt. Det är ytterligare ett bevis på regeringens misslyckade jobbpolitik.
Nu kommer kommunerna att försöka skydda verksamheten genom att ta pengar från bland annat äldreomsorgen. Är det rimligt, Jan Björklund? Är det rimligt att äldreomsorgen ska behöva finansiera en statlig gymnasiereform?
Pia Nilsson (S):
Jag vill börja med att tacka ministern för svaret. Var fjärde kille och var femte tjej som börjar gymnasiet går ut med ofullständiga betyg. Det här är riktigt bekymmersamt och allvarligt. Både Jan Björklund och jag vet att ungdomar som saknar en fullständig gymnasieutbildning har betydligt mindre chanser att få ett jobb.
I dag ser vi att långtidsarbetslösheten biter sig fast i just den här gruppen. Det är helt oacceptabelt. Det är glädjande att Jan Björklund delar min uppfattning om att en av gymnasieskolans stora utmaningar är att minska andelen elever med ofullständiga betyg.
Därför, fru talman, är det viktigt och intressant att få veta vilka åtgärder Jan Björklund som ansvarig minister tänker vidta för att få fler ungdomar att fullfölja sina gymnasiestudier. Jan Björklund säger i sitt svar att regeringen redan har vidtagit en rad kraftfulla åtgärder. Vad är det då för åtgärder som ministern menar har varit kraftfulla?
En åtgärd som Jan Björklund hänvisar till är den nya gymnasiereform som trädde i kraft detta läsår. Reformen innebär bland annat att elever som väljer yrkesinriktade program inte längre får någon allmän behörighet till högskolan med mindre än att de själva väljer utökade kurser eller fördjupning. I de högskoleförberedande programmen, däremot, ingår den allmänna behörigheten.
Jan Björklund menar i sitt svar att den här uppdelningen är bättre anpassad till elevernas olika förutsättningar och framtidsplaner. Stämmer det? Skolverkets statistik visar ett stort tapp av elever på de yrkesinriktade programmen det här läsåret jämfört med det förra. Eleverna inser vikten av att ha högskolebehörighet.
Ungdomar är inte stöpta i samma form, men de förstår att möjligheterna att ställa om från ett yrke till ett annat ökar om man har en allmän behörighet med sig i bagaget. De förstår att kunskapskraven på arbetsmarknaden ökar hela tiden. Ungdomar är framsynta, Jan Björklund.
Därför väljer de i större utsträckning ett högskoleförberedande program trots att många säkert hellre skulle vilja gå på exempelvis barn- och fritidsprogrammet eller industriprogrammet. En annan kraftfull åtgärd, fru talman, som Jan Björklund refererar till är införandet av lärlingsutbildningen som drog i gång hösten 2008 - då på försök. Den skulle få fler elever att fullfölja sina gymnasiestudier.
Men det blev precis tvärtom. Facit så här långt är mycket nedslående. Under de två första åren hade mer än var tredje elev hoppat av.
En ännu ej genomförd åtgärd, som skolministern har aviserat kan komma att införas, är en ettårig yrkesutbildning för tonåringar som minister Jan Björklund menar "saknar förutsättningar" att ta sig igenom dagens program. Tanken är att dessa elever inte ska behöva läsa en enda teoretisk kurs om de inte själva vill.
Förslaget har redan dömts ut av vissa av Jan Björklunds egna partikamrater, som menar att en ettårig utbildning inte kommer att räcka till. Man lurar eleverna. Detta är kraftfulla åtgärder, hävdar ministern, när han och regeringen vill motverka avhopp genom sänkta kunskapskrav. Kraftfulla för vem? För ungdomarna? För svenskt näringsliv? För svensk konkurrenskraft i framtiden?
Kraftfulla för vem, Jan Björklund?
Pia Nilsson (S):
Jag undrar vem som blundar för verkligheten, Jan Björklund. Det är sjätte året på raken som du är skolminister, och du blundar inför det faktum att så många saknar fullständiga gymnasiebetyg. Du hävdar att det är kraftfulla åtgärder som regeringen har vidtagit. Ser du någon som helst effekt av dem på ungdomsarbetslösheten i dag?
Menar Jan Björklund att ungdomsarbetslösheten är lägre i dag än vad den var när ni tillträdde 2006? Nej, så är det inte. Det är precis tvärtom. De kraftfulla åtgärder ministern pratar om i sitt svar är nonsens. De har icke lett till att fler har klarat av sina gymnasiestudier. De har icke lett till att ungdomsarbetslösheten i Sverige har minskat. Den har ökat.
Lite självkritik vore kanske på sin plats. Den här debatten har med all tydlighet visat att det finns en klar skiljelinje i svensk politik mellan två alternativ. Jan Björklund företräder den kunskapssänkande delen. Jag hävdar att det inte är en framkomlig väg.
Alla ungdomar ska inte bli akademiker, men alla ungdomar måste få en chans på en modern arbetsmarknad och i ett modernt arbetsliv oavsett om de ska starta eget, ha en vanlig anställning eller bli akademiker. De fördjupade studierna behövs. Det borde Jan Björklund vara fullt medveten om. I stället väljer han att backa Sverige in i framtiden. Det är en väg som jag som socialdemokrat aldrig kommer att ställa upp på.
Jag tror inte heller att ungdomarna i Sverige gör det. I stället för att skapa möjligheter för alla att klara av sin treåriga utbildning säger Jan Björklund: Det räcker nog med ett år. Hör ni tjejer och killar, ni behöver inte läsa någon teori, utan det här ska vi fixa ändå. Det är att lura Sveriges ungdomar. Det är att lura Sverige in i framtiden.
Pia Nilsson (S):
Jag vill tacka statsrådet för svaret. Regeringens löften om förstärkt arbetslinje, sänkt arbetslöshet och minskat utanförskap låter mer och mer som den där tomma skramlande tunnan. Hur mycket är dessa löften värda? Med facit i hand kan vi konstatera att under de sex år som Alliansen styrt Sverige har antalet hushåll med ekonomiskt bistånd, det vill säga socialbidrag, ökat markant.
I dag är det, fru talman, 247 000 hushåll i Sverige som behöver hjälp för att klara försörjningen. Unga vuxna med låg utbildning är klart överrepresenterade. 10 miljarder fick kommunerna betala förra året för de här bidragen, och kostnaderna har ökat år efter år i såväl låg- som högkonjunktur.
Förra året ökade kostnaderna i hälften av landets kommuner, till exempel i Danderyd, Nacka och Sigtuna, trots att tillväxten i landet slog nya rekord. Rimligen borde hög tillväxt ge avtryck i form av minskade kostnader för ekonomiskt bistånd i kommunernas budget, men så är icke fallet i det alliansstyrda Sverige. Vad beror det då på?
Det stora strukturella problem som statsrådet Peter Norman och hans regering inte klarar av att hantera är den höga arbetslösheten, som får direkt effekt på socialbidragskostnaderna. Det finns ett tydligt samband mellan hög arbetslöshet och ökat behov av försörjningsstöd. Var fjärde biståndstagare uppger arbetslöshet som försörjningshinder.
Det kanske mest alarmerande, fru talman, är att den siffran är ännu högre bland unga i åldern 20-24 år, där mer än hälften av dem som uppbär socialbidrag gör det på grund av arbetslöshet. Detta är skrämmande statistik och ännu ett bevis för att regeringens löfte om förstärkt arbetslinje har fallerat.
Peter Norman och hans regering har de senaste åren ägnat mycket tid och energi åt att försämra a-kassan och sjukförsäkringen, fast övertygade om att det skulle minska både arbetslösheten och statens utgifter. Någon lägre arbetslöshet har det inte blivit, däremot lägre utgifter för staten. Men, fru talman, kostnaderna har i stället oförskyllt vältrats över på kommunerna.
Ansvaret för försörjningsstödet ligger på kommunerna, till skillnad från arbetsmarknadspolitiken och trygghetssystemen, som är statens ansvar. Det är den kommunala budgeten som drabbas när antalet arbetslösa och utförsäkrade biståndstagare ökar. 10 miljarder betalade kommunerna ut i socialbidrag förra året, och de kostnaderna ska konkurrera med satsningar på till exempel förskolan, grundskolan och äldreomsorgen. Fru talman!
Slutsatsen blir att regeringens så kallade förstärkta arbetslinje i praktiken blivit en förstärkt bidragslinje. Frågan kvarstår: Vad tänker Peter Norman och hans regering vidta för åtgärder för att minska det ökade behovet av ekonomiskt bistånd?
Pia Nilsson (S):
Oavsett vad Carl B Hamilton försöker hävda från talarstolen är det så att det ekonomiska biståndet, det vi till vardags kallar socialbidrag, har ökat oberoende av konjunktur. Vi kan gå tillbaka ända till 2007. Därifrån och fram till 2011 ser vi en ökning.
Det har varit när det var krisår 2008-2009, men också när vi peakade tillväxten 2010 och 2011. Det innebär att det är ett strukturellt problem. Det strukturella problemet tycker jag att Peter Norman försöker svära sig lite fri från, åtminstone undvika att prata om det alltför mycket. Faktum kvarstår, det här behovet har ökat under de sex år som alliansregeringen har styrt Sverige.
Det är kommunerna som uppenbarligen får betala för regeringens havererade jobbpolitik. Dessvärre ser det ut att hålla i sig. I mitt hemlän, Västmanland, har det ekonomiska biståndet ökat med 8 procent bara sedan januari. Januari, februari, mars, april - en ökning på 8 procent. I Södermanland är ökningen 4 procent. Man kan titta på enskilda kommuner i Stockholms län, fru talman.
Då ser vi att ökningen under de här få månaderna är 23 procent i Sigtuna, drygt 5 procent i Stockholms stad och 13 procent i Värmdö. Vad tänker regeringen göra? Vilka åtgärder tänker statsrådet vidta? Nu berättar i alla fall Peter Norman att sänkta löner är ungefär vad han har tänkt sig, sänkta ungdomslöner i kombination med sänkt arbetsgivaravgift.
Hur framgångsrik och lyckosam åtgärden med sänkta arbetsgivaravgifter för alla under 26 år har varit har vi ju sett. Hur många jobb har det skapat, Peter Norman? Ungdomsarbetslösheten ökar för varje gång ni vidtar en åtgärd. Det här har till och med era expertråd dömt ut för länge sedan. Men nu är det sänkta ungdomslöner som gäller för Peter Norman. Det är intressant. Vad skulle regeringen kunna göra?
Vi socialdemokrater har faktiskt lagt fram ett skarpt förslag om ett utbildningskontrakt för alla arbetslösa under 25 år som saknar gymnasiekompetens. Det visar sig nämligen att har man åtminstone en gymnasieexamen är det lättare att få jobb och slippa att gå till soc, som vi säger till vardags, och slippa få det ekonomiska biståndet. Det är ett skarpt förslag som vi hoppas att regeringen bejakar.
Åtminstone har ni all anledning att göra det. Meningen med utbildningskontraktet är att man kan kombinera praktik och jobb. All forskning på området visar att det är förstärkta förmedlingsinsatser, mer utbildning och mer praktik som skapar större möjligheter för folk att gå från bidrag till arbete. Nu återstår det att se om regeringen och Peter Norman kommer att bejaka det här.
De unga vuxna är ju överrepresenterade bland biståndsmottagarna, fru talman. Då duger det inte med tom retorik om förstärkt arbetslinje. Då måste mer seriösa förslag presenteras om hur man går från bidrag till arbete. Arbetslösheten ökar, Peter Norman, och bidragsberoendet likaså.
Dessutom vet vi att 50 000 personer har fått ekonomiskt bistånd i mer än tre år. Alltså: Socialbidragen är den enda försörjningen för många, och de personerna blir allt fler. Nu är det dags för statsrådet och regeringen att göra någonting åt bidragsberoendet, här och nu.
Pia Nilsson (S):
Inte med ett ord nämner statsrådet Peter Norman det faktum att bidragen för försörjning har ökat. Han nämner det inte med ett ord under de minuter han har haft till sitt förfogande. Det beklagar jag. I stället talar Peter Norman om något slags förstärkt arbetslinje.
Den tunnan skramlar verkligen tomt; det finns inte mycket substans att hämta. Under de sex år som alliansregeringen har styrt Sverige har antalet hushåll med ekonomiskt bidrag, alltså socialbidrag, ökat. Klart överrepresenterade är unga vuxna med låg utbildning.
Förra året fick kommunerna betala 10 miljarder för dessa bidrag som till stor del beror på regeringens havererade jobbpolitik. I svaret sägs i svepande ordalag att Sverige genom aktiva insatser ska motverka att arbetslösheten biter sig fast på en hög nivå. Arbetslösheten ligger redan i dag på en hög nivå, Peter Norman. Det skulle vara intressant att få veta vilka aktiva insatser statsrådet avser.
Det står också i svaret att en fast förankring på arbetsmarknaden är det bästa sättet att inte behöva vara beroende av bidrag. Det är så sant. Men vad tänker regeringen göra för att fler ska få en fast förankring? Ni har inte lyckats under de sex år ni har styrt landet. Arbetslösheten ökar, bidragsberoendet likaså. Fru talman!
Det är hög tid att statsrådet Peter Norman och regeringen tar sitt ansvar och gör något åt det ökade bidragsberoendet nu - här och nu, inte sedan.
Pia Nilsson (S):
Jag vill att Mälardalen ska fortsätta att växa och fortsätta att spraka av dynamik. Jag vill att nya och spännande jobb ska etableras i vår region - jobb som skapar ny tillväxt. Ökad tillväxt ställer krav på utbyggd och effektiv infrastruktur.
Därför behöver järnvägskapaciteten längs Mälarbanan öka, och därför är investeringen i fyrspår längs hela sträckan Tomteboda-Kallhäll på Mälarbanan så viktig. Det mesta pekar på att vi nu närmar oss en lågkonjunktur med betydligt lägre tillväxt. De svenska bnp-hjulen kommer sannolikt att snurra i betydligt långsammare takt de kommande åren.
Eurokrisen kommer att göra avtryck även i den svenska ekonomin. Då kan man tycka att det vore klokt att ligga lågt med kostsamma infrastrukturinvesteringar. Men när ekonomin bromsar och tillväxten krymper är de politiska prioriteringarna viktigare än någonsin. Då måste vi beslutsfattare våga tänka strategiskt och långsiktigt och investera oss in i framtiden.
Att avstå, herr talman, från att investera i infrastruktur kostar också. Rapporten Vad kostar det att vänta? presenterades nyligen. Där konstaterar man att om man väntar 13 år med att bygga ut kapaciteten på Mälarbanan går samhället och medborgarna miste om 13 1⁄2 miljard.
Rapporten slår fast att kostnaden för att senarelägga investeringen alltså överstiger byggkostnaden. Jag noterar att infrastrukturministern ännu inte har lagt fram någon proposition om en effektivare planering av vägar och järnvägar. En enig transportinfrastrukturkommitté, som jag själv ingick i, lade fram ett betänkande för drygt ett år sedan.
Där finns konkreta förslag om hur planeringsprocessen kan effektiviseras med upp till två år, vilket innebär att planeringskostnaderna för staten kan minska med 200 miljoner kronor per år och den samhällsekonomiska nyttan bli ungefär 1,35 miljarder för de planerade objekten fram till 2021. Detta är en ansenlig summa pengar.
Men någon proposition har inte Catharina Elmsäter-Svärd ännu lagt fram. För varje år som går kostar det pengar. Det kostar samhället miljarder. Det är pengar som i stället kan användas till strategiska järnvägsobjekt. Herr talman! Politik är att vilja, och politik är att välja.
Jag som socialdemokrat vill skapa förutsättningar för vår viktiga Mälardalsregion att växa. Därför väljer vi att investera i objektet Tomteboda-Kallhäll. Det är strategiskt, hållbart och det kommer att skapa fortsatt tillväxt för regionen. Det är möjligt att ministern också vill det, men det går inte att utläsa någon politisk ambition av svaren.
Det är möjligt att utredningar pågår, men det kan vara intressant att få svar på den fråga Sven-Erik Österberg ställde, nämligen hur det går och hur lång tid tunnelalternativet i Sundbyberg ska utredas. Klara besked har så här långt uteblivit. Jag hoppas att ministern blir lite tydligare i sitt nästa inlägg.
Pia Nilsson (S):
Mindre snack och mer verkstad - det var intressant att infrastrukturministern lyfte fram det i sitt senaste inlägg. Det är väl just det vi har efterlyst: mindre snack och mer verkstad, eller mer spår. Det var inte länge sedan vi fattade ett beslut om en åtgärdsplan och planering för investeringarna.
Det gick väl ett år innan infrastrukturministern tog initiativ till Kapacitetsutredningen, som Trafikverket nu jobbar med. Det är alltså ytterligare en utredning, i princip utifrån samma direktiv som förra infrastrukturministern Åsa Torstensson hade, nämligen att identifiera flaskhalsar och se till att öka kapaciteten. Det var alltså inte så mycket verkstad - det var mer snack här igen.
När jag tar upp detta med att effektivisera väg och järnväg, det förslag som Transportinfrastrukturkommittén lade fram, hänvisar ministern nu till att det ska samköras med Billingers medfinansieringsutredning, utan att för den skull förklara varför. Men vi vet att den här regeringen gärna klamrar sig fast vid medfinansieringen.
Citybanan har till exempel Västmanlands län medfinansierat med 572 miljoner. Då fanns det också löften om att höja kapaciteten längs Mälarbanan. Nu verkar ministern nöjd med att Trafikverkets utredare har flyttat fram delen Barkarby-Kallhäll i planeringen. Men det behövs mer. Och då är min fråga till infrastrukturministern: Är du nöjd med den delen?
Har regeringen ambitionen att se till att bygga fyrspår längs hela sträckan Tomteboda-Kallhäll? Det är först då Citybanans kapacitet kan optimeras. Jag har inte fått svar på det, och jag tycker att det är väldigt tråkigt. Frågan kvarstår: Kommer det att bli fyrspår längs hela den sträckan?
Pia Nilsson (S):
Ann-Charlotte Hammar Johnsson nämnde något om att det är marknadsmässiga priser som ska gälla just vid avknoppning eller försäljning av kommunal verksamhet. Då vill jag fråga: Anser Ann-Charlotte Hammar Johnsson att det är marknadsmässigt att sälja kommunal hemtjänst för 69 500 kronor som är värd runt 25 miljoner kronor? Anser Ann-Charlotte Hammar Johnsson att det är en bra affär för skattebetalarna?
Och till sist: Anser Ann-Charlotte Hammar Johnsson att regelverket är till fyllest?
Pia Nilsson (S):
Jag koncentrerar mig på den reservation som jag yrkade bifall till i anförandet, nämligen den om att införa ett investeringsskydd för att undvika utförsäljning till underpriser av offentlig verksamhet. Jag väljer att stanna vid det och ställer Ann-Charlotte Hammar Johnsson till svars, som ändå representerar Alliansen. Ann-Charlotte Hammar Johnsson säger att utförsäljningar ska vila på affärsmässiga grunder.
Då vill jag ställa frågan igen: Anser Ann-Charlotte Hammar Johnsson att det är affärsmässigt att 25 kommunala förskolor säljs för sammanlagt 3 miljoner kronor, fast de är värda upp till 40 miljoner kronor per enhet? Är det här en bra affär för skattebetalarna? Och anser Ann-Charlotte Hammar Johnsson verkligen att regelverket är till fyllest?
Pia Nilsson (S):
Det här är en marginell åtgärd, säger Anders Borg. Det är ingen marginell åtgärd. Det här skatteavdraget utestänger de elever som verkligen behöver hjälp. 10 000 elever hoppar av gymnasieskolan i år. De allra flesta av dessa 10 000 kommer inte att ha någon som helst nytta av skatteavdraget.
De kan inte få den förstärkta läxhjälp som de så väl behöver eftersom Anders Borg inte lagt fram något generellt stöd för läxhjälp i den budgetproposition som vi har fattat beslut om. Det har vi socialdemokrater gjort. Vi har satsat 110 miljoner. Till det säger Anders Borg nej. Dessutom påstår Anders Borg nu att skatteavdraget inte omfattar undervisning.
Jag upprepar frågan: Hur är det, har Anders Borg koll på innehållet i de skattebeslut som riksdagen fattar? Vilka ska få undervisa i hemmet, Anders Borg? Det har vi inte heller fått svar på. Är det behöriga lärare, är det mannen på gatan med F-skattsedel, eller vilka är det? Det är en fråga som kräver sitt svar.
Kommer det att ställas krav på behörighet vad gäller lärarlegitimation, det som Björklund har drivit så många år och som är så viktigt i den offentliga skolan? Ska det helt plötsligt inte gälla när det är fråga om privatundervisning som skattesubventioneras med 220 kronor timmen? Merparten av alla de elever som i dag inte når kunskapsmålet kommer alltså inte att omfattas av skatteavdraget. Det är oerhört beklagligt.
Föräldrarna har oftast inte råd med dessa 220 kronor i timmen. Det betyder, herr talman, att likvärdigheten i skolan försämras ytterligare. Det tycks dock inte bekymra Anders Borg det minsta, för det är bara ännu ett i raden av RUT-avdrag. Alla elever i skolan, herr talman, måste erbjudas förstärkt läxhjälp när de så behöver. Plånboken får inte styra.