Annika Lillemets (MP):
Jag minns 70-talet, när jag var barn. Jag gick i den kommunala musikskolan. Vi spelade blockflöjt i lite fler stämmor än vad som var avsett, men våra släktingar tindrade med ögonen och lyssnade ändå. Vi hade inte mycket pengar i min familj, men det var inte något problem. Vi fick vara med i alla fall och spela blockflöjt, piano, gitarr och allt vad det var.
Sedan dess har avgifterna höjts, eller införts, i många kommuner. Det har medfört att stora grupper barn och unga stängs ute från den möjlighet som jag hade som barn. Det är synd, och det vill vi ändra på. Det har hänt en del annat också sedan 70-talet, då jag var liten. Kulturskolan har tillkommit så att barn kan utöva andra konstformer än musik, såsom dans, bild och liknande.
Det är mycket bra. Men det ska inte vara tjockleken på föräldrarnas plånbok som styr. Barn och unga ska ha möjlighet att utöva kultur utan att bli utpekade och stigmatiserade. Vi miljöpartister och socialdemokrater i samarbetsregeringen ville ta ett rejält steg med den budgetproposition vi lade fram i höstas.
Tyvärr blev den nedröstad av de borgerliga partierna och Sverigedemokraterna. Vi ville satsa 400 miljoner kronor för att bland annat möjliggöra sänkta taxor och skapa mer likvärdiga villkor för barn och ungdomar i form av tillgång till kultur och kulturutövande. Det ville vi satsa på kultur- och musikskolan.
Tyvärr blev det inte av i höstas, men jag hoppas att det blir av i framtiden. Jag är glad och stolt över att vår regering avser att ta fram en nationell strategi för kultur- och musikskolan, detta med tanke på hur viktig den är. Som grön ser jag vilken oas kultur- och musikskolan är i denna kommersialismens andliga öken.
Man får skapa själv, inte bara passivt konsumera. I den kommunala kultur- och musikskolan är man inte kund och konsument. Den utvecklar hela människan, för människan är mer än bara kund och konsument.
Det ger utbildning och utveckling och handlar om mer än att bara bli anställbar och vara en nyttig kugge i produktions- och konsumtionsmaskineriet. Det här ska man inte underskatta. Det blir allt viktigare i vår tid, när kommersialismen breder ut sig över fler och fler områden i samhället, inte minst inom kulturen. Herr talman!
Det handlar om både bredd och spets i kultur- och musikskolan. Det var många som var som jag; jag blev tyvärr aldrig så duktig på vare sig blockflöjt eller någonting annat i musiken. Men jag hade roligt, och det hade många med mig. Sedan fanns det andra som verkligen hade talang, men kanske inte hade rika föräldrar. Vissa hade kanske musikaliska föräldrar som kom på att det vore lämpligt att erbjuda sina barn att gå i en musik- eller kulturskola.
Om dessa talanger får pröva kan de verkligen utvecklas och bli allt det de har potential att bli. Som Ida Karkiainen nämnde har väldigt många artister i Sverige blivit kända och berömda.
Svensk musik har faktiskt också blivit en stor exportindustri, i mångt och mycket tack vare den möjlighet som har funnits för alla att gå i kommunal musikskola.
Det har inte bara genererat glädje för dem som utövar musiken och dem som får njuta av den, utan även gett exportinkomster och en väldig massa jobb. Jag vill återigen säga hur glad jag är över att det ska tas fram en nationell strategi för denna viktiga verksamhet: kultur- och musikskolorna.
Jag vill också säga att detta absolut inte är dunkelt eller otydligt. Som sagts här är det helt klart att regeringen kort och gott vill satsa på att fler ska få möjlighet att vara med i den här verksamheten. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationen.