Erik Ezelius (S):
Vi debatterar nu KU:s betänkande 2018/19:KU7 EU-arbetet i riksdagen . Jag vill inledningsvis yrka bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna. Jag är visserligen inte ny i riksdagen men ny som ledamot i konstitutionsutskottet, och det här är min första debatt inom ramen för detta utskott. Därför är det oerhört glädjande att i min första KU-debatt få prata om något som ligger mig varmt om hjärtat, nämligen EU och Sveriges plats i den europeiska gemenskapen.
Våren 2016 beslutade riksdagen, efter ett utskottsinitiativ från KU, att en kommitté skulle ges i uppdrag att analysera och utvärdera riksdagens arbete med EU-frågor för att kunna göra en bedömning av om arbetet bedrivs på ett ändamålsenligt sätt och huruvida formerna för arbetet ger oss i riksdagen de bästa förutsättningarna att kunna fullgöra våra uppgifter relaterade till EU. Fru talman! Att utvärdera och analysera arbetssätt och arbetsformer är absolut nödvändigt, oavsett om det gäller EU eller något annat område.
Året efter folkomröstningen 1994 klev Sverige in som medlem i Europeiska unionen, och vi kan konstatera att Sverige liksom EU såg väldigt annorlunda ut 1995 jämfört med i dag. EU har förändrats.
Utvecklingen av den inre marknaden och de fyra friheterna, den gemensamma valutan, utvidgningen av unionen till att nu bestå av 28 medlemsstater - snart 27, då Storbritannien lämnar den - ratificerandet av Lissabonfördraget och det faktum att EU i dag är en starkare och viktigare aktör på den internationella arenan gör att EU:s roll för oss i Sverige inte har minskat under den här tiden utan snarare är än mer viktig i dag och för framtiden.
Men om vi lämnar politikens innehåll åt sidan och i stället fokuserar på KU:s betänkande, som är ett resultat av den parlamentariska EU-kommittén, är det snarare formerna för EU-arbetet som vi ska diskutera här. Kommittén fick i uppdrag att se över om de nuvarande formerna och bestämmelserna är ändamålsenliga för hur riksdagens arbete i praktiken ter sig eller om det finns önskemål om att förbättra och utveckla vissa delar. I början av innevarande år lämnade kommittén över betänkandet till riksdagen.
Så som framgår i texten konstaterar kommittén att riksdagens arbetsformer gällande EU-frågor i huvudsak är adekvata. Man menar med andra ord att sättet som riksdagen hanterar EU-frågorna på i dag i det stora hela fungerar bra.
Varje medlemsstats parlament väljer sitt eget arbetssätt för att debattera och förankra de politiska beslut som sedan ska vidare till Bryssel, och den svenska modellen präglas, enligt min uppfattning och erfarenhet av riksdagens EU-arbete, av en tydlig och ömsesidig relation mellan riksdag och regering gällande samråd och en proaktiv hållning från utskotten att tidigt bli inkluderade i arbetet med att staka ut en svensk ståndpunkt.
Under tiden som Sverige har varit medlem i EU har de nationella parlamentens EU-arbete intensifierats och mer och mer kommit att bli en vardaglig del i arbetet. Givetvis kan det i ett sådant läge, när EU-arbetet tar mer tid, uppstå att man väljer att ta genvägar för att minska arbetsbördan, och farhågan finns att demokratin minskar när det ges kortare tid att processa viktiga frågor. Fru talman! Så är det enligt min uppfattning inte när det gäller riksdagens arbete.
Vi står fast vid principen att riksdagen ska vara involverad hela vägen. När jag möter parlamentariker från andra medlemsstater i olika EU-sammanhang är det tydligt att vi i Sverige håller hårt på principen att de nationella parlamenten ska ha inflytande och styrning. Det är trots allt vi riksdagsledamöter som enligt folksuveränitetsprincipen är de som ytterst ansvarar för och beslutar om när och vilken makt som ska flyttas från riksdagen till EU.
Vårt förhållningssätt, som jag anser går över partigränserna i riksdagen, är således något vi ska hålla fast vid. Det innebär en ökad legitimitet för Sveriges plats i EU gentemot väljarna, och det skapar transparens och delaktighet bland oss riksdagsledamöter. Även om vi kan ha olika uppfattningar kring innehållet i den politik som EU ska föra hoppas jag att vi är överens om att arbetsformerna ger oss i riksdagen goda möjligheter att påverka unionen. Därmed inte sagt att inget kan bli bättre.
I betänkandet finns ett antal förslag på förändringar, som innebär ändringar i både riksdagsordningen och offentlighets- och sekretesslagen. Låt mig konstatera att förslagen inte är revolutionerande på så sätt att det för den utomstående sker dramatiska förändringar. Inte heller för riksdagens ledamöter kommer vardagen att påverkas nämnbart. Det förekommer som bekant reservationer från Sverigedemokraterna i betänkandet. Låt mig bara kort få redogöra för några av våra ståndpunkter.
Flera av förslagen innebär en ökad handlingsfrihet för riksdagen och ökad möjlighet för ledamöterna att ta del av den aktuella EU-debatten. Det är handlingsfrihet i form av att riksdagen själv beslutar om den avser att behandla grön- och vitböcker, möjligheten att behandla andra EU-dokument på eget initiativ och stärkt möjlighet för oss ledamöter att begära ordet med anledning av subsidiaritetsprövning då anmälan i kammaren föreslås, vilket är en viktig kontrollfunktion för riksdagen och dess ledamöter.
Gällande proportionalitetstest i förhållande till subsidiaritetsprövning är det viktigt att det finns med en bedömning av hur olika förslags verkan står i paritet med proportionalitet. Dock måste vi påminna oss om att även om vi gärna tenderar att diskutera sakinnehåll redan på ett tidigt stadium är subsidiaritetsprövning till för att bestämma huruvida en åtgärd vidtas bäst på EU-nivå eller på medlemsstatsnivå.