Staffan Danielsson (C):
Jag tänkte även i detta samtal oss emellan, herr landsbygdsminister, vara lite öppen och personlig. Landsbygdsministerns svar är allmänna och till mycket lite förpliktande. De inger oro för vad regeringens livsmedelsstrategi kommer att innehålla eller inte, men det får vi se då.
Bara det faktum att Miljöpartiet med sin extrema ekoprofil i regeringen påverkar inriktningen signalerar fara och alarm, ännu strängare regler, högre skatter och extremt fokus på främst 6-7 procent av dagens svenska matproduktion men inget fokus på den helt dominerande vanliga miljövänliga produktionen. Jag hoppas att jag har fel.
Deras inflytande visar sig också i att Sven-Erik Bucht ständigt upprepar att inga svenska miljö- och djurskyddsregler ska förenklas eller anpassas i EU-riktning och ersättas av ett ökat branschansvar, som när det gäller skogen. I stället ska även fyrkantiga regler behållas, och målen för andelen eko ska vara kvar och höjas. Jordbruket står vid ett avgörande vägskäl.
Målet måste vara kraftsamling för att bryta den nedgång vi har haft under lång tid och få en kraftig tillväxt. Då måste tydliga mål uppsättas för hur hela jordbruket ska växa, inte bara en liten del. Jag inser att statsrådet i en interpellationsdebatt inte kan gå djupare in på många frågor. Mitt syfte med dessa tre interpellationer är främst att ge mitt inspel i arbetet med den mycket viktiga svenska livsmedelsstrategin.
Jag hoppas att statsrådet med medarbetare begrundar även mina analyser och förslag, som bygger mycket på vad jordbruksnäringen själv, främst LRF, mycket genomtänkt och tydligt för fram samt självfallet även på vad vi i Centerpartiet diskuterar. Jag är inte talesperson för Centerpartiet; det sköter Kristina Yngwe och Eskil Erlandsson på ett förtjänstfullt sätt.
Men jag är engagerad efter mer än tre decenniers arbete i LRF och Centerpartiet, och jag inser det mycket stora allvaret för det svenska jordbruket sedan många år och nu. Det är bra att regeringen liksom Centerpartiet vill arbeta fram en livsmedelsstrategi för Sverige.
Jag kan ge statsrådet rätt i att detta borde ha skett under den förra mandatperioden, men tyvärr förhindrades det genom att ett större parti ansåg att strategin borde utformas för hela EU av EU:s länder gemensamt. Det är en fullständigt obegriplig ståndpunkt.
Jag kan bekänna att min värsta stund hittills under min riksdagstid var när samma krafter drev fram en chockhöjning av dieselskatten för jordbruket med 600 miljoner kronor, vilket hela riksdagen tyvärr ställde sig bakom. Och jag röstade för - min värsta stund.
Avsikten var att stimulera övergången till förnybara drivmedel i traktorerna, där kanske 1-2 procent drivs med biogas eller rapsolja i dag. Trots skatten står utvecklingen stilla. Skatten bidrar i stället till att jordbrukets konkurrenskraft försämras när 15 procent av jordbrukets nettointäkt går till en EU-unikt hög drivmedelsskatt.
Ett jordbruk utan traktorer och matproduktion ger varken skatteintäkter eller livsmedelsindustrier, och därför måste enligt min mening dieselskatten anpassas nedåt. Det tillför alla bönder pengar, och det är det enda sättet att minska jordbrukets kostnader med en halv miljard eller mer utan att EU kan säga flaska. Sven-Erik Bucht hävdar lite provocerande att regeringen investerar 300 miljoner kronor i jordbruket, när den först har höjt dieselskatten med 200 miljoner kronor.
Det är en rätt billig advokatyr.