KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Det är spännande att vi har några replikskiften angående subärenden också! Det är väl samma mål, tänker jag: Svenska företag ska kunna konkurrera och sälja sina produkter både på den inre marknaden och utanför. Det finns många berättelser från världen som är skrämmande och häpnadsväckande på olika sätt. Dem behöver man ta in.
Men svenska företag ligger långt framme. Vi är väldigt duktiga.
Även om det alltid finns folk någonstans som bryter mot saker och ting på ett sätt som man inte bör ser vi risken att det här direktivet, som ska in Bryssels ringlande korridorer med den gröna given, Fit for 55 och så vidare, kommer att bli något annat än den höga svenska kvaliteten på det vi har.
Det som är häpnadsväckande är att Socialdemokraterna menar att vi skulle vara emot sådana här saker, för det är vad jag läser in i Åsa Erikssons debattinlägg. Åsa Eriksson vet mycket väl att Moderaterna står för mänskliga rättigheter, miljömål etcetera, något som vi också menar finns i den lagstiftning vi redan har.
Därför ser vi riskerna från andra hållet med det här, alltså att våra företag kan komma i kläm och att det inte blir så mycket med det.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Vi har talat om vad som på olika sätt är inbegripet i den svenska lagstiftningen. Sedan tänker man att det är jättebra. Åsa Eriksson och jag brukar ofta prata om att man ska ha gemensamma regler, men just i det här fallet har vi Tyskland, Frankrike och Holland som tänker på sina egna kriterier.
Jag kan också se att de organisationer som Åsa Eriksson hänvisar till egentligen också säger att det här inte är vad man skulle önska sig. Då kan man antingen gå med på någonting halvdant, om jag får säga så, eller så kan man bestämma sig för att vi gör bäst i att hålla i det vi har som är väldigt genuint och bra i Sverige. Det kostar - ja, men det kan också kosta om det slår ut våra företag som ligger i framkant.
Det är ju så det är. Vi pratar om myntets båda sidor. Det kan kosta svenska företag som ligger i framkant om de hamnar i ett nytt läge och vi måste backa bandet för att passa ihop med någonting annat. I detta fall har vi landat i att vi gör bäst i att ha det på nationell nivå.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Statsrådet Anders Ygeman fortsätter att ta upp Trelleborgs kommun och Mikael Rubin. Jag har inte sett något inlägg av honom och kan därför inte återge vad han har sagt eller tycka något om det. Däremot vet jag att hamnen är en väldigt angelägen fråga och att det finns en problematik för att bygga ut kommunen. Han tar väldigt allvarligt på det.
Jag vet däremot inte vad han har sagt om havsbaserad vindkraft, men för Moderaterna kostar det mer än det smakar. Källor som bland annat kraftbolag säger att blir en alldeles för stor kostnad och att det krävs subventioner.
Just subventioner ska ju inte få gälla kärnkraft eller andra energislag, vilket statsrådet tog upp i diskussionen apropå marknadsmässighet och att det var Vattenfall som självt stängde sitt kärnkraftverk. Vi vet vad det här berodde på. Vi vet också att under ytan av den här myten finns något annat som aldrig ska tas upp. Man gjorde ett val för att trycka dit kärnkraften så att den inte längre skulle vara lönsam, och det är därför som vi inte heller har den.
Detta är ett val som regeringen har gjort. Så ligger det till. Elkrisen är ett närmast avsiktligt resultat av regeringens dysfunktionella energipolitik. Fossilfri elproduktion har lagts ned på rent ideologiska grunder. Det kan vi konstatera. Fru talman!
Jag har inte särskilt mycket tid kvar på detta mitt sista inlägg, men jag vill be min partikamrat Louise Meijer om ursäkt för att jag sa till henne att hon kunde anmäla sig till runda två. Hon satt här med sina papper och hade förberett sig. Det känns inte så bra för min del. Jag vill vara noga med vems fel det var.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag började med att lyssna lite på den föregående debatten här inne. Den slutade väldigt väl med Skåne och min hemkommun Bjuv och en stor hyllning till ärtorna. Det finns mycket spännande på gång i vårt land. Jag tackar för det inlägget. Så till saken.
Näringsutskottet debatterade den 2 december frågan om stöd för att drivmedelsstationer på landsbygden ska kunna drivas vidare framöver. Klockan tickar. Vi befinner oss nu i januari. Den 30 juni stänger dörrarna för dessa mackar, och för den lilla landsortsmacken rinner tiden ut. Jag begärde den här interpellationsdebatten för att höra hur långt regeringen kommit i frågan.
Jag hoppas därför att det ska komma nya svar från statsrådet i dagens debatt och inte bara en upprepning av historien, för den har jag fått höra många gånger av såväl statsrådet Mikael Damberg som Jennie Nilsson. Statsrådet lyfter i sitt svar till mig fram pengarna som har tilldelats, det vill säga 1 miljard mellan 2015 och 2020.
Det är väl så, men kring de här medlen har det också funnits restriktioner. Man började med att ge dem till landsbygdsprogrammet, vilket gjorde att de fastnade i statsstöd och att man inte kunde betala ut dem. Därefter överförde man dem till regionerna, vilket innebar att det här kom att konkurrera med andra saker som landsbygden skulle behöva.
Det är alltså långt ifrån alla som har kunnat ta del av de här medlen. Det har funnits pengar, men pengarna har liksom inte varit användbara. Det vill jag säga bara så att det blir tydligt. Jag har en fråga till statsrådet angående de här medlen och förskott. Utskottet har ju också diskuterat olika delar som man ville att regeringen skulle gå vidare med som handlade om att kunna lösa den här frågan.
En del i detta var förskottslån. Det har varit ett problem att man inte tilldelar pengar i förskott. Eftersom man inte gör det sitter ägare av små mackar i knipa. Man har inga pengar över. Det finns inga stora vinster i den här branschen. Man ska investera, och det blir väldigt lite pengar kvar om man ska ligga ute med medel.
Man pratar om 1 miljon, men det är väldigt mycket pengar för en liten entreprenör. Därmed har de inte kunnat söka medel eller kanske, även om de kunnat det, inte fått dem. Jag vill gärna höra statsrådet säga något om en lösning på detta - om man kan tänka sig en förskottsutbetalning eller om man har kommit fram till en annan lösning för de här mackägarna. Det är en av mina frågor.
Själv har jag haft tanken att eftersom pengarna går ut till regionerna via Tillväxtverket har regionerna möjlighet att använda sig av till exempel Almi för att lösa den här knuten. Tillväxtverket har också tilldelats uppdraget att inventera vilka mackar som saknas.
Länsstyrelserna har inte fått alla besked från kommunerna, som tidigare haft det ansvaret. En annan av mina frågor är hur långt man kommit i arbetet med den inventeringen. Jag får återkomma i nästa inlägg och ställa följdfrågor.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Att pengarna räcker var ett tydligt besked. Då vet vi att man har fått ned antalet mackar som man vet att medlen kommer till godo. Jag vill också ta upp det min partikollega tidigare var inne på.
Nu är vi i januari, och regelverket innebär att om man inte har gjort vad man ska till den 30 juni och inget annat händer måste dessa mackar stänga. Så är det. När det gäller tjälen och hur det ser ut i statsrådets eget hemlän, som har varit översnöat den sista tiden, vet vi att detta är en omöjlighet, vilket också kom upp.
När jag i höstas var i kontakt med ett företag i Norrbotten i denna fråga sa de att de hinner med ungefär sex jobb i månaden fram till slutet av juni 2022. Detta motsvarar en del av de här mackmöjligheterna. Nu är det ändå färre, så de kanske hinner med en del om man tänker sig att de har varit igång sedan dess. Man ska dock utföra ett arbete och beställa hem materialet.
Vi kan alla räkna ut att detta inte kommer att hända. Det kanske kan vara möjligt att lösa det för ett par stycken, men man kommer inte att gå i mål. Frågan är alltså angelägen. Vi måste ändå i sammanhanget ta upp att det nu har bytts landsbygdsminister, och vi har, som har sagts, också haft diskussioner med andra, bland annat inrikesministern, om dessa frågor.
Men de har diskuterats länge, och vi har diskuterat intensivare under våren och sommaren och sedan i utskottet under hösten. Det har alltså gått tid. Nu är det januari, och nu tittar man intensivt på frågan. Men vad har hänt sedan vi hade debatten den 2 december? Var sitter det fast?
Det kan inte vara så svårt att ge Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, MSB, uppdraget att ge dispens. Det borde vara enkelt. En något knivigare fråga skulle kunna vara statsstödsreglerna, som man måste titta på. Men redan det underlag vi hade i utskottet gav ändå en insikt om att man kan göra undantag, även från dem.
Det handlar till exempel om det jag har tagit upp när det gäller vita fläckar. Jag har tidigare tagit upp exemplet med Abisko, som ligger som sista anhalt före Norge. Det är en bra bit dit, och det är tio mil till Kiruna. För den som har hemtjänst och ska köra tio mil för att tanka blir effekten tydlig. Man kanske dessutom har deltagit i tidigare projekt med EU-medel och nått taket för hur mycket pengar man får. Så ser nämligen regelverket ut: Har du nått ett tak kan du inte få mer.
Då skulle det vara omöjligt att ha en mack där. Och då drabbas landet och idén om att hela Sverige ska leva eftersom det inte finns möjligheter att bo och verka överallt. Under sådana förutsättningar måste det finnas en klausul i ett EU-dokument som gör att statsstödsregler åsidosätts till förmån för att landet ska kunna fungera, för det får ju inte sluta fungera.
Svar på interpellationer Jag skulle vilja ha lite mer svar. Det är på gång, men vad är det man mer tänker sig ska hända? När kan man vänta sig besked i frågan, med tanke på att vi nu befinner oss i januari?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Detta är mitt sista inlägg i denna debatt. Mackar, drivmedelsbutiker eller vad man nu vill kalla dem kommer att finnas i Sverige under överskådlig tid, och de är viktiga för Sverige, även under en omställning. Vi har talat om laddstolpar. De behöver komma på plats, och det är bra att man satsar.
Men det är fortfarande så att bilar och laddstolpar inte är riktigt utprovade för den kyla vi har i Sverige under vintern. Det är lång tid kvar innan vi kan få dem på plats och fungera. Mackarna utgör strategiska noder i vårt land, som har långa avstånd. Man måste kunna bo, leva och verka i hela landet. Detta har vi sagt att vi vill politiskt.
Den fråga som detta mynnar ut i är: Kommer detta att vara möjligt efter den 30 juni i år? I dag är det 159 dagar kvar tills förbudet inträder. Jag har förstått på statsrådet att MSB kommer att få ett uppdrag att förlänga möjligheten. Frågan är om det här med f-gasförordningen kommer att kunna lösas - när taket för statsstöd har nåtts.
Kommer man att kunna se till att förseningarna inte innebär att de som ska till jobbet, är på jobbet eller ska hem från jobbet inte får sin mack tillgodosedd? Slutligen vill jag ta upp att det som sagt är långa avstånd, och då får jag anledning att återkomma till att det också är dyra drivmedel. Det är väldigt dyrt att leva, bo och verka på landsbygden. Att på de över 20 kronorna ta sig 10 mil för att tanka blir en orimlighet.
Den omställning som infördes har varit nödvändig eftersom det måste till nya rör i backen för de nya drivmedel som vi ser fram emot. De fräter, så det finns ingen möjlighet att ha det som man hade.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag får väl ändå glädja mig lite åt att statsrådet nu öppnar för att titta på frågan. Då vill jag att man verkligen ser på frågan utifrån det som har kommit fram längs vägen, för det finns många kvinnor som kan vittna om detta. Jag kan konstatera att det inte finns någon bortre tidsgräns för hur lång tid en bodelning får ta. Bodelningen kan ta över tre år. Det fungerar inte.
Väldigt många kvinnor sitter fast i stora ekonomiska problem när deras kapital sitter fast i utdragna processer. Det är skrämmande. Många har inte råd med ett ombud, jurist eller advokat i åratal när de ska skicka de här breven.
Jag vet att de som kan och till exempel har föräldrar som ställer upp tar lån och på olika sätt försöker att skramla ihop de här pengarna för att själva vara uthålliga och så småningom kunna komma till ett datum när de ska få upprättelse i frågan. Båda parter betalar lika mycket till bodelningsförrättaren, men den ena parten har en mycket större rörlighet tack vare sin ekonomi och kan därför svälta ut den andra parten.
En bodelningsförrättare har inte heller några förpliktelser att redovisa eller rapportera för tingsrätten hur det går utan kan, eftersom processerna sitter fast, hålla på och skicka de här, som det blir, "oviktiga" handlingarna fram och tillbaka, fram och tillbaka. Under tiden tar man betalt. För mig är detta ett hål i lagen.
På något sätt måste detta fås att upphöra, annars kommer vi framöver ha fattiga personer, kvinnor som får starta om från noll från att tidigare ha haft ett liv ihop med någon annan där de också har tagit ett stort ansvar.
Jag tycker att det är skrämmande att man kan krama åt dessa personer genom att ta betalt längs vägen.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Anledningen till att jag har valt att skicka in den här interpellationen är att jag under flera år engagerat mig i frågan och för att jag nyligen blev kontaktad av en journalist som läst mina motioner om gode män och förvaltare.
Statsrådet tar upp intressanta förslag från Ställföreträdarutredningen med obligatorisk utbildning, bättre stöd för ställföreträdare samt förbättrad tillsyn och att överförmyndaren lagstadgat ska anmäla till åklagare om en god man eller förvaltare misstänks ha begått brott mot sin huvudman. Jag ser fram emot att dessa förslag kan bli verklighet. Att regeringen säger att man tar regelverket på största allvar är också viktig information.
Anledningen till att jag står här nu är att jag är bekymrad över det jag har hört och hör längs vägen. Det är berättelser från enskilda personer om hur deras anhöriga har råkat illa ut. Jag förstår att statsrådet inte kommer att kunna svara på frågor i de enskilda ärenden som jag tar upp här, men jag tycker att det är viktigt att de som drabbas och alla andra i vårt land som ser och hör detta får veta att det här genomlyses och att man tar frågan på allvar.
Det är ju mycket som händer i det tysta, och det behövs åtgärder. En av mina berättelser handlar om en kvinna som var utsedd till förvaltare åt sin före detta man. Enligt uppgift blev hon utbytt av överförmyndarnämnden utan förvarning eller förklaring. Det är till och med så illa att hon inte vet var mannen befinner sig, hur han mår eller om han är i livet. Det har kvinnan berättat.
Dessutom har mannens hem och tillhörigheter sålts utan att den före detta frun och dottern fått någon förklaring. Jag kan förstå om den före detta frun inte får all information, eftersom de har skilt sig och hon inte är en del av familjen längre, men en dotter, tänker jag mig utifrån mitt eget perspektiv, vill ju veta vad som skett med fadern och hans ägodelar.
Att en anhörig plötsligt får skyddad identitet och att dennes ägodelar försvinner är obehagligt. Till beskrivningen hör också att den person som tagit över förvaltarskapet ska förekomma i ett stort antal brottsutredningar. Min egen erfarenhet handlar inte om att en person försvunnit eller fått skyddad identitet, utan det handlar om ett tydligen utarbetat sätt för att komma åt medel hos huvudmannen.
Detta sker genom att mäklare och förvaltare går samman och gör affärer ihop när en fastighet ska säljas. De säljer alltså en bostad till lägre pris än vad som är möjligt att få, och sedan, när det går tillbaka, kan de sälja huset till ett högre värde och ta pengarna som kommer emellan.
Detta är obehagligt, ovärdigt och tragiskt, och det här skadar hederliga som tar på sig uppdragen som gode män eller förvaltare. Det är fråga om mycket ideellt arbete och andra komplexa processer för enskilda personer. Jag finner regeringens förslag intressant, och det är viktigt att få det på plats.
Detta gäller särskilt att överförmyndaren ska våga agera i ärenden när det uppkommer klagomål om märkliga förhållanden och i frågor om tydlighet i lagstiftningen. Det är viktigt att det går att luta sig mot lagen.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag börjar med det här om de gode männen under migrationstiden 2015. Jag sa inte att de flesta gjorde så här, men det fanns fall där en god man hade 50, 60 eller 70 huvudmän. Och det var liksom inte bara fem gode män, utan det var ett antal.
I det sammanhanget vill jag också säga att en av riksdagsledamöterna, som varit god man, häromdagen berättade för mig att hon följde med sin huvudman till tandläkaren. Det ingår sådana delar i det här. På tandläkarpraktiken sa de så här: Oj, är du här! Det är ingen annan som har kommit med sina. Det har alltså förekommit att folk har gjort vissa saker men inte andra.
Oavsett om man kallar det för att missköta det eller inte finns det nog en hel del uppgifter som inte blivit gjorda, om man säger så. Jag tittar på alla de här förslagen som regeringen har - obligatorisk utbildning, bättre stöd för ställföreträdare, bättre tillsyn på området, lagstadgad skyldighet för överförmyndare att anmäla misstänkta brott till åklagare, det här om att anställa ställföreträdare och så vidare.
Ett nationellt register har jag själv varit inne på. Man får tänka på GDPR och de delarna, men man borde ändå veta vilka som har de här uppdragen. Man borde också fundera på om det är en myndighet som ska sköta detta. Behövs en myndighet, eller på vilket sätt samordnar man kunskapen om de här frågorna? År 2017 reste jag till Falun, till länsstyrelsen där. Det var samma vecka som statsrådet var där.
Jag vet att det finns väldigt gedigen kunskap där för att ta fram underlag, och det fanns det redan då. Jag blev imponerad av den kunskap som finns, och jag är glad att Falun har det här uppdraget. Jag ser fram emot att en ny regering tar fram det här förslaget så att det kommer på plats efter valet i september 2022.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag tackar statsrådet för svaret och interpellanterna, Johan och Alexandra, för en bra diskussion och debatt. Som alla säkert vet finns det gott om vildsvin i min del av landet, i Skåne. Ingressen till en artikel i SvD om Skåne lyder: "Vildsvinen breder ut sig i hundratusental.
Bönder får sina odlingar förstörda och vissa städer upplever en invasion av svin." Det är talande för hur det här har utvecklat sig. På 70-talet fanns det inte alls så många vildsvin där jag kommer ifrån. De planterades in senare, och sedan har antalet bara ökat. Lantbrukare har stora ekonomiska bekymmer med vildsvin. En siffra som har några år på nacken är en kostnad på 1 000 kronor per hektar.
Nu hör vi här att sju av tio lantbrukare råkar illa ut med problem och kostnader. Det rör sig om belopp runt miljarden. Vildsvinen ställer till det när mark bökas upp och måste återställas och jordbruksmaskiner skadas och måste repareras till höga kostnader.
Det kan innebära att man behöver hägna in mark för att hålla vildsvinen på de platser som man kan tänka sig att avsätta för att ha någon form av kontroll över dem, men det är inte alltid det heller hjälper. Samtidigt vet vi att vildsvinskött är bra kött och att avskjutningen kunde vara mycket större.
Ett incitament för att vildsvinskött ska kunna lämna fulla frysar och ge jägaren betalt är att tillåta jägare att avsätta små mängder vildsvinskött direkt till slutkund. Som vi hört här är detta inte möjligt i dag, men det föreslås i en rapport som har legat på vänt. Jag måste sälla mig till klungan som frågar varför det är så här.
Statsrådet räknar upp ett antal punkter som ska genomföras, och de kan inte vara nya för det här året eller det här tillfället. Det måste vara så att regeringen vid ett tidigare tillfälle har gått igenom alla de punkter som måste hanteras för att man ska komma framåt. Jag tänker mig att också Livsmedelsverket har fått hantera dessa punkter, för annars skulle man inte ha kommit någonstans.
Frågan återstår vad regeringen väntar på. Rapporten En jägares leveranser av små mängder vildsvin och kött av vildsvin har ju kommit, och Svenska Jägareförbundet och Lantbrukarnas Riksförbund vill förenkla försäljning av vildsvinskött. Om jag förstått det hela rätt vill även regeringen det fast man hela tiden talar om hur svårt det är.
Jag förstår inte varför man inte kommit längre med att göra anmälan till EU-kommissionen som ska påverka så att vi kan få ändrade bestämmelser för vårt land. Då får vi den här möjligheten för konsumenter.
Vi får avskjutningen och inte fulla frysar, kanske, men en liten del av paketet som ska lösa vildsvinsproblematiken genom att man får sälja kött och en viss mängd produkter under ett år direkt till slutkund. Så, statsrådet, när kommer det?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack, ministern, för lite mer klarlägganden av vad dessa punkter gäller. Jag måste också konstatera att detta tar tid. Jag ler lite grann, för jag tyckte att det var väldigt fyndigt av Johan Hultberg att säga att det är dags att regeringen kommer till skott. Vi har pratat om skolmat och om privat försäljning.
Det handlar om bra kött, och det krävs väldigt välriktade insatser för att kunna få det till marknaden. Man skulle kunna ha "Hej konsument" som en slogan för att få det på plats. Att det krävs en sekretesslag är viktigt, och det är viktigt att den kommer på plats i bra ordning så att man inte utsätter människor för dylika saker.
Jag tänker på dessa punkter och även på livsmedelsförordningen, där man måste göra dessa personer, jägarna, till verksamhetsaktörer. Denna diskussion liknar lite grann den om vingårdarna. Det är så svårt och det finns så många punkter på vägen att det nästan inte går att genomföra, för det tar sådan tid att utreda det.
Men om man börjar med målet och säger att det här är tänkt att genomföras 2022 får man backa bandet och se vad som behöver hända på vägen. Det är det som saknas i den här diskussionen. Det har funnits ett motstånd tidigare, som har förändrats med tiden. Så är det: Samhället förändras, och frågor förändras. Med detta sagt tycker jag ändå att om man sätter målet ska det inte behöva ta så lång tid som det gör.
Jag ser fram emot att det sker skyndsamt och att denna fråga kommer från regeringens bord och iväg ut så att vi kan börja hantera vildsvinsköttet i det här landet.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Det har precis kommit ett meddelande: Vi får gratulera Martin Ponsiluoma till silvret i masstarten i skidskytte! Jag instämmer i Sten Berghedens inlägg, självklart. De här vapenägarna kontrolleras från topp till tå i register varje dag.
Man kan inte göra något olagligt om man vill syssla med den här sporten eller utöva jakt. Det är viktigt att all information finns på bordet när vi diskuterar detta, så att vi inte kommer helt fel. Det finns 20 tillkännagivanden från en majoritet i riksdagen, kan jag konstatera. Då återstår frågan vad regeringen kommer att göra åt detta.
Vi får inte hamna i en diskussion om att jägares och skyttars vapen används för terror eller annat. Det finns också en diskussion om att handläggningen av licenser hos polisen drar ut på tiden. Det handlar om att man ska lämna in sina vapen och få dem godkända igen. Detta måste göras i väldigt god tid.
Man varnar för att man måste lämna in vapnet ett halvår i förväg, för om brytdatumet passeras och licensen upphör att gälla kan man få besked om att man inte får ha vapnet längre trots att man lämnat in det i god tid innan. Det blir fördröjning i hanteringen. Man måste få tillbaka sitt vapen i tid. Det ska ju inte bli liggande hos polisen. Vi måste få ordentliga besked om de 20 tillkännagivandena, så att vi kan få ordning på systemet.
Till sist skulle jag vilja fråga statsrådet hur han ser på vår historia och vår kultur, med tanke på att detta också handlar om samlarobjekt. Människor har lagt ned pengar, tid och kraft på dem och är väldigt måna om sina vapen. De känner en oro om vad som händer med dessa.