Paula Bieler (SD):
Jag vore inte mig själv om jag inte åtminstone kort kommenterade det lilla replikskiftet mellan statsrådet och Moderaternas Forssell gällande vad man kunde förutse och vad man inte kunde förutse. Vi hörde från statsrådet att nog ingen regering hade kunnat förutse vad som skulle hända hösten 2015. Vi hörde från Johan Forssell att åtgärder vidtogs alldeles för sent. Jag är benägen att hålla med Johan Forssell.
Jag är också övertygad om att den moderatledda regeringen mycket väl såg vad som var på väg att ske men ändå inte agerade. Jag är glad att Moderaterna nu tycks ta detta på allvar igen och åter talar om att man kan förutse vad som kommer att hända och att man kan ha en politik som driver i den ena eller andra riktningen.
Från Vänsterpartiets Christina Höj Larsen, som är initiativtagare till denna debatt, fick vi höra ett anförande som på många sätt kunde tolkas som att målet med vår asylpolitik i princip ska vara att alla ska få stanna. Att komma hit är sättet för att få hjälp.
Min och Sverigedemokraternas utgångspunkt är att målet med en flykting- och asylpolitik är att hjälpa och att hjälpa så många som möjligt så effektivt som möjligt. Jag sa i mitt förra anförande att de tre stora partierna åtminstone står upp för att regler och beslut ska följas och respekteras, och nu har vi sett ytterligare några partier på den högra sidan som gör det.
Men vi har också hört från övriga partier att anledningen till den tillfälliga lagen och inskränkningar framför allt är att Sverige inte klarar av att hantera situationen. Det är förvisso sant. Den lagstiftning och det system vi har haft tidigare har inneburit en orimlig börda för Sverige, och vi har haft ett mottagande som inte är värdigt för någon.
Det var också detta som var min ingångspunkt när jag för väldigt många år sedan först började titta kritiskt på den invandringspolitik som Sverige för. Men ju mer jag har fördjupat mig i frågan och tittat på detta har jag landat i att den politik vi för är inte värdig någon som vill hjälpa på fullt allvar och vill nå ut till de mest behövande.
Den skapar ett system där de som får hjälp är de som vänder sig till smugglare, kriminella, och som tar sig hit på livsfarliga vägar och riskerar sitt liv och lämnar sin familj i hopp om att kanske nå en plats där man eventuellt ger dem hjälp.
Sverigedemokraterna talade redan före krisen 2015, som alla nu talar om, om att det asylsystem som vi har för flyktinghjälp måste inte bara vi utan hela västvärlden faktiskt se över i grunden. Det är inte byggt för en tid där nya flyktingströmmar skapas.
Vi måste säkerställa och se till att vi får till ett system där människor får skydd, en fristad, så tidigt som möjligt. Och därefter måste vi se över vilka som behöver vidarebosättning, vilka som behöver ett permanent nytt hem och hur vi kan rusta de andra för att de ska kunna återvända och bygga upp sitt land på nytt när den möjligheten förhoppningsvis en dag ges.
Jag är glad över att Liberalerna i dag också talar om att rusta personer för att de ska kunna bygga upp och verka i det land de en dag ska återvända till. I detta hoppas jag att vi så småningom kommer att landa genom denna diskussion. Det är ditåt vi måste sträva - inte efter att få så många som möjligt att ta farliga vägar hit och få stanna här, utan hur vi ska hjälpa så många som möjligt.