Annika Lillemets (MP):
Hunger, ohälsa, brist på utbildning, brist på vatten och sanitet samt diskriminering av och våld mot kvinnor - många av de missförhållanden som de globala Agenda 2030-målen syftar till att få bukt med - kan lindras om människor får pengar i handen eller på sitt bankkonto.
Fredspristagaren och den amerikanska medborgarrättsrörelsens portalfigur Martin Luther King Jr:s analys av vad som krävs för att utrota fattigdomen en gång för alla är lika aktuell i dag som när han skrev den och mycket relevant i dagens debatt om bistånd. I sin sista bok Where do we go from here: c haos or community ?
från 1967 konstaterar King att i stället för att försöka bekämpa problem som skapas av fattigdom är det bättre att avskaffa den.
Det enklaste sättet är det mest effektiva, menar King: att helt enkelt se till att människor får pengar att röra sig med genom att införa en garanterad inkomst, en villkorslös basinkomst som går att leva på. Basinkomsten är mer än en vision. Olika varianter har prövats tillfälligt eller införts permanent på olika håll i världen. Låt mig ge ett par exempel av många.
Sedan 2004 har Brasilien stegvis infört basinkomst. Över 60 miljoner invånare får redan del av ett stöd till fattiga barnfamiljer som villkoras med skolplikt. Vårt svenska barnbidrag ges till alla utan villkor.
I Indien har FN-finansierade försök där fattiga bybor fått en liten summa pengar varje månad utan villkor eller krav gett enastående goda resultat. Forskare har följt byborna och jämfört med andra som inte har fått pengar. Eftersom pengarna delades ut direkt till dem de var avsedda för försvann de inte i byråkrati och korruption.
Mottagarna satsade ansvarsfullt på mat, medicin och utbildning. Därtill fick många råd att investera i näringsverksamhet, rent vatten och sanitet. I klartext gick de ihop för att köpa toaletter, och för att försörja sig på sikt köpte de symaskiner med mera. Särskilt kvinnors frihet, trygghet och värdighet ökade markant.
I ett annat försök i en by i det svårt hiv-drabbade Namibia uppnåddes snabbt liknande goda resultat. Särskilt värt att nämna är de utfattiga kvinnor som fick råd att säga nej till mäns sexköp. Det var en livräddande inkomst.
Det finns också ett ökat intresse i världen, inte minst i låg- och medelinkomstländer, för olika typer av kontantstödssystem, inklusive pensionssystem. Det kan vara riktat till fattiga grupper, oftast villkorslöst men ibland med villkor. Ungefär 130 låg- och medelinkomstländer har något system av detta slag.
Antalet länder i Afrika söder om Sahara ökar snabbt. År 2015 hade 40 av 48 länder någon form av kontantsstödssystem. Fru talman!
Den brittiska tankesmedjan Overseas Development Institute har på uppdrag av det ansvariga brittiska departementet samlat kompetens från hela världen för att utvärdera kontantstöd vid humanitära kriser. Högnivåpanelen gick igenom över 200 forskningsstudier och andra källor och redovisar sitt arbete i en mycket uppmuntrande och intressant rapport, Doing cash differently: how cash transfers can transform humanitarian aid , från 2015.
Huvudbudskapet är klart och tydligt: Ge mer villkorslöst kontantstöd. Det har visat sig att de allra flesta som befinner sig i nöd och är på flykt undan krig, naturkatastrofer eller annat elände och som får kontantstöd använder pengarna förnuftigt och föredrar att själva få bestämma vad de behöver. Människors värdighet stärks av förtroendet. Lokala marknader gynnas.
Minskade kostnader för transport och lagring av varor gör också att mer av biståndet faktiskt går till de behövande. I rapporten ges några exempel där skillnaden varit betydande. Till exempel skriver man att två och en halv gånger mer av hjälpbudgeten i Somalia gick direkt till de behövande när stödet gavs i form av kontanter i stället för mat. Rapportförfattarna menar att biståndsgivare och hjälporganisationer alltid bör ställa sig frågan: Varför inte kontanter?
Och: Om inte nu, när? Sverige bidrar redan till program med kontantstöd som en del av den humanitära hjälpen till exempelvis palestinska familjer i Gaza och till människor som flytt från Syrien. Det är bra, men kan vi göra mer?
Tillsammans med Valter Mutt och Carl Schlyter har jag föreslagit en ökad satsning på villkorslöst kontantstöd och basinkomst inom svenskt humanitärt bistånd och utvecklingssamarbete, det vill säga att bygga upp system för olika slags kontantstöd som passar de länder vi samarbetar med. Kanske slår jag in en öppen dörr, och i så fall är jag glad.
Det skulle vara intressant att höra hur utrikesutskottet och departementet ser på detta. Motionen avslås utan motivering, men någon kanske vill kommentera den här i kammaren. Alla människor har rätt till ett värdigt liv utan fattigdom, och alla människor vill utvecklas och är inte bara mottagare eller viljelösa offer. Det är två viktiga grundprinciper för svensk politik för global utveckling.
Kanske kan man sammanfatta det så här: Att lita på människor och att inte krångla till saker i onödan ger stora fördelar, både mänskliga och ekonomiska, i detta sammanhang lika väl som andra. Därför vill jag lyfta fram det som det brittiska departementet har tagit reda på och erfarenheterna av hur det ser ut runt om i världen. Fru talman!
Jag vill också helt kort nämna ännu en motion av Jabar Amin, Valter Mutt, Carl Schlyter och mig själv om att avskaffa avräkningarna från biståndet som nu går till det inhemska flyktingmottagandet. Sverige måste naturligtvis ha råd att satsa på både och. Vi föreslår därför i motionen att avräkningarna fasas ut successivt så att de försvinner helt inom en tioårsperiod.
Skulle det gå snabbare är det naturligtvis varmt välkommet.