Anders Borg (M):
Låt mig läsa högt ur boken Aldrig ensam, alltid ensam , en utskrift av de samtal med Erik Fichtelius som Göran Persson under sin partiordförandetid och statsministerperiod lät spela in. Det var den verkställande makten i Sverige, det vill säga statsministern, partiordföranden i det parti som debattörerna företräder.
Vi ser att pengar förs ut ur landet och i stället placeras i utländska sparkonton där man inte tar ut skatt, säger Göran Persson. Han fortsätter sedan: På så sätt blir skattebaserna på förmögenhet, arv och gåvor snabbt sammansmältande. Han understryker: Förmögenhetsskatten, därför att man tar ut pengar ur landet, arvs- och gåvoskatten, därför att man har expertis till sitt förfogande för att gå runt systemen.
Om du frågar mig i dag, tycker jag att vi ska ta bort de där. Det som står på s. 225 i en utskrift av det band som Göran Persson spelade in tillsammans med Erik Fichtelius är: Om du frågar mig i dag, tycker jag att vi ska ta bort de där. Jag vill gärna upprepa det, för jag förstår att det här är någonting som debattörerna har pratat med Göran Persson om.
Det är en viktig fråga som jag får interpellationer om, och det är en viktig ideologisk fråga för Socialdemokraterna. Då förstår jag att det fanns kongressbeslut, att man hade haft rådslag där man prövade detta, att partistyrelsen och verkställande utskottet hade suttit och vägt frågan fram och tillbaka. Och så valde man: Var det arvs- och gåvoskatten eller förmögenhetsskatten man skulle avskaffa? Det framgår i boken att Göran Persson egentligen helst ville avskaffa förmögenhetsskatten, men det blev arvs- och gåvoskatten.
Jag ska inte återge de fördelningskalkyler som finns för avskaffandet av arvs- och gåvoskatten, men om jag minns rätt hade de med 200 000 eller mer i inkomst näst intill 40 procent av de förmögenheter som gick i arv. Det var alltså i huvudsak höginkomsttagare som fick del av avskaffandet av arvs- och gåvoskatten.
Men Socialdemokraternas kritik mot den här skatten står i skarp kontrast mot att deras partiordförande, förmodligen efter diskussioner i kongress, verkställande utskott, partistyrelse, riksdagsgrupp, förtroenderåd och regering, kommit fram till att förmögenhetsskatten borde avskaffas. Men han valde sedan att man i stället skulle ta arvs- och gåvoskatten. De har väldigt likartade fördelningseffekter. Men det var det val statsministern gjorde.
Jag har väldigt svårt att riktigt ta kritiken på allvar, eftersom ni alla har varit beredda att sitta i ett parti i riksdagsgrupper, kongresser, verkställande utskott, partistyrelse och vilka andra förtroendeuppdrag ni nu har haft under perioderna och höra Göran Persson säga att han vill avskaffa förmögenhetsskatten. Ni har gett partiet mandat att i överläggningar med Svenskt Näringsliv föreslå att man avskaffar arvs- och gåvoskatten. Det är den enda rimliga tolkningen av den här processen.
Det måste väl rimligen också ha stått i ett valmanifest 2002 att ni ville avskaffa förmögenhetsskatten. Det kan väl inte vara så att statsministern lovar att avskaffa arvs- och gåvoskatten utan att ha gått till val på det. Det vore utomordentligt märkligt. Ni måste ha stått upp och deklarerat för väljarna i valrörelsen 2002 att den socialdemokratiska skatteprioriteringen var att ta bort förmögenhetsskatten. Men det är inte den minnesbild vi har.
Det här var någonting som Göran Persson satt och samtalade med näringslivsföreträdarna om. Men då faller ju kritiken platt! Vi gör det som Göran Persson som statsminister, partiordförande och ordförande i verkställande utskottet och alla de andra platser där det här borde ha diskuterats naturligtvis kände att han hade stöd för: att avskaffa förmögenhetsskatten. Han gick vidare med arvs- och gåvoskatten, men han upplevde att han hade partiet bakom sig när det gällde avskaffandet av förmögenhetsskatten.