KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anette Åkesson (M):
För oss moderater råder ingen tvekan om att alla som bor i Sverige också ska betala skatt här, liksom företagen som är verksamma här. Det gäller naturligtvis även bankerna. Vi förutsätter att man följer lagar och regler och även att man arbetar efter egna rutiner. Det skulle förvåna mig om det inte pågår ett internt arbete med att säkerställa att man följer dessa efter de senaste veckornas händelser. Samtidigt behöver en gränsdragning göras.
Att ha bolag i ett skatteparadis är inte i sig olagligt. Visst kan man diskutera både lämplighet och syfte. Det gäller, inte minst som lagstiftare, att hålla huvudet kallt. I förrgår fattade riksdagen beslut om att teckna ett informationsutbytesavtal med Förenade Arabemiraten. Det var faktiskt det sista informationsutbytesavtalet som återstod. Nu har Sverige ett heltäckande nät av informationsutbytesavtal.
Sannolikheten att bli upptäckt om man gömmer pengar i ett skatteparadis är med andra ord stor, vilket torde ha en avskräckande effekt. Mycket har hänt de senaste åren. Kombinationen av informationsutbytesavtal, skatteavtal och självrättelser som infördes av alliansregeringen har visat sig framgångsrik. I kombination med avskaffad förmögenhetsskatt har pengar plockats hem och skatt betalats in.
Möjligheten att föra ut pengar i stor skala infördes, ironiskt nog, av Socialdemokraterna. Även om Alliansen täppt igen vissa hål återstår en del att göra. Samtidigt ska vi vara medvetna om att skattejurister, människor och företag anpassar sig och hittar nya vägar när spelreglerna ändras. Men vi ska främja Skatteverkets devis att göra det så lätt som möjligt att göra rätt och ha en beredskap för att vidta ytterligare åtgärder.
Vi har i skatteutskottet i veckan träffat företrädare från både Svenskt Näringsliv och IF Metall för att inhämta deras perspektiv på det internationella arbete som pågår gällande skatteflykt. De bekräftar bilden av att det är komplicerat och att det är nästan omöjligt att utvärdera vad förslagen betyder för svenskt näringsliv, svenska skattebaser och skatteintäkter eftersom det saknas konsekvensanalyser. Därför är det svårt att säga om förslagen åtgärdar problemen eller skapar nya.
Det finns två generella frågor vi bör ställa oss. Den ena är om vi vill samarbeta internationellt om skatteflykt och skatteundandragande, och den andra var vi vill att besluten om beskattning ska fattas. Här eller i Bryssel? Båda frågorna tycker vi moderater är lätta att besvara. Vår utgångspunkt måste hela tiden vara att det ska bli så bra som möjligt för Sverige.
Vänsterpartiet har aldrig förstått varifrån pengarna till välfärden egentligen kommer, nämligen från företag och företagare. Transparensen ska gälla mellan företag och skattemyndighet, inte gentemot offentligheten.
Själva kravet i sig att offentliggöra information som riskerar att röja affärshemligheter och därmed företagens verksamheter, riskerar i själva verket det internationella samarbetet mot skatteflykt och skatteundandragande - detta i och med att USA tydligt har sagt att de inte lämnar ut den sortens information om den riskerar att bli offentlig.
Anette Åkesson (M):
Det finns ingen som helst tvekan: Vi som bor respektive bedriver verksamhet i Sverige ska också vara beredda att betala skatt här. Vi står inför utmaningar framöver, såsom en åldrande befolkning och en allt tuffare internationell konkurrens. Det ställer krav även på skattesystemet. Det måste vara väl utformat för att säkra skatteintäkterna för finansiering av välfärden och samtidigt värna jobb och tillväxt, men också säkerställa att skatterna uppfattas som legitima.
Därför är arbetet mot internationell skatteflykt men även skattefusk inom landet viktigt. Alliansregeringen prioriterade frågorna och levererade många åtgärder, såsom skatteavtal, informationsutbytesavtal, arbetet med BEPS och på hemmaplan personalliggare, kassaregister, RUT- och ROT-avdrag samt stopp för Socialdemokraternas räntesnurror. Vi tar ställning till förslag när de kommer till riksdagen, Magdalena Andersson, inte efter en presskonferens.
I stort är vi blocköverskridande överens om att ta utmaningarna på allvar och att arbetet till stor del måste ske i internationellt samarbete. Men reglerna måste genomföras på ett klokt och effektivt sätt. Vi måste gå i takt med andra EU-länder, och EU måste gå i takt med USA, Japan med flera för att säkerställa inte bara svenska skattebaser och skatteintäkter utan även ett allmänt gott företagsklimat och därmed jobben.
Livskraftiga företag är viktiga för välfärden och ska kunna ägna sig åt att utveckla sin verksamhet. Det ska inte vara skatteupplägg som är grunden för deras existens. Jag erkänner därför att jag hade känt större förtroende om det hade varit en alliansregering som styrde Sverige i dag, inte denna svaga socialdemokratiska och miljöpartistiska regering som är beroende av Vänsterpartiet.
Anette Åkesson (M):
Jag har en fråga till finansministern. Regeringen får kritik på många punkter i Finanspolitiska rådets senaste rapport, bland annat för att man bortser från beteendeförändringar. Att höjda skatter påverkar beteenden är själva anledningen till införande av exempelvis miljöskatter eller skatt på alkohol. Rimligtvis borde man vara realistisk i sin budget och använda försiktighetsprincipen. Alltså: Inga glädjekalkyler när det pekar åt ett positivt håll.
Om negativa effekter är att vänta tar man med dem i beräkningen. Nuvarande regering räknar med högre skatteintäkter när man höjer skatter på arbete, utan hänsyn tagen till att drivkrafter då skapas för människor att arbeta mindre. Vad värre är: Man spenderar glatt dessa hypotetiska pengar. Jag undrar hur finansministern ställer sig till den kritiken.
Anette Åkesson (M):
Socialdemokraterna tog i början av 2000-talet på sig skulden för att 90-talskrisen uppstod. Man stramade inte åt ekonomin när det var nödvändigt. Det ledde bland annat till överhettning, kostnadskris och en kraftigt övervärderad krona. Jag har en fråga till finansministern. Genom att systematiskt underskatta framtida kostnader, överskatta intäkter samt genomföra reformer som försämrar för jobben, är inte nuvarande regering på väg åt samma håll?
Anette Åkesson (M):
Jo, det stämmer att Niklas Karlsson och jag känner varandra från tidigare uppdrag, men jag delar inte den bild han ger. Som kommunalråd hade jag varit väldigt nöjd med en moderat budget eftersom jag hade sett fördelarna med fokuset på arbetslinjen.
Jag hade tyckt att de satsningar man gör är bra, och jag hade insett att det vi inte ställer upp på i den socialdemokratiska och miljöpartistiska budgeten är till exempel satsningar på sådant som är ineffektiv arbetsmarknadspolitik: att man bygger ut statligt subventionerade extratjänster som inte funkar och att man vill lägga en massa pengar på ineffektiva byggstöd.
Att man därutöver försöker att med precision hindra sådana åtgärder som främjar jobben och dessutom vill minska tillväxten är sådant som jag inte hade ställt upp på. Så jag delar inte alls den synen. Rent konkret satsar vi dessutom mer pengar på välfärden än S och MP gör.
Anette Åkesson (M):
Jag delar fortfarande inte Niklas Karlssons beskrivning. Om vi återkommer till de specifika 4 miljarder som Niklas Karlsson hänvisar till har vi visserligen en minskad schablon för nyanlända på 4 miljarder kronor, men vi kompenserar det med en etableringsersättning som ökar från två till tre år. Det är alltså en kostnad på 4,4 miljarder, så netto ger den neddragningen ett plus på 0,4 miljarder, om nu dessa detaljer intresserar någon.
Anette Åkesson (M):
Som jag förutspådde blev det mycket diskussioner om de 10 miljarderna. Det visar sig att 7 miljarder går direkt till kompensation för flyktingar. Det är egentligen alltså 3 miljarder som går in i utjämningssystemet, och de ska räcka till att fler ska anställas, de ska kompensera för att regeringen har höjt arbetsgivaravgifterna för unga och äldre och de ska stärka vården, skolan och det ena och det andra.
Min första fråga är därför: Vad ska dessa pengar egentligen användas till? När det gäller diskussionerna om de 10 miljarderna är det snarare 3 miljarder som det handlar om. Jag vill gärna ha Niklas Karlssons kommentar till detta.
Anette Åkesson (M):
Vi har redan fastställt att det inte stämmer. Moderaterna lägger mer pengar netto. Jag reagerade också lite grann på det som sas om en jobbskapande budget. Det finns till och med personer externt som konstaterar att er budget inte bidrar till fler jobb utan tvärtom färre.
Eftersom Moderaterna också lägger mer pengar till välfärden, och framför allt generella statsbidrag, är det stora problemet att staten vältrar över en massa kostnader på kommunerna. Sedan kan man ha generella bidrag som gör att kommunerna själva bestämmer utifrån lokala förutsättningar.
Men om staten fortsätter att vältra över kostnader, som Niklas Karlsson känner till, samtidigt som Migrationsverket och andra statliga myndigheter inte betalar det som de är skyldiga kommunerna och låter kommunerna ta smällen vill jag ställa följande fråga till Niklas Karlsson: Vad tänker Socialdemokraterna och regeringen göra åt detta?
Ämnar ni fortsätta att vältra över kostnaderna kvittar det egentligen hur mycket pengar som man bidrar med till kommunerna. Om man samtidigt gör den lilla fula affären med att dumpa kostnader på kommunerna som staten själv borde ta hand om är det inte riktigt sjyst. Vad tänker Niklas Karlsson göra om man dessutom, när man väl gör detta, inte ens betalar för sig som man har kommit överens om?
Anette Åkesson (M):
Håkan Svenneling brukar ta upp det här med skatteintäkterna under allianstiden. Jag tänkte passa på att informera Håkan Svenneling och eventuella lyssnare om att enligt Skatteverket ökade skatteintäkterna i Sverige totalt sett varje år under alliansregeringen bortsett från år 2009, som präglades av den globala finanskrisen.
När det gäller kommunalskatten, det vill säga de intäkter som går direkt till kommunerna och landstingen, ökade skatteintäkterna varje år utan undantag. Det är ju kommunerna och landstingen som bedriver de viktiga verksamheter som traditionellt betecknas som välfärd, det vill säga skola, vård och omsorg. Det betyder att under Alliansens tid ökade skatteintäkterna till välfärden varje år, och detta enligt Skatteverket.
Vänsterpartiet har en unik situation i svensk politik som man vet att utnyttja på alla möjliga sätt. Man är både i opposition och delaktig i budgeten, vilket även betyder att man får ta ansvar för budgeten. Den budget som nu ligger och ska upp för beslut är enligt externa aktörer och olika personer jobb- och tillväxtfientlig. Det har nämnts i olika sammanhang.
Frågan är: Hur tänker sig Vänsterpartiet och Håkan Svenneling att antalet jobb ska öka, eller rättare sagt fortsätta att öka? Det är ju tack vare inte minst alliansreformer och konjunkturen som jobbtillväxten redan är ett faktum. Men hur tänker sig Vänsterpartiet att det hela ska gå till för att kommunerna ska få fortsatt ökande skatteintäkter som ska bidra med finansiering?
Anette Åkesson (M):
Jag vill börja med att göra det som jag har missat hittills under både anförande och tidigare repliker: Jag vill ställa mig bakom det moderata särskilda yttrandet. Moderaterna lägger till och med mer än regeringen och Vänsterpartiet på kommunerna och välfärden. Vi är samtidigt oroliga över att kostnader vältras över på staten. Låt oss se på de här 10 miljarderna. Jag var inne på detta lite grann tidigare.
Konkret är det som Håkan Svenneling säger: Man talar mycket om 10 miljarder, men rent konkret är det 3 miljarder som går in i utjämningssystemet och 7 miljarder som ska täcka de ökade kostnaderna för flyktingsituationen. Men på samma gång är man inne på alla möjliga områden: Det ska anställas fler personer, som jag var inne på tidigare. Man ska kompensera för höjda arbetsgivaravgifter. Sjukkostnaderna har ökat, vilket olika politiska beslut har bidragit till.
Man ska använda pengar till att förbättra arbetsmiljön. Dessa, konkret sagt, 3 miljarder ska alltså användas till väldigt många olika saker. Niklas Karlsson var tidigare inne på att det är kommunerna som bestämmer eftersom detta är generella statsbidrag. Men det upplevs ändå mer som att det är mycket prat och att det i slutändan inte kommer att bli så mycket konkret. Pengarna fördelas till mycket och ska räcka till mycket. Hur ställer sig Håkan Svenneling och Vänsterpartiet till detta?
Anette Åkesson (M):
Håkan Svenneling verkar inte vara så medveten om hur utvecklingen av skatteintäkterna verkligen var under alliansregeringen. Faktum är att skatteintäkterna ökade varje år för kommuner och landsting. Välfärden fick alltså mer resurser varje år under Alliansens tid, trots både finanskris och lågkonjunktur. Därutöver är det med stor förvåning jag noterar att Håkan Svenneling låter Vänsterpartiet ta åt sig äran för att välfärden går bra.
Man kan se på vänsterstyrda kommuner, där ofta Vänsterpartiet är med, inte minst flaggskeppen Malmö och Göteborg. Man kan inte hävda att välfärden går särskilt bra just där. Skolornas resultat är bland de sämre i Sverige. Man kan titta på vårdcentraler och sjukvård. I Skåne har man mätt kundnöjdheten, och 17 av de 20 vårdcentraler som patienterna är mest nöjda med är till och med privata.
Det är otroligt verklighetsfrånvänt att hävda att Vänsterpartiet ligger bakom mer resurser till välfärden och att välfärden skulle utvecklas på ett bättre sätt när Vänsterpartiet är med och styr.
Anette Åkesson (M):
När Håkan Svenneling talar om att det fanns en positiv utveckling för kommunerna låter det som att den kom av sig själv. Men i själva verket låg det tydliga reformer bakom den. Jobbskatteavdragen var i grunden en gigantisk överföring av statliga pengar till just kommunerna och landstingen. Man hjälpte alltså till att skapa förutsättningar för fler jobb. Vi justerade olika RUT- och ROT-reformer. Vi har haft en sjukförsäkringsreform.
Det var ett stort paket som bidrog till att det skapades fler jobb trots lågkonjunktur. De jobben bidrog till att kommuner och landsting fick större resurser och ökade skatteintäkter. Det som Håkan Svenneling hävdar är helt enkelt fel.
Anette Åkesson (M):
Jag vill börja med att tacka närings- och innovationsministern för det långa svaret. Tyvärr verkar frågorna delvis antingen ha missförståtts eller också bekräftas de farhågor som jag gett uttryck för i min interpellation men även i tidigare frågor. Sverige går bra, men hur kan den nuvarande regeringen ta åt sig äran av det? Det är i själva verket Alliansens politik - och självklart även konjunkturen - som får genomslag och är orsaken till det.
Regeringen snarare motarbetar företagen och jobben. Bara för att ge några exempel ur det svar vi just hörde som visar vad jag menar: Almis tillväxtlån är ett samarbete med Europeiska investeringsfondens ramverk för forskning och innovation, det som kallas Horizon 2020, från början av år 2014. Så visst är det bra att svenska småföretag kan finansiera innovationer, men det är knappast Socialdemokraternas eller Miljöpartiets förtjänst.
Liknande ser det ut med företagsportalen verksamt.se som rent faktiskt startades upp 2012, det vill säga mitt under den förra mandatperioden. Och att ta åt sig äran för ett utvidgat RUT-avdrag för att gynna nyanlända eller långtidsarbetslösa är lite väl magstarkt. Det utvidgade RUT-avdraget är en del av uppgörelsen från hösten 2015 mellan Alliansen och regeringen.
Utifrån hur regeringen principiellt har ställt sig till RUT-avdragen är det väl lätt för alla att förstå att det utvidgade RUT-avdraget var ett inspel som kom från Alliansen. När näringsministern i sitt svar noga framhåller att teknikföretagen under 2015 anger att de anställer fler personer i Sverige än i omvärlden blir man faktiskt lite nyfiken, särskilt med tanke på att näringsministern framhåller att svenska företag plockar hem investeringar. Vad betyder en relativ siffra?
Den kan betyda att det kanske inte har anställts en enda person i omvärlden och säger just ingenting. Nu tror jag ju inte att S-MP-regeringen inte har ambitioner på området, men det är ju inte samma sak som att man själv har bidragit till den goda utveckling som Sverige har för närvarande. För att komma tillbaka till frågorna: Sverige går bra men det är alltså inte på grund av regeringens agerande.
Ser vi mer på framtiden verkar det tyvärr inte heller som att regeringen har några svar på hur man ska hantera de konkreta problem som Sverige står inför. Det gäller utflyttning av jobb, ökande inkomstklyftor, en större tudelning på arbetsmarknaden och att Sverige tappar fart inom digitaliseringen jämfört med andra länder. Varför ägnar man sig inte mer åt dem? Och slutligen: Ökade investeringar är positivt, men det betyder inte per automatik fler jobb i Sverige.
Jag måste därför fråga: Är inte närings- och innovationsministern det minsta oroad över att statliga SAS flyttar ut jobb och att även företag i en framtidsbransch som Spotify gör detsamma? Sedan interpellationen skrevs har Nordea informerat om att de, beroende på om resolutionsavgiften höjs, eventuellt lämnar Sverige.
Ser inte Mikael Damberg det som en tydlig signal om att förutsättningarna i Sverige försämras för företagen och att det kommer innebära ett hot mot svenska jobb och därmed även ett hot mot finansieringen av välfärden?
Anette Åkesson (M):
Självklart är produktiviteten viktig. Den är ju en del i hur vi kan utarbeta svensk konkurrenskraft. Men dit hör ju också arbetskraftskostnaden. När jag ställde mina tidigare frågor blev jag först förvånad och sedan bekymrad över svaren. Att inneha regeringsställning innebär ett ansvar för Sverige, inte bara just nu utan även inför framtiden. Man kan inte låtsas som om man inte ser de utmaningar vi står inför utan bara felaktigt, som jag har visat, ta åt sig äran för att det just nu går bra.
Man kan inte heller hitta på problem som man låtsas lösa eller nöja sig med att säga rätt saker utan att leverera några konkreta förslag för att åtgärda det hela. Detta är svagt. Det håller inte att hävda att man förbättrar villkoren för företagen när man presenterar det ena utifrån företagsperspektiv usla förslaget efter det andra medan man totalt ignorerar att företag fortsätter flytta ut jobb ur Sverige. Det är inte ansvarsfullt. Vi finansierar vår välfärd främst via arbete.
Vi står inför en befolkningsutveckling och en digitalisering som i hög grad påverkar denna finansiering. Då måste regeringen ta samhällsutvecklingen och utflyttningen av jobb på allvar.
Anette Åkesson (M):
Finansministern glömmer återigen konjunkturen, som spelar en roll utöver de reformer som till exempel Alliansen genomförde. Att Socialdemokraterna och Miljöpartiet tycker att Alliansens reformer har bidragit med positiva effekter visar sig inte minst genom att man har behållit jobbskatteavdragen.
Att regeringen höjer skatter som ökar kostnaderna för företag och invånare, och därmed skadar jobben, samtidigt som man lägger en våt filt över välfärdssektorn genom att låta förslag om vinstbegränsning hänga i luften måste vara någon sorts sorgligt rekord i missbrukad regeringsmakt. Man vet inte vilka intäkter skatterna ger, om några alls, eller vilka konsekvenser många av åtgärderna får. Enbart hotet om vinsttak kan också få negativa konsekvenser. Samtidigt står Sverige definitivt inför utmaningar.
Det säkerhetspolitiska läget och den globala konjunkturen är båda osäkra. Nationellt behöver vi arbeta hårt med integrationen och med en bättre skola. Det finns alltså många konkreta problem att fokusera på i stället för att ge efter för extremvänsterns radikala krav. Arbetsmarknaden kommer troligen att påverkas mer av digitalisering och automatisering än vad vi anar i dag, medan vi sedan många år är medvetna om befolkningsutvecklingen och de större krav som den kommer att innebära på kommuner och landsting.
Att Socialdemokraterna och Miljöpartiet i detta läge väljer att inte bara ignorera dessa utmaningar utan till och med försämra möjligheten för oss att klara av att hantera dem är oansvarigt, inte minst mot dem som kommer att vara beroende av den framtida välfärden.
Anette Åkesson (M):
Jag är också teknisk optimist. Man ska se det som ett tips från mig att inför nästa vårproposition ta med det här i ett scenario. Jag är allvarligt bekymrad över den framtida finansieringen av välfärden. Jag är extra bekymrad eftersom jag såg resultaten av alliansregeringens reformer, som hjälpte betydligt.
Finansministern brukar normalt i sitt avslutande inlägg, som jag inte kan bemöta, köra ett mantra: dels att Socialdemokraterna brukar röja upp statsfinanserna efter Moderaterna, dels att moderater sänker skatter i stället för att investera i välfärden. Jag passar därför förebyggande på att hänvisa till att 90-talskrisen orsakades av Socialdemokraterna samt att jobbskatteavdragen, som nuvarande regering har bibehållit, bidrog till att 360 000 jobb skapades, trots finanskris och lågkonjunktur.
Kommuner och landsting fick 140 miljarder i ökade skatteintäkter till just välfärden åren 2007-2014 - intäkter som ökade varje år, trots finanskris. Detta har vi debatterat tidigare. Tyvärr arbetar nuvarande regering på ett sätt som inte kommer att underlätta för kommuner och landsting. Dessa drabbas redan. Kostnader övervältras från staten på kommunerna av exempelvis Försäkringskassan och Migrationsverket.
Men regeringens politik påverkar även den långsiktiga finanspolitiken och kommer att slå mot just de välfärdsverksamheter som svenskarna uppskattar. Självklart är långsiktiga prognoser osäkra, men när man väljer att inte nyttja antaganden som är så korrekta som möjligt gällande offentlig sektors kostnadsutveckling och tekniska utveckling blir beslutsunderlaget sämre än det skulle behöva vara.
Därmed riskerar regeringen att exakt det man själv säger sig vilja undvika inträffar, nämligen att nödvändiga förändringar skjuts på framtiden. Jag vill därmed tacka för debatten.