John Widegren (M):
Vi ska nu debattera miljö- och jordbruksutskottets betänkande 14 Livsmedel s politik . Först av allt vill jag yrka bifall till reservation nummer 10. Det finns en hel del att tala om när det kommer till livsmedelspolitiken i Sverige i dag.
Det handlar inte bara om hur vi jobbar med livsmedelskontroll på våra myndigheter och våra företag utan även om livsmedelsberedskap i ett alltmer ansträngt världsläge. Jag tänker i princip låta hela mitt anförande gälla just frågan om livmedelsberedskap och livsmedelsförsörjning. Vi ser just nu ett ganska ansträngt länge runt om i världen.
Vi ser hur länder har börjat att sluta sig när det handlar om livsmedel och insatsvaror till livsmedel. Det handlar om att förse sig själva med åkermark för att producera livsmedel till sin egen befolkning. Vi såg i höstas hur Ryssland drog ned på exporten av till exempel gödselmedel.
Vi har sett hur gastransporter från Ryssland till Europa för framställning av mineralgödsel har varit bristfälliga. Det har senare lett till en mindre tillverkning av mineralgödsel i Europa med kraftigt ökade priser som följd. Intresset för att köpa mineralgödsel har minskat i takt med att priserna har gått upp.
Vi ser hur Sverige, Europa och EU är beroende av växtskyddsmedel från den aktiva substansen vi många gånger får från Kina. Det är världsledande när det kommer till det aktiva substanserna i växtskyddsmedel som vi använder i Europa. Vad händer vid ett mer ostabilt världsläge med den produkten?
Vi ser hur Indien och Kina dammsuger marknaden när det kommer till mineralgödsel och försöker att skaffa så mycket som möjligt för sin egen skull, såklart. Vi ser helt enkelt hur land efter land ser till att stärka sin egen livsmedelsproduktion och vara först på bollen. Ett rike ska värna sina gränser och förse sina medborgare med mat.
Det är de jätteviktiga delarna i ett fungerande land. Det gäller särskilt i ett världsläge som blir alltmer instabilt. Herr talman! Hur ser det då ut i Sverige? Fortsatt är ungefär varannan tugga som vi äter importerad. Beredskapslagren när det kommer till utsäde, mineralgödsel, växtnäring och drivmedel finns inte.
Dem har vi avskaffat. Jag menar inte att det är den här regeringens fel att de lagren inte längre finns. Det är många regeringars ansvar tillbaka att inte de lagren finns. Men den här regeringen har varit väldigt duktig på att slå sig för bröstet med att de har infört livsmedelsstrategin och nu tre handlingsplaner till livsmedelsstrategin. Ändå står vi nu här när världsläget är mer instabilt än vad det har varit på väldigt länge.
Vi såg redan vid torkan 2018 hur länder runt om i Europa slöt sig alltmer. Vi ser det tydligt nu också i ett försämrat världsläge. Herr talman! Jag är uppriktigt sagt orolig. Det är inte nog med att vi nu har brist på insatsmedel för den svenska primärproduktionen när det kommer till livsmedel.
De otroligt höga kostnadshöjningar som vi just nu ser bidrar också till att den positiva anda som har funnits hos svenskt jordbruk verkligen är på väg nedåt. Det är väldigt olyckligt. Vi har våra slättjordbruk i Östergötland, Västergötland och Skåne. De jordbruken kommer att köra på som vanligt och producera livsmedel.
Men vad händer med allt jordbruk ute i de lite mindre gynnsamma områdena där man inte tar samma skördar, som redan från början har en sämre förutsättning beroende på jordmån och odlingsbetingelser för att ta lika höga skördar? Vad händer i de områdena? Kostnadsläget är så extremt högt för de bönderna, och de väljer att stå över med sin livsmedelsproduktion det här året. Jag tror tyvärr, herr talman, att de aldrig mer börjar igen.
Då har vi förlorat det jordbruket ute i de lite mindre gynnsamma områdena. Det är då det börjar bli riktigt allvarligt. Det är jordbruk som till stor del är otroligt viktiga för den biologiska mångfalden. Det är här vi ser mycket av våra naturbetesmarker. Det är här vi har våra brytningsbygder mellan jord, skog och betesmarker. De är otroligt viktiga.
Det är också de sista procenten. Merparten av livsmedlen produceras i de stora jordbruksområdena. Men det är de sista procenten som vi producerar ute i kantområdena. De är så viktiga. Därför får vi inte förlora dem. Det är inte så att det är något nytt att det börjar att knaka med livsmedelsproduktionen i de här områdena. Det beror också på en ganska dåligt förd rovdjurspolitik under många år.
Det är många gånger de här områdena som är hårdast drabbade av den politiken. Men de har såklart också haft en bristfällig lönsamhet under lång tid. Här har vi verkliga problem när det kommer till livsmedelsförsörjning och livsmedelsberedskap. Ska Sverige lyckas med att öka produktionen är den trend vi har nu väldigt dålig. Det är regeringen som är svaret skyldig: Hur ska vi stärka svenskt jordbruk i den otroliga likviditetskris som vi just nu befinner oss i?
Det är den stora frågan. Den faller tillbaka på regeringen. Jag hoppas att regeringens representant här i dag, som vi ändå får kalla den socialdemokratiska ledamoten, har svaren på det. Det går inte att som landsbygdsministern säga: Jag följer utvecklingen och har nära kontakt med näringen. Om en och en halv månad ska vi ju så det som vi ska skörda hösten 2022.
Har det då inte funnits likviditet nog att köpa insatsmedel kommer man inte att så det här årets livsmedelsproduktion. Det finns en stor risk att vi då sänker livsmedelsproduktionen i Sverige 2022. Det är jag orolig för på riktigt, herr talman. Vi ser, precis som jag började att tala om, att vi har ett alltmer osäkert läge.
Vi riskerar att flera länder kommer att sluta sig och först och främst se till sig själva. Här har vi att jobba med, herr talman. Jag tycker att jag har fått möjlighet att säga några väl valda och allvarliga ord om livsmedelsberedskap och livsmedelsförsörjning, och jag ser fram emot fortsatt debatt.