KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag får väl tacka för svaret, men det känns inte speciellt tillfredsställande, inte minst utifrån att ministern säger i sitt svar att man ska se till barnets bästa. Självklart ska vi alltid se till barns bästa. Om man då ser till barns bästa måste man fundera på barns vardag.
Det känns lite grann som att ministern har missat det, med tanke på att slutledningen utifrån min fråga blir att regeringen inte har någon avsikt att göra ändringar i dessa bestämmelser.
Då känner jag så här: Vi har nu under flera årtionden haft delad vårdnad, det vill säga barn har rätt till både mamma och pappa vid en separation. Jag tror att det är det allra bästa, utifrån det perspektivet att livet ibland blir så att man som vuxen inte fungerar längre.
Jag skulle också vilja säga att i och med att vi har haft detta så pass länge finns det i dag många unga vuxna som har växt upp just med delad vårdnad och har bott växelvis hos mamma och hos pappa. Det finns forskning om det.
Dessa unga vuxna säger: Nej, vi har inte alls farit illa, utan tvärtom - vi har sett det som att vi har fått en större familj. I det perspektivet tror jag att det för alla de barnen verkligen är barnets bästa. Då tycker jag att det är ett problem när vi tittar på detta.
Vi kan se i samhället att föräldrar ibland inte bor i samma kommun, av olika anledningar, till exempel att det inte finns jobb precis i den kommunen. Det är ju arbetslinjen som gäller - det är oerhört tydligt från alliansregeringen.
Vi vet alla att a-kassan inte är vare sig ett bidrag eller någonting som man får bara för att man är arbetslös, utan a-kassan är en trygghetsförsäkring. Du får del av a-kassan som medlem om du står till arbetsmarknadens förfogande. Om jag får ett jobb får jag lov att ta det.
Om det är i en annan kommun får jag kanske i somliga fall flytta till den kommunen, beroende på hur det ser ut med pendlingsavståndet.
Om man då tänker sig att det finns en hel del föräldrar som lever under de förutsättningarna måste väl samhället följa med och fullfölja lagstiftningsvägen, så att livet fungerar för de föräldrar som har kommit överens: Vi har delad vårdnad varannan vecka. Det fungerar för oss - vi är inte osams och grälar inte om detta på något sätt.
Vardagslivet måste naturligtvis fungera för barnen, för barnens bästa, men också för föräldrarna och utifrån möjligheten till jobb. Då kan vi inte ha en så smal och gammaldags lagstiftning som sätter dessa gränser. Man måste ändå fundera över det eftersom det så tydligt lyfts fram i svaret, innan det blir ett blankt nej, för barns bästa.
Jag tror att det är många fler barn som far illa därför att föräldrar inte är överens om gemensam vårdnad utan strider kontinuerligt med varandra om att ha egen vårdnad.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Nej, jag målar inte alls i svart. Jag målar utifrån det som är verkligheten för en del föräldrar runt om i Sverige, till exempel för Alexander och hans före detta sambo som har separerat. Han har naturligtvis sökt ett antal jobb, och tyvärr fick han inget jobb i den kommun där hans tvåårige son är skriven, det vill säga hos mamman.
Han fick jobb i en annan kommun, och det gör att han är tvungen att pendla. Men de har en god relation. De har inga problem sinsemellan när de har delad vårdnad. Men när han, som han själv uttrycker det, söker barnomsorgsplats i den kommun där han numera är bosatt får han nej.
Orsaken är i grund och botten inte att han får nej till en barnomsorgsplats av den kommun där han är bosatt utan att den kommun där barnet är skrivet säger nej till att föra över pengar till den andra kommunen.
Det är där skon klämmer, och det är detta man behöver reglera utifrån vad som är särskilda skäl. Jag tycker också att ministern försöker överdriva problematiken när jag säger att man ska ha det som rätt. Det här handlar inte alls om att ha två barnomsorgsplatser, utan det handlar om antalet timmar i förskolan.
Den här pojken, som är två år, skulle ju inte uppta två barnomsorgsplatser, utan han skulle ha en halvtid i den ena kommunen - om vi ska använda de begreppen - och en halvtid i den andra. På det sättet är det fortfarande en barnomsorgsplats. Det handlar bara om antalet timmar.
Det finns tyvärr massor med barn som bara är i barnomsorgen ett visst antal timmar i veckan därför att föräldrarna inom till exempel vissa serviceyrken inte får rätt till heltid. Här handlar det om rättigheter.
Sedan tycker jag att det är mycket bra att ministern tar upp barnkonventionen.
I konventionens punkt 14 säger man: "Konventionsstaterna skall respektera föräldrarnas och i förekommande fall vårdnadshavares rättigheter och skyldigheter att på ett sätt som är förenligt med barnets fortlöpande utveckling ge barnet ledning då det utövar sin rätt."
Sedan kan vi se vad som sägs i punkt 18: "För att garantera och främja de rättigheter som anges i denna konvention skall konventionsstaterna ge lämpligt bistånd till föräldrar och vårdnadshavare då de fullgör sitt ansvar för barnets uppfostran och skall säkerställa utvecklingen av institutioner, inrättningar och tjänster för vård av barn.
Konventionsstaterna skall vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att barn till förvärvsarbetande föräldrar har rätt att åtnjuta den barnomsorg som de är berättigade till."
Om man ser till barnkonventionens formuleringar finns det all anledning för regeringen att verkligen titta på hur vi kan hitta den bästa lösningen för föräldrar med delad vårdnad, så att barnen får rätt och möjlighet till barnomsorg utifrån hur livssituationen är. Jag är säker på att de flesta föräldrar eftersträvar att bo så nära varandra som möjligt för att man ska kunna klara barnomsorgen, skolan och så vidare.
Men ibland händer det andra saker i livet, och när vi har arbetslinjen måste man väl fullfölja den?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag tycker att det är förenligt med barnens bästa om man ser till barnets behov och dess utveckling. Om vi inför framtiden fortfarande tycker att barnens bästa vid en separation är att föräldrarna har delad vårdnad får vi utgå från att man ofta löser det på bästa sätt genom växelvis boende.
Då måste samhället följa med den utvecklingen och se till att vi har lagar och regler som anpassas till familjerna. Ministern talar om kommunerna. När det gäller Alexander är det just en kommun som säger nej.
Jag vet att det finns kommuner som är mer generösa och säger ja. Vi har många föräldrar, inte minst här i Stockholmstrakten, som bor precis på kommungränserna. Då är det föräldrarna som ska ha en rättighet - det är inte kommunerna som ska ha rätten att säga nej, som det är i dag.
När det gäller detta med att Alexanders son så småningom ska börja förskoleklass och första klass vill jag säga att Alexander ju har några år på sig att söka jobb, kanske i samma kommun där hans sons mamma bor. Där finns alltså ett litet perspektiv. Man får tänka i de banorna också.
Alliansregeringen är för valfrihet och talar mycket om det. Ofta handlar det om marknadsekonomi, som man ser som valfrihet. För mig och Socialdemokraterna är faktiskt valfrihet kopplat till att alla ska ha rätt, i det här fallet till en barnomsorgsplats, utan att det har någon betydelse vad man har för inkomst, och att vi tillsammans är med och finansierar det.
Det är det som är solidaritet.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det är inte utan att man känner en viss besvikelse utifrån det svar som ministern har avlämnat här i kammaren med anledning av min fråga om regeringen är beredd att vidta åtgärder genom att ta bort andra sjuklöneveckan.
Det som kanske gör att man känner sig ännu mer oroad är att ministern i sitt svar uttalar att han "ser fram emot" när utredningen ska bli klar den 31 januari 2015. Jag ser möjligtvis fram emot att vi har en annan regering när den utredningen ska avlämnas.
Utredningen ska inte avlämnas förrän den 31 januari 2015. Därefter blir det sedvanlig remissrunda. Då har det gått ytterligare minst tre månader och förmodligen ytterligare lite tid. Därefter ska man fundera över om man ska ta bort andra sjuklöneveckan.
Då kan man känna en viss oro med tanke på hur det ser ut i Sverige, Europa och världen just nu, med kris. Det är kris inte bara i övriga Europa, utan jag vågar nog påstå att det är kris även i Sverige, med tanke på att det är mer än 400 000 personer som går arbetslösa.
När man funderar över det och att jobben är den viktigaste frågan bör man titta i sin verktygslåda och se vilka åtgärder man kan vidta så att fler kan få möjlighet att få ett jobb. Det är kopplat till sjuklönerna.
Åtminstone när jag är ute och träffar företag, framför allt småföretag, är det sjuklönefrågan tillsammans med kompetensfrågan som man lyfter fram som den viktigaste frågan för att man ska våga anställa. Det är inte alls ovanligt att en företagare säger: Jag kan inte förstå varför jag ska betala för en av mina anställda, som har varit på skidsemester och nu har brutit benet.
Jag förstår inte det, säger företagaren. Jag har en viss sympati för att man ser det så. Att vi sedan har system som är uppbyggda utifrån solidaritet tar för lång tid att ta upp här i kammaren.
Det finns också arbetsgivare som säger: Kommer någon hit till mig på anställningsintervju och är fotbollsspelare eller på annat sätt aktiv inom idrottsrörelsen - det är oerhört positivt att vi rör på oss och har fritidsintressen - anställer jag inte den personen, eftersom det finns en risk att jag ska få stå för sjuklön när personen är sjukskriven. Det är bara några exempel.
Rent allmänt kan man också lägga till att många arbetstagare känner psykisk stress eftersom de är lojala med sin arbetsgivare och känner: Nej, jag ska inte vara hemma och belasta min arbetsgivare med de här utgifterna, utan jag går till jobbet. Man går alltså till jobbet fast man är sjuk.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag är särskilt glad att ministern ställer den sista frågan och ska informera ministern om att vi inte för en politik som handlar om symboler utan för en politik som gynnar Sverige. Vårt förslag om att ta bort andra sjuklöneveckan handlar om finansieringen, och det vet ministern mycket väl.
I vårt förslag har vi borttagandet av andra sjuklöneveckan fullt ut finansierat. För företagen blir det en nettovinst. Vi ska alltså inte kontra med en höjning av arbetsgivaravgiften. Detta har vi i vårt budgetalternativ.
Jag tror att var och en förstår att när man ska göra en reform som detta faktiskt handlar om får man ta steg utifrån att saker och ting ska finansieras. Därför börjar vi med andra sjuklöneveckan. Det är intressant när ministern säger att vi har utredningar för att de behöver arbeta.
Jag tycker att det är viktigt att man har utredningar och gör konsekvensanalyser. Denna alliansregering kanske inte är så känd för att alltid ha gjort konsekvensanalyser. Man kan titta på förändringarna och försämringarna av a-kassan. Då var det inte tal om att det skulle vara någon lång utredning. Då var det bara dunk, dunk, dunk - här ska förändras. Det körde man igenom på ett halvår.
Men i detta fall skulle det kunna skapas många jobb. För vi är väl ändå överens om, ministern, att det är viktigt för Sverige att vi kan få till fler jobb?
Då är man inte beredd att till exempel ge utredningen direktiv om att komma med ett delbetänkande så att man kan skynda på ett sådant här beslut om viljan finns. Politik är nämligen att vilja. Om jag tittar på läget här i riksdagen kan jag inte låta bli att fundera över hur det ser ut i fråga om majoritetsförhållanden.
Vi socialdemokrater är nämligen inte ensamma om att vara för att vi ska ta bort andra sjuklöneveckan. Det finns även andra partier som är det, till exempel Kristdemokraterna.
Näringsutskottets ordförande Mats Odell är mycket tydlig och skräder inte orden när han säger att det vore korkat att inte ta bort den eftersom så många undersökningar visar att just sjuklöneansvaret är det största hindret som avhåller småföretagare från att nyanställa. Jag vet inte om det finns någon form av splittring i regeringen i denna fråga.
Men jag kan konstatera att i den debatt som vi hade här i kammaren den 25 april då Mats Odell och representanter från de andra allianspartierna deltog uttryckte Folkpartiet, precis som Centerpartiet, en vilja att ta bort den andra sjuklöneveckan.
Om man börjar räkna antal mandat här i riksdagen, om vi skulle rösta om denna fråga i dag, finns det en majoritet för att ta bort den andra sjuklöneveckan. Om jag var minister och hade ansvar för denna fråga skulle jag nog fundera hemma på min kammare om det inte vore lönt att i budgetförslaget i september föra fram ett sådant förslag.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag tycker att det är lite oroväckande om alliansregeringen sitter i Rosenbad och uppfattar att riksdagen ägnar sig åt opinionsundersökningar. Den 20 september ska finansministern komma hit till kammaren med statens budgetförslag. Utifrån det kommer vi socialdemokrater att fortsätta att hävda att den andra sjuklöneveckan ska tas bort.
Återigen vill jag säga att vi har finansierat detta fullt ut. Vi har till exempel inte lagt fram några förslag om att ta bort eller sänka bolagsskatten och låna pengar till det, vilket regeringen gör, utan våra förslag är fullt ut finansierade.
Om ministern och alliansregeringen tittar på mandatfördelningen här i riksdagen när vi ska rösta om detta förslag finns det en risk att man faktiskt blir nedröstad. Vi kan leka lite grann med siffrorna. Socialdemokraterna har 112 röster. Miljöpartiet, som förmodligen kommer att stödja ett sådant förslag även om man vill gå längre redan nu, har 25 röster.
Folkpartiet har 24 röster, Centern har 23 röster och Kristdemokraterna har 19 röster. Det betyder att Moderaterna med sina 107 röster skulle bli överkörda.
Då borde det finnas ett intresse från regeringens sida att fundera över framtiden och lägga fram någon typ av förslag som genererar att fler människor får anställningar i vårt land och att vi kan få ned arbetslösheten. Vi tror att detta är ett av de verktyg som man kan använda för att få fler jobb.
Och politik är att vilja, men det verkar inte som om regeringen vill.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Näringsminister Annie Lööf står här i kammaren och påstår att vi socialdemokrater levt i en bubbla. Man kan fundera över vem det är som lever i en bubbla i förhållande till att vi tyvärr inte har innehaft makten i denna kammare eller i Rosenbad sedan 2006.
Det är faktiskt näringsministern och Centerpartiet tillsammans med de andra borgerliga partierna som har ansvaret. Det är ni som har ansvaret nu i denna tid när vi har en strukturomvandling som vi inte har sett kanske på flera årtionden. Och det är verkligen skarpt läge.
Det näringsministern då håller på med här i kammaren är ett räknetricksande om vår socialdemokratiska politik. Tyvärr är den inte verklighet i landet, för om den vore det skulle vi ha helt andra förslag och skulle det se helt annorlunda ut.
Om vi nu tar det fantastiska förslaget om sänkning av bolagsskatten vågar jag påstå att i Blekinge och Jönköping, eller i Kronoberg där jag bor, har inte de varslade företagen den minsta nytta av en sänkning av bolagsskatten. Det finns i så fall en hel del andra saker som skulle vara betydligt viktigare.
I debatten med mig tidigare i dag sade ministern att det var bara lite som vi satsade angående exportfrämjande i vårt budgetalternativ. När vi säger att vi gör en satsning - mer än regeringen - på exportfrämjande åtgärder på 25 miljoner tycker näringsministern här i kammaren att det är alldeles för lite - det är ingenting.
Det skulle i alla fall räcka minst till att anställa 25 personer på Exportrådet som skulle kunna jobba mot olika marknader, delvis kanske några i Europa men inte minst de som finns i ett nationellt och globalt perspektiv.
Det skulle kanske kunna gynna våra små och medelstora företag, inte minst de småföretag som har möjlighet att växa men kanske inte riktigt vågar ta steget.
Att då kalla 25 miljoner ingenting tycker jag är att vara lite nonchalant, utifrån vad det kostar att anställa en människa och vilken betydelse de insatser har som Exportrådet gör här i Sverige på plats i varje län. Det skulle för övrigt räcka till att anställa en person till i varje län. Det tycker jag inte heller att man kan säga är ingenting.
Att stå här och påstå detta om oss socialdemokrater, som inte har någon makt eller majoritet här i kammaren, är lite väl magstarkt.
Det vore betydligt bättre att näringsministern tillsammans med sina kolleger i regeringen satte sig ned och presenterade konkreta förslag: Det här, det här och det här ska vi göra för att fler företag ska kunna växa och kanske för att fler företag inte ska behöva lägga varsel. Det skulle vara betydligt mer smakligt.
Sedan säger ministern att man satsar på regionala kompetensplattformar och att de är kopplade till utbildning. Det låter jättebra. Det ministern inte säger är att de också är kopplade till projekt, att man ska samarbeta för att få ökade medel. Då kan det tänkas att man får avslag i vissa fall.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Vi lever i en tid med en global konkurrens som är oerhört tuff. Samtidigt pågår det en strukturomvandling inom industrin. Det är främst de län som har stor industrisysselsättning som drabbas hårdast just nu.
För alla dem behövs det en tydlig näringspolitik på nationell nivå. Precis som jag sade i min interpellationsdebatt är det bra att regionen själv leder sitt arbete med regionalpolitiken och näringspolitiken när det är det normala läget. Men vi är inte i ett normalt läge just nu.
Den globala finanskrisen har vi klarat ut och har bakom oss. Det är något helt annat vi ser nu. Det är en minskning i orderböckerna som industrin har anat inte bara de sista månaderna, men det är nu det börjar falla ut. Det är främst det vi ser i Europa som påverkar.
Just därför måste det till mer handlingskraft i näringslivspolitiken än den vi ser i dag. Näringsministern säger: Vi satsar på utbildning. Det är klart att vi behöver utbildning i bristyrken i det här läget. Det gäller inte minst för alla de företag som söker personal så att de kan få rätt personal. Men det som ni bland annat gör, och som näringsministern inte har sagt, är att ni inför RUT-avdrag för läxhjälp.
Det kanske startas ett och annat företag av detta. Men det kommer inte att bära landet. Jag kommer till sist till träindustrin. Tänk om vi kunde få en politik för ökat byggande. Då skulle många fler komma i arbete.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det är de små och medelstora företagen som skapar de nya jobben. Därför är det viktigt att vi har regelverk som i största möjliga mån ger dessa företag möjlighet att expandera och därmed anställa fler personer.
För små och medelstora företag är likviditeten av stor betydelse. Den kan påverkas vid olika tillfällen, inte minst när vi som nu lever i en lågkonjunktur - även om vi de senaste månaderna har hört att det eventuellt har vänt.
Likviditeten spelar som sagt stor roll för små och medelstora företag, och här finns ett samband med betaltider. Det var just därför vi den 23 januari röstade i kammaren om betaltider.
Hela Alliansen röstade emot förslaget, men det blev trots det en majoritet, det vill säga ett tillkännagivande. Det betyder att regeringen ska återkomma till riksdagen. Men så har ännu inte skett, och det har gått cirka tio månader. Det här är en jätteviktig fråga för många företag runt om i vårt land.
Man väntar bara på att detta besked ska komma. I sitt svar säger ministern: "Sedan i våras gäller i Sverige att en fordran ska betalas senast trettio dagar efter det att borgenären framställt krav på betalning". Men det är ju bara en rekommendation, inte lagstiftning, och det är därför upp till företagen.
Ett av de största problemen här är det mellan David och Goliat, det vill säga mellan det stora företaget och det lilla företaget som kanske inte alla gånger har den bästa likviditeten. Då kan det stora företaget mer eller mindre bara meddela att det vill ha 90 eller 120 dagar.
Mot detta har den lilla företagaren inte något att sätta emot eftersom det inte finns någon lagstiftning. Det är ju detta det i grund och botten handlar om. Sedan nämner ministern vid ett par tillfällen i sitt svar att vi i Sverige trots allt är ganska bra i förhållande till Europa. Det hjälper dock inte våra småföretagare runt om i landet.
Det är ingen tröst, utan det handlar om kronor och ören varje månad. Det är därför vi driver på och tycker att denna fråga måste verkställas och det snarast. Precis som ministern skriver i sitt svar har detta varit ute på remiss.
Redan när förslaget var uppe hade regeringen ganska god kännedom om vad företagen tyckte med anledning av det tidiga EU-direktiv som ministern nämner. Det är inte jättesvårt om regeringen verkligen vill leverera det som vi i riksdagen har beställt.
Om man överför detta till företagande skulle ett företag som inte levererar det som kunden har beställt kanske vara på gränsen till konkurs.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Detta är en mycket viktig debatt. Jag tycker också att den visar på två olika saker. Det kanske är en del av svaret på frågan varför regeringen har dröjt. Jag uppskattar mycket att justitieministern är så pass positiv och på olika sätt målar upp en bild av att det kanske kan vara något på gång.
Ministern säger ju att man grunnar på problemet. Det betyder väl, får man anta, att regeringen överväger att komma tillbaka med ett förslag. Det är det vi väntar på och efterlyser. Man kan bli lite orolig när man lyssnar till partikollegan till ministern, som pratar om att det kan vara skadligt för näringslivet.
Då kan man känna att regeringen känner sig ganska tvingad att genomföra den leverans som riksdagen har beställt. När riksdagen gör en beställning är det kutym att man tar in hur olika branscher ser på saken - det är remissvaren.
Då är det inget konstigt att det är olika svar. Det Jessika Vilhelmsson säger i debatten är väl mer oroväckande. Svensk Industriförening, det vill säga våra underleverantörer i Sverige, är ganska många, och det är ganska många småföretag. Om de säger att detta är ett problem måste man naturligtvis lyssna på det.
Det uppfattar jag faktiskt att justitieministern har gjort, till skillnad från riksdagsledamoten. Man kan, vilket Beatrice Ask belyser, se att Svensk Handel har en annan syn på detta. Man kan ha full förståelse för det också. Det är det politiken handlar om.
Då måste man väga samman, och då är det ett sådant förslag som man får leverera till riksdagen, att vi ska ha en lagstiftning som handlar om 30 dagar. Men man kan alltid göra undantag. Om en specifik bransch har ett speciellt problem därför att systemet är uppbyggt på ett särskilt sätt får man se till att lagstiftningen är justerad på det sättet.
Vi kan titta på energipolitiken och hur den är formulerad, inte minst med det som är kopplat till skatter, fast inte för att kopiera det. Det är så vi har gjort i andra sammanhang, och då måste det vara så man gör även när det handlar om betaltider.
Det har ju inte varit vårt syfte, när vi har drivit den här frågan och lyssnat in, att vi ska få småföretag som inte klarar av sitt företag på grund av dessa 30 dagar, utan det är för att det ska bli ett vinnarsystem för majoriteten av företag. Om detta borde vi vara överens.
Den här debatten visar att det finns problem och visar kanske också lite grann varför det har dröjt. Men det är nog viktigt för många företag runt om i landet att vi får till detta, för det handlar i grund och botten om likviditet i företagen.