Emma Henriksson (KD):
Det är viktiga frågor vi diskuterar. När finansutskottet debatterar blir det av naturliga skäl så att mycket fokus hamnar på den ekonomiska utvecklingen. Betänkandet handlar emellertid om både den ekonomiska utvecklingen och hur verksamheten i sig har rört sig.
Jag skulle vilja ta upp några saker som jag anser som viktiga i det vi kunnat se under 2008. En av de mesta glädjande sakerna i den kommunala sektorn är utvecklingen av sjuktalen som minskat. De har minskat så mycket att det motsvarar 4 400 årsarbetare. Det är viktigt utifrån många olika perspektiv.
Dels är det självklart viktigt för kommunerna, som därmed minskar sina utgifter, dels är det viktigt för att det påverkar arbetsmiljön på våra kommunala arbetsplatser. Det är också viktigt för alla dem som är beroende av de tjänster som kommunerna utför, att de får en ökad trygghet i form av bättre kontinuitet bland personalen.
Det finns emellertid några saker som man inte kan glädjas åt lika mycket när det gäller utvecklingen. Jag tänker framför allt på något som jag tog upp redan förra året, nämligen att mer än var tionde elev fortfarande går ut grundskolan utan godkända betyg i alla kärnämnen. Det är allvarligt.
En av orsakerna till det är förstås att de barn som gick ut nian 2008 under största delen av sin skolgång gick i en skola som hade styrts av den politik som fördes av Thomas Östros, Ibrahim Baylan och Ingegerd Wärnersson. Det var en flumskola. Vi har sett effekterna av den, och vi kommer att fortsätta att se effekterna under flera år framöver.
Jag är övertygad om att det både är ärligt menat och ett genuint intresse från oppositionspartierna när de säger att de värnar skolan och vill tillföra mer resurser, men det vi kan se tydligt i den kvalitetsjämförelse som Sveriges Kommuner och Landsting presenterade för någon dag sedan är att inte bara pengarna är avgörande för hur verksamheten i skolan utvecklas.
Om en skolpolitik inte tar hänsyn till att alla barn är olika, har olika förutsättningar och behov, tar till sig kunskap bättre med olika pedagogik och metoder räcker det inte att man tillför mer resurser.
Tommy Ternemar tog i sitt inlägg upp att barngruppernas genomsnittliga storlek har ökat vad gäller fritidshemmen och förskolan. Tyvärr gjorde han en jämförelse som inte är korrekt. Jag hoppas att det var en felsägning. Visserligen har barngrupperna ökat men inte i den storleksordning som Tommy Ternemar nämnde.
Utvecklingen i förskolan har gått från i snitt 16,7 till 17 barn och i fritidshemmen från 33,5 till 34,9. I sammanhanget är det viktigt att påpeka att grupperna i förskolan fortfarande är mindre i dag än de var 2004 när Socialdemokraterna hade regeringsmakten.
I förmiddags talade jag med ett kommunalråd i en av Stockholms förortskommuner och undrade hur hon såg på utvecklingen i kommunen. Hon är ansvarig för socialnämndsfrågorna och började självklart med att erkänna att det är tufft och jobbigt just nu, men hon sade också att vi inte får klä oss i säck och aska, att vi även måste se på det som är positivt.
Hon menade att det är nu vi har möjlighet att göra de korrekta prioriteringarna som innebär att vi när den högkonjunktur som väntar runt hörnet kommer har byggt en kommun som är attraktiv, där våra invånare trivs, känner sig trygga och vill stanna kvar. Visst har hon rätt. Det är jättetufft för kommunerna just nu, och det kan komma att bli ännu tuffare nästa år.
Det är i dessa tider som vårt förtroende som samhällsföreträdare verkligen prövas. Det är nu vi måste göra de rätta prioriteringarna även om det är svårt och tufft i många kommuner. Hela den kris som vi befinner oss i är i första hand en förtroendekris, en förtroendekris som lett till en ekonomisk kris.
Det är bara genom att upprätthålla det förtroende som i dag finns för statens finanser som vi kan bidra till att återuppbygga det förtroende som saknas. Det gäller både den offentliga sektorn och, framför allt, de finansiella institutionerna. Precis som vi har hört tidigare i debatten tar regeringen sitt ansvar. Vi skjuter till pengar, vilket gör att övergången och den tuffa period som kommunerna befinner sig i kommer att gå lättare.
Det går dock inte att pumpa ut pengar okontrollerat. På samma sätt som vi kräver att kommunerna ska vända på varje krona och bara göra det som är mest rätt och effektivt måste också vi fundera över varje krona som vi investerar i kommunerna.
Även om det just nu ser dystert ut för kommunerna, och fler och fler varsel leder till arbetslöshet, kan vi se att det bland allmänheten börjat spridas en viss förhoppning. Fler ser positivt både på sin egen ekonomiska utveckling och på samhällets utveckling, och färre tror på sämre tider. Det är jätteviktigt.
Det är bara genom att befolkningen och inte minst företagarna börjar våga tro på framtiden som man också börjar våga investera igen. Det är investeringarna som ger arbeten, och det är framför allt arbeten och därmed skatteintäkter som är basen i den kommunala ekonomin. Regeringen kommer att följa utvecklingen.
Även om det just nu är svårt att säga om det ljus som vi ser i tunneln bara är en illusion eller om det är en öppning eller ett mötande tåg följer vi utvecklingen noga och försöker göra vad vi kan och löpande vidta de åtgärder som behövs. Fru talman!
Innan jag avslutar mitt anförande kan jag inte låta bli att nämna något som blev känt häromdagen, nämligen utvärderingen av regeringens satsning på att korta köerna till vården. Tack vare de ekonomiska incitament som införts kan vi se att köerna mer än halverats. Det är oerhört bra.
Först och främst är det självklart bra för de patienter som stått i kö, men det är också bra för förtroendet för vården. Dessutom är det bra vad gäller kostnaderna såväl för kommunerna och landstingen som för alla arbetsgivare. Det är ännu ett område där regeringen med Göran Hägglund i spetsen har visat att det går att ändra på gamla sanningar. Sakta men säkert är inte precis något positivt när det handlar om vårdköer.
Sakta har många gånger blivit alldeles för sakta. De extra resurser som landstingen via kömiljarden får del av ger ett viktigt tillskott till landstingens ansträngda ekonomi, men den frågan tror jag att vi får återkomma till när vi utvärderar utvecklingen i kommunerna nästa år.