Roza Güclü Hedin (S):
Jag vill också tacka ministern för svaret på min interpellation. Och jag vill börja med att berätta varför jag ställde den här interpellationen till ministern. I mitten av september såg jag att en ny Facebooksida hade startat: Matkassen. För er som inte vet vad det är kan jag säga att det är en sida som sköts och drivs helt ideellt av några personer som från början fick en idé om att skänka en fredagsmyskasse till en behövande barnfamilj.
Därför startade sidan där privatpersoner agerar givare och hjälper andra med det mest grundläggande. Gensvaret blev enormt. Om man går in och läser på sidan kan man se att de hittills har hjälpt över 1 400 barnfamiljer på tre månader med det som man kan tycka borde vara självklarheter.
Det handlar om mammor och pappor som behöver mat, välling, blöjor, kläder och leksaker till sina barn, människor som har det ekonomiskt kärvt, som har hamnat mellan stolarna, är utförsäkrade, sjukskrivna eller ensamstående med små marginaler. Herr talman! Jag vill inte stå här i dag och dra några snyfthistorier. Men jag kan inget annat än att bli ledsen.
Det jag pratar om är verkligheten, och utvecklingen är oroväckande. När jag såg omfattningen av det som skedde på den här sidan blev jag arg. Vissa påstår att det inte finns någon barnfattigdom, att debatten är överdriven. Jag vill att ministern svarar på en sak: Är dessa 1 400 barnfamiljer på låtsas? Är deras livssituation tagen ur luften?
Och, framför allt, är detta något ministern tar på allvar och vill göra någonting åt? Ministern säger i sitt svar att regeringen ser budgetpropositionen som mycket offensiv och att efterfrågan ska stimuleras genom att stärka hushållens ekonomi. Och det gör man - klassisk moderat politik - genom att sänka skatterna, vilket leder till en minskning av offentlig sektor, en minskning av skolan och en minskning av tryggheten.
Jag blir provocerad när jag har facit i hand. Anders Borgs stimulans gynnar inte dem som i dag står utan jobb: våra pensionärer och de med sjukersättning eller försörjningsstöd. Snarare stimuleras en klyftökning. Stimulansen gynnar uppenbarligen inte de 1 400 barnfamiljer som behöver samhällets och andra medmänniskors stöd för att klara sin vardag.
Det är nog faktiskt bara Anders Borg och den borgerliga regeringen, herr talman, som tror att verkligheten är en annan. De anser kanske inte att det är deras ansvar. Det är kanske den arbetslöse, den sjuke och pensionären som bör kämpa lite extra för att få vardagen att gå ihop. De blundar för en mängd människor, närmare bestämt de 400 000 arbetslösa i vårt land.
Det är nästan 10 000 arbetslösa i mitt län Dalarna som trots regeringens politik fortfarande står utan jobb och sysselsättning. Arbetslösheten är historiskt hög. Situationen i den svenska skolan är under all kritik. Barnen får inte det stöd de behöver i skolan för att klara sin skolgång. Det är färre som studerar vidare på högskolan. Bara i Dalarna har antalet utbildningsplatser de senaste två åren minskat med över 1 000 platser.
Skattesänkningar inger ingen tröst, Anders Borg, när vi ser att klyftorna ökar i landet och att allt fler hamnar i utanförskap och försörjningsstöd. Frustrationen ökar hos dem som förväntas kunna utföra ett bra arbete inom offentlig sektor: socialarbetare, undersköterskor och alla lärare. Politiken måste utgå från verkligheten. Något annat är ett svek mot dem som varje dag vaknar och inte har någon sysselsättning eller något arbete att gå till.
Vilken verklighet lever finansministern i, herr talman?