KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mattias Jonsson (S):
Jag kan inte låta bli att gå in i den här debatten också, för arbetsmiljöfrågan är oerhört viktig och oerhört central om vi ska föra diskussionen om att man ska orka jobba tills man är 65 år. Utöver det handlar diskussionen om att kunna stanna ännu längre i arbetslivet för att klara av pensionssystemen.
Klarar vi inte arbetsmiljön, utan människor slits ut vid kanske 58-59 år och inte orkar jobba längre, blir det än viktigare att lägga fokus på detta. Som IF Metallare såg jag innan jag kom in i riksdagen och jobbade inom det området en stor oro för de neddragningar som skedde från att ni kom till regeringsmakten 2006.
Vi hade innan ni tillträdde ungefär 1,1 inspektörer per 10 000 anställda i det här landet. Det har minskat till att i dag vara 0,62 inspektörer per 10 000 anställda. Man kan jämföra med Norge - regeringen brukar vara rätt duktig på att jämföra med andra länder - där man har ungefär 1,7 inspektörer per 10 000 anställda.
IF Metall har lämnat över en lista med namnunderskrifter till Hillevi Engström. Jag tror att det är ca 32 000 namn på den listan. Frågan är om regeringen och arbetsmarknadsministern ställer sig bakom nolltolerans på våra arbetsplatser, vilket listan med namnunderskrifter handlar om. Arbetsplatserna har fått en på många sätt tyngre, tuffare och jobbigare situation.
Det är fler tillfälliga anställningar. Fler bemanningsföretag finns representerade på arbetsplatser, och bevakningen av arbetsmiljön är dålig. De som jobbar i bemanningsföretag får ofta tunga uppgifter och dålig bevakning av arbetsförhållandena. Det är också en fråga som är viktig att fokusera på. Katarina Brännström stod här i talarstolen och sade att det är en sanning med modifikation vad som har blivit bättre eller sämre.
Jag vill ställa en fråga om det resonemanget. Håller Katarina Brännström med om att det ska vara samma resonemang inom polisen? Innebär färre poliser att det blir fler uppklarade brott? Tror Katarina Brännström likadant när det gäller skolan, att färre lärare ger bättre undervisning och bättre resultat? Jag tror inte det.
Jag tror att vi måste satsa resurser på Arbetsmiljöverket, se till att vi stärker upp med fler inspektioner och se till att informationen kommer ut tydligt så att vi minskar antalet tillbud i form av dödsolyckor och arbetsplatsolyckor så att vi kan ha ett hållbart arbetsliv i det här landet. Frågan till arbetsmarknadsministern är alltså: Hur ställer du dig till att lägga in mer resurser för att uppnå nolltolerans? Ställer du dig bakom målet om nolltolerans runt om på våra arbetsplatser?
Mattias Jonsson (S):
Resonemanget kan verka statiskt när vi talar om siffror, men det går inte att komma ifrån det faktum att det skett nästan en halvering av antalet inspektörer utifrån det man beräknar, nämligen per 10 000 anställda. Det är klart att det då inte kan bli bättre inspektioner. Det är svårt att se att det sker en bättre bevakning av arbetsmiljön med en halvering av inspektörerna.
Det resonemanget har jag svårt att förstå. Det är inget unikt för denna debatt, utan det brukar i debatter låta att det skjutits till resurser. Ja, men först har man dragit ifrån rejält och sedan lägger man till något någon annanstans och kan därmed argumentera att man lagt till resurser. Det håller inte. Låt mig återgå till frågan.
Är det så att regeringen ställer upp på, jobbar aktivt för och lägger upp en plan gällande en nollvision för dödsolyckor på våra arbetsplatser? Ställer sig regeringen bakom det och vill jobba aktivt för det? Det skulle jag gärna vilja ha svar på.
Nu får jag väl inget svar, men jag frågar ändå Katarina Brännström, utifrån mitt resonemang: Skulle det vara samma sak med polis och lärare, att om man drar ned antalet poliser och lärare klaras fler brott upp och uppnås bättre resultat i skolan? Nej, naturligtvis inte, och så är det förstås också på arbetsmiljöområdet. Därför är den frågan central.
Nollvisionen är en viktig fråga. Är regeringen beredd att satsa ytterligare resurser för att stärka Arbetsmiljöverket så att de kan genomföra fler inspektioner och ha en bättre bevakning på våra arbetsplatser?
Mattias Jonsson (S):
Jag kan konstatera att frågan jag ställde inte berördes med ett enda ord.
Jag ställde väldigt tydligt en fråga om att från 2007 har Arbetsförmedlingen betalat tillbaka ca 18 miljarder, pengar som skulle ha kunnat användas till insatser för arbetslösa i form av utbildningar för att matcha de behov som finns på arbetsmarknaden, för de företag som efterfrågar en viss kompetens.
I går fick jag reda på att en kille söder om Göteborg hade fått erbjudande om ett jobb som bussförare. Hade Arbetsförmedlingen kunnat erbjuda honom att hjälpa till och stötta honom helt eller delvis med ett busskort hade han kunnat få ett jobb, dessutom ett garanterat jobb.
Men pengarna kan och får uppenbarligen inte användas för att hitta lokala flexibla lösningar för att möta det behov som finns på den lokala arbetsmarknaden, och det beror på regeringens hårt reglerade styrning av Arbetsförmedlingen. Sedan kan man säga att arbetsförmedlingarna nog gör så gott de kan. Ja, de gör ju det.
Men regeringen ser till att bakbinda arbetsförmedlingarna så att de inte kan utföra det som de borde vara satta att göra, att se till att hitta lösningar för dem som är arbetslösa. Det är snarare så att Arbetsförmedlingen har fått rollen att kontrollera arbetslösa i stället för att hitta lösningar så att de kommer in på arbetsmarknaden. För Göteborgs del är det en hög siffra i dag. 25 000 personer går arbetslösa.
Hade de 120 miljoner som nu betalas tillbaka till staten kunnat användas för att hitta lokala flexibla lösningar för de behov som finns på arbetsmarknaden i Göteborg hade fler kommit i arbete. Färre företag hade behövt lägga över ordrer på andra företag därför att man inte klarar av att ta emot dem. Färre företag hade sluppit att till och med lägga order utomlands.
Man hade faktiskt kunnat se till att få anställd personal med rätt kompetens. Vi kan konstatera i dag att ungefär 60 procent av dem som är inskrivna i Arbetsförmedlingen har låg utbildning, också en hög siffra. Trots detta kan inte Arbetsförmedlingen använda sina resurser på rätt sätt.
Frågan återupprepas igen: För regeringen medvetet en politik som reglerar Arbetsförmedlingen så hårt att pengarna går tillbaka för att man ska kunna säga att man satsar stort i början av året och sedan komma väl ut i slutet av året, fast pengarna inte har kunnat användas beroende på att de är så hårt reglerade? Jag vill gärna ha svar på den frågan. Jag har inte lust att upprepa den en gång till.
Är regeringen dessutom beredd att luckra upp regleringsbrevet så att det finns lokala flexibla lösningar för Arbetsförmedlingen att hitta vägar in på arbetsmarknaden för den arbetslösa utifrån hur behovet ser ut i en viss region? Det behovet finns i Göteborg, och det finns säkert också på andra ställen runt om i landet.
Det är inte bara Göteborgs arbetsförmedling som har hamnat i att betala tillbaka 180 miljoner, utan det är arbetsförmedling efter arbetsförmedling runt om i landet. Och det har varit så år efter år, så det är ingen ny företeelse. Berör gärna detta i ditt svar, Hillevi, och ge en beskrivning av hur du ser på det!
Mattias Jonsson (S):
Hade det varit så som Hillevi Engström säger, att det är upp till förmedlaren att hitta lösningar med lokalt anpassade utbildningar som hon egentligen antydde i sitt anförande, tror jag att situationen hade sett väldigt annorlunda ut. Det är inte det som Arbetsförmedlingen själv vittnar om.
Det finns ingen anledning att det inte kan vara så att Arbetsförmedlingen skickar tillbaka pengar - om det är låg arbetslöshet. Men nu har vi en arbetslöshet på nästan 8 procent och en ungdomsarbetslöshet på nära 25 procent.
Som jag nämnde tidigare är det i Göteborg 25 000 arbetslösa, och det är klart att när resurserna inte används utan man skickar tillbaka hundratals miljoner så är det något systemfel. Går man utanför det regleringsbrev som är skrivet kommer revisorerna direkt och knackar Arbetsförmedlingen på ryggen och säger att så här får ni inte göra. Då måste man luckra upp det.
Jag är helt övertygad om att det är den vägen som regeringen kan gå inför kommande år för att se till att de lokala lösningarna kan komma på plats så att man på ett bättre sätt kan matcha de behov som finns på arbetsmarknaden och se till att de som är arbetslösa får möjlighet att komma in. Jag vet inte om jag ska beröra lite av det som Katarina Brännström säger, men visst var det så att ni vann valet 2006. Då talade ni om en massarbetslöshet, fast arbetslösheten var lägre då än den är i dag.
Den nuvarande statsministern svarade så här på frågan om hur han skulle hantera den arbetslösheten och vad som var en rimlig nivå: Den ska ned till noll. Så sade Fredrik Reinfeldt. Den ska ned till noll. Efter det har arbetslösheten ökat och bitit sig fast, och långtidsarbetslösheten har nästan tredubblats. Sedan kom beskedet att vi får se efter en mandatperiod om vår medicin i form av åtgärder räcker. Det har blivit sämre.
Det kanske är dags att ompröva politiken.
Mattias Jonsson (S):
Tack för svaret, Hillevi Engström! Den här frågan har jag ställt med anledning av att Göteborgs-Posten har uppmärksammat till att börja med en kafékedja som enligt uppgift skulle ha närmare 50 procent av sina anställda i olika former av lönebidragsanställningar.
Jag blev berörd över den rapportering som Göteborgs-Posten haft och där arbetsmarknadsministern har uttalat sig och tyckt till på vilket sätt det här hanterats med ordalag att det inte skadar om det är fler företag som använder olika former av lönebidrag.
Självklart är det ur arbetsmarknadssynpunkt viktigt att vi har en politik där vi ser till att personer med olika typer av funktionshinder som är långt ifrån arbetsmarknaden kan få hjälp att komma in på arbetsmarknaden. Där kanske ett sådant stöd är en god idé. Det har fungerat väl. Det har varit aktivt under många år.
I dagens Göteborgs-Posten uppmärksammas ytterligare en kedja, nämligen taxibranschen. Från 2008, när det fanns ett par personer med lönebidrag, finns det nu, i alla fall enligt Göteborgs-Posten, 1 032 personer.
Om man ser till antalet bilar motsvarar det att ungefär 50 procent av de anställda i dag går på lönebidrag. Fackföreningen, Transport, säger att de säger nej till alla typer av lönebidrag. Jag undrar över fackets roll, när de ska göra utlåtanden. Hur ser arbetsmarknadsministern på Arbetsförmedlingens skyldighet att lyssna på fackets utlåtanden?
Vi har en person som heter Anders Andersson, som är regionansvarig på Taxiförbundet. Han säger att det inte finns någon som helst anledning att den här typen av bidrag ska finnas inom taxibranschen. Jag tror inte att detta är någon enskild händelse i taxibranschen i Västra Götaland eller en kafékedja i Göteborg, utan detta är något som har utvecklats efter regeringens politik.
Det finns egentligen två delar i detta. Det ena är avsaknaden av begränsning vad gäller lönebidrag till respektive företag. Hur ser arbetsmarknadsministern på det? Tidigare har det funnits en begränsning på fem personer per företag.
Lönebidrag var ju riktat framför allt till företag som var lite större, där det fanns rätt möjligheter till handledning från arbetsgivarens sida. Men den möjligheten finns inte, så som lönebidrag används i dag. Det är det ena.
Det andra är att det enligt min uppfattning är en alldeles för hård styrning för att möjliggöra utbildningar efter regionala förutsättningar i en viss region. I Västra Götaland ser det inte likadant ut som i Norrland, i södra Sverige eller här i Stockholm. Arbetsförmedlingen måste kunna vara mer flexibel för att kunna använda de medel som tilldelas.
Vi har haft en annan debatt här, du och jag, Hillevi, om att Arbetsförmedlingen har skickat tillbaka 18 miljarder kronor till staten sedan 2007. De pengarna skulle gå till olika typer av utbildningar men kunde inte användas därför att Arbetsförmedlingen är så hårt reglerad via sitt regleringsbrev, medan det verkar vara en politik att se till att fler företag ska ta till sig personer med olika typer av bidrag. Är arbetsmarknadsministern beredd att se till att det kan bli en reglering i frågan?
Mattias Jonsson (S):
När det gäller det sista som arbetsmarknadsministern säger, släpp det fritt, gör som ni vill, ska jag försöka tydliggöra vad jag menar. Det ena som arbetsmarknadsministern säger är att socialdemokratin ena stunden menar att det är en för hård styrning och i den andra att vi måste styra mer.
Då menar jag att det vad gäller Arbetsförmedlingen måste finnas lokala lösningar utifrån att man lyssnar på hur behovet ser ut hos arbetsgivarna. Om det är så i dag att vi har arbetsgivare som efterfrågar en viss kompetens och inte får tag på den måste Arbetsförmedlingen efter de lokala förutsättningarna kunna sätta ihop utbildningspaket så att man matchar de arbetslösa med företagens behov. Där måste finnas en flexibilitet.
Där menar jag att det är en alldeles för hård styrning i dag. Det motverkar möjligheterna för de arbetslösa att få ett jobb. Det motverkar möjligheterna för företagen att kunna vara livskraftiga, att kunna vara konkurrenskraftiga så att vi ska kunna hävda oss nationellt. Lönebidrag behöver en annan styrning.
Hillevi Engström sade i den förra debatten om privata aktörer att det är oerhört viktigt med regler, riktlinjer, uppföljning och kontroller. Jag redovisade i mitt förra anförande att Arbetsförmedlingen ska se företagen som kunder och söka upp dem för att erbjuda olika typer av anställningsstöd. De som står långt från arbetsmarknaden är prioriterade grupper.
Det är delvis rätt, men det måste finnas ett större inslag av att se till att de som står långt från arbetsmarknaden också får kompletterande utbildningar för att möta de behov arbetsgivarna har. Där finns det en reell avsaknad. På den punkten skiljer sig politiken i huvudsak åt mellan Moderaterna och Socialdemokraterna. Det måste finnas en flexibel lösning där man ser de arbetslösa, de arbetslösa får utbildning och man lyssnar på företagens behov.
Mattias Jonsson (S):
Tack, Maria Larsson, för ditt svar! Vi har, med början framför allt i Stockholm, kunnat se att vi får hit personer som har ganska stora svårigheter att få ihop sin försörjning och som känner sig tvingade att sitta på våra gator och tigga för att få ihop till brödfödan. I bästa fall hittar de en plats att sova över natten. Den utvecklingen har spritt sig.
Crossroads i Göteborg menar att det är en explosionsartad utveckling. Frivilligorganisationerna bedömer att vi i dag har kanske 4 000 personer på våra gator som tigger och säger att det är toppen på ett isberg. Inom en snar framtid kommer de att öka till ca 40 000 personer, med den utveckling som är just nu.
Det är höst nu, och många som är här funderar över hur de ska klara sig när frosten, kylan och vintern kommer. Göteborgs kommun - jag är från Göteborg - har gjort en del insatser, bland annat stöd till frivilligorganisationer. Man har lagt in ett antal miljoner kronor för extra boenden och så vidare. Men detta är inte bara en Göteborgsfråga, utan det är en nationell fråga.
Jag har lyssnat och grävt i vad regeringen gör för att försöka underlätta situationen. Den person som har uttalat sig är regeringens samordnare, som säger att det är kommunens ansvar, att det är där frågan ligger. Självklart har kommunen ett ansvar. Men när det handlar om en nationell, övergripande fråga bör staten och regeringen gå in och fråga kommunerna vilka behov de har, för att underlätta situationen. Det är det ena. Vad tänker regeringen göra med detta?
Det andra är hur det är på EU-nivå. Där hittar jag inga spår av agerande från regeringen i den här frågan. Som ministern också skriver i svaret kan frågan inte lösas bara nationellt. Det är något helt annat än vad samordnaren säger, att det är kommunens ansvar. Frågan måste lösas på EU-nivå.
Min fråga är: På vilket sätt tänker regeringen aktivt lyfta upp frågan på EU-nivå för att försöka samverka för att hitta lösningar för att underlätta för dem som har en mycket utsatt situation i Europa 2013? Vi kan ta Rumänien som exempel.
Där är lägstalönen 1 050 kronor i månaden, och försörjningsstödet, motsvarande socialbidraget, ligger på ungefär 260 kronor. Med de villkor som finns i olika delar av Europa går det att se det logiska i att man tar sig till andra ställen i Europa där man tror att det finns bättre möjligheter.
Får man ihop 40 eller kanske 60 kronor om dagen när man sitter och tigger, då är det bättre än 260 kronor i månaden. En del påstår att detta är organiserat, kriminellt. Det har gjorts undersökningar av det. Sådant förekommer, och det måste hanteras och bekämpas. Men det finns också en anledning till att man väljer att sätta sig på gator i svenska städer för att försöka få ihop till sin försörjning.
Det ena är alltså: Är regeringen beredd att lyssna av med kommunerna hur behoven ser ut? Situationen är ganska ansträngd, och det är en explosionsartad ökning. Det andra är på vilket sätt regeringen tänker agera på EU-nivå.
Mattias Jonsson (S):
Det är med spänd förväntan jag ser fram emot Maria Larssons nästa inlägg om på vilket sätt regeringen jobbar och tänker jobba på EU-nivå. Jag tror att det är centralt att man lyfter fram frågan där eftersom vi i Sverige på nationell nivå eller i en kommun inte kan komma till rätta med den fattigdom som finns i Europa. Då måste man samordna kontakterna med de andra medlemsländerna, och framför allt med de länder som regeringen själv brukar säga står starka i Europa.
Jag tror att Sverige skulle kunna vara det land som går före och tar initiativ i frågan för att bekämpa den fattigdom som finns och stimulera och införa olika typer av reformer för att underlätta för dem som har en mycket utsatt situation i Europa. Det som förvånar mig när jag börjar titta på detta är att mer inte är gjort när det är så många som har en så utsatt situation i Europa.
Statsrådet nämner det sociala investeringspaketet. Men det är ett paket som inte handlar om riktade insatser längre, utan det är mycket diffust. Risken med det såsom det är konstruerat är att det är så diffust att det inte blir någonting. Jag skulle önska att man från regeringens sida var mer konkret och lyfte fram denna fråga som man gjorde 2010 då den var uppe på EU-nivå.
Man avsätter tvåsiffriga miljardbelopp för att bland annat hjälpa romerna i deras situation. Det skulle upprättas handlingsplaner i varje medlemsland. Dessa pengar har använts till annat. De användes aldrig som det var tänkt från början. På initiativ av Polen hölls det i förra veckan ett ekonomiskt forum med 2 500 deltagare från olika europeiska länder och 500 journalister.
Man diskuterade bland annat den ekonomiska situationen och utsattheten i Europa. Vad var Sveriges röst på denna typ av tillställning? Jag tycker att det har varit en avvaktande hållning. Det har inte tagits några direkta initiativ på Europanivå vad jag har hört. Men Maria Larsson får återkomma i den delen. Jag har en fråga när det gäller den nationella delen, som jag var inne på tidigare.
Jag tror att det skulle vara en fördel om man kan starta olika typer av kompetenscentrum, framför allt i storstäderna, för att jobba med denna fråga och samverka med myndigheterna. Det kan vara Arbetsförmedlingen, Försäkringskassan och arbetsmarknadens parter. Men för att det ska fungera behöver det också komma riktlinjer från regeringen om på vilket sätt det ska ske.
Är regeringen beredd att se över om det går att få en samverkan för att man ska kunna jobba med denna typ av frågor på ett bättre sätt som ett stöd till många kommuner i den situation som de befinner sig? Jag tror också att det skulle vara bra med ett centralt kompetenscentrum som jobbar med denna fråga på nationell nivå.
Men jag väntar spänt på att få höra hur ni tänker jobba på EU-nivå.
Mattias Jonsson (S):
Jag är fortfarande bekymrad över att det inte är mer konkret. Det finns pengar i bland annat EU:s socialfond. Jag tror att det har runnit igenom ungefär 75 miljarder sedan 2007. Där finns utrymme, precis som du säger, men då måste medlemsstaterna vara medfinansiärer.
För att komma till rätta med dem som är mest utsatta i Europa är jag dock helt övertygad om att man måste samla framför allt de nationer inom EU som står starkast, för att försöka hitta konkreta åtgärder för att komma till rätta med den enorma fattigdom många lever i. Att ha den typen av regelverk där det eventuellt kan komma ut pengar till olika verksamheter tror jag tar alldeles för lång tid om man inte sätter sig ned, konkret, i just den här frågan.
Jag är alltså inte riktigt nöjd med det svaret. Jag skulle vilja att Sverige gick före - att vi var aktiva, lyfte upp detta och satsade ihop med de andra EU-länderna. Sedan löser vi inte frågan på nationell nivå för dem som är fattiga i andra delar runt om i Europa.
När det gäller att underlätta för dem som är här och som har en väldigt utsatt position nämnde jag dock kompetenscentrum, både på lokal nivå - framför allt i storstäderna - och på nationell nivå. Det handlar eventuellt om att lyssna av om kommunerna behöver extra resurser för att kunna hantera situationen exempelvis inför vintern. Är statsrådet beredd att ta den diskussionen?
Mattias Jonsson (S):
Jag kom in i kammaren när Gunnar Andrén höll sitt anförande. Jag hörde att Volvo ska hjälpas av jobbskatteavdragen och att köpkraften kommer i gång. Detta bevisar vilken typ av politik den borgerliga alliansen för. Vad Volvo behöver är - enligt Volvo självt, fackliga organisationer och oss från Socialdemokraterna - en aktiv arbetsmarknads- och näringspolitik.
Jag tror inte ett dugg på att Volvo säljer fler bilar på grund av några hundra kronor i jobbskatteavdrag. Volvo behöver helt andra stöd. Dessutom hjälper det väl i så fall inte att öka kostnaderna för trafikförsäkringen? Det hjälper väl i så fall inte att göra arbetslösa och sjuka fattiga? Det ökar inte någon köpkraft. Men det är precis det som har skett.
Volvo behöver kompetensförsörjning. Som internationellt företag på en internationell marknad hade de också behövt hjälp och stöd när krisen kom 2008, så att inte alla dessa tusentals personer fått gå ut i arbetslöshet. Det hade varit mycket bättre att säga: Vi ska lyssna på er som företag. Vilka är era behov? Kan vi hjälpa till med övervintringsprojekt?
I stället skedde ingenting, förutom att Maud Olofsson sade: Bygger ni inte tillräckligt bra bilar får ni skylla er själva. Det var i princip det beskedet som gavs från Sveriges regering, vilket är mycket upprörande. Det var totalt fel politik. Därför sitter vi i dag i en situation med hög arbetslöshet. Volvo har hamnat i en sämre konkurrenssituation gentemot andra bilindustriföretag runt om i Europa. Där var man på tårna. Tyskland är ett sådant exempel.
De hade en sämre utgångspunkt när krisen kom men har en bättre situation nu. De har tagit sig igenom krisen med en aktiv arbetsmarknads- och näringspolitik. Vi måste se till att befria dem som finns inom fas 3. Det går vi till val på. Detta skapar inga jobb. De personerna är livegna.
De är låsta i denna sysselsättningsfas. De har inte möjlighet till arbetsmarknadsförsäkringar och pensionsavsättningar. De kan inte gå med i någon facklig organisation. De går inte under kollektivavtal. Det är tveksamt om de har möjlighet att få semester. Dessutom får företagen 5 000 kronor varje månad för varje fas 3:are de har hos sig. Det är också många företag som tar betalt av kunder för dem som nu utför jobb inom fas 3.
Jag bara ställer frågan: Vad finns det för drivkrafter? Det ska löna sig att arbeta, säger regeringen ganska ofta. Jag håller med om det. Men vad finns det för drivkraft för en arbetsgivare att låta en som är i fas 3 gå över i anställning? För det första måste arbetsgivaren betala lön. Sedan försvinner bidraget på 5 000 kronor i månaden. Det är fråga om en total inlåsning.
Det finns inte ens en politik som stimulerar att en arbetsgivare ska låta det gå över i en anställning.