Julia Kronlid (SD):
Vi debatterar nu socialförsäkringsutskottets betänkande 29 om sjukersättning till äldre i förvärvsarbetande ålder. Fru talman! För inte så länge sedan debatterade vi riktåldern för pension. Vi från Sverigedemokraterna har hela tiden varit kritiska till höjd riktålder just eftersom alla inte har samma förutsättningar.
Exempelvis sliter kvinnor i vårdyrken ut sig, och de klarar knappt i dag att arbeta fram till att de är 65 år. Det är svårt att se att de ska orka fram till att de är 66 år, då man tidigast ska kunna ta ut garantipensionen. En undersökning som Kommunal har gjort visar att det är få personer över 64 år som arbetar inom äldreomsorgen, kanske för att många är utslitna.
Tyvärr är det bara vi från Sverigedemokraterna och Vänsterpartiet som har sett problemen med höjd riktålder och motsatt oss det. Däremot har fackförbundet Kommunal varit kritiska, så även hela Landsorganisationen, LO. Trots detta har höjd riktålder nu drivits igenom. Fru talman! Självklart är vi medvetna om att medellivslängden har stigit och att det finns de som kan arbeta längre.
Och - absolut - är man vid god hälsa är det positivt att man kan arbeta några år extra för att påverka sin egen pension positivt. Då ska det också följas av att det finns trygghetssystem som är utformade för att man ska kunna arbeta längre. Problemet är att denna möjlighet inte går att generalisera över alla yrkesgrupper. En del börjar arbeta tidigt i livet, i slitsamma yrken, och en del börjar arbeta senare i livet efter många års akademiska studier.
Att dessutom införa höjd pensionsålder och riktålder samtidigt som arbetsförhållandena bland annat inom vård och omsorg i vissa fall är fullständigt omänskliga är helt fel väg att gå. Det är många som nu är väldigt oroliga över vad som ska hända om de inte klarar att arbeta upp till riktåldern. Fru talman!
Även om det inte är tillräckligt är det bra att regeringen nu tagit fram lite plåster på såren till dem som är så utslitna att de inte kan arbeta upp till riktåldern. De ska i alla fall få det lite lättare att få sjukersättning. Sjukersättning beviljas inte lättvindigt i dag. Åtta av tio får avslag på sin ansökan.
Man ska ha en stadigvarande nedsatt arbetsförmåga i förhållande till alla normalt förekommande arbeten på arbetsmarknaden, och alla rehabiliteringsåtgärder ska vara uttömda. Många upplever att det är som att tränga igenom ett nålsöga.
Genom att införa en förändring som innebär att de som har fem år kvar till riktåldern endast ska bedömas mot yrken de tidigare har erfarenhet av minskar risken att äldre som är utslitna och som har nedsatt arbetsförmåga varken får pension eller sjukersättning utan i stället hänvisas till försörjningsstöd. Det är ju inte så att någon som är utsliten mirakulöst blir fullt arbetsför för att den får avslag på sin ansökan om sjukersättning.
Det är självklart viktigt, anser jag, att man fortfarande ser över rehabiliteringsåtgärder när det gäller de yrken som personen har arbetserfarenhet av och personens ordinarie arbete. Den här förändringen tar inte bort ansvaret att se över sådana möjligheter och att hjälpa dem som vill kunna återgå till sitt arbete.
Den tar heller inte bort möjligheten för dem som mår bra att arbeta vidare, eftersom man fortfarande ska en stadigvarande nedsatt arbetsförmåga om minst en fjärdedel för att få sjukersättning. Har man inte det bedöms man kunna arbeta fram till riktåldern. Man kan göra en hypotetisk bedömning - att en kvinna i 60-årsåldern, som är utsliten efter många års arbete, till exempel inom vården, hux flux ska ställa om och arbeta med ett administrativt arbete.
Men det måste inte i praktiken leda till att denna kvinna faktiskt klarar av eller får ett sådant arbete. Förmodligen kommer det i stället att leda till utförsäkring och att hon hänvisas till socialkontoret för att ansöka om försörjningsstöd.
För dem är det minsta vi kan göra att bevilja sjukersättning om de inte längre klarar att arbeta och om de har en stadigvarande nedsatt arbetsförmåga inom den bransch som de har erfarenhet av. Därför är jag glad att det i dag finns en majoritet för den här propositionen. Fru talman!
Eftersom vi hela tiden har varit kritiska till just riktåldern anser vi dock att åldersgränsen för att få en annan bedömning inte ska höjas i takt med riktåldern utan stanna på 60 år, som kommer att bli gränsen när detta går igenom.
Detta kommer ofta att beröra människor som börjat arbeta tidigt i livet i slitsamma yrken, och om åldersgränsen ständigt ska höjas kommer vi fortfarande att hamna i problemet att människor hamnar i kläm och varken får möjlighet till pension eller sjukersättning när de är utslitna.
Jag satt själv med i referensgruppen till utredningen som tog fram förslaget och lade då fram synpunkten om det inte skulle vara möjligt att låta bli att höja åldersgränsen från 60 år och att man ska, om man är över 60 år, bedömas mot sitt nuvarande arbete i stället för formuleringen om tidigare erfarenheter.
Svaret var då att det skulle bli enklare om det var samma bedömning för dem som har fast anställning och dem som är arbetslösa eller inte har fast anställning. Jag anser dock att det borde vara möjligt att bedömas mot nuvarande arbete för dem som har en anställning och göra en bedömning för andra enligt propositionens förslag. Därför ställer yrkar vi bifall till reservation 2 i betänkandet.