KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Stenberg (S):
Ministern pratar om privata företag eller staten. Jag tycker att man har rätt att ställa minst lika höga krav på staten som arbetsgivare som man har på privata företag. För mig blir det direkt absurt när ministern i andra sammanhang går ut i samband med företagsnedläggningar och säger att de privata företagen måste i första hand ta sitt ansvar i omställningsarbetet på orten.
När sedan staten lägger ned i en dimension som faktiskt är större än den är på nästan någon ort med nedläggning av privata företag, ja, då talas det om generella åtgärder och sägs att kommunerna fått del av de förbättrade skatteinkomsterna. Verkligheten är ju den att man förändrat den kommunala skatteutjämningen, vilket inneburit ett rejält minus för Ånge under denna mandatperiod.
Det har Centerpartiet genomfört tillsammans med övriga borgerliga partier. Det är klart att det är bra med satsningar på enskilda vägar, men i det här sammanhanget hjälper det i ytterst liten omfattning. Det är inte så man ska hantera problemet.
Det är märkligt att man från regeringens sida inte kan göra några särskilt riktade insatser på de orter där statlig verksamhet läggs ned. När ett privat företag läggs ned på en ort finns krav på att man ska bidra till omställningen och göra särskilda insatser för att skapa nya jobb. Därför borde man kunna ställa samma krav på staten.
Uppenbarligen gäller inte detta när Centerpartiet sitter i regeringen. Det gick bra när man var i opposition och kunde ha ett samarbete med Socialdemokraterna. Då kunde man ta åt sig äran av sådana satsningar, men nu när man själv har makten händer ingenting - tyvärr.
Hans Stenberg (S):
Jag får börja med att tacka för svaret. Tyvärr tvingas jag konstatera att det inte hänt särskilt mycket i frågan under det senaste året, frånsett - och det är ett stort framsteg - att regeringen insett att det finns ett reellt problem. Jag ställde en likartad fråga till miljöministern förra året men fick svar av justitieministern.
Enligt det svaret var det här egentligen inget problem. Det var bara för polisen att ingripa och lagföra dem som körde skoter på icke anvisad plats. Det är bra att regeringen inser att det inte riktigt är så enkelt.
EU-reglerna kräver att länsstyrelserna anvisar tillräckliga områden för vattenskoteråkning. Det är helt uppenbart att det är nödvändigt att det kommer regler och riktlinjer för hur det ska gå till.
Länsstyrelserna hamnar i väldigt knepiga situationer eftersom kommunerna oftast säger att de inte har någon lämplig sjö för vattenskoteråkning beroende på att folk badar, att det finns fritidsbebyggelse eller fast boende runt om.
Det är viktigt att vi får ordning på det här av hänsyn både till dem som bor vid sjöar, vill fiska eller bada vid sjöar och till dem som vill åka vattenskoter. Det finns ingen möjlighet för dem på många håll att över huvud taget använda sina vattenskotrar.
Den situation vi har i dag att det i praktiken är tillåtet att köra var som helst och hur som helst - på badplatser, alldeles intill fritidshus - bäddar för stora konflikter som inte gynnar någondera parten. Det blir en situation som inte är bra för någon och är helt ohållbar i längden, som jag ser det.
Det krävs därför tydliga riktlinjer från staten för hur länsstyrelserna ska gå till väga för att peka ut områdena. Det blir bättre för vattenskoteråkarna, och det blir bättre för allmänheten. Det är tråkigt att det har gått ett år och ingenting har hänt. Men jag hoppas verkligen att regeringen nu sätter fart på det här jobbet, för annars blir det en massa onödiga konflikter.
Hans Stenberg (S):
Det är riktigt att EU-domstolen kom med sitt utslag under våren. Men inte desto mindre gick både Kustbevakningen och polisen redan förra sommaren ut med tydliga instruktioner om att inte ingripa.
I och för sig är det aktiviteter som försiggår sommartid, men vi visste redan för ett år sedan att polisen och Kustbevakningen hade slutat att agera i de här frågorna. Det blev en väldigt konstig situation. Jag måste säga att jag tycker att det är tråkigt att regeringen inte har kunnat agera tidigare.
Det borde man ha kunnat göra på det underlag som fanns och när både kustbevakning och polis betraktade regelverket som så bristfälligt att de inte kunde ingripa. Nu har vi fått en situation där vi har en lag som säger att det är förbjudet, men i verkligheten är det tillåtet. Det är ingen bra situation.
Det är inte bra för vattenskoteråkarna, det är inte bra för allmänheten och det är framför allt inte bra för tilltron till lagstiftningen och statsmakten att vi har lagar som man inte behöver bry sig om. Det är en väldigt stor brist, och det skadar det allmänna rättsmedvetandet på ett allvarligt sätt.
Förra sommaren gick och nu kommer också den här sommaren att gå. Jag hoppas verkligen att man nu sätter fart med att ta fram de här riktlinjerna så att vi får tydliga regler för hur det här ska fungera, för vi kan inte ha det så här i längden.
Det är bara en tidsfråga innan det sker olyckor, eftersom det i dag förekommer vattenskoteråkning på platser som är helt olämpliga, på badplatser, i närheten av fritidsbebyggelse med bryggor där det kan finnas badande i vattnet och annat. Jag hoppas verkligen att regeringen nu sätter fart i den här frågan. Det här borde redan vara gjort, som jag ser det.
Hans Stenberg (S):
Jag är den förste att säga att det är bra att regeringen äntligen agerar. Vi har i nästan ett år haft en situation med en justitieminister som har sagt att här har polisen och Kustbevakningen alla möjligheter att ingripa, samtidigt som polis och kustbevakning har sagt att det kan de inte alls.
Man har till och med gett entydiga direktiv att inte bry sig om det här, så det har inte varit någon bra situation. Jag tycker att regeringen borde ha kunnat agera tidigare för att få fart på länsstyrelsernas jobb.
Vi visste för ett år sedan ungefär vari konflikten låg och att problemet var att det inte utsågs områden. Det fick man väldigt tydligt belyst när man talade med personer inom Kustbevakningen och polisen, så det är ingen ny företeelse. Dock vill jag säga att det är bra att regeringen tar tag i det här.
Och jag hoppas verkligen att man nu inte drar frågan i långbänk igen så att den här sommaren går förlorad. Jag hoppas att det inte kommer att ske onödiga olyckor på grund av att vi inte har ett fungerande regelverk på det här området. Och jag hoppas innerligt att det verkligen är ett regelverk på plats nästa sommar.
Hans Stenberg (S):
Jag hade inte tänkt lägga mig i den här debatten eftersom jag tycker att Jasenko Omanovic sköter det bra. Men jag blir lite bekymrad när jag hör infrastrukturministern säga att E4 Syd i Sundsvall inte inkräktar på resurserna när det gäller skolan och vården. Då är ministern väldigt illa informerad.
Jag är glad att E4 Syd byggs. Jag tycker att kommunen har fattat ett klokt beslut när man medfinansierar det. Om man inte hade gjort det hade inte regeringen tagit upp det på investeringslistan. Det var ett besked som man fick.
Det är också riktigt, som ministern säger, att man har gjort ett bra jobb, att man har fört en dialog med näringslivet och andra och att en stor del av bygget bekostas av vägavgifter. Vägavgifterna kommer att bli en extra kostnad för näringslivet norr om Sundsvall som behöver transportera på vägen.
Förutom vägavgifterna krävs det att kommunen lägger in 250 miljoner av skattemedel i projektet. Det är pengar som annars skulle ha använts till skola, omsorg, barnomsorg och annan kommunal verksamhet och andra kommunala gator och vägar.
Att påstå att detta inte påverkar det kommunala utrymmet i övrigt är direkt felaktigt. Jag förstår inte hur ministern kan påstå en sådan sak. Vi får samma effekt på flygområdet. När man lägger över kostnader från staten till kommunerna inverkar det självklart på den övriga kommunala verksamheten. Något annat ska vi inte låtsas.
I vissa lägen kan det finnas skäl för att kommunerna är med och finansierar, men att göra det till en allmän princip att kommunerna ska gå in med skattemedel för att få investeringar gjorda i den statliga infrastrukturen är helt fel. Det är definitivt fel av ministern att påstå att det inte drabbar övriga kommunala verksamheter. Det är självklart att det gör det.
Kommunerna försätts i sådana situationer att de inte har något val. Vem som helst i kommunstyrelsen i Sundsvall skulle självklart ha gått in och medfinansierat eftersom alternativet var att ingenting skulle byggas.
Hans Stenberg (S):
Jag vill börja med att tacka näringsministern för svaret på interpellationen. Det är trevligt när näringsministern tar sig tid att svara på interpellationer inom sitt ansvarsområde. Jag har två gånger tidigare försökt att interpellera ministern om jobben i Ånge. Båda gångerna har jag fått svar från justitieministern. Tredje gången gillt! Det känns ju bra.
Anledningen till att jag tidigare ställde de här interpellationerna till näringsministern var att jag ville ha en lite vidare regionalpolitisk debatt om vad staten egentligen har för ansvar när man lägger ned statlig verksamhet i utsatta glesbygdskommuner.
När jag läser ministerns svar på min interpellation och hör det läsas upp här i kammaren förstår jag på sätt och vis att hon har undvikit debatten, för i det svaret finns ju ingenting som stöder särskilt utsatta glesbygdskommuner. Där finns heller ingenting om hur staten ska ta sitt ansvar när man lägger ned verksamheter i små kommuner.
Jag tycker dessutom att regeringens faktiska agerande i fallet Sollefteå och Ånge visar att det tyvärr inte finns någon sådan politik. Tittar man på till exempel Ånge kommun, som nog är den kommun som - tillsammans med Sollefteå - är mest utsatt i mitt län, kan man se att befolkningen har halverats på 50 år.
Det har under resans gång försvunnit ett stort antal industrijobb. För att svara upp mot det har staten genom årens lopp försökt att föra dit statliga verksamheter som kan lokaliseras var som helst i landet.
Under den här hösten försvinner 90 arbetstillfällen i den lilla kommunen när Viskananstalten läggs ned och SVT:s digitaliseringsverksamhet försvinner. Det här handlar inte om någon effektivisering eller om några jobb som egentligen försvinner utan det är verksamheter som flyttas.
Internerna på Viskan flyttas till andra anstalter där det krävs minst lika mycket personal, förmodligen mer eftersom de hamnar på slutna anstalter. För SVT:s digitaliseringsverksamhet är det ingen brist på arbetsuppgifter. Det finns massor med material som behöver digitaliseras. Tråkigt nog kommer det inte att göras i Ånge framöver. Tittar vi på Sollefteå kommun ser vi att den för några år sedan drabbades väldigt hårt av regementsnedläggning.
Då gjorde vi socialdemokrater och Centerpartiet en överenskommelse om att skapa ett antal ersättningsjobb, eftersom kommunen var så oerhört illa ute. Det handlade bland annat om Krisberedskapsmyndigheten och distansapoteket. Sedan Maud Olofsson och den borgerliga regeringen fick ansvaret har båda verksamheterna i princip upphört.
Det här handlar om vilket regionalpolitiskt ansvar staten har. Det är lite skillnad att ha ansvar för den regionala utvecklingen i hela landet, att känna ett särskilt ansvar för små, utsatta glesbygdskommuner, och att ha ett särskilt ansvar när statliga verksamheter läggs ned på andra orter.
Jag har hört ministern tidigare uttala sig om nedläggningar i bilindustrin, nämligen att dessa företag måste ta sitt samhällsansvar. Jag tycker att regeringen också måste ta sitt samhällsansvar. Dessutom tycker jag att man ska stå för tidigare träffade överenskommelser.
Hans Stenberg (S):
Jag fick inte svar på någon av frågorna. Jag tycker att det är självklart att statliga verksamheter ska utvecklas. Men utveckling kan inte vara detsamma som att flytta. Det kan inte vara utveckling att flytta väl fungerande statliga verksamheter från en ort till en annan. Det är ingen utveckling. Det är avveckling på den ort som drabbas.
Jag frågar Maud Olofsson: Har staten något ansvar när man som stor arbetsgivare lägger ned en verksamhet i en liten utsatt kommun? Jag tycker inte att det är så svårt att svara med ett ja eller ett nej på den frågan. Hittills har ministern slingrat sig undan det.
I samband med nedläggningen i Ånge ställde jag en interpellation om det samlade ansvaret som rörde Maud Olofssons eget fögderi, där Specialfastigheter ligger. När man lagt ned den verksamheten i Ånge står Specialfastigheter där med en stor och dyr fastighet som i princip blir värdelös.
Jag efterlyser något slags koncerntänkande även inom staten. Det är lätt att säga att den ministern har ansvaret för det, och den ministern har ansvaret för det. Ingen ser till helheten. Då är det lätt som regeringen gör att skjuta ifrån sig alla frågor. Man kan alltid säga att det är någon annans ansvar. Det blir lite märkligt.
Jag försökte också få något slags besked om hur Maud Olofsson ser på den överenskommelse som vi ingick mellan Socialdemokraterna och Centerpartiet när det gällde jobben i Sollefteå i samband med försvarsnedläggningen. Har man något ansvar för att hålla ingångna överenskommelser?
Eller är det bara när det är socialdemokratiskt regeringsinnehav som överenskommelsen ska följas? I annat fall är det bara att strunta i den. Den här regeringen pratar mycket och gärna om företagande. Det är bra. Vi behöver mer av privata företag, mer av utveckling på det området.
Men det krävs också att staten tar ansvar för sin del. Det finns ännu i världshistorien inte något samhälle där de privata företagen har kunnat utvecklas helt på egen hand utan stöd av en fungerande samhällsapparat, där staten också tar ansvar för att upprätthålla sina delar.
Vi har verksamheter som går att bedriva i princip var som helst i landet. Tidigare har vi mellan våra partier, Socialdemokraterna och Centerpartiet, varit helt överens om att vi i mesta möjliga mån ska lägga dem i utsatta kommuner.
Centerpartiet har till och med kritiserat oss socialdemokrater för att vi har gjort för lite av det, trots alla de många utlokaliseringar av verksamheter som har gjorts.
När Centerpartiet, som tidigare har varit den stora värnaren av glesbygden, sitter i regeringen och på den ministerpost som har att hantera de här frågorna ser vi plötsligt en våg av flyttningar från glesbygden och mindre kommuner in till stora kommuner, framför allt huvudstadsområdet. Det kan väl ändå inte vara en riktig politik.
Hans Stenberg (S):
Vad Maud Olofsson inte säger är betydligt intressantare än de ord som kommer över hennes läppar. Det mesta låter ganska betydelselöst. Jag får inget svar när det gäller om staten har något ansvar vid nedläggning av statliga verksamheter i små kommuner. Det tolkar jag som att Maud Olofsson tycker att staten inte har något ansvar.
Uppenbarligen tycker man inte heller att man har något ansvar för att hålla den överenskommelse som vi träffat när det gäller att ersätta jobben i Sollefteå. Här talas det om effektivisering. Men när det gäller de myndigheter som vi talat om handlar det inte ett skvatt om effektivisering, utan det handlar om ren och skär flytt av verksamheter.
Maud Olofsson vill gärna tala om infrastruktur och påstå att man nu gör ett slags jättestor satsning. Men sanningen är, vilket vem som helst kan utläsa i infrastrukturpropositionen, att det inte ens är fråga om en inflationsuppräkning på pengarna i förra infrastrukturpropositionen. Om vi talar om riktiga pengar är det inte mer budgetpengar här än tidigare, räknat på inflationen.
Däremot är det så att till exempel min hemkommun tvingas spara in på skolan och äldreomsorgen därför att man tvingas lägga hundratals miljoner på statlig infrastruktur. Detta är uppseendeväckande. Det är ändå märkligt. När landet hade en socialdemokratisk regering gick det att styra ut statliga verksamheter till olika delar av landet. Till och med Centerpartiet gick ut i artiklar.
Riksdagsledamöter som fortfarande sitter i riksdagen skrev artiklar och gick ut om hur man hjälpte till med att flytta ut verksamheter i landet. Nu kan man ingenting göra trots att man sitter på regeringsmakten. Jag undrar varför ni vill ha regeringsmakten om ni inte kan göra någonting i regeringsställning. Ni var ju så kraftfulla i oppositionsställning.
Christer Adelsbo (S):
Visst finns det en risk med den förändring man gjorde i fjol som innebär att man har möjligt att gå där längre än bara en termin, som var tanken från början. Det finns en risk med det. Det är helt klart, men man valde ändå att göra detta. Risken är uppenbar, och det var därför man gjorde detta från början, att man gör det för lätt för sig. De signaler man har hört från personalen vid de här skolorna är att tidigare gick det ofta till på det viset att kommunerna gjorde det för lätt för sig.
I stället för att ta tag i detta och försöka göra det bra för de här eleverna på hemmaplan så skickade man i väg dem. Det är ju en risk, men man har ändå gjort den bedömningen att den här möjligheten ska finnas så att inte eleven ska komma i kläm om kommunen inte lyckas ordna det på hemmaplan. Jag reagerar kraftfullt när du kallar detta en kränkande reform.
I princip all expertis på området påtalar hur viktigt det är att elever med funktionshinder inkluderas med övriga elever i största möjliga mån. Man menar att det skulle vara direkt olyckligt att gå den motsatta vägen och isolera den här gruppen. Jag skulle vilja fråga dig, Sten, om du delar denna uppfattning. Eller menar du att expertisen på området har helt fel när man säger på detta vis?
Christer Adelsbo (S):
Överskådlig tid eller inte återstår att se. Jag står helt bakom det som Carlbeckkommittén har kommit fram till. I nuläget krävs det kanske ytterligare samarbete. Samarbetsformerna måste öka innan man slutgiltigt kan ta ställning till om det ska finnas eller inte. Vi ska ha klart för oss att det är en ganska unik företeelse att ha en separat särskola. Jag har varit delaktig i Carlbeckkommittén och man har tittat på hur man hanterar detta i andra länder. Där är man ganska frågande när vi förklarar hur vi har det.
Det går inte att komma ifrån att när man väger för och emot finns det naturligtvis risker att man, när man har det separerat, inte får till den sammanhållna skolan som man kanske vill ha. Det är viktigt med en sammanhållen skola där barn och ungdomar får möjlighet att mötas och utveckla sin förståelse för barn och tolerans med olikheter.
Strävan i skolan och vuxenutbildningen ska ju vara att man i så stor utsträckning som möjligt undervisar elever med olika funktionshinder tillsammans med övriga elever. Jag kan ju fråga dig, Ulf, om du inte egentligen delar den grundsynen. Om du delar den grundsynen måste man fråga: Underlättar eller försvårar två skilda skolformer denna utveckling?
Christer Adelsbo (S):
Det är väl lite grann just dessa speciella fall man har tittat på. Som du säger är det inte många fall vi pratar om. Vi kanske egentligen är överens: Målet måste vara att hitta former för att kunna ta hand om dem i hemkommunen och i hemskolan.
Och i de fall kommunerna inte klarar av detta finns nu möjligheten att få hjälp både vid Ekeskolan och vid Hällsboskolan. Den möjligheten finns ju i dag.
Christer Adelsbo (S):
Jag tog chansen när möjligheten nu fanns, Lennart, för det var en sak jag tänkte på. Birgitta avslutade ju med att visa ett exempel. Jag har tittat i senaste numret av tidningen Lika värde, nr 1/2005, och där fanns ett intressant reportage om en kille som hette Albin och var sju år och började första klass på Ankarskolan i Varberg. Albin har Alpers syndrom. Sjukdomen gör att han ännu inte kan kommunicera, och han skulle egentligen ha gått i träningsskola.
Nu går han i stället i den vanliga skolan närmast hemmet. Han deltar i klassens arbete på sina villkor. Albins lärare Maria säger bland annat: Det vi gör är inte särskilt konstigt utan helt naturligt. Specialpedagogen Katarina och Albins mamma Yvonne säger också att Albin har utvecklats oväntat mycket under denna första termin han hunnit gå i skolan. Samtidigt har barnen runt honom lärt sig att acceptera och ta hänsyn till honom.
Detta reportage har stärkt mig ännu mer i min tro att vi faktiskt är på rätt väg. Då är frågan till Lennart: Delar du den uppfattningen?
Christer Adelsbo (S):
Vid träffen mellan de skånska riksdagsledamöterna och Region Skånes politiker var som sagt ingen av de sex folkpartistiska riksdagsledamöterna närvarande. Om man nu, som Christer Nylander sade, var informerad om vad som kom fram i diskussionen är det ännu mer förvånande med det besynnerliga brevet som man sände dagen efter till de socialdemokratiska ledamöterna.
Som jag nämnde i mitt första inlägg anser jag att man inte hade behövt finansiera ett speciellt ärende som satsningarna på Trollhättan med att stryka andra angelägna infrastrukturprojekt i olika delar av landet. Det borde ha finansierats med nya medel. Det är ingen tvekan om att strykningarna av de fem utbyggnadsprojekten på E 22 är ett hårt slag mot Skåne.
Skåne benämns ofta som en region med hög tillväxt och god utveckling, vilket i stort sett stämmer. Men vi har också stora utmaningar som vi måste hantera. Sett ur ett nationellt perspektiv har delar av Skåne en mycket hög arbetslöshet och en mycket låg sysselsättning. Det är också stora skillnader på förutsättningarna i västra Skåne och exempelvis de i nordöstra Skåne.
Det är därför som utbyggnaden av E 22 bedöms som så viktig för oss. Det skulle knyta ihop Skåne på ett bra och naturligt sätt. En utbyggnad av E 22 skulle innebära att man stärker förutsättningarna för att regional utveckling kan ske i hela Skåne.
Min förhoppning är att Ulrica nu tar detta till sig, dagens diskussion men framför allt de diskussioner som ska föras med skånska regionföreträdare under nästa år och att detta ska leda till att man åter kan införa de fem utbyggnadsprojekten av E 22 i Skåne in i den långsiktiga väghållningsplanen.
Christer Adelsbo (S):
Det är inte bara fråga om vad jag tycker. I princip all expertis på området påtalar hur viktigt det är att elever med funktionshinder inkluderas med övriga elever i största möjliga mån. Man menar rent krasst att det är alldeles felaktigt att gå den motsatta vägen. Man menar att det också är direkt olyckligt om man skulle ta stegen tillbaka och lämna detta.
Delar inte ni moderater denna uppfattning? Det ställdes en fråga om att välja bort. Det är oerhört viktigt att alla barn som vill vara hemma ska få den möjlighet och inte hänvisas till att välja bort.
Christer Adelsbo (S):
Du är inte ensam om att säga detta, utan det är flera som mer eller mindre talar om att kommunerna inte har några som helst möjligheter att klara detta. Det är ganska fantastiskt. Det finns många goda exempel som har kommit genom åren där man klarar detta alldeles utmärkt. Det är också ganska intressant när man tittar på det.
Även om vi inte själva alltid tycker att vi har kommit så långt i arbetet med inkluderad skola fungerar vi trots det som inspirationskälla för specialpedagoger i andra länder som är och tittar på hur vi gör i Sverige. Bland annat har man i Holland ett skolsystem där man av tradition har haft på det sättet som flera av er i alliansen förespråkar.
Man har fler specialskolor inriktade på olika typer av funktionshinder eller andra problem. Alla dessa stod i princip utanför det vanliga grundskolesystemet. Nu håller man på att förändra detta. Man studerar bland annat Sverige och hur vi arbetar här. Man säger bland annat så här: Vi har imponerats av den svenska skolans hållning gentemot barnen, såväl stora som små. Ni visar respekt för barnen och deras åsikter.
Ni lyssnar och arbetar utifrån barnens rättigheter. Det är sådant som gör att man känner att det är rätt. Vi har också varit och fått inspiration. Vi har bland annat tittat på Kanada, där man har kommit väldigt långt i dessa frågor. Det är en föregångare i arbetet med inkluderad skola.