KBLab/rixvox huggingface dataset:
Per Landgren (KD):
Det är intressant att höra ministern. I början säger han att jag blandar ihop olika saker. Jag vet ju att herr minister har hjälp från departementet. Jag försöker naturligtvis så gott jag kan ta motsvarande hjälp från Göteborgs universitet. Det är klart att de inte blandar ihop de här sakerna. Det gör inte jag heller.
Jag bemötte några argument som har förekommit i debatten oss emellan. Jag ska gå tillbaka till de argument som gäller historia och organisation. Kulturministern skriver i interpellationssvaret: "De konstnärliga utbildningarna i Göteborg är organiserade inom ramen för Göteborgs universitet med bland annat andra möjligheter till prioriteringar mellan olika områden."
Herr talman! Det är ett annat sätt att säga att Göteborgs universitet ska omfördela pengar från de andra fakultetsnämnderna till det konstnärliga området. Jag undrar: Varifrån kommer ett sådant argument? Hur är förståelsen för hur det fungerar på ett universitet när man argumenterar så? Det är ju precis det man slipper i Stockholm.
Minister Pagrotsky skriver: "Göteborgs universitet har totalt erhållit drygt 34 miljoner kronor i förstärkning till forskning och forskarutbildning till ett forskningsanslag som för 2006 totalt uppgår till 997 miljoner kronor."
Som politiker och statsvetare, lyssna nu, herr talman! Det här är inte en större summa än vad som går till Stockholms universitet som är mindre än Göteborgs universitet. I Stockholm ingår inte en konstnärlig fakultet, inte en medicinsk fakultet och inte en lärarutbildning.
Det är ju inte jämförbara storheter. Det är fler saker som ligger utanför hatten. Jag är bara ute efter en bra motivering till att de här skillnaderna finns. Jag känner också till skillnaderna mellan grundutbildning och forskarutbildning. Skillnaderna måste ju vara sakligt motiverade.
Ministern säger att han inte har hört att det är några invändningar mot detta vid Göteborgs universitet. Det är helt fel. Det faller tillbaka på kontakterna mellan ministern och högskolan i Göteborg.
Jag kan lova talmannen, dem som läser detta protokoll och eventuella lyssnare att kristdemokratisk utbildningspolitik inte är detsamma som socialdemokratisk utbildningspolitik. Vi är genuint positiva till högre utbildning och ser inte det som något förborgerligande av Sverige.
Vi är inte rädda för det ur något klasskampsperspektiv eller liknande. Ministern menar att små självständiga högskolor är sårbara och att det finns samordningsvinster inom ramen för ett större universitet. Den logiska slutsatsen, alltså vanlig enkel logik, är ju då att de konstnärliga högskolorna i Stockholm borde flyttas in i Stockholms universitet.
Då skulle man kunna spara i runda tal 50 miljoner genom att samordna. De samordningsvinster som uppenbarligen finns i Göteborg kan då göras i Stockholm. Det är ett fantastiskt tips från en oppositionspolitiker. Eller, är uppmaningen den motsatta att man ska separera de konstnärliga högskolorna från Göteborgs universitet? Är det det enda sättet att skapa en rättvis fördelning?
Per Landgren (KD):
Om jag börjar med den rent allmänpolitiska delen så vet talmannen, och ministern bör om möjligt upplysas om det, att när vi lägger fram våra budgetförslag och när vi så att säga driver vår politik här i riksdagen så är det utifrån ett tidigare socialdemokratiskt styre under de senaste, låt oss säga, tolv åren.
Och om ni har lett in oss på spår som gör att det blir knappt om resurser, så gör vi så gott vi kan i det korta perspektivet, och så lovar jag att det blir en helt annan politik i det längre perspektivet. Det innebär att de resurser som Socialdemokraterna har i budgetalternativet inte är tillräckligt stora och tillräckligt bra. De har inte varit tillräckligt bra, även om det går bra för stora delar av svensk industri nu.
När det gäller detaljstyrning låter det lite grann, om jag får ta i lite grann utan att skjuta från höften, som utpressning, alltså att om Göteborg skulle vilja ha mer detaljstyrning från Stockholm och att man specificerar olika saker så är statsrådet beredd att gå med på det och så vidare. Men det är ju utifrån den orättvisa fördelningen och att det ges mer pengar på oklara grunder.
Kom med en bra motivering, så lugnar sig hela Göteborg. Men se till att den är bra och att den verkligen har sin grund i kvalitet, forskningsresultat och så vidare. Det är inte så att vi längtar efter att vare sig minister Leif Pagrotsky eller någon annan ska detaljstyra vad som händer i Göteborg, tvärtom. Men nu pekar jag ut dessa orättvisor. Och det måste man ju få göra oavsett vad som händer i kammaren.
Jag pekar ut dessa orättvisor. Och det betyder inte på något sätt att vi bjuder in minister Pagrotsky att bestämma hur det ska se ut och styras på Göteborgs universitet. Det vänder jag mig mot. Men orättvisan består. Och när vi hör motiveringarna, vad är det minister Pagrotsky vill?
Är det att Göteborg ska splittra den konstnärliga fakulteten eller att motsvarande konstnärliga högskolor i Stockholm ska inordnas under Stockholms universitet? Beträffande orgelprojektet har man ju hört talet om råttor i bälgarna här uppe i Stockholm som gjorde att man skulle få större belopp.
Hur länge ska man vänta med underhåll och skötsel i Göteborg för att man ska få loss lite pengar därifrån?
Lars Wegendal (S):
Debatten blir lite knepig när vi läst utredningen och alla remissvaren och ministern samtidigt har svårt att yttra sig innan det slutgiltiga förslaget kommit till regeringen. Jag har med den här interpellationen velat visa mitt missnöje med det utredningsförslag som Domstolsverket tagit fram.
Jag har velat visa mitt missnöje både med själva utredningen och med dess slutsatser. På mig verkar det som om de analyser som gjorts är ganska ytliga. Tyvärr måste jag säga att jag tycker att förfarandet i utredningen och remissbehandlingen är väldigt amatörmässigt.
Självklart hoppas jag - och jag har väl egentligen ingen anledning att tro någonting annat - att ministern synar allt detta mycket noggrant innan regeringen fattar sitt beslut. Jag har också velat visa på det, som jag tycker, orimliga sättet att se på en statlig verksamhet som isolerad från annan statlig verksamhet i samband med att man gör sådana här omstruktureringar.
Jag har velat visa hur viktigt jag anser det vara att man har ett helhetsperspektiv på den här typen av frågor. En liten tingsrätt spelar stor roll för en ort som lilla Ljungby. Avståndet mellan Markaryd och Ljungby är mycket kortare än avståndet mellan Markaryd och Växjö. Och detta spelar faktiskt roll.
Man kan fråga sig varför avståndet mellan den stora orten och den lilla orten alltid är längre än avståndet mellan den lilla orten och den stora orten. Alltid är det så i utredningar! Varför ska det alltid vara så? Och vad leder den ökade centraliseringen till? Är det en utveckling som vi vill ha? Vill vi samla all verksamhet i länens residensstäder?
Är de driftfördelar som vi med detta uppnår värda priset att alla andra orter och kommuner befolkningsmässigt minskar, att kvalificerade yrken försvinner och att skattebasen blir mindre? Jag har mina svar klara, och jag hoppas att regeringen i sin klokhet, i budgetpropositionen eller när beslutet nu kommer, lämnar ett svar som överensstämmer med min uppfattning.
Lars Wegendal (S):
Kulturutskottet ska nu debattera folkrörelsefrågor och allmänna samlingslokaler. Det är ett betänkande som behandlar mer än 30 motionsyrkanden kring de här frågorna.
Utskottet avstyrker alla motionsyrkanden, och detta har resulterat i tio reservationer. Min förhoppning är att det blir en snabb debatt och att vi lyckas undvika rösträkning i den kommande omröstningen. Det här är ändå frågor som mer eller mindre omfattande har debatterats tidigare under mandatperioden.
Lars Wegendal (S):
Vi återupprepar den budgetdebatt vi hade för ett antal månader sedan. Min hållning är att jag tycker att det är viktigt med långsiktighet för alla kulturinstitutioner. Vi vet att man binder upp resurser i form av personal och annat.
Budgetprocessen börjar ju inte den 1 januari utan den börjar nästan ett år senare. Det är en process som pågår under en ganska lång tid och som ändå innebär att de olika kulturinstitutionerna får möjlighet att under en längre period anpassa sina kostymer efter tilldelade medel.
Det är grundläggande att det är ett stort ansvar att hålla utgiftstaken. Vi gör prioriteringar. Självklart kan man från något håll säga att man hellre prioriterar kulturpolitik än något annat politikområde. Vi har i samarbete med Vänsterpartiet och Miljöpartiet kommit fram till en budget. Den har vi lagt fram.
Den innefattar generella besparingar för att få utrymme till annat.
Lars Wegendal (S):
Jag vet ju att Kristdemokraterna i stor utsträckning var emot de arbetsmarknadspolitiska insatserna när det gällde årets budget. Man ville inte satsa de pengarna. Då är det klart att man får pengar över till andra områden.
Jag tycker att det vore bättre om Gunilla Tjernberg och Kristdemokraterna, och kanske något övrigt parti, kunde se vilka möjligheter den här kraftiga satsningen - det är ändå en kraftig satsning på kultursektorn - kan innebära för ett ökat kulturliv.
Jag tror att jag i budgetdebatten för några månader sedan sade att jag är övertygad om att den här arbetsmarknadspolitiska satsningen kommer att generera behov av ytterligare åtgärder inom kultursektorn.
Och jag för min del kommer självklart att arbeta för att de pengarna ska anslås för att man ska kunna gå vidare med de rön som dessa nya kulturarbetare tar fram.
Lars Wegendal (S):
Lennart Kollmats har alltid den fantastiska förmågan att smeka först och sedan slå. Det är lite roligt när man debatterar med Lennart Kollmats. Jag tror att vi ska vara ganska klara över, och jag tror faktiskt att Lennart Kollmats delar den uppfattningen, att vi har olika roller på olika nivåer i samhällsstrukturen.
Staten har en uppgift när det gäller den nationella kulturpolitiken. För det har vi också Statens kulturråd som ser till att den statliga kulturpolitiken genomförs.
Regioner eller landsting å ena sidan och kommuner å andra sidan har också sina huvudsakliga huvudmän i form av de valda församlingarna som ställer upp sina mål för den lokala kulturpolitiken.
Det garanterar, tycker jag, att det blir en lokal prägel på kulturlandskapet i hela landet.
Sedan har Statens kulturråd också en roll i det att man ska samordna de offentliga utgifterna, det vill säga att man ska ha en bra dialog med de andra nivåerna för att kunna åstadkomma det maximala när det gäller de offentliga utgifterna. Jag utgår från att Statens kulturråd fyller denna roll.
Jag är också väldigt glad över att se, när vi är ute och besöker olika län, vilket sprudlande kulturliv som har sin grund i den lokala kultur som ändå finns ute i länen och i de enskilda kommunerna. Det är inte alltid lätt för dem att komma överens inom ett län heller. Men det sker en dialog och det sker ett samarbete, och det är där jag tror att vi har en möjlighet i framtiden.
Lars Wegendal (S):
Vi har haft debatterna om regionaliseringen av kulturpolitiken ett antal gånger, Lennart Kollmats. Jag står för en annan modell. Jag står för att det också ska finnas en statlig nivå i kulturpolitiken. På mig känns det lite grann som om Lennart Kollmats alltmer lutar åt Centerns modell av samhällsbyggnad, alltså ett federalt samhälle.
Det har jag inte märkt tidigare från Lennart Kollmats sida. Men det kanske bara är på just detta område. När det gäller den andra frågan, om engångsåtgärder och anslagssparande, vill jag säga att jag kan acceptera anslagssparande engångsvis eller några år. Men långsiktigt är det inte bra.
Långsiktigt urholkar det naturligtvis. Ur ett kortsiktigt perspektiv, ja, då kan jag acceptera en sådan modell, men inte långsiktigt. För jag ser också de risker som Lennart Kollmats ser, till exempel när det gäller de pengar man har kvar mot slutet av året, att det blir en köprusch.
Det här var något som den kommunala sektorn och den landstingskommunala sektorn använde sig av för ett tiotal år sedan. Man gjorde det ganska framgångsrikt under några år. Men sedan blev det helt snett i systemet. Det blev bara köpfest av det, och man tjänade inga pengar.
Lars Wegendal (S):
Jag får börja där Birgitta Sellén började, med samarbete kontra allians. När det gäller den borgerliga alliansen är ni de facto en allians som försöker, i varje fall i retoriken, visa en gemensam linje. Men kulturpolitiken har inte stått speciellt högt på dagordningen.
Den finns inte med i de grupper som har arbetat med den gemensamma politiken. Jag såg inte heller någonting från ert konvent när det gällde just kulturpolitik. Men det är möjligt att ni pratade om detta i de stängda dörrarnas rum. Vi har aldrig påstått att vi har en allians på vänstersidan, utan vi är tre partier som samarbetar.
Det är skillnad, Birgitta Sellén. När det gällde den andra frågan vill jag bara problematisera lite grann kring den skrivning ni hade i reservationen, som jag tolkade så att den kultur vi hade för ett tiotal år sedan var en svensk kultur.
Det är möjligt att man kan kalla det en svensk kultur, men den svenska kulturen har ändå blivit en mix av alla de kulturer som har kommit till detta land. Vi har haft invandring under många herrans år i detta land, och vi människor har olika ursprung.
Det finns då en diskussion om hur detta kommer att se ut i framtiden: Hur kommer den svenska kulturen att förändras med hänsyn till dels den internationalisering som vi alla är en del av, dels det faktum att vi i dag har väldigt många invånare som har ett annat ursprung än det svenska.
Jag tycker att det här är oerhört intressanta frågor, och jag är så rädd för att det blir en diskussion om "svensk kultur" och den kultur som vi kommer att få, för jag tror att den kommer att bli precis lika svensk som den är sedan tidigare.
Lars Wegendal (S):
Jag ska inte ytterligare kommentera alliansens kulturbegivenheter under sina konvent, för det är förhållandevis ointressant. Men jag konstaterar att någon gemensam kulturpolitik har man ännu inte presenterat.
I den senaste budgeten var man ofantligt oense om hur det skulle se ut, inte minst när det gällde folkbildningen och hur man ska se folkbildningen som en kulturbärare.
När det gällde den regionala påsen har jag nog inte läst det här på ett tag, men jag påminner mig att Statskontoret också har sagt att det ser lite olika ut i de olika försök som görs med kulturpåse - det finns inte kulturpåse på alla ställen.
På de ställen där viljan fanns att utveckla ett eget kulturutbud var det också enklare att åstadkomma detta, men det kräver naturligtvis medfinansiering från regionen, eller från länet, som det är i något fall. Jag tycker att det är riktigt.
Jag tycker att det är riktigt att regionens satsningar ska få genomslag i de statliga satsningarna.
Det är spännande att se hur det utvecklas, men vad jag är rädd för är det som ni från Centerpartiet alltmer hävdar, att det blir någon sorts federalt kultursystem, så att varje län ska ha sin egen kulturpolitik. Det är jag livrädd för. Jag vill ha en statlig kulturpolitik.
Och sedan vill jag att regioner och län respektive kommuner ska vara ett komplement i detta.
Lars Wegendal (S):
Att jag är nöjd beror kanske på att jag har väldigt mycket kontakter ute i kulturlivet och ser vilken enorm kreativitet som finns där ute, ser vilket nyskapande som finns, ser vilka enorma möjligheter i form av människor som finns ute i kulturlivet.
Det gör mig hoppfull inför framtiden. Det finns naturligtvis på marginalen bekymmer. Jag nämnde det också i mitt anförande. Det här är en sektor som är oerhört kreativ och innovativ som innebär att det hela tiden krävs nya resurser.
Jag kan konstatera när jag tittar tillbaka de senaste tio åren att kultursektorn kanske är den sektor av alla politikområden som har fått mer medel att handskas med än något annat. Det har inte gjorts några besparingar på kultursektorn under de senaste tio åren. Det tycker jag är bra. Det är självklart att behoven också ökar.
Det är möjligt att det finns vissa delar av kultursektorn där vi inte riktigt ekonomiskt har hängt med. Men det handlar väldigt mycket om prioriteringar. Jag vill inte, som Kent Olsson vill göra, dra ned 300 miljoner på folkbildningen och finansiera övriga kultursektorn med de pengarna, för det är precis det som Kent Olsson gör i sitt budgetförslag. Det är en uppfattning som vi inte står för.
Vi vill ha en satsning på folkbildningen. Jag vet ju att de övriga allianspartierna också vill detta. Där har ni ett dilemma, att ni inte har en gemensam penningpolitik när det gäller kultursektorn heller. Det är ett bekymmer för er.
Lars Wegendal (S):
Kent Olsson är en ordens mästare. Jag tycker faktiskt att Kent Olsson tar till överord. Han kopplar ihop det jag säger om marginalen med till exempel bekymren på Världskulturmuseet.
Kent Olsson vet mycket väl att vi tar oss an det problemet, att vi också har pratat om PLO-uppräkningar och sådant i utskottet, att vi ska se till att försöka få en förändring på detta så att inte den typen av uppräkningar äter upp innehållet i kulturutbudet, för det vill varken jag eller Kent Olsson, tror jag, ha till stånd.
Kent Olsson säger dessutom: Titta på reservationerna! Titta vad eniga vi är inom alliansen! Ja, jag ser det i reservationerna. Så fort det inte handlar om pengar är ni så eniga och kan göra sådana fantastiska kompromisser.
Men så fort det kommer till skarpt läge, när ni ska finansiera verksamheterna, om det så är kulturarvet, folkbildningen eller vad som helst, då är ni inte eniga. Då hittar ni inte en gemensam linje. Där har ni något att verkligen jobba med om ni ska vara trovärdiga över huvud taget.
Lars Wegendal (S):
Kent Olsson hade två frågor. En handlar om Handslaget. Det var inte jag som sade det. Jag citerade Riksidrottsförbundet. Det var de som hade sagt att det här var en formidabel succé. Det är de som säger att det här har gett möjligheter för både specialidrottsförbund, idrottsföreningar och distriktsidrottsförbund att göra det som man länge har velat men inte haft råd till.
Det är alltså Riksidrottsförbundet som uttrycker detta i utvärderingen av år två av Handslaget. Frågan om fortsättningen och vad som kommer efter Handslaget är viktig. Bosse Ringholm har varit ute och sagt att idrotten ska ha minst lika mycket som den har haft det senaste året.
Det är bra, tycker jag. Däremot kommer det naturligtvis att diskuteras nu under våren och försommaren hur vi ska hantera fortsättningen på Handslaget. En del av det ligger till grund för de utvärderingar som är gjorda. Jag vill gärna ställa en fråga till Kent Olsson. Jag vet att han brukar bli lite irriterad på att jag ställer frågor.
Men Moderaterna går ut och säger 250 miljoner kronor per år. Om olyckan skulle vara framme och ni får en majoritet innebär det här att idrotten första året får 150 miljoner mindre än vad den får i år. Vilka är era funderingar kring detta?
När det gäller skattereglerna får jag kanske återkomma till det.
Lars Wegendal (S):
Jag har förstått det sedan Fredrik Reinfeldt var ute på en krog här i Stockholm och erbjöd idrotten detta. Man kan naturligtvis fundera kring lokalval, men det här är er satsning. Mot den står att idrotten inte ska få sänkta bidrag i förhållande till i år. Min matematik blir då att ni har 150 miljoner mindre, men så är det kanske.
När det gäller idrottens skatteregler, Kent Olsson, har Moderaterna suttit med i den utredningen. Ni har varit med och funderat fram det, och det är en enig utredning. Så jag utgår ifrån att regeringen i sin klokhet, och riksdagen så småningom efter remissbehandling och allt som ska vara normalt sett, kommer fram till ett enigt beslut kring detta.
Jag ska verkligen följa upp Moderaternas ståndpunkter i detta och se om de står fast vid sina löften i kammaren också. När det gäller brevet måste jag kommentera det på något sätt. Jag måste erkänna att jag inte har haft några kontakter med anledning av det här brevet utan bara läst det rakt upp och ned.
Jag kan konstatera att en sak som finns med i brevet handlar om satsningar mot dopning där man klagar på att man fick 1 miljon mer. Men när jag läser äskandet inför årets budget äskade man 23 miljoner och fick 23 miljoner. Men man kanske har sett fel i siffrorna där. Det är möjligt.
Det är ändå så att av de miljoner som går till idrotten är 400 miljoner icke öronmärkta pengar. De pengarna hanterar idrotten själva. Av de pengar som finns i årets budget är 18 miljoner öronmärkta av regeringen som är för regeringens disposition. Vi har haft det alla år. Något år har det varit lite mer och något år lite mindre.
Lars Wegendal (S):
Det bekymmersamma med det här brevet är tonen i det. Jag blev väldigt besviken när jag läste brevet. Jag har uppfattat relationen mellan regeringen och Riksidrottsförbundet som väldigt god tidigare - att det har varit en ömsesidighet i de beslut som är fattade.
Detta brev tycker jag speglar någonting annat, men det är något som säkerligen regeringen men även jag naturligtvis ska ha en kontakt om med Riksidrottsförbundet för att få det här ytterligare beskrivet. Delar av detta förstår jag.
Jag vet att man i Riksidrottsförbundet har varit irriterad över att man inte fått mer pengar till administration när det gäller Handslaget. Där är det bestämt att 90 % ska gå ut till de lokala idrottsföreningarna, medan 10 % får användas till administration. Jag vet att man från Riksidrottsförbundets sida har haft ett resonemang om det.
Man vill ha mer pengar därför att man ser att administrationen växer även på förbundsnivå när aktiviteterna blir väldigt stora på basnivån inom idrottsrörelsen. Man har fått extra tillskott. Jag har för mig att man i år fått 30 miljoner extra för att klara de här problemen på SF-nivå.
Tydligen - om jag ska tolka det brev som finns här - räcker inte de pengarna. Om det får man naturligtvis resonera med dem. Sedan finns det andra smådelar i detta, och där är jag faktiskt tveksam om det stämmer. Men om det här måste vi, som sagt, resonera med Riksidrottsförbundet.
Det tråkiga med brevet är att det andas en ton av att man känner att ens självständighet inte existerar.
Lars Wegendal (S):
Jag ska absolut svara på frågan därför att det där är något som jag tycker är bekymmersamt för idrotten. Jag vet att man har en aktiv diskussion inom idrotten, men den är kanske inte så enkel som det låter på Lennart Kollmats när han ställer sin fråga.
Det handlar här om väldigt olika idrotter. Man börjar olika tidigt i olika idrotter. Från Riksidrottsförbundets sida har man varit väldigt tydlig med att säga att elitsatsningen ska vara så långt upp i åldrarna som möjligt.
Men det innebär inte att man i någon idrott - simningen är ett typexempel - enligt mitt förmenande inte börjar för långt ned i åldrarna. På något sätt måste idrotten själv dock kunna avgöra detta. Jag förespråkar alltså inte att det enbart ska finnas pensionärssim i det här landet utan att det ska finnas en lite flexibel ordning när det gäller när man kan starta med idrott.
Det får idrotten själv i sin klokhet så att säga avgöra. Det är en aktiv diskussion inom idrotten just när det gäller detta. Jag tror att inte bara idrotten själv utan även föräldrar måste vara delaktiga i den här diskussionen för att man ska hamna på rimliga och bra nivåer.
Sedan är det självklart så att också ledarna har en jätteviktig roll i detta sammanhang så att det inte bara är ledarna som "pushar på" ungdomarna i alltför unga år utan att det här kommer naturligt i förhållande till hur ungdomarna mognar.