KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl-Erik Skårman (M):
Det är möjligt att jag inte har så djupa tankar, men jag kunde inte motstå den inbjudan till replikskiften och diskussion som Pär Axel Sahlberg gav i sitt inledningsanförande. Det är klart att demokratin har vissa problem som den har svårt att klara av. Ett exempel från stora världen är ju det nordirländska problemet.
Det har varit väldigt svårt att hitta en lösning med traditionella demokratiska majoritetsbeslut. Pippi Långstrump säger på ett ställe att den som är mycket stark måste vara mycket snäll, och däri finns lite grann grund för ett demokratiskt tänkande, tycker jag nog.
Det är väldigt viktigt att tänka på innebörden i det här. I det ärende som vi nu diskuterar är det alltså minoriteten som är den svaga, som kan bli överkörd. Det är därför som det är viktigt att man stärker minoritetens möjlighet att åtminstone föra fram sina argument. Men man kan inte låta minoriteten bestämma.
Det är jag helt överens med Pär Axel Sahlberg om, men det gäller att se till att det finns ett rimligt utrymme och ett stöd för minoriteten. Detta gäller kommunernas ställning gentemot staten. Det gäller medborgarnas ställning gentemot en stark kommun.
Likriktningen får inte bli sådan att man kör över minoriteter eller enskilda personer, så att de inte får det livsutrymme som ändå är rimligt. Varje människa ska få möjlighet att förverkliga sig själv. Varje sammanslutning ska få möjlighet att förverkliga sina ideal. Att det sedan ibland leder till konflikter som man måste lösa genom demokratiska metoder är ändock riktigt.
Carl-Erik Skårman (M):
Det sista som Pär Axel Sahlberg säger kan jag väl hålla med om. Det är också därför vi i den aktuella reservationen vill ha en utredning om hur minoriteten ska kunna skyddas. Det måste finnas en balans här någonstans. Det är alldeles riktigt. Sedan är nog inte jag beredd att ha samma marxistiska grundsyn i analysen.
Jag menar exempelvis att de olika stopplagar som riksdagen har beslutat att klämma på kommunerna, både landstingskommuner och primärkommuner, inte har med marxism att göra och inte med penningfördelning.
Det är mer att man av ideologiska skäl har kört över både primärkommunerna och landstingskommunerna. Det är den svages tillkortakommande mot makten som jag inte finner riktigt förenligt med en respekt för minoriteten.
Carl-Erik Skårman (M):
Möjligen är det så att åtminstone huvuddelen av debatterna och diskussionerna efter tsunamikatastrofen och den svenska statens förhållande till detta nu är avslutad. För alla dem som på ett eller annat sätt drabbats av katastrofen förhåller det sig något annorlunda.
När någon vän eller släkting kanske har omkommit eller blivit skadad kan det ta många månader, kanske flera år innan man har kommit över all den sorg och saknad och andra följder som katastrofen har medfört. Vi kan inte göra mycket åt det.
Men vi kan beklaga och känna medkänsla med dem som drabbats. I dag behandlar vi utskottets eniga betänkande. Kanske ligger det inte så mycket i enigheten som sådan.
Det förekommer hastiga kompromisser som betecknar enighet och vars värde är av mycket kortsiktig karaktär. Men det här utlåtandet har minsann inte någon kortvarighetskaraktär och är inte någon hastig kompromisslösning.
Här har både utskottet och det tidigare ärade kansliet jobbat hårt för att försöka finna utskottets gemensamma syn på händelserna.
Genom hårt arbete för både förtroendevalda och tjänstemän har man lyckats redovisa den gemensamma synen och manifestera den i detta utlåtande.
I de flesta större företag och i stora kommuner, till exempel Stockholms stad, övas relativt ofta, under mycket illusoriska former, krissituationer. Men så sker inte i regeringen. En annan sak som väcker förvåning är bristen på nyfikenhetssökande som flera av de berörda statsråden visar.
Aktiva politiker brukar vara de mest nyfikna personer man kan träffa, men så är det inte i det här fallet. Utskottet har granskat regeringens handlande och sökt efter ansvaret för att insatserna inte blev så effektiva och snabba som de borde bli.
Det är klart att det ligger i KU-uppdragets karaktär att syssla mycket med ansvarsbegreppet, men ansvar är ett mångtydigt begrepp och inte så lättdefinierat. Jag ska inte belasta utskottet med olika former av ansvarsbegrepp, men låt mig kommentera några.
Å ena sidan är det funktionellt av värde att efter exempelvis någon olycka inträffar söka efter vad som har gått fel och vem som är ansvarig för detta för att kunna bestämma vilket beteende som behöver förändras eller om vederbörande behöver bytas ut för att verksamheten ska förbättras.
Domstolar å andra sidan söker efter ansvariga för att bestraffa, men det är knappast fråga om skuld eller bestraffning när en nytillträdande vd eller generaldirektör säger sig ta ansvar för företaget eller det statliga verket. Nej, det är snarast detsamma som att uttrycka: "Jag tar befälet över organisationen."
Statsministern har från denna talarstol meddelat att han tar ansvaret för regeringens handlande i anledning av tsunamikatastrofen. Jag vet inte vilket innehåll han då gav åt ansvarsbegreppet. Det kanske inte heller spelar så stor roll.
I utskottets eniga betänkande beskrivs ingående de olika regeringsledamöternas försummelser och oförmågor inför tsunamikatastrofen. För den intresserade finns ansvaret klart och entydigt beskrivet i utlåtandet.
Bertil Kjellberg (M):
Denna debatt är något av en förpostfäktning inför den debatt som vi kommer att ha när vi behandlar den utlovade propositionen om en ny upphovsrätt. I en fri och demokratisk värld är den enskilda äganderätten av central betydelse. Det är ju en av statens viktigaste uppgifter att skydda och värna den. I bondesamhället var värnandet om jorden av central betydelse.
När sedan industrisamhället bröt fram var äganderätten kring produktionsmedlen det viktigaste. Vi har nu en ny tid, och äganderätten till idéer får allt större betydelse.
Precis som det i bondesamhället var av yttersta vikt att skydda och värna äganderätten till åkrar och ängar är det i dag angeläget att skydda idéer som lägger grunden för ny kunskap, nya uppfinningar och ny konst i dess vidaste betydelse. Vi får därmed alla ett rikare samhälle.
Idéer som kan skyddas med patent driver fram en utveckling där människor genom att satsa på forskning och uppfinningsrikedom kan driva utvecklingen framåt till gagn för hela samhället. Effektiva och rimliga kostnader för patent är därför en av de mest angelägna uppgifterna för lagstiftarna på såväl nationell som europeisk och internationell nivå.
För konstnärer, artister, författare och producenter av olika konstnärliga verk är upphovsrätten till deras verk av stor betydelse. Äganderätten och möjligheten att kommersialisera dem gör att de kan leva på sin konst. Ny teknik har på ett föredömligt sätt möjliggjort för oss att sekundsnabbt sprida information över världen.
IT har gjort det möjligt att samtidigt sprida information till miljontals människor genom ett antal knapptryckningar på en dator. Denna fantastiska teknik har också, som alltid, en negativ sida.
Tekniken har gjort det möjligt att utan att upphovsmannen kan påverka vad som sker sprida musik, film och litteratur över hela världen och att verken utan kostnad laddas ned av användare över hela världen.
För oss som är uppvuxna med rullbandspelare och en svartvit kanal på tv med Hylands hörna kan det vara lite svårt att alltid förstå vidden av denna utveckling, men när man tränger sig in i denna värld inser man vilka utmaningar som vi lagstiftare står inför när vi vill hävda upphovsmännens rätt till sin egendom.
Hur ska vi som tonårsföräldrar kunna förklara för våra ungdomar att de begår ett brott när de laddar ned musik som snurrar runt där ute i cyberrymden? Som alltid tror jag att en klar och god lagstiftning är grunden för en bra utveckling på detta område.
Därtill kommer en omfattande utbildning och information om vilka konsekvenser brott mot upphovsrätten medför både för den enskilde och för den som producerar musik och film. Ungdomarna är oerhört beroende av både filmindustrin och musikindustrin.
Jag tror också att branschen som sådan måste utveckla möjligheterna för kunden att på rimliga villkor ladda ned film och musik på ett lagligt sätt. Vi ser därför fram emot regeringens proposition på detta område. Vi lovar att vi på ett konstruktivt sätt ska granska och opponera när den kommer. Fru talman! Slutligen yrkar jag bifall till reservation nr 6 under punkt 6.
Bertil Kjellberg (M):
Jag tänkte bara kommentera lite grann när det gäller den överföring som vi har föreslagit av kostnaderna i trafikförsäkringen från den allmänna till den privata försäkringen. Jag förstår inte riktigt när man säger att det skulle vara en privatisering. I grunden är det ju så att försäkringsbolagen ska betala samma belopp som den allmänna försäkringen, så den skadelidande ska inte drabbas av det här.
Påståendet att kostnaderna ska fördubblas är starkt överdrivet. Man måste också poängtera att den sittande regeringen inte har tvekat att föra över betydande kostnader på fordonsägare genom den gröna skatteväxlingen. Av Långtidsutredningen framgår det att man i Norrlands inland får 1 540 kr i extrakostnader per år på grund av den gröna skatteväxlingen.
Så det argumentet tycker jag inte är rimligt. Dessutom är det ett rättviseskäl. Vi som bor i Norrland subventionerar unga motorcyklister i Stockholmsområdet. De får lägre försäkringspremier på grund av att staten tar en betydande kostnad för sjukpenning och sjukersättning. Det tycker jag inte är rättvist.
Bertil Kjellberg (M):
Jag är medveten om att statsrådet inte har det direkta ansvaret för hundaveln och tjänstehundsproduktionen. Men jag skulle vilja ta tillfället i akt och ändå slå ett slag för Sollefteå och den hundverksamhet som finns där. I Sollefteå finns en anläggning som är väl anpassad för hundaveln. Det är i och för sig bra, men det som kanske är det viktigaste är att det finns ett stort hundkunnande i trakten.
Det har funnits verksamhet med hundavel i knappt 100 år i Sollefteåområdet. Därför finns kunnandet där, som är så viktigt, och förståelsen för hundars villkor. Det är ju viktigt på alla områden. Hela hundverksamheten i Sollefteå har under de senaste åren sedan konkursen 2002 varit satt på undantag.
Det är nu angeläget, tror jag, att man lyfter fram Sollefteå och snabbt agerar för att den kunskap och de anläggningar som finns där uppe inte ska gå förlorade. Dessutom skulle en etablering i Sollefteå för tjänstehundsproduktionen ge arbetstillfällen som den här bygden är i så stort behov av efter avvecklingen av regementena.
Jag tänkte använda statsrådet Andnor som budbärare till vår jordbruksminister. Min fråga är: När kan vi få besked om när ett beslut om tjänstehundarna kommer med anledning av Tjänstehundsutredningen? Och är statsrådet beredd att medverka till att en etablering sker i Sollefteå?
Bertil Kjellberg (M):
Jag ska inte bli långrandig. Jag tänkte koppla på där Marietta de Pourbaix-Lundin slutade. Det finns inom regeringen olika departement som har olika ansvar för olika typer av hundar. Det är både Försvarsdepartementet, polisen och socialministern, som har ansvaret för ledarhundarna.
Därför borde det finnas ett stort intresse från socialministerns sida av att driva frågan om tjänstehundar och få det hela löst på ett bra sätt. Det låter ju konstigt att en moderat säger att det inte går att få det här med marknadsmässiga lösningar, men jag tror precis som Marietta de Pourbaix-Lundin att det inte går.
Det är den information som jag har fått också vid mina besök uppe i Sollefteå; man är orolig för att man inte får fram tillräckligt bra avelsämnen. Ledarhundsämnena måste ju vara i toppklass för att de ska kunna bli bra ledarhundar. Jag vädjar till socialministern att hon snabbt tar kontakt med övriga statsråd som är berörda och driver frågan så att vi får ett snabbt besked.
Bertil Kjellberg (M):
När det gäller beskrivningen av hur företagarna ser på det här är bilden splittrad. Svenskt Näringsliv står ju bakom vår bedömning att det här inte är en bra reform. Det är endast företagarna som är splittrade i den här frågan, till och med så splittrade att de har blivit två organisationer, i hög grad beroende på just den här frågan.
Jag tror att de som är ute i verkligheten får en entydig bild, framför allt av företagare på landsbygden. Det här har ställt till problem. Kan man inte belåna hela sin egendom så är det ett problem. Som jurist kan jag tycka att det är en elegant juridisk lösning att man inte behöver lämna ifrån sig egendomen som handpant utan kan belåna den fast man kan disponera den.
Det här kräver snabba åtgärder. Det är ändå så att för varje dag som går så blir det problem för framför allt småföretagarna.
Vad gäller insolvensutredningen var det ju så att justitieministern i propositionen 2003, när man gjorde förändringar av förmånsrätten, uppgav på s. 59 att det här var ett första steg i en mer omfattande reformering av insolvensrätten och att regeringen avsåg att under 2003 tillsätta en utredning. Det kom ingen utredning 2003, och inte 2004 heller.
Jag tog mig då före att fråga justitieministern om när utredningen skulle komma. Första budet var våren 2005. Sedan frågade jag en gång till, och då blev det hösten 2005. Nu är beskedet hösten 2006. Med hänsyn till justitieministerns tidigare uppgifter känner jag mig föranlåten att ta de nya uppgifterna med en nypa salt. Varför är det då så viktigt att vi får en modern insolvenslagstiftning?
OECD:s studier tyder på att obeståndsrätten är en av de mest centrala när det gäller entreprenörs- och tillväxtfrågorna. Skälet är att utformningen av reglerna kring konkurser och företagsrekonstruktioner har stor betydelse för hur många nya företag som startas. Det påverkar kostnaderna för att misslyckas, vilket indirekt inverkar på viljan att ta risker.
Det påverkar också möjligheten att få en andra chans efter en konkurs. Genom att inte fullfölja sina ursprungliga planer med en insolvensutredning menar jag att regeringen har skadat svenskt näringsliv. Det är uppenbart att frågor som rör näringslivet inte prioriteras av regeringen.
Bertil Kjellberg (M):
För det första var det väl så att skattesänkningarna var finansierade. Jag kan också säga att man i dag beräknar överskottet till 135 miljarder för 2008. Vi har alltså inte satt sprätt på så mycket pengar. Vi har rejäla överskott, och det är ordning och reda i statens finanser. För det andra, och det nämner inte Thomas Östros, gjorde vi de stora skattesänkningarna för låg- och medelinkomsttagarna.
Metallarbetare, sjuksköterskor, poliser fick skattesänkningar på dryga tusenlappen. Allt detta gjordes för att stimulera jobblinjen, och den har också varit framgångsrik. Alla någorlunda fristående bedömare har sagt att det har varit en framgångsrik politik.
När vi drabbas av en finanskris och en lågkonjunktur kommer arbetslösheten naturligtvis att öka. Det är ingen som har påstått något annat. Men till och med Finanspolitiska rådet säger att även om arbetslösheten ökar är det ingen indikation på att politiken är felaktig.
Bertil Kjellberg (M):
Thomas Östros är inte helt sanningsenlig. Socialbidragen ökar möjligtvis av den anledningen att det kommer flyktingar. Man måste skilja på flyktingar som kommer och får socialbidrag och de verkliga socialbidragen. Jag tror att man ska vara väldigt försiktig med att slänga sig med siffror som inte är riktiga.
Jag tycker att vi ska föra en debatt på korrekt nivå. Alliansens politik har varit framgångsrik. Vi har minskat utanförskapet, och antalet människor som gått i sjukpension har minskat. Antalet människor som kommer tillbaka till arbetsmarknaden har ökat.
Den linjen kommer vi att fortsätta med även om den naturligtvis blir mycket besvärligare att driva i en lågkonjunktur än i en högkonjunktur.
Bertil Kjellberg (M):
Jag tror att debatten skulle vinna på att vi i det här allvarliga läget inte tillvitade varandra bristande människosyn och andra dåligheter. Det späder bara på politikerföraktet, vilket drabbar oss alla. Det skulle vara betydligt bättre om vi försökte föra en någorlunda saklig debatt. Ulla Andersson talade om finansieringen av skattesänkningarna.
Nu har vi plötsligt finansierat de stora skattesänkningarna med en försämrad a-kassa. För någon minut sedan sade Thomas Östros att skattesänkningarna var ofinansierade. Det måste väl finnas någon balans - antingen har vi finansierat dem eller så har vi inte finansierat dem. Det som sägs stämmer alltså inte. Vi vill stimulera människor att ta arbete genom jobbskatteavdraget. Det är inte någon piska utan tvärtom en stimulans, en morot.
Det är en riktigt fet morot på 1 200-1 300 kronor för vanliga låg- och medelinkomsttagare att ta arbete, om det finns. Och det finns arbeten. Det måste vi också ha klart för oss. Arbetsförmedlingen har sagt att de beräknar att det nästa år kommer att finnas en miljon arbeten. Det är färre än under tidigare år, men det finns arbeten. Jag tror att det är en lyckosam politik att stimulera människor till arbete.
Bertil Kjellberg (M):
Fristående bedömare säger att ca 70 000 arbetstillfällen har tillkommit på grund av den förda politiken. Den hänger ihop. Vi ökar arbetsutbudet, och det blir fler arbetstillfällen. Det är inte så konstigt som det låter. Efterfrågan ökar, och då blir det fler arbetstillfällen. Det är nationalekonomi.
Vad gäller att det bara är 20 procent som får behålla sin inkomst: De flesta områden inom det fackliga området har en inkomstförsäkring som är bra och som ger människor tillskott när de blir arbetslösa. Det är oerhört viktigt. Slutligen ska jag säga att jag har varit student i fem år och vet att det kan vara kärvt. Man kokade makaroner och åt. Jag har levt väldigt många år på låga nivåer.
Jag är inte så borta från verkligheten som Ulla Andersson tror.
Bertil Kjellberg (M):
Jag undanber mig att mer eller mindre bli kallad flyktingfientlig. Om man konstaterar att delar av den ökade socialbidragshöjningen beror på nyankomna flyktingar tycker inte jag att man är flyktingfientlig. Det är en fullt legitim kostnad som vi har. Det är ingenting mer med det. Den debatten kan vi lägga åt sidan helt och hållet.
Vi har ett mycket allvarligt ekonomiskt läge, både i Sverige och ute i världen. Att då stå och bråka med varandra med sådana här ord vinner ingen på. Vi blir bara förlöjligade ute bland medborgarna. Jag står gärna till svars för regeringens politik. Den ställer jag mig helt bakom. Den har varit framgångsrik och kommer att vara framgångsrik även under kommande år.
Regeringen har på ett föredömligt sätt hållit i pengarna i de allvarliga tiderna. Vi kommer allteftersom vi får nya fakta på bordet att lägga tilläggsbudgetar om så krävs. Jag tror att man ska vara väldigt försiktig med att i dag lova ut stora belopp när vi inte vet hur vi hamnar.
Kanske hösten 2009 blir ännu besvärligare, och då är det tomt i ladorna. Jag tror att vi ska hålla i pengarna i dag och följa läget. Det gör regeringen. Den följer hela tiden utvecklingen och ser hur det blir.
Bertil Kjellberg (M):
Som jag sade i mitt anförande vill jag inte utesluta någonting när det gäller att komma med extra bidrag till kommuner eller något annat. Men ingen vet hurdan utvecklingen blir. Vi måste följa det noga. Vi satsar nu 8,3 miljarder som har aviserats i en tilläggsbudget.
Det innebär förstärkt coachning med 1,1 miljarder, aktiveringsåtgärder, arbetspraktik, nystartsjobb, förstärkning av yrkeshögskola och förstärkning av yrkesvux. Arbetsförmedlingen får extra förvaltningsresurser, och vi gör en infrastruktursatsning på 400 miljoner för att komma till rätta med underhåll på vägar och järnvägar. Allt det här gör vi.
Det är åtgärder som kommer att hjälpa till att dämpa lågkonjunkturen.
Jan Ertsborn (FP):
Det finns möjligheter att uttrycka sig ganska kortfattat i debatten i det här sammanhanget. De här frågorna är välkända hos oss i lagutskottet. I stort sett samtliga frågor har återkommit i flera år. Jag ska lite kort uppehålla mig vid några saker, och egentligen göra som Bertil Kjellberg. Här är frågor om regelförenklingar.
Det har funnits alldeles utmärka möjligheter för regeringen och stödpartierna att visa att man menar allvar när man vill minska regelbördan. Man kunde börja med att skrota förslaget om att införa aktiebolag utan vinstintresse eller aktiebolag med begränsad vinstutdelning.
Det kan man göra därför att man enligt den befintliga aktiebolagslagen kan föreskriva i bolagsordningarna att vinst inte ska utdelas, eller göra någon liknande föreskrift. Om det är vad man vill ha som bakgrund till att göra upphandlingar från den offentliga sidan går det alldeles utmärkt att göra det. Vi behöver alltså inte fler typer av aktiebolag. Det finns ytterligare regelförenklingar, som vi har påtalat tidigare.
Det är att man håller sig till två typer av aktiebolag, nämligen de publika aktiebolagen och de privata aktiebolagen, i stället för att laborera med till exempel tio anställda, såsom man gör i frågorna om könsfördelning hos företagsledningen eller för redovisning av sjukskrivna. Det handlar egentligen bara om att man skapar arbete och kostnader för mindre företag.
En ny fråga för det här året är - om jag har förstått det rätt - skyddet för företagshemligheter. Till skillnad från övriga frågor är vi faktiskt överens om i utskottet att man här behöver göra en översyn och se om lagstiftningen behöver moderniseras och förändras.
Skillnaden oss emellan är enbart att utskottet nöjer sig med att skriva att man vill ha en sådan översyn medan vi tycker att det är så angeläget att vi vill markera detta med ett tillkännagivande. Ytterligare en del som jag tänkte uppehålla mig kort vid är möjligheten att jämka avtalsvillkor.
Det är helt enkelt en förändring av 36 § avtalslagen så att den kan bli direkt tillämplig för frågor mellan små företag på ena sidan och stora företag på andra sidan. I den delen kan jag helt ansluta mig till vad Bertil Kjellberg nyss angav härifrån talarstolen. Jag står givetvis bakom de reservationer som Folkpartiet har gjort i betänkandet, men jag yrkar bifall enbart till reservation nr 5.
Jan Ertsborn (FP):
Nu begränsade jag mig till redovisningen av sjukfrånvaron. I ett bolag med 20 anställda, om man nu har lite förankring i verkligheten, sitter man inte framför datorn dag ut och dag in och har ett antal anställda som sköter detta. De flesta företagsledare i den storleksordningen har möjligen en deltidsanställd för att sköta detta.
Men det kostar ju faktiskt pengar för varje stund som någon sitter och knappar in uppgifter, och det kostar pengar för den stund som revisorn måste gå in i grundmaterialet och kontrollera detta. Det är häpnadsväckande för mig att man inför sådana här regler och lägger sådana här bördor på företagen utan att man vet vad man egentligen lägger för kostnader på företagen. Slutligen måste jag ställa en fråga.
När vi debatterade den här frågan för ett år sedan var syftet att man skulle minska sjukfrånvaron i företagen. Nu har jag förstått av Johan Löfstrands anförande att syftet är att skapa underlag för att göra analyser. Är det riktigt uppfattat?