Finn Bengtsson (M):
När det gäller kalkyler för att bedöma jobbtillväxt tror jag att Niklas Wykman har väldigt stor erfarenhet av detta efter långt och troget arbete på just Finansdepartementet. Det är naturligtvis väldigt svårt när man använder auktoriteter på olika sätt för att bekräfta att den ena kalkylen framåt är bättre än den andra. Man ska ha respekt för att det finns värdegrundsladdade ingångar i hur man ser på att stimulera till jobbtillväxt. Det innefattar också hur jobben skapas, bland annat i företag och i näringslivet.
Där är helheten i politiken viktig för att jobben växer till, kanske betydligt mycket viktigare än kalkyler utifrån en osäker politiks utslag. Jag gick upp i debatten för att den inte bara handlar om jobbskapande utan också om den totala sysselsättningen i samhället.
Det är här det finns en väldigt tydlig skillnad mellan den rödgröna regeringens delvis tillväxtfientliga politik, understödd av Miljöpartiet, och när man hade en allians där inte minst Moderaterna lyfte fram behovet av en ökad sysselsättning och att de som varit i utanförskap också får en möjlighet att komma in och bidra med arbete.
Kortsiktigt är det så att den som lämnats i utanförskap i till exempel långtidssjukskrivning eller förtidspension ses som arbetslös i stället för som i just utanförskap utan någon säker väg in i arbetsmarknaden. Tidigare under debatten här i eftermiddag har det beskrivits som att sjukskrivningstalen har ökat under alliansregeringen. Låt mig få korrigera detta ur sysselsättningsperspektivet.
Den viktiga frågan är: Hur var det under de katastrofala toppåren här i Sverige 2002 och 2003 när vi hade en högkonjunktur till skillnad från den mycket svåra internationella lågkonjunktur som vi nu har genomlidit? Vi hade den mest sjuka befolkningen under längst tid jämfört med alla jämförbara länder runt om i vår närhet.
Detta var ett utanförskap som gjorde att man skenbart såg en sysselsättning som var hyfsat god, eftersom dessa människor inte räknades in. Sedan genomfördes en mycket viktig sjukförsäkringsreform av alliansregeringen som kraftigt tog ned sjuktalen. Tidigare i debatten har det sagts att man har ökat sjukskrivningarna igen. Det stämmer, men det är en mycket marginell ökning jämfört med den ökning som manifesterade sig under Socialdemokraternas förra regeringsperiod.
Jag vill också påtala det viktiga i att den sänkning av ohälsotalet som då fanns kompenserade Socialdemokraterna genom att skicka över människor i förtidspension, alltså permanent utanförskap. Det gjorde att sysselsättningen skenbart hölls uppe. Herr talman! Det är inte ett ansvarsfullt sätt att tala om jobbskapande politik som dessutom stärker sysselsättningen när man medvetet placerar in människor i ett utanförskap i form av långtidssjukskrivningar eller förtidspension.
Det är tyvärr ett signum för socialdemokratiska regeringar. Herr talman! Jag vill därför inte att man historiesbeskrivningsmässigt, där vi verkligen har ett facit av hur Socialdemokraterna faktiskt hanterar sysselsättningsfrågan genom att aktivt placera människor i utanförskap, ska glömma bort den viktiga faktorn.
Under den mandatperiod som Alliansen styrde gick man in med ett så kallat utskottsinitiativ från riksdagen för att tvinga regeringen att öka utanförskapet i sjukförsäkringen genom att få en ännu mer ostrikt bedömning av möjligheterna att vara långtidssjukskriven. Man ville ändra på sjukförsäkringsbegreppet för rätt att vara långtidssjukskriven. Herr talman!
Det visar med all önskad tydlighet - om än man träter om vem som skapar mest jobb, och jag tror att det är till Alliansens fördel - att det definitivt är så att den andra vågskålen med en ökad sysselsättning är ett falsarium när Socialdemokraterna medvetet placerar människor i utanförskap för att uppnå detta syfte.