KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Hultqvist (S):
Jag redogjorde i någorlunda detalj för våra budgetalternativ. Det är alltså 12 miljarder på två år vi tillför punkt slut, det till skillnad mot regeringen. Är det ansvar att lägga ut pengar på avdrag för privata grillkockar i välbeställda människors trädgårdar, eller behövs de pengarna i förskolan? Är det ansvar att avskaffa förmögenhetsskatten när vi hellre behöver de pengarna i skolan?
Jag är beredd att vidta vissa fördelningspolitiska åtgärder och grepp för att få mer pengar till den offentliga sektorn. Jag tror att de här välbeställda människorna har råd med det, jag tror inte att de kommer att bli direkt nödlidande. Koldioxidskatten nämner Odell. Kd gick till val i förra valrörelsen på att den skulle sänkas.
16 öre har bensinskatten ökat. Centern föreslår nu 105 öre i ökning enligt beslut på deras förtroenderåd. Har ni rett ut i regeringen hur ni ska ha det? Det finns ingen anledning för Odell att här brösta upp sig i den här typen av frågor när han själv inte har någon klar och rak linje.
Slutligen: Höjd ersättningsnivå, höjt tak i a-kassan, bättre sjukförsäkring utan stupstock, bort med den bortre gränsen leder till att man lättar på trycket i kommunernas ekonomi. Det leder till att man får bort mycket av de ökade socialbidragskostnader som min interpellation i grunden handlar om. Det finns med i vårt budgetalternativ.
Vad har ni att komma med på den punkten, mer än Finansdepartementets prognoser om ökade socialbidrag i år och nästa år? Utanförskapet har ökat med 70 000, Odell, sedan ni kom i regeringsställning. Det var det som ni skulle ha som den viktigaste frågan under den här mandatperioden.
Peter Hultqvist (S):
Tack för svaret, utrikesministern! En känsla av sorgsenhet präglar mitt stämningsläge när jag står här i dag. Murbygget fortsätter. Trots tal om frysning när det gäller bosättningar kan vi se att man planerar nya omfattande bosättningar i östra Jerusalem. Vägar stängs för palestinierna. Varje dag regleras deras tillvaro med checkpoints övervakade av soldater.
Aggressiva bosättare försöker hela tiden expandera och i strid med internationell rätt tillskansa sig mark på Västbanken. I grunden fortsätter isoleringen av Gaza även om det nu talas om lättnad. Den militära räden i samband med Ship to Gaza visar den israeliska aggressionen. Man drar sig inte ens för att i strid med internationell rätt borda fartyg på internationellt vatten. Dödsfallen i samband med detta är en tragedi.
Kraven på en opartisk utredning från FN:s säkerhetsråd är självklart helt motiverad. Kommer konflikten att få ett slut? Är ett fredsavtal inom räckhåll? Blir det en tvåstatslösning? Sedan sexdagarskriget 1967 har israeliska bosättningar varje år expanderat på ockuperad mark. Det har byggts nytt hela tiden.
Snart bor en halv miljon israeler på ockuperad palestinsk mark. Utrymmet för att bilda en palestinsk stat har blivit mindre och mindre. Möjligheten undermineras systematiskt från den israeliska sidan.
Nya bosättningar, förstörelse av hus, nedmejning av tusenåriga olivlundar, uppbyggnad av det israeliska vägnätet på ockuperad mark, inringning av palestinska städer, försök att splittra det palestinska samhället och den hårda vardagliga kontrollen av palestinier försvårar starkt det palestinska statsbygget.
Att ibland tala om fred, och även delta i förhandlingar samtidigt som man i praktiken tillåter fortsatt expansion av byggen på ockuperad mark ger ett minst sagt kluvet intryck när man bedömer israeliska regeringars agerande över tid.
Trots att man nu talar om stopp för bosättningar planerar man nya i östra Jerusalem. Detta pågår år ut och år in. Med jämna mellanrum reagerar omvärlden. I ord fördömer man utvecklingen. Det tas olika initiativ. Det skapas tillfälligt hopp.
Olika israeliska regeringar skakar snabbt av sig kritiken och man går vidare som om ingenting har hänt. Agerandet i förhållande till FN och det internationella samfundet är minst sagt arrogant och utmanande. Oavsett ord, förhandlingsförsök, diplomati och initiativ från EU och USA är resultatet att den israeliska expansionspolitiken i grunden fortsätter. Det är mycket allvarligt.
Nu har vi räden mot Ship to Gaza. Man måste fråga om vi från omvärlden har möjlighet att på ett konstruktivt sätt hårdna mot Israel. Vi har ju associeringsavtalet. År 2005 suspenderade man Uzbekistan.
Är det inte dags, när det gäller de fördelar som Israel har i förhållande till EU, att i kretsen av EU-länder ta upp frågan om det verkligen är rimligt att ha nuvarande relation med Israel när det gäller associeringsavtalet och på allvar se om det finns en väg att strypa detta och göra något också i praktisk handling?
Peter Hultqvist (S):
Ockupationspolitiken hotar Israels självständighet, säger utrikesministern. Men samtidigt har man svårt att ta de konkreta stegen, och det beror på ett långt drivet säkerhetstänkande. Är det hela sanningen? Jag menar att bosättningarna byggs i en medveten strategi för att expandera, för att lägga ny mark under sig, för att skapa fakta på marken och för att skapa en annan situation.
En halv miljon israeler är nu förflyttade till Västbanken. Detta är en strategi - en politiskt förankrad strategi som inte bara handlar om säkerhet utan också om expansion. Jag tycker att ambitionen med en palestinsk statsbildning inom två år, som utrikesministern säger, är bra. Men man ska ha klart för sig att folkrättsbrott underminerar möjligheten successivt.
Var står vi någonstans om två år om bosättningspolitiken och den politik som nu bedrivs från den israeliska sidan fortsätter? Då motverkas processen. Vad blir kvar åt palestinierna att bygga en stat av? Jag har tagit upp frågan om den diplomatiska statusen även tidigare. Anledningen till att jag tar upp den är att jag ser den i ett perspektiv med en palestinsk statsbildning och erkännande av palestinska myndighets- och statsfunktioner.
Jag tycker att det är vällovligt att utrikesministern uttalar sig i positiv mening om den sådan process. Men hans svar här blir också lite luddigt i kanten när han hoppas på en dialog inom EU och att det skulle öppna möjligheter. Min uppfattning kvarstår.
Vi bör vara beredda att titta på hur vi tar steget att ge den palestinska myndigheten diplomatisk status i Sverige. EU kan sätta ett betydligt hårdare tryck på Israel när det gäller folkrättsbrotten. Man kan ta tag i den här frågan om associeringsavtalet.
Peter Hultqvist (S):
Kommunalrådet i Pajala heter Bengt Niska, en utomordentlig person. Tillsammans med s-regeringarna drev han fram en ny flygplats i Pajala - en mycket stor och bra satsning - och tillsammans med företaget i fråga har han nu ambitionen att klara hem gruvbrytning. Det räcker inte att regeringen analyserar läget. Det är också dags att kliva något steg framåt och att ge en signal om att järnvägen ska byggas.
Den kostar 800 miljoner - inte 2 miljarder, som Tornberg säger. Att ge den typen av signal är inte att vara lättsinnig, utan det är att ge stöd åt ett projekt som är seriöst. Det handlar om 1 800 arbetstillfällen, om järnmalmsbrytning och om exportinkomster. Detta är en framtidssatsning som kan betyda mycket, så ge inte ett skimmer av "oseriositet" kring detta! Det vill jag varna för.
Är det ministerstyre att, som Berit Andnor gjorde, stå här och säga att det sker en avveckling av statlig service och att regeringen måste rycka upp sig? Det tycker jag att man har full rätt att säga utan att bli anklagad för att vara oseriös. Det är nämligen så att länsrättsorganisationen halveras. Man centraliserar Försäkringskassan.
Apoteket, som har ansvaret för en rikstäckande läkemedelsförsörjning, kommer om några år att ha svårt att garantera servicen i glesbygd. Bilprovningen avregleras, vilket kommer att leda till prisökningar utanför storstadsregionerna och också till minskad stationstäthet. Det här är några av de senaste reformverken som ni har åstadkommit, så nog behöver Sverige återupprätta regionalpolitiken. Centern är ingen kraft i sammanhanget.
Centern är del i ett haveri. Centern är ett parti som har lagt sig platt för Moderaterna och storstadspolitiken. Det är sanningen om det här som ingen annan vill! Åsa Torstensson stod häromdagen i den ena talarstolen här och pratade om marknadens välsignelse i sammanhanget. Ge alltså inte en bild av någonting som inte finns, för det håller inte. Verkligheten talar alltid bäst.
Peter Hultqvist (S):
Jag skulle vilja ha svar på hur regeringen och Maud Olofsson långsiktigt ser på Vattenfalls ägande om man tänker sig ett tidsperspektiv som är längre än ett år. Man kan tänka sig fyra år och åtta år fram i tiden. Är man då beredd att vara öppen för att plocka in privata intressenter och privatisera delar av verksamheten? Hur ser Maud Olofsson på det perspektivet? Vattenfall är som företag en oerhörd resurs.
Det är den femte största elproducenten i Europa och den största värmeproducenten. I vårt land står Vattenfall för hälften av elproduktionen, och man har verksamhet i en lång rad andra länder som Danmark, Finland, Tyskland, Polen och Storbritannien. Under 2009 köpte man också det nederländska energiföretagen Nuon.
Man har en nettoomsättning på 165 miljarder, ett rörelseresultat på ungefär 30 miljarder, en elproduktion på 163 terawatt, en värmeproduktion på 35 terawatt och 33 000 anställda.
Det är en oerhört stor resurs och ett välskött företag - någonting som jag tycker att vi i många stycken kan vara stolta över men som också behöver utvecklas, förändras, investeras i, och man behöver framför allt också ytterligare skärpa kraven när det gäller att vara ledande inom miljöarbete och ekologisk uthållighet. Där har man stora uppgifter i framtiden.
Man måste också försöka att bidra till att minska koldioxidutsläppen, men också att leverera el till långsiktigt fördelaktiga priser till den svenska basindustrin som stod för en stor del av de 107 miljarder som var handelsöverskottet förra året. Det är oerhört viktigt att man har en stabil elleverans.
Vattenfall kan där utgöra en viktig faktor och bör spetsa sin roll när det gäller elpriserna i förhållande till Fortum och Eon så att man inte uppfattar att det finns något annat än en konkurrenssituation mellan dem. Konkurrenssituationen på elmarknaden måste skärpas, och där kan Vattenfall göra en insats.
De långsiktiga leveransavtalen till basindustrin är oerhört viktiga, och där kan regeringen också genom tydliga påtryckningar göra en insats. Vattenfall är som sagt en oerhört stor resurs och ett väl respekterat företag som har betytt oerhört mycket för uppbyggnaden av vårt land.
Därför värnar vi från vår sida om att det ska vara i samhällelig och statlig regi. Därför vill jag också ha svar på frågan om hur Maud Olofsson ser på det här mer långsiktigt och inte bara till nästa år.
Peter Hultqvist (S):
Det är inte orimligt att ha följdfrågor kring en sådan viktig fråga som Kristina Zakrisson har ställt. En naturlig följdfråga är att be näringsministern om en bedömning av hur hon ser på läget när det gäller Vattenfall som statligt företag långsiktigt efter 2010. Ser du det här som ett företag som ska vara samhälleligt ägt?
Du säger att man ska pröva bolag och att ni tycker att det ska finnas särskilda skäl för att staten ska äga bolag. Finns det särskilda skäl för att Vattenfall långsiktigt ska vara statligt? Är det svårt att svara på den här frågan? För mig är det mycket enkelt att svara på den. Näringsministern för in någon sorts ideologisk diskussion om att man har olika uppfattningar. Så är det väl, men för mig är det enkelt att svara att vi inte kommer att privatisera när vi vinner valet 2010.
Vilken är din bedömning som näringsminister? Anser du att vi ska föra in privata intressenter långsiktigt? Är det så att ministern inte klarar av eller inte vill göra en bedömning måste jag ju tolka det som att man egentligen vill privatisera delar av företaget eller hela så småningom i en längre process, att man faktiskt är öppen i sinnelaget för den typen av utveckling.
Att man kan ge besked med ett nej fram till 2010 förstår jag, men jag tolkar ministern och den allmänna debatten inom högeralliansen som jag följer som att man ändå är öppen för en privatisering på sikt. Det innebär att Eon och Fortum i så fall har chans att även bli ägare i de här sammanhangen. Frågan är om detta egentligen leder till en skarpare konkurrenssituation.
Vattenfall är en sådan oerhörd resurs som kan bidra och göra så väldigt mycket gott i det svenska samhället. De långsiktiga leveransavtalen var någonting som inleddes på Thomas Östros tid - jag vet att det var på det sättet så du behöver inte skaka på huvudet - och som har fortsatt. Det kan göras mycket mer. Det finns mycket som återstår att göra på det här området.
Här har Maud Olofsson en utmaning att fortsätta att jobba med inom ramen för och med hjälp av ett statligt företag.
Peter Hultqvist (S):
Jag tycker att det fanns en strimma av ett lätt förskönande drag över Bills anförande här. På s. 9 finns en tabell över antalet tjänstgörande per departement. Jag kan konstatera att totalsumman är 3 608 år 2006.
3 723 anges för år 2010. 3 723 uppfattar jag som mer än 3 608. Det är också intressant att här peka på Statsrådsberedningen. Siffran för år 2006 är 100 tjänstgörande, och siffran för år 2010 är 163. Nog är det väl ändå så, Per Bill, att det finns en trend till en ökning av personalstaten?
Peter Hultqvist (S):
Den redogörelse jag här tittar på är rätt så detaljerad i sin exakthet departement för departement, inklusive Utrikesdepartementet. Det är bra att Bill här håller med om att 3 608 är mindre än 3 723. Det är ett bra konstaterande.
Utifrån den långsiktiga trenden till personalökning borde man kanske också mer ha koncentrerat sig på kvalitetsfrågorna. I betänkandet framkommer att det är där bristerna finns, så jag säger: Mer kvalitet i koncentrationen och fokus framöver och kanske mindre av kvantitet.
Peter Hultqvist (S):
Det gäller den nyinrättade tjänsten som statssekreterare för kommunikation. Vad jag noterar är att vi ansåg att tiden var för kort för att vi skulle kunna ha ett slutgiltigt omdöme om hur detta var och att läget fortfarande är att beteckna som oklart. Det är vad som står i betänkandet.
Det jag utgår ifrån är instruktionerna som finns i 23 § och 27 §, som jag hänvisade till i mitt anförande. Det handlar om att en statssekreterares dagliga, arbetsledande roll är central när det gäller planeringsarbetet i sin tjänst på det berörda departementet.
Det har inte kunnat klaras ut vad det egentligen står när det gäller Per Schlingmanns tjänst. Tjänsten har i medierna och i många andra sammanhang uppfattats som någon sorts propagandaministertjänst, spinndoktortjänst eller en tjänst som har tillkommit av andra skäl än att man vill ha en traditionell statssekreterare.
Det är klart att det om man inrättar en tjänst som aldrig tidigare funnits naturligtvis blir så att den blir extra granskad och extra omdiskuterad så att det lyfts upp extra perspektiv och fokus på den. Det är därför jag tar upp detta, och det är därför jag noterar att vi kommer att fortsätta följa detta. Det är dock rätt som du säger: Vi har hittills inte konstaterat att ett fel begåtts. Men vad vi har konstaterat är att läget är oklart.
Det jag ifrågasätter är hur detta stämmer överens med det som står i paragraferna i förordningen till instruktion för Regeringskansliet. Det är någonstans där problemets kärna sitter, och det är där vi har fått oklara svar och inte kunnat reda ut det hela i utskottet. Vi noterar att vi får återkomma i ärendet, vilket jag ändå tycker är ett intressant konstaterande.
Peter Hultqvist (S):
Så här står det i instruktionen för Regeringskansliet: "Statssekreteraren och kabinettssekreteraren ska . främst svara för planering och samordning i departementet och i förhållande till andra samhällsorgan samt vaka över att arbetet bedrivs i överensstämmelse med planeringen." Det är detta vi har försökt utröna. På vilket sätt har den nya tjänsten bäring på denna paragraf?
Det är här vi inte har kunnat få ordentliga svar, och det är här det finns en oklarhet. Det är här vi då bedömer att det har gått för kort tid för att vi ska kunna bedöma innehållet i de arbetsuppgifter tjänsten innefattar. Det är så vi skriver i utskottets utlåtande över detta. Jag tycker att det finns all anledning att fundera över detta och fortsätta titta på hur det utvecklar sig. Det är klart att det här finns en oklarhet.
Jag tycker också att det är bra att vi från utskottets sida markerar att vi förutsätter att regeringen inte utnyttjar sin frihet att tillsätta tjänster på ett sätt som inte stämmer överens med förordningarna. Det är naturligtvis en formulering jag tolkar som att vi ändå vill markera detta. När det gäller Schlingmann är hans tjänst någonting som inte har existerat förut. Den är ny, och det är en ny roll.
Av den anledningen får tjänsten också extra ögon på sig. Jag kan inte förstå resonemanget att det skulle vara fel att så kallat "pinpointa", som tydligen är det begrepp som används nu, och fokusera och titta på hur det har gått till i en speciell tjänst i ett visst ärende.
Vår uppgift är att täcka in hela fältet, och i förhållande till den paragraf jag har läst upp tycker jag att det finns goda skäl att fortsätta att återkomma och se hur det utvecklar sig. Där har vi varit överens om att utskottet noterar att tjänsten funnits under så kort tid att det inte går att bedöma innehållet i de arbetsuppgifter tjänsten innefattar. Det tycker jag också är ett rätt intressant konstaterande som borde föranleda att fler skulle vara intresserade av att ta reda på detta.
Peter Hultqvist (S):
Det är intressant att i debatten höra hur man från regeringspartiernas sida inte vill se trender utan i stället plockar ut någon siffra som passar det egna syftet. Därefter försöker man tala om vilka insatser man, på grund av att EU-ordförandeskapet upphörde, gjort genom att minska på personalen.
Jag kan konstatera att det i den tabell som jag refererat till under "Tjänstgörande per departement" står att de 2003 var 3 550, 2006 var de 3 608 och 2010 var antalet 3 723. Det redovisas alltså departementsvis hur det ser ut.
Det är en trendmässig ökning, och det kan inte vara särskilt svårt att ta till sig detta som ett grundläggande faktum eftersom det står i utskottets handlingar och vi varit överens om att så ser verkligheten ut. Det tas också upp en koppling till ett annat ärende, nämligen besparingarna inom Regeringskansliet. Då vill jag bara erinra om anslagssparandet som ligger på 300 plus 400 de senaste två åren.
Det motsvarar ett belopp på 700 miljoner. Man har från regeringssidan tidigare sagt att dessa pengar inte går att använda som någon sorts buffert, utan de ska ligga vid sidan av. De kan inte användas för att på ett mjukare sätt klara av besparingarna. Nu kan jag dock konstatera att man lägger ut besparingarna på tre år och använder sig av anslagssparandet.
På något vis pressar verkligheten regeringspartierna till att komma till sans så att de faktiskt vidtar en hel del av de åtgärder som vi tog upp tidigare i debatten. Jag får väl vara nöjd med att man från regeringssidan tagit till sig någonting av det som vi sade förut.
Peter Hultqvist (S):
Det handlar ju om ett överskott i Regeringskansliets verksamhet. Vi har alltså dragit slutsatsen att det går att göra en ramreducering på 300 miljoner av de överskotten. Där tyckte vi att regeringssidan klart överdrev effekterna och skapade en alltför dramatisk situation kring det.
Det gjordes spektakel av det hela i stället för att sansa sig och lägga ut en långsiktig förnuftig besparingsplan, vilket man gör i de flesta kommuner när sådana lägen uppkommer. Nu har det visat sig att man tagit till sig en del av vår argumentation genom att använda anslagssparandet som en buffert. Man säger att man lägger ut det på tre år och att man kanske till och med klarar det hela utan varsel.
Jag skulle kunna tänka mig att det är så det kommer att sluta eftersom överskotten indikerar att man har mer pengar i verksamheten än man behöver. Då är grundfrågan varför man ska ha mer pengar än man behöver när man samtidigt tvingas spara rätt så brutalt på olika områden i statens verksamheter.
Jag kan nämna att i den utredning om den framtida organisationen som Trafikverket presenterade för regeringen den sista december sägs att 1 500 personer ska bort. Det finns alltså en trend när man ser på siffrorna. Vi får väl se hur det kommer att se ut under kommande år. Nu har riksdagen beslutat om de 300 miljonerna i besparingar, så det kommer kanske att jämna ut sig.
Regeringen har lagt ut detta på tre år och tagit till sig att det i det sammanhanget går att använda anslagssparandet som en buffert, vilket jag tycker är intressant. Så ser läget ut. Jag konstaterar att de siffror som redovisats gäller, och någon annan verklighet finns inte.
Peter Hultqvist (S):
Jag kan bara notera att en stor del av Skånbergs anförande handlar om just nedskärningarna i budgeten, och det försätter mig i en lite svår situation. I siffran 4 486, som nu upprepas, ingår kommittéer, konsulter och en massa olika personal som inte är ordinarie.
När man ska analysera och se vad det här egentligen handlar om är det tabell 1.2, tjänstgörande per departement, som är den mest intressanta. Där ser vi en trendmässig ökning. I och för sig har det skett en minskning mellan 2009 och 2010 beroende av EU-ordförandeskapet. Men en trendmässig ökning finns.
Det är liksom grundläggande fakta som jag tycker att ni inte ska försöka smyga undan, för så ser det ut.
När det sedan gäller den statliga verksamheten som helhet kan jag konstatera att sparandet av 300 miljoner på Regeringskansliet hos er skapade en argumentationsnivå, där ni pratade om varsel, uppsägningar och en väldig dramatik inför julen, en som jag tyckte i många stycken överdriven argumentation.
En hel del av det som vi sade i den debatten, att anslagssparandet ska läggas ut på tre år och att det ska användas som buffert, har man ändå accepterat. När det gäller ambassaderna är det väl bara att konstatera att Bildt hade en lista i sin byrålåda, halade fram den, var alltför snabb och gick ut med den i en nästan hämndliknande aktion. Man hade inte behövt göra det här på det sätt som gjordes. Det hade kunnat göras på ett annat sätt.
Vi har erbjudit oss att delta i en parlamentarisk översyn av hela UD och dess organisation. Då kanske vi också kan komma överens om hur det här ska se ut i framtiden. Det är ni som överilar er och går för fort fram på den här punkten.
Peter Hultqvist (S):
Utskottets granskning ska vara bred och fri. Man ska kunna se hur det som görs i Regeringskansliet följer gällande lagstiftningar och förordningar. I tidigare inlägg tyckte jag att Skånberg tog väldigt lätt på det här med den nyinrättade statssekreterartjänsten när det gällde Schlingmann. Att börja dra in Pär Nuder i sammanhanget! Det tycker jag inte har någon koppling alls.
Den här tjänsten har aldrig funnits någonsin tidigare. Den har betecknats som propagandaminister, spinndoktor och annat i den allmänna debatten.
Det vi har sagt är att den har funnits så kort tid att det inte går att avgöra hur innehållet i arbetsuppgifterna som tjänsten innefattar ska bedömas i förhållande till de instruktioner och regelverk som gäller för den här typen av tjänster. Jag har tidigare redogjort för vilket regelverk som gäller för statssekreterartjänster.
Här har vi ställt frågor till Regeringskansliet för att kunna avgöra på ett relevant sätt hur de arbetsuppgifter som Schlingmann har ser ut i förhållande till regelverket, men vi har inte fått svar som tillräckligt klargör sakläget. Av den orsaken är det rimligt att återkomma och följa ärendet och se hur det utvecklas. Det är väl också det som utskottet i sitt betänkande öppnar för. Tiden har varit för kort.
Jag tycker inte att regeringssidan och Skånberg gör rätt när man försöker hafsa över det här med Schlingmanns nya tjänst och hävda att det inte är något att titta på. Det är det visst! Det finns frågetecken kring hur detta stämmer med de förordningar som gäller för statssekreterares arbete.