Mats Gerdau (M):
I dag ska vi ta ställning till 127 yrkanden om hälso- och sjukvård från motionstiden i höstas. Ett antal motioner har lyfts härifrån. Det är assisterad befruktning, könstillhörighet, organdonation och sådana saker som vi redan har beslutat om i kammaren. Vi föreslår att alla yrkanden ska avslås. Det gör vi inte därför att alla är dåliga. En del är dåliga, men inte alla. Många är bra, men väldigt mycket pågår redan för att förbättra sjukvården.
Ledstjärnor för oss moderater och för oss i Alliansen är att sjukvården ska vara säker och tillgänglig, hålla hög kvalitet och självfallet utgå från patientens individuella behov. Den ska naturligtvis också vara modern, bygga på senast tillgängliga kunskap och vetenskaplig grund och vara jämlik i landet.
Den ska vara jämlik mellan olika grupper, mellan män och kvinnor, mellan unga och gamla och mellan etniska svenskar och personer med annan etnisk bakgrund. Utifrån det genomför alliansregeringen nu ett helt batteri av insatser.
Det är en cancerstrategi och överenskommelser med SKL om patientsäkerhet, e-hälsa, läkemedel, som vi har pratat om, och massor med insatser för de mest sjuka äldre. Jag vill i dag ta upp två andra frågor som är helt centrala för att vi ska nå de mål som vi har. Den första är vårdgarantin och kömiljarden som infördes för några år sedan.
Det har bidragit till att kraftigt korta väntetiderna till vården. När vi tog över 2006 var det inte ovanligt med åratals väntetider till olika behandlingar. Jag tror att den här sanningen var så obehaglig för Socialdemokraterna att de inte ens vågade mäta väntetiderna, men det gör vi nu. Vi ser hur de kontinuerligt minskar månad för månad.
Det finns goda exempel här i Stockholm och i Östergötland. Där har man minskat de långa väntetiderna både för att få träffa en specialistläkare och för att sedan få en operation. Det är tusentals personer som slipper lida, kanske slipper vara sjukskrivna och kan jobba och fungera. Dess värre går det inte lika bra i alla landsting. I synnerhet tycker jag att Dalarna inger viss oro.
Där väntar nästan var tredje patient längre än tre månader på den operation som de faktiskt behöver. Socialdemokraterna förefaller lite skeptiska till den här vårdgarantin, och det bekräftades av Ann Arleklo tidigare i talarstolen. De vill i stället att vården ska komma överens med patienterna om vad som ska göras, när det ska göras och av vem. Det låter kanske klokt.
Men om man inte blir överens då? Vad händer om man inte tycker att det är okej att vänta ett halvår på en ny höftled, en ny knäled eller en starroperation? Vem har makten då? Ska patienterna ha någon makt och möjlighet att välja något annat än det Socialdemokraterna erbjuder? Jag efterlyser besked från Socialdemokraterna. Fru talman! Den andra frågan som jag vill ta upp är också en succéreform.
Det handlar om vårdvalet. År 2009 införde vi här i riksdagen vårdval i primärvården. Det innebar att alla patienter skulle få möjlighet att välja vårdcentral och allmänläkare. Samtidigt blev det också möjligt för sjuksköterskor och läkare att starta vårdcentraler, givetvis förutsatt att man följer hårda kvalitetskrav. Det ger vi aldrig avkall på.
År 2005 fanns det 977 vårdcentraler i Sverige. Nu finns det 1 213 stycken enligt Konkurrensverket. Under den borgerliga regeringens tid har alltså över 200 nya vårdcentraler tillkommit i Sverige. Det är en väldig kontrast mot hur det var när Socialdemokraterna styrde och Ylva Johansson var socialminister. Då lades vårdcentraler ned i Sverige.
Vården har kommit närmare. Det är lättare att få kontakt med sin doktor nu. Vårdvalet är en verklig välfärdsreform som ger mersmak. Därför vill vi i Alliansen gå vidare också inom den öppna specialistvården. Men det gillar inte Socialdemokraterna och oppositionen.
I reservation 1 skriver de att vårdval skulle slå sönder fungerande vårdkedjor och göra det helt omöjligt för landstingen att planera, lokalisera och bygga upp en effektiv specialistvård. Här någonstans tror jag att man ser den största skillnaden mellan oss i Alliansen och de rödgröna. Det är skillnad mellan frihet och förmynderi.
Det är också skillnad mellan tilltro till att andra också kan erbjuda vård och en övertro på att allt ska planeras i detalj av politiker. Det är en fråga om makt. Ska patienten få lite mer att säga till om eller inte? Vi diskuterade tidigare här att man på äldre dagar ska få makten att dricka ett glas vin till maten när man bor på ett särskilt boende.
Men makten att välja läkare vill Socialdemokraterna inte ge de äldre, och inte de yngre heller för den delen. Jag har faktiskt mycket svårt att förstå varför man inte ska få välja hjärtdoktor, gynekolog eller hudläkare. Jag undrar vad Socialdemokraterna egentligen menar när de säger att vårdvalet slår sönder vårdkedjor. Situationen för många i dag är ju att de inte får någon vård alls.
Det finns ingen kedja som kan gå sönder. De sitter hemma och väntar och är oroliga. De har ont. De ser kanske inte. De behöver få komma till en doktor som de själva har valt och har förtroende för. Vad menar Socialdemokraterna med att det är helt omöjligt att planera? I Stockholm finns numera ett femtontal olika vårdval.
Det kortar väntetiderna eftersom det blir fler som vill vara med och hjälpa patienterna. Det hindrar inte alls en sammanhållen och fungerande vård. Sedan är det inte heller alla som behöver en väldigt sammanhållen vård.
På vilket sätt skulle möjligheten att välja läkare för att få en starroperation eller möjligheten att välja gynekolog slå sönder vården, för att tala med socialdemokratiskt språkbruk? Vilken vårdkedja slås sönder om jag får välja gynekolog? Socialdemokraterna säger också att det finns stora och avgörande brister med lagen om valfrihet. Vilka då?
Det specificerar ni inte närmare. Vad är det som är så dåligt med vårdvalet, som har gjort att vi har fått 200 nya vårdcentraler i Sverige, bland annat i Vetlanda, Skövde och på andra håll? Vad är det som är så dåligt med det? Behövs inte de nya vårdcentralerna kanske? Är det det som är problemet? Landstingen avgör själva reglerna för hur vårdvalen ska se ut i respektive landsting, så det finns säkert anledning att slipa lite på det här och var, det tror jag säkert.
Men utan den grundläggande lagstiftningen som tvingar fram vårdval hade vi aldrig fått se de 200 nya vårdcentralerna. Det är jag helt övertygad om. Socialdemokraterna säger att de gillar valfrihet, men de visar det aldrig någonsin i praktiken, tycker jag. Det är inte särskilt trovärdigt. Jag efterlyser nu här konkreta besked från Socialdemokraterna och Ann Arleklo.
Vad menar ni egentligen, och vad vill ni faktiskt göra? Vad planerar ni för lagstiftningsändringar som försvårar för oss som patienter att välja? Avslutningsvis, fru talman, måste jag säga någonting om det som Agneta Luttropp tog upp här tidigare. Det handlade om aborterna.
Agneta Luttropp pratade en del om att andra än läkare skulle kunna få utföra medicinska aborter. Enligt vad jag känner till är det möjligt för läkare att delegera den rätten till barnmorskor, och det är något som fungerar ganska väl i dag.
Dess värre är det inte just det här som står i den reservation som Agneta Luttropp yrkade bifall till, utan hon yrkade i stället bifall till reservation 15 som handlar om att vi i Sverige ska subventionera utländska kvinnors aborter i Sverige, alltså att de ska kunna komma hit och få en abort och vi ska betala. Det är något helt annat. Vi tycker inte att det finns något behov av att se över abortlagstiftningen i dagsläget.
Om det vore så att den medicinska och tekniska utvecklingen förändrar dagsläget ska initiativet komma från professionen som vet hur det faktiskt ser ut. Med det, fru talman, vill jag yrka bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer.