Mikael Damberg (S):
Det är viktigt att säga att Sverige inte hade gjort detta förut. Regeringen hade under en längre tid haft en diskussion och en dialog med inte minst MSB om fördelar och nackdelar med olika kommunikationsinsatser, även denna. Vi hade också noterat att en del av våra grannländer hade genomfört sms-utskick i olika former. Då kom vi fram till att vi skulle ge myndigheterna detta uppdrag. Vi var i ett läge där smittspridningen låg på en allvarlig nivå.
Det var också nya rekommendationer i antågande, och vi ville att fler människor skulle reflektera över vilka regler som gällde inför den period som låg efter sms-utskicket. Det var därför vi ville göra en extra informationsinsats om de nya regler som skulle börja gälla. Vi satte inte ett numerärt mål. Vi gav myndigheterna i uppdrag att både utforma och genomföra detta.
Regeringen fattade inte beslut om exakt hur det skulle göras, utan det fick myndigheterna göra. När det gäller den konkreta frågan om länk var det en myndighet som hade väldigt bestämda uppfattningar, och det var Polismyndigheten. Polismyndigheten ansåg att myndigheterna inte skulle skicka ut en länk eftersom vi ser att väldigt många bedrägerier nu genomförs med olika falska länkar.
Att i det här läget öppna upp för att man skulle kunna tro att myndigheter informerar via länkar som människor lätt skulle kunna vilja klicka på, mitt i pandemin, skulle innebära risk för ytterligare bedrägerier, och det ville inte Polismyndigheten veta av. Jag tror att inte minst MSB tog intryck av detta. Även om inte vi från regeringen fattade beslut om det lyssnade MSB på detta. De har också egen erfarenhet av de här frågorna digitalt och valde därför att inte skicka med en länk.
Det hade kunnat innebära att vi längre fram i pandemin skulle kunna få ytterligare problem med falska myndighetsmeddelanden som skulle kunna användas i bedrägerisyfte. Det var också därför vi hade en lite märklig pressträff innan utskicket för att informera om hur utskicket skulle se ut, så att ingen skulle få för sig att vi skulle skicka ut en länk som man skulle kunna luras med i efterhand när man förstått att det var så myndigheterna ville göra. Vi försökte alltså informera så att detta inte skulle kunna missbrukas.
Var det en framgång eller inte? Det ligger väl i betraktarens öga. Jag tycker ändå att 3 1⁄2 miljon besök på Krisinformation.se, där den samlade myndighetsinformationen i Sverige finns, är väldigt många besök. Det funkade också tekniskt. Det fanns ju diskussion om att det skulle bli överbelastning och att för många skulle ringa in till de informationsnummer som samhället har. Så blev det inte heller. Det klarade vi också av.
Dessutom såg vi att intresset på myndighetssidorna var större efter sms:et och höll i sig några dagar efter det. Vi ville få just den effekten: att folk skulle haja till. När det gäller begränsningen kan man väl reda ut det med myndigheterna, men det var ett samarbete mellan fyra operatörer som ställde upp gratis - eller kostnadsfritt kanske det ska heta på moderatiska - så att utskicket kunde genomföras, vilket var väldigt tacknämligt. Då fanns det en begränsning i antalet tecken.
Om det skulle vara mycket information, olika språk och så vidare hade man behövt skicka ut många sms efter varandra. Då valde man att i stället hänvisa till Krisinformation.se, där det finns mycket information och mer specifik information. Jag tror också att det vid tillfället fanns 20 olika språk representerade. Det hade man inte klarat av att hantera i ett sms. Vad jag förstår var det dessa myndighetsöverväganden som gjordes för att se till att människor fick mer kunskap. Jag är tydlig med slutsatserna om framtiden.
Det är bra att myndigheterna har utvärderat detta, men det är ännu viktigare att vi funderar på hur sms-utskick kan fungera i framtiden. Jag tror nämligen att allmänheten i vissa sammanhang förväntar sig att vid större händelser, olyckor och katastrofer få information via sms.