Gunnar Andrén (L):
Skattepolitiken är mycket viktig, för den styr många människors sätt att vara och hantera sina tillgångar. För att göra en lätt utvikning här apropå vad som har stått i någon tidning i dag kan jag säga att inte alla skattefrågor lämpar sig för kvällstidningarnas hantering. Där kan en summa om 375 kronor lätt bli 12 040 kronor när man glömmer sammanhanget.
Det var dock inte detta jag skulle tala om. Herr talman! Vad är det för reform vi diskuterar i dag? Det handlar om bostadsbeskattningen. Sedan 1991, då Folkpartiet och Socialdemokraterna kom överens om en helt ny skattereform, ingår bostadsbeskattningen som en del av kapitalbeskattningen.
Det är egentligen två viktiga saker som händer i dag, dels att vi sätter stopp för fortsatta höjningar av bostadsbeskattningen, dels att bostadsbeskattningen i den del som fastlades i 1991 års skattereform bryts ut ur kapitalbeskattningen. Om detta är vi i dag ense på den borgerliga sidan.
Men 1991 var vi ense med Socialdemokraterna om att man skulle ta in det här. Den gången var inte minst Moderaterna väldigt starkt emot.
Som förre finansministern Bosse Ringholm många gånger har påpekat kom Moderaterna att under perioden 1991-1994 ändra åsikt, inte minst dåvarande skatteminister Bo Lundgren, som i ett berömt citat i en proposition accepterade den form av likvärdig beskattning som innebar att bostäder skulle beskattas som andra finansiella tillgångar. Herr talman! Vad har hänt med bostadsbeskattningen inom begreppet kapitalbeskattning?
Jo, det är på det sättet att medan andra finansiella tillgångar inte har vuxit så mycket i landet, bland annat beroende på hög beskattning, har värdet och de samlade förmögenheterna alltmer gått över till bostäderna. Jag hade inte tillgång till 2007 års siffror, så jag tog fram Skatteverkets siffror från 2006, fast jag vet att det i dagarna har kommit en senare utgåva.
Där ser man de finansiella tillgångarna sammanlagt på kapital när det gäller bostäder. De uppgick år 2004 till 3 643 miljarder av sammanlagt 5 152 miljarder. Det är en väldigt stor tillgång som de enskilda hushållen har i sina bostäder.
Därför är utformningen av kapitalbeskattningen - eller hur det nu annars ska beskattas - extremt viktig för de enskilda människornas handlande, vilket alla talare här är eniga om. Nu tar vi ut bostadsdelen ur den kapitalbeskattning som har varit och gör den sakta men säkert till en kommunal fastighetsavgift. Det är riktigt att Lagrådet har haft invändningar mot vokabulären.
Jag kan hålla med om att det är lite oegentligt, för i praktiken är det fortfarande en skatt. Men så småningom, när lagen medger detta, måste även de som kritiserar vokabulären inse att det är ett uttag ur kapitalbeskattningen och att man lägger över detta genom ett avräkningssystem till kommunerna.
Därför är det inte oegentligt, även om det till vokabulären är formellt fel att kalla det för en kommunal fastighetsavgift framöver. Hur bor vi? Vi bor inte hos grannen. Vi bor i en egen lägenhet, i bästa fall i ett eget hus eller en egen villa.
Den här regeringen har gjort en sak redan, nämligen satt stopp för de fortsatta väldiga höjningarna av bostadsbeskattningen. Det är det viktigaste man hitintills har åstadkommit. Redan första året, genom frysningen av taxeringsvärdena och så vidare, har man sett till att ingen får höjda bostadskostnader. Herr talman! Detta gäller inte minst dem som bor i lägenheter.
I motsats till Socialdemokraterna har vi sett till att sänka beskattningen på hyreslägenheter - eller flerbostadshus som det heter - från 0,5 till 0,4 procent och också sett till att 2007 års allmänna fastighetstaxering i flerbostadshus inte ska få genomslag. Ur tabellerna från den socialdemokratiska regeringen framgår att man hade räknat med att man skulle ta in detta från hyresgästerna i hela landet. Det hade kostat dem miljarder kronor.
Det är miljarder det är fråga om. På samma sätt har man fryst också för villor. Man kan diskutera den exakta summan beroende på hur man ser på uppräkningen i olika år med taxeringsvärdena, men det kostar ungefär 8 miljarder kronor mindre att bo i bostäderna jämfört med om vi hade haft kvar den gamla politiken. Det är det viktiga.
Det är ungefär 8 miljarder. Man kan gå ännu längre tillbaka. Tidigare hade vi subventioner på 40 miljarder kronor från staten till räntebidrag. Nu har vi en bostadsbeskattning som ligger på ungefär 25-30 miljarder, närmare 30 miljarder. Vi gör ingenting åt kommersiella fastigheter den här gången, ska man ha klart för sig, och inte heller åt mark där det inte finns bostäder.
De beskattas som tidigare. Vad var det för jättefel som gjordes? Varför är det så svårt att tro på Socialdemokraterna och andra när de säger att man ska införa en rättvis bostadsbeskattning? Vad var det för fel på den tidigare beskattningen? Den hade tre fel, trots att vi stod bakom detta. Folkpartiet hörde till dem som stod bakom 1991 års skattereform och drev denna. Grunden för det som inträffat är att vi har fått sådana jättelika taxeringshöjningar. Det har urholkat systemet, och därför måste man göra någonting åt det.
Jag förstår att Göran Persson sade i 2006 års valrörelse art man måste göra någonting åt bostadsbeskattningen. Det driver vanliga människor ur hus och hem. För det första kom skatten, som vi var med på en gång i tiden, att strida mot förmågeprincipen. Det var inte längre skatt efter bärkraft, vilket man kan säga att den gamla schablonmetoden före 1991 var.
För det andra bröt det mot förutsägbarhetsprincipen. Man kunde inte påverka detta. Det berodde på hur grannarna hade det. Vad min granne Pettersson betalar i skatt ska inte påverka min skatt. På just bostadsområdet kom det att påverka detta genom det taxeringssystem vi hade. Inte minst Jörgen Johansson i Centerpartiet har med rätta kritiserat effekterna av det.
Så kan vi inte ha det. För det tredje bröt det också mot likviditetsprincipen. Detta är också en väldig reform för staten och kommunerna. Den balanserar någonstans omkring 16 miljarder kronor. Det kan man inte bara undvika att ta ut, eftersom vi då får inflation.
Det var enligt min uppfattning nödvändigt att göra om detta och finansiera det inom hela sektorn. Det viktigaste är att man ser till att alla, jämfört med det socialdemokratiska förslaget, fick sänkt fastighetsskatt. Det fick man genom att man sänker skatten på taxeringsvärdet från högst 1,0 procent till 0,75 procent.
Det gäller alla fastigheter i Sverige om man också tar med flerbostadshusen som sänktes från 0,5 till 0,4 procent. Det är en sänkning med 20 procent. Sedan har man satt ett övre tak på 6 000 kronor respektive 1 200 kronor. Detta gör det förutsebart för alla som bor i vårt land vilka skatter som kommer att utgå på boendet. Man kommer att veta att det inte är någonting annat. Denna siffra kommer inte att vara alldeles konstant.
Den kommer att räknas upp med ett visst index. Man kan inte säga hur mycket det blir. För en villa för vilken man ska betala 6 000 kronor har man räknat med att det blir 6 153 kronor efter ett år. Det är hanterliga belopp för de allra flesta.
De som kritiserar den här reformen är svaret skyldiga. Vad skulle de vilja ha i stället? Skulle de vilja ha 8 miljarder mer i skatt? I valrörelsen år 2006 fick vi i varje fall inte höra någonting. Jag är den förste att medge att det har varit många turer i hur det ska finansieras och göras upp. Allting är inte alldeles perfekt i den här reformen.
Om vi i Folkpartiet hade fått bestämma alldeles ensamma och haft det mandatet hade det inte sett ut exakt så här. Fru talman! Om Centerpartiet hade fått bestämma hade det heller inte sett ut exakt så här. I en koalitionsregering får man ta hänsyn till lite olika saker. Det finns delar i reformeringen som jag har en smula svårt att försvara. Det är inget snack om den saken.
Totalt sett är det en glädjens dag för dem som bor i villa, bostadsrätt och hyreslägenheter. De kommer att veta vad de kommer att betala. Det är också bra för kommunerna att de så småningom kommer att få ta över detta. Det kommer att stimulera bostadsbyggandet. Innan jag överskrider min talartid för mycket vill jag allra sist säga något till Fredrik Olovsson. Jag tyckte inte att han var riktigt korrekt på en punkt. Det var korrekt det han sade, men han utelämnade en sak.
Det gällde utländska privatbostäder. Vi kan vara överens om att det är en smula oegentligt. Det borde Fredrik Olovsson också ha tagit med i sitt anförande om han haft tid. Jag vet inte om han hade det. Skatteverket föreslog redan år 1999 att skatten för utländska bostäder ska slopas. Ännu tidigare föreslog 1994 års fastighetsbeskattningsutredning också det.
Det föreslog också den av P.-O. Edin ledda Egendomsskattekommittén. Jag tar tillbaka att det var P.-O. Edin som ledde den, fru talman. Det var någon annan. Egendomsskattekommittén föreslog det. P.-O. Edin föreslog tvärtom att skatten skulle vara kvar. Fru talman! Med detta vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkande SkU10.
Det innebär framför allt ett stopp för höjd bostadsbeskattning i Sverige och att man flyttar beskattningen av bostäder från 1991 års regler för kapitalbeskattning till kommunerna.