Bodil Ceballos (MP):
Jag får börja med att tacka för svaret, även om jag som vanligt inte riktigt håller med migrationsministern. Det är vi lagstiftare som stiftar lagar, och vi brukar också få skulden när någonting går fel.
I det här fallet har jag frågat ministern vem medborgarna ska skylla på när det går fel vid deportationer och människor faktiskt fängslas eller när människor som fått avslag i Sverige inte anser sig icke-skyddsbehövande utan flyr vidare till ett annat land.
Är det EU, gränspolisen, Migrationsverket, migrationsministern, Utrikesdepartementet eller oss lagstiftare vi ska skylla på? Det brukar för det mesta vara oss lagstiftare man skyller på. Det kan man göra när det gäller vår asylrätt och prövningen här hemma.
Om lagstiftningen är så sträng att människor som har skyddsbehov inte omfattas av den är det oss man kan skylla på. Vi har haft den diskussionen många gånger här. Vi är också många som säger att vi inte känner igen oss i den strikta tillämpning av lagstiftningen som vi har här i landet. I slutändan är det lagstiftaren som måste ändra lagen. Det kan jag hålla med om.
Men jag kan inte på något sätt känna mig delaktig i de konsekvenser som det har inneburit för personer som har deporterats, skickats ut från vårt land, på ett många gånger inhumant och kränkande sätt. Därför har jag följt upp vad som har hänt i två fall. Det ena fallet började den 20 oktober, då sex burundier skickades tillbaka till Burundi.
Det har jag och migrationsministern diskuterat tidigare här. Jag kan berätta vad som vidare har hänt, för jag pratade med dem för inte så länge sedan. Tre av dem befinner sig nu i Uganda. De var fyra från början. De söker nu asyl via UNHCR i Uganda. En har försvunnit. Hon kom i kontakt med det styrande partiet i Burundi och försvann kort därefter.
Kort därefter kom också ett antal personer till de andra tre i gruppen. Det slutade med att en av dem fick syra slängd på sin hand. Jag har sett en bild där den är alldeles sönderbränd. Då är frågan: Varför gav de sig av från Burundi om det nu var så att de inte hade skyddsbehov och inte behövde frukta den egna regeringen eller repressalier i hamlandet? Varför har de gett sig av vidare till Uganda?
Först kom de till Rwanda, sedan till Uganda. I det andra fallet vet vi inte särskilt mycket om vad som har hänt. Vi vet att en kvinna som bodde här i Sverige har flytt vidare till Rwanda så fort hon kunde.
Hon lyckades komma ut direkt från flygplatsen utan att komma till polisens förvar, för hon hade en bekants bekant som lyckades prata ut henne redan på flygplatsen, men det skedde under förutsättning att hon försvann därifrån så fort som möjligt.
Jag har pratat med en av de män i gruppen av utvisade som också har släppts - den sjuke mannen som har diabetes och släpptes på grund av sjukdom. Jag pratade med honom så sent som i går, och han berättade då att det redan fanns ett tjugotal personer på planet när de gick ombord i Skavsta. Det var ett tjugotal personer åtföljda av två poliser per person.
Det fanns också barn på flyget, och jag får återkomma i nästa inlägg och fortsätta berätta lite om vad som hände. Jag vill fortfarande fråga ministern varför han inte kan berätta var vi ska kräva ansvar. Av vem ska vi kräva ansvar i de här frågorna?