Jens Holm (V):
Vi diskuterar nu ärendet MJU13 Fiskeripolitik. Man får nog erkänna att det är ett förhållandevis litet ärende på 24 sidor och med tre reservationer. Det finns egentligen inga större politiska motsättningar förutom några som jag ska försöka belysa. Så här blir det när vi har en politik som till så gott som 99 procent styrs av EU.
Då blir det mycket svårt för oss folkvalda i den här kammaren att formulera konkreta förslag på hur vi ska få en bättre fiskeripolitik, hur fisket ska bli mer hållbart och så vidare. Det handlar om kvoter, fiskeriförvaltning, subventioner och avtal med andra länder. Allt detta styrs i dag från Bryssel.
Hur fungerar det då när fiskeripolitiken styrs av EU? Ja, inte särskilt väl, skulle jag vilja säga. Ungefär 80 procent av världens bestånd av fisk är i dag på gränsen till utfiskat, och Europa är inget undantag.
Det är en av orsakerna till att EU försöker sluta fiskeriavtal med länder i Afrika, Indiska oceanen och så vidare för att få fiska upp deras fisk. Här i Europa har vi redan fiskat upp fisken. För några månader sedan gjorde tidningen Sveriges Natur en jämförelse mellan den norska fiskeripolitiken och EU:s fiskeripolitik.
Norge har lyckats mycket bättre med sin fiskeförvaltning än vad EU har gjort. Det tycker jag borde stämma till en smula eftertanke. En av de stora reformerna från Bryssel är förslaget om överförbara fiskerättigheter.
Det handlar om att en fiskare ska kunna sälja sina fiskerättigheter till andra fiskare. Det kan verka ganska bra på papperet, men jag vill varna för att man utvecklar en marknad kring rätten att fiska. Jag är rädd för att det kommer att bli de stora fiskeribolagen som kommer att tjäna på det här.
Det småskaliga, kustnära fisket kommer inte att vinna på att man har överförbara fiskerättigheter. Jag tycker att vi kan dra en parallell till ett annat handelssystem med någonting som vi måste begränsa, nämligen handelssystemet med koldioxid. Det heter EU ETS. I dag har det så gott som kollapsat.
En utsläppsrätt för 1 ton koldioxid i EU kostar i dag 25 kronor. I Sverige kostar det mer än 1 000 kronor att släppa ut koldioxid. Jag är rädd för att vi kommer att hamna ungefär där om vi öppnar en marknad för fiskerättigheter även i Sverige. Det oroar mig väldigt mycket att regeringen har sagt att man vill införa det här i Sverige med benäget stöd av Sverigedemokraterna.
Just nu diskuterar fiskeriministrarna i EU hur man ska kunna reformera fisket. Jag tycker inte att det ser särskilt bra ut hittills, men vi har sett en del positiva exempel. Jag tycker också att vi i den här kammaren har lyckats pressa vår fiskeriminister Eskil Erlandsson framåt åt ett lite mer progressivt håll.
Jag hoppas verkligen att EU kommer att ta steg i rätt riktning, men som jag sade har vi inte sett så mycket positivt hittills. Jag skulle också vilja säga något om reservation 1. Den handlar om att alla fångster ska landas och att vi ska få någon form av utkastförbud för bifångster.
Om vi bifaller reservation 1 och får ett utkastförbud sätter vi mer press på fisket. Man ska vara mer selektiv och mer omsorgsfull om den fisk man fiskar upp. Vi får bättre kontroll över den fisk som landas, och vi kan få ett stopp för det här slöseriet.
Som det ser ut i dag i EU är det nästan hälften av all fisk som tas upp i fiskebåten som kastas tillbaka ut i havet igen. Så gott som alla de fiskarna kan inte överleva, utan de dör. Jag såg uppgifter om att endast i Nordsjön är det varje år 800 000 ton fisk som kastas tillbaka. Det är oacceptabelt.
Det är därför som vi behöver ett utkastförbud. Jag vill också ta upp frågan om vattenbruk. Det finns en reservation i det här betänkandet om vattenbruk. Det finns också en relativt utförlig text om detta i själva betänkandet.
Jag är mycket orolig för att vi ska hämta upp vår fisk från fiskodlingar nu när en stor del av våra fiskevatten är utfiskade.
Om Sverige slår in på en väg med storskalig fiskodling kommer det att leda till att vi använder spannmål, nermalda djurrester, andra fiskar och fiskmjöl för att föda fiskar i fiskodlingar så att de ska växa snabbt. Vad vinner vi på det? I Norge har de satsat stort på detta, men det finns en betydande skillnad mellan Norge och Sverige. I Norge har de Atlanten.
Det gör inte så mycket om det sipprar ut fiskar från deras fiskodlingar eller om det läcker ut en massa näringsämnen, till exempel kväve och fosfor, från fiskodlingarna. Det leder inte till någon större övergödning av Atlanten eftersom det är ett enormt hav. I Sverige har vi ett mycket begränsat hav, Östersjön.
Skulle vi satsa på storskaliga fiskodlingar här är jag helt övertygad om att det bara skulle spä på övergödningen. Jag är också oroad över att den svenska regeringen har förstärkt medfinansieringen i fiskeriprogrammet för just vattenbruk och fiskodlingar. Det innebär att Sverige är med och ökar subventionerna till den här verksamheten. Det är helt fel väg att gå.
Jag vill dock nämna ett undantag, och det är musselodlingarna, som inte har de negativa effekter som de storskaliga fiskodlingarna har. Tvärtom kan musselodlingar ha en positiv effekt vad gäller övergödningen och bidra till att rena havet.
Avslutningsvis skulle jag vilja säga att det var bra att Kew Nordqvist från Miljöpartiet tog upp fiskeriavtalen med utvecklingsländerna. Men jag är lite oroad över Miljöpartiets hållning i den frågan. Tidigare har Miljöpartiet mer konsekvent varit motståndare till dessa fiskeriavtal.
Vi från Vänsterpartiet har sagt att det är en kolonial rest, något som EU stöder för att kunna fiska i de före detta koloniernas fiskevatten. Kew Nordqvist frågade vad alternativet till sådana fiskeriavtal skulle vara.
Alternativet skulle självklart vara att vi tar de pengar som EU i dag använder till de fiskeriavtalen och utvecklar dem till ett bistånd för berörda länder - för Kap Verde, för Madagaskar, för Mauretanien - så att de kan utveckla ett lokalt hållbart fiske där de landar och förädlar sin egen fisk. Det skulle leda till lokala arbetstillfällen. Det skulle leda till att de på ett bättre sätt kunde försörja sig själva.
Det är självfallet alternativet, och jag skulle önska att fler partier i riksdagen sade det klart och tydligt. Det är det alternativ vi vill ha.