Sven Otto Littorin (M):
Låt mig för det första lägga lite klarhet i debatten om hur det faktiskt ser ut när det gäller invandrare på arbetsmarknaden. Ams publicerade en rapport den 9 oktober 2007 där man skriver följande: Sysselsättningsökningen bland utrikes födda är "markant kraftigare" än bland svenskfödda oavsett ålder under 2007.
Man konstaterar också att arbetslösheten för unga invandrare minskat mer än arbetslösheten bland svenskfödda. I SCB:s arbetskraftsundersökning från den 8 februari i år konstaterar man att ökningen av antalet sysselsatta var särskilt stor bland utrikes födda, särskilt bland utomeuropeiskt födda. Antalet sysselsatta invandrare ökade sista kvartalet 2007 med 35 000 personer eller 6,1 procent.
Det innebär att en invandrare kommer i arbete var fjärde minut i Sverige i dag. Det är naturligtvis oerhört glädjande att det är på det sättet och att utvecklingen ser bättre ut bland utrikes födda än bland oss andra, framför allt av det faktum att sysselsättningsgraden är lägre bland utrikes födda. Är vi nöjda med det? Det är klart att vi inte är. Så länge vi har 66 procent av arbetskraftsdeltagande bland utrikes födda och 82 procent bland oss andra måste vi göra allt vi kan för att få fler i arbete.
Det måste vi göra av flera skäl. Det första skälet är naturligtvis att varje person, oavsett om man kommer från Sverige eller från något annat land bör känna, måste få känna att man har tillträde till arbetsmarknaden för att ha en möjlighet att vara delaktig, ha en lön att leva på och en gemenskap att gå till. Det är extra viktigt, som jag ser det, för personer med utländsk bakgrund som kommer hit utan kontaktnät, inte sällan som flyktingar eller kvotflyktingar, och behöver hjälp att känna en trygghet och delaktighet i vårt samhälle.
Det är också för att vi ska slippa det som jag vet att Patrik Björck och jag är överens om, olika typer av främlingsfientliga tendenser och annat som gärna blir spåret i en situation där man har ett för lågt arbetskraftsdeltagande. Där tror jag att Patrik Björck och jag är helt överens. Vad försöker vi då göra? Om Socialdemokraterna under sin sista mandatperiod här utredde frågorna försöker vi göra saker. Instegsjobben är inte den totala lösningen, men det är ett sätt, en pusselbit för att underlätta.
Som Patrik Björck är väl medveten om brukar jag säga att jag är bergfast i mitt mål, full sysselsättning, men jag är ödmjuk i utformningen av verktygen. Om man inser när man åker runt och pratar med arbetsförmedlare att det finns förbättringspotential i verktygen är det vår skyldighet att förbättra dem. Det är det vi nu ser över. Det gör vi just efter att ha pratat med arbetsförmedlare runt hela landet. Tomas Tobé tar upp en viktig fråga.
Jag tror att han har helt rätt att det handlar om samarbetet mellan sfi-anordnarna, kommunerna och Arbetsförmedlingen. Jag tror att det väldigt mycket är på det sättet. Det finns åtminstone en anekdotisk bevisföring på temat att man kommer hit, vill göra rätt för sig, vara delaktig och träda in på arbetsmarknaden men har fått beskedet: Vänta nu! Så snabbt ska det inte gå!
Nu ska vi ta det lugnt här och gå igenom och se vilka bidrag du är berättigad till - om jag ska vara helt ärlig. Det är naturligtvis inte tillräckligt. Vår ansats måste hela tiden vara att se till att samarbetet fungerar. Jag tror också att det faktum att Arbetsförmedlingen har omorganiserats från den 1 januari är en del av förklaringen. Man har en organisation som är ny.
Men när vi nu har ett mål för Arbetsförmedlingens arbete, nämligen att förmedla arbete, finns det en lång rad olika saker som Arbetsförmedlingen själv och i samarbete med Arbetsmarknadsdepartementet har gjort. Jag får återkomma till detta i mitt nästa inlägg.