KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Qarlsson (C):
I alla politiska uppdrag ingår alltid att göra avvägningar, att välja väg. Pengarna räcker inte till allt - det hade ju varit roligt om de gjorde det. Men det är bara att acceptera att så är det.
Jag tycker att det är riktigt olyckligt när en organisation som Winnet får betala för ett uppdrag som redan borde ha varit gjort och på ett bättre sätt.
Jag är också oroad över vad det innebär för den här organisationen på lokal och regional nivå, för genom att så snabbt rycka undan de ekonomiska möjligheterna att jobba vidare eller att ändå ha en period av omställning riskerar man att den slås sönder.
Det som är styrkan i en gräsrotsorganisation är att det är väldigt många som finns med underifrån och trycker på och granskar både de beslut som vi fattar här i riksdagen och de beslut som fattas på regional nivå. Och de behöver granskas. Det är inte bara så att vi har att fatta kloka beslut, utan de beslut vi fattar behöver också granskas.
Där finns NGO:er på många ställen som en oerhört viktig kraft, särskilt när det gäller jämställdhetsfrågorna. I kampen om pengarna känns det som att med den feministiska regeringen finns det en stor blind fläck, och det är alla frågor som rör kvinnors företagande. Alla insatser och åtgärder som på något sätt stärker kvinnors företagande har systematiskt och konsekvent plockats ut.
Det här är bara ytterligare en pusselbit i det pusslet, och jag tycker att det är väldigt olyckligt.
Annika Qarlsson (C):
Jag lyssnar in och försöker höra vad sägs bakom den höjda rösten. Det jag hör är att vi har en arbetsmarknadsminister som ser och förstår utmaningen och som vet att det kommer att vara ett besvärligt läge. Jag hör att vi inte delar uppfattning i allt. Då hade vi ju inte stått här i kammaren och diskuterat det här.
Jag kan också höra att det som finns på plats i dag inte räcker till utan att det krävs mer och annat. Jag tror inte att arbetsmarknadsministern behöver ta med sig eller hänvisa till Centerpartiets förslag.
Jag tror att arbetsmarknadsministern har full kompetens för att kunna ta diskussionerna med parterna på ett sätt som utgår från arbetsmarknadsministern själv utan att hon behöver hänvisa till Centerpartiet. Vill ni lägga munkavle på politiken, så att man inte skulle få lyfta de här frågorna eller diskutera dem?
Raimo Pärssinen använder favorituttrycket när det gäller de här frågorna, nämligen att den som vill något annat än Socialdemokraterna inte har förstått den svenska modellen. Det finns en likadan ton hos arbetsmarknadsministern: Man ska passa sig för att diskutera de här frågorna!
Jag tycker att det vore mycket olyckligt om den utmaning vi nu står inför inte skulle få diskuteras här i riksdagens kammare eller ute i den politiska debatten i Sverige. Det skulle vara anmärkningsvärt. Jag hoppas att det kan komma fram fler och bra förslag som kan visa en helhet och möta alla de utmaningar vi står inför på arbetsmarknaden.
Annika Qarlsson (C):
Ministern värnar mycket om systemet, mer än om människor. Det hör vi i både det första och det andra svaret. Det är en skrämmande människosyn. I det här fallet, liksom i många fall, handlar det om människor som redan finns på den svenska arbetsmarknaden. De har antingen startat och driver företag eller har anställning. Med det som grund vill de prövas för spårbyte.
Att det skulle rucka ett helt system, att det skulle fördärva hela den reglerade invandringen, är en bild som jag inte delar med ministern. Tvärtom är det här tydliga principer som vi har; den som kan försörja sig har möjlighet att komma hit, stanna här och vara en del av det svenska samhället, även om man inte har asylskäl.
Att påstå att hela systemet skulle fördärvas och rivas ned på grund av det är en hotbild som inte stämmer med verkligheten. Ministern frågade var Centerpartiet står i frågan. Centerpartiet är för reglerad invandring. Vi säger också att vi vill utöka möjligheterna till spårbyte. Vi anser att det är en del av systemet med reglerad invandring.
Att öppna för ytterligare möjligheter där ruckar inte systemet. Vi var, tillsammans med Miljöpartiet, med och bidrog till att reformen kom på plats 2008. Vi vet att Socialdemokraterna var väldigt kritiska. Det här är intressant. Jag frågade nämligen minister Fridolin vid frågestunden i går om hur han ser på det här. Han ser att det finns saker som gör att han är beredd att se över de här delarna.
Det är kanske inte ologiskt utan ganska logiskt. Det som inte är logiskt är att det inte framgår av ministerns svar i dag att de två partier som ingår i regeringen har lite olika syn på det här. Jag får en liten känsla av att det motstånd som fanns mot hela arbetskraftsinvandringsreformen också tonar in i synen på om man ska göra ytterligare utökningar.
Man vill helst inte att människor ska söka sig hit för att skapa sig ett bättre liv och vara med och bidra till vår gemensamma välfärd. Vi i Centerpartiet är stolta över reformen som vi genomförde. Men vi anser att det finns saker i regelverket som behöver justeras. Det gäller att säkerställa att det inte missbrukas, men det gäller också lättnader i de strikta begränsningar som omgärdar reformen.
Vi skulle gärna se att vi öppnar i fråga om möjligheter för spårbyte för den som kan försörja sig - oberoende av tid i asylsystemet, oavsett om man har hunnit få avslag på asylansökan eller om man befinner sig i Sverige eller i sitt hemland. Kravet är att man ska kunna försörja sig.
Det är intressant att ministerns partikamrater på söndag kommer att stå och säga att det inte är rimligt att familjen ska utvisas, att det inte är rimligt att reglerna slår så hårt mot en familj som har etablerat sig, som har anpassat sig, som har startat sitt nya liv här, som är med och bidrar och som vill bidra mer.
Om spårbyte inte är vägen, finns det någon annan väg? Vilket budskap vill ministern skicka till sina partikamrater om vilken väg de ska driva? Vad ska det stå på deras plakat i demonstrationen på första maj?
Annika Qarlsson (C):
Nej, ministern missförstår mig, och det gör han säkerligen med flit. Att öppna möjligheterna för fler att göra ett spårbyte innebär inte att ta bort kraven på reglerad arbetsinvandring. Om det ändå vore så lätt som ministern beskriver det för dem som får avslag att enkelt komma in på arbetsmarknaden och därefter söka arbetskraftstillstånd. Jag vet inte vilken arbetsmarknad som ministern lever med.
Även om det nu är ett tryck i arbetsmarknaden, färre som går arbetslösa och fler som får ett jobb, kan vi inte tro att vi har en arbetsmarknad som bara sväljer alla. I så fall vore det inget bekymmer. Men det blir en lite konstig debatt när man vill göra det till att vi vill ta bort all reglerad arbetskraftsinvandring, att det inte skulle ställas några krav i fråga om ett spårbyte. Det är klart att det fortfarande ska ställas krav.
Det som jag vill utvidga är möjligheterna att öppna det tidsfönster som i dag sträcker till två veckor till att vara öppet längre. Men man ska också ha möjlighet att göra det här och inte bara från sitt hemland. När asylskäl inte finns och man arbetar och försörjer sig och bidrar till landets välfärd ser jag inte möjligheten till ett spårbyte som ett hot mot systemet, utan det är i allra högsta grad en naturlig del av systemet med reglerad invandring.
Möjligheterna finns i dag, men de behöver ytterligare justeras. Det är vad jag önskar och frågar efter, det vill säga att utöka tiden och att låta det faktum varifrån man söker göra skillnad för människor av kött och blod och med drömmar om ett liv i Sverige. Jag hävdar med bestämdhet att det i sig inte skulle slå omkull systemet med reglerad invandring.
Annika Qarlsson (C):
Det är roligt att vara tillbaka i kammaren! Jag välkomnar att utredningen och översynen är på gång. Det har varit efterlängtat att den ska komma igång igen. Vi kan se att vi i dag har högkonjunktur. Vi har bra utveckling på många delar av arbetsmarknaden. Men vi har också bekymmer.
Arbetstagare som vill arbeta och företagare som vill anställa måste snabbt kunna hitta varandra. Det är en förutsättning för att arbetslösheten ska kunna minska och svenska företags kompetensförsörjning säkras. De har svårigheter att göra detta. När det finns många lediga platser förväntas arbetslösheten generellt sjunka. Sedan finanskrisen har dock matchningen försämrats.
Det finns ett stort antal lediga platser, men arbetslösheten har inte minskat i den grad som skulle kunna förväntas. Om inte arbetslösheten pressas ned finns det risk att den permanentas. Det vore ett svek, särskilt för de hundratusentals personer som i dag är öppet arbetslösa eller deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt program. Andelen företag som använder Arbetsförmedlingen för att rekrytera sjunker stadigt, och hälften av företagen som försökt rekrytera via Arbetsförmedlingen uppger att det fungerat dåligt.
En försvinnande liten del av småföretagen väljer att vända sig till Arbetsförmedlingen. Allmänhetens förtroende för Arbetsförmedlingen är mycket lågt. Till stor del är detta politikens fel. Myndighetens olika och ibland motstridiga roller skapar osäkerhet och ineffektivitet. Arbetslösa tvingas in i program och åtgärder som jobbskaparna ratar. Det är inte bra för de jobbsökande, som får svårare att hitta ett arbete. Det är inte bra för företagen, som får svårare att hitta rätt arbetskraft. Det är inte bra för skattebetalarna, som inte får valuta för sina pengar.
Och det är inte bra för Arbetsförmedlingens anställda, som ålagts omöjliga arbetsuppgifter. Nu har översynen av Arbetsförmedlingen åter kommit igång. Jag välkomnar det. Men det har gått två år i onödan. Min följdfråga är om översynen av Arbetsförmedlingen inrättats för att riksdagen så krävt genom två tillkännagivanden. Eller tillsätts översynen för att även arbetsmarknadsministern och den nuvarande regeringen anser att en översyn av AF behövs?
Annika Qarlsson (C):
Tack så mycket för svaret! En del i min fråga handlade om ifall man skulle våga testa ett pilotprojekt. Arbetsmarknadsministern har en partikamrat nere i Skåne, i Malmö, som har efterlyst något som av en händelse sammanfaller med något som Centerpartiet länge har drivit.
Malmö har så mycket spännande, så många utmaningar inneboende i sin region som skulle göra det oerhört lämpligt med ett pilotprojekt. I svaret är allting gömt inne i utredningen, skulle man kunna säga, eller lagt med stort förtroende till utredningen.
Finns det någon möjlighet att man faktiskt prövar olika alternativ för att det också ska finnas ett större och bättre underlag när man sedan väl kommer till utredningens slutsatser? Finns det någon sådan öppning, där man skulle kunna prova ett pilotprojekt i Malmö?
Annika Qarlsson (C):
Min fråga riktar sig till utbildningsminister Gustav Fridolin. För ett år sedan var kommentaren som en spark i magen av dåvarande språkröret Gustav Fridolin. Då handlade det om ett uttag från SJ på 73 miljoner. I år har man redan från nuvarande regering, där språkrör Gustav Fridolin ingår, plockat ut 230 miljoner och har kallat till extrastämma där man ska plocka ut 1,7 miljarder.
Man kan i sitt stilla sinne fundera över vilka kraftuttryck som används när Regeringskansliet går in i de diskussionerna. Vad som är lite olyckligt är att det någonstans finns ett stort behov av både underhåll och investeringar. Det finns ett stort behov av att få tågtrafiken att fungera över hela landet, och det finns många vittnesmål om när trafiken inte fungerar som den ska.
När ett parti som har under hela sin resa fram till att det har hamnat i Regeringskansliet bedyrat, intygat och stått upp för hur viktig tågtrafiken är - vilket jag instämmer i - blir det såklart mycket märkligt. Vad är Gustav Fridolins besked i dag när han är både språkrör och utbildningsminister?
Annika Qarlsson (C):
Tack för svaret, minister Fridolin! Det som är lite intressant är att signalen i så många olika frågor går i samma riktning. Först berättar man om de stora satsningar som man ska göra. Sedan talar man om att ni får vara med och betala. I detta kan vi se skattesänkningar som har gått till företag, som de dyrt får betala. Vi kan se att de gamla också får dyrt betala de höjningar som införs.
I våras utlovades 620 miljoner för i år och för nästa år 1,24 miljarder. Det är ungefär samma belopp som nu begärs hem i extra utdelning. Jag påstår att regeringen har signalfel.
Annika Qarlsson (C):
Nu låter det som om det vore vilda västern. Det är inte så att det inte har varit reglerat när det gäller de utstationerade arbetstagarna. Det har tvärtom varit väldigt reglerat. Det har också följt den svenska modellen och EU-rätten, inte att förglömma. Det förslag som presenterades i går kommer med största sannolikhet inte att kunna kombineras med EU-rätten. Det är den ena delen. Den andra delen är att vi har en regering som påstår att den ska bygga vad som saknas.
Man kan konstatera att de mål regeringen själv sätter upp inte ens når upp till hälften. Om man nu dessutom försvårar de här möjligheterna - byggbranschen är ju en av dem som kanske allra mest använder sig av utstationerad arbetskraft - kommer man inte att vara i närheten av att nå de försiktiga, halva, mål som regeringen har satt upp. Då blir det än mer konstiga signaler från regeringen. Vill man att det ska byggas mer, eller vill man att det inte ska byggas mer?
Annika Qarlsson (C):
Jag har en fråga till arbetsmarknadsminister Ylva Johansson. Jag har i dagarna läst artiklar om lokala arbetsförmedlingar som nu stänger sina kontor och tar ned skylten. För ungefär ett år sedan publicerade generaldirektör Mikael Sjöberg en artikel där han skrev att han skulle stänga igen 100 av ca 300 kontor runt om i landet.
Det blev väldigt starka reaktioner på detta, och statsrådet och jag hade även en debatt här i kammaren. Det som jag hörde från statsrådet var att riktigt så stor huggsexa var hon inte beredd att ställa sig bakom. Förra veckan hade vi i utskottet besök av generaldirektören som återigen sa att 80-100 kontor ska bort.
Min fråga till arbetsmarknadsministern är: Är det så det ska gå till, att man ska stänga ned en tredjedel av alla arbetsförmedlingskontor runt om i landet?
Annika Qarlsson (C):
Jag instämmer i arbetsmarknadsministerns konstaterande, att Arbetsförmedlingen måste moderniseras så att den kan arbeta på ett annat sätt. Men det blir en väldigt konstig signal till stora delar av landet. Det finns ett stads- och landsbygdsperspektiv här. Det är kontoren på de små orterna som nu får stänga ned medan kontoren i Stockholm - där möjligheten att förändra strukturen kanske hade varit större - får finnas kvar.
För ett år sedan var det en stor debatt kopplad till Skatteverket, Arbetsförmedlingen och andra myndigheters enskilda agerande. Då gav denna regering ett uppdrag till Statskontoret att se över hur man skulle säkerställa att det inte drabbar delar av landet när man stänger ned lokalkontor.
Då känns det lite underligt när man får beskedet från generaldirektören att Arbetsförmedlingen just nu är inne i ett skede där man ska stänga ned 80-100 kontor samtidigt som regeringen har tillsatt en utredning som ska se över vad en nedläggning av statlig verksamhet får för konsekvenser och vad man ska ha för riktlinjer. Det hade varit rimligt att invänta den utredningen, som kommer till våren, innan man genomför den här typen av stora förändringar.
Annika Qarlsson (C):
Jag har också en fråga till arbetsmarknadsministern. Jag vet att arbetsmarknadsministern har varit på studieresa i Australien och tittat på arbetsmarknadspolitik generellt sett men kanske lite mer specifikt på arbetsförmedlingen. Det är ett exempel som många gånger har använts i den svenska debatten, och Centerpartiet har många gånger tittat på de lärdomar som man har dragit av 20 års erfarenhet av att organisera arbetsförmedlingen på ett annat sätt.
Det går aldrig att använda en hel modell rakt över i ett annat lands system. Man kan snarare plocka över de delar som man tycker skulle vara värdefulla att kanske implementera i Sverige. Det som vi från Centerpartiet har ansett vore värdefullt att göra även i Sverige är att dela upp förmedlingsdelen och myndighetsdelen och se till att man inte sitter på två stolar samtidigt.
Men vi anser också att man ska låta aktörer på ett strukturerat sätt arbeta med ett tydligt fokus på resultat. Jag skulle vilja höra vad arbetsmarknadsministern såg och vilka lärdomar hon tar med sig hem till Sverige.
Annika Qarlsson (C):
Om jag hade haft längre talartid än en minut förut hade jag sagt att en av de delar som vi också anser att man ska ha är resultatfokus i fråga om de ersättningar som betalas till dem som ska utföra tjänsterna. Även detta delar vi alltså. Det som hände för ett år sedan var att vi här i riksdagen tyckte att det var synd att arbetsmarknadsministern lade ned den utredning som hade till uppgift att se över Arbetsförmedlingens funktion. Vi sa att det är dags att ta upp den igen.
När kommer direktiven till denna utredning?
Annika Qarlsson (C):
Min fråga är till klimat- och miljöminister Åsa Romson. Centerpartiet ser behovet av och vikten av att ha mycket närproducerade och lokalproducerade livsmedel i Sverige. Det minskar bland annat behovet av transporter, och det råder hög och god kvalitet på livsmedlen eftersom det finns en omfattande djurskyddslag och antibiotikaanvändningen är minimal.
Sett i skenet av vad som har hänt den senaste veckan är frågan än mer påtaglig. Näringen har det tufft. Delar av näringen går på knäna, och det behöver göras insatser och vidtas åtgärder. Regeringen arbetar med en livsmedelsstrategi, som många i näringen bedömer är viktig för att se på möjligheterna framöver. Ansvarig minister har sagt att han inte vill se ett mål för minskad köttkonsumtion.
Är det regeringens samlade synpunkt, klimat- och miljöminister Åsa Romson, att det inte ska finnas ett sådant mål för livsmedelsstrategin?
Annika Qarlsson (C):
Låt mig se om jag har tolkat svaret rätt: Det ska inte ingå något mål om minskad köttkonsumtion. Miljöministern får rätta mig om jag uppfattade fel. Det är intressant att titta i regeringspartiernas program och se vilka förslag som finns som berör en sådan strategi. Där framgår att Miljöpartiet länge har drivit på för att införa en köttskatt.
Är det en fråga som kommer upp i diskussionerna kopplat till livsmedelsstrategin?
Annika Qarlsson (C):
Det var inte länge sedan den tänkta dragningen av höghastighetsjärnvägen som ska knyta ihop Sveriges storstadsregioner presenterades. Det vi i dagsläget känner till är att kostnadsberäkningen är ospecifik och kan landa var som helst mellan 190 och 320 miljarder kronor. Det behövs dessutom ytterligare pengar för kringinvesteringar. Tyvärr gör regeringspartierna inte mycket för att bringa klarhet i om projektet över huvud taget kan bli av.
Det har varit många olika turer beroende på vem som tillfrågas. När statsrådet Anna Johansson har fått frågan har hon uttryckt oro - som jag delar - för kostnadsbilden. Men lyssnar man på ledande företrädare för Miljöpartiet, som ju är det andra partiet i regeringssamarbetet, låter det på ett annat sätt.
Kostnadsbilden för den nya höghastighetsjärnvägen är omöjlig att förstå, och situationen blir ohållbar när de högst ansvariga för den svenska infrastrukturen inom S och MP kommer med helt olika besked. Vad är det som gäller?
Annika Qarlsson (C):
Min fråga är till arbetsmarknadsminister Ylva Johansson. Det är ungefär ett halvår sedan vi gjorde en migrationsöverenskommelse. Som alltid vid överenskommelser är det ett givande och ett tagande. Det finns saker som man har lättare att tycka är bra medan andra saker ligger lite längre ifrån. För Centerpartiets del var det oerhört viktigt att överenskommelsen gällde sådant som skulle underlätta nyanländas etablering på arbetsmarknaden.
Vi hörde i ett svar här tidigare att det är på gång att utöka YA-jobben till att gälla även nyanlända, och det är mycket välkommet. Men det finns en annan del i överenskommelsen där det ännu inte har hänt någonting. Då handlar det om att även de företag som inte omfattas av kollektivavtal ska ha möjlighet att vara en del av den här lösningen.
I den här frågan, precis som i så många andra frågor, beror det på var man befinner sig på den politiska skalan när det gäller vad man tycker är bra eller inte. Men ingenting händer i den här frågan. När avser arbetsmarknadsministern att sätta fart på denna del?
Annika Qarlsson (C):
Centerpartiet gjorde i alliansregeringen tillsammans med Miljöpartiet år 2008 en stor reform för att genomföra möjligheten till arbetskraftsinvandring. Vi satte den i sjön och har under resans gång fått göra vissa justeringar för att få den att fungera ännu bättre och se de delar som inte fungerar och där man behöver öppna upp mer. En av de saker som vi har jobbat med är att göra det möjligt att byta spår från asylspåret till arbetskraftsinvandringsspåret.
Vi kan se att det finns många olika skäl att se över detta i dagsläget, kopplat till att vi har stor belastning på asylspåret. Det kan finnas en möjlighet att öppna upp här. Från vår sida skulle vi gärna se att det från dag ett finns möjlighet att göra detta byte och att det inte är några stängda fönster. Vi tycker också att den som har fått avslag ska ha möjlighet att göra detta spårbyte.
Framför allt ska det vara möjligt att göra denna ansökan härifrån så att man inte behöver lämna Sverige för en osäker resa hem, om den ens går att göra, för att göra en ansökan där. Är Gustav Fridolin i detta arbete beredd att se över denna reform?
Annika Qarlsson (C):
Jag och Gustav Fridolin satt i en tvärpolitisk grupp under vår första mandatperiod här i riksdagen. Där arbetade man för en human asylpolitik. I dagsläget har många som har befunnit sig väldigt länge i Sverige hört av sig till mig. De har fått avslag på sina asylansökningar, och de har under resans gång hunnit etablera sig i Sverige - startat företag, driver företag och äger fastigheter - men de får nu inte möjlighet att göra ett spårbyte.
Hur ser ministern på detta?
Annika Qarlsson (C):
Min fråga är till finansminister Magdalena Andersson. Den senaste tiden har vi kunnat läsa Riksrevisionens rapport och granskning. Vi har även hört från Finanspolitiska rådet att man starkt kritiserar regeringens ekonomiska politik. Magdalena Andersson har i praktiken övergett såväl överskottsmålet som principen att man ska finansiera nya utgifter krona för krona. Det är allvarligt och riskerar förtroendet för svensk ekonomi. För att göra illa värre misslyckas regeringen med jobbpolitiken.
Prognoserna i budgeten ger vid handen att arbetslösheten kommer att öka samtidigt som sysselsättningsgraden minskar fram till 2020. Med regeringens politik får vi tomma lador men fulla arbetsförmedlingskontor. Det var länge sedan någon trodde på regeringens jobbmål om EU:s lägsta arbetslöshet. Nu tvivlar allt fler på regeringens grundläggande ekonomiska politik. När kommer regeringen att börja lyssna på sina egna expertmyndigheter?
Annika Qarlsson (C):
Jag kan konstatera att jag inte kan tacka för svaret. Jag fick nämligen inte svar på min fråga. Min fråga rörde den kritik som har kommit från Finanspolitiska rådet när det gäller den politik som Magdalena Andersson för - det handlar inte om vad Alliansen förde för politik. Det kom kritik häromveckan där man tydligt pekar på att det finns brister. Man oroar sig över den situation som är, hur mycket finansministern än slår sig för bröstet.
I prognosen skissar man dessutom på en högre arbetslöshet. Tillsammans blir det bekymmersamt. Min fråga är fortfarande: När tänker regeringen lyssna på sin expertmyndighet?
Annika Qarlsson (C):
Jag ställer min fråga till statsrådet Ardalan Shekarabi. Som vi hörde i ett tidigare svar här heter det inte att man är för ett förbud mot vinster i välfärden. Nu heter det rätt resursanvändning. Det är nya ord men samma effekt, och det är det värsta. Det här handlar om att se vad man skapar för förutsättningar för de företag som finns inom vård, skola och omsorg och som levererar kvalitet.
Om de inte gör det väljer inte personer att gå tillbaka till dem. Samma sak skulle ske om man hade samma regler eller begränsningar beträffande bygg och anläggning eller läkemedel. Väldigt många skulle försvinna därifrån ifall man inte hade möjlighet att driva företag fullt ut. Det som är lite skrämmande är att man försöker fila av argumenten men lik förbannat är kvar i samma sak.
Vill statsrådet att många företag som levererar bra kvalitet ska sluta inom den här verksamheten?