KBLab/rixvox huggingface dataset:
Dag Larsson (S):
Jag tackar ledamoten Hultberg. Låt mig ta den sista frågan först. När Socialdemokraterna ledde SKR under förra mandatperioden satte vi igång, i gott samarbete med Moderaterna och andra partier, arbetet Strategi för hälsa. Det handlar om att just arbeta förebyggande och mobilisera hela sjukvårdsorganisationen i syfte att sänka de framtida hälsokostnaderna.
Jag tror att det är helt nödvändigt för att sjukvården ska få rimliga arbetsvillkor i framtiden. Merparten av detta arbete måste göras på regional och kommunal nivå. Staten bör anslå statsbidrag till detta arbete, men det är läkare, undersköterskor och gymnastiklärare som ska stå i frontlinjen och arbeta förebyggande för att förbättra folks hälsa.
Ja, jag är stockholmare, med stolthet och glädje. Jag tycker att Stockholm är en fantastisk stad, och jag visar gärna runt ledamoten Hultberg i Stockholm så att han får möjlighet att njuta av denna fantastiska stad. Jag skäller ofta på Stockholm, men jag gör det med kärlek. Jag är imponerad av sjukvården i andra delar av landet och skulle kunna tala länge om den.
En sjukvårdsorganisation som fungerar alldeles utmärkt är Region Halland. Den leds av moderater, sköts utmärkt och gör fantastiska insatser för sjukvården i Halland.
Men när det handlar om hur vi ska få folk att stanna kvar i vården är det nog inte så lönt att ledamoten Hultberg och jag står här och talar om arbetstidsscheman, utan jag tror att man måste ställa frågan till respektive regionledning - och jag är djupt kritisk till hur regionledningen i Stockholm hanterar sitt arbetsgivaransvar.
Dag Larsson (S):
Jag vill korrigera ledamoten Hultberg. Det bjuder mig emot, men jag tvingas ändå göra det därför att det arbete med en strategi för hälsa som SKR håller på med inte bara handlar om gymnastiklärare och annat, som jag kanske sa. Det handlar om att mobilisera hela regionsektorn och hela kommunsektorn. Det handlar om att mobilisera skolan, åldringsvården och psykiatrin. Det är en lång rad professioner som tillsammans ska arbeta utifrån varje lokal kommuns eller stadsdels förutsättningar att förbättra och höja folkhälsan.
Jag är väldigt glad över att det finns en bred politisk samsyn om detta inom SKR. Jag tror att det är där det praktiska arbetet bäst bedrivs. Sedan ska vi från den statliga nivån vara med på banan och understödja arbetet. Detta tycker jag är viktigt. Jag blev lite inspirerad. Jag tar till mig det där om att jag bara pratar om Stockholm hela tiden, så jag ska nämna två andra regioner. Jag har nämnt den moderatledda Hallandsregionen, som jag tycker är väl skött.
Nu kanske några partikollegor i Halland kommer att skälla på mig för att jag säger så, men jag tycker att sjukvården där är väl skött. Jag tycker också att Norrbottens bröstcancervård förtjänar beröm. Den tillhör de absolut bästa i hela Sverige, trots att de inte har något universitetssjukhus. Jag tycker att resten av Sverige borde studera vad Norrbotten gör rätt när det handlar om bröstcancervården. Jag tycker att Hultberg har en poäng.
Jag kan också känna en frustration ibland när hela sjukvårdsdebatten handlar om vad som sker i Stockholm. Jag kan själv bidra till det, men å andra sidan är jag ju stockholmare. Man kan diskutera exempelvis förlossningsvården i Sverige och de enorma problem som förlossningsvården har haft i Stockholm. Det är rent katastrofalt faktiskt, med brist på förlossningsplatser och blivande mammor och pappor som fått se sitt nya barn födas på parkeringen utanför Huddinge sjukhus. Det är inte rimligt, utan det är skandal. Men så ser inte förlossningsvården ut i hela Sverige.
På många håll och kanter runt om i landet fungerar förlossningsvården alldeles utmärkt. Jag har mött många regionpolitiker som blir förtvivlade när kvällstidningarnas löpsedlar helt och hållet domineras av hur illa skött förlossningsvården i Stockholm är, för så ser det inte ut i resten av Sverige.
Dag Larsson (S):
Jag brukar ofta rikta kritik mot den förra regeringen - välförtjänt kritik, tycker jag. Jag tycker att både förre statsministern Reinfeldt och förre social- och sjukvårdsministern Göran Hägglund förtjänar kritik på mängder av punkter, men kanske inte på just en punkt: Man lät nämligen inrätta Inspektionen för vård och omsorg. Jag tycker att det var ett klokt och välavvägt beslut som har hjälpt till att utveckla svensk sjukvård.
Jag ser att IVO gör seriösa inspektioner av både offentlig och privat verksamhet och bidrar till att utveckla välfärden i Sverige. De förtjänar beröm för detta. Jag tycker också att det har blivit bättre sedan man klargjorde arbetsfördelningen mellan IVO och patientnämnderna. Detta har gjort arbetsbördan för Inspektionen för vård och omsorg mer rimlig.
Tidigare i denna debatt har flera ledamöter nämnt den pågående pandemin och covid-19-krisen. Jag hade inte tänkt göra det men känner mig ändå tvungen att lite grann nämna detta. Jag tror att man så här långt ska vara försiktig med att peka finger och tala om att den eller den har gjort fel.
Denna kris pågår för närvarande för fullt och dödar människor på ett sätt som jag tror att vi alla tycker är fruktansvärt. Inga politiker har med berått mod låtit denna smitta spridas i Sverige. Hamnar vi i ett sådan språkbruk vulgariseras debatten. Sedan finns det självklart skäl för IVO att inspektera hur vårdgivarna har hanterat krisen.
Det finns självklart skäl för den kommission som så småningom ska tillsättas att granska hur olika nivåer i vårt samhälle har hanterat krisen. Själv skulle jag vilja skicka med ett tips om en sak som man bör inspektera, nämligen hur det kan komma sig att det har dött 1 000 personer i Stockholms kommuns äldreomsorg. Det är fyra gånger fler än i hela Norge!
Jag tror att man behöver fundera både på vad nationella makthavare har för ansvar och på hur den politiska ledningen i Stockholms kommun har hanterat äldreomsorgen. Detta är nog sagt om den pågående krisen, som jag tror att vi kommer att ha skäl att återkomma till. Jag har som sagt en positiv syn på IVO.
Tillsammans med ledamoten Sofia Nilsson och tidigare ledamoten Emma Henriksson sitter jag i IVO:s insynsråd, och jag följer verksamheten nära. Jag tycker också att Riksrevisionens rekommendationer på många punkter är berättigade och riktiga. Man behöver arbeta hårt med att få fram ett enhetligt beslutssystem som fungerar likadant över hela landet, och man behöver definitivt förbättra IVO:s digitaliseringsresurser.
Men jag ställer mig faktiskt frågande till kritiken mot den ekonomiska styrningen av verksamheten. De flesta tillskott som har getts till IVO är permanenta. Sedan har IVO ibland fått tillskott därför att man har haft tillfälliga uppdrag och annat. Detta är en diskussion som ska föras fortlöpande och också hanteras i partiernas skilda budgetanslag.
Partierna får i sina budgetförslag lägga fram andra förslag till budgetering för IVO om de vill det. Men jag tycker inte att Riksrevisionen har rätt på den här punkten. Av det skälet, fru talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag.
Dag Larsson (S):
Tack, ledamoten Johan Hultberg, för frågan! Vi ska föra politiska debatter, och det är viktigt att vi framhäver de politiska skillnaderna mellan de politiska partierna, för demokratin tjänar på det, helt enkelt. Jag tror också att det politiska samtalet tjänar på att vi har en hyfsad debatt, att man inte angriper andra för sådant som de uppenbarligen inte tycker och att det är ett gott tonfall i den politiska debatten.
I en hyfsad debatt ingår att även berömma politiska motståndare när de har kloka förslag eller att vara beredd att överväga kloka förslag från politiska motståndare. Jag tycker gott att man kan överväga tillståndsgivning. Man bör kunna ta en sådan diskussion. Tidigare var bland andra den före detta riksdagsledamoten Ylva Johansson intresserad av det system som man har byggt upp i Danmark, där man ger tillstånd till både privata och offentliga utförare.
Personligen tycker jag att det är ett spännande system som man borde kunna överväga i framtiden. Det är en debatt som jag gärna återkommer till.
Dag Larsson (S):
Jag tror att det är viktigt att de politiska partierna för ett samtal om assistansrättigheter och LSS. Vi är ödmjuka nog att försöka lyssna på vad andra partier har att anföra. Vi vill att Sverige ska ha en fungerande LSS-verksamhet. Men det finns bekymmer och problem när man arbetar med rättighetslagstiftning, för då blir den politiska viljan ofta föremål för detaljprövning i domstolsväsendet. Det bör man ha med sig när man funderar kring LSS.
Nu har vi det som en rättighetslag, och vi ska fortsätta ha det så. Det gör det krångligare och svårare att förändra och förbättra LSS än vad fallet är inom andra sociala välfärdsområden. Men vi för gärna en diskussion om hur vi ska kunna förbättra LSS även framgent. Till saken hör också att det finns andra utmaningar. Ibland kan man tycka att det handlar om att försöka förbättra LSS och utöka förmånerna och systemen för att nå dem som behöver nås.
Men det är också viktigt att hålla i skattebetalarnas pengar genom att bekämpa välfärdsbrottslighet och se till att vi har system som är trygga och robusta och når dem som ska ha hjälp men inte öppnar för sådana dåliga exempel som också funnits i Sverige.
Dag Larsson (S):
Jag tror att vi delar den ambitionen. Vi vill också ha en fungerande LSS som når dem som har rätt till den hjälpen. Vi vill ha ett flexibelt och välfungerande system. Vi har ett ganska svårt och tufft arbete framför oss, för det handlar om att konstruera lagstiftning som fungerar gentemot domstolarna så att vi inte råkar ut för framtida bekymmer och problem. En annan utmaning som jag också vill understryka och gärna skulle vilja diskutera med Kristdemokraterna är hur vi gör professionen mer attraktiv.
Det är viktigt att se till att de som arbetar inom LSS har sjysta och trygga arbetsvillkor om vi ska få folk att vilja arbeta med denna angelägna verksamhet. Även på detta område, som jag nu vill lyfta upp, hoppas jag att det finns möjligheter att föra diskussioner i vårt eminenta utskott.
Dag Larsson (S):
Svensk sjukvård håller hög kvalitet, men sjukvården har stora utmaningar vad gäller köer och stängda vårdplatser. Mot den bakgrunden blev jag väldigt glad när jag fick ta del av förslaget om att inrätta ett vårdkompetensråd. Jag har stora förväntningar och tror att det kan bli riktigt bra och att man kan se till att sjukvården och högskolan lyckas samverka och samarbeta.
Jag skulle vilja fråga det ansvariga statsrådet Matilda Ernkrans vad hon kan göra för att säkerställa att det här vårdkompetensrådet blir framgångsrikt i sitt arbete.
Dag Larsson (S):
Tack så mycket för svaret, statsrådet! Det gör mig mycket hoppfull inför framtiden. Jag hoppas också för egen del att man inte bara kan diskutera VFU-platser utan att man också kan föra ett samtal om utbildningens innehåll. Jag nås av signaler om att exempelvis många nyutbildade sjuksköterskor slutar efter ganska kort tid. Det kan bero på brister i utbildningen - att man inte blir tillräckligt förberedd inför de utmaningar som man möter ute på kliniker och vårdavdelningar.
Dag Larsson (S):
En av sjukvårdens största utmaningar är att hantera de socioekonomiska orättvisorna. Jag blev väldigt glad när man för några år sedan tog bort avgifterna för att genomföra mammografiundersökningar. Det har haft fantastiskt bra effekter. Jag tror att många av oss håller på och läser diverse budgetmotioner och annat, och jag blev lite förvånad när jag läste Kristdemokraternas budgetmotion där det står att de föreslår att man ska ta bort den avgiftsfria mammografin därför att de prioriterar mer träffsäkra satsningar än de som regeringen har infört.
Jag skulle vilja höra hur socialministern reagerar på det. Är det en bra idé att ta bort den avgiftsfria mammografin?
Dag Larsson (S):
Jag tycker att det är angeläget att diskutera avgiftsfri mammografi tillsammans med socialministern. Jag kan notera att i min hemmaregion i Stockholm deltog ungefär 70 procent i mammografin innan avgiftsfriheten. I Skärholmen var siffran 58 procent. När man tog bort avgifterna steg deltagandet i Stockholm med 3 procent och i Skärholmen med 6 procent. Det var 4 000 fler kvinnor som genomförde mammografiundersökningar, och man hittade 30 fall av bröstcancer.
Det har alltså haft en fantastisk effekt för att öka jämlikheten i vården att man införde den avgiftsfria mammografin.
Dag Larsson (S):
Jag kan notera att de flesta medborgare verkar ha tagit statsministerns ord om att visa folkvett på allvar. Vi kan nu se att det är fullt med avbokningar för Gotlandsfärjan, flygresor från Stockholm och annat. Men budskapet verkar inte gå hem hos alla medborgare fullt ut. Jag talade i telefon med en medborgare bosatt i södra Stockholm, Fruängen, för en liten stund sedan. Han berättade att han och hans vänner nu tänker resa till Dalarna över påskhelgen.
Med anledning av detta måste jag ändå fråga statsministern: Har du något särskilt budskap till dem som hittills inte verkar ha förstått det budskap som de borde ha förstått?
Dag Larsson (S):
Jag tycker att regeringen borde göra mer när det gäller de privata vårdförsäkringarna. Det är inget nytt problem, för de har ökat under ett antal år. Man har nu tillsatt en utredning, men man borde har gjort det långt tidigare. Regeringen har visserligen anslagit mer pengar till psykiatrin, men man borde göra mer på detta område än man hittills har gjort. I utskottet har vi ju diskuterat it-infrastrukturen i svensk sjukvård.
Jag är en varm anhängare av det regionala självstyret, men här har regionerna inte gjort tillräckligt mycket och borde därför göra mer tillsammans. Nu har jag nämnt några saker där man absolut kan göra mer, även från regeringens sida.
Dag Larsson (S):
Jag delar uppfattningen att vi behöver göra mycket mer på psykiatrins område. Där har man försökt göra ett antal överenskommelser med regionerna, inte minst när det handlar om bup och annat. Jag vågar påstå att det är otillräckligt. Vi behöver försöka förstå varför den psykiska ohälsan tilltar, inte minst bland ungdomar. Det har att göra med utbildningssystemet, skolan och en lång rad andra saker. Jag skulle gärna se att man tar ett större grepp på det området, och jag vet att det förekommer sådana diskussioner.
När det handlar om de privata vårdförsäkringarna hänger det självfallet ihop med hur tillgängligheten ser ut. Det hänger också ihop med att arbetsgivare vill belöna sina anställda genom att teckna privata vårdförsäkringar. Vi har kunnat läsa i Dagens Nyheter, som gjort undersökningar, att det finns privata vårdgivare som tar emot både offentligt finansierade patienter och försäkringspatienter och där det är uppenbart att man låter försäkringspatienterna gå före i kön.
Detta är, vågar jag påstå, ett brott mot hälso- och sjukvårdslagen. Jag menar att där borde partierna, över partigränserna, försöka se till att lösa detta problem, för det har att göra med trovärdigheten hos svensk sjukvård. Man ska få vård efter behov, inte efter om man har råd att teckna en dyr privat vårdförsäkring.
Dag Larsson (S):
Jag tror att de flesta av oss har tagit del av de nyheter som i dag kom från Köpenhamn i Danmark, där man i dag beslutar att samtliga krogar, pubar och restauranger ska stänga helt och hållet på onsdag. Det kan finnas medborgare som frågar sig: Varför vidtar man inte samma åtgärder i exempelvis Helsingborg, som har ett omfattande smittutbrott just nu, eller i Stockholm, som har varit hårt drabbat av pandemin under hela våren?
Svaret är att vi inte har den lagstiftningen på plats. Det är inte möjligt att helt och hållet stänga alla restauranger och krogar i en stad eller en stadsdel. Vi behöver se över vilken typ av möjligheter vi har i en pandemisituation. Det finns en stor enighet om de förslag som har lagts fram i bland annat socialutskottet om att trycka på så att vi snabbt får en ny pandemilagstiftning.
Vi behöver bli mer flexibla när det handlar om åtgärder att vidta i händelse av en pandemi. Mycket har ändå gjorts. Folkhälsomyndigheten, regeringen och andra har vidtagit en hel del åtgärder för att minska den smittspridning som sker i restaurang- och krogmiljö. Det handlar bland annat om att se till att servering sker till människor som sitter ned. Det handlar om att sluta med alkoholförsäljning efter klockan 22.00, fru talman.
Det handlar om att begränsa antalet sittande vid ett bord till åtta personer. Det är klart att det finns skäl att understryka att det är de nationella riktlinjerna och reglerna som gäller. Men det finns stora möjligheter för den kommunala nämnden som har att sköta tillsynen att tillsammans med smittskyddsläkare och andra vidta ytterligare åtgärder där det regionalt är så behövligt. Det är viktigt att understryka det, eftersom det har framhållits som en del av diskussionen.
Den möjligheten finns i samverkan med smittskyddsläkaren att vidta ytterligare åtgärder. Kommuner har också kompenserats för den ökade möjlighet till tillsyn som ska ske av hur krogar och restauranger beter sig. Jag förutsätter att det kommer att komma ytterligare medel även nästa år för att sköta tillsynen av detta. Fru talman! Vi behöver hjälpas åt för att bekämpa smittan. Krogarna och restaurangerna är en viktig del i det arbetet.
Men när man ändå talar om detta är det också viktigt att komma ihåg att krogar och restauranger är en viktig del av vår kultur. Det är matglädje det handlar om. Det är sysselsättning och socialt umgänge som är viktigt även i tider med distans. För vår del yrkar vi socialdemokrater bifall till utskottets förslag. Jag vill säga följande till dig som sitter och funderar på: Ska jag gå på krogen?
Ska jag kunna gå ut och få mig en bit mat? Ja, det tycker jag att du ska göra. Det är viktigt att du gör det för att understödja restaurangnäringen, men gör det på ett ansvarsfullt sätt. Gå till restauranger och pubar som följer regelverket och ser till att det är möjligt att hålla distans. En dag är pandemin förbi. Då behöver Sverige en levande restaurangnäring för kulturens och det sociala umgängets skull.
Dag Larsson (S):
Jag tycker att den här interpellationen är viktig, liksom debatten och diskussionen, och jag vill ge en bakgrund till varför jag tycker att den är viktig. Jag växte upp i Rågsved i södra Stockholm på 70-talet. Vid den tidpunkten var Rågsved präglat av narkotikamissbruk, kriminalitet och stor fattigdom.
För ett par månader sedan åkte jag tillbaka till min hembygd och min barndoms Rågsved och kunde då konstatera att dagens Rågsved fortfarande är präglat av narkotikamissbruk, kriminalitet och stor fattigdom. Enda skillnaden är att man inte längre heter Larsson eller Svensson. Man heter Abdullah eller någonting annat, eftersom stadsdelen har ändrat etnisk karaktär. Men fattigdomen, knarket och kriminaliteten finns kvar.
Jag förstår att denna interpellation härrör från en diskussion om huruvida statsministern har lagt ansvaret för narkotikamissbruket på de välbärgade och att det är det som har retat upp interpellanten. Jag tror att vi behöver ha ännu mer kunskap på det här området.
Jag konstaterar att stadsdelarna Rågsved, Tensta och delar av Botkyrka präglas inte bara av fattigdom och kriminalitet utan också av att vara lamslagna av maffialigor, av människor som skjuter folk, som är en stor plåga för befolkningen i de stadsdelarna. Vad är det som driver maffiorna som plågar människorna? Är det den starka köpkraften bland de bosatta i Rågsved som driver maffiorna?
Eller kan det vara de som sitter på Stureplan och partyknarkar? Eller är det de som befinner sig i villorna i Lidingö och som har råd att handla narkotika till ett högt pris? Jag tror att det är de sistnämnda som driver maffiorna, som driver efterfrågan och som driver upp priserna på den typen av produkter.
Jag menar att när statsministern riktar krav mot de människorna måste de inse att det kan vara fint och kanske kul att använda narkotika på en krog på Stureplan, men det får effekter på skjutningarna i Sverige och otryggheten i den typen av bostadsområden. Den saken gör regeringen och statsministern rätt i att försöka påpeka. Delar statsrådet den uppfattningen?
Är det den kommersiella efterfrågan som driver fram de kriminella problem som narkotikahandeln för med sig? Är det så att välbärgades efterfrågan på narkotika kan ha en betydelse för skjutningar i Tensta och i Rågsved?
Dag Larsson (S):
Jag träffar ibland en förening som heter Brukarföreningen Stockholm och som har sina lokaler strax söder om Globen i Stockholm. Det är en förening som gör fantastiska insatser för att hjälpa narkomaner och missbrukare - och de är dessutom modiga nog att föra en diskussion där de själva tar upp narkotikapolitik och annat.
När jag pratar med dem om alla möjliga saker och ting märker jag att vi ibland inte håller med varandra. De driver bland annat frågan om avkriminalisering, och där håller jag inte med. Men de säger också tydligt att det kanske största bekymret de har är bristen på vård.
När en person blir motiverad och känner att det är dags att försöka göra någonting åt livssituationen ställer Region Stockholm inte upp med erforderlig missbrukarvård. Det skulle jag vilja höra några kommentarer kring från statsrådets sida. Jag är glad över de insatser som regeringen har gjort när det gäller att utöka sprututbytesprogrammen.
Jag vet att det har funnits ett stort motstånd i delar av Sverige, och jag tycker att det är rimligt och riktigt att inskränka det kommunala vetot och se till att det finns möjligheter att arbeta med detta. Jag tycker att man ska se till att det startas sprututbytesprogram i samtliga regioner i Sverige. Så är inte fallet i dag. Jag är också glad och stolt över det regeringen har gjort när det gäller naloxon och hoppas att det kommer fler åtgärder på den punkten. Det räddar nämligen liv i största allmänhet.
Framför allt vill jag dock stödja den skepsis som jag vet att statsrådet känner gällande avkriminalisering. Som gammal Rågsvedsgrabb vet jag att kamraterna i min klass inte hade haft nytta av en avkriminalisering; det hade bara fått fler att gå in i haschmissbruk och därmed hamna på det sluttande planet ned mot narkotikamissbruk och elände.
Dag Larsson (S):
I augusti fritogs två män från ett ungdomshem i Råby, där de satt dömda till sluten ungdomsvård. Händelsen belyste säkerhetsbristerna hos Statens institutionsstyrelse, Sis. Det borde inte vara möjligt att så enkelt frita personer med det brottsregister som var aktuellt i detta fall. Det är dock inte bara säkerheten som brister. Verksamheten inom Sis har också kritiserats för brister i det pedagogiska arbetet. Det är på sikt ännu allvarligare.
Fortfarande saknar för många behandlingsassistenter rätt utbildning för sitt uppdrag. Utan rätt kompetens att möta dessa individer riskerar ungdomsvården att enbart bli förvaring. Det försvårar inte minst det viktiga arbetet mot kriminalitet med unga förövare. Hur avser regeringen att agera för att höja säkerheten och kvaliteten i Sis verksamheter?
Dag Larsson (S):
Jag vill tacka Acko Ankarberg Johansson för frågan. Jag konstaterar att våra två partier i många stycken håller med varandra om att det här är en angelägen reform. Det var bra att vi tydliggjorde att valfriheten inte alls hotas i den proposition som har lagts fram. Det tyckte jag inte att den gjorde, men med tanke på den debatt som fanns var det bra att vi tillsammans kunde komma överens om den typen av skrivningar.
Min uppfattning är att så länge hälso- och sjukvårdssystemet är en regional fråga ska de folkvalda politikerna i regionerna ha makten över hur ersättningssystemen ser ut.
Med tanke på de mycket stora socioekonomiska klyftor som finns i inte minst våra storstadsområden och de hälsoutmaningar som det innebär vill jag ge de lokala och regionala politikerna stor frihet att utforma ersättningssystemen. Det är den vägen jag tycker är rimlig. Ibland hör jag från inte minst stora vårdföretag som har verksamhet i många regioner att de önskar enhetliga ersättningssystem.
Men jag vet inte om jag tycker att deras intressen är det viktigaste att värna, att se till att skapa stora enhetliga, likadana, ersättningssystem för hela landet. Ska det inte vara medborgarna i olika delar av vårt land som får vara med och diskutera hur ersättningssystemen ser ut i hemmaregionerna?