KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann-Christin Ahlberg (S):
I ministerns svar står mycket som kan vara bra för en väl fungerande förskola där vi har insyn. Men när det gäller de oseriösa aktörerna på förskolans område litar jag inte på att det kommer i goda händer, utan det kommer snarare i fickan på någon som inte alls gynnar det.
Om satsningarna ska gå till några privata aktörer hoppas jag att man har stenkoll på att det går till verksamheten. Gör man så här med kost eller personalantal när det gäller så små barn gör man nog inget bättre här, för här är det ju ännu allvarligare brister.
Jag har själv en bakgrund i förskolans värld. Jag vet hur det är om man som ensam barnskötare skulle råka ha 35 barn. Detta vittnade en förälder om. När hon kom och skulle hämta sitt barn hade en ensam barnskötare hand om 35 barn under hela eftermiddagen. Detta är orimligt för en ettåring eller tvååring.
Kanske var det någon som var fyra fem år. Alla vi här och alla som har småbarn vet att ett, två och tre barn går ganska bra att hantera, även om det kan vara tufft. Men 35 barn på en barnskötare är helt orimligt, och detta är en förskola som haft stora vinstuttag.
Jag kan inte med ord beskriva hur besviken jag är på de vuxna människor som äger och driver en sådan förskola. Det är inte bara ägaren utan också styrelsen som har ställt krav på att man ska göra det ännu mer kostnadseffektivt.
Jag tror inte att de åtgärder ministern beskriver kommer barn i sådana här verksamheter till gagn, utan de kommer de seriösa verksamheterna och barnen i dem till gagn. Jag tänker på de små ettåringar som kanske fick det där knäckebrödet och fick sitta med det i gommen tills det hade löst upp sig.
De var kanske tillfreds med det för att de inte visste om något annat. Som vuxen är det enormt att bara tänka på att en ettåring ska behöva leva på detta kanske under en hel dag. Om det var så torftigt till frukost tror man att det var lika torftigt till lunch och mellanmål också.
De fick inte köpa hur mycket frukt som helst heller, så det var väl inte mycket vitaminer barnen fick. De svar ministern har är bra för dem som är seriösa, men de oseriösa får vi inte stopp på. Det blir bara ytterligare resurser de kan lägga i sin egen ficka.
Man ser över och reglerar avarterna, men vi måste stänga kranarna till de vinstuttag som blir så enorma och lukrativa att man utsätter små barn för stor risk och fara. Om man erbjuder en sådan kost får de en bristfällig omsorg och omvårdnad. Barn utsätts varje dag och kan inte säga ifrån.
Det behövs mer än det som har föreslagits.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Ministern hade frågor, men nu har Monica Green svarat på de flesta. Jag hoppas att ministern är nöjd med svaren. För oss socialdemokrater är det oerhört viktigt att vinsterna går tillbaka till verksamheten.
I detta fall hade det blivit ofantligt mycket pengar till att anställa mer personal, till näringsriktig kost och - det är jag helt övertygad om - till en helt annan pedagogisk verksamhet. Erbjuder man barn knäckebröd och vatten till frukost är jag övertygad om att man inte erbjuder en så hög kvalitet på det pedagogiska innehållet heller.
Personaltätheten är oerhört viktig, men personalen är också viktig - att man utbildar barnskötare och förskollärare. Jag är övertygad om att det finns stora brister där också. Kvalitetslagarna är oerhört viktiga, och självklart är kontroll viktigt.
Men det är precis som att det är för enkelt och lätt för oseriösa aktörer att komma in på en marknad där man vet att man kan tjäna pengar på andras bekostnad. Det får inte vara barn som bekostar det. Det som är olyckligt här är att seriösa aktörer också får en skopa ovett. Frågan är vad konsekvenserna blir för den ägare som utsatt barn och familjer för detta.
Jag tror inte att det får någon som helst konsekvens för den här ägaren. Antagligen har han nya förskolor, och man kan undra hur mycket kontroll det blir på dem. Han har i och för sig fått negativ reklam efter den granskning som gjordes. Vad blir det alltså för konsekvenser för dem som är så oseriösa som i de här exemplen?
Ann-Christin Ahlberg (S):
Ingen endaste ung människa ska behöva starta sitt vuxna liv i arbetslöshet, och än mindre fastna i fas 3. Så är det dock i dag: Unga människor fastnar i fas 3 i stället för att få stöd och hjälp redan från första dagen. Unga människor måste få ha framtidstro och kunna förverkliga sina drömmar om en framtid som är ljus.
I dag och dagarna framöver är det många ungdomar som hoppas just att deras framtid ska bli ljus. Som ung måste man få känna att man har möjlighet till utbildning eller ett jobb för att så småningom kanske kunna flytta hemifrån och börja sitt vuxna liv, eller kanske få utvecklas till den människa man en gång drömde om att utvecklas till.
Det är faktiskt en mänsklig rättighet att få flytta hemifrån som vuxen, tycker jag. Vi socialdemokrater vill att arbetslösa ungdomar ska få hjälp från första dagen om man nu råkar bli arbetslös. Oavsett om det gäller hjälp till studier, jobb eller praktik kan vi aldrig vänta med en ung människa.
Vi socialdemokrater vill inte att någon ska hamna i fas 3, oavsett om man är ung eller äldre, men just för de unga är det bedrövligt och riktigt hemskt. Man kan inte försvara det med att det är en låg procent, utan man måste ta på största allvar att se till att varje ung människa kommer i jobb.
Ministern säger i sitt svar att för att jobben ska bli fler krävs en politik som bidrar till att skapa fler jobb och att matchningen behöver förbättras. Det håller jag med om. Men fakta talar för sig själva, att regeringen har misslyckats med sin jobbpolitik, för vi har ju en högre arbetslöshet i dag än när regeringen tillträdde 2006. Då sade Moderaterna att vi hade massarbetslöshet.
Jag hörde inte arbetsmarknadsministern säga att vi i dag har en ännu högre massarbetslöshet än 2006, och jag hörde henne inte säga att vi har en än högre massarbetslöshet i dag bland unga människor än när regeringen tillträdde. Vi har fler människor i dag som har fastnat i långtidsarbetslöshet än när regeringen tillträdde 2006. Vad säger eller gör regeringen?
Jo, regeringen och Moderaterna ändrar retoriken och tricksar och blandar statistik, så att ni kan förminska ert misslyckande med jobben. Eller kanske det är så att ni har lyckats med att få den höga arbetslöshet som ni kanske vill ha.
När man tricksar med siffrorna förvillar man medborgarna om hur det faktiskt ser ut. Om regeringen hade haft en mer aktiv arbetsmarknadspolitik och en vilja, inte en bidragspolitik för redan rika, hade fler kvinnor och män kunnat säga: Hej då, nu går jag till jobbet. I stället tvingas många gå till kommunen och söka försörjningsstöd.
Regeringen verkar vara nöjd med sin politik och arbetslivets villkor, utifrån det svar jag fått från ministern i dag. Men vi socialdemokrater ser allvarligt på arbetslivets villkor, som blivit så mycket sämre bara för att vi har en så hög arbetslöshet, något som oroar oss.
Jag hoppas att ministern svarar i nästa inlägg på frågan om hon är nöjd med resultatet.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Ännu en moderat gick upp och försökte siffertricksa hit och dit i stället för att tala om det allvarliga läget i Sverige för våra unga människor. Här går den stora skiljelinjen mellan Moderaterna och Socialdemokraterna. Vi tar varje arbetslös ung människa på största allvar och vill ge dem alla en chans att komma i arbete.
Jag har som sagt ställt min interpellation till Elisabeth Svantesson, så jag lägger ingen tid på Hanif Bali. Ni får ursäkta, men jag tycker att det är ministern som ska ta debatten. Oavsett om det är en enda ung människa eller 600 unga som har fastnat i fas 3 är det en för mycket. Inte en enda ung människa skulle hamna i fas 3.
Unga människor är vår framtid. Vi måste se till att de får framtidstro. Det är också de som en gång i framtiden ska se till att vi har det bra. Jag ser att det är enormt stor skillnad mellan oss. Vi bryr oss om människor på ett helt annat sätt. Vi har förslag som ska se till att våra ungdomar kommer i jobb, utbildning eller praktik.
Och det är riktiga jobb vi talar om. Oavsett om man är ung eller lite äldre vill vi se till att fas 3 stoppas. Man ska kunna få en riktig anställning med kollektivavtalsenliga löner. De som har kommit in i fas 3 lever under otroligt dåliga ekonomiska omständigheter.
Och vi vet alla att om man har en dålig ekonomisk situation är det inte lätt att tänka på vare sig utbildning eller att rusta sig själv för sin framtid. Då hamnar man i ett ekorrhjul där det bara gäller hur man ska få möjlighet att betala sin hyra eller kanske få mat till barnen nästa vecka.
Då är man kanske inte särskilt positiv eller har de rätta förutsättningarna för att kunna gå vidare. Därför tycker också vi socialdemokrater att vi måste matcha de arbetslösa med de nya jobben som finns. Det är nämligen också ett stort matchningsproblem. Det har regeringen misslyckats totalt med.
Otroligt många jobb har gått till spillo. När man diskuterar det här tricksar man med statistiken så att det låter som att det är mycket bättre än vad det är i Sverige. Men Sverige skulle inte få EU-stöd på grund av den höga arbetslösheten bland våra unga om det inte är extremt. Det skulle vi inte få.
Sverige har ändå inte haft samma kris som många av de andra europeiska länderna som man jämför med. Vi borde ha kunnat klara av det. Men regeringen har haft en helt annan agenda. Den har varit att låta ungdomarna stå där och klara sig själva, men se till att medelålders vita män får mer i sin plånbok. Det är vad ni har satsat på.
Jag kan inte förstå annat än att ministern är nöjd med massarbetslösheten och att ungdomarna hamnar i fas 3. Det är alldeles för många; det inte skulle vara en endaste ungdom i fas 3. Det är vår övertygelse. Och ingen äldre ska vara i fas 3 heller.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Även om ministern säger att hon inte är nöjd måste man undra, för vi ser det inte på något annat sätt än att ministern är nöjd. Arbetsmarknadsministern sitter i den regering som har makten att göra en ändring på politiken, om man vill göra det, så att det blir något resultat.
Arbetsmarknadsministern är den minister som under sin ministertid inte har lagt en enda proposition till oss i arbetsmarknadsutskottet att ta ställning till.
Vi socialdemokrater presenterade en lista på tio möjliga propositioner som man borde ha lagt för att få bukt med arbetslösheten och speciellt ungdomsarbetslösheten, för det är viktigt för unga att få insatser fort, oavsett om det är utbildning, praktik eller jobb. I dag har vi också en högre massarbetslöshet, men då tricksar man med siffrorna.
Jag håller med Johan Andersson: Den här regeringen använder sig alltid av föraktfulla ord när vi pratar om människor som jobbar med vård, skola och omsorg. Det är människor som i dag sliter hårt där ute och önskar att de fick fler arbetskamrater. Där kunde vi faktiskt - med politikens hjälp - se till att det blev möjlighet till fler jobb.
Där behövs fler kvinnor och män. Speciellt behöver vi tänka på att ungdomar vill komma in och jobba där. Vi behöver också hjälp med miljöarbete. De politiska medel som vi har kommit med i våra förslag handlar mycket om det.
Det gäller vård, skola och omsorg, där vi har stora behov och där man kan göra nya jobb med politiska medel, men det handlar också om miljöarbetet, för att kunna göra ändringar där. Vi är inte nöjda med arbetslösheten som den ser ut. Men vi förstår att regeringen är det, eftersom arbetsmarknadsministern inte lägger några förslag.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Tack, arbetsmarknadsminister Elisabeth Svantesson, för svaret! Det är ett svar som inte svarade på min fråga om regeringen har för avsikt att återinföra den praxis som tidigare fanns om ett anställningsstöd per fem anställda. Men arbetsmarknadsministern kanske återkommer med ett svar i sina kommande debattinlägg. Fru talman!
Jag har mött arbetsförmedlare och företagare som har jobbat stenhårt för att hjälpa kvinnor och män som inte har haft lätt att få ett arbete på grund av exempelvis en funktionsnedsättning eller en längre tids arbetslöshet.
Med hjälp av anställningsstöd och möjligheter att prova på för båda parter, arbetsgivare och den enskilda, har det kanske lyckats och varit riktigt bra.
Anställningsstöd kan ge företagare möjlighet att pröva om en person fungerar på företaget och ge den enskilde framtidstro och hopp om egen försörjning. Men jag skrev denna interpellation därför att något annat har hänt. De flesta företagare anställer i första hand utan hjälp av anställningsstöd.
Men över tid har en hel del företagare börjat kräva att om de ska anställa ska de få bidrag från staten. Det finns företag som vill ha gratis arbetskraft och inte betala fullt pris för vad personalen kostar för att på så sätt tjäna extra mycket pengar. De utnyttjar system som finansieras via våra skattemedel.
Detta utnyttjande av anställningsstöd måste vi ta bort. Oseriösa företagare ska inte kunna missbruka anställningsstöd. Regeringen måste förhindra att så sker. Dessutom utnyttjas ofta människor på ett oseriöst sätt i dessa företag, bland annat har de kanske inte en arbetsskadeförsäkring trots att företagen har skrivit på avtal att den ska finnas.
Eller så är personalen anställd i företaget men får arbeta i företagarens hem med diverse arbetsuppgifter i stället för med sådant som ligger till grund för beslutet. Jag är väl medveten om att Arbetsförmedlingen har ett stort regelverk för dessa olika anställningsstöd.
Trots det får vi veta att det finns många oseriösa företag som enbart har personal anställd med hjälp av olika anställningsstöd. Dessa företag har inte någon som är anställd på ordinarie sätt. Det är inte bra för den enskilda personen, för konkurrerande företag eller för undanträngningseffekten när det inte finns någon som är anställd på ordinarie sätt.
När det inte finns någon ordinarie anställd personal är det inte heller lätt för den som kommer ny till ett jobb. Vad ska man göra? Hur ska man få den handledning eller det stöd som ska finnas enligt avtal? Med största sannolikhet kommer vi alltid att behöva någon typ av anställningsstöd för människor som av en eller annan anledning har svårt att få en anställning.
Men vi måste få bort överutnyttjandet. Kommer arbetsmarknadsminister Elisabeth Svantesson att se till att tidigare praxis återinförs eller vidta någon annan åtgärd för att förhindra missbruk av anställningsstöd innan utredningen är klar?
Ann-Christin Ahlberg (S):
Om jag förstår arbetsmarknadsministern rätt kommer hon inte att göra någonting förrän utredningen är klar. Under den här tiden är det 135 530 personer som har anställningar med bidrag från staten, så kallat anställningsstöd av olika slag.
Vi vet att det finns många företag som utnyttjar dessa människor genom att de inte får utföra de arbetsuppgifter som det har fattats beslut om.
Man kanske ställer stora krav på att de ska syssla med sådant som de inte borde göra enligt den lönebidragsanställning som har beviljats.
Riksdagens utredningstjänst har tagit fram uppgiften att ungefär 6 400 personer av dem som har lönebidrag saknar den försäkring som de borde ha om de blir sjuka, trots att Arbetsförmedlingen har begärt intyg som styrker att de ska vara försäkrade.
Det finns alltså en stor grupp människor som utnyttjas på ett alldeles förfärligt sätt. Då kan man inte vänta på att en utredning ska bli färdig. Under tiden kan man ta hjälp av de fackliga organisationerna.
Jag träffar väldigt många fackliga representanter som vittnar om att det finns stora skillnader mellan företag som utnyttjar människor och företag som verkligen anstränger sig för att de människor som behöver anställningsstöd ska lyckas och få den handledning som behövs. Resultatet kan bli jättebra om förutsättningarna är de rätta.
Det skapar möjlighet för individen att växa, skapa framtidstro och för att han eller hon ska få en egen försörjning. Men jag möter också människor och fackliga organisationer som bevittnar att personer med anställningsstöd får så konstiga anställningsvillkor att de blir sjuka och inte kan komma tillbaka till arbetslivet igen.
Det är i så fall på helt felaktiga premisser som man har fått ett anställningsstöd. Så det finns en väldigt stor oseriös marknad. Det är otroligt mycket statliga medel som satsas. Det finns många arbetsgivare som vill utnyttja stödet på ett helt annat sätt än vad som var tänkt.
Därför tycker jag att det är märkligt att arbetsmarknadsministern inte har för avsikt att göra någonting mer än att tillsätta en utredning och invänta den. Trots allt är det många människor som riskerar att hamna i klistret hos dåliga arbetsgivare.
Det handlar om otroligt många - 135 530 - personer. I Borås finns det, från de nyfödda till de äldsta, ungefär 105 000 invånare. Det är fler än Borås stads alla invånare som kan vara utsatta för oseriösa företagare, vilket också gör att våra skattemedel går till dåliga saker.
Dessa medel kunde komma mycket bättre till gagn för ökad välfärd hade skapat nya jobb.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Det är många som kan råka illa ut här. Därför är det viktigt att Arbetsförmedlingen tar hjälp av bland annat de fackliga organisationerna. Det finns en klar och tydlig skrivning i regelverket om att de fackliga organisationerna ska yttra sig. Men det ser väldigt olika ut i landet.
På en del ställen fungerar det alldeles utmärkt och på andra ställen fungerar det inte alls. Men det kan bli problem på stora arbetsplatser där det kanske inte ens finns en endaste ordinarie anställd. Då har ju inte heller facket några medlemmar där och inte heller den insyn som det borde ha. Det bidrar också till problemen.
Det var därför som jag frågade om denna praxis kunde återinföras. Då blir kontrollen bättre. När det rör sig om mycket pengar finns det alltid kriminella och oseriösa företagare som vill plocka åt sig pengar som de inte har rätt till. Men det måste finnas olika kontroller.
Då kan de fackliga organisationerna vara en aktör som kan hjälpa Arbetsförmedlingen. Men om man inte får anställa fler innan man har ordinarie personal blir det ju en snedvriden konkurrens med andra företagare. Det blir inte heller någon handledning som det anges i regelboken.
Därför skulle det här kunna vara en del för att skynda på begränsat anställningsstöd om man inte har ordinarie anställda också. Om de som har stått långt från arbetsmarknaden inte får handledning är det inte så lätt för dem att komma in i de nya jobben.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Annika Qarlsson sa i sitt anförande att jobbskatteavdraget hade gynnat kvinnor mer än män. Det är helt fel. 70 procent av allt jobbskatteavdrag går till män, enligt SCB 2012. Det var 1,3 miljarder som gick till kvinnorna och 4,2 miljarder som gick till männen.
5,5 miljarder av jobbskatteavdraget gick till dem som tjänade över 50 000 kronor per månad. Det är ganska tydliga besked. Vi vet att kvinnor är de som oftast tjänar minst och att männen är de som tjänar mest.
Med den politik som ni i Alliansen för med stöd av Sverigedemokraterna kommer det att bli ytterligare en bonus på 4,3 miljarder nästa år till de allra rikaste här i Sverige. Man behöver inte vara professor för att veta att det kommer att gynna redan rika män mer än kvinnor.
Vi tycker att det hade varit bättre att fördela de här pengarna mer rättvist, så att kvinnor också hade fått ta del av den goda kakan genom att få en bättre arbetsmiljö, få möjlighet till heltid och få en välfärdssektor som man kan lita på så att man får den valfrihet som Annika Qarlsson pratar om, kan försörja sig själv och kan påverka sitt eget liv.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Annika Qarlsson kommer in på jobbpolitiken, och jag kan förstå att hon vill prata bort jämställdhetspolitiken. Den budget som Socialdemokraterna och Miljöpartiet med stöd av Vänsterpartiet lade fram innehöll åtgärder som främjade jämställdheten med 1,5 miljarder.
De åtgärderna hade inte räckt för att få ett jämställt Sverige, men de hade fört jämställdhetspolitiken i rätt riktning. Vi behöver såväl politik som attityder och värderingar ute i samhället.
Allianspartierna har låst ihop sig så att de inte ens kan driva den politik inom jämställdhetsområdet som de står för var för sig, utan de ser till att det inte blir någon större skjuts framåt på det området. Det är faktiskt så, Annika Qarlsson, att 70 procent av alla jobbskatteavdrag går till män.
Om man går tillbaka till den förra regeringen ser man att det står klart och tydligt i deras budgetproposition att kvinnor kan få mer om de fullt ut skulle gynnas av jobbskatteavdraget.
Som det ser ut nu är de som förlorar mest på det budgetalternativ som vann här i kammaren, Alliansens förslag, de med lägst inkomster. De förlorar många hundralappar varje månad. Annika Qarlsson vet precis lika väl som jag att det är flest kvinnor i den gruppen.
Annika Qarlsson talar om andra saker än vad detta handlar om: att föra en jämställdhetspolitik som är värd namnet. Det var det vi lade fram förslag om, och det har försvunnit med er politik.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Jag ska ställa några konkreta frågor. Vad anser Lars Püss och Moderaterna att man ska göra för att minska löneskillnaderna? Hur ska man jobba för att fler kvinnor ska få rätt till heltid?
Och hur ska man se till att föräldrar delar mer lika på föräldraförsäkringen? Det är tre viktiga frågor ur ett jämställdhetsperspektiv. Som jag tidigare sa får kvinnor i dag ungefär 75 procent av mäns löner. Med nuvarande takt, som räknades ut förra året, tar det 67 år innan detta jämnas ut.
Det innebär att dagens nyfödda flickor inte kommer att få jämställda löner och antagligen inte heller jämställda arbetsvillkor. Då måste man ha en politik för att vilja förändra.
Alliansregeringen har styrt i åtta år, och fortfarande går det så sakta. Vi gjorde många saker som vi vet kommer att ge resultat. Att bara tillsätta utredningar och producera rapporter ger inte resultat. Det visar fakta som vi redan kände till. Det är bra att ha fakta, men man måste gå från ord till handling.
Jag ser fram emot att få höra vad Moderaterna avser att göra.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Som tidigare facklig företrädare har jag kämpat stenhårt, vill jag lova, för att kvinnor ska få samma möjligheter både när det gäller rätt till heltid och rätt till lika lön för likvärdigt arbete som män. Men i dag är jag riksdagsledamot och står för det.
Vi socialdemokrater vill att heltid ska vara en norm på hela arbetsmarknaden eftersom vi ser att en av anledningarna till att kvinnor diskrimineras och att inkomsterna blir sämre är att de inte får heltid. Det som du, Lars Püss, tog upp här tidigare om att kvinnors löner kan räknas upp till 86 procent av männens beror på att man räknar upp kvinnors löner till heltidslöner.
Men om man ser till den faktiska inkomsten är kvinnors löner bara 75 procent av männens. Det beror inte på att kvinnor väljer deltid, utan det beror på att kvinnor erbjuds deltid. När kvinnor har ett val blir det ofta heltid om de har en arbetsmiljö som faktiskt fungerar. Vi vill också att löneskillnaderna ska minska.
Ett verktyg som är mycket bra, vilket de fackliga organisationerna vittnar om, är lönekartläggningar varje år och även i mindre företag. När det gäller de otrygga anställningarna har man kanske bytt arbetsgivare efter några år. Då syns inte den orättvisa lönebilden.
Det är när man blir förälder som de stora skillnaderna uppstår. Man kan vilja att ens son och dotter ska ha samma möjligheter. Men det kommer de inte att ha. Vill man förändra måste man se till att rösta rätt här i Sveriges riksdag.