KBLab/rixvox huggingface dataset:
Finn Bengtsson (M):
Att Socialdemokraterna internt är djupt splittrade vet vi, men det kan ta sig de lustigaste uttryck, som i den här debatten där Sven-Erik Bucht säger att han i finansministern tycker sig se en rekorderlig karl, och efter det följer Hans Hoff, som i sitt anförande å det grövsta insinuerar att finansministern medvetet fört svenska folket bakom ljuset med en kanonad av konspiratoriska argument. Låt mig säga att jag håller med Sven-Erik Bucht. Jag tycker att finansministern är en rekorderlig karl.
Där får Sven-Erik Bucht och jag stöd runt om i världen, där vår finansminister faktiskt rankas som en av de allra skickligaste i Europa, givet en situation som är väldigt allvarlig för alla länder inklusive Sverige.
Att Sverige som liten exportberoende nation trots allt kan uppbära ett reformutrymme på 23 miljarder för att rikta åtgärder för att stimulera ekonomin i den kris vi har runt om oss och som även drabbar oss naturligtvis är ett väldigt gott betyg och tar bort dessa konstiga, konspiratoriska argument som Hans Hoff försöker torgföra från den här talarstolen.
Vad alliansregeringen vid sidan av detta har gjort för att rusta oss inför en högkonjunktur är att vi har flyttat människor från passiva, långa sjukskrivningar och förödande felaktiga förtidspensioner i stor skala, som var en situation som rådde när Socialdemokraterna regerade med stöd av Vänsterpartiet och Miljöpartiet.
Vi ser nu ett utanförskap som har minskat med över 200 000 individer parat med en sysselsättningsökning som ligger på samma höga siffror. Detta, herr talman, rustar oss verkligen för att möta en kommande ljusning i konjunkturen på ett sätt som jag inte tror att gammal socialdemokratisk politik på något sätt hade haft möjlighet att göra.
För att komma närmare arbetsmarknaden måste man befinna sig nära arbetsmarknaden.
Finn Bengtsson (M):
Om vi först tittar på fakta i ett så här viktigt mål kan man till exempel läsa den engelska läkartidningen The Lancet. Där har man rapporterat att någonstans mellan fyra och tolv miljoner flickor sannolikt har aborterats medvetet enbart i Indien de senaste 30 åren. Där har vi ett riktigt problem. Problemet ligger i den delen av världen.
Om man konstaterar att detta på delar av promillenivå är teoretiskt möjligt i Sverige är det väldigt konstigt att rikta in frågeställningen på den svenska abortlagstiftningen med mindre än att man reser hela abortlagstiftningen till diskussion.
Det är tydligt och välgörande att Julia Kronlid för våra medborgare lyfter fram frågan att man sannolikt vill åtgärda den svenska abortlagstiftningen i mer än denna annars viktiga fråga om könsselektiva aborter, som är förfärlig.
Man kan också fundera lite grann på det socialministern sade i sitt förra inlägg, nämligen hur man vill lagreglera detta och hur komplicerat resonemanget kring Sverigedemokraternas förslag då kan bli i en medicinsk lagstiftning.
Det handlar alltså om att man ska kunna få fram viss information och att man inom medicin inte alls behöver delge all information till patienterna - men om patienten eller den som äger provet ställer frågan kan vi enligt hur jag ser det av rättssäkerhetsskäl över huvud taget inte neka att lämna sådan information. Om nu Sverigedemokraterna gör ett stort nummer av att vara ett parti som förespråkar rättssäkerhet är man svaret skyldig, då man här vill gå in och göra en rättsosäker lagstiftning på hälso- och sjukvårdsområdet. Det strider mot alla tänkbara principer.
Till sist är det nog så att Europarådet med en stark europeisk union är det bästa sättet på vilket vi kan påverka dessa länder när det gäller det oskick med könsselektiva aborter som sannolikt sker där borta. Därför är det svagt av Sverigedemokraterna att inte stå upp för ett enat EU.
Finn Bengtsson (M):
Låt mig poängtera att när det gäller alla de punkter Marie Nordén förtjänstfullt nämner för hur man ska bedriva jämställdhetsarbete i den ekonomiska politiken har alliansregeringen tillsatt en parlamentarisk utredning. Den ska se över arbetsskadeförsäkringen, arbetslöshetsförsäkringen och sjukförsäkringen på lång sikt. Detta är insatser som just en alliansregering har tagit initiativ till, brett parlamentariskt, men som vi saknade under den socialdemokratiska regeringstiden. Sedan till det finansministern nämner, att månadslönerna faktiskt har ökat för kvinnorna.
Här står nästan ord mot ord, men jag är böjd att hålla med finansministern av ytterligare en anledning: Den faktiska nettoinkomsten har ökat ännu mer eftersom vi har jobbskatteavdrag som pricksäkert når de lönenivåer som kanske tyvärr kvinnorna som kollektiv har mer än männen. Nu ser det ut så, och en quick fix för att snabbt få upp friheten i att ha mer pengar i plånboken som kvinna är trots allt en höjning av månadslönen parad med en sänkning av skatten i de inkomstskikt där kvinnorna är dominerande.
När det gäller sjukförsäkringen hänförde jag inte till 90-talets början utan till 2002, när vi hade världens mest sjukskrivna befolkning i Sverige till både antal och längd. Det drabbade kvinnor oerhört mycket hårdare än män. Vi har en sjukförsäkringsreform, som ytterligare har förbättrats i näst senaste budgetpropositionen för att ge alla en möjlighet att få sjukersättning när de behöver det men samtidigt inte hindra dem från att komma tillbaka till arbete.
Siffror visar väldigt tydligt i dag att 13 procent av dem som har lämnat sjukförsäkringen är i arbete och att 10 procent därtill är arbetssökande. Hela 25 procent deltar i program hos Arbetsförmedlingen. Då är det på det viset att detta är 70 procent kvinnor. Denna reform med sin generositet - det finns undantagsregler så att man kan fortsätta att vara sjukskriven om man behöver det - ger en möjlighet att komma på fötter närmare arbetsmarknaden i stället för att passivt vara sjukskriven.
Detta gynnar 70 procent kvinnor och 30 procent män.
Finn Bengtsson (M):
Nu far interpellanten Teres Lindberg ut i anklagelser om stöld och annat som rättsapparaten enligt henne inte har förmåga att hantera. Låt oss då slå fast väldigt tydligt att det justitieministern sade i sitt inlägg var att det förefaller som om rättsväsendet har en förmåga att fånga upp och utreda brottsmisstankar på just det här området som interpellationen berör.
Detta att man lägger ned en förundersökning gör att jag finner det ytterst tveksamt att juridiskt överpröva detta med politiska övertoner så som Teres Lindberg just nu har gjort. Det andra som justitieministern - på ett alldeles korrekt sätt - sätter fingret på är nämligen att när det handlar om politikers ansvar vid sidan av den juridiska processen - som naturligtvis är det första - så utkrävs det i allmänna val.
Låt oss säga att någon går till val på att öka mångfalden, vilket jag tror att Alliansen har stor trovärdighet i till skillnad från framför allt Socialdemokraterna med stöd av Vänsterpartiet.
Om väljarna då lägger sin röst på allianspartier som kanske i kommuner och landsting får möjligheten att öka mångfalden till exempel genom att avknoppa verksamhet, skulle detta då förbjudas av Socialdemokraterna genom att vi överprövar den rättsordning vi har och därigenom dessutom ifrågasätter det kommunala självstyret som är vunnet i allmänna val? Det är en förfärande tanke. Fru talman!
Jag tycker att man måste besinna sig när man ställer en sådan här interpellation till justitieministern där det handlar om den rättsordning som vi har som förefaller fungera för att beivra de brott och de brottsmisstankar som finns. Sedan har man att utkräva ansvar av politiker i allmänna val, och därefter får man faktiskt gilla vad väljarna vill ha. Vill de ha mer mångfald så vill de ha fler utförare, och då måste man kunna knoppa av på ett anständigt sätt.
Allt annat är helt orimligt.
Finn Bengtsson (M):
Gunilla Carlsson i Hisings Backa säger att hon inte tvivlar på att de som kommer in i Kulturarvslyftet växer och trivs med detta. Samtidigt skriver hon i sin interpellation: "Vi socialdemokrater har föreslagit att lägga ned Kulturarvslyftet" - till förmån för att kulturinstitutioner skulle gynnas genom att arbetslösa akademiker skulle kunna komma i arbete. Man föreslår också lönebidragsanställningar inom ideell sektor.
Men om nu 300 funktionshindrade får möjlighet att arbeta med vår kulturskatt, varför missunna dem detta? Kanske det också är en signal om att denna prognos så småningom kommer att infrias. Det måste ju få växa fram. Det här är ett nytt grepp som gör att funktionshindrade, som står längst ifrån arbetsmarknaden, får en bredare palett att arbeta med än bara i traditionell ideell sektor.
Dessutom stöder sig interpellanten på att förbundet DIK har kritiserat Kulturarvslyftet. Ja, man kan ju undra lite grann hur de känner ansvar för att inkludera funktionshindrade inom sin grupp av fackligt anslutna. Jag sade i mitt förra inlägg, och jag vidhåller detta, att det är ett ansvar för alla sektorer i samhället att stödja dem som står allra längst bort från arbetsmarknaden. Det är de funktionshindrade.
Det gäller definitivt inte bara kulturarbetare, och det gäller lika mycket offentliga arbetsgivare som privata. Tyvärr är de offentliga arbetsgivarna inte bättre än vad de privata arbetsgivarna är på att anstränga sig i denna riktning. Men jag tror också, fru talman, att det är viktigt att konstatera att detta är ett unikt grepp, där man alltså tittar över Kulturdepartementets satsningar tillsammans med arbetsmarknadspolitiken för att just gynna den utsatta grupp som står allra längst ifrån arbetsmarknaden.
Att missunna dem möjligheten att få komma i kontakt med Sveriges kulturskatt och få vara en del av att kartlägga denna tycker jag är ganska cyniskt - att se bort ifrån de 300 individer som i dag har fått den möjligheten. Kanske kommer många fler att gynnas av detta på sikt.
Finn Bengtsson (M):
Låt oss konstatera att vi i allt väsentligt är överens i sak. Företagsvänliga partier som debatterar detta ärende i kammaren och även är intresserade av att ha harmoniserade socialförsäkringar borde kunna lösa problemen. Att vara otålig gör att man riskerar att hasta fram någonting i ett mycket komplicerat regelverk. Det har vi lärt oss i samband justeringar av socialförsäkringar, och det är bland annat därför man har tillsatt en parlamentarisk socialförsäkringsutredning med en lång mandattid med tillräckligt mycket tid.
Jag kan tycka att det finns ett antal skyddsvärda individer, som vi har noterat, vid sidan av företagare. Företagsformerna ska i princip inte spela någon roll; alla ska stimuleras lika. Det ska definitivt vara ett kvinnoperspektiv med tanke på att det är viktigt att få fler kvinnor in i företagande. Vi har till exempel studenter och oss själva, det vill säga förtroendevalda, som är skyddsvärda.
Här kan det finnas interaktioner mellan dem som är företagare, förtroendevalda och studenter. Jag försöker bara exemplifiera för Gunvor G Ericson att det kan finnas många olika situationer där vi kanske mår bättre av att nå en parlamentarisk samsyn kring en viktig regelförändring än av att regeringen tvingas att hasta fram någonting som rent av vinner riksdagens majoritet men sedan kanske visar sig inte bli till fyllest.
Då kommer kritiken inte att vara nådig, och jag tycker att regeringen är ansvarsfull när man hänvisar till att det sitter en parlamentarisk socialförsäkringsutredning där vi har alla möjligheter att lyfta frågan. Jag uppmanar Gunvor G Ericson att gärna ta upp den kommande måndag när vi har ett möte. Vi får se vilket intresse det kan finnas av att just den här viktiga problematiken sätts på kartan. Som jag sade kan det rent av finnas en majoritet för det, och då borde frågan kunna lösas.
Men frågan är komplex, och den kräver i grunden en avdömning av den tid man sätter av för den och det sätt på vilket man parlamentariskt förankrar frågan.
Finn Bengtsson (M):
Det gör jag gärna, Ali Esbati. Om jag hade en touch av surrealism i förhållande till Vänsterns syn på allianspolitik tycker jag nämligen att Vänsterpartiet har en total surrealism i fråga om att göra trovärdigt att man verkligen vill kvinnor väl när det handlar om löneutvecklingen. Låt oss börja med RUT. När ni lägger ned RUT med de 20 000 jobb som har skapats där, som har blivit vita jobb och som dessutom har givit kvinnorna möjligheter att komma in på arbetsmarknaden och skapa företagsamhet - vart ska de ta vägen?
De kanske i stället ska försörjas med svartjobb eller med arbetslöshetsersättning. Det är också ett sätt att se till att skapa en ännu värre tröskel för kvinnorna att komma i kapp männen. Det är intressant att titta lite grann på den vision som målas upp av Ali Esbati och även Eva-Lena Jansson. Då kan jag ställa frågan: Vill även Eva-Lena Jansson förbjuda vinster i välfärden? Hur ska vi tolka Socialdemokraternas beslut på den punkten?
Eller står Eva-Lena Jansson till vänster om det beslut som fattades att enbart ge kommunerna vetorätt, som effektivt kan hindra företagande att växa fram i kvinnodominerade yrken? Om man tittar på vad Lärarförbundet har gjort när de har granskat löneligan hittar man i botten socialdemokratiskt styrda bruks- och industrikommuner som Storfors, Sollefteå och Boxholm.
Men häpnadsväckande nog finns på den svarta listan över de 50 sämsta lönerna i det kvinnodominerade läraryrket också storkommuner som Västerås, Örebro, Norrköping och gymnasieskolan i Borås och Malmö.
Tanken som ändå är tilltalade att väcka, herr talman, om vi nu återgår till system där socialdemokratiskt styrda kommuner med stöd av Vänsterpartiet vill gå ännu längre, alltså en vänstersocialistisk prägel, är att man kommer att befästa en låglönestruktur för kvinnor i ett typiskt kvinnodominerat yrke som läraryrket. Detta är, tycker jag, sanning.
Finn Bengtsson (M):
Låt mig kort kommentera det sista inlägget. Det är helt fantastiskt att höra här att leantänkandet i sjukvården inte tillför någonting. Det är ju faktiskt en av de allra viktigaste reformer som vi kan göra i sjukvården för att öka effektiviteten för patienternas bästa, vilket ju bör vara en bra utgångspunkt.
Om man återgår till själva huvudteserna i interpellationerna, som berör vårdpersonalens arbetssituation och den kaosbild som man målar upp i landstingen utifrån vårdplatsbristperspektivet, förs det fram i debatten att det handlar om nedskärningar, anställningsstopp och pressad personal som inte kan styra över sina turer. Vårdpersonalen demonstrerar, men de demonstrerar ju inte här. De demonstrerar ute hos sjukvårdshuvudmännen som har det här uppdraget.
De demonstrerar i kommunerna. Det är där ansvaret ligger. Men här säger man att det är en riksangelägenhet, och att nu måste socialministern gripa in. Jag kan försäkra interpellanterna om att om socialministern griper in finns det dryga hundratalet av era kolleger som med glädje skulle anmäla socialministern till KU för ministerstyre. Så är arbetsfördelningen, och det kan man ha synpunkter på, men låt oss driva den här diskussionen i rätt forum.
Det socialministern lyfter fram är viktiga insatser i miljardklassen som regeringen har gjort i form av satsningar som är morötter för att stimulera lanstingen det bästa vi kan att bli mer effektiva i sitt värv. En av de allra viktigaste sådana reformerna är att lyfta ansvaret för tillsynen från Socialstyrelsen till en särskild tillsynsmyndighet. Det bygger på öppna jämförelser, och där kommer vi att kunna titta på bland annat vårdplatssituationen utifrån ett tillsynsperspektiv.
Sedan kan Socialstyrelsen med ett kunskapsperspektiv komma med förslag till förbättringar på hur vården ska fortsätta att utvecklas. Det är precis så man ska skilja på myndighetsansvaret. Detta är just ett statligt ansvar, och det är ett ansvar för socialministern som han och alliansregeringen har tagit. Jag vidhåller, fru talman, att vi ska fortsätta på den inslagna linjen.
Finn Bengtsson (M):
När det gäller individuellt resursutnyttjande av barnmorskor finns det en vidare diskussion, till exempel att även barnmorskor kan hjälpa dem som har haft en traumatisk förlossning att på olika sätt förstå vad de har varit igenom. På det sättet är det lite farligt om vi politiker ska peka ut från nationellt håll exakt hur många barnmorskor det ska vara per förlossning.
Låt oss konstatera att ur generell synpunkt är vaginala förlossningar säkrare än planerade kejsarsnitt, som i sin tur är säkrare än de akuta kejsarsnitten. Samtidigt vet man å ena sidan aldrig vid en vaginal förlossning riktigt hur det går. Å andra sidan vet en skolad personal vad som ska göras när det inte går som det ska. Vid ett planerat kejsarsnitt vet man vad som händer och kan informera patienten.
Där finns en viss fördel med den typen av insats, men vid akuta kejsarsnitt finns tyvärr ett informationsunderskott hos både patient och personal eftersom man inte vet hur det kan sluta. Det är viktigt att konstatera hur patientens egenmakt över en tidsålder har utvecklats. Interpellanten beskrev i interpellationen hur antalet kejsarsnitt har ökat från 1970-talet fram till i dag.
Det kan ställas i perspektiv till en av mina förlossningskolleger som uttryckte det lite spänstigt: På 1960-talet kunde man ha sex utan att få barn. På 1980-talet kunde man få barn utan att ha sex. Det är väl därför rimligt att man på 2000-talet kan få barn utan att föda. Det var lite grann för att markera perspektivet av hur utvecklingen går.
Det gäller både den medicinska utvecklingen, som förhoppningsvis blir säkrare och säkrare, och samtidigt att patienterna, kvinnorna, har möjlighet att välja förlossningsmetod i ett mer informerat samhälle.
Finn Bengtsson (M):
Jag vill i denna debatt lägga till en ganska viktig historiebeskrivning av utvecklingen. När ursprunget till TLV tillskapades, det som hette Läkemedelsförmånsnämnden, var detta under en tid i slutet av 90-talet då vi, precis som socialministern sade, till skillnad från i dag utvecklade många nya läkemedel. Samtidigt skulle naturligtvis kostnaderna för dessa investeringar finansieras.
Då tillskapade den dåvarande socialdemokratiska regeringen Läkemedelsförmånsnämnden med det uttryckliga syftet att Läkemedelsförmånsnämnden skulle se till att de kopior som kom fram - som tyvärr inte alltid var exakta kopior - skulle kunna ersätta originalläkemedel. Det var mycket större fokus på när patentet på origanalläkemedel löpte ut och kopior skulle kunna ersätta dem. Man skulle kanske även gå förbi förskrivarens möjligheter att påverka. Detta gjordes på en aggregerad gruppnivå.
Sedan hände inte så mycket mer än att det efter hand har kommit alltmer speciella läkemedel som når vissa grupper och där kostnaden per individ kan bli ganska hög. Inte minst gäller det särläkemedel. Det är alltså ett mycket mer komplicerat uppdrag för nuvarande TLV att hantera. Fru talman! Därför tycker jag att det viktiga i denna debatt trots allt är det som alliansregeringen har gjort, nämligen att tillsätta en utredare med direktiv under 2011 och 2012.
Man har lämnat ett delbetänkande, och man kommer med ett slutbetänkande. Man har fått många tilläggsdirektiv på grund av att vi har sett komplexiteten i uppdraget. Nu har vi ett underlag som är ute på remiss, och det är mycket viktigt att remissinstanserna får komma in med sina svar och att Socialdepartementet med socialministern i ledningen sedan får bedöma om man eventuellt ska ta ställning till om något regelverk ska ändras eller inte. Det är den viktiga slutkontentan.
Dessa enskilda fall hanteras efterhand. När det finns kommunikationsmissar visar TLV att man kan hantera även sådana på ett ansvarsfullt sätt. Men vi får se om det i slutändan behövs regeländringar.
Finn Bengtsson (M):
Det är tydligt att regeringens fördelningspolitiska strategi, som bygger på jobblinjen och inte på bidragsberoendelinjen, är en framgångsrik väg att gå för att skaffa mer resurser till dem som är utsatta. Regeringen har genomfört fyra jobbskatteavdrag som har givit de sämst avlönade, familjerna med lägst inkomster, en trettonde månadslön. I vilken facklig förhandling har man lyckats uppnå den stora bedriften?
Detta är alltså nettopengar som gör att människor får en större köpkraft och också en större möjlighet att betala skatt eftersom de stimuleras till arbete. Man har räknat ut att på lång sikt har jobbskatteavdragen permanent givit sisådär 100 000 nya sysselsatta. Jämviktsarbetslösheten har minskat, och det blir, inte mindre viktigt, fler arbetade timmar i ekonomin. Det är inte bara Finansdepartementet som internt har kommit fram till detta.
Positiva effekter av jobbskatteavdraget har också förmedlats av bland annat Institutet för arbetsmarknads- och utbildningspolitisk utvärdering, IFAU, liksom Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi, ESO. Detta vittnar om att man när man saxar jobbskatteavdrag med att ersätta pensionärerna med minskade utgifter för skatt får fram ett stöd även för icke förvärvsarbetande.
Detta betvivlade Peter Persson i sin interpellation genom att skriva att man beskattar alla i dag icke förvärvsarbetande hårdare. Det stämmer alltså inte. Det är också viktigt att titta på sin omvärld. Ett drygt femtontal länder runt oss har på olika sätt genomfört just jobbskatteavdragsliknande reformer. Har de då fel?
Är det fel att ha jobbskatteavdraget som en stimulans för att människor som kan och vill arbeta ska öka sitt arbetande och bidra med fler arbetade timmar så att vi sammantaget kan få en större pott att fördela till dem som inte har den förmågan? Det är det som är den fördelningspolitiska nyckeln som socialdemokraterna aldrig har förstått och tyvärr aldrig kommer att förstå i vårt land, verkar det som.
Finn Bengtsson (M):
Jag blir verkligen häpen när jag hör de socialdemokratiska debattörerna i den här debatten tala om hur de har velat reformera sjukförsäkringen. Göran Persson noterade 2002/03 de i särklass högsta ohälsotalen, helt orimliga i förhållande till hur frisk befolkningen faktiskt var. De befann sig utanför och så långt bort från arbetsmarknaden som det möjligtvis går.
Socialdemokraternas företrädare i sjukförsäkringspolitiken har sedan 2008 stått här och skrikit sig hesa för att gå tillbaka till 2002/03 års regelverk. Alla skulle inkluderas i försäkringen. Även om man var frisk skulle man ändå erbjudas både långtidssjukskrivning och förtidspension men inte rehabilitering eller möjlighet att komma in på arbetsmarknaden. Detta är i sanning en cynisk politik.
Jag tycker samtidigt att de socialdemokratiska kamraterna i socialförsäkringsutskottet inte kan vara så korkade att de vill sträva dithän. De vill ändå något gott. Jag vill ändå se det positiva människovärdet hos alla. Men det blir förklarat av denna kongress där Socialdemokraterna bestämde sig för att sätta upp ett mål.
Det var målet att 2020 ha sänkt arbetslösheten, naturligtvis inte kopplat till en reell arbetslöshetsminskning. I stället är det fråga om en förskjutning av folk från att stå nära arbetsmarknaden, det vill säga när de är arbetslösa och söker sig ut på arbetsmarknaden med stöd av arbetsmarknadspolitiska åtgärder förpassas de hellre in i en icke fungerande sjukförsäkring där de inte ens räknas som arbetskraft.
Det är ett genialt trolleritrick av Socialdemokraterna. Nu försöker Socialdemokraterna upprepa samma skrämmande politik för att återerövra regeringsmakten. Herr talman! Låt oss undvika detta eftersom det inte leder framåt. Människor som har arbetsförmåga och vill arbeta ska ges stöd att komma tillbaka till arbetsmarknaden - punkt!