Daniel Sestrajcic (V):
Låt mig börja med att yrka bifall till Vänsterpartiets reservation 3 som handlar om att momsen måste sänkas på e-böcker till 6 procent. Regeringens ambitioner är goda, men det går alldeles för långsamt och ambitioner räcker inte. Det krävs kraftfull handling från regeringens sida för att sätta press i EU.
Jag tror att vi alla möter människor i vår omgivning som säger sig vara ointresserade av politik, eller i varje fall inte lika intresserade som vi. Det kan vara argument som: Det rör inte mig och mitt liv. Man har mycket med barn, jobb, skola. Man kan tycka att det är för komplicerat och tekniskt och att politiker ofta pratar ett språk som går över vanliga människors huvuden.
Man kan tycka att alla politiker är banditer, och visst finns det en och annan bandit också bland politikerna, men de flesta av oss är hederliga och sjysta och vill göra Sverige bättre. Mervärdesskatten, momsen, gör det inte direkt enklare för människor att intressera sig för politik. Den kan uppfattas som komplicerad, men är i grund och botten någonting som borde vara väldigt viktigt för människor att intressera sig för.
Momsen styr vad mjölken och maten kostar och vad det kostar att äta på restaurang. Momsen styr vem som betalar mer eller mindre i relation till sin inkomst för olika nödvändigheter för att överleva. Momsen styr också vad vi har råd med i vår gemensamma välfärdssektor. Enligt budgeten för 2016 står momsen för närmare 380 miljarder kronor och över 20 procent av samhällets totala skatteinkomster.
Det är nästan dubbelt så mycket som inkomsterna av skatt på kapital. Ekonomer älskar momsen. De tycker att momsen är stabil, den betalas av alla, den ger stora intäkter till staten och den kan inte flyttas. Det är bra att det blir intäkter till staten att finansiera välfärden med. Men det är klart att det också finns problem med momsen. Den är inte omfördelande och inte utjämnande. Den leder inte till ökad jämlikhet.
Den slår hårdare mot människor med låga inkomster än mot människor med höga inkomster. Momsens betydelse är viktigare nu än innan de gigantiska sänkningar av inkomstskatterna som genomfördes under de borgerliga åren. Momsen slår också, som sagt, hårdast mot dem med tunnast plånbok. Vi tar ut moms och andra skatter för att betala för allt som vi tycker är viktigt. Vi vill ha bra skolor, och vi vill att lärarna ska få mer betalt.
Vi vill ha bra sjukvård, och vi vill att sjuksköterskorna ska få högre löner. Vi vill ha fina vägar. Vi vill att polisen ska komma när vi ringer, och vi vill att polisen ska tjäna tillräckligt bra. När vi pratar om skatter måste vi prata om just detta och om relationen mellan skatteintäkter och vad vi kan få för dem. Vem gynnas, och vem missgynnas? Vems liv förenklas, och vems liv försvåras?
Varför står just den här procentsatsen här och inte där? Vem får betala för allt det som vi vill ha? Jag vill i sammanhanget säga några ord om Nordea - för ni har säkert inte missat den senaste skandalen - och den alltmer gynnade banksektorn. Även när det gäller momsen är banksektorn gynnad.
Finansiella aktiviteter och finansiella tjänster är momsbefriade, och det finns beräkningar som säger att det gynnar banksektorn med upp till 19 miljarder, enligt Torbjörn Hållö. Det är samma banker som slår vinstrekord på vinstrekord och har jättelika utdelningar. Det är samma banker som gynnas av den implicita garantin som gör att de kan ta billigare lån på marknaden. Värdet av detta är enligt Riksbanken upp till 26 miljarder per år.
Bankerna gynnas av de återkommande bolagsskattesänkningar som vi har sett i Sverige. En vinnare i systemet är alltså bankerna och Nordea därför att vi inte har kunnat momsbelägga finansiella tjänster. Vem tjänar på det? Vem drar in storkovan? Och vem får stå för fiolerna och betala för att bankerna inte betalar? Jag brukar säga till dem som finns i min omgivning att det är det här som är politik.
Det är det här som vi måste bestämma, och det är därför många fler av dem jag känner i grund och botten är intresserade av politik och pratar om politik hela tiden. Detta är sådant många pratar om vid frukostbordet, när de är ute och dricker öl eller när de hämtar sina barn på förskolan.
Som vänsterpartist kan jag lova alla dem som säger sig inte vara intresserade av politik att vi kämpar för att skatterna på kapital och fastigheter ökar och blir progressiva, så att också de med goda inkomster får vara med och betala. Vi kämpar för att de stora företagen som med skatteplanering smiter undan skatten ska få betala mer. Vi kämpar för att också de med höga inkomster ska bidra och bidra mer till vår gemensamma välfärd än de med låg inkomst eller ingen inkomst alls.
Vi kämpar för att hitta vägar för att de med låg inkomst ska få behålla mer i plånboken och så att också de kan få ett friare liv. Vi kämpar för att Nordea ska betala en högre resolutionsavgift för att säkra den finansiella stabiliteten, som det heter på ekonomspråk. Vi har i dag ett skattesystem som gynnar stora företag, dem med höga inkomster och arbete och dem som kan inkomstomvandla och skatteplanera. Det är ett riggat system där de rika kommer undan med låga skatter och stora avdragsmöjligheter.
Ska vi bygga ett rättvist och solidariskt samhälle med en ekonomi för alla måste vi ändra på det. Det vill vi i Vänsterpartiet. I det systemet ingår mervärdesskatten, och det är en viktig skatt att dra in.