KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isak From (S):
Jag är från Västerbotten. Västerbotten är det län som ligger i topp när det gäller satsade kronor per invånare på kultur. Bland annat är det de satsningarna som gör det möjligt att ha ett skogsmuseum i Lycksele. Självklart skulle jag vilja att Skogsmuseet i Lycksele blev statligt.
Men jag ser som ett första steg att få ett utvecklat samarbete med något av de statliga museerna, vilket är görligt inom liggande budget. Det skulle alla tjäna på, tror jag.
För det krävs det politisk vilja och att man skriver ett regleringsbrev till något av museerna som pekar på det behov som vi i retoriken i debatten här tycks vara överens om finns.
Den debatt som startades av Dagens Nyheter visar på hur stora skillnader det finns i landet i dag om vems syn som ska göras gällande, vilken syn som ska råda och vad vi egentligen har skog för. Vi riskerar att få en disneyfierad syn på skogen.
Kanske känner inte jag och många med mig som bor ute i landet igen det här, men många som växer upp i städerna och aldrig får tillgång till och aldrig får ta del av skogen. De får inte samma insikt med sig, och då kan det lätt bli man hamnar i en disneyfierad tillvaro. Så vill vi inte ha det.
Hela samhället måste därför bli bättre på att öka medvetenheten om vad som genererar inkomster, arbetstillfällen och rekreation samtidigt. Tyvärr är inte arbetstillfällena regeringens skarpaste kniv i lådan, men med tanke på den här interpellationsdebatten finns det möjligheter att ta initiativ.
Jag kommer att fortsätta att driva på, och jag ska definitivt fråga Eskil Erlandsson vad som händer med Skogsriket.
Isak From (S):
Tack, statsrådet, för ett långt och detaljerat svar! Jag har ställt den här interpellationen därför att jag över en längre tid sett många negativa konsekvenser där unga och yngre vuxna tappat tron på samhället. Jag ställde därför ungefär en sådan här interpellation för ett år sedan till statsrådets företrädare Nyamko Sabuni.
I hennes svar och senare i debatten framgick det tydligt att den moderatledda regeringen i retoriken högt prioriterar ungdomsfrågorna och genomför allt som kan göras. Men i praktiken ser det annorlunda ut.
Därför vill jag tacka Maria Arnholm för det väldigt långa svar hon gett där det framgår tydligt att hon tycker att regeringen har ett ansvar och att allt inte är bra. Moderata statsråd brukar konsekvent hänvisa till att alla brister är någon annans fel.
På det ungdomspolitiska området har regeringens politik sedan förra året inte gett några större effekter. Snarare fortsätter utvecklingen åt fel håll. Det är fortsatt många avhopp från gymnasieskolan. Det är fortsatt en skyhög ungdomsarbetslöshet.
Det är fortsatt många unga vuxna som bor hemma på grund av den alltmer skriande bostadsbristen, inte minst på universitetsorterna. Konsekvenserna därav ser vi genom att många ungdomar vänder samhället ryggen. Det är inte heller en obetydlig del som säger sig inte längre tro på demokratin och som frågar sig varför de ska rösta.
Det otydliga kommunala uppföljningsansvaret har länge varit en hämsko som regeringsföreträdarna själva pekat ut. Därför är det mycket underligt att det tar så lång tid. Vi välkomnar dock att ett arbete görs. Statsrådets svar pekar på att en proposition förbereds. Så lät det även förra året när jag debatterade med Nyamko Sabuni.
Hon trodde då att en proposition kanske kunde läggas fram för riksdagen under våren eller hösten. Nu är situationen för många unga ganska besvärlig om de inte får jobb, om de inte får bostad, om de väljer att hoppa av gymnasiet.
Det krävs därför ganska många åtgärder i en sådan proposition, och det är kanske inte helt lätt för den borgerliga regeringen att lägga fram den. Är det kanske därför det tar sådan tid? Färre jobb är lika med lägre skatteintäkter, sämre statsfinanser, ökade sociala klyftor.
En viktig faktor för ungas framtidstro är möjligheten till egen bostad. Enligt Boverket har 160 kommuner brist på bostäder. Jag roade mig med att lyssna på den bostadspolitiska interpellationsdebatten med Stefan Attefall och konstaterar att regeringen har absolut ingenting att komma med på bostadsområdet. Det visar inte minst andelen studentbostäder som byggts det senaste året.
Den kurvan går brant nedåt. Det krävs en rejäl upplyftning, och här måste regeringen ta ett samlat ansvar. Hur ska man kunna utbilda sig eller ta ett arbete om man inte kan bo på den ort där utbildningen eller arbetet finns?
Isak From (S):
Statsrådet hänvisar i sitt svar till att man gjort om och gjort särskilda förändringar av yrkesprogrammen. Därför kan man förskräckas av söksiffrorna till yrkesprogrammen, som gått brant nedåt. Där tror jag inte att vi riktigt hittar lösningen, i alla fall inte såsom yrkesprogrammen är utformade i dag.
I så fall måste man nog ro hem debatten med ungdomarna själva. Om de går ett yrkesprogram får de inte behörighet till högskolan. Många unga vill ha flera olika möjligheter, och därför väljer de inte yrkesprogrammen.
Det är tråkigt att regeringen genom att gå den vägen fördärvat dessa program. I sitt svar hänvisar statsrådet också till att man sätter in insatser för de unga som varit utan arbete i minst sex månader. En av de stora katastroferna är just att man har en straffperiod innan åtgärder sätts in.
Därför kan jag som socialdemokrat känna att det är väldigt roligt att stå här eftersom vi gjort ett tydligt ställningstagande om insatser från dag ett och en garanti efter 90 dagar gällande jobb eller annan insats. Den stora framtida faran är att unga kanske inte känner sig behövda i samhället.
Det kan vara en av orsakerna till oroligheterna i Malmö och Göteborg under 2011. Ytterst kan det vara en fråga om bristande framtidstro och om tilltron till de politiska systemen och till samhället. Det är viktigt att vi politiker gör vårt yttersta för att tala om att en förändring är möjlig.
Det är bekymmersamt på många plan, och jag vet fortfarande inte riktigt om jag fått svar på frågan ifall ungdomsministern tänker göra någonting i år eller om hennes arbete i år är att jobba med den proposition som kanske kommer i år.
Jag tror att situationen med den skyhöga ungdomsarbetslösheten riskerar att leda till negativa konsekvenser under lång tid framöver. Därför tycker jag inte att det är acceptabelt att man inte sätter in åtgärder redan nu.
Isak From (S):
Vi har en grundläggande åsiktsskillnad när det gäller skatter. Vi tror att det är viktigt att ta in skatter. Med skatter kan man göra olika saker. Den borgerliga regeringen tror att det är viktigast att sänka skatter. För att det ska komma nya jobb måste efterfrågan öka. För att företag ska anställa måste efterfrågan öka.
Men för att få offentlig sektor att kunna anställa krävs både efterfrågan och resurser, och det får man genom skatter. De gångna åren har vi fått tillbaka miljarder kronor från Arbetsförmedlingen. De har inte kunnat nyttja de pengarna; regelverket har varit för stelt.
Arbetsförmedlingen har också upphandlat diffusa insatser för 5 miljarder. Dessutom vet man inte hur man ska följa upp om de har gjort någon verkan. Det är klart att det finns pengar i systemet som kan användas på ett mycket bättre sätt än vad som har skett. Det ungdomspolitiska området är brett och spänner över alla politikområden.
Därför är det inte helt lätt att behandla det i en kort interpellationsdebatt. Men helt klart är att vi ser konsekvenser i dag av att barn och unga mår dåligt, som statsrådet var inne på. Barn och unga skadar sig själva. Vi ser också att Sveriges andel självmord tyvärr inte minskar. Vi politiker måste då ställa oss frågor. Vad är det som har gått fel?
Det är den övergripande politiken som har gått fel. Många ungdomar känner inte att de har en plats i samhället. Då krävs det insatser på alla områden, och det krävs insatser nu.
Isak From (S):
Jag tackar Marie Nordén för en bra och viktig interpellation. Jag tackar även näringsminister Annie Lööf för svaret.
Jag tar chansen att hoppa in i denna interpellationsdebatt därför att frågan om förutsättningarna för Norrlands inland hänger mer på den sammanhållande politiken över hela landet än på ett enskilt finansieringsbolag - Inlandsinnovation. Idén med Inlandsinnovation tyckte jag var bra. Det tog lite tid att komma i gång.
Centerpartiet slog också på stora trumman under tiden och meddelade att det skulle bli rock'n'roll i hela inlandet. Just nu när jag åker runt i inlandet hör man mycket lite rock'n'roll. Det är snarare så att all klang och allt jubel som var ett tag har förbytts i bekymmer över detta. Människor undrar hur detta kommer att hjälpa dem?
De har inte fått kontakt med Inlandsinnovation. Jag tror att detta beror på att Centerpartiet gick ut med löften om någonting som Inlandsinnovation inte är. Läser man ägardirektivet till Inlandsinnovation noga framgår det där ganska tydligt att detta företag inte är till för att hjälpa alla företagare som vill starta nytt.
Inlandsinnovation är snarare en statlig bank som de andra bankerna. Det krävs dessutom att de ska ha en viss typ av idé för att få ta del av detta investeringskapital. Det kanske är helt rätt. Men när man sålde ut idén och talade om att det skulle bli rock'n'roll i inlandet sade man egentligen någonting annat.
Det som då har hänt under tiden är att det helstatliga bolaget Vattenfall har tagit beslut om att man ska lägga ned en bra fungerande funktion, nämligen Vattenfall Inlandskraft, som har varit mycket lyckad.
Man har varit involverad i över 300 företag i de 20 kommuner där man har varit verksam och skapat över 2 000 nya arbetstillfällen och haft mycket bra kommunikationer med framför allt näringslivsavdelningarna i kommunerna. Man har även hjälpt till, vilket kanske är viktigast, att söka annat kapital och göra skrivningar till banker, till Almi och till Norrlandsfonden. Nu lägger man ned detta.
När jag luskar i detta framgår det ganska tydligt att detta kommer i spåren av regeringens sämsta affär Nuon. Nu ligger det besparingsbeting på Vattenfall som gör att Vattenfall ska skära bort verksamhet som inte är absolut kärnverksamhet. Jobb kanske ska försvinna från Norrlands inland.
Samtidigt har det under dessa år med Centerpartiet och den övriga Alliansen införts något som heter fri etableringsrätt för myndigheter, vilket har gjort att över 300 arbetstillfällen har försvunnit från Västerbottens inland från de små kommunerna som har varit en del i infrastrukturen för att man ska kunna leva och bo i denna del av Sverige. Det är brist på en sammanhållande politik.
Det är kanske det största dilemmat, oavsett hur många miljoner som man tillför eller hur få miljoner som Inlandsinnovation lyckas få ut. Man har inte lyckats få ut dessa pengar just därför att man har haft en så snäv styrning. Det är därför som man också har öppnat upp detta till kusten. Just nu handlar det om hela Norrland. Det handlar inte längre om inlandet. Man har faktiskt lämnat walk over just nu.
Isak From (S):
Ska vi skapa arbetstillfällen i Norrlands inland och i hela Sverige krävs nog först och främst efterfrågan. I Västerbotten har vi i dag situationen att du oavsett om både man och hustru har jobb och tjänar bra inte kan bygga ditt eget hus. Du kan göra det i Umeå, och du kan göra det i Hemavan, möjligtvis - det är marknaden som bestämmer var du ska bygga. Det är en bristande efterfrågan på grund av en obefintlig bostadspolitik.
Om vi går till Inlandsinnovation, som det här framför allt handlar om, kan man dock fråga sig om Inlandsinnovation får göra andra bedömningar än en vanlig bank. Nej, så är det nog inte, utan de har till och med ett snävare verk. I bolagsstyrningen är det nämligen väldigt tydligt inriktat vad man ska satsa på.
Just därför blir det här i konsekvens med vad regeringen och Centerpartiet gick ut och lovade någonting hela annat. Då borde man ha talat om det: Det här är någonting helt annat. I början var näringsministern inne på besöksnäringen. Besöksnäringen är någonting vi talar väldigt varmt om, och näringsministern tror att vi klarar det här bara vi får sänka skatten - får vi sänka momsen klarar vi det.
Hon nickar här. Då kan jag säga att de besöksnäringsföretag jag pratar med säger: Kan vi få hit kunder spelar det ingen roll om vi sänker momsen. Det är nämligen så att vi har en usel järnvägskapacitet. Vi ska senare ha en debatt här i kammaren om att man faktiskt ska kunna ta sig till Norrlands inland eller Norrlandsfjällen. Det kan man ju inte i dag, och det är en katastrof.
Samtidigt har regeringen skurit ned på Visit Sweden, vilket gör att vi har sämre förutsättningar att locka utländska turister.
Isak From (S):
Tack, arbetsmarknadsministern! Det är roligt att stå här i kammaren och höra att arbetsmarknadsministern vill något. Jag har ställt interpellationen med utgångspunkt i den mycket höga arbetslösheten i Västerbotten och framför allt i Vilhelmina, som är särskilt utsatt. I spåren av konjunkturnedgångar och trender försvinner och flyttar jobb.
Företag flyttar, företag lägger ned och företag utlokaliserar. Det är ingen nyhet, utan det har hänt tidigare. Men tidigare har också funnits idéer och åtgärder för hur omställningen ska mötas. Rörligheten på arbetsmarknaden fortsätter. Så är det naturligtvis också i Västerbotten.
Det finns risk att fler förlorar sina jobb, men många med rätt utbildning eller många som får chansen till omställning får också nytt jobb. Kompetenskraven på dagens och morgondagens arbetsmarknad höjs. En annan faktor är att den fria etableringsrätten för myndigheter gör att små inlandskommuner tappar statliga jobb.
Det har varit negativt också för Vilhelmina, som har tappat drygt 100 statliga jobb de senaste åren. Jag tycker ändå att regeringens acceptans av den mycket höga arbetslösheten förskräcker. Är det därför som insatser för kompetenshöjande åtgärder är så begränsade?
Jag har vid ett par interpellationsdebatter med näringsministern det senaste halvåret frågat om olika åtgärder för att få nya företag och nya jobb, och jag har fått det tydliga svaret, som arbetsmarknadsministern delvis hänvisar till, att nya företag och nya jobb skapas framför allt med hjälp av sänkt skatt, sänkt skatt och sänkt skatt.
Mycket av de satsningar som arbetsmarknadsministern hänvisar till från höstens budgetproposition handlar om sänkt bolagsskatt. Man kan undra hur och när jobben kommer till Vilhelmina tack vare den sänkta bolagsskatten. Har arbetsmarknadsministern någon idé?
Är det inte snarare så att de stora skattesänkningarna i stället gynnar banker, det vill säga storfinansen? Det är väl bekant att det finns lite av storfinans i Vilhelmina. Långtidsarbetslösheten tycks ha bromsat in något, men den är fortfarande mycket hög. Arbetsförmedlingen menar att den i bästa fall är på väg att plana ut något.
Vi har fortfarande en arbetsmarknad med en stor konkurrens om jobben. Den slår hårt mot vissa av de arbetssökande. Regeringens straffperiod för unga låser fast dem i konstant utanförskap. Det gör inte saken lättare i Vilhelmina eller i Västerbottens inland.
Antalet arbetslösa i Västerbotten var i februari 11 225, eller 8,6 procent av den registrerade arbetskraften. Ungdomar 18-24 år stod för 42 procent av alla nyinskrivningar.
Med anledning av den mycket höga arbetslösheten, som riskerar att höjas ytterligare, är det rimligt att ställa sig undrande till de dyra och dåliga åtgärder som regeringen har vidtagit hittills, med coacher och upphandling av diffusa jobbsökarkurser, som på intet sätt har förbättrat situationen. Vilka nya insatser tycker arbetsmarknadsministern att man bör vidta för att möta arbetslösheten i Vilhelmina?
Isak From (S):
Tack, Johan Johansson, för inspelet i debatten! Du får gärna svara arbetsmarknadsministern - jag tror säkert att du har idéer även om jag inte delar dem. Arbetsmarknadsministern säger att situationen har förbättrats ganska markant. Jag tror att det är enbart den borgerliga regeringen som i dag lever i tron att situationen har förbättrats.
Jag var inne på det tidigare att när jag började förbereda mig för den här debatten kom det ganska snart fram att Vilhelmina dessutom har tappat 107 statliga jobb. Totalt i Västerbottens inland har det försvunnit 314 statliga jobb. De har till stor del försvunnit därför att regeringen har infört fri etableringsrätt för myndigheter.
Och det blir ju inte lättare att locka företag och företagare när nödvändig, grundläggande infrastruktur för samhällsservice försvinner. Det krävs framtidstro, och det krävs framtidstro för att våga satsa. Så är det naturligtvis i Vilhelmina också. Ja, jag hoppas att besöksnäringen kan bidra. Det tror jag också att den kan göra.
Jag tror inte att den halverade restaurangmomsen kommer att göra någon nytta i Klimpfjäll just nu, för just nu är det andra frågor som är av betydelse för att besöksnäringen ska kunna utvecklas i fjällkommunerna. Det handlar om infrastruktur, både den fysiska och den digitala.
Under de stora turistsäsongerna kan du nämligen inte ringa eller använda mobil it, för marknaden anser inte att det är lönt att bygga ut kommunikationen i de delarna av landet. Så är det i borgerlighetens Sverige.
När kommer regeringens satsningar på matland och skogsland, som man har trumpetat ut väldigt storslaget, att ge resultat? De skulle kunna ge resultat i Vilhelmina, men hittills har vi inte sett det. Kommer regeringens nya mineralstrategi att möjliggöra en öppning av Stekenjokkgruvan? Tror regeringen på sina strategier?
Då behöver man satsa mer på utbildning, på kompetenshöjande åtgärder, på nya bostäder och på ny infrastruktur.
I de tidigare debatterna fick vi i och för sig ett positivt inspel från arbetsmarknadsministern om att Arbetsförmedlingens roll bör ses över. I dag har Arbetsförmedlingens verksamhet mer och mer inriktats på att disciplinera de arbetslösa. Trots att vi i dag tyvärr totalt har drygt 400 000 människor som letar efter arbete har många arbetsgivare svårt att hitta personal.
På grund av upphandling och dyra åtgärder har matchningen på arbetsmarknaden försämrats markant de senaste åren. I arbetslöshetens Sverige - och så är det definitivt i Västerbotten - råder det brist på många yrken: maskinförare, förskollärare, kranförare, betongarbetare, sjuksköterskor. I Västerbotten är det också extremt svårt att få tag på många kompetenser inom vård och omsorg.
Många av dem som nyss har blivit arbetslösa i Vilhelmina saknar grundläggande gymnasiebehörighet. Man är också till åren kommen. Vi kan inte kräva att en 55-56-åring dessutom ska gå på högskolan och läsa upp sin kompetens, utan det krävs arbetsmarknadspolitik.
Isak From (S):
Jag tror inte att det kommer att lösa något som helst problem för de arbetslösa i Vilhelmina, Västerbotten eller hela Sverige om vi käbblar här i kammaren. Hanif Bali har utan tvekan fastnat för sin regerings huvudlinje, nämligen att det mesta är Socialdemokraternas fel. I övrigt väljer jag att inte kommentera hans inlägg.
Det är ganska naturligt att våra socialdemokratiska argument inte biter på en regering som är tämligen nöjd med det man genomför. Men vi har ändå facit. Det är en hög arbetslöshet. Arbetslöshetssiffrorna förskräcker, framför allt när det gäller ungdomsarbetslösheten.
I Vilhelmina är både kommunala och regionala politiker av alla färger överens om att det behövs utbildningsplatser och arbetsmarknadsutbildningar för uppsagda arbetare och tjänstemän. De kan naturligtvis vara av olika karaktär. Det är en viss skillnad på om du har jobbat på ett företag i 30 år och inte har någon gymnasiekompetens och om du har gått ut gymnasieskolan med godkända betyg.
I det senare fallet har du en betydligt bättre situation och kanske bara behöver någon mindre komplettering. Jerry Jonsson som är facklig representant på SCA:s såg i Vilhelmina har varit med och uppvaktat länsstyrelsen för att få hjälp med ersättningsjobb. Han och hans arbetskamrater är naturligtvis glada om det kommer något erbjudande och om det kommer rejäla satsningar till Arbetsförmedlingen i Vilhelmina.
Jag tror att de kommer att avgöra om regeringens politik har lyckats eller misslyckats.
Isak From (S):
Jag tackar infrastrukturministern för svaret. Nu står vi här igen. Det har ju blivit några gånger, och att döma av det svar som Catharina Elmsäter-Svärd har lämnat kommer vi nog att mötas ytterligare. Vi står här i dag av flera orsaker, men främst handlar det om att verkligheten ännu en gång har gjort sig påmind.
Precis som infrastrukturministern sade i sitt svar inträffade en urspårning natten mellan den 10 och den 11 maj då 9 av 13 vagnar i ett godståg som transporterade kopparslig till Rönnskärsverken spårade ur. Mer än 100 meter räls förstördes, och kontaktledningen revs ned. Olyckan skedde söder om Älvsbyn.
Lyckligtvis skadades ingen, men det blev totalstopp under många dagar för transporter av bland annat kopparslig och för stålpendeln till Borlänge. När trafiken precis kommit i gång skedde ytterligare en urspårning.
Denna gång var det ett specialtåg för tunga transporter, som bara kan transporteras på Norra stambanan. Det finns inga alternativ för den typen av transporter. Detta visar med all önskvärd tydlighet att det måste finnas alternativ upp till norra Norrland. Ovanför Vännäs finns i dag inga alternativ för riktigt tunga transporter.
Även persontrafiken sätts ur spel och ersätts med bussar. Dess värre har persontrafiken mot övre Norrland fått dåligt rykte på grund av detta, den osäkra punktligheten och den lilla kapaciteten, vilket inverkar negativt på besöksnäringen. Det är också ett problem.
Min ingång i debatten är ändå industrins situation. Främst är det SSAB och Boliden som drabbas. Konsekvenserna för industrin är betydligt värre. SSAB drar ned på sin produktion av tunnplåt i Boliden, och man skickar med båt.
Bolidens smältverk i Rönnskär har fått produktionsstörningar. Där har man kört med lastbil på vägar som inte är anpassade för tunga malmtransporter. Man kör fortfarande med lastbil, och man har i dag små möjligheter att stå något längre tag utan att det blir komplikationer.
Den 4 mars hade vi en debatt om behovet av att öppna spåret mellan Arvidsjaur och Jörn som en alternativ väg. Detta hade inte varit möjligt nu heller eftersom Inlandsbanans kapacitet är för låg norr om Arvidsjaur. Man kan inte köra tunga tåg där; man har 16 tons axeltryck.
I ett kortsiktigt perspektiv måste man ordna Inlandsbanan så att det går att köra tillfälliga transporter där. Långsiktigt måste man dock ha ett rejält dubbelspår upp efter Norrlandskusten, alltså Norrbotniabanan. Det finns ingen annan möjlighet.
Bristen på beslut om Norrbotniabanan är kanske det allvarligaste hotet mot industrin. Industrin kan, trots höga kostnader, tillfälligt klara sig, men för framtida investeringar är ett beslut om Norrbotniabanan helt nödvändigt.