KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag tror visst att vi kan vara eniga om att full sysselsättning är ett viktigt mål. Det är det viktigaste målet. Det vi är oeniga om är hur vi når det. Här är det en stor avgränsning.
Jag skulle vilja börja med att säga att jag tycker att det är mycket intressant att finansministern här i kammaren läser TT-meddelanden och just framhåller året 2006 som ett väldigt bra år och tar åt sig äran för det för alliansregeringen. Ja, det är jättebra att människor kommer ut i arbete och att vi får fler företagare och så vidare. Det kan vi också vara överens om.
Men såvitt jag kan erinra mig var det väl under ungefär de första nio månaderna av 2006 inte alliansregeringens politik som gällde. Det var väl först på slutet, från oktober någon gång. Man kanske ska ha respekt för att det var vår form av politik, den svenska modellen och våra värderingar som ändå har påverkat den sysselsättningsökning som vi nu har sett.
Jag kan också konstatera att för arbete och sysselsättning för invandrare, lågutbildade och deltidsarbetande människor i Sverige ska man arbeta inom tjänstesektorn. Själv tillhör jag kategorin lågutbildade. Jag kommer från industrin.
Jag och vi socialdemokrater tror att det viktigaste är att vi har en politik som är rättvis och inte skapar orättvisa, som detta förslag gör med sänkta sociala avgifter för vissa tjänsteföretag. Det blir inte konkurrensneutralitet på marknaden för företagen. Det skapar en osäkerhet.
När osäkerhet råder i ett land ökar risken för att människor inte vågar göra investeringar och byta jobb. Jag upplever att det kommer att vara Skatteverket som kommer att få mest sysselsättning med det här förslaget.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag tackar handelsministern för svaret. Jag upplever att svaret bygger på ett mycket seriöst arbete från handelsministerns sida.
Utifrån de medel som man har fått sig tilldelad, om än mindre än vad det var tidigare, försöker man i mångt och mycket för exportens del att göra så gott det går. Men det finns några saker. Jag ska börja med det som jag tycker är mycket bra. Det är det som handlar om exportlånet.
Det är positivt. Det är också ett arbete som påbörjades av den förre näringsministern. Det är väldigt bra att regeringen har anammat detta, utvecklat det och gått vidare med det. Det arbete som har gjorts under hösten är också bra.
Exportrådet har presenterat vad det handlar om, att göra analyser av affärsmöjligheter i fråga om länder som Brasilien, Indien, Kina, Polen och så vidare. Och man ska gå vidare med det. Men på något sätt känns det ändå som att det här inte räcker.
Vi kan ju konstatera - och där är vi väl också överens - att Sverige tappar marknadsandelar just vad gäller exporten. Då kan man känna en stark oro på flera olika sätt, bland annat utifrån att den utredning som är tillsatt ska ha ett år på sig, alltså ända fram till september 2008.
Ur ett företagarperspektiv och ur ett exportperspektiv hinner det hända mycket när det går ytterligare ett år innan vi ska ta ett steg framåt.
Med tanke på de neddragningar som är gjorda för Exportrådets räkning kan man inte låta bli att känna en viss oro för det som handlar om främst våra små och medelstora företag och deras möjligheter att komma ut på nya marknader. Exportrådet har ändå fått mindre pengar.
Vi vet samtidigt att det är de stora företagen som står för den största andelen av exporten. De tio största står för ungefär 38 procent. Är inte risken då att det är de små och medelstora företagen som blir drabbade vid den här neddragningen?
Det är egentligen tvärtemot vad ministern skriver i svaret, att regeringens arbete handlar om att förbättra förutsättningarna för de små och medelstora företagen. Det känns lite som att det inte riktigt går ihop. Man gör neddragningar på Exportrådet. Det är faktiskt färre människor i dag som arbetar på Exportrådet. Någonstans måste det påverka, och jag kan känna en viss oro för att det kan vara de små och medelstora företagen som blir drabbade.
Det finns också andra som känner oro utifrån de neddragningar som görs, inte bara på Exportrådet. Det gäller också de förändringar som regeringen gör vad gäller ambassader runt om i världen. För en svensk närvaro på andra marknader är det klart att det spelar roll.
Därför kvarstår både frågorna och den oro som vi känner utifrån Sveriges möjligheter och de små och medelstora företagens möjligheter att komma ut på nya marknader.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det är glädjande att handelsministern säger att vi ska ha svensk representation runt om i världen. Jag tackar för det, och jag känner att detta är oerhört viktigt. Vi kan förstå att det är det som de företagare som fanns med i Dagens Industri fredagen den 14 december också åsyftar.
Jag är väl medveten om att det är utrikesministerns ansvarsområde, men det finns ändå en koppling mellan närvaro i många i olika länder och det som beskrivs i Dagens Industri.
En annan fråga som också är intressant med tanke på gjorda neddragningar inom Exportrådet och de förändringar som har skett, gäller att handelsministern tar upp frågan om miljöteknikföretagens möjligheter att komma ut på nya marknader.
Det gäller också möjligheten för små och medelstora företag att växa i det perspektivet. Jag fick för ett tag sedan i riksdagen en tidning som heter Miljö & Utveckling. Där finns en del intressant att läsa. I slutet av tidningen finns frågor till Lars Rosell, ordförande i Swedish Environmental Technology.
Han svarar på frågor om möjligheterna att komma ut på nya marknader. En fråga som ställs är följande: "Men om inte staten aktivt stödjer exportsatsningar, hur blir det då tror du?" Svaret blir: "Utvecklingen kommer inte att gå lika fort.
Tittar du på hur andra länder i Europa använder EU-pengar så är de mycket mer offensiva - stat och företag arbetar ihop." Det är det som vi tror på som socialdemokrater. Det är där den stora skillnaden går mellan regeringen och oppositionen, det vill säga oss socialdemokrater.
När vi säger att vi vill jobba med företagande och export, det vill säga ett samarbete mellan staten och företagande, säger ministern att det i första hand inte är fråga om regeringen utan att det är fråga om företagen. Självklart ska företagen ut på export. Det är just samarbetet som spelar en roll.
Sverige är ändå ett litet land som ska klara sig i en alltmer globaliserad värld, en alltmer konkurrensutsatt värld - inte minst för våra företag. Om de små företagen ska få en möjlighet att växa och komma ut krävs samarbete mellan staten, samhället och företagen.
Det är därför vi har tyckt att branschprogrammen har varit så viktiga. Näringsutskottet fick besök för några veckor sedan av Exportrådet. Det här var en sådan sak som redovisades utifrån gjorda förändringar under 2007.
En sådan sak är att personal har fått sägas upp men också att branschprogrammen, de intensiva satsningar Sverige har gjort ut i världen, är mer eller mindre borta - precis som exportsäljarutbildningen.
I kombination med att vi tappar marknadsandelar känns detta oroande, även om ministern ger vissa signaler om att det ska vara representation runt om i världen.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det här är en viktig debatt och en viktig diskussion. Runt om i våra svenska skolor finns det alltför många små flickor och unga flickor som inte lyfter blicken bland alla sina kamrater. Anledningen till detta är de får möta ord som vi kan associera till prostitution på flera olika sätt.
Det finns, både i det svenska samhället och runt om i världen, alltför många människor som på olika sätt ser ned på, talar illa om och använder ord som inte är så snälla om de prostituerade. Vi fick ett tydliggörande från den föregående talaren.
Mänskliga rättigheter för de prostituerade är oerhört viktigt, men det handlar framför allt om synen på den prostituerade och synen på sexköp. Sedan har vi myten om den lyckliga kvinnan - hon finns inte. På 80-talet gjordes en utredning här i Sverige om hur man såg på de prostituerade.
Man kan sammanfatta det med att det inte handlade om några känslor över huvud taget. Det handlade enbart om att köpa en tjänst och att inte vidröra varandra. Jag tror att var och en här i kammaren förstår vilken attityd man då hade till den prostituerade. Sverige skiljer sig inte från något annat land i synen på de prostituerade.
Detta handlar också om kriminaliseringen av sexköp. Därför är det glädjande och bra att ministern tydliggör att det inte är önskvärt att få någon förändring när det handlar sexköp.
Men det kunde också vara intressant, inte minst med anledning av hur det ser ut i Europa, att höra om ministern är beredd att gå vidare och driva frågan om att sexköp ska vara kriminaliserat i hela Europa.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det är ju tråkigt om ministern känner sig lite överflödig i den här viktiga frågan och den här viktiga debatten. Jag tycker för demokratins skull och för de redskaps skull som vi har här i riksdagen att det väl är jättebra om man kommer från flera partier och debatterar och diskuterar en så här pass viktig fråga.
Med anledning av att Göran Lindblad är omnämnd är det positivt att han är närvarande och ger sin syn på den här frågan. Det är också positivt att det är flera som är med och vittnar om, från flera partier, hur viktig den lagstiftning vi har i Sverige om kriminalisering av sexköp är och att vi även fortsättningsvis ska leva upp till den.
Det är också den delen som är positiv i det svar som ministern har gett, och också att en utredning eller en särskild utredare ska tillsättas för att titta på detta inför framtiden och de problem som finns runt omkring kriminaliseringen. Det är klart att det till vissa delar handlar om att efterleva den lagstiftning vi har.
Det är bra att vi har fler poliser som kan arbeta med den här brottsligheten, men det är också viktigt att det fungerar i domstolarna när ärendena kommer dit. Med tanke på hur vi driver frågor i ett europeiskt perspektiv vill jag påminna om när vi i Sverige införde bilbälteslagen. Vi gjorde det eftersom vi tyckte att det var viktigt att minska dödsolyckorna och skadorna.
När vi då var ute i världen pratade vi naturligtvis positivt om den lagstiftning som vi hade infört. Jag hoppas att regeringen på samma sätt pratar positivt om kriminaliseringen av sexköp i ett internationellt perspektiv.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Vårdnadsbidraget ses av många som ett stort steg bakåt i tiden, tillbaka till kanske 50-talet, med tanke på den syn man har på familjebildning och jämställdhet. Lite skrämmande är det att en svensk regering på 2000-talet väljer att göra den typen av reform.
Jag bor i Uppvidinge kommun i Småland. Där ska man från och med halvårsskiftet 2008 införa vårdnadsbidrag.
Det lite förvånande och också märkliga är att man i går i en direktsänd debatt i lokalradion kunde höra det centerpartistiska kvinnliga kommunalrådet säga att de inte riktigt vet hur många föräldrar som kommer att ta del av vårdnadsbidraget, men hon hoppades att det kanske skulle bli 25-30 stycken.
Detta sade hon som svar på journalistens fråga. Som radiolyssnare blir man förvånad. Är det på det sättet man planerar reformer och en utveckling av kommunen? Kommunalrådet ville nämligen också föra fram att införandet av en sådan reform handlade om valfrihet och utveckling.
Att då inte göra någon konsekvensanalys av reformen och vilken betydelse den får är, som LiseLotte Olsson påpekade i sitt inlägg, märkligt. Detta är en bild av verkligheten. Man har inte gjort några analyser av vad detta får för betydelse för kommunen om man hoppas att man får så här många barn.
Den tjänsteman som är ansvarig hos barn- och utbildningsnämnden har i dag inte fått en enda förfrågan från någon förälder. Det är ungefär tre och en halv månad kvar tills man ska införa den här reformen. Det skapar också osäkerhet för mig som är medborgare i kommunen. Hur ska det bli i framtiden, och hur blir det med förskolan? Man måste väl ändå ha tänkt igenom detta?
Någonstans går detta också tydligt att utläsa ur ministerns svar. Det är ju inte bara i kommunen man inte har gjort någon konsekvensanalys, utan man har inte gjort det i regeringen heller. Ministern säger mycket tydligt i svaret: "Det är svårt att förutse hur många kommuner som kommer att välja att införa vårdnadsbidrag och hur det kommer att utformas i den enskilda kommunen."
Det är precis detta som LiseLotte Olsson efterfrågar i sina tre punkter. Vad blir det för konsekvenser? Vad gör man för samhällsanalys, och vad gör man för analys av hur detta slår för jämställdheten?
Det kan vara intressant att höra när nu ministern kommer tillbaka med ett nytt inlägg om han lite mer kan peka på de eventuella konsekvenser detta får i stället för att bara köra på i ett bakåtsträvande som för Sverige och framför allt kvinnor ett steg bakåt i tiden, där de ska stå hemma vid spisen och laga mat till familjen.
Vad kommunalrådet i Uppvidinge också sade var: Kvinnor känner kanske ett större intresse av att vara hemma med sina barn. Jag är inte helt övertygad om det. Jag tror att i dagens moderna samhälle på 2000-talet vill mammor och pappor dela lika på omsorgen om barnen.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Ministern säger att vi vill införa system där föräldrarna inte får bestämma själva. Det där är lite märkligt. Det är ju bara en del i retoriken, för det är inte alls sant. Vi har ingenting emot att föräldrarna bestämmer själva. Det vi har synpunkter på är att samhället går in och subventionerar eller, rättare sagt, lämnar bidrag för att någon avstår från att arbeta.
Det är väl lite grann det som är syftet och andemeningen i interpellationssvaret, med anledning av mer tid till barnen. Vi kanske kan vara överens om, regeringen och oppositionen, att vi vill ha ett mer jämställt samhälle. Då kan man fundera över något.
Vi vet av erfarenhet, exempelvis från Norge som det tidigare har refererats till, att det är kvinnorna som har valt att vara hemma. Unga flickor och pojkar utbildar sig i skolan.
Vi vill, för att vi ska vara i framkant vad det gäller tillväxt och utveckling, också att många ska ha en bra och hög utbildning för att vi ska klara konkurrensen. Hur kan det då komma sig att det ena könet, när de har utbildat sig färdigt och ska bilda familj, förmodligen ska välja att stanna hemma och det andra ska arbeta? I det här fallet är det ganska sannolikt att det blir pappan som då ska arbeta.
Vi tror inte på den modellen. Vi tror att det i Sverige i så fall blir precis som i Norge. Det handlar om de unga tjejerna som av olika anledningar har valt att inte vidareutbilda sig. De ser det här som en möjlighet att få en ytterligare inkomst. Det är väl det som är mest i skrämmande i förslaget med vårdnadsbidraget.
Jag anser fortfarande att det är ett steg bakåt för jämställdheten.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag skulle vilja börja med att ta upp någonting som vårdpersonalen i Ljungby kommun fem dagar efter den senaste stormen fortfarande jobbade med. Så här kunde det låta: Du har nu plats 87 i kön. Du har nu plats 84 i kön.
Det handlade om pensionärerna, nästan hälften av dem som hade trygghetslarm i Ljungby kommun. Trygghetslarmet blev utslaget under den senaste stormen. Tant Agda i Agunnaryd känner en trygghet i sitt boende därför att hon har ett trygghetslarm. Hon har fått den bedömningen att hon är i behov av ett trygghetslarm.
När det är stormigt ute och när SMHI har gått ut med en klass 2-varning upphör tant Agdas trygghetslarm i Agunnaryd att fungera på grund av att också masterna påverkas när strömmen slås ut.
Om man inte ser över och sköter masterna och reservaggregaten - det är det som det i grund och botten handlar om - funkar inte systemet. Jag tycker att det är allvarligt att detta händer år 2008 i Sverige.
När vi på en annan plats i Kronobergs län hade stormbyar kring 25-28 sekundmeter, som förmodligen är någonting som vi får vänja oss vid, började det brinna i ett snickeri. Då kunde inte ägaren till det här lilla snickeriet ringa 112. Det gick inte att ringa 112.
Han fick sätta sig i bilen och köra i ungefär 15 minuter för att kunna larma. Snickeriet brann ned. Det var en himla tur att elden inte spred sig så att bostadshus och människor blev skadade.
Nu var det materiella ting som brann ned, men det är ändå människor som har sin utkomst utifrån det här lilla snickeriet. Detta kan aldrig vara acceptabelt. Jag kan göra en jämförelse. För en månad sedan var jag ute på uppdrag för riksdagens räkning i ett annat land. Jag ville då ha lite kontroll och koll på vad som hände i Sverige.
Då kunde jag via min mobiltelefon ladda ned och titta på Smålandsnytt . Det tycker jag är fantastiskt. Vilken teknikutveckling vi har! Men när det stormar klarar vi inte 112, och vi klarar inte trygghetslarmen.
Utifrån det svar som jag har fått av ministern kan jag utläsa att det här visst är ett bekymmer, men ministern kan inte tänka sig att gå så långt som att vi skulle sätta in en form av ersättningssystem när det gäller Telia och telefonin på samma sätt som vi har på elsidan, alltså utifrån att money talks .
Det blir dyrt att vänta med beredskapen och att göra de här åtgärderna. Då kanske man är snabbare med att komma i gång. Jag upplever, utifrån vad ministern sade i den tidigare interpellationsdebatten, att alla ska ha rätt till telefoni. Det tycker jag också gäller trygghetslarm och att vi ska kunna ringa 112 var vi än bor i Sverige när det krisar och när det stormar.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag blir lite förvånad när jag hör ministern ifrågasätta att ett vitessystem liknande det som finns på elsidan ska införas. Ångrar infrastrukturministern att vi under förra mandatperioden införde detta system gentemot elleverantörerna när de faktiskt inte skötte sig mot kunderna?
Med tanke på den tidigare debatten om fast mobil säger man att det kan skapa vita geografiska områden. Är det inte det som håller på att hända? Är det inte det den tidigare debatten i dag handlade om? Jag har lite svårt att förstå hur det går ihop utifrån den bild ministern försöker skapa. Det är inte sagt att den rätta lösningen är att införa ett vitessystem.
Ministern presenterar inte något annat som faktiskt gör så att problemen inte uppstår. Självklart ska vi ha robusta system, men de finns inte när 15 000 kronobergare är utan el efter den senaste stormen.
4 000 var utan telefoni på morgonen. Efter stormen Gudrun funkade inte elsidan. Sedan dess har vi skärpt kraven med hjälp av vitessystem. Jag upplever att det nu funkar bättre.
Eon hade redan på fredagskvällen när stormvarningen kom från SMHI en beredskap på 700 personer som kunde gå ut. De hade helikoptrar på plats. Vad hade teleoperatörerna? Vad vi vet ingenting. Det enda besked vi fick var att de hade förberett och gjort vad de ska.
Om de hade förberett sig och gjort det de skulle hade förmodligen inte tant Agda i Agunnaryd blivit utan sitt trygghetslarm. Då hade det väl inte slutat att fungera. Det är samma sak om vi hade skapat det robusta systemet. Det spelar inte någon roll hur många operatörer som finns. Det måste handla om att det ska fungera. Man får väl resonera ihop sig om att hitta en lösning.
Kan det vara så enkelt vad gäller att ringa 112 - snickeriet som brann ned därför att det inte gick att ringa 112 - att marknaden styr? Från SOS sida handlar det om att de inte har tillgång till de så kallade källkoderna som behövs för att systemen ska harmoniseras.
En mast kan sluta att fungera, på grund av att det inte finns ett beredskapssystem liknande det som finns på elsidan. De vill ju inte betala böterna. Om det inte finns på andra sidan finns inte människor i beredskap som ser till att masterna och elaggregaten blir påfyllda när strömmen tar slut. Det gäller att ha system så att detta fungerar.
Elsidan har lyckats med detta och går framåt. Anledningen är förmodligen det krav som Sveriges riksdag har ställt och det vite som har införts. Det finns inte för teleoperatörerna. Enskilda drabbade bryr sig inte om hur många operatörer det finns i området. De vill att det ska fungera. Det måste vara fråga om att se människan - inte operatörerna.
Det är märkligt att ministern säger att det inte går att lösa detta på grund av att det är för många operatörer. Jag tror tvärtom. Samla ihop alla inblandade parter och säg åt dem att lösa detta eftersom riksdag och regering inte accepterar att människor hamnar i dessa situationer bara för att det blåser kraftigt, för att det finns en storm 2-varning. Det kan inte vara acceptabelt i Sverige 2008.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Om ett par timmar ska jag åka hem till Kronoberg. Jag ska ta detta med mig hem till den som fick sitt företag nedbrunnet såväl som till dem som har varit utan telefoni i ett antal dagar. Det gäller även pensionärerna i Ljungby kommun.
Åsa Torstenssons partikamrat och kamrat i regeringen, jordbruksministern, bor i samma område och var också drabbad av samma avbrott precis som kommunalrådet, centerpartisten Carina Bengtsson. Hon är oerhört upprörd över det hon ser hända.
Jag ska ta med mig detta till "de mina", som ministern säger. Jag är inte helt övertygad om att de är fullt ut nöjda. Ministern säger att hon förstår att det finns ett problem och att operatörerna och PTS får lösa detta. Ministern själv tänker inte göra något större och kraftsamla för att hitta en lösning.
Det framkom i svaret att större delen av befolkningen inte drabbades. Men det spelar ingen roll därför att en del av befolkningen blev drabbad. Det är allvarligt om man är drabbad och inte kan ringa 112 eller att trygghetslarmet inte fungerar. Samtidigt sade ministern i sitt svar att vi ska vara realistiska. Ja, vi försöker vara realistiska. Jag tror att många människor som bor på landsbygden, i glesbygden eller strax utanför en stad är realistiska.
De försöker lösa problemen när de uppstår. Men det står i svaret att vi är ett stort land - och då får man ungefär skylla sig själv om man har bosatt sig i glesbygden, för där är det kanske elavbrott med jämna mellanrum. Ja, om det skulle vara ett riktigt katastrofläge, men nu var det en storm som slog ut telesystemet.
Men låt oss säga att det är någon annan som slår ut vårt telesystem vid ett annat tillfälle, ska vi verkligen vara så sårbara? Jag upplever att ministern accepterar det.