Beatrice Ask (M):
Det är bra att Hans Wallmark framhåller att det finns mer än ett perspektiv på frågan. Varför åtalades ingen när uppgifterna kom fram? De personer som medgav att de hade värvats av Stasi visade sig vara tänkta att användas mot Västtyskland. De hade ingen anställning eller anknytning till det svenska totalförsvaret eller annan tillgång till information till men för rikets säkerhet.
Då saknades det praktiska möjligheter att spionera mot Sverige. Det fanns ett undantag, nämligen en person som värvades av Säkerhetspolisen och arbetade som dubbelagent med Stasi. Den personen hade tillgång till information, men han kontrollerades operativt av Säpo.
Om det verkligen hade funnits fog för misstankar om att de 50 DDR-spionerna - som man gärna målar upp det - bedrivit underrättelsearbete mot Sverige hade sannolikt samtliga blivit åtalade för spioneri eller grovt spioneri. Deras namn skulle redan ha varit kända för den svenska allmänheten. Där har det ändå gjorts ett arbete. Den andra aspekten man kan fundera över är om människor vet om huruvida de fanns med i materialet.
Ja, huvuddelen av de svenskar som fanns med i materialet har blivit förhörda eller deltagit i samtal. De känner naturligtvis till saken. Sedan var det frågan som Sven-Olof Sällström tog upp, nämligen om personer som arbetar i viktiga positioner har denna bakgrund.
Jag vill gärna framhålla att vi har i Sverige sedan lång tid tillbaka en säkerhetsprövning och registerkontroll för att förhindra att personer med den typen av menlig bakgrund eller kontaktverksamhet tas in. Det bedrivs ett förebyggande säkerhetsarbete.
Enligt säkerhetsskyddslagen från 1996 ska säkerhetsskydd bland annat förebygga att uppgifter som omfattas av sekretess eller som rör rikets säkerhet obönhörligen röjs eller att obehöriga får tillgång till platser eller på annat sätt är opålitliga ur säkerhetssynpunkt. Det finns en rad kriterier. De får inte delta i verksamhet som är viktig för rikets säkerhet.
Om dessa personer söker anställning eller försöker upphandla varor och tjänster som omfattas av lagen ska de säkerhetsprövas. Det finns ett ordentligt arbete om detta. Utifrån olika perspektiv och med hjälp av olika regelverk har vi i Sverige en god kontroll på detta. Det innebär inte att det forskningsarbete som bedrivs är ointressant.
Det är just det som Hans Wallmark framhåller har ett allmänintresse, det vill säga strukturer, hur det har sett ut och påverkat. Det är naturligtvis intressant att få veta vad Birgitta Almgrens rapport kan ge vid handen. Hon har fått ut handlingar, och möjligheten finns att begära ut delar av handlingar.
Jag vill gärna påpeka att när Regeringsrätten fattade beslutet var det också med stor tyngdpunkt i domskälen och krav på Birgitta Almgrens arbete att upprätthålla sekretessen på hög nivå. Hon har inte möjlighet att använda material hur som helst eller kopiera. Det är en lång lista av saker.
Regeringsrätten bedömde att vi i Sverige lägger stor tyngd vid integritetsaspekten och de skäl som vi har till att ha den typen av skyddade uppgifter. De gäller även när man lämnar ut material för angelägen forskning. Birgitta Almgrens rapport kommer så småningom, och då får vi ta del av den.
Jag menar att det i dag inte finns skäl att ändra uppfattning, och man bör inte lägga fram för många konspirationsteorier om att märkliga personer skulle finnas på viktiga poster i landet.