Agneta Börjesson (MP):
Vi debatterar justitieutskottets betänkande 12 Kriminalvårdsfrågor . Det är ett betänkande som behandlar drygt 50 motionsyrkanden om kriminalvård. Jag står givetvis bakom samtliga Miljöpartiets reservationer. Här i kammaren yrkar jag bifall till reservationerna 1, 2 och 6, trots att det finns mycket att säga om de andra reservationerna.
Christer Adelsbo har här motiverat en hel del av dem som vi har gemensamt. Jag kommer att här att fokusera på de tre reservationerna. Inför årets allmänna motionstid skrev vi i Miljöpartiet en ganska omfattande kommittémotion om kriminalvård.
Vi menar att det finns ganska mycket som talar för att det går att göra betydligt mer än vad som görs i dag när det gäller att förebygga återfall i brott och få tidigare brottslingar att börja ett liv i samhället i stället för utanför.
När man ser på vilka grupper av personer som i dag finns i fängelse vet vi att det finns en tydlig överrepresentation av personer som missbrukar eller har adhd eller andra neuropsykiatriska diagnoser. Det finns också en överrepresentation av personer med läs- och skrivsvårigheter och en del psykiska problem. En stor andel är också själva brottsoffer.
De har ekonomiska problem och trassel med jobb, boende och familj. Alla dessa siffror blir alldeles särskilt tydliga när man tittar på återfallsförbrytare och dem som återfaller i brott väldigt många gånger, de så kallade livstidskriminella. För några veckor sedan var halva justitieutskottet i Kanada för att titta på deras kriminalvård.
Det var mycket där som var svårt att ta till sig: de trånga cellerna, som dessutom kunde vara dubbel- eller trippelbelagda, och det faktum att barn från tolv års ålder kan hamna i särskilda ungdomsfängelser.
Men en sak som jag tror att vi som var med i delegationen var eniga om och grundligt imponerade av var den gedigna utredning som varje dömd person gick igenom efter det att personen blivit dömd men innan den dömde fått sin påföljd.
Där gick man igenom allting i detalj från fysisk och psykisk hälsa, bakgrund vad gäller utbildning och jobb till familjesituation och boende med mera för att hitta de nycklar som skulle kunna vara det som skulle kunna få den dömde tillbaka till ett liv i samhället.
Det handlade både om att kunna hitta motivation till att bryta sin kriminalitet och starta ett program och, förstås, om att hitta ett relevant program, en relevant utbildning eller en jobbsatsning som skulle kunna vara vägen ut ur det kriminella livet.
Utredningen pågick ganska länge, oftast i över en vecka, och det blev uppenbart hur nyckeln till en god rehabilitering låg i en grundlig plan och just i denna utredning som kunde motivera den dömde till att fullfölja planen.
Det var uppenbart att det var just för de tyngre kriminella, som genom att de hade ett längre straff också kunde genomföra ett längre program, som man lyckades förhindra återfall i brott. Jag tror också att det var detta vi var särskilt imponerade av.
Mot denna bakgrund känns det särskilt angeläget att yrka bifall till reservation 1 och 2, som just handlar om att få till stånd bättre handlingsplaner och en kontaktperson. Vi har en hel del verksamma program inom svensk kriminalvård i dag.
I vårt betänkande redovisas att det finns ca 5 800 program som genomfördes på anstalt och 3 700 i frivård bara under förra året. Redan genom att få in en enda återfallsförbrytare i ett program kan man minska risken för återfall avsevärt.
Ett exempel är användningen av tolvstegsbehandlingen, som beräknas minska återfallsrisken med 17 procent. Andra program som visar signifikanta resultat är One-to-One och Våga Välja.
Men det behövs fler verksamma program, och jag hoppas mycket på de försök som har gjorts på till exempel Södertäljeanstalten med adhd och att den typen av program ska få större spridning. Droger och missbruk är förklaringen till en stor del av de brott som begås.
Ett liv utan droger och missbruk är i de allra flesta fall en grundförutsättning för att bryta med det kriminella livet. Att kunna bryta under fängelsetiden kan därför tyckas vara en självklarhet. Trots det är inte våra fängelser i dag fullständigt drogfria.
Vi tycker att det behövs en nolltolerans mot droger och missbruk inne på anstalterna. Därför yrkar jag bifall till reservation nr 6.