KBLab/rixvox huggingface dataset:
Monica Green (S):
Ja, just det, statsrådet. Det handlar om handling och det ni gör just nu. Vi ser på de förslagen att de kommer att öka skillnaden mellan män och kvinnor. De kommer att öka skillnaden mellan fattig och rik. Du säger att det handlar om att vi inte behöver kallas oss för något utan att vi ska handla. Det är precis det ni gör.
I praktisk handling visar ni nu att kvinnors arbete ska fortsätta att vara kvinnors arbete, för männen ska inte ta tag i det arbetet. Då ska någon annan kvinna komma hem och göra det åt den kvinna som ska göra karriär. Hur ska det bli med karriärmöjligheterna inom de hushållsnära tjänsterna? Ska man också kunna göra karriär inom de tjänsterna? Och hur blir det med ensamarbete?
Det är ganska trist, farligt och inte alls bra ur arbetsmiljösynpunkt. Hur är det ur arbetsmiljösynpunkt att komma hem till någon annans familj och arbeta? Sådana frågor är viktiga att få svar på när detta är ert enda svar på var de nya jobben ska komma. Ni pratar ju vitt och brett om att bara de arbetslösa blir fattigare så kommer jobben att komma automatiskt.
Bara de får lägre ersättning så kommer det att ramla ned nya jobb, utan att man pekar på var. Nu säger Nyamko Sabuni att det blir inom den privata sektorn. När vi har haft regeringsmakt har 42 000 nya företag startats under det senaste året. Det är rekord - 42 000 nya företag. 300 000 nya jobb har tillkommit de senaste åren.
Vi har en arbetslöshet nere på 4 % nu. Det är ett delmål för oss socialdemokrater. När ni regerade förra gången hade vi en arbetslöshet på 12 %. Så jag befarar att det kan gå åt andra hållet om ni får hålla på några år. Jag hoppas att ni inte får det. Statsrådet frågar hur vi ska göra för att de arbeten som utförs i dag ska bli avlönade eller inte svarta.
Ett tips är ju att det ska vara en högre moral hos dem som anlitar den här arbetskraften i dag. Jag tycker att den här sektorn ska finnas, absolut. Men jag tycker inte att skattemedel ska användas till att subventionera dem. Ni säger att de ändå är svarta. Därför måste vi subventionera dem från statens sida. Inom andra branscher sätter man åt ganska hårt och säger att man inte ska acceptera svartjobb inom branschen.
Man måste se till att det blir hårdare granskning och en bättre moral hos den överklass och medelklass som i dag anlitar den svarta arbetskraften. Det är ju så man ska göra i stället. Återigen: återkoppling till det finska exemplet. Där har subventionerna gått till dem som redan har råd med det. Det är alltså en negativ fördelningseffekt.
Vi tar från skattekollektivet, från dem som har det svårt, till att ge till dem som redan har råd att köpa de här tjänsterna. Skattereduktionen i Finland har använts till personer med en årsinkomst över 40 000 euro, alltså 360 000 kr, ungefär 30 000 kr i månaden.
De har kunnat anlita de här tjänsterna, det vill säga ämbetsmän, direktörer och hushåll med egna hem, alltså medelklassen och överklassen. Jag befarar att det blir så även i Sverige. Nu säger statsrådet att de använder dem redan i dag fast de använder dem svart.
Jag tycker att det skulle vara en högre moral hos medelklassen och överklassen för att se till att man anställer vit arbetskraft.
Monica Green (S):
Där delar vi åsikt: Jobben är det viktigaste. Att ha egen inkomst och egen försörjning är oerhört viktigt även för jämställdheten och för att kunna få bort klasskillnaderna i samhället. Det var därför den socialdemokratiska regeringen satsade så mycket på att vi ska ha människor i arbete. Att vi nu är nere på 4 % öppen arbetslöshet är ett jättebra steg i rätt riktning.
Jag befarar tyvärr att det kommer att gå åt rakt motsatt håll när ni nu ska få regera några år. Jobbavdragen är en fördelning från de rika till de fattiga, säger statsrådet. Men det är ju de som tjänar mest som får mest pengar i jobbavdrag. Det är ju de som får de stora skattesänkningarna. Det är de gigantiska skattesänkningar som ni nu genomför som ökar klasskillnaderna i samhället.
Ni ökar skillnaden mellan rik och fattig och mellan dem som har ett jobb och dem som för tillfället inte har ett jobb. När det inte är behovet som styr vilken tjänst man ska utföra utan bara vem som har råd att köpa tjänsten ökar klasskillnaderna ännu mer. Dessutom vill jag påpeka att statsrådet inte har svarat på mina frågor. Blir det verkligen flera jobb?
I Finland har det visat sig att det inte blivit det. Blir det lika många män som kvinnor i den här branschen så att man håller uppe lönerna? De hushållsnära tjänsterna är kontraproduktiva ur jämställdhetssynpunkt. Det blir större skillnad mellan män och kvinnor och mellan rik och fattig med era förslag.
Jag tycker också att det är trist att vi har ett statsråd i det mest demokratiska landet i världen som inte kallar sig demokrat. Jag beklagar det.
Monica Green (S):
Jag har full respekt för att försvarsministern vill vänta in remissinstanserna. Det är fullt förståeligt att man gör så i detta läge. Men det finns ändå mycket att diskutera eftersom vi anser att det finns många brister i utredningen. Utredaren har till exempel aldrig besökt räddningsskolan i Skövde utan har gjort sig en uppfattning om den i alla fall.
Han har gjort påståenden om att räddningsskolan i Skövde inte skulle finnas på kartan och att Skövdes räddningsskola skulle ha ett för litet övningsfält. Allt detta är helt fel. Räddningsskolan i Skövde har det största övningsfältet av dessa fyra skolor. Jag kan också förstå att Mikael Odenberg inte vill ta ställning gentemot någon av skolorna. Jag har full respekt för det.
Jag tycker till och med att vi ska behålla alla fyra räddningsskolorna i landet eftersom vi behöver mer kunskap och kompetens framöver om både katastrofberedskap och räddning på olika sätt. Jag kan mycket väl tänka mig att det blir den slutsatsen. Jag hoppas att Mikael Odenberg kommer fram till det när remissomgången är slut.
Jag tänker ändå plädera för Skövde eftersom man där har den mest kvalificerade hundutbildningen. Det handlar om att man har med sig hundar som hittar människor i jordbävningsdrabbade områden. Skövdeskolan är den som har högst kompetens på kemiområdet.
Den har också internationell kompetens och efterfrågas mycket vid både naturkatastrofer och andra katastrofer runt om i världen. Därför är räddningsskolan i Skövde oerhört viktig för hela landet. Den har också hela landet som upptagningsområde, och hit kommer brandmän från olika kommuner som ska utbilda sig.
Men den har inte bara elever från hela landet utan också från hela världen. Den har gott rykte om sig att ha en bra och kvalificerad utbildning. Dessutom är det den skola som har mest kostnadseffektiv utbildning av de fyra skolorna. Om utredaren skulle komma fram till att man skulle spara pengar genom att lägga ned den skola som är mest kostnadseffektiv ifrågasätter jag den slutledningen.
Mikael Odenberg hänvisade till 130 remissinstanser. Det är bra, men det är märkligt att Glesbygdsverket inte har utsetts som remissinstans. Jag undrar om det finns någon baktanke med det. Nu kan Glesbygdsverket i alla fall svara, naturligtvis, men det är märkligt.
Med tanke på förslagens karaktär, att flytta myndigheten från Karlstad till Stockholm i skarp motsättning till den tanke som man tidigare haft att placera ut myndigheter ute i landet och att dessutom vilja lägga ned två av de fyra skolor som finns, borde Glesbygdsverket vara remissinstans. Jag antar att det är ett rent misstag som regeringen har gjort. Det skulle man kunna rätta till nu.
I annat fall får väl Glesbygdsverket svara ändå. Vi har fyra bra räddningsskolor, och Skövde är en av dem. Den bör i allra högsta grad få fortsätta, utvecklas och bygga ut sin verksamhet. Det har den kapacitet för att göra.
Monica Green (S):
Jag hoppas då att försvarsministern kommer fram till att inte lägga ned någon av de här skolorna. Jag hör en viss nedlåtande attityd mot att man skulle tala för sin egen valkrets. Det är precis därför som vi har demokrati i det här landet. Vi är valda från olika delar av landet för att kunna representera olika delar av landet.
Det är en del i demokratin att vi finns ute bland väljarna, att vi finns ute bland de olika verksamheter som finns när det gäller räddningsskolor och på annat sätt när det händer saker ute i landet. Det är jätteviktigt att vi har riksdagsledamöter från hela landet som ser när någonting går galet. I det här fallet håller det på att gå riktigt galet.
Om försvarsministern kommer fram till att man ska lägga ned räddningsskolan i Skövde gör försvarsministern ett väldigt stort misstag. Det är den mest kostnadseffektiva räddningsskolan. Det är den med de största utvecklingsmöjligheterna. Den samarbetar med försvaret och polisen där och med högskolorna runt omkring.
Det är inte bara Skövde högskola som samarbetar med räddningsskolan i Skövde utan även Jönköping, Chalmers i Göteborg och andra utbildningsinstanser. Polisen, försvaret och högskolorna runt omkring samarbetar med räddningsskolan i Skövde, och för Västra Götalands del är det oerhört viktigt att en så bra skola med kvalitet och kompetens får fortsätta.
Jag vädjar än en gång till försvarsministern att faktiskt titta hur det kommer sig att den här utredaren har börjat föreslå nedläggning av skolor trots att det inte finns i direktiven. Man måste återigen fundera på varför utredaren har kommit fram till detta. Det skulle vara ett stort misstag att lägga ned räddningsskolan i Skövde.
Monica Green (S):
Det är just det som gör att det är så märkligt att utredaren nu åter har tittat på detta. Räddningsverket självt har nyligen tittat över vad man ska göra med de fyra skolorna och kommit fram till att alla fyra skolorna ska vara kvar.
Det är märkligt att utredaren drar sina egna slutsatser, trots att sådant uppdrag inte finns i direktiven, nämligen att föreslå att skolor ska läggas ned. Det är därför det är så alarmerande. Räddningsverket har självt, vilket Mikael Odenberg också hänvisar till, nyligen sett över sin verksamhet.
I det svar som Mikael Odenberg inledningsvis läste upp beskrev försvarsministern den omvälvande process som räddningsskolorna redan har genomfört. Då räcker det med det. Man ska inte fortsätta att dra ned på antalet lärare som jobbar inom Räddningsverket. Det skulle vara förfärligt om vi tappade all den kompetens och allt det kunnande som dessa besitter.
Jag vädjar ytterligare en gång till försvarsministern att tänka över detta mycket noga innan han drar sådana slutsatser som han gjorde i det senaste inlägget, att det behöver läggas ned skolor. I den senaste utredning som Räddningsverket gjorde kom man fram till att det inte behövs. Det behövs skolor på fyra håll i landet, och de borde få fortsätta, tycker jag.
Skövdes räddningsskola är av högsta kvalitet och kompetens och har mycket bra utvecklingsmöjligheter.
Monica Green (S):
Som jag sade i mitt anförande är en av de viktigaste anledningarna att vara med i EU just miljöfrågorna. Numera samarbetar vi och ser till så att vi ställer krav på varandra som medlemsländer eftersom utsläppen, emissionerna, inte känner några nationsgränser. Därför måste vi hjälpas åt.
På den tiden vi diskuterade för och emot var jag väldigt förvånad över att sådana som miljöpartister ställde sig negativa till just detta projekt med EU, som faktiskt kan förbättra miljön. Numera är visserligen Miljöpartiets språkrör Maria Wetterstrand positiv till EU, och det välkomnar jag.
Jag tycker att det är bra att man nu börjar få en större klarsynthet när det gäller vad vi kan göra med EU och att man faktiskt flyttar fram positionerna både när det gäller forskning om förnybara energikällor och när det gäller att se till att vi ställer hårdare krav på varandra. Vi ser till att vi hjälps åt.
Vi ser till att de fattigaste medlemsländerna faktiskt kan gå ifrån sin gamla typ av industri och gå in i en ny industri som inte har de utsläpp som man har haft tidigare. Det handlar också om att man går in i en mer miljöanpassad jordbruksproduktion.
Många av de gamla medlemsländerna har tyvärr använt en annan typ av jordbruksproduktion. Det ser jag som det stora positiva med EU. Vi flyttar fram positionerna när det gäller miljöfrågorna. Det är också därför som vi hela tiden kan ställa krav. Jag har inget emot att man föreslår vissa saker, som Ulf Holm gör.
Men vi ska inte slå in öppna dörrar och bara ställa sådana krav som andra inte kan gå med på, utan vi flyttar fram positionerna steg för steg.
Monica Green (S):
Jag välkomnar Miljöpartiet till det aktiva EU-engagemanget. Jag tycker att det är roligt att Miljöpartiet nu vill förändra EU till ett bättre EU i stället för att bara ställa sig utanför och säga: nej, nej. Man är nu beredd att vara med i processen, precis som vi hela tiden har sagt. Vi vill att EU ska bli än bättre på miljöpolitiken. Vi vill satsa mer på järnvägssatsningar, och vi vill få ned koldioxidutsläppen.
Vi vill ha ett modernare EU som satsar på forskning och utveckling. Vi vill se till att vi satsar på klimatsmarta lösningar och att vi hittar möjligheter till en modern syn på industriproduktion där vi inte släpper ut emissioner. Där flyttar vi också fram positionerna när det gäller Reach och kemikalieproduktionen.
Och det handlar om att vi faktiskt använder EU som ett sådant redskap för att få en bättre miljöpolitik. Sedan kan vi också kräva det av andra länder runt om på jorden.
Monica Green (S):
I dag är det en alldeles särskild dag. FN:s barnkonvention fyller 18 år. Det är alltså 18 år sedan FN klubbade igenom barnkonventionen som nu ska genomsyra alla länder på jorden och det som Sverige genomför i sina politiska beslut. 18 år är en lång tid. Man blir myndig när man är 18 år. Man tänker att barnkonventionen nu kanske klarar sig själv.
Men det gör den inte för det kommer ständigt nya krav och nya utmaningar för att barn ska må bra i hela världen naturligtvis. Men vi kan här och nu koncentrera oss på de svenska barnen och de barn som bor här i Sverige. I går anordnade Nätverket för barnkonventionen en särskild hearing. Man brukar vara i Andrakammarsalen här i riksdagen. Men den möjligheten fanns inte i år. Men denna hearing anordnades i alla fall.
Där fanns barn med från alla möjliga barnorganisationer, barn och unga ändå upp till 18 år. Barn och unga från kyrkans barnorganisationer, från Frälsningsarmén, från Unga Örnar, från Rädda Barnen, från Röda Korset var där, och det var synskadade barn och invandrarbarn. Men var var ministern? Varför var den borgerliga regeringen representerad av bara Göran Hägglund vid den hearingen?
När Socialdemokraterna styrde prioriterade de dessa hearingar med barnen eftersom det är så viktigt att lyssna på barn. FN:s barnkonvention slår fast att barn har rätt att vara barn tills de är 18 år men också att man ska ta del av barns åsikter, att barn ska kunna utvecklas och få hjälp med sin utveckling och att barn ska kunna påverka.
I går hade regeringen en jättechans att möta många barn som hade väldigt mycket åsikter. Men ni spolierade den chansen. Barnen ställde frågor om skolan och om mobbning. Statsrådet brukar vara väldigt intresserad av att få diskutera det. Här fanns en chans som inte togs. Barnen ställde också frågor om våld - om våldet i Rinkeby jämfört med våldet på Kungsholmen.
De ställde frågor om handikappvänliga skolor. De hade mycket bra och relevanta frågor. Göran Hägglund kunde svara på en del frågor, men han fick tyvärr börja med att i sitt första svar säga att detta inte är hans område. Även vi andra politiker fick svara på en del frågor. Vi gjorde så gott vi kunde. Men det hade varit en fantastisk chans för Jan Björklund att finnas med där.
Jag har ett tips till Jan Björklund att han nästa år ser till att han finns till hands i samband med att FN:s barnkonvention firas. Nätverket anordnar då alltid en hearing. Dessutom har jag några frågor som dessa barn har skickat med. Det är frågor om hur statsrådet ser på handikappvänliga skolor.
Det finns exempel på att barn inte kan utöva gymnastik och att förskolebarn inte kan komma till sin rätt. Det var även förskolebarn med på denna hearing. Förskolebarn och skolbarn får inte alltid möjlighet att utvecklas på den förskola eller skola där de går.
Jag undrar om statsrådet har någon synpunkt på det. Går det att skicka tydliga signaler till kommunerna så att de faktiskt uppfyller kravet på att barn ska kunna utvecklas både i förskolan och i skolan?
Monica Green (S):
Jag tycker att det är lite arrogant att säga som ministern sade: Ja, jag hann inte vara med på det där mötet i går. Men jag går ju på så himla många andra möten så det är inte så himla noga. Men mötet om FN:s barnkonvention är oerhört viktigt. Det som sägs där läggs som ett protokoll till den utvärdering som ska skickas till Genève.
Man ska ju utvärdera hur Sverige sköter sig, hur man tar hand om och ser till att FN:s barnkonvention implementeras i det här landet. Det är alltså inte vilket möte som helst som ministern bara kan rycka på axlarna åt samtidigt som han säger: Ja, men jag går på något annat möte i stället. Jag tipsar ministern om att nästa år gå på nämnda möte.
Sedan gäller det Ryd utanför Skövde, ett jättefint område som har den tillgång som det är att ha 47 språk. Men det kan också vara en svårighet att bära upp det svenska språket när det finns så många språk. Nu ska det borgerligt styrda Skövde dra ned på skolan i Ryd. Man ska spara in där; man tycker att det har satsats för mycket där.
När vi kommer dit och pratar med lärarna säger dessa: Vi tycker att det är fruktansvärt. Vi vill inte att ni sparar på vår skola. Och se också till att ni inte sparar på förskolan, för det är i förskolan det börjar! Det är där barnen får sitt språk. Det är där det är så viktigt att lägga grunden, så se till att satsa redan från början! Satsa rätt och satsa på förskolan! Så säger alltså lärarna. Men vad gör den borgerliga regeringen? Ja, inte satsar man på förskolan precis.
Nu ska man ju införa vårdnadsbidraget som faktiskt kommer att ta resurser från förskolan även om ministern påstår annat här i dag. Men några andra pengar finns inte. Någon särskild valfrihet är det väl inte fråga om. Det är de kvinnor som tjänar lite och som har monotona jobb som mer eller mindre tvingas att välja vårdnadsbidraget. De tycker att det är en bättre tillvaro jämfört med att ha ett lågbetalt jobb.
Monica Green (S):
Jag gör ett försök igen. Utgångspunkten för FN:s barnkonvention och uppdraget för Barnombudsmannen är att se till att barns bästa kommer i första hand och att golvet i all lagstiftning är barnkonventionen. Jag tror att det behövs utbildning i barnkonventionen.
Eftersom Barnombudsmannen har i uppdrag att se till att den efterföljs och implementeras överallt behöver vi se till att barnen utbildas så att de vet vilka rättigheter de har inom barnkonventionen.
Vuxna, lärare, fritidspersonal, föräldrar och politiker bör nog lära sig mer om FN:s barnkonvention. Det har vi bland annat sett exempel på här i dag. Jag är glad över att socialministern känner till barnkonventionen så väl, och jag är glad över att Barnombudsmannen ska få finnas kvar. Men vi måste prata om framtiden också.
Även om socialministern inte vill gå in på det handlar det mycket om hur vi ska utveckla detta. Hur ska vi se till att Barnombudsmannen får större muskler för att utvärdera det som inte fungerar, att se till att kommunerna följer barnkonventionen, att Vägverket följer barnkonventionen, att alla myndigheter följer barnkonventionen? Hur ska man utveckla det, socialministern? Kan man tänka sig regionala barnombud?
Kan man tänka sig att ha utbildning om barnkonventionen i skolan, för alla politiker och så vidare? På vilket sätt ska det i så fall genomföras? Även om barn har det bra i Sverige, som socialministern mycket riktigt påpekar, finns det fortfarande barn som far illa. Även i det här landet pågår sexslaveri och andra brott mot barn.
Barn mobbas, barn utsätts för brott och barn lever i fattigdom. Klyftorna ökar i dagens Sverige; de rika blir rikare och de fattiga blir ännu fattigare. Det kan leda till att barn får det än svårare. Därför behöver Barnombudsmannen ännu mer muskler än vad den har haft tidigare för att se till att barnkonventionen efterlevs.
Jag upprepar min fråga när det gäller om socialministern delar utbildningsministerns uppfattning att regeringsledamöter inte ska delta i nätverket för barnkonventionens utvärdering av densamma eftersom det ligger till grund för Barnombudsmannens arbete.
Monica Green (S):
Tack för svaren! Men man blir även fortsättningsvis nyfiken på hur det ska bli med Barnombudsmannen. Vi fick redan innan debatten började beskedet att Barnombudsmannen inte ska läggas ned. Men andra saker i utredningen ska tas i beaktande. På vilket sätt ska det ske?
Ska man fortsätta med utbildning inom Regeringskansliet, bland talmän, bland politiker, på olika departement, ute på skolor och på myndigheter för att se till att FN:s barnkonvention medvetandegörs? Eller är det en utveckling på Barnombudsmannen som handlar om ekonomi och juridiska muskler?
Eller är det en regionalisering av Barnombudsmannen? Det är många sådana här frågor som man funderar över. Jag kan förstå att socialministern kommer att återkomma om det här, eftersom utredningen nu ska tas i beaktande. Men då är det bra att vi nu har den här diskussionen, så att socialministern hör våra synpunkter.
Det är viktigt att Barnombudsmannen utvecklas, inte avlövas, och att Barnombudsmannen har möjligheter att se till att FN:s barnkonvention implementeras på alla områden och att den görs mer känd.
Vi måste se till att barn har möjligheter att ta del av beslut, att barn är med i den demokratiska processen, att vi lyssnar på barn och alltid sätter barns bästa i främsta rummet och att barn också har möjlighet att utvecklas utifrån sina behov. Det finns barn som far illa även i det här landet, och det finns barn som nu också kommer att leva under fattiga premisser.
Det gäller att stärka de här barnen. Jag skickar med det till socialministern.
Monica Green (S):
Jag tackar finansministern för svaret. Vi kan båda konstatera att det har varit ett fel i tidningen Från Riksdag & Departement och att det är dementerat. Därför blir mina följdfrågor lite vidare. Jag vill nu fortsätta diskussionen om jämställdheten. Min andra fråga handlar om det. Vad ska ni då göra för att minska skillnaden mellan män och kvinnor?
Uppenbarligen har ni inte försökt med det i den här budgeten i alla fall. Den talar sitt tydliga språk. De 30 procent rikaste männen, de mest välbärgade, med högst inkomster och störst förmögenhet, får 45 procent ekonomisk förstärkning i budgetfördelningen.
Det kan man se när man har delat upp det i decilgrupper som regeringen tydligt har visat. 45 procent går alltså till de 30 procent rikaste männen. Regeringen har inga som helst ambitioner att försöka minska klyftorna. Anders Borg sade i sitt inlägg att det är ett strukturellt samhällsproblem att vi inte är ett jämställt samhälle. Jag delar den uppfattningen.
Men då borde det vara politikens uppgift att försöka utjämna skillnaderna, inte att öka dem. Jag vet att ni gick till val på ökade skillnader. Jag är mycket medveten om det. Ni sade i er valrörelse, och Fredrik Reinfeldt sade vid flera tillfällen, att det måste vara större skillnad mellan att vara sjuk och att vara frisk, större skillnad mellan att vara arbetslös och att ha ett arbete. Jag är medveten om att ni gick till val på det. Vi förlorade på att vi vill ha minskade klyftor.
Jag är fullt medveten om det. I alla fall vill Anders Borg minska klyftorna. Anders Borg säger att han är feminist, vilket inte jämställdhetsministern är - det är att beklaga. Eftersom Anders Borg är feminist och ser att det är skillnader mellan män och kvinnor och också är beredd att göra något åt det saknar jag de verktygen i budgeten. Ni ökar skillnaderna. Ni minskar dem inte.
Det är bara att beklaga att det är så. Man kan se att männen tjänar 1 900 kronor per år, medan kvinnorna får nöja sig med ungefär 1 000 kronor per år i budgeten. Det är ren och skär - vad ska jag kalla det utan att ha för hårda ord?
Ni ökar på klyftorna, både mellan rik och fattig, mellan sjuk och frisk, mellan män och kvinnor och mellan stad och land. Jag är medveten om att ni gick till val på det, att det skulle vara större skillnader. Men Anders Borg säger att han har andra ambitioner, och jag saknar de verktygen, att man faktiskt skulle vilja göra något åt skillnaderna, minska dem och inte öka dem mellan män och kvinnor.