KBLab/rixvox huggingface dataset:
Allan Widman (L):
Om vi tänker oss att man skjuter en ballistisk robot från till exempel andra sidan av Östersjön handlar det från det att missilen lämnar marken tills att den slår ned om ungefär fem-sju minuter. Det är en extremt kort förvarning. Den är lika för alla, och den är lika oavsett om man samarbetar eller inte.
Jag blir lite brydd när jag hör försvarsministern argumentera: Så småningom ska vi ta tag i det, och vi får väl förhandla om hur ett samarbete ska se ut. Det är min uppfattning att det måste ske innan Sverige anskaffar Patriotskjutande enheter. När vi väl har köpt är naturligtvis incitamenten från andra länder att komma till vår hjälp, kanske inte minst USA, väsentligt mindre.
Därför menar jag att det ligger i Sveriges intresse att det försäkras och avtalas innan vi genomför anskaffningen. Sedan svarar försvarsministern inte på min fråga. Räcker enbart nationella sensorer för att framgångsrikt bekämpa ballistiska missiler? Försvarsmakten hävdar motsatsen. Den av regeringen tillsatta Luftförsvarsutredningen hävdar motsatsen.
Peter Hultqvists egna partikamrater har inte reserverat sig mot den utredningen. Det är viktigt att den frågan får ett svar. Räcker nationella källor enbart, eller krävs det mer för en acceptabel träffsäkerhet? Försvarsministern nämner också den fasta sensorkedjan.
Det föranleder mig att ställa frågan: Är den fasta sensorkedjan i Sverige dimensionerad för att kunna omhänderta måldata för bekämpning av ballistiska missiler? Fru talman! Det är min bedömning att det bara finns en organisation och länder i den organisationen som kan bistå Sverige med tidig förvarning och med korrekta måldata.
Men jag märker att förvarsministern undviker gång efter annan att berätta vilken denna organisation är. Det är en sak att vi bygger in oss i ett beroende till en försvarsallians som Nato. Jag har ingenting emot det. Men jag tror att med ett sådant beroende måste det också följa ett svenskt medlemskap som ger oss ett inflytande över denna organisation.
Jag kan bara konstatera att den nu sittande regeringen inte ens är beredd att berätta för svenska folket hur vårt beroende ökar och hur det ser ut.
Allan Widman (L):
Det är inte bara tre år. Det är snart fyra år som den rödgröna regeringen har haft ansvar för försvars- och säkerhetspolitiken. Ibland får jag frågor från journalister om vad Sverige kan göra mer för att fördjupa sin relation med Nato. Då blir jag svaret skyldig, fru talman. Alla de möjligheter som finns för en icke-medlem, en partner, har vi nu gjort anspråk på. Vi har värdlandsavtalet. Vi deltar i NRF.
Vi deltar i IF, är guldpläterade partner och så vidare. Problemet är att den säkerhetspolitik som den nuvarande regeringen deklarerar inte stämmer med vad regeringen gör. Den för oss allt närmare Nato men helt utan anspråk på att vilja påverka. Enda möjligheten till det är att man blir medlem i alliansen, fru talman.
Försvarsministern har nu ett inlägg kvar. Jag vill gärna säga, fru talman, att inget av det jag tar upp här - de citat jag gör ur offentliga utredningar - på något sätt omfattas av sekretess. Jag tror att försvarsministern har ganska stort utrymme om han vill villfara min begäran om upplysning.
Den sista fråga jag ställer är: Delar försvarsministern min uppfattning att det förmodligen är enklare för Sverige att förvissa sig om att få sensorinformation från Nato innan vi köper Patriotrobotar än efteråt? Eller ska vi köpa dem och hoppas på det bästa?
Allan Widman (L):
Under tidigare mandatperioder under ett antal år ställde jag frågor till dåvarande försvarsminister Sten Tolgfors om när våra Visbykorvetter första gången skulle göra provskott med robot 15. Efter ett antal år blev det också provskott.
Nu är samtliga våra Visbykorvetter förberedda för att kunna använda robotsystem 15, vilket är detsamma som tung kustrobot. Jag tackar naturligtvis försvarsministern för svaret på min interpellation. Jag ska medge att försvarsministern är mer flyhänt än sin företrädare när det gäller att leverera på de interpellationer som ställs i kammaren.
De ställs många gånger med syftet att skynda på och trycka på för förändringar. Tung kustrobot är och var ett utomordentligt viktigt vapen i det svenska militära försvaret. Det är ett vapen som kan avfyras på mycket långa avstånd och med mycket hög precision träffa sina mål.
Det ger oss därför den strategiska fördelen att mycket tidigt kunna möta en eventuell fiende. När tung kustrobot fordom fanns i det svenska försvaret fanns kompetensen för att bygga sådana förband på kustartilleriregemente nr 2 i Karlskrona, KA 2.
Det var en tidigare socialdemokratisk regering som inte bara lade ned KA 2 utan hela kustartilleriet. Det är därför som det nu av nödvändighet måste hittas ett nytt hemvist för de vapnen. Försvarsministern pekar på att det blev sjöstridsflottiljerna. Det är inte bara en utan våra båda sjöstridsflottiljer som uppenbarligen ska ha den förmågan.
Om det nu är så att tung kustrobot kommer att organiseras som ett krigsförband redan den 1 januari 2018, vilket bara är ett par månader bort, är det naturligtvis först och främst mycket bra. Men uppgiften leder också fram till en följdfråga.
Om det ska bli krigsförband om knappa två månader måste det i så fall redan nu finnas, bedömer jag, en så kallad krigsförbandsspecifikation på plats.
Utan en sådan krigsförbandsspecifikation som berättar vad förbandet ska klara av att göra kan man inte styra produktionen på rätt sätt, och man vet inte vilka delmål och mål som man ska uppnå när man övar och genomför krigsförbandsövningar och annat.
Krigsförbandsspecifikationen - som tidigare kallades för TTEM, taktisk teknisk ekonomisk målsättning - är en nödvändighet för att tillsammans med krigsförbandsövningar så småningom kunna konstituera vad vi kallar för ett KDU-värde, ett krigsduglighetsvärde, på förbandet.
Min följdfråga till försvarsministern är: Finns redan i dag en krigsförbandsspecifikation upprättad som förbandsproduktionen nu kan styras av?
Allan Widman (L):
Jag vill tacka försvarsministern för den fylliga tilläggsinformation han nu gav i sitt andra inlägg. Försvarsministern och jag är uppenbarligen helt överens om värdet av detta robotsystem, som nu kommer att finnas i såväl flyg- som mark- och sjöstridskrafterna.
Jag tror också att det är bra att eldledningen av systemet kommer att ske inte autonomt utan integrerat, i första hand i sjöstridskrafterna. Men jag antar att man inte heller utesluter att det integreras till viss del också med våra flygstridskrafter, som också förfogar över sensorer lämpade att använda i samband med robotsystemet 15, tung kustrobot.
Jag har naturligtvis också respekt för att försvarsministern inte här och nu kan uttala sig om huruvida det finns en krigsförbandsspecifikation. Jag kan lova försvarsministern att jag avser att ställa denna fråga tydligt till Försvarsmakten så fort tillfälle ges.
Allan Widman (L):
Bara i Försvarsmakten finns det i dag på papperet drygt 30 medeltunga helikoptrar. Av dem var över tid två till tre verksamma vid skogsbrandssläckningen under sommaren medan det till exempel vid något tillfälle var upp till sju helikoptrar från Norge.
Det här är inte uttryck för bristande effektivitet eller dålig ordning på utrustningen i Försvarsmakten, utan det här är en direkt effekt av att Försvarsmakten inte får planera för, inte får utrusta sig för och inte får öva på stöd till det civila samhället.
Jag har ställt frågan tillsammans med Mikael Oscarsson till inrikesminister Morgan Johansson om han har funderat över möjligheten att gå tillbaka till den ordning som gällde före 2004. I min värld handlar detta inte bara om att civilsamhället får bättre stöd, utan det handlar också om fler flygtimmar för både helikopterförare och flygförare i Försvarsmakten och därmed också en högre förmåga i deras militära uppgift.
Jag tror dessutom att när vi talar om folkförankring av vårt svenska försvar är stödet till civilsamhället alldeles särskilt viktigt. Ja, Helikopter 4 var en fenomenal helikopter. Om Roger Richtoff har googlat på avvecklingen vet han att det fanns en del engagerade röster som försökte stoppa det där. Men nu är det dessvärre gjort.
Nu handlar det om att se till att rusta de helikoptrar vi har för en bredare uppgift inkluderande stöd till civilsamhället. Innan vi här i Sverige rusar iväg och köper skogsbrandsflygplan skulle vi också kunna fundera över att titta på de möjligheter som finns att tillfälligt ställa om C-130 Hercules eller Transportplan 84 för skogsbrandssläckning.
I Natos civilskyddsmekanism har man anordnat det på det sättet att de också kan användas i släckningsarbetet. Det hade också kunnat vara en vinn-vinnlösning. Inrikesministern har inte heller kommenterat huruvida det är regeringens och statsministerns avsikt att så småningom sätta samman civilt och militärt försvar i Regeringskansliet igen och därmed åstadkomma bättre samordning och få större effekt.
Så här mitt i debatten vill jag också rikta ett varmt tack till alla dem som inom och utom tjänsten medverkade till släckningen av inte bara de tre stora bränderna utan också de många andra bränder som rasade under sommaren.
För några veckor sedan ställde jag också en skriftlig fråga till inrikesministern om vilka åtgärder han var beredd att vidta för att de människor som har gjort de här fantastiska insatserna skulle kunna medaljeras i särskild ordning av regeringen. För några dagar sedan fick jag till svar att det inte finns någon medalj men att regeringen kommer att tacka dem som har hjälpt till. Fru talman!
Jag tror att om regeringen hade velat skapa en medalj hade det varit ganska lätt gjort. Och jag tror mig veta, utifrån min erfarenhet av veteranpolitik, att det hade varit synnerligen uppskattat av de som nu har gjort en insats. Men jag förstår att man inte vill ta det steget.
Då vill jag i stället fråga inrikesministern: På vilket sätt avser regeringen att ge det vederbörliga tack till enskilda och andra som man menar att man är skyldig dem?
Allan Widman (L):
Det är kanske på sin plats att upplysa justitie- och inrikesministern om att Liberalerna under de kommande tre åren vill satsa 24 miljarder mer än regeringen på det militära och civila försvaret. För vår del handlar det alltså inte om att det är nödvändigt med nedskärningar.
Det handlar heller inte om att inhandla några nya helikoptrar eller kanske inte ens flygplan, utan det handlar om att se till att våra gemensamma resurser används optimalt för skattebetalarnas räkning. Vill man medverka till en sådan samordning eller inte? På den här punkten är inrikesministern mig fortfarande svaret skyldig.
Jag har heller inte fått något svar på frågan om hur regeringen tänker belöna och uttrycka sin uppskattning för dem som har gjort insatser inom och utanför räddningstjänsten den här sommaren. Även den frågan får väl anstå. Fru talman! Jag vet att fru talmannen inte kan ingripa, men tillåt mig, när jag nu har mitt sista anförande, att djupt få beklaga att meningsmotståndare använder uttryck som "lögner" om vad andra säger.
Det bidrar inte till respekt för vare sig vår demokrati eller denna kammare. Tack för debatten!
Allan Widman (L):
Jag tackar försvarsministern för svaret. Innan jag kommenterar det närmare vill jag gratulera försvarsministern till att han har fått behålla sin befattning också i den nya rödgröna regeringen. Det är alltid bra i politiken när man får fullfölja det som man har påbörjat. Jag önskar honom därför varmt lycka till. : Tack!) Fru talman!
Bakgrunden till denna interpellation är att det alltsedan Peter Hultqvist tillsammans med Jussi Niinistö befann sig i Washington i våras har gått rykten i sociala medier och funnits spekulationer i våra stora dagstidningar om att det som utspelade sig i Washington hade lett fram till att Sverige nu erhållit försvarsgarantier från USA.
Jag tillhör dem som tror att när det kommer till europeiska länder hänvisar USA alltid till medlemskap i Nato när det gäller att indirekt kunna få sådana försvarsgarantier från USA. Därför har jag blivit lite överraskad över den diskussion som har förts.
Jag har också noterat att regeringen och försvarsministern inte fullt ut och alldeles tydligt har valt att dementera de rykten som spridits, och skälet till min interpellation var att jag ville ge försvarsministern möjlighet till en dementi i kammaren. Ändå, fru talman, är jag inte helt nöjd med svaren.
I det skriftliga svaret på interpellationen skriver försvarsministern bland annat: "Därtill leder en trilateral dialog till utökad transparens och signalerar att länderna gemensamt tar ansvar för säkerheten i Östersjöområdet."
Jag har gått igenom den trilaterala avsiktsförklaringen, som finns på regeringens hemsida i en engelsk version, och jag har inte upptäckt att uttrycket "ta ansvar för något" finns med någonstans i avsiktsförklaringen. Därför undrar jag naturligtvis vad försvarsministern syftar på i den delen.
I nästa stycke betonas att samarbetet med USA inte innebär försvarsförpliktelser. Jag hade varit tacksam om försvarsministern varit tydlig och sagt att det inte finns förpliktelser från något håll och över huvud taget inte mellan de kontrahenter som har ingått avsiktsförklaringen. Det hade varit ett förtydligande.
I stycket därefter står det att de säkerhets- och försvarspolitiska samarbeten som Sverige har ingått är viktiga för den samlade säkerhetspolitiken.
Då är min fråga om försvarsministern i uttrycket "ingått" - att Sverige har ingått - också räknar in avsiktsförklaringen eller om det bara är en olyckshändelse att just det uttrycket används i ett efterföljande stycke.
Allan Widman (L):
Det ligger lite vid sidan av min interpellation, men jag ska ge försvarsministern rätt på denna punkt. Det fanns en beredskap från den gamla regeringen att inför detta år avsevärt höja försvarsanslaget. Det föll dock på att det var en övergångsregering.
Det är kanske lite av en ironi att socialdemokrater och miljöpartister tillsammans med liberaler och centerpartister nu har förbundit sig att genomföra en M- och KD-budget, men det är precis så det är. Det är sex partier i denna riksdag som står bakom försvarsekonomin de kommande tre åren. Fru talman! Jag noterade att försvarsministern inte svarade på min fråga om formuleringen.
Är det så att USA och Sverige genom detta trilaterala har förbundit sig att ta ansvar för säkerheten i Östersjön? Det står nämligen i hans svar. Jag undrar naturligtvis också om det är så att Sverige som nation har ingått någon form av samarbete när det gäller detta avtal.
Eller är detta egentligen bara ett avtal mellan de inblandade försvarsministrarna och deras departement? Alla överenskommelser som ingås internationellt måste ju ingås av regeringen, enligt regeringsformen, och såvitt jag är informerad finns det inte något regeringsbeslut om detta. Det är viktigt med bi- och multilaterala samarbeten.
När försvarsministern kommer till försvarsutskottet numera är dessa samarbeten så oöverskådliga att det krävs Excelark för att redovisa vilka länder vi har ingått olika bi- och multilaterala avtal med. Detta är bra, fru talman. Det leder dock inte till försvarsgarantier, någonting som Sverige är i utomordentligt stort behov av.
När jag märker att det inte finns någon vilja hos Socialdemokraterna att ta det sista lilla avgörande steget in i Nato och bli medlem uppfattar jag därför att de samarbeten vi har, som är fredstida samarbeten, egentligen bara är till för att skyla det faktum att vi inte är med i Nato och därmed inte har försvarsgarantier.
Detta, fru talman, är något av ett fikonlöv i sammanhanget. Kärnvapenkonventionen kom in i detta sammanhang, och det var bra att det hände. Den har nämligen potential att förstöra ett gott och förtroendefullt samarbete mellan till exempel Sverige och USA. Fru talman!
Jag läste sammanfattningen i den utredning som ambassadören Lars-Erik Lundin gjorde som släpptes för någon vecka sedan. Jag måste säga att det var en av de grövsta sågningar av en propå som jag har sett utredas internt i ett departement. Man kan nästan fråga sig vilken del av nej som regeringen inte förstår när denne utredare uttrycker sig.
Då är det lite oroande och beklämmande att denna utredning nu ska ut på remiss. Det kommer att förlänga osäkerheten i vår relation inte bara till USA utan även till andra av våra närmaste vänner.
Till sist, fru talman: Försvarsministern sa i sitt svar att Sverige utgår från den militära alliansfriheten när vi samarbetar med andra länder. Denna lokution skiljer sig från den som statsministern använde i regeringsförklaringen. Där sägs den militära alliansfriheten tjäna vårt land väl. Finns det någon skillnad i sak?
Allan Widman (L):
Det var då en inriktning och en överenskommelse som Liberalerna inte ingick i och därmed inte omfattas av. Peter Hultqvist säger att borgerliga regeringar inte har gjort någonting. Det var en borgerlig regering som tog initiativ till att Sverige skulle bli medlem i Partnerskap för fred på 90-talet.
Det i sig var en förutsättning för hela den så kallade PARP-processen, det vill säga att vi successivt skulle bli mer och mer interoperabla med Nato. Fru talman! Min poäng är att utan medlemskap i Nato kommer vi aldrig att bli fullt ut interoperabla.
Interoperabilitet förutsätter nämligen också politisk interdependens - ömsesidigt beroende är kanske ett bättre och lite mer modernt uttryck. Hur mycket vi än kommer att försöka är vi alltså fullt ut interoperabla först när medlemskap i Nato finns på plats. Annars är det inget fel på övningar. Det är inget fel på samarbete.
Jag har nu ett antal gånger ställt frågan till Peter Hultqvist: Hur är det? Har de länder som ingår i det här avtalet gemensamt bestämt sig för att ta ansvar för säkerheten i Östersjön? Jag hittar inte en sådan uppgift i trilateraltexten, avsiktsförklaringen.
Peter Hultqvist säger att vi nu i sedvanlig ordning ska idka remissbehandling av Lars-Erik Lundins utredning. Ja, nu passar det. Men när Tomas Bertelman eller Krister Bringéus utredde våra säkerhetspolitiska samarbeten skedde inga sedvanliga remissbehandlingar. Man kan undra varför, fru talman.
Allan Widman (L):
Tack, utrikesministern, för svaret på interpellationen! Det var ett långt svar på en ganska kort interpellation. Det är väl inte utan att jag nästan kastar en tanke tillbaka till den föregående debatten med alla dessa vänliga ord. Storbritannien är ju också ett kärnvapenland, men jag delar den bedömning som utrikesministern gör att det är otroligt viktigt för Sverige med nära relationer med detta land på både försvars- och säkerhetsområdet.
I svaret nämndes när brittiska förband transporterades genom Sverige, och ja, där har vi så att säga en av de eventuella komplikationer som kan följa av ett tillträde till den konvention som vi nu inte ska debattera. Jag måste dock beklaga att utrikesministern här inte kan ge ett positivt svar.
Det är min bedömning att om Sverige hade gjort en solidaritetsförklaring, som vi gjorde förra gången unilateralt, gentemot Storbritannien innan en eventuell brexit tror jag att andra länder hade sett detta exempel och följt efter.
Nu hänvisar i stället utrikesministern till Försvarsberedningen som, fru talman, var en grupp som hon kallade för "någon arbetsgrupp" i Sälen för drygt 14 månader sedan. Det är riktigt att Försvarsberedningen med stor sannolikhet kommer med en slutrapport i mitten av maj, men vid den tidpunkten kan Storbritannien redan ha lämnat den europeiska unionen.
Den 29 mars kan detta inträffa. Ska man då invänta Försvarsberedningen och sedan en eventuell beredning och kanske en förankring i riksdagen, som utrikesministern antyder i sitt svar, landar vi någonstans vid slutet av 2020, för det är då nästa försvarsbeslut kommer att fattas.
Jag beklagar denna tidsutdräkt djupt, för jag tror att den är skadlig både för oss och för Storbritannien. Enligt regeringsformen är det regeringen som svarar för utrikespolitiken. Jag kan förstå att man har glömt bort den här konsekvensen av brexit, nämligen att Storbritannien inte längre omfattas av vår solidaritetsförklaring.
Men jag är faktiskt bedrövad över att man nu inte använder tiden till att agera. Jag tror att frågan i den här kammaren är tämligen okontroversiell, och jag tror att den är rätt okontroversiell också i Regeringskansliet.
Allan Widman (L):
Jag levde i tron att vår solidaritetsförklaring, som kom till en bra stund före Lissabonfördraget och den därstädes varande solidaritetsklausulen i artikel 42, var någonting som Sverige som nation gjorde helt vid sidan av EU.
Detsamma gäller när vi gick in i Joint Expeditionary Force, som inte har några kopplingar till EU, och när vi gick in Northern Group eller Norra gruppen, som leds av Storbritannien och som inte heller har någonting med EU att göra. Jag kan inte riktigt förstå varför vi ska överlägga med och möjligen överlåta till andra medlemsländer i EU att ha synpunkter på detta. Fru talman!
Det säger jag trots att jag är en mycket stark EU-vän. Jag tror i och för sig att det till och med i den kretsen skulle ha varit helt okontroversiellt om Sverige skulle ha gjort det här. Utrikesministern säger på slutet att vi kan dröja någon månad till och vänta in Försvarsberedningen. Ja, det kan vi göra. Men en viktig poäng går förlorad.
Den här typen av säkerhetspolitiska relationer bör, för att använda ett modernt uttryck, vara sömlösa. Det behöver inte uppstå något vakuum, inte ens en tendens till osäkerhet. Min uppfattning är att om man kan agera prematurt ska man göra det. Jag har dock fått svar från utrikesministern. Jag sitter själv med i Försvarsberedningen och borde kanske ta det som en komplimang att det här avgörandet delvis överlåts på mig.
Men just den här gången hade jag mycket hellre sett att regeringen gick före. Fru talman! Det finns all anledning att fördöma det som skedde i Salisbury.
Det var dessutom med viss förfäran jag runt jultid läste att Russia Today till jul skickade en chokladkatedral som föreställde Salisburykatedralen till sina massmediekollegor i Ryssland. Det ger tyvärr en skrämmande bild av det stämningsläge som vi just nu har i världen.
Allan Widman (L):
Tack, försvarsministern, för det korta och förhållandevis koncisa svaret på min interpellation! Skälet till min fråga är att jag inte har sett någon officiell information om att återanskaffning har skett av den ammunition som har försålts till Frankrike.
Försvarsutskottet har genom skrivelse 75 fått information om att regeringen har gett ett bemyndigande till Försvarets materielverk att göra detta.
Det här, fru talman, riskerar därför att bli en ganska kort interpellationsdebatt, men innan jag nöjdförklarar mig vill jag för tydlighetens skull ställa följande fråga till försvarsministern: Har återanskaffningen skett med den mängd och det antal som försåldes av ammunition till Frankrike? Ett ja eller nej räcker mer än väl.
Allan Widman (L):
Jag är tacksam för att försvarsministern utvecklar omständigheterna kring den här återanskaffningen, och jag har också tagit del av skrivelse 75. Jag vore likväl och för tydlighetens skull tacksam om den fråga som jag ställde mot slutet av mitt förra inlägg kunde besvaras på ett enkelt och tydligt sätt.
Frågan var: Har återanskaffning skett med den mängd och det antal som försåldes till Frankrike? Det torde vara enkelt för försvarsministern att undanröja också det minsta lilla tvivel som kan finnas kvar kring denna fråga.
Allan Widman (L):
Min fråga riktas till försvarsminister Peter Hultqvist. Enligt Lissabonfördragets artikel 346 finns det en möjlighet för medlemsländerna, när de upphandlar försvarsmateriel, att undgå konkurrensupphandling med hänvisning till väsentliga nationella säkerhetsintressen. Sverige utmärks av att vi är en mycket liten köpare av försvarsmateriel.
Däremot är vi i förhållande till vår storlek en av världens största producenter av försvarsmateriel. Vi har mycket att vinna, och ganska lite att förlora, på att all försvarsmateriel inom unionen blir föremål för konkurrensupphandling. Kommissionen har lagt fram förslag om detta.
Min fråga till Peter Hultqvist är huruvida regeringen är beredd att stötta den utveckling som vi nu ser mot en starkare konkurrens på området för försvarsmateriel.