KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jennie Nilsson (S):
Sverige är i ett allvarligt läge. Arbetslösheten har bitit sig fast på höga nivåer, och att fler kvinnor och män finner ett arbete är avgörande för att Sverige ska hålla ihop. Därför har regeringen satt ett mål om att Sverige ska ha lägst arbetslöshet i EU senast år 2020. Ett viktigt verktyg för att nå det målet är den offentliga upphandlingen. Offentliga institutioner köper och upphandlar varor för över 600 miljarder kronor varje år, vilket är ett gigantiskt belopp.
Flera partier i riksdagen har föreslagit att man ska införa sociala krav vid upphandling för att underlätta för bland annat långtidsarbetslösa att få fäste på arbetsmarknaden. Det är ett exempel på hur man skulle kunna använda offentlig upphandling för att skapa fler jobb. Min fråga till statsministern blir: På vilket sätt avser regeringen att använda sig av den offentliga upphandlingen för att nå målet om att Sverige ska ha lägst arbetslöshet i EU 2020?
Jennie Nilsson (S):
Tack för frågan, Lars Hjälmered! Jag kan bara konstatera att vi gör väldigt olika analyser av vad det är som bygger Sverige starkt för framtiden. Vi har i nuläget möjligheten att utvärdera effekten av åtta år med borgerligt styre.
Jag kan bara konstatera att mycket av det som Lars Hjälmered beskriver - bland annat det nya utanförskapet, som väl rimligen är en effekt av de nya Moderaterna - är sådant som man har misslyckats med att ta hand om med en ensidig skattesänkarpolitik. Jag är övertygad om att de satsningar som den här regeringen gör är rätt tänkta.
I stället för ofinansierade skattesänkningar satsar man på att bygga bort tillväxthinder. I stort sett alla bedömare säger att de två saker som är absolut viktigast för tillväxt och utveckling i Sverige är kompetensförsörjning och kapitalförsörjning. Det är också där regeringen levererar stort, inte minst när det handlar om kompetensförsörjning.
Ett läge med hög arbetslöshet samtidigt som det finns fler lediga jobb än någonsin tidigare är inte resultatet av en lyckad politik. Det är resultatet som Lars Hjälmereds regering lämnade efter sig.
Jennie Nilsson (S):
Jag efterlyser också hyfs i debatten. Det är närmast befängt att göra som Lars Hjälmered i nuläget gör. Han försöker påstå att bara det som finns på det näringspolitiska utgiftsområdet, som vi debatterar här, är regeringens näringspolitik medan allting som han och hans eget parti företräder får plockas från alla andra utgiftsområden.
Gör man relevanta och likvärdiga jämförelser kan man konstatera att vi tar och ger olika utifrån att vi prioriterar olika. Jag delar Lars Hjälmereds syn, att vi lever i en globaliserad värld, där det blir allt viktigare att vi har starka konkurrensfördelar för svenska företag och svensk industri.
Jag tror dock inte att kritiserade, ineffektiva och dessutom ofinansierade skattesänkningar är det bästa för att möta konkurrensen. Jag tror att det handlar om att vi har teknikutveckling, innovationsutveckling och forskning i världsklass.
Det som är viktigt är att vi har utbildad personal, att vi har en skola som fungerar, att den kompetens som arbetsgivaren efterfrågar finns, att det finns tillgång till kapital i rätt skeden och så vidare. Man pratar om det vi gör på hemmaplan. Det är helt rätt att det som vi gör hemma, som stärker förutsättningarna hemma, också är viktigt.
Det är till exempel viktigt att tåg och infrastruktur fungerar och att bostadsmarknaden fungerar. Därför gör regeringen stora prioriteringar för att du ska kunna bo, förflytta dig, ha en fungerande omställning och ha en fungerande utbildning. Det är vårt alternativ. Det är så de bör ställas tillsammans. Allt annat, Lars Hjälmered, är oseriöst.
Jennie Nilsson (S):
Tack, Helena Lindahl, för frågan! Jag var inte på Gasellgalan. Jag kan därför inte kommentera vad Magdalena Andersson sa. Däremot kan jag konstatera att varken RUT eller ROT i sin nuvarande form eller i en utvidgad form bygger konkurrenskraft. Det kan finnas absoluta skäl till att man ska subventionera vissa branscher.
Det kan vara konjunkturskäl, introduktionsskäl eller annat. Så har man gjort när det gäller ROT över tid. Det har fungerat som en konjunkturdämpare. Så skulle man kunna tänka sig att man också hanterar RUT. I någon mening är det exakt det vi har gjort i den överenskommelse som regeringen har gjort med samtliga allianspartier. Där lägger man in det som en form av konjunkturåtgärd och tillfällig åtgärd. Det tycker jag är rimligt.
Men det är inte rimligt att, som Helena Lindahl och Centerpartiet gör, säga att det här är en fråga som är avgörande exempelvis för kvinnligt arbetskraftsdeltagande, invandrares arbetskraftsdeltagande eller, för den delen, kvinnligt företagande.
Att slå fast att detta bara kan ske effektivt om man är hänvisad till att befinna sig inom ett område där det finns en låg betalningsvilja - det är ju därför som vi subventionerar de här tjänsterna - eller en låg acceptans för att det görs stora vinster blir väldigt konstigt.
Jag hoppas och önskar att Helena Lindahl och Centerpartiet kan höja sig till att ha en diskussion kring frågorna utifrån de rätta betingelserna. Jag tycker att man väldigt ofta gör det väldigt lätt för sig i de här debatterna.
Jennie Nilsson (S):
Först kan jag konstatera att många av de projekt som Helena Lindahl nämner - det handlar om kvinnligt ambassadörskap och kvinnligt styrelsedeltagande - var projekt som löpte ut förra året. De fanns inte med ens i Centerpartiets budget, varken för förra året eller för detta år. Sannolikt beror det på att det var projekt som löpte ut.
Jag tycker att det har varit väldigt goda projekt. Jag utesluter inte alls att man gör nya projekt på samma tema i syfte att höja kunskapsnivån, att få fram mentorer, att lyfta goda exempel, att inspirera och så vidare. Jag tror att det är bra åtgärder. Men jag tror också att detta ska bedrivas i projektform.
När det gäller Winnet är det så att regeringen inte gör någon neddragning på Tillväxtverket, till skillnad från till exempel Moderaterna, som gör en neddragning med 120 miljoner på Tillväxtverket. Jag kommer inte ihåg vad Centerpartiet lägger där. Men om jag inte missminner mig drar ni också ned förvaltningsanslaget för de myndigheter som hanterar de här stöden - till Winnet, till IFS, till Coompanion och så vidare.
Den förändring som nu görs när det gäller Winnet är inom ramen för att det är Tillväxtverket som administrerar de pengar man får. Med samma uppdrag har man valt ett annat upplägg, att lägga ut det på regionerna, enligt den information jag har fått. Vi kommer att följa den utvecklingen och givetvis följa vad det får för genomslag. Men det är inte så att vi har dragit ned på pengarna på detta område.
Slutligen vill jag rekommendera Helena Lindahl att läsa SCB:s senaste statistik, som visar att det går väldigt bra, trots alla varningar från Alliansens företrädare kring de förändringar som vi gör på skatteområdet och så vidare för att i stället satsa på skola och investeringar. Arbetslösheten är nu nere på 6,7 procent, vilket är mindre än vad den var under i princip hela er period.
Jennie Nilsson (S):
Jag tackar Hans Rothenberg för frågorna. Det gläder mig mycket att det finns en sådan önskan att få utveckla det här området, som för mig är centralt när det gäller att skapa goda företagsvillkor i Sverige.
Fond-i-fond-varianten, eller valet av fond-i-fond-lösning för fonden, är delvis ett svar på den första frågan. Genom att man investerar tillsammans med det privata säkerställer man att man använder den kompetens som finns inom det privata näringslivet.
Vi förväntar oss i normalfallet att de privata investerarna väljer de goda tillväxtobjekten att investera i. Det man gör när man investerar i fond-i-fond är att man trycker ned riskobenägen-heten i systemet och därmed kan få ut mer pengar på den sidan. Sedan är det givetvis så - det står också skrivet i propositionen - att det finns ett antal olika kompetenser som man behöver ta till vara för att hela tiden säkerställa att de finns på plats.
Det kan vara branschspecifikt, men det kan också vara annat. Det som är viktigt och centralt är att man inser att behovet kommer att förändras över tid. Problemet med det gamla systemet är att det har varit statiskt. Därmed har kapitalet inte jobbat maximalt.
Med det i åtanke är det givetvis så att man ska ta till vara den stora kompetens som finns, inte minst inom life science, fordonsindustrin och så vidare. Men det behöver också finnas en beredskap för att hela tiden möta det behov som finns och säkerställa att man har den kompetens som behövs för stunden. De andra frågorna hann jag inte svara på, men jag får en chans till alldeles strax.
Jennie Nilsson (S):
Jag tackar Hans Rothenberg för frågorna. När det gäller att säkerställa kompetens tror jag att det är ohyggligt viktigt att man inser att detta är flexibelt över tid. Staten har i varje läge i de här sammanhangen att säkerställa att man har den kompetens som behövs för att leverera i enlighet med uppdraget till bolaget. För mig är det ganska självklart.
Det Hans Rothenberg indirekt säger och det man också skriver i den här kallelsen är att man vill både ha kakan kvar och äta den. Man är jättepositiv till fond-i-fond-lösningar, för det är det som marknaden vill ha, och det är det experterna säger är framgångsrikt. Men samtidigt klamrar man sig fast vid de lösningar som funnits sedan tidigare och säger att de i princip helst ska gå intakta in i det nya systemet och aldrig få avvecklas. Jag tror att det är en olycklig tanke. Samtidigt är regeringen väldigt tydlig med att det som fungerar bra och är effektivt ska fortsätta.
Pengarna, personalen och kompetensen följer med över. Man kommer att fullfölja de investeringar som är bra och till och med följdinvestera. Det finns väldigt mycket onödig oro över de effekterna, tror jag. När det gäller den större bilden av vad som är ohyggligt viktigt för att attrahera kompetens i Sverige tror jag att långsiktiga spelregler är en sak. Stabila system är en annan.
Tydlighet och transparens är en tredje. Samtliga de sakerna blir bättre med regeringens förslag till förändringar på det här området. Sedan finns det all anledning att ständigt titta över vad vi behöver göra för att hålla oss konkurrenskraftiga. Det finns väldigt lite som talar för att det vore en klok idé att utveckla investeraravdraget, som inte har varit någon succé över huvud taget. Men det finns en utredning som exempelvis tittar på gräsrotsinvesteringar och crowdfunding.
Regeringens ambition är att hela tiden vara beredd att göra de förändringar som krävs för att vi ska ha så hög effektivitet som möjligt.
Jennie Nilsson (S):
Jag tackar Helena Lindahl för frågan. Det mest komiska i det här replikskiftet är väl att mitt "politruksvar", som Helena Lindahl kallar det, i princip är detsamma som expertsvaret från dem som sysslar med de här sakerna.
Utredaren, Riksrevisionen, Riskkapitalföreningen, Bankföreningen och så vidare har en sak gemensamt i sin kritik av hur det gamla systemet fungerade: Den tuffaste och mest svidande kritiken riktades mot Fouriertransform och Inlandsinnovation. Det är därför vårt förslag till förändring ser ut som det gör.
Geografi och bransch ansågs vara dåliga kriterier för hur man skulle kunna få riskkapital i Sverige. Det som behövdes var system som investerade i fond-i-fond, tog till vara den privata kompetensen, såg till att styra mot de tidiga skedena där bristerna fanns och var marknadskompletterande för att undvika undanträngningseffekter.
Helena Lindahl försöker göra ett nummer av att man skulle ta pengar från en viss region. Hon säger att 80 procent av det som är privat finns i städerna, vilket är en korrekt beskrivning.
Därför är regeringen så ohyggligt noga med att trycka så hårt på att poängen med att staten över huvud taget ska syssla med riskkapital eller finansieringsfrågor är att man ska komplettera där det finns marknadsmisslyckanden eller finansieringskrav. Det är exempelvis i Norrlands inland, i vissa branscher och så vidare. Det är ingen - och det hävdar jag med bestämdhet, Helena Lindahl - som tar några pengar från Norrland eller någon annanstans ifrån.
Rätt utformat ger det här bättre förutsättningar också för Norrlands inland än vad det gamla systemet gav. Det borde Helena Lindahl välkomna.
Jennie Nilsson (S):
Tack, Helena Lindahl! Den sista delen av inlägget är helt logisk, att Helena Lindahl och Centerpartiet inte följer experterna utan har sin egen uppfattning. De går bevisligen emot det som också den absoluta merparten av remissinstanserna säger. Det fanns två remissinstanser som tyckte att detta var en dålig idé. En av dem var Inlandsinnovation. Övriga var neutrala eller positiva. Det säger jag bara för att rätt ska vara rätt i debatten, Helena Lindahl.
Jag kan bara konstatera att vi inte tar 2 000 miljoner, och 2 000 miljoner är inte mer än 2 miljarder, som är det som alla andra säger i debatten. Det är också bara ett sätt att blanda bort korten och försöka förvilla. Vi tar inte 2 miljarder utan lägger samman pengarna i två fonder till en större fond för att skapa bättre förutsättningar.
I stället för att man är utlämnad till att söka pengar ur 2 miljarder har man nu tillgång till 5 miljarder för allt det som ska vara marknadskompletterande där det privata kapitalet ändå inte finns. Det finns exempelvis i storstadsregionerna eller för tillfället i gamingbranschen, eller vad det nu är nu är för bransch som är "it" för tillfället och som alltid kan få kapital.
Detta ska vara kompletterande exempelvis till Norrlands inland. Det som Centerpartiet försöker sig på att göra i debatten är rent förvanskande. Jag kan möjligen förstå det, för det var Maud Olofssons baby. Den ska väl värnas till vilket pris som helst. Helena Lindahls bekymmer blir att hon någonstans har stickat sig - ett uttryck som hon själv använt i en debatt med Mikael Damberg - ett par jävligt stickiga lovikkavantar. Jag tycker att det är dags att Helena Lindahl och Centern tar av dem nu, för de är självgjorda.
Jennie Nilsson (S):
Tack, Josef Fransson, för frågan! Den är jättesvår att svara på i någon mening. Det är klart att allting som varje regering gör givetvis måste utvärderas. Självklart går det inte att garantera att allting alltid blir rätt i alla lägen. Om vi tittar på just exemplet med grön investeringsfond kan vi konstatera att det är ett förslag där regeringen avser att återkomma mer detaljerat och preciserat med hur det ska se ut.
Det är också en anpassning till att man inom ramen för Europeiska investeringsfonden har identifierat två områden där det kommer att vara möjligt för exempelvis staten att haka på. En av våra stora ambitioner med propositionen är att man ska växla upp det kapital som finns tillgängligt och vara smart i det man gör. Det handlar exempelvis om att haka på de saker som sker i EU med direktiv och de pengar som lösgörs där och där vi behöver matcha med egna pengar.
Det är smart och någonting som vi har varit väldigt dåliga på i Sverige sedan tidigare. Det borde i min värld Sverigedemokraterna välkomna. Att tänka sig att man hela tiden ska gå till riksdagen med frågorna för att den ska få tycka till om inriktningsbesluten eller utvärdera varje år tror jag vore djupt olyckligt. Det finns en rapport som kommer varje år om de statliga bolagen som redovisar utvecklingen i samtliga statliga bolag.
Det kommer varje år att på naturlig väg finnas tillfälle att debattera detta, tycka till och följa utvecklingen. Att kräva att man innan man gör någonting hela tiden ska hit till riksdagen och vända gör att man förlorar en av de andra viktiga sakerna i propositionen, nämligen effektivitet.
Jennie Nilsson (S):
Tack, Josef Fransson! Jag tyckte att jag i den första rundan svarade ganska väl på hur jag såg på detta, men jag kan återupprepa mig själv lite grann. Jag kan bara konstatera att Josef Fransson givetvis har helt rätt. Det är klart att det finns en stor skiljelinje mellan den politik som Josef Fransson och Sverigedemokraterna står för och den politik som Socialdemokraterna och Miljöpartiet i regeringsställning står för.
Det gör det på en rad olika områden. Det gäller också synen på huruvida man ska satsa på klimatsmart teknik och teknikomställning för framtiden. Det har vi sett i väldigt många andra debatter. Vi skiljer oss åt där.
Det betyder inte att jag tror att det är en smart sak att man varje gång som man vill göra ett inriktningsbeslut eller bestämma detaljerna om någonting som regeringen gör ska gå till Sveriges riksdag och fråga riksdagens kammare. Man ska fråga om de övergripande frågorna och den övergripande inriktningen. Det ska en majoritet i riksdagen ge sitt godkännande.
Men när det gäller hur man sköter det dagliga arbetet och hur man råddar systemen och om detta ska kunna vara effektivt och ge resultat måste regeringen ha visst handlingsutrymme. Sedan kommer detta att ständigt utvärderas, för det ligger i sakens natur. Det kommer rapporter till riksdagen, och Josef Fransson kommer att ha alla möjligheter i världen att läsa dessa rapporter. I samband med att vi debatterar de statliga bolagen här i kammaren har han också möjligheter att ha synpunkter på hur det hela utvecklar sig.
Jag skulle inte bli ett dugg förvånad om vi kommer att ha olika synpunkter på om utvecklingen är god eller dålig, för vi har i grunden olika syn i frågan.
Jennie Nilsson (S):
Tack för frågorna, Håkan Svenneling! När det gäller den första frågan om en positiv eller en negativ lista tror jag att vi tolkar in betydligt mindre i det än vad Vänsterpartiet gör. Jag tror att skälen till att man går fram med en negativ lista i stället för en positiv lista i de nya förhandlingarna är en anpassning till en alltmer globaliserad och digitaliserad värld.
Det innebär nämligen att det sannolikt blir snabbare processer, bedömer man, och man har bedömt att det finns ett värde i sig av att man håller uppe hastigheten i frågor över tid och inte ständigt måste fatta nya beslut. Däremot gör vi inte alls samma tolkning som Vänsterpartiet av huruvida man kan eller inte kan reglera en marknad.
Här finns en koppling till det som Håkan Svenneling tar upp i sin andra frågeställning, nämligen ratchetklausulen. Utifrån de skrivningar som Vänsterpartiet har gjort i det här betänkandet konstaterar jag att de uppfattar det som att man inte kan backa från någonting som man har lämnat marknadstillträde till.
Den uppfattningen delas inte av regeringen, inte av flertalet partier i den här kammaren och inte av Kommerskollegium och andra externa bedömare som vi använder som underlag när vi tar fram våra ställningstaganden. Tvärtom menar vi att det är fullt möjligt att ta tillbaka områden som man har lämnat marknadstillträde till genom att skapa monopol.
Där finns det en väsentlig skillnad i hur vi väljer att tolka det här kopplat till hur "tjänst" definieras. Vår definition, som vi delar med EU-kommissionen så som jag uppfattar det, är väsensskild från hur Vänsterpartiet har valt att tolka det. Man står ganska ensam i sin tolkning.
Jennie Nilsson (S):
Det kanske allra viktigaste är väl det som vi har haft framgång med när det gäller just TTIP och inom EU:s domäner, där vi har lyckats göra vår röst hörd och skapat trovärdighet för åsikten att öppenhet och transparens är någonting bra.
Där ser vi nu också stora förändringar när det gäller TTIP-förhandlingarna, även om man skulle kunna önska mer, och vi ser det i den nya handelsstrategin. När det gäller TISA-avtalet, som ju förhandlas inom ramen för WTO, har man inte samma öppenhet i de förhandlingarna. Det kanske mest uppenbara som vi skulle kunna göra i närtid är väl att fortsätta driva på och, kanske väldigt sannolikt med stor framgång dessutom, driva på för mer öppenhet också i de förhandlingarna.
Sedan handlar det ju också om balansen i handelsavtal. Ett avtal är aldrig bättre än vad det är när det är färdigt. Varken Håkan Svenneling eller jag vet vad TISA-avtalet kommer att innehålla, så det vi framför allt måste påverka är att det blir ett bra och balanserat avtal som både ökar handel och frihandel och det som är positivt med det, samtidigt som vi ser till att värna sådant som är viktigt att värna.
Jag kan notera att för mig som socialdemokrat är avtal ett sätt att faktiskt skapa trygghet och balans. Vi hörde Håkan Svenneling prata mycket om storföretagen i tidigare replikskiften, och Vänsterpartiet tolkar det som att avtalen är ett sätt att gå storföretagen till mötes. För mig är det lite grann tvärtom.
Min bild är att storföretagen nog alltid kommer att göra sina röster hörda, men har man inga avtal och tydliga regler sätter man ju de små och medelstora företagen i en position där de inte kan vara med och konkurrera på lika villkor, varken svenska eller andra. Vi har alltså väldigt olika ingångar i hur vi ser det här, men jag tror att vi är väldigt överens om vikten av att värna miljö, hälsa och löntagares rättigheter. Det ska vi göra fortsättningsvis också.
Jennie Nilsson (S):
En av regeringens ambitioner är att Sverige ska bli ett av världens första fossilfria välfärdsländer. För att nå dit krävs att alla aktörer i samhället arbetar aktivt med att minska utsläppen. Ett viktigt steg för att nå dit är det nya klimatavtalet som världens länder har enats om. Beslutet kom efter svåra slutförhandlingar vid klimatmötet COP 21 i Paris under hösten. Det innebär att världens länder har en gemensam plan för att minska klimatutsläppen.
Eftersom energisektorn har ett särskilt ansvar för att bidra till minskade klimatutsläpp vill jag fråga statsrådet Ibrahim Baylan på vilket sätt Sverige och den svenska energisektorn kommer att påverkas av det nya klimatavtalet.
Jennie Nilsson (S):
Jag tackar för svaret. För att nå minskade klimatutsläpp krävs det sannolikt att vi i Sverige blir duktiga på energieffektivisering. Det är en fråga som har legat högt på den politiska dagordningen sedan länge, inte minst på statsrådets dagordning. Inom vilka sektorer bedömer statsrådet att politiken kan göra mer när det gäller till exempel energieffektivisering?
Jennie Nilsson (S):
Industrierna är en ovärderlig tillgång för Sverige, och det går bra för stora delar av svensk industri nu. Det rapporteras allt oftare om nya investeringar, nya försäljningsrekord och nyanställningar. Samtidigt står industrin inför en rad utmaningar. Vi är mitt uppe i den fjärde industriella revolutionen, där digitalisering och automatisering radikalt förändrar förutsättningarna för industriell produktion.
För att Sverige ska kunna hävda sin industriella utveckling i en allt hårdare konkurrens internationellt har regeringen nu beslutat om en nyindustrialiseringsstrategi som ska bidra till att stärka industrins konkurrenskraft och göra investeringar i Sverige mer attraktiva. Det är bra. Min fråga till närings- och innovationsminister Mikael Damberg är därför hur han ser på potentialen när det gäller att främja industriell produktion i Sverige.
Jennie Nilsson (S):
Jag tackar ministern för svaret. Det är väldigt glädjande att vi nu har en regering och en näringsminister som tar dessa frågor på största allvar. Det är bara drygt tre år sedan Fredrik Reinfeldt, som då var statsminister för en annan regering, stod i Davos och sa att industrin var "basically gone". Därför är de här beskeden väldigt glädjande.
Min följdfråga blir hur man avser att arbeta vidare med strategin för att se till att de konkreta åtgärder som behövs kommer på plats.