KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Svensson Smith (MP):
Våra visioner sträcker sig längre än kommande mandatperiod. Vi kan se framför oss när man har passerat peak oil och måste hitta andra sätt att försörja landet med transporter. Det är särskilt väsentligt för Sverige som är så glesbefolkat och råvarutungt att man gör det. Vi har en rederinäring i Sverige som jag tycker är ganska framsynt.
De har effektiva och bra utbud och har via sin lastkapacitet - det tror jag att Johnny Gylling känner till - möjlighet att ta emot mer gods. Men fördelning mellan väg, järnväg och sjöfart avgörs väldigt mycket beroende på styckepriset på transporterna. Det är självklart att om man kan packa in mycket mer i en lastbil så blir det billigare per enhet jämfört med om man lastar i flera olika lastbilar.
Det är det gränssnittet mellan väg, järnväg och sjöfart som förflyttas om man ökar maxvikten för lastbilar. Jag kan rekommendera Johnny Gylling, om det här är svårt att förstå, att läsa Bo-Lennart Nelldals uppsats kring det här från KTH. Den visar väldigt tydligt vad man kan göra om man vill hitta en smartare kombination av de här tre transportslagen. Jag beklagar verkligen att Volvo är tvunget att använda lastbilar därför att järnvägen är full.
Jag skulle vilja säga att jag är väldigt nöjd med det samarbete som vi i Miljöpartiet har tillsammans med Socialdemokraterna och Vänsterpartiet. Vi har ju också anslagit 107,7 miljarder kronor under en tolvårsperiod för att investera i järnvägen och bygga ut kapaciteten. Det är sannolikt mer, både per invånare och i förhållande till budget, än något annat land. Vi har för avsikt att lösa det problemet, men man bygger inte järnväg över en natt.
Karin Svensson Smith (MP):
Även jag vill tacka ministern för svaret på både vårt öppna brev och på interpellationen. Det finns många anledningar till att vi inte uppnått jämställdhet mellan män och kvinnor. Jag kan rekommendera ministern att läsa den statliga jämställdhetsutredningen som Gertrud Åström har skrivit. Av den framgår mycket tydligt att kvinnors villkor på arbetsmarknaden och lön är väldigt avgörande.
Lönen påverkar nivån i alla socialförsäkringar. Ytterst framgår skillnaden mellan mäns och kvinnors status när pensionskuverten kommer. Då summeras den systematiska diskriminering kvinnor fortfarande är utsatta för. I svaret på interpellationen står att regeringen har en annan analys och en annan prioritering än den tidigare regeringen, och man hittade brister i handlingsplanen.
Jag skulle önska att ministern utvecklade vilken annan analys man har gjort. Har man en annan syn än den som Jämställdhetsutredningen har kommit fram till? Framför allt undrar jag vilken strategi regeringen har för att uppnå jämställdhet mellan män och kvinnor. Särskilt för Folkpartiets väljare borde det vara intressant att få reda på hur ministern tänker i detta avseende.
Många som kämpar för jämställdhet har tidigare betraktat Folkpartiet som en allierad i dessa frågor, särskilt när Bengt Westerberg var ordförande. Vad gör man för analys nu? Vad finns det för strategi? Att ni inte uppskattar vad den tidigare regeringen har gjort framgår. Men hur tänker ni i stället? Jag har inte förstått det. Det ni skriver i svaret är att ni i stället vill stärka kvinnors företagande.
Är inte det ett slag i ansiktet på Kommunals anställda med de lägsta lönerna? Menar ministern på allvar att städerskor, barnskötare och andra allihop ska bilda egna företag och på det sättet kunna hävda sig ekonomiskt och lönemässigt med männen? Jag tror inte att man kan mena allvar med detta. Jag skulle gärna vilja ha svar på de frågorna.
Region Skåne, som styrs av borgerliga partier tillsammans med Miljöpartiet, har avsatt en pott på 40 miljoner till jämställda löner. Det har också många andra kommuner och regioner gjort. Merparten av dem har s-v-mp-majoritet, men det finns också vissa där de borgerliga partierna är med i styret. Hur menar ministern att detta ska fortsätta om inte staten går före och tar ansvar?
Hur ska vi i Sveriges riksdag med trovärdighet hävda att andra och även privata arbetsgivare ska kunna motverka de löneskillnader som beror på kön om staten inte gör detsamma? Vi hör vackra ord. Vi hörde nyss ministern säga: Jovisst prioriterar vi det här. Men vad är de prioriteringarna värda om det inte finns pengar bakom?
Jag vill instämma i Luciano Astudillos anförande i den tidigare interpellationsdebatten att det är floskler och bara tomt prat om det inte finns pengar bakom.
Karin Svensson Smith (MP):
Med nuvarande takt när det gäller att minska löneskillnaden mellan män och kvinnor tar det mer än 100 år innan vi har lyckats utradera kvinnors underordning. Jag tror att många med mig tycker att det är fullständigt oacceptabelt. Man kan ju säga att regeringens politik eller brist på politik kanske inte är exceptionell på det här området. När det gäller klimatåtgärder är tidsperspektivet ungefär detsamma.
Med de förslag till åtgärder som man har haft hittills kommer det ju att ta lika lång tid att nå klimatanpassning, och då är det redan för sent. Men det ska vi inte diskutera just nu. Jag gjorde en helt annan reflexion när jag hörde ministern. Det påminner om den tid då jag själv tillhörde ungdomsförbundet. Det var enkelt när man var ny i politiken att peka på vad andra skulle göra och inte se att man faktiskt själv har något ansvar. Vi kan ju tala om vad privata arbetsgivare borde göra.
Och ministern hänvisar till att kvinnor borde söka andra arbetsgivare och att man på den privata arbetsmarknaden eller som egen företagare skulle ha större möjligheter att undvika lönediskriminering. Men politiker måste göra något. Och när man har varit med ett lite längre tag, vilket kanske ministern också kommer att vara, inser man att man har ett ansvar för sitt eget område. Vi riksdagsledamöter har ansvar. Ni i regeringen har ansvar.
Hur ska staten, riksdagen, regeringen kunna kräva att andra gör handlingsplaner, avsätter potter och vidtar konkreta åtgärder i stället för att bara använda tomma ord om man själv inte sätter pengar bakom sina önskemål? Miljöpartiet är inte anhängare av statlig lönepolitik. Det är inte det som det är fråga om.
I sedvanliga löneförhandlingar har gubbar och män av olika sorter hittills lyckats kompensera sig för varje extra krona som man har lagt i jämställdhetspotter. Det krävs en särskild ordning. Det krävs reserverade pengar. Och jag har ännu inte hört hur ministern ämnar ta regeringens ansvar för de jämställdhetsmål som ni säger er dela men som ni inte har några förslag på hur man ska uppnå.
Karin Svensson Smith (MP):
Jag tackar ministern för svaret. Jag har nog ingen annan uppfattning än den som regeringen har deklarerat i sin regeringsförklaring, det vill säga att klimathotet är vår generations ödesfråga. Det behöver vi nog inte diskutera mer. Det är bra att vi är överens om utgångspunkten för diskussionen. Ett bekymmer som vi måste titta på är vad vi kan göra för att begränsa klimathotet.
Ser man på Miljömålsrådets redovisningar till regeringen och oss i riksdagen är det ökningen av vägtransporter som har gjort att man har fått revidera prognoserna för att klara målet. Om man ser det i ett större perspektiv är det ett stort bekymmer att de tunga transporterna ökar.
Vi har inget emot handel, utveckling, arbete och tillväxt, men när det medför denna klimatpåverkan måste man fundera över vad man kan göra åt det. Ministern svarar att man ska byta bränslen och satsa på forskning. Det är givetvis bra insatser, men jag tror inte att det räcker för att begränsa fordonens klimatpåverkan. Jag undrar varför inte järnväg och sjöfart nämns. Vi kan faktiskt transportera ganska mycket på det sättet.
Sverige har ju ovanligt goda förutsättningar med sin långa kust. Vi har faktiskt 50 hamnar som kan ta hand om godstransporter. Mycket av det som går på lastbil från norr till söder skulle kunna gå längs kusten i stället. Vi har en av världens mest effektiva godsoperatörer på spår, Green Cargo. De tar 27 procent av varorna i dag. De skulle kunna ta en större andel. Jag undrar varför ministern inte pekar på den möjligheten.
Anledningen till att godstransportköparna inte i större utsträckning väljer transporter som inte belastar klimatet så mycket har att göra med priset. Den som köper transporter bedriver ingen ideell verksamhet. Än så länge är det många gånger billigare att köra lastbil hela vägen än att lasta om och kombinera med sjöfart och järnväg.
Den sista frågan i min interpellation om vilka initiativ ministern är beredd att ta för att göra något åt detta har jag inte fått svar på. Jag hoppas att ministern tar tillfället i akt och utvecklar hur man ska hitta en bättre kostnadsbild så att järnväg och sjöfart kan ta en större andel av de transporter som behövs.
Att vi från Miljöpartiet tog upp frågan om maxvikt har att göra med räckvidden och kapaciteten på transporterna. Det holländska försöket är nytt. De erfarenheter och slutsatser man kan dra av det är ganska begränsade, men i Sverige har vi successivt haft en ökning av lastbilars vikt och längd.
När vi gick från 40 till 60 ton flyttade vi också gränsen för när det är kostnadseffektivt att lasta om till järnväg med 30 mil. Detta är ganska avgörande för transportköparnas vanor, och det måste vi ta i beaktande. Det är också väldigt viktigt för vägkvaliteten.
Som ledamot i trafikutskottet sedan snart nio år har jag fått många brev från människor som är upprörda över hål i vägen och att man i glesbygden inte kommer fram dit man ska. Därför undrar jag om ministern har någon uppfattning om lastbilarnas roll i att vi än i dag får så många klagomål fast vi lägger 9 miljarder på att underhålla vägarna.
Karin Svensson Smith (MP):
Jag förstår att regeringen inte alls saknar ambitioner när det gäller att tillsätta utredningar i olika råd. Men det har faktiskt funnits utredningar och råd förut. Det finns en vägbeskattningsutredning. Det finns en godstransportdelegation.
Det finns också många andra utredningar som pekar på det faktum att om det är billigare att köra lastbil hela vägen hjälper det inte hur många omlastningscentraler och hamnar man bygger ut - det är ändå lastbil hela vägen som kommer att gälla. Man behöver inte ta reda på så mycket mer här, utan detta är redan konstaterat. Kan man jämföra med andra länder kan man exempelvis jämföra med USA.
Där är det inte priset eller ointresset för att köra med bensin och diesel som har varit dominerande. Men man har en maxvikt på 36 ton för lastbilar. Det gör att järnvägen transporterar 60 procent av det landbaserade godset i USA. Det är en mycket större andel än i Sverige, och det beror på järnvägens styrka, nämligen att den kan ta stora laster. Låter man lastbilen växa krymper järnvägens marknadsandel.
Det är rätt enkelt att inse detta. Detta med bra vägar är definitivt en ambition som Miljöpartiet delar. Vi behöver bra vägar i hela landet, både för varor och för människor som ska till sina destinationer. Men vad är det som hindrar att vägarna är bra? Och vad är det som hindrar att man tittar på orsakerna till att vägarna slits? Vägverket har i sin sektorsredovisning tittat på detta.
De konstaterar att en fullastad långtradare på 60 ton sliter lika mycket på vägen som 75 000 personbilar. De klagomål som vi får - människor som upplever tjälskador eller att deras väg till jobbet eller skolan är för dålig - har en stark korrelation till hur många tunga lastbilar som finns.
Problemet med vägkvaliteten kan man åtgärda antingen genom att ösa ut mer pengar eller genom att minska det som skadar vägen. Om vi skulle ha samma gräns som resten av EU - det vill säga att en lastbil får väga max 40 ton - skulle vi också få bättre vägar utan att behöva lägga ned så mycket pengar på det. Jag undrar om ministern har tagit del av Expressens artiklar den senaste veckan.
De har handlat om lax som fiskas i en världsdel, förädlas i en annan världsdel och försäljs i en tredje, om honung som åker flygplan från Nya Zeeland och hit och om yoghurt som åker många långa och krångliga vägar med lastbil innan den kommer till konsumenten. Kan man dra någon annan slutsats än att det är väldigt billigt att transportera varor?
Ska man åtgärda detta klimatmässigt måste man se till att prisrelationen mellan klimatstörande transporter och transporter som inte stör klimatet måste ändras. Människor måste i större utsträckning köpa bröd som är bakat i den egna kommunen i stället för ett som har åkt lastbil 100 mil innan det når konsumenten. Har ministern reflekterat över artiklarna och funderat över vad man kan göra åt problemet?
Slutligen vill jag upprepa min sista fråga i interpellationen eftersom jag inte tycker att jag har fått svar på den. Varför nämns inte ekonomiska styrmedel för att nå klimatmålet?
Karin Svensson Smith (MP):
Jag har arbetat såväl nationellt som internationellt med klimatfrågor. Jag var till exempel svensk delegat på FN-konferensen om miljöutveckling. Den kritiken tar jag inte riktigt till mig. Om man ser det i ett internationellt perspektiv har vi haft två mycket intressanta frukostmöten här i riksdagen, ett med Svenskt Flygs miljökommitté och ett som handlade om skatter.
Vid båda dessa var man mycket negativ till att transporterna skulle ingå i en europeisk handel med utsläppsrättigheter. Man hävdade att om det blir ett pris är betalningsviljan för transporter mycket högre än betalningsviljan för industrin. Om man har samma utsläppshandel minskar trycket på den omvandling av klimatskäl som behöver ske inom transportsektorn.
Det är så många människor som prioriterar att flyga från Stockholm till Paris, och den resan kan inte flytta någonstans. Däremot kan industri och arbetstillfällen flytta från Sverige till andra världsdelar och flytta ut från Europa till andra länder. Då får man två negativa saker. Dels lättar trycket på att klimatanpassa transporterna, dels blir vi av med arbete och sysselsättning i Sverige.
Det är någonting att fundera över i kombination med att vi måste ta ansvar här i riksdagen och fatta beslut om de ekonomiska styrmedel som behövs för att uppnå de mål som jag tror att vi har gemensamma, även om vägarna dit är ganska annorlunda. Transporterna är inte bara en konkurrens olika lastbilar emellan. Man kan man läsa i senaste rapporten från Bil Sweden att antalet sålda lastbilar ökar något ofantligt.
Den viktiga konkurrensen är mellan lastbil, järnväg och sjöfart. Där måste jag tyvärr konstatera att regeringen ännu inte har något förslag som förhindrar att det blir mer av klimatstörande trafik.
Karin Svensson Smith (MP):
Jag är också mycket intresserad av teknikutvecklingen när det gäller lastbilar och för all del också flygplan. Jag tror att man kan säga att Miljöpartiet är ett ganska teknikoptimistiskt parti. Det är därför vi vill ha ekonomiska styrmedel som gör att man använder de olika transportslagen på bästa sätt. Men lastbilar med sladd finns inte på ritbordet vare sig hos Scania eller hos Volvo lastvagnar. Det finns inte flygplan med sladd heller. Och man kan inte tänka sig ett batteri i flygplanet för då blir det så tungt att det inte kan lyfta.
Det är därför jag undrar hur ni vill lösa klimatfrågan med hjälp av kärnkraft. Det är ju det ni anför som ert viktigaste styrmedel för att minska klimatpåverkan i Sverige. Transporterna står för över 40 procent av Sveriges klimatpåverkan om man räknar med sjöfarten och flyget. Det som ökar mest är flyg och lastbilar. Det problemet löser man inte med kärnkraft.
Schweiz, Tjeckien, Österrike och Tyskland har infört kilometerskatt. Det styrmedlet finns. Det är det vi måste koncentrera oss på. Jag förstår inte riktigt varför ni bromsar detta och varför regeringen inte skickar ut de beredningar som finns på remiss. Det här är centralt om vi ska klara både klimatet och en god ekonomisk utveckling och sysselsättning i Sverige.
Karin Svensson Smith (MP):
Jag kan hålla med om mycket av det som sades. Vem kan vara emot eco-driving eller ny teknik? Det är vi definitivt inte motståndare till Miljöpartiet. Men när det gäller plug-in -bilarna har jag lite frågor och kritiska anmärkningar. Det är ny teknik. Det finns inte så många bilar i drift i Sverige. Det är väl ca 300 som rullar på våra vägar som är eldrivna.
Det förslår inte så långt i förhållande till den bilpark vi har i övrigt. Jag undrar vilka metaller som Eliza hade tänkt sig skulle ingå i batterierna. Alla elbilar måste ha någon sorts batteri. Vad är det för sorts teknik som förespeglas i de kommande elbilar som du var så positiv till?
Nästa fråga handlar om koldioxidutsläppen från trafiken totalt sett. Du pratade mycket om personbilar, men det är faktiskt lastbilstrafiken som är den stora ökningen. Ökningen av lastbilarna ser ut att ha tagit den lilla minskning som finns på personbilssidan. Ska de också gå på plug-in eller hur har du tänkt att lastbilarna ska drivas framöver?
Flyget är också en stor källa till koldioxidutsläpp. Finns det någon plug-in -lösning som Eliza känner till där som jag har missat? Min sista fråga är: Vilken tid bedömer Eliza att vi har på oss för att vända trenden av ökade växthusgaser till en minskning?
Karin Svensson Smith (MP):
Visst pågår det en enorm batteriutveckling. I de första elbilarna var batteriet så stort att det inte fanns plats för någon förare i bilen. Men om jag har uppfattat det rätt är det litium som är den aktuella metallen för de batterier som planeras för närvarande. Då vill jag upplysa Eliza om att hälften av allt litium som finns i världen finns i Bolivia.
Det bryts under omständigheter som varken du eller jag skulle tycka var rimliga eller etiskt försvarbara. Jag ser därför att det är vissa problem med plug-in som den stora lösningen på personbilstrafikens minskade växthuseffekt. När det gäller lastbilar hörde jag inte något annat bränsle nämnas.
Det är klart att man måste effektivisera lastbilstrafiken, men vad jag vet finns det ingen ordentlig lösning när det gäller alternativ till diesel för landsvägskörningen. Den stod för 660 000 extra ton koldioxid i fjol. Är Eliza beredd att införa kilometerskatt för lastbilstrafik?
Alla de tekniker du räknar upp för besparing har funnits länge men används inte därför att det är för billigt att använda lastbilar för hela transporten. Kombinationen sjöfart och järnväg används alldeles för lite därför att det är billigast att köra med lastbil hela vägen. Det sista är tidsaspekten. Jag håller med dig. Tiden är egentligen redan ute.
Är det då inte lite vanskligt att använda sig av ny teknik som inte ens finns i serietillverkning som sin främsta lösning på transportsektorns klimatproblem? Är det inte bättre att använda sig av det vi vet att vi har här och nu? Vi har järnväg, sjöfart och alternativ till bilen, nämligen att åka kollektivt, tillsammans. De lösningarna finns. Det borde väl vara huvudstrategin, även om man inte ska säga nej till teknisk utveckling. Men vi kan inte inteckna något vi inte har.
Karin Svensson Smith (MP):
Sven Bergström har vällovliga ambitioner när det gäller miljöanpassning av vägtransporterna. Dessa ambitioner tror jag att vi delar. Men jag tror inte riktigt att han var rättvis i sin kritik av vad som åstadkoms under de två tidigare mandatperioderna före valet 2006. Det hände en hel del. Sven Bergström nämnde här att den viktigaste energibesparingen bestod i att man minskade personbilstrafikens växthuseffekt genom sparsam körning och så vidare.
Men den viktigaste energibesparingen för personresor är att fler åker tillsammans. För varje krona som investerades i järnväg 1998 investerades 2 kronor i vägar. Enligt den senaste planen är det precis tvärtom. Vi inser att man måste öka kapaciteten i kollektivtrafiken om vi ska klara klimatmålen. Den här regeringen gör precis tvärtom. Ni har överfört pengar från Banverkets anslag till Vägverkets anslag.
Det är åt fel håll, Sven Bergström. När pumplagen infördes för att bryta det hundraprocentiga beroendet av fossila bränslen röstade Centern, såvitt jag minns, mot den tillsammans med de övriga borgerliga partierna. När försöket med trängselavgifter skulle införas röstade ni mot det också. I dag har ni insett att även borgerliga väljare vill ha trängselavgift. Det var faktiskt något som vi gjorde under vår tid och något som initierades i Kommunikationskommittén på den tiden.
Överföring av godstrafik från lastbil till järnväg och sjöfart kommer aldrig att äga rum så länge det är billigast att köra lastbil hela vägen. Därför undrar jag om Sven Bergström tänker hjälpa till och pressa på så att det kommer en proposition med förslag om en kilometerskatt. Det hade vi med i vår transportpolitiska proposition liksom en flygskatt som vi införde och ni sedan avskaffade. Sven Bergström är därför lite orättvis. Även om vi kunde ha gjort mer gjorde vi faktiskt en hel del för att miljöanpassa trafiken.
Karin Svensson Smith (MP):
När det gäller de tyngsta och de törstigaste bilarna är vi nog lika skyldiga. Det är ett problem som återstår. Men frågan är var den största energipotentialen finns. Jag tycker självklart att det här ska åtgärdas. Men jag tror att den största potentialen för att snabbt minska energianvändningen i samband med persontransporter ligger i att man åker tillsammans. Bilparken tar det lång tid att byta ut.
Enligt klimatpanelen har vi högst åtta-tio år på oss för att vända trenden, från ökade växthusgaser till en minskning. Vägar för busstrafik finns redan. Genom att åka tillsammans minskar man snabbast energianvändningen när man förflyttar sig. När det gäller järnvägen handlar den kritik som du tar upp om underhållet av järnväg. Orsaken är framför allt att Banverket inte äskade mer pengar.
Vi förde alltid fram deras anslagsframställan i våra budgetförhandlingar. När det däremot gäller investeringar låg vi långt framme. Vi hade kunnat ligga ännu längre framme. Men jag vet att ni vid vartenda tillfälle vi föreslog mer pengar till järnväg och mindre pengar till väg röstade emot. Ni ville ha en annan fördelning.
Så sent som i den senaste vårpropositionen säger finansminister Anders Borg att han har för avsikt att låta en samhällsekonomisk analys ge ett större utrymme för vägtrafik och ett mindre utrymme för järnväg. Ekonomiska styrmedel är i särklass effektivast. Det står så i EET-strategin. Kilometerskatt, trängselskatt och flygskatt är saker som vi i den rödgröna majoriteten stått bakom och som vi står bakom.
Jag vill att du, Sven, redovisar var du står när det gäller kilometerskatt, trängselskatt och flygskatt. Låt oss höra det!
Karin Svensson Smith (MP):
Redan i vår förra budgetmotion lade vi in 15 miljarder om året i investeringar till Banverket - vi hade en högre nivå - plus 100 procent till 2020. Nu håller vi på att räkna om det. Vi har fortfarande den ambitionsnivån. Hur mycket det kommer att kosta kan jag inte svara på än utan återkommer till det. Men självklart ska vi lägga in i budgeten så mycket att vi klarar av en ambition som är rimlig för att klara klimatmålen.
Jag hoppas att du är nöjd med det, för nu måste jag gå.