Andreas Carlgren (C):
Våren 2001 beslutade riksdagen om en sammanhållen rovdjurspolitik. Det övergripande målet är att Sverige ska ta ansvar för att björn, järv, lo, varg och kungsörn finns i ett så stort antal att de långsiktigt finns kvar i den svenska faunan. Arterna ska också enligt målet kunna sprida sig till sina naturliga utbredningsområden.
För att målen, som ligger fast, med säkerhet ska kunna nås tillsattes 2006 en utredning med uppdrag att utreda effekterna av rovdjursstammarnas utveckling och andra frågor knutna till att uppfylla målen i rovdjurspolitiken. Utredningen om de stora rovdjuren överlämnade i december 2007 betänkandet Rovdjuren och deras förvaltning .
Betänkandet är omfattande, och resonemangen rör frågor som berör och engagerar många människor. Det är mycket viktigt att berörda myndigheter och organisationer får den tid som behövs för analys, dialog och förankring beträffande analysen av utredningens resonemang och förslag. Därför har vi satt en lång remisstid.
Jag har nyligen i flera frågesvar informerat kammaren om att frågorna kommer att beredas i Regeringskansliet när remisstiden gått ut den 2 juni för att sedan föreläggas riksdagen. Jag vill vara tydlig när det gäller min inställning till ett ökat regionalt inflytande över förvaltningen. Jag är inte, som Tomas Tobé anför, skeptisk till en regionalisering av rovdjursförvaltningen.
Jag vill dock förvissa mig om ändamålsenliga riktlinjer för förvaltningen och det oavsett hur förvaltningen sker. Jag är ytterst angelägen om att de förslag som vi kommer att presentera är väl avvägda och grundar sig på vetenskapligt underlag och synpunkter från olika intressen. Jag anser att bevarandet av rovdjuren är ett internationellt och nationellt intresse.
Vi kan vara stolta här i Sverige som på bara ett par decennier har kommit en bit på vägen mot att återställa så att rovdjuren är en naturlig del i vår fauna. Nu måste vi hitta former för att skapa en bredare legitimitet för rovdjursförvaltningen. Vi har redan genomfört en del i det som vi lovade före valet 2006, nämligen kompletteringar av jaktförordningen när det gäller nödvärnsrätten.
Men vi behöver utveckla arbetet ytterligare för att målen i rovdjurspolitiken ska nås. Då måste vi ta hänsyn till alla intressen som ska enas. Vi måste tänka på såväl tamdjursägare och jägare som bevarandet av de rovdjursstammar som förekommer i Sverige. Det är viktigt att de som lever på landsbygden och som driver verksamheter där ska kunna göra detta under goda förutsättningar.
Vi måste försöka minimera konfliktfulla situationer mellan människor och rovdjur. Sådana situationer är inte bra för någon part - varken för människor eller för rovdjur! Jag anser att en ökad lokal delaktighet och ett ökat regionalt ansvar för förvaltningen av rovdjuren mycket väl kan vara ett led i att nå den acceptans och samexistens som vi eftersträvar.
Men jag är, som jag sade här tidigare, säker på att det kan kombineras med bland annat nationella riktlinjer som anger förutsättningarna för förvaltningen så att den fungerar inom länen, mellan länen och också i förhållande till våra grannländer. Vi får heller inte glömma vårt åtagande som följer av vårt medlemskap i EU.
Som medlem har de olika länderna ansvar för olika arter, och vi ansvarar för de arter som förekommer naturligt i vårt land så som våra stora rovdjur. Samma ansvar har Grekland för till exempel havssköldpaddorna och Spanien för den iberiska lon och lammgamen. Sverige deltar även aktivt i arbetet på global nivå för att de stora rovdjuren ska finnas kvar i faunan.
Även om detta inte är direkt tvingande på samma sätt är det en förtroendefråga att Sverige visar att det är möjligt med samexistens mellan människor och de stora rovdjuren. Min preliminära bedömning är att förslagen i betänkandet behöver utvecklas ytterligare bland annat när det gäller förslaget som rör formerna för en regionalisering av förvaltningen av rovdjuren. Jag vill dock invänta och analysera remissinstansernas synpunkter.
Men jag ställer mig inte främmande till att ge Naturvårdsverket ett kompletteringsuppdrag att i samråd med berörda aktörer utreda och föreslå en modell för hur en regional rovdjursförvaltning skulle kunna utformas och genomföras utan att de nationella målen för rovdjurspolitiken åsidosätts.