Tobias Billström (M):
Christina Höj Larsen har frågat mig vilka initiativ jag är beredd att ta för att Migrationsverket och migrationsdomstolarna ska tillämpa svensk rätt i enlighet med Europakonventionen och de domar som Europadomstolen avkunnar. Christina Höj Larsen har också frågat mig vilka initiativ jag är beredd att ta för att Sverige inte ska utvisa människor till länder där de riskerar tortyr och för att svenska myndigheter ska vara skyldiga att följa upp vad som sker med flyktingar som utvisats.
Jag vill inledningsvis hänvisa till vad jag nyligen har uttalat i mina svar på angränsande frågor från Eva-Lena Jansson och Anita Brodén . Jag vill också påminna om att Europakonventionen gäller som svensk lag och ska tillämpas av svenska förvaltningsmyndigheter och domstolar.
Som jag tidigare sagt här i kammaren har regeringen ett ansvar för att fortlöpande se till att Sverige lever upp till sina internationella åtaganden och för att den lagstiftning som enskilda förvaltningsmyndigheter och domstolar har att följa och tillämpa är i överensstämmelse med till exempel Europakonventionen. Jag följer därför noga utvecklingen av praxis både internationellt och nationellt för att bevaka att lagstiftningen lever upp till de krav som ställs.
Det är en uppgift för Migrationsverket och migrationsdomstolarna att ta ställning till vilken inverkan Europadomstolens domar kan ha på handläggningen och prövningen av ärenden och mål på migrationsrättens område. Migrationsöverdomstolen kan som prejudikatsinstans i ett överklagat mål meddela vägledning för rättstillämpningen.
När det gäller frågan om att inte utvisa människor till länder där de riskerar tortyr kan jag konstatera att Migrationsverket och migrationsdomstolarna efter en individuell prövning i varje enskilt fall ska ta ställning till om det finns grund för uppehållstillstånd. I den prövningen beaktas de rådande förhållandena i den sökandes hemland.
En avvisning eller utvisning av en person förutsätter enligt utlänningslagen att personen i fråga inte är i behov av skydd och inte heller av andra skäl ska beviljas uppehållstillstånd i Sverige. Ett beslut om avvisning eller utvisning får aldrig verkställas till ett land där utlänningen riskerar tortyr. Det finns därför också möjligheter i utlänningslagen att avbryta verkställigheten av ett slutgiltigt beslut om utvisning eller avvisning om det har inträffat nya omständigheter i det enskilda fallet.
En viktig utgångspunkt för att avgränsa den nationella asylprocessen och för att säkerställa att den har ett tydligt slut är att ett ärende är avslutat för svenska myndigheters del när en avvisning eller utvisning har verkställts. Jag anser att den utlänningslag och den instans- och processordning som en enig riksdag beslutade om 2005 ger goda förutsättningar för att de som söker asyl i Sverige får det skydd de behöver.
Det är naturligtvis viktigt att myndigheterna har tillgång till tillförlitlig information om förhållandena i olika länder när de gör sina skyddsbehovs- och riskbedömningar. I torsdags gav regeringen Migrationsverket i uppdrag att göra en översyn av verkets databas för rätts- och landinformation, Lifos. Uppdraget lämnades som en del av ramöverenskommelsen med Miljöpartiet om migrationspolitiken.
Mot den här bakgrunden bedömer jag att det inte finns behov för regeringen att nu ta några ytterligare initiativ med anledning av de frågor som Christina Höj Larsen har ställt i interpellationen.