Gustav Fridolin (MP):
Tack också för detta inlägg! Riksdagsledamot Maria Stockhaus är bättre än att referera till rubriker i Aftonbladet när man talar om skolutveckling. Vi hade en plan för vad som skulle göras under de 100 första dagarna i regering, vilka projekt och vilket arbete som skulle initieras. Den planen har vi följt. Där ingick bland annat läsa-skriva-räkna-garantin och olika satsningar som jag har refererat till. Jag är glad att när vi fick möjligheten och förtroendet att sitta i regeringen var vi förberedda.
Om skolutvecklingen ska vändas måste man fokusera på några saker och hålla i de sakerna. En av de saker vi återkommer till allra mest, och där vi uppenbarligen delar uppfattning om prioriteringen, är behovet av tidigt stöd. Med tidigt stöd menar jag - jag upprepar detta - att lägga tonvikten i stödet till de tidiga åren. Även om vi anser att många elever behöver särskilt stöd ser det likadant ut även i länder med de allra bästa resultaten.
Både i Sverige och i Finland behöver 40-50 procent av eleverna någon typ av särskild insats någon gång under skoltiden. Skillnaden är att i Sverige ger vi stödet sent, ofta i de sena åren i högstadiet. I Finland ges stödet tidigt i lågstadiet. På det sättet förebygger de problem som annars riskerar att växa sig stora. De påverkar, precis som interpellanten säger, också de sena åren. Tidigt innebär också att stödet kommer tidigt efter det att läraren har identifierat ett behov.
För en lärare som i åttonde klass kan se ett nytt behov hos eleven, något som har hänt eller uppstått, ska verktygen finnas så att stödet kommer på plats. Det ska inte vara en lång byråkratisk process där det till exempel avkrävs diagnoser på eleven för att stöd ska ges. Vad ska vi göra för att lärare ska ha de verktyg de behöver och tillgång till den fortbildning de behöver för att kunna hjälpa och stödja de elever som behöver extra stöd?
Jag pekar på några saker. Det är fråga om insatser i lärarutbildningen, som Maria Stockhaus nämner. Där är inte minst viktigt lärarutbildningens koppling till praktiken, det vill säga att möjligheten att få en verkningsfull VFU-period och att få en bra introduktion i yrket är tätt kopplad till elevmötet. Det är där man under lärarutbildningen utvecklar mycket av de kompetenser som behövs.
Där ser vi behov av förstärkningar. Vi behöver också jobba med alla de många lärare som behöver verktyg och är yrkesverksamma i dag. Därför behövs också statliga fortbildningsinsatser. Vi tittar på möjligheten att skapa ett skolutvecklingsprogram liknande de lyckade ämneskunskapsinsatser som har gjorts i Läslyftet och Mattelyftet.
Vi måste även jobba med att få ett regelverk på plats som gör att läraren får en tydlighet i vilka verktyg man behöver. Där ger läsa-skriva-räkna-garanti för de tidiga åren möjligheten till ett sådant regelverk. Självklart måste detta kopplas till fortbildning av lärarna, inte minst som Maria Stockhaus nämner för lärare för sexåringar. Det är möjligt att vi skiljer oss åt där.
Jag anser att förskollärare är akademiskt skolade experter på små barns lärande, men såväl förskollärare och grundskollärare som arbetar med sexåringar som de lärare som arbetar med grundskoleelever i lågstadiet kan behöva en fortbildning för att kunna göra verklighet av en läsa-skriva-räkna-garanti.