Birgitta Ohlsson (L):
Kvinnors rätt till fri abort är hotad i världen på många håll. Det förekommer ett globalt krig mot kvinnors rättigheter och kroppar. Just nu, när utrikesministern och jag för denna debatt, ligger zambiska småflickor på landsbygden och dör för att de inte har rätten till fri abort. Just nu dör kvinnor på Afrikas horn som har kört upp glasflaskor i underlivet för att utföra aborter i och med att det inte är tillåtet i landet.
Just nu sitter kvinnor i Portugal i fängelse, på vår egen kontinent, för att de har utfört eller genomgått aborter. Jag vill inledningsvis betona att titeln på den här interpellationsdebatten har blivit lite missvisande. Mina frågor har inte bara rört kvinnors rätt till fri abort inom EU utan kvinnors globala rätt till fri abort. Vi kan titta på hur den internationella agendan ser ut på abortfronten just nu.
USA:s president George W. Bush för en kamp mot kvinnors rättigheter på den här punkten. Likadant gör påven, muslimska mullor och annat globalt, gammaldags prästerskap. Anna Záborská, som leder EU-parlamentets kvinnoutskott, är en stark abortmotståndare. En av de eventuellt kommande kommissionärerna i EU har också den åsikten.
Och i Sverige, världens mest jämställda land på papperet, får inte ens utländska kvinnor köpa en fri abort om de betalar själva - trots att utlänningar kan köpa vilken annan avancerad operation som helst i vårt land. Det är ett oerhört hyckleri. Samtidigt stadgar svensk utrikespolitik, beslutad av Sveriges riksdag december 2003, att alla kvinnor ska ha rätt till fria och säkra aborter.
Vi kan krasst konstatera att frågor som rör kvinnors sexualitet är kontroversiella, och att få politiker vill ta i dem. Inom EU i dag finner vi en konservativ lobby som aktivt motarbetar rätten till fri abort, preventivmedel och sexualupplysning. I Frankrike har abortmotståndare, liksom gammalmoraliska amerikaner i den kristna högern, lyft upp frågan om det ofödda fostret ska ha en egen juridisk status.
I flera östeuropeiska länder är avhållsamhet budskapet i skolans sexualundervisning, och i Portugal sätts som sagt kvinnor och läkare i fängelse för att genomgått eller utfört aborter. Även i Polen och Malta är abort inte tillåtet. Flera andra länder EU-länder har också den formen av restriktioner. Statistiken ser än mer sorglig ut när man tittar på resten av världen. Upp emot 150 miljoner kvinnor som vill begränsa sitt barnafödande saknar preventivmedel i dag.
500 000 kvinnor dör varje år i samband med graviditeter, och 78 000 kvinnor dör varje år på grund av osäkra aborter. Jag tycker att det är viktigt att vi har den här debatten, för rätten till abort ska inte tas för given. Det är väldigt viktigt att vi politiker som tror på det här vågar lyfta frågan ännu starkare. Jag tycker att det är bra, jag ska berömma regeringen, att UNFPA, FN:s befolkningsfond, har Sverige som största givare nu. Jag tycker att det är bra att vi tar den striden.
Även om inte FN uttalat stöder fria aborter är det viktigt att vi finns på den kanten. Det jag undrar över inledningsvis, under första omgången, är två frågor till utrikesministern. För det första undrar jag om utrikesministern ser fri abort som en rättighet eller om hon ser det som en nationell välfärdsfråga. För jag har fått dubbla budskap, en dubbel hållning, när det gäller vad ministern tycker sedan tidigare.
Jag har hört Laila Freivalds uttrycka att det ska vara en mänsklig rättighet att fatta beslut över den egna kroppen. Samtidigt har utrikesministern framfört att det är en nationell angelägenhet. Då undrar jag vad som gäller i den frågan. När jag har debatterat med utrikesministerns partikolleger i riksdagen har flera också framhävt att Sverige inte ska lägga sig i andra länders lagstiftning på området.
Min andra fråga är hur utrikesministern och regeringen tänker föra fram kampen, flytta fram positionerna, i fråga om fri abort på det globala planet.