KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Andersson (SD):
Delar av debatten har hitintills präglats av en diskussion om när man är ansvarig för sina handlingar - när man är mogen, när man är vuxen, när frontalloben utvecklats fullständigt eller vad det nu går att hänga upp sig på. Jag tycker att det är en intressant diskussion, för det här skiljer sig något åt mellan de olika ställningstaganden som Miljöpartiet har.
I den här propositionen och det här betänkandet har vi hanterat frågan om att avskaffa ungdomsrabatten för vissa typer av brott för dem som har blivit myndiga, får rösta, får värvas till militären och så vidare. Det är bra. Det är en bra början. Från Sverigedemokraternas sida tycker vi att alla som är 18 år ska kunna ta fullt ansvar för sina handlingar. Det är ju faktiskt då man bedöms som myndig. Lyssnar man på Miljöpartiet hör man att de inte vill ha en sådan ordning.
De vill inte att en 20-åring som begår misshandel ska straffas som vuxen trots att den är myndig. Samtidigt önskar Miljöpartiet sänka röståldern. Det kom nyligen ett utspel om att de vill att det ska vara rösträtt i de allmänna valen för dem som har fyllt 16 år. Man vill också från regeringens sida gå vidare med ett förslag om att 12-åringar ska få byta juridiskt kön.
Det är ganska intressant, tycker jag, att det kan skilja åtta år mellan att man kan få byta juridiskt kön och att man ska ta fullt ansvar för de brott man begår. Jag tror att det är svårt för många väljare att få ihop den logiken. Är jag verkligen mogen vid tolv års ålder, eller dröjer det till jag fyller 21 år? Det är väldigt oklart när man kollar på Miljöpartiets och regeringens politik. Mot den bakgrunden, fru talman, tänkte jag ställa en fråga.
Hur landar man från Miljöpartiets sida i dessa definitioner? Jag tror att det är en fråga som många med mig vill ställa.
Tobias Andersson (SD):
Tack för det delvisa svaret, Rasmus Ling! Det är klart att vi kan föra en diskussion om olika ålderskategorier. Jag tror att vi framför allt behöver se att vi har haft en utveckling där man i allt lägre åldrar begår allt grövre brott. Då måste vi kunna föra en debatt om straffmyndighetsåldern, som redan är skild från rösträttsåldern. Det tycker jag är rimligt.
Däremot har jag jättesvårt att förstå argumentationen kring att en 20åring inte skulle kunna ta fullt ansvar för sina handlingar samtidigt som man på andra områden tycker att personer i än yngre åldrar ska kunna göra detta, i detta fall när det gäller rösträtt eller när man ska få byta juridiskt kön.
Den fråga som jag skulle vilja ha svar på och som föranleds av den diskussion som vi nu har är huruvida Rasmus Ling tror att offer värderar sin upplevda kränkning, det man har utsatts för, sitt lidande, de men man får därefter, den potentiella posttraumatiska stressen etcetera olika beroende på om en 20-åring eller en 21-åring begår brotten - eller om någon som är mellan 15 år och 17 år gör det.
Som det är nu vägrar Miljöpartiet att se över rabatterna för dem mellan 15 och 17 år. Om man har blivit utsatt för en misshandel av någon som är 20 år - gör det mindre ont då? Berörs man mindre än om gärningsmannen hade varit 21 år? Och om man drabbas av ett brott som begås av någon som är 13 år, tänker man då: Ja, om två år hade den här personen straffats, men nu förtjänade personen det inte. Jag tror inte att offer resonerar i de banorna.
Jag tror inte att man över huvud taget bryr sig om vilken ålder som gärningsmannen har. Jag tror att man bryr sig om vilken gärning man utsattes för, och då är det också rimligt att vi i större utsträckning än i dag går fram med den typen av förslag som Sverigedemokraterna och andra har gjort i det här betänkandet så att vi i större utsträckning på riktigt kan straffa dem som förtjänar att straffas.
Tobias Andersson (SD):
Sverigedemokraterna och Centerpartiet har gemensamt i detta betänkande lyckats få på plats ett tillkännagivande till regeringen.
Där talar vi om för regeringen att vi inte är nöjda med hur tandlös propositionen är, att vi inte är nöjda med att det endast är de som är över 18 och begår grova allvarliga brott som ska straffas fullt ut och att vi vill att samtliga brott begångna av gärningsmän över 18 år ska leda till att man får de påföljder som förväntas. Detta hade dock kunnat bli verklighet omgående.
Sverigedemokraterna har på liknande sätt som Moderaterna egna förslag kring hur vi med skarp lagtext hade kunnat gå fram omgående. Vi tar del av de förslag som finns i utredningen och implementerar dem. Vi hade kunnat få en rimlig lagstiftning på plats avsevärt snabbare än ett tillkännagivande. Detta hade Centerpartiet möjligheten att följa upp.
Om andra partier också hade gjort det hade det inneburit att det varit det vi skulle fatta beslut om i denna kammare i eftermiddag i stället för det tillkännagivandeyrkande som nu kommer att riktas mot regeringen. Jag tycker att detta är beklämmande, och jag tycker att det finns fog för att ta del av en debatt om det i denna kammare.
Frågan jag vill ställa till Johan Hedin är varför Centerpartiet, som ändå delar andemeningen, inte valde att skrida till verket omgående i stället för senare.
Tobias Andersson (SD):
Om debatten började i den ena änden en gång i tiden tror jag att Johan Hedins replik avslutades någonstans i andra änden. Det var väsensskilt från vad frågan de facto gällde. Men en sak ska jag ge honom rätt i, och det är att det stundvis just är lätt att vara sverigedemokrat. Det säger jag mot bakgrund av att Sverigedemokraterna sedan decennier tillbaka har landat just rätt. Det blir ofta lätt när man har rätt.
I denna fråga instämmer Centerpartiet. Man valde att ansluta sig till ett tillkännagivandeyrkande där man ansåg att Sverigedemokraterna hade rätt i sak. Men man hade inte ryggrad att gå vidare omgående med det förslag som man ansåg vara rätt. Det är klart att det då blir lätt att som sverigedemokrat vara kritisk till att Centerpartiet avstår. Men jag tror inte att det bara är Sverigedemokraterna som blir kritiska till Centerpartiets agerande.
Jag tror också att de framtida offer som kommer att drabbas av gärningsmän som befinner sig i ålderskategorierna 18, 19 och 20 år de kommande åren fram till dess att tillkännagivandet kanske faktiskt burit frukt - om det nu kommer att göra det - kommer att vara besvikna på Centerpartiet, besvikna över att Centerpartiet inte omgående gick med på skarp lagtext och säkerställde rimliga påföljder.
De kommer att undra hur det kom sig att Centerpartiet inte såg till att de fick den upprättelse som de hade kunnat få för till exempel misshandel eller övergrepp i rättssak. De kommer att undra varför Centerpartiet valde att lägga fokus i debatten på Polen och Ungern.
De kommer att undra varför Centerpartiet inte omgående valde att stå upp för det man påstår sig stå bakom och faktiskt lagstifta i den lagstiftande församlingen.
Tobias Andersson (SD):
Jag tackar för frågan från Gustaf Lantz. Vad Gustaf Lantz valde att läsa in i min blick får faktiskt stå för honom. Huruvida den var lyrisk eller inte överlämnar jag åt Gustaf Lantz att avgöra. När det gäller politisk metod är vi i Sverigedemokraterna väldigt tydliga med var vi står.
Vi väljer att genom denna kammare och de andra folkvalda församlingarna i Sverige bedriva vårt arbete mot det utanförskap som Gustaf Lantz parti med flera har skapat i Sverige. Det är den metod vi använder oss av. Vad Rasmus Paludan gör får stå för honom. Han ställer mig veterligen upp med ett eget parti i Sverige, utan någon som helst koppling till Sverigedemokraterna. Det står honom fritt att göra så.
Det jag konstaterade var, Gustaf Lantz, att Rasmus Paludans handlingar föranledde det vi såg. Han lyckades poängtera och visa upp den slumrande ondska som finns i utanförskapsområden i Sverige. Och det var inte okänt för Sverigedemokraterna eller för våra väljare.
Vi har länge förstått att det finns tydliga värderingskonflikter i Sverige och att det finns människor som lever här som inte vill vara en del av vårt majoritetssamhälle utan aktivt vill göra det illa - som önskar skada det som jag och förhoppningsvis även Gustaf Lantz står för, i form av värderingar och de demokratiska principer vi skriver under på. Detta blev väldigt tydligt i samband med korankravallerna.
Det var det jag betonade i mitt anförande. Vari kopplingen ligger mellan mig, Sverigedemokraterna och Rasmus Paludan, eller mellan våldsverkarna och Socialdemokraterna, kanske vi kan diskutera.
Tobias Andersson (SD):
Det stämmer att Sverigedemokraterna inte har delat ut några flygblad till de våldsverkare som syntes under korankravallerna. Jag hade mycket hellre delat ut flygbiljetter till dem, och jag hoppas att vi får möjlighet att göra det efter valdagen i september och att vi då kan släppa den naiva tanken om att lyckas integrera personer som vistats i Sverige i uppemot decennier utan att visa minsta tillstymmelse till att önska att bli en del av vårt samhälle.
Jag hoppas att vi då landar i slutsatsen att vi avbryter det naiva försöket att integrera dessa våldsverkare och i stället utvisar dem. Vi behöver en effektiv och aggressiv återvandringspolitik och sluta upp med att gulla med den typen av samhällsdestruktiva aktörer som försökte mörda svenska poliser och i stället låta dem lämna Sverige. De har aktivt valt att inte vara en del av vårt samhälle.
De har aktivt valt att begå dessa våldshandlingar. De har aktivt valt att stå vid sidan av det svenska majoritetssamhället och försökt rasera det som generationer av svenskar har byggt. Då tycker jag inte att flygblad är lämpligt. Jag tycker inte att fikaträffar eller nattvandringar med dessa individer är lämpligt. Det krävs betydligt bättre åtgärder.
Vi behöver kontrollera vilka som lever i dessa områden genom en nationell folkräkning, och därefter behöver vi sätta dem i förvar som befinner sig här illegalt och utvisa dem så snabbt som möjligt. Den typ av våldsverkare som visade upp sig under korankravallerna ska snabbt och effektivt få lämna svensk mark.
Tobias Andersson (SD):
Jag finner det talande att Morgan Johansson helst pratar om vilken ton han bedömer att jag och de moderata debattörerna i debatten har snarare än om de frågor som vi faktiskt ställer till Morgan Johansson.
Han återkommer till ett mantra som i grund och botten kan kokas ned till att han anser att Socialdemokraterna och inte minst han själv utgör de främsta företrädarna för det svenska folket i mannaminne och att de har gjort mer än någon annan regering eller någon annan justitieminister. Ingen annan skulle kunna komma i närheten av den storhet som Morgan Johansson och Socialdemokraterna själva anser sig besitta. Det här är ganska talande.
Det är en ofta återkommande retorik från Morgan Johanssons sida att beskylla mig och i det här fallet också moderater för att vilja spä på hatet i samhället samtidigt som han är den goda riddaren som ska lösa alla problem som han ännu inte har hunnit lösa. Det som jag återkommande har velat få svar på i den här debatten har Morgan Johansson flyttat fokus från genom att påstå att det handlar om att spä på hat mellan grupperingar.
Men jag vill veta varför vi i Brås rapport ser att 66 procent av förövarna bakom ungdomsrån har utländsk bakgrund medan 77 procent av dem som drabbas, offren, har svensk bakgrund. Hur kommer det sig? Jag har inte hört någon förklaring från Morgan Johansson till det. Fru talman! Jag måste kunna påpeka det här. Jag måste kunna återge vad Brottsförebyggande rådet, som lyder under Morgan Johansson, har tagit fram.
Jag måste kunna säga att det är intressant och något som jag hade kunnat misstänka. Jag måste kunna fråga om Morgan Johansson hade kunnat misstänka det och om han har någon lösning på hur det ska åtgärdas, någon förklaring till denna tydliga skillnad mellan vilka förövarna respektive offren är. Snälla fru talman, kan Morgan Johansson komma med ett svar på den frågan?
Tobias Andersson (SD):
Den 27 oktober förra året rapporterade Expressen om att FN:s kvinnokommitté riktade stark kritik mot hur Sverige efterlever kvinnokonventionen. Enligt dess mening måste regeringen göra mer för att motarbeta mäns våld mot kvinnor och straffriheten för sexualbrott. Jag lämnade in en interpellation i frågan redan när kritiken kom. Men mot bakgrund av att statsministern avgick ställdes debatten in, varför jag nu återkommer i frågan.
Sedan jag först lämnade in interpellationen har Morgan Johansson både hunnit avgå och tillträda som justitieminister. Under tiden har även annan mindre smickrande statistik på området kommit. Först bör nämnas att Sveriges Kvinnolobby tillsammans med Cedawnätverket har granskat hur Sverige lever upp till kvinnokonventionen och finner att flickors utsatthet för sexuella trakasserier och övergrepp ökar.
Morgan Johansson och andra ansvariga för det Sverige vi ser i dag, präglat av grova vålds- och sexualbrott på daglig basis, brukar skjuta ifrån sig sådan kritik genom att hänvisa till en påstådd ökad anmälningsbenägenhet.
Denna återkommande argumentation finner dock inget stöd i den rapport som Sveriges Kvinnolobby tillsammans med Cedawnätverket tog fram för att granska hur Sverige lever upp till kvinnokonventionen. I deras skuggrapport Kvinnor i Sverige 2021 - E n granskning av hur Sverige lever upp till Kv innokonventionen framgår bland annat följande: "De senaste åren har endast 5 procent av anmälda våldtäkter lett till fällande dom.
Den låga andelen fällande domar i sexualbrottsmål påverkar benägenheten att anmäla brott. Enligt kvinnojourerna är förtroendet för rättsväsendet bland unga tjejer lågt och endast en bråkdel orkar med den process som en anmälan innebär. Detta gäller särskilt bland tjejer som lever med psykisk ohälsa, vilket dessa fall ofta rör sig om." Herr talman!
Det är under all kritik att unga tjejer har så lågt förtroende för det rättsväsen som Morgan Johansson ansvarar för att endast en bråkdel orkar med att ens anmäla. Kritiken från FN:s kvinnokommitté och Sveriges Kvinnolobby rörande hur regeringen efterlever kvinnokonventionen får anses vara befogad.
De brister som lyfts fram, inte minst rörande straffriheten för sexualbrott, har länge varit föremål för kritik från sverigedemokratiskt håll. Vi har påtalat denna utveckling samt kritiserat regeringen för bristande och uteblivna åtgärder. Herr talman!
Med detta sagt är min fråga till Morgan Johansson i detta inlägg ifall han instämmer i rapportens mening att unga tjejer har lågt förtroende för rättsväsendet han ansvarar för och att det i sin tur påverkar anmälningsbenägenheten samt vad han avser att göra för att motarbeta detta.
Tobias Andersson (SD):
Ministern väljer att fokusera mycket på samtyckeslagstiftningen, som om det skulle finnas någon motsättning mellan mig och Pontus Andersson och statsrådet i frågan. Vi står bakom denna lagstiftning. Morgan Johansson väljer också att berömma Sverige för att vi ofta rankas som ett av världens mest jämställda länder. Det är naturligtvis någonting som vi båda är stolta över. Men det finns ju andra listor, där Sverige också ofta tillhör toppskiktet, som kanske är mindre smickrande.
Det gäller exempelvis dödligt skjutvapenvåld och sexualbrott, det ämne vi är här för att debattera i dag. Sverige har haft en tendens att hamna alldeles för högt upp på den listan. För att vara så pass jämställt som man vill ge sken av att Sverige är sker det alldeles för många grova sexualbrott här.
Ledamoten Pontus Andersson redogjorde förtjänstfullt för statistiken rörande sexualbrott, både sett till antalet och till att anmälningsbenägenheten knappast kan påstås vara orsaken till den lavinartade ökning vi sett. Antalet anmälda våldtäkter har ökat med 40 procent under Morgan Johanssons tid vid makten, och varannan ung tjej räds att gå ut.
Detta är helt fruktansvärda data, som vilken justitieminister som helst borde känna stor vånda över att ha möjliggjort och misslyckats med att motverka. Om man frågar mig, herr talman, anser jag att det är direkt anmärkningsvärt att Morgan Johansson aldrig tycks ha rannsakat sig själv och den regering han företräder.
Om han hade gjort det borde han ha landat i slutsatsen att han och regeringen har misslyckats, att utvecklingen rörande såväl våld som sexualbrott fullständigt har havererat under hans styre och att han kapitalt har misslyckats med att hämma utvecklingen.
Antingen har Morgan Johansson rannsakat sig själv och regeringen och landat i denna korrekta verklighetsbeskrivning men ändock känt att ändamålet, makten, helgar alla medel och valt att sitta kvar. Han har på olika sätt, det ena mer desperat än det andra, försökt sminka den gris som är resultatet av hans och tidigare regeringars politik.
Antingen är det så, eller så har Morgan Johansson rannsakat sig själv och landat i att allt är bra och att regeringen är exceptionell. Alternativt har han aldrig ens förmått rannsaka sig själv.
Jag vet faktiskt inte, herr talman, vilket som är värst: en politiker som inser sina misslyckanden men avstår från att erkänna dem och avvärjer desamma eller en politiker som inte är kapabel att ens tillstå minsta svaghet. Kan Morgan Johansson våga tillstå, åtminstone en gnutta, att han och regeringen misslyckats på detta område?
Tobias Andersson (SD):
Om det inte är lagen om anställningsskydd är det vårdnadsbidraget som Socialdemokraterna använder för att beskriva de misslyckanden som regeringen har bidragit till att låta ske. Stefan Löfven valde att skylla på lagen om anställningsskydd när han fick frågor om sexualbrott, och nu väljer Morgan Johansson att flytta fokus till vårdnadsbidraget. Jag hade hellre behållit fokus på den här ytterst viktiga frågan.
Jag har gång efter annan under denna debatt ställt frågan om inte Morgan Johansson åtminstone lite grann kan ta på sig en skuld för att vi har sett den utveckling vi har sett.
Men när detta förs fram, när statistik förs fram, när jag citerar en rapport från Sveriges Kvinnolobby - detta kallade Morgan Johansson för övrigt för att jag bara slänger mig med uttryck; det var en rapport från Sveriges Kvinnolobby som jag tydligt citerade men som Morgan Johansson tycks ha missat - och när jag och Pontus Andersson belyser den allvarliga situation vi har i Sverige i dag när det kommer till sexualbrott kallar Morgan Johansson det för att vi svartmålar Sverige.
Han sätter ett stort likhetstecken mellan sig själv och Sverige. Jag älskar Sverige. Jag värnar om Sverige. Det är grundidén bakom mitt politiska engagemang. Själva grunden i mitt politiska engagemang bygger på en kärlek till Sverige som nation.
Men när jag kritiserar den politik som Morgan Johansson och regeringen har bidragit till att möjliggöra, de brister som finns och den utveckling som skett under hans tid som statsråd kallar Morgan Johansson det för att svartmåla Sverige - precis som att han skulle personifiera Sverige som nation eller som stat. Jag vänder mig emot det, herr talman.
Jag tycker att Morgan Johansson kan ta ansvar för sina egna misslyckanden i stället för att lyfta upp sig själv på en piedestal så hög att han likställer sig själv med Sverige som nation. Detta vänder jag mig emot.
Tobias Andersson (SD):
I efterdyningarna av regeringens budgetproposition, när den presenterades i höstas, uppstod det en debatt om avsaknaden av en riktad polislönesatsning. Såväl enskilda poliser som Polismyndigheten och Polisförbundet kritiserade regeringens uteblivna satsning på en särskild polislönehöjning, eftersom man upplevde att detta faktiskt hade behövts.
I Dagens Nyheter kunde man den 11 oktober bland annat läsa följande: "Höjda löner är, enligt polisledningen, avgörande för om målet ska kunna nås. Särskilt i Stockholm och andra delar av landet där det är dyrt att bo. Dessutom har myndigheten lovat mer pengar till såväl lokalpoliser till dem som jobbar på obekväma tider.
Men nu har de anställda fått besked om att de utlovade satsningarna inte ser ut att bli av. I regeringens höstbudget finns nämligen inget utrymme för riktade löneökningar." Regeringen försökte försvara sin snålhet med att det rörde sig om ett missförstånd alternativt att det var polisens eget fel att de inte fick den riktade satsningen.
Oavsett vilket kan det konstateras att polislönerna förtjänar att höjas, både för att den befintliga yrkeskåren förtjänar det och för att vi ska kunna attrahera fler till att söka sig till polisyrket och därmed höja polistätheten. Trots detta valde alltså regeringen att inte tillföra några medel för detta i sin budget. Herr talman!
Mot den bakgrunden var det ytterst positivt att den konservativa oppositionen kunde få gehör i riksdagen för sitt gemensamma budgetalternativ, vilket innebär kraftiga satsningar på rättsväsendet i allmänhet och polisen i synnerhet. Nu kommer polisen att få en riktad lönesatsning på hela 400 miljoner kronor 2022, vilket förhoppningsvis kan bidra positivt till polistätheten i Sverige.
Herr talman! Jag lämnade in min interpellation på detta tema innan vår budget fick gehör i kammaren. Mot bakgrund av att statsministern avgick ställdes den in. Sedan återkom jag i frågan, och då blev det ett fördröjt svar från statsrådet och så vidare. Nu debatterar vi äntligen frågan, även om det sker under lite andra förutsättningar än vad som var tänkt när interpellationen först väcktes i riksdagen.
Nu försöker Morgan Johansson i sitt svar förvisso belysa andra åtgärder som han och regeringen vidtagit, och som vanligt gjorde ministern sitt yttersta för att framhäva både sig själv och regeringen. I min interpellation frågade jag dock om det var Morgan Johanssons och regeringens uppfattning att polislönerna inte är i behov av att höjas, givet att de exkluderade en särskild polislönesatsning i budgeten. Herr talman!
Morgan Johansson pratar i sitt svar om behovet av en lönehöjning inom polisen, så där tycks vi vara eniga. Men han avstod från att beröra den särskilda polislönesatsning som regeringen motsatt sig. Varför har Morgan Johansson motsatt sig detta som både Polismyndigheten och Polisförbundet efterfrågat?
Och får polisen det bättre eller sämre av den riktade polislönesatsningen som nu blir verklighet tack vare Sverigedemokraternas, Moderaternas och Kristdemokraternas budget? Det är en enkel fråga: Får de det bättre eller sämre när vi riktar medel till deras löner för att förbättra deras arbetsmiljö och motivation?
Tobias Andersson (SD):
Det är nog få inom poliskåren som skulle ha framhävt Dan Eliasson på det sättet som Morgan Johansson valde att göra. Men jag stannar där. Jag har nu försökt få svar på en fråga som jag ställt upprepade gånger. Ministern har haft tre möjligheter att svara på den, och han får en sista. Jag ska inte brodera ut mitt anförande mer utan försöka vara så konkret och precis som möjligt så att jag inte förvirrar Morgan Johansson i hans möjlighet att svara.
Polismyndigheten får i år, tack vare vår budget, 400 miljoner i en riktad polislönesatsning. Allt annat lika - är detta bra eller dåligt för Polismyndigheten? Jag har försökt få svar på den frågan men har ännu inte fått det. Ministern kan svara ja om han bedömer att detta är bra för polisen, och han kan svara nej om han bedömer att de 400 miljonerna är dåliga för polisen.