KBLab/rixvox huggingface dataset:
Louise Meijer (M):
Lorentz Tovatt har hög svansföring i klimatfrågan. Trots den fina retoriken ökade utsläppen med 2 procent förra året, och dessförinnan planade utsläppsminskningarna ut. Detta är Miljöpartiets klimatfacit: ökade utsläpp. Lorentz Tovatt pratade om alliansregeringen.
Det får han gärna göra, för när Moderaterna satt i och ledde regeringen minskade utsläppen med 20 procent. Fru talman! Lorentz Tovatt frågade, kanske retoriskt, vad man ska göra i stället, om Moderaterna nu vill ta bort Klimatklivet. Det är nästan som att Miljöpartiet ber Moderaterna om råd om vilken politik de ska föra när det gäller klimatet. Det ger vi gärna råd om.
Moderaterna tycker att vi ska satsa på elektrifiering. Det gör vi också i budgeten - vi lägger 1,5 miljarder på satsningar på elektrifiering. Moderaterna tycker också att vi ska satsa på en CCS-strategi så att vi kan få till koldioxidlagring här i Sverige och fånga in de utsläpp som till exempel basindustrin står för. Miljöpartiet får gärna kopiera och ta efter det. Det är bara bra om det kan råda politisk enighet om detta. Fru talman!
Jag måste ändå fråga Lorentz Tovatt: Hur försvarar regeringen och Miljöpartiet, och nu även riksdagsledamoten, att man när utsläppen ökar ändå väljer att lägga 2 miljarder på en åtgärd som har bedömts som ineffektiv?
Louise Meijer (M):
Jag får också inleda mitt anförande med att göra vissa korrigeringar. Det som man ska ha klart för sig är att Moderaterna lägger mer pengar på utgiftsområde 20 Klimatet än vad regeringen gör. Det är en försumbar skillnad med 3 miljoner mer, men det är dock mer. Lorentz Tovatt nämnde tidigare att Klimatklivet har lett till 30 000 laddstolpar.
Ja, det stämmer, men bara 8 000 av dessa har varit publika. Det är ju just publika laddstolpar vi behöver. Lorentz Tovatt nämnde också att DN har rapporterat om att mekanismerna för globala utsläppsminskningar inom ramen för Kyotoprotokollet har fungerat dåligt.
Ja, det stämmer också, men Energimyndigheten har utvärderat de svenska projekten och visat att de har varit effektiva. Min fråga till Lorentz Tovatt kvarstår. Klimatklivet är den absolut största satsning som regeringen gör för att få ned utsläppen.
Detta måste betyda, enligt logiken, att det också är Klimatklivet som ska leda till de allra största utsläppsminskningarna, i alla fall enligt en rödgrön logik. Då måste jag fråga: Tror Lorentz Tovatt att Klimatklivet kommer att leda till att vi når våra klimatmål, som vi just nu är långt ifrån att nå, under den rödgröna regeringen?
Louise Meijer (M):
Jag har frågat miljö- och klimatminister Isabella Lövin vilka åtgärder Miljöpartiet och regeringen avser att vidta för att få till minskade utsläpp. För att ge en bakgrund tänkte jag först kort gå igenom hur statistiken för de svenska utsläppen faktiskt ser ut. Jag börjar lite längre bak i tiden.
Mellan 1990 och 2017 minskade utsläppen med 26 procent. Men den långsiktiga utsläppsminskningen, den stora utsläppsminskningen, skedde framför allt mellan 2003 och 2014.
Från 2015 och framåt, alltså den tid då Socialdemokraterna och Miljöpartiet har suttit i regeringen, har utsläppen från industrin ökat med ungefär 4 procent. Mellan 2016 och 2017 minskade utsläppen med bara 0,2 procent. Det är inte en särskilt stor minskning.
Man kan jämföra det med när Moderaterna satt i regering. Då minskade utsläppen med ungefär 20 procent. Förra året ökade utsläppen med 2 procent. Enligt preliminära siffror för kvartal två detta år verkar det som att utsläppen har ökat med 3,4 procent jämfört med föregående år.
Det blir en himla massa siffror, men sammanfattningsvis kan man säga att utsläppsminskningarna under den period som Miljöpartiet har suttit i regering inte har varit särskilt stora. Tvärtom har utsläppsminskningarna planat ut, och nu ser vi i stället utsläppsökningar. Samtidigt vet vi att det för att vi ska klara våra klimatmål krävs en utsläppsminskning på i genomsnitt mellan 5 och 8 procent varje år.
Nu ser vi i stället att vi ökar våra utsläpp. Jag menar att Miljöpartiets klimatfacit efter fem år i regering är knappa utsläppsminskningar och till och med utsläppsökningar.
Eftersom Miljöpartiet i stort sett grundades i syfte att generera ett gott klimat och så vidare och det i stort sett hänger samman med partiets existensberättigande utgår jag från att miljö- och klimatminister Isabella Lövin inte är nöjd med detta resultat. Det är inte bara i Sverige som utsläppen ökar. De ökar också i världen. I genomsnitt har det skett en ökning med 1,5 procent de senaste tio åren.
Man ska tillägga att Sverige står för ungefär 1 promille av världens utsläpp. När IPCC räknar på hur vi kan nå våra klimatmål säger de i samtliga sina scenarier att vi behöver skala upp kärnkraften. Med kärnkraften kan vi på ett enkelt sätt ersätta den energiproduktion som i dag dominerar i omvärlden och som genererar otroliga utsläppsökningar.
Kärnkraften kan ersätta den energiproduktionen, och vi kan då på ett enkelt sätt och dessutom på relativt kort tid nå våra klimatmål. Forskningen visar att just kärnkraften är det energislag som är skalbart och som också kan exporteras. I Sverige gör vi alltså tvärtom. Vi lägger ned kärnkraft. Vi lade ned Barsebäck. Nu ska Ringhals 1 och 2 läggas ned.
Klimatministern nämner några saker som görs. Det är väl till viss del bra - Moderaterna håller inte med om allt. Men det räcker uppenbarligen inte. Därför måste jag fråga: Vilka nya åtgärder anser miljö- och klimatministern behöver vidtas för att vi ska nå målet till 2045?
Louise Meijer (M):
Miljö- och klimatminister Isabella Lövin använde ordet skräckpropaganda. Då kan jag inte avhålla mig från att nämna att en av regeringens representanter i riksdagen, en riksdagsledamot, nyligen önskade företag i konkurs. Där kanske man kan tala om marknadsekonomisk härdsmälta.
Det begreppet kanske lämpar sig för den typen av uttryck när de kommer från partier som sitter i regeringen. Jag tror inte att man kan tala om marknadsekonomisk härdsmälta när det inte finns någon fri marknad på energiområdet i Sverige. Ministern nämnde också att vi i Sverige har en hink och att många andra länder också har det. Absolut, vi ska kasta på vattnet från den hinken allt vi kan från vårt håll.
Men det finns ju för sjuttsingen andra länder som har nästan ett vattenfall att hälla på brasan. Då måste väl ändå en viktig del, en rationell del, även av svensk klimatpolitik vara att se till att de stora länderna med vattenfall som enkelt kan släcka brasan gör vad de kan och inte koncentrera oss på de länder som står med var sin hink.
Miljöpartiets elekvation går inte ihop. Vi pratar om 1,5 Danmark i ökat elbehov till 2045. Vissa talar om en 60-procentig ökning av elbehovet till 2045. Var ska vi få vår energi ifrån? Energin måste ju fortsätta vara fossilfri. Det kommer inte att kunna lösas genom att vi skalar upp vindkraften eller solkraften. Senast jag såg solen var flera veckor sedan.
Vi har väldigt ont om soltimmar i Sverige, och det blåser inte varje dag. Vi måste värna den fossilfria energiproduktionen. Vad vill miljö- och klimatminister Isabella Lövin göra för det?
Louise Meijer (M):
Statsrådet sa att hon kunde förklara för mig som klimatpolitisk talesperson hur processen fungerar. Jag som jurist reagerar då kraftfullt mot att statsrådet menar att ordet "omedelbart" i lagen skulle betyda att regeringen kan ta hur god tid på sig som helst att fundera över när, var och hur man ska komma in i processen. Det är när man väl har bestämt sig som omedelbartkriteriet kommer in.
Så fort man har bestämt sig ska man omedelbart meddela att man har bestämt sig. Men det blir en alldeles förvirrad tolkning av begreppet omedelbart. Omedelbart handlar om att regeringen omedelbart meddelar att den tar över en prövning så fort ett mål drar igång.
När en ansökan lämnas in till en underrätt bör regeringen, i det skedet, berätta att underrätten inte behöver pröva ansökan eftersom regeringen kommer att göra det. Det är inte tanken att man från en politisk ställning ska överpröva ett redan existerande domslut, vilket är det man gör nu. Statsrådet berättade i vilka andra typer av situationer regeringen har gjort en prövning. Det är förstås helt riktigt.
Det anmärkningsvärda med det här fallet är att detta aldrig tidigare har skett. Det har aldrig tidigare hänt att en regering efter att ett domslut har fallit går in i processen och tar över processen. Inte nog med att man tar över processen - man uttalar sig också om bevekelsegrunderna för övertagandet genom att uttrycka i en intervju att en sådan typ av verksamhet inte är önskvärd.
I svaret från statsrådet och Regeringskansliet noterar jag också att man säger att det inte finns någon bortre gräns för när regeringen kan gå in och ta över ett sådant här beslut, utan det får avgöras från fall till fall.
Det betyder ju att företag som vill lämna in tillståndsansökningar till svenska domstolar måste oroa sig inte bara över tillståndsansökningen som sådan, utan också över lotteriet gällande huruvida regeringen i deras fall kommer att ta över processen och pröva utsläppen.
Statsrådet sa också att regeringen blev underrättad och att det var först då regeringen initierade en tankekraftsperiod kring huruvida man skulle ta över processen eller inte. Då måste jag fråga: Var det så att regeringen inte visste att denna ansökan låg på bordet och att man först när man blev underrättad gick in och funderade på om man själv skulle pröva den eller inte?
Det verkar ju väldigt märkligt att man inte var medveten om den stora expandering som nu faktiskt kommer att ske. Mot denna bakgrund blir min fråga till statsrådet: Betyder detta att verksamheter och företag i Sverige numera kan vänta sig två processer från den svenska regeringen och från svenska myndigheter och domstolar?
Kan de vänta sig delvis en tillståndsansökan, delvis en politisk process om utsläppen? Är det så man ska tolka det? Jag tror att vi behöver att besked här; det gäller ju företagens villkor, planering, långsiktighet, konkurrenskraft och så vidare. Är det numera så att svenska företag när de lämnar in tillståndsansökningar till domstolar också ska förvänta sig att deras koldioxidutsläpp kommer att prövas av en miljöpartistisk och socialdemokratisk regering?
Louise Meijer (M):
Till 2045 ska vi ha nollutsläpp, och det står Moderaterna fullt bakom. Från Moderaternas sida ser vi mycket allvarligt på det som nu sker, nämligen att regeringen har gått in och tagit över en domstolsprocess först efter att ett domslut har fallit. I går kom Konjunkturrådet med en klimatrapport.
De konstaterade att den svenska klimatpolitiken måste fungera som delmål för att se till att vi får ned de globala utsläppen. Mot denna bakgrund kan man ju konstatera att raffinaderier i Sverige släpper ut ungefär 20 procent mindre än motsvarande raffinaderier i Europa. Jag betvivlar inte regeringens engagemang.
Jag betvivlar heller inte statsrådets ambitioner i denna fråga; jag förstår att det är en långvarig politisk drivkraft som har lett fram hit. Det jag däremot betvivlar är de medel och de verktyg som man använder sig av för att nå målet. Jag menar att man här inte kan säga att målet helgar medlen, utan som jag sa från början måste man se upp när man bekämpar monster så att man inte blir ett monster själv.
Jag menar att det är en farlig väg som vi har slagit in på när det går att politiskt överpröva och gå in mitt i en domstolsprocess och ta över domstolsprövningen för att göra en politisk prövning av utsläppen i Sverige. Då får vi parallella processer varav en är en domstolsprocess, som snarare blir lite skenprocessaktig. Sedan har vi en politisk process där man vet vilka intentionerna och bevekelsegrunderna för övertagandet av processen är, nämligen att man inte vill se sådana typer av verksamheter i Sverige.
Jag tror att detta är farligt. Det skadar klimatet, det skadar företagsamheten, det skadar konkurrenskraften och det skadar Sverige. Det är varken en bra klimatpolitik eller en bra politik för Sverige.
Louise Meijer (M):
Utsläppen i Sverige ökar. Miljöpartiet säger att klimatet inte kan vänta. Ändå väljer regeringen att gå fram med en fördubbling av Klimatklivet, som gång på gång dömts ut som ineffektivt och dyrt av experter. Våra gemensamma resurser är begränsade, och tiden är knapp om vi ska hinna minska utsläppen tillräckligt mycket för att hålla uppvärmningen under två grader i enlighet med Parisavtalet.
Moderaternas utgångspunkt är därför att klimatpolitiken ska se till att utsläppen minskar så mycket som möjligt per satsad krona. Sveriges budget är inte oändlig. Därför är varje krona en prioritering. Precis som andra politikområden måste klimatpolitiken vara effektiv och ge resultat.
Min fråga till miljö- och klimatministern är därför om hon anser att Sverige har råd att slösa miljarder på ineffektiva projekt och varför hon vill fördubbla kostnaden för Klimatklivet.
Louise Meijer (M):
Frågestunden är ett demokratiskt instrument för att vi ska kunna ställa frågor till ministrarna. Men jag upplevde inte riktigt att jag fick svar från miljö- och klimatminister Isabella Lövin. Hon frågar mig vilka det är som har dömt ut Klimatklivet. Det är bland annat Riksrevisionen och Konjunkturinstitutet, så jag antar att miljö- och klimatministern har koll på detta. Jag måste ändå ställa frågan: Har vi råd att lägga 2 miljarder på en ineffektiv reform?
Louise Meijer (M):
Stranderosionen är ett eskalerande problem för Sveriges stränder, särskilt i Skåne. Med stigande havsnivåer och nyckfullt väder eroderar stränderna och riskerar att ta med sig stora värden i fallet. Utvecklingen måste stoppas, och det krävs flera åtgärder. Moderaterna satsar därför 30 miljoner kronor på att motverka stranderosionen, att jämföra med regeringens 2,4 miljoner.
I dagsläget har SGI ett samordningsansvar för nio olika myndigheters arbete mot erosionen. Moderaterna vill se att en myndighet tar ett helhetsansvar men också ett finansiellt ansvar. Kostnaderna mellan fastighetsägare, kommun och stat måste balanseras, de långa processerna kortas och antalet inblandade instanser minska.
Mot bakgrund av att Moderaterna satsar tio gånger mer än regeringen för att motverka stranderosionen är min fråga till Isabella Lövin: Vad gör regeringen, faktiskt, för att motverka eroderingen av framför allt Skånes stränder?
Louise Meijer (M):
År 2019 lider mot sitt slut, och för Skånes del kan vi konstatera att det här året har dominerats av framför allt två saker: gängkriminalitet och elbrist. Det klingar inte alltför väl att detta sker i ett av världens mest moderna länder. Regeringen har under lång tid påstått att det inte råder någon elbrist i Skåne. Trots denna uppfattning har problemet nu på kort sikt avhjälpts.
På längre sikt vet vi att vårt elbehov i hela Sverige lär öka med 60 procent till 2045. Omställningen från fossilt till el är en av samhällets största utmaningar. För att ha en klimatsmart elförsörjning krävs enligt FN:s klimatpanel IPCC en drastiskt utbyggd kärnkraft. I Sverige gör vi tvärtom och lägger ned våra kärnkraftverk trots att detta skadar klimatet.
Hur ser statsrådet på att utsläppen i EU enligt Konjunkturinstitutet kommer att öka när vi lägger ned Ringhals 1 och 2?
Louise Meijer (M):
Det är inte snygga rubriker Moderaterna vill ha. Däremot vill vi inte se fler rubriker om hur många som har skjutits, om nya anmälda våldtäkter och om hur stor otryggheten är. Det är de rubrikerna vi vill få bort med vår politik. Gustaf Lantz och hans kollegor brukar ofta säga att vi är överens. Vi är inte överens!
Socialdemokraterna och Moderaterna är inte överens om vad som behövs för att komma till rätta med den negativa utveckling som vi ser i Sverige. Vägspärrar togs upp som ett exempel, och Gustaf Lantz sa att det redan finns lagstiftning som handlar om trafikbrott och olaga hot.
Detta synliggör precis skillnaderna mellan Socialdemokraterna och Moderaterna: Vi vet att illegala vägspärrar, där klaner och gäng har tagit över och kontrollerar områden och säger att vid den eller den tidpunkten får ni inte gå ut eller att den eller den personen inte får komma in, inte åtgärdas med trafikbrottslagstiftningen eller att man i bästa fall skulle kunna fälla någon för olaga hot.
Det behövs en effektiv lagstiftning som kan komma åt det här beteendet, där staten helt har tappat kontrollen. Då kan man inte säga att detta redan finns i form av trafikbrott. Det, om något, är lamt. Vi vill att deltagande i gäng ska kriminaliseras. Det säger regeringen nej till. Vi vill att de här vägspärrarna ska kunna kriminaliseras på ett effektivt sätt. Det säger regeringen nej till och hänvisar till trafikbrottslagstiftning. Vi vill att avlyssning mot gängmedlemmar som är aktiva ska kunna ske utan brottsmisstanke.
Det säger regeringen nej till. Jag vet inte vad det är regeringen tänker sig ska kunna vända utvecklingen, men det är inte den politik som förs just nu.
Louise Meijer (M):
Man kan nästan tro att ledamoten Lantz talar om sitt eget parti när han säger att viljan finns men inte förmågan. Viljan tror jag att Socialdemokraterna har, men vi väntar fortfarande på förmågan efter snart åtta års regeringsinnehav. Poliserna ska bli fler - gott så. Dock ser vi att andelen poliser bland de polisanställda inte verkar bli två tredjedelar, så som det är sagt från Socialdemokraterna - kanske till och med på er partikongress.
Det målet verkar inte uppfyllas heller. När det kommer till frågan om ökat skadeståndsansvar för föräldrar verkar det som att Socialdemokraterna återigen inte står på oppositionens sida när det gäller att öka föräldraansvaret även i till exempel utsatta områden. Häromdagen intervjuades en kvinna som är mamma till ett barn som hon misstänker säljer narkotika. Intervjun finns att läsa i Aftonbladet.
Hon sa, hör och häpna: Det enda som kommer att hjälpa är att utvisa fler. Man måste utvisa fler av de gängkriminella. Det är precis detta som är en del av Moderaternas och oppositionens paket för att komma till rätta med problemen, bland många andra förslag som jag tidigare har nämnt i debatten men där regeringen helt enkelt inte håller med oss. Regeringen tycker inte så.
I så fall hade man lagt fram förslag så att fler gängkriminella lättare kan utvisas. Regeringen tycker inte att det ska vara lättare att avlyssna gängkriminella. I så fall hade man lagt fram ett sådant förslag, och det gör man inte. Det finns stora skillnader. Väljer man nästa år att rösta på Moderaterna kommer man att få ett annat regeringsalternativ, en annan handlingskraft och andra politiska förslag.
Om man tycker att det inte går riktigt bra för Sverige, att här borde regeringen tänka om och göra rätt, då ska man rösta på Moderaterna. Om man inte är överens med Socialdemokraterna om rättspolitiken erbjuds man och får något annat.
Louise Meijer (M):
Här och nu ska vi diskutera utsatta områden. En stad där det finns flera utsatta områden är Malmö. Låt oss prata lite om Malmö! I dag rapporterades det nämligen att ett socialdemokratiskt kommunalråd har känt till att kommunal verksamhet använts för att hålla så kallad romsk rättegång.
Vad hände när det här framkom? Hur reagerade det socialdemokratiska kommunalrådet i Malmö på detta? Jo, så här: Vad ska jag göra? Ska jag lägga ned verksamheten? Då begår ju jag politiskt självmord! Så sa hon i en inspelning.
I dag har vi också hört att det förmodligen kommer att finnas en majoritet för att avsätta den socialdemokratiskt ledda regeringen med Stefan Löfven i spetsen. Jag tycker att dagens händelser, inte bara i den här kammaren utan också i Malmö, visar att det inte bara är dags att avsätta Stefan Löfven. Det är också dags att Katrin Stjernfeldt Jammeh i Malmö avsätts och ersätts av den moderata ledaren Torbjörn Tegnhammar.
I Riksrevisionens rapport om de utsatta områdena kan man läsa att många av de åtgärder som formellt riktar sig till Polismyndigheten har regeringen ändå ett ansvar för. Det är regeringen som ska utöva ledarskapet och se till att brister åtgärdas och att det finns resurser och verktyg för att göra detta.
Något som har framkommit i granskningsrapporten är att det är lite hipp som happ när det kommer till klassificering av utsatta områden. Det handlar om en subjektiv känsla snarare än objektiva mätdata, uppföljning av resurser, antalet områdespoliser, tillgång till kameror och så vidare.
Den typen av brister hade regeringen kunnat åtgärda relativt lätt om man hade haft kraften och viljan, men detta saknas. Det är också därför Moderaterna kommer att rösta för att få bort Stefan Löfven som statsminister på måndag.
Riksrevisionens rapport om Polis-myndighetens arbete i utsatta områden Jag kan bara konstatera att det är tråkigt att regeringen inte gör tillräckligt på ytterligare ett område under justitieutskottets ansvarsområde och beredningsområde. Vi har från Moderaternas håll instämt i olika reservationer i det här betänkandet.
Jag kan passa på att yrka bifall till reservationen under punkt 2 Klassificering av utsatta områden.
Louise Meijer (M):
Jag tycker att det är uppenbart att Socialdemokraterna inte klarar av att reda ut den här situationen. Justitieministern föreslår saker och är framåtsyftande i sitt inlägg, och det tycker jag är bra.
Men farhågan är att det inte kommer att bli så som Socialdemokraterna vill, för man kommer att återvända efter förhandling med Miljöpartiet, Vänsterpartiet och Centerpartiet och inte ha landat där ministern nu säger att man vill landa. Det är det som är det tråkiga med den här regeringen och med styret i dagsläget. Man klarar inte att reda ut Sveriges stora problem.
En sak som inte rör det nationella lika mycket som det kommunala är det här med kamerorna, som justitieministern själv lyfte fram i sitt inlägg. I Staffanstorps kommun, en grannkommun till Lund, ser man att när man lägger in en ansökan till Datainspektionen om att få inrätta och sätta upp kameror tar det inte längre bara sex månader utan tolv månader för Datainspektionen att fatta ett beslut.
Då kan ju den hotspot som man vill bevaka redan ha eskalerat eller ha avvecklats, och brotten kan ha flyttat någon annanstans. Det finns alltså många skäl för justitieministern att se över hur man ska komma till rätta med de långa handläggningstiderna hos Datainspektionen. Samma sak är det när det gäller ordningsvakter, som också är ett kommunalt verktyg i den brottsbekämpande verksamheten. Där ser vi att vi har en förlegad lagstiftning.
Man kan inte ansöka om att ordningsvakter ska få patrullera hela kommunen, utan det måste vara avgränsade områden. Man ser att ordningsvakter inte får ta in och transportera stökiga personer till exempelvis polisen. Det är också saker som behöver förändras. Kan justitieministern tänka sig att genomföra de här två sakerna, alltså att minska handläggningstiderna och att förändra reglerna för ordningsvakter?