Finn Bengtsson (M):
Det är alltid lika fascinerande att ta del av vänsterretoriken när det gäller att tala om de ojämlika villkoren framför att se till hur en större kaka ska fördelas. Jag drar mig ständigt till minnes citatet från en äldre vänsterprofil - jag tror i och för sig att det var en socialdemokrat - som uttryckte sig ungefär så här: Armod fördras förvånansvärt lätt, om det bara delas lika av alla. Här ligger egentligen grunden till det vi i dag kallar jantelagen.
Man ser först till något slags orättviseperspektiv innan man försöker fundera över hur vi ska kunna skapa så mycket som möjligt och sedan rättvist fördela det. I exemplet som interpellanten Ulla Andersson tar fram beskrivs det som att Stockholms län har fått en oförtjänt vällovlig tilldelning av en förtjänstfull politik av regeringen genom att man har fått den största andelen höginkomsttagare.
Sedan jämför man detta med att man i Gävleborg har fått mindre i plånboken än denna stockholmare, som har fått det bättre enligt denna utredning. Interpellanten hade fler exempel. Nu är det så att vi har en överenskommelse politiskt i landet om en progressiv skatteskala. Det innebär att de som nu har större inkomster också betalar mer i skatt relativt sett. Är det någonting som Ulla Andersson vill ändra på? kan man fråga sig.
Den andra fråga som kommer fram är om stackaren i Gävleborg egentligen har fått det sämre. Jag tror inte att det är så. Jag tror att man har fått det bättre även i Gävleborg. Men det är klart att man kan ha fått det sämre än stockholmaren relativt sett. Då kommer jantelagen fram.
Därför skulle jag också vilja ställa frågan till finansministern, som har avgivit ett svar som jag tycker är väldigt konkret på den här punkten, om det är så att finansministern först och främst avser att minska de regionala skillnaderna till varje pris, även om det försämrar för det stora flertalet av den svenska befolkningen, eller om målet för regeringens politik är att göra det så bra som möjligt för så många som möjligt för att sedan kanske rätta till fel på marginalen.
Jag förvånar mig också över att man kan ha så olika formler för medborgarnas tillväxt som den interpellanten ger uttryck för och den som kontrasteras i svaret från finansministern.
Den alltmer tynande vänsterideologiska idén om ett högskattesamhälle som fråntar medborgarna ekonomisk styrka och ger ett minskat eget ansvar och därmed individuell isolering inom kollektivets dunkla ansvar för att främja var och en står här som jag upplever det, fru talman, i bjärt kontrast mot en satsning på att först göra det så bra som möjligt för så många som möjligt.
Den nya regeringens politik har en väldigt tydlig inriktning på att satsa på låg- och medelinkomsttagarnas förbättring. Att man fortfarande kan göra jantelagen gällande i denna kammare på detta sätt är för mig häpnadsväckande och förvånande.
Jag skulle gärna vilja be interpellanten utveckla tankarna om hon verkligen tror att svenska folket generellt sett har fått det sämre under såväl en högkonjunktur som en borgerlig regering, eller om det är så att det stora flertalet har fått det mycket bättre och att det utifrån det perspektivet sedan är bättre att fundera över att rätta till de eventuella fel som kan finnas på marginalen.
Eller ska vi börja med att ifrågasätta den politik som uppenbarligen har fört ett stort flertal människor från utanförskap in i gemenskapen som arbetande? Detta finns det tydliga belägg för. Inte bara högkonjunkturen utan även regeringens politik har givit rätten till del av detta.
Eller ska vi börja igen med en högskattepolitik som kanske leder till att allt fler hamnar i utanförskap och att kilarna kommer att sättas in på ett sätt som vi känner igen från tidigare socialdemokratiska regeringar med stöd av Vänstern? Tycker inte interpellanten att det är lite intressant att se en utveckling som den vi just nu har i det här landet, där allt fler kommer i arbete och - som avslutningsvis beskrivs i finansministerns svar - ger en helt annan analys över det långsiktiga perspektivet.