Finn Bengtsson (M):
Patrik Björck säger, när han talar för sin interpellation, att arbetsmarknadsministern i svaret verkar helt nöjd med sakernas tillstånd och inte har något att tillföra. Fru talman! Låt mig säga att jag, när jag läser arbetsmarknadsministerns svar, får en helt annan bild. Det gäller alla de åtgärder som regeringen har satt in och även att man aktivt med största intresse, naturligtvis, följer utvecklingen för att förbättra ytterligare.
Man kan i stället lite grann granska Patrik Björcks och även Esabelle Dingizians interpellationer och kommentarer kring hur det verkligen förhåller sig med arbetslöshetssiffrorna. Då kan man kanske hyfsa debatten något. Jag håller med om att arbetslöshetsproblemet är ett generellt problem i Europa. Det finns länder som har något bättre siffror än Sverige. Det finns också många som har betydligt sämre siffror.
Talar vi om de stora klyftorna här talar vi om krisländerna i Europa, där vi har en arbetslöshet som ligger tre fyra gånger över den svenska arbetslösheten. Ungdomsarbetslösheten är naturligtvis ett problem. Den är ett problem i Sverige. Den är det i många andra länder också. Man kan då fundera lite grann på hur vi mäter arbetslösheten. Den mäts i åldern 15-74 år.
I Sverige har vi ett väldigt sent inträde på arbetsmarknaden. Det sker vid närmare 30 års ålder för genomsnittsindividen. Det gör naturligtvis att många är heltidsstuderande. När de svarar ja på frågan om de har sökt ett jobb räknas de som arbetslösa när de är heltidsstuderande, om de inte har fått det här jobbet.
Om man justerar för att många av dem kanske inte skulle ta det jobbet för att de faktiskt är i studier skulle man få mycket lägre siffror. Detta är ett fenomen som drabbar Sverige negativt. Jag vill inte vifta bort de problem vi har med ungdomsarbetslösheten. Men man hör talas om förskräckande höga siffror och så vidare. Jag delar inte fullt ut den bilden om jag tittar på den verklighet vi har.
Men jag förstår heller inte vad Socialdemokraternas politik i så fall skulle innebära, om man med ett dråpslag fördubblar skattehöjningen för företag som anställer unga genom att öka de sociala avgifterna med sammantaget 14,7 miljarder kronor. Det är ingenting mot de små miljonbeloppen. De är visserligen stora i sig, men de ställs mot mångmiljardbelopp i fråga om utgiftsfördyringar för dem som verkligen vill anställa unga.
Vi kan till det lägga den fördubblade restaurangmomsen på drygt 5 miljarder som man vill införa från Socialdemokraterna - det här är också en väldigt öppen väg in för många unga på arbetsmarknaden. Då har jag väldigt svårt att förstå hur den politik som Socialdemokraterna förespråkar på något sätt skulle förbättra situationen för unga som är arbetslösa. Jag vill avsluta mitt inlägg med att kommentera något som är viktigt ur ett utbildningsperspektiv, som också Gustav Nilsson tangerade.
Vi hade en interpellationsdebatt tidigare där vi konstaterade att de länder som har en ungdomsarbetslöshet som är lägre än Sveriges har en lärlingsutbildning och en yrkesutbildning som liknar den som nu har föreslagits av alliansregeringen. Den kommer att genomföras men har ännu inte har visat kraft i sitt genomförande.
Individer ges då möjlighet att utbildas direkt till ett yrke för att sedan kunna komma in på arbetsmarknaden. Det är slående att de länder som har den typ av utbildningspolitik som vi nu inför i Sverige också har den lägsta ungdomsarbetslösheten. Mot detta står Socialdemokraternas nästan befängda omvända resonemang, att alla människor i detta land ska utbildas till högskolebehörighet. På vilket sätt skulle det hjälpa ungdomar in på arbetsmarknaden, och hur skulle det hjälpa dem tidigare in på arbetsmarknaden?
Det är fullständigt obegripligt, och det är kontraproduktivt. Egentligen har Socialdemokraterna den skadliga politiken när det gäller ungdomsarbetslösheten.