KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulf Nilsson (FP):
Nils-Erik Söderqvist sade att han var rädd för att vingklippa strukturen i lärarutbildningen. För mig är det ett märkligt påstående därför att det nästan inte finns någon struktur i lärarutbildningen. Den utvärdering som kom från Högskoleverket förra året var bland den mest negativa Högskoleverket någonsin har lämnat sedan de började med utvärderingar av en akademisk utbildning.
De ifrågasatte till och med examensrättigheterna på ett stort antal lärarutbildningar. Det var låg studietakt, låg akademisk nivå. Det allmänna utbildningsområdet var en av de saker som man var mest kritisk till. Man ansåg bland annat att studenterna ägnade, jämfört med till exempel studenter på Tekniska högskolan, väldigt lite effektiv tid till studier.
Det är just det allmänna utbildningsområdet som studenterna själva är väldigt kritiska till. En annan kritikpunkt var att det inte finns någon progression i utbildningen. Man plockar olika kurser här och där, och så sitter det blandat studenter som har förkunskaper i den kurs de går med andra som inte har några förkunskaper alls. Det är väldigt svårt. Jag ska ställa två väldigt konkreta frågor eftersom vi inte hinner med en allmän diskussion.
En kritik som Högskoleverket kom med gällde detta att lärare för de yngre barnen inte får lära sig någonting om läs- och skrivutveckling och att lärarstudenterna inte får någon kunskap om prov och betygssättning. Tycker Nils-Erik Söderqvist att den lilla förändring som regeringen har gjort - och det är min konkreta fråga - är tillräcklig?
Man har skrivit en liten mening om att lärare för de yngre barnen behöver kunskaper om läs- och skrivinlärning. Det säger ingenting om det räcker med en fempoängskurs i läs- och skrivinlärning eller om man verkligen ska bli specialist på det som lärare för de mindre barnen. Tycker Nils-Erik Söderqvist att de små blygsamma formuleringarna är tillräckliga för att garantera att vi får lärare med rätt kunskaper för sitt stadium?
Ulf Nilsson (FP):
Jag talade så sent som för en vecka sedan med en lärarstudent som har tänkt sig att bli förskollärare. Hennes uppfattning om det allmänna utbildningsområdet var att det till 70-80 % handlade om sådant som inte hade med hennes tänkta framtid att göra. Det är naturligtvis så när man, mer eller mindre gemensamt, ska ägna tre terminer åt ämnen för lärare med helt olika inriktning. Framför allt vill jag återgå till Högskoleverket.
Det var inte deras sak att avgöra om riksdagen hade fattat ett politiskt riktigt beslut eller inte. De skulle utvärdera den akademiska nivån, och den var så dålig att de övervägde att dra in examensrättigheter. De sade att de hade gjort det om inte Sverige hade haft ett så stort behov av lärare. Det var en väldigt stark kritik.
Jag vill återgå till förändringen i examensordningen där det finns en mening om att det ska finnas kunskaper om läs- och skrivinlärning. Lärarna ska också få kunskaper om hur man sätter betyg och konstruerar prov. Tidigare har det alltså inte funnits något som helst krav på detta, och det är rätt fantastiskt om vi tänker efter.
Nils-Erik Söderqvist har varit med om att genomföra en lärarutbildning där det inte finns något krav på att lärare som undervisar barn i lägre åldrar ska ha någon kunskap om läs- och skrivutveckling. Nu har den här meningen kommit till, och det räcker alltså. För att tillfredsställa det skulle det räcka med en fjärdedels termins studier, 5 poäng, i läs- och skrivinlärning eller en fjärdedels termins kunskaper om hur man sätter betyg - detta viktiga område.
Min fråga blir därför igen: Tycker Nils-Erik Söderqvist att det i dag är tillräckligt starka krav på vad lärarna ska kunna om läs- och skrivutveckling och om betygssättning?
Ulf Nilsson (FP):
Utbildningsministern sade att jag hävdade att kunskaperna var sämre än när jag var ung. Jag tackar för komplimangen, därför att min fråga handlade om att fler studenter är oförberedda i dag än för fem-tio år sedan. Jag talar inte alls om något slags bakåtperspektiv. Jag talar inte heller om att ungdomar generellt sett kan mindre i dag än de kunde för fem-tio år sedan. Det jag talar om är att det är ett problem att högskolan tvingas ta emot fler studenter som är dåligt förberedda.
Vi ska inte blanda ihop korten och säga att vi diskuterar någon slags allmän ungdomsnivå. Men högskolan tvingas ta emot fler studenter som är dåligt ämnesförberedda i de ämnen de läser. Skillnaden mellan utbildningsministern och mig när vi talar om gymnasieskolan är, som har framgått många gånger, att vi vill ge ungdomarna en möjlighet att skaffa sig en bra utbildning som stämmer mer med deras inriktning. Det är ett problem.
Det handlar inte om att man ska läsa mer utan om att man bara värderar teoretiska kunskaper i gymnasieskolan från Socialdemokraternas sida. Det är ett problem att yrkesutbildningarna har akademiserats samtidigt som man har tvingats tunna ut de teoretiska utbildningarna för att så många i så stor utsträckning ska läsa samma saker.
När det gäller högskolan är det ett problem att utbyggnaden har skett utan att den har följts åt av tillräckliga resurser. Jag vet att utbildningsministern säger att det inte stämmer. Men han är snart ensam om att säga det. Högskoleverket säger i sin årsrapport att resurserna till grundutbildningen har minskat i reala tal.
Sacos Kunskapens läge , som kom i julas, säger att resurserna har minskat med 20 %, att det bara är Tjeckien, Polen och Slovakien som minskar resurserna till högre utbildning lika mycket som Sverige. Det är ett problem, och jag säger fortfarande: Stanna nu utbyggnaden av nya platser och se till att de som kommer in, särskilt de nya grupper som kommer in, får en utbildning med riktigt god kvalitet, med tid för lärarstöd och handledning. Det har minskat i dag.
Ulf Nilsson (FP):
Alliansen har inte lagt fram någon gemensam budget än, men vi har väldigt många gemensamma punkter som vi går fram med. Vi kommer att diskutera den gemensamma budgeten till hösten, och man ser en väldigt tydlig gemensam linje när det gäller prioriteringar. När det gäller satsningar på skola och lärarutbildning kan jag bara nämna att Folkpartiet i sin budget lägger 1 miljard kronor om året på kvalitetshöjande åtgärder i högskolan.
Det innebär alltså fler lärare, fler undervisningstimmar, fler möjligheter att handleda studenter, även lärarstudenter. Vi lägger också 1 miljard om året på fortbildning och vidareutbildning av lärare i gymnasieskolan, grundskolan och förskolan. Vi tycker att det är viktigt att satsa på att höja lärarkompetensen. Jag skulle nästan vilja upprepa frågan om jag kan få en kommentar till Riksrevisionens kritik.
Jag ska försöka dra ned den så att den blir ännu mer begränsad. Vi i Folkpartiet tycker ju att det behövs en omskrivning av lagen så att det blir tydligt att man är skyldig att anställa behöriga lärare. Naturligtvis får man anställa korttidsvikarier och så vidare. Men vi vill ha en tydlig skrivning om att endast behöriga lärare får tillsvidareanställas. Där säger ju Riksrevisionen att det är otydligt.
En mycket konkret fråga: Tycker statsrådet att det är dags att eventuellt arbeta om lagen så att den blir tydligare? Med tanke på till exempel lärarstudenterna i Kristianstad som nu inte får lära sig engelska fast de ska undervisa i ämnet, tycker vi precis som Riksrevisionen att det behövs mycket tydligare beskrivningar av vilka kunskapsområden lärarstudenterna ska läsa obligatoriskt.
Anser statsrådet att det behövs ytterligare skärpningar, förutom den begränsade skärpning som regeringen har gjort, för att förtydliga vilka kunskapsområden lärarstudenterna ska studera? Jag har alltså två frågor inför avslutningsinlägget: Behöver vi en tydligare skollag? Behöver vi en tydligare precisering av vad lärarstudenterna ska studera?
Ulf Nilsson (FP):
Frågan om mobiltelefoner som egentligen är självklar vållade ju en väldig debatt i valrörelsen för fyra år sedan. Då framställdes vi i Folkpartiet som reaktionära därför att vi sade att lärarna skulle ha tydlig rätt att beslagta mobiltelefoner om elever vägrade att stänga av dem. Det är glädjande att skolministern nu efter fyra år kan tänka sig att föreslå något sådant. Men det har inte kommit något sådant förslag.
Vi ska naturligtvis inte ha samma befogenheter som vi hade för 50 år sedan, men vi ska ha befogenheter. I dag har man till exempel möjlighet att utvisa en elev från resten av lektionen.
Det vore naturligt att läraren eller skolan skulle kunna fatta beslut om att eleven under tillsyn, som jag sade i mitt anförande, ska vistas någon annanstans under hela skoldagen eller under en vecka eller, i extrema fall, avstängas från undervisningen under en kortare period. Det är borttaget. Eleven ska naturligtvis då också tas om hand.
Många kommuner har väldigt fina verksamheter - de kallades förr för skoldaghem - för väldigt utåtriktade elever som behöver stöd i mindre grupp. Problemet är att lagen är oklar när det gäller om man får placera en elev där mot hans vilja och mot föräldrarnas vilja. Har en lärare rätt att ta mobiltelefonen med våld? Jag menar då inte våld i betydelsen att man slår eleven.
Har man rätt att ta telefonen från eleven trots att han inte går med på det? Det finns många sådana frågor där exempelvis den finska skollagen är tydlig. Jag vill verkligen bestämt säga att mitt och Folkpartiets engagemang för ordning och arbetsro i skolan inte har någonting att göra med att vi ska komma tillbaka till en auktoritär skola. Det är i en skola där det råder trygghet och arbetsro som vi kan ha en öppen och fri diskussion och där eleverna vågar säga fritt vad de tycker.
Det är en sådan skola jag vill ha med öppna frimodiga elever. Det enda förslaget till förändring och tydliggörande är alltså detta som så småningom kan komma om beslagtagande av mobiltelefon. Annars tycker skolministern att det är okej som det är.
Ulf Nilsson (FP):
Det sista är ju inte alls sant. Om vi räknar på tre år, som regeringen också brukar lägga budgetar på, lägger alliansen 1 miljard mer än regeringen på forskning. Vi har också sagt att vi inte vill använda 50-procentsmålet. Det är dags att sätta stopp för den ofinansierade utbyggnaden av högskolan. Det verkar ligga i tiden eftersom antalet sökande till högskolan minskar drastiskt.
Vi vill höja ersättningen per student i högskolan, så att det blir fler lärare, fler undervisningstimmar och färre studenter per lärare. Utbildningsministern säger att vi vill ha tillbaka en gammal lärarutbildning. Det är enkelt att komma med ett sådant påstående, och man kan säga samma sak om utbildningsministern, som nu backar och vill införa mer av obligatoriska kurser i utbildningen.
Det är inte alltid sämre att göra något som fungerade hyfsat för några år sedan. Utbildningsministern erkänner ju själv att det behövs fler obligatoriska kurser. Alliansen har glädjande nog, i motsats till vad utbildningsministern säger, kommit överens om att det behövs en utredning om en ny lärarutbildning.
Man är också överens om att den nya utbildningen ska bli mer relevant med hänsyn till vilken ålder och vilket stadium läraren utbildar sig för. Det står i alliansdokumentet. Det är precis den inriktning som jag har redovisat här. Sedan kan vi inom alliansen lämna konkreta förslag i lite olika riktningar för hur detta ska se ut. Vi har profilerat oss genom att säga att det ska vara en kraftig satsning på ämneskunskaper och specialkunskaper.
Detta är helt i linje med vad alliansen vill. Om utbildningsministern läser alliansdokumentet så ser han att vi vill ha en förnyad lärarutbildning, en mer relevant utbildning i förhållande till ålder, stadium och ämne.
Ulf Nilsson (FP):
Jag ska inte gå in i den här debatten i detalj, men eftersom jag tillhör undertecknarna till den artikel som skolministern refererar till skulle jag bara vilja kommentera och klargöra inställningarna. Vi fick faktiskt frågor om det.
När vi röstade i riksdagen om etableringsfrihet för friskolor gjorde vi det bland annat av det skälet att det blev en tydligare koppling till skollag och läroplan.
Det är alltså fullt möjligt för en kommunal huvudman och för en kommunal skolnämnd i dag att säga nej om det är uppenbart att den nya friskolan inte arbetar i enlighet med läroplan och skollag och inte heller står öppen för alla. Min bestämda uppfattning är att all undervisning ska bygga på vetenskap och beprövad erfarenhet.
Det är också Folkpartiets uppfattning.
Vi vill och tycker fortfarande, och deklarerade det i DN Debatt, att vi vill arbeta för tydligare regler som gör att grundande av en skola ska kunna stoppas i förväg om värderingarna inte stämmer med våra allmänna värderingar om demokrati och jämställdhet och om det gäller grundande av en skola där man inte tänker skilja på tro och vetande.
Däremot är vi öppna för, och har alltid varit öppna för, att man ska kunna jämka timplanen i vissa ämnen, även i religion, att man ska kunna erbjuda frivilliga morgonböner och så vidare. Folkpartiets linje är alltså klar. Ana Maria Narti har talat om den ateistiska intoleransen, och jag säger att vår inställning är klar.
Skolor som bygger på en värdering att man ensidigt ska undervisa i en viss trosuppfattning eller världsuppfattning behöver vi tydligare regler för än i dag för att kunna stoppa dem i förväg. Det var det vi uttryckte i artikeln. Däremot har vi aldrig sagt att vi vill ha ett definitivt stopp för konfessionella friskolor. Men reglerna behöver bli bättre, det instämmer jag i.
Ulf Nilsson (FP):
Jag ser inte riktigt motsättningen som skolministern talar om. Vi kanske uttrycker oss på olika sätt eftersom vi är individer. Men för mig är det helt klart att man inte automatiskt ska kunna förbjuda en skola på grund av huvudmannaskap. Däremot ska man kunna stoppa en skola eller inte godkänna en skola om huvudmannen uttrycker uppenbara intoleranta värderingar och kan misstänkas medvetet inte följa läroplanen, oavsett om det är en konfessionell huvudman eller om det är någon annan huvudman.
Det är därför som vi i Folkpartiet kommer att fortsätta driva, även i en framtida borgerlig regering, att regelverket ska ses över. Vi i oppositionen röstade ju tillsammans med Miljöpartiet igenom en annan skärpning, nämligen att Skolverket ska få rätt att utfärda ett föreläggande som kan åtföljas av böter gentemot både kommunala skolor och friskolor.
Så det var en hel del som beslutades den där eftermiddagen när Miljöpartiet och de borgerliga röstade igenom ett antal beslut om fristående skolor.
Ulf Nilsson (FP):
Jag vill tacka skolminister Baylan för svaret. Skolministern håller med mig i sitt svar om att goda språkkunskaper är viktigt för, som han uttrycker det, arbete, studier, turism och handel. Det är bra att vi har samma grundinställning där.
Men tyvärr kunde jag inte uppfatta ett enda förslag för att stärka språkens ställning i skolan, i varje fall inte något tydligt förslag. Bakgrunden till min interpellation är att vi har fått många rapporter om att andra språk än engelska är på väg att försvinna i Sverige.
Just när vi nåtts av de rapporterna har regeringen bestämt att avskaffa samhällsvetenskapsprogrammets språkliga inriktning och samtidigt minska de obligatoriska tillvalen av språk från 400 till 200 gymnasiepoäng. Själv är jag övertygad om att ett litet land som Sverige behöver väldigt många som kan andra främmande språk än engelska.
Sverige har till exempel mycket kontakt med Tyskland. Många företag har direktkontakt med tyska företag, och ändå är tyskan på väg att försvinna på gymnasiet. Tyskland är ju helt enkelt den viktigaste handelspartnern för Sverige i dag. Likadant är det till exempel i ett land som Nederländerna. Hollands exportråd beräknar att landet förlorar ca 7 miljarder euro om året på att man inte begriper tyska i olika affärskontakter.
Det skulle vara intressant att göra liknande beräkningar för Sverige. Jag kan inte gå i god för att de är korrekta, men det är ändå intressant att frågan tas upp.
Det är naturligtvis viktigt att många svenskar kan andra europeiska språk, men det är också viktigt att många svenskar kan språk från andra världsdelar. Alltfler drömmer om ett rörligt arbetsliv med studier och arbete i andra länder. Samtidigt ger inte skolan en grund i form av en omfattande språkundervisning.
Vi kan också se en tendens till att utbytesstudenter till andra länder än engelskspråkiga minskar. Det beslut som regeringen har fattat innebär ju att samhällsvetenskapsprogrammets språkliga del slås ihop med kulturinriktningen; två inriktningar blir en gemensam inriktning. Med tanke på att betyg i lätta ämnen fortfarande väger lika tungt som betyg i svåra ämnen är det inte så svårt att förstå varför många elever inte kommer att välja språk som tillval. De riskerar då att få svårare att ta sig in på högskolan.
I regeringens proposition om språkpolitiken, som skolministern refererade till, skrev man en hel del om att språkens roll i svensk utbildning bör stärkas. Av detta stolta uttalande blev det ingenting, även om ministern hänvisade till det i sitt svar. I stället blir det nu tvärtom: en försvagning av språkens ställning.
Visst är det sant att många elever erbjuds att läsa språk i gymnasieskolan. Det håller jag med om. Men jag tycker att man borde tänka igenom vad som ska vara obligatoriskt på studieförberedande program.
Jag är helt övertygad om att det är rätt att sätta ribban högt, högre än i dag, på gymnasieutbildningar som ska vara högskoleförberedande. Om skolministern nu håller med om att språk är viktigt, vilka förslag har han för att fler ska läsa språk?
Något konkret förslag på hur vi ska få svenska gymnasieungdomar att läsa språk finns inte i interpellationssvaret.
Ulf Nilsson (FP):
Valfriheten är viktigast i det avseendet att man får välja en utbildning som gör en bra förberedd att gå vidare. Skolministern sade att vi tycker att man på vissa program inte ens ska lära sig engelska. Så är det inte alls. Men vi tycker att man ska kunna ha andra kursplaner i engelska. Jag tycker att man ska kunna ha andra kursplaner i svenska. Det är inte alla som går fordonsprogrammet som vill läsa till exempel litteraturhistoria i den utsträckning som gäller i kärnämnet svenska. Däremot behöver alla läsa svenska, och alla behöver läsa böcker.
Det är alltså i fråga om det orealistiska målet att alla ska läsa för att bli högskolebehöriga som vi skiljer oss åt. Det är också det målet som slår ut så väldigt många från yrkesprogrammen. I propositionen om att stärka förkunskaperna handlade det om, som skolministern säger, regeringens bedömning. Det ordet betyder inte att det är ett förslag till riksdagen. Utan regeringen bedömer detta och antyder att man tänker gå vidare. Vi skärpte detta så att det blev ett uppdrag till regeringen att sätta i gång detta arbete.
Vi skärpte det också genom att det skulle införas även områdesbehörigheter. Man ska tala om vilka ämnen som ska vara nödvändiga för att man ska läsa inom ett visst kunskapsområde på högskolan. Men regeringen hade alltså inget skarpt förslag om meritämnen i detta.
Men hur som helst så är det rätt ointressant historiskt eftersom vi nu tycks vara överens om att vi ska införa detta. Det är mycket bra, och jag hoppas att det också blir bra. Jag tycker inte att dagens situation är bra. Jag skulle vilja ha ett humanistiskt program, och jag skulle vilja ha fler obligatoriska språk i skolan. Vi har en mängd karaktärsämnen som vi tycker är viktiga på många program men som många elever inte skulle vilja läsa om de inte var obligatoriska. Tyvärr är vi människor så.
Jag har själv läst saker som jag förmodligen hade hoppat över om jag inte hade varit tvungen att läsa dem. Om man tycker att det är viktigt med språk måste det finnas fler obligatoriska kurser i språk i gymnasieskolan. Det blir nämligen ingen förändring bara därför att skolministern vill och tycker någonting, utan det måste komma någonting konkret.
Ulf Nilsson (FP):
Jag får tacka för den informationen. Det är väldigt glädjande att kulturministern säger att även frågan om finansiering och delat huvudmannaskap kan komma att diskuteras i departementets utredningsarbete i framtiden. Det är det mest positiva svar jag har fått hittills. Jag har skrivit några motioner och haft några interpellationsdebatter tidigare om detta museum, så det är mycket glädjande.
Jag vill passa på tillfället att säga att det finns mycket positivt i regeringens kulturbudget. Det är bland annat ökat stöd till ett antal statliga museer, och det tycker jag är bra. Bland det roligaste man kan göra med sina barn och barnbarn är att gå på ett fint och levande museum. Jag vill ändå skicka med en tanke som representant för landsorten, som det hette förr i världen i Stockholm, att man inte får glömma bort museikulturen ute i landet.
De flesta statliga museer ligger ändå i Stockholm. Det verkar som att ministern, jag och flera här är överens om att det är viktigt med kontakt med historien. En människa utan någon kunskap om historien lever som en människa utan minne.
Därför tror jag att både kulturministern och jag är överens om att kulturarvet i Skåne inte ska bli liggande kvar i jorden och det ska inte, i varje fall som helhet, fraktas till magasin någon annanstans i Sverige. Jag vill tacka för en trevlig och intressant debatt. Jag uppfattar att ministern är intresserad av frågorna och ser fram emot att hon tar dem med sig och att det blir ett fortsatt arbete med dessa viktiga frågor.
Ulf Nilsson (FP):
Det sista som Bodil Ceballos sade är helt riktigt. Jag sade också i min inledning att vi har både utvandring och inflyttning och att det är positivt med människor som rör sig över gränserna. Jag tillhör inte dem som utmålar det som något otroligt hot att det kommer människor hit till Sverige eller till Europa. Tvärtom är det bara bra. Det ska ske under ordnade former och under former som innebär anständiga förhållanden för dem som kommer och att de får möjlighet att komma in i samhället.
Jag använder inte flyktingströmmarna för att skrämmas, som en del kanske gör på olika håll i Sverige. Det gör nog ingen i riksdagen. När det gäller diskussionen om EU förstod jag inte riktigt svaret. Bodil Ceballos menade att det på något sätt skulle bli sämre för flyktingarna om vi fick en gemensam flyktingpolitik, samtidigt som hon säger att det är många EU-länder i dag som nästan inte tar emot några flyktingar alls.
Hur länge ska vi på ett anständigt sätt kunna möta den stora flyktingström som finns om det bara är Sverige och några få länder till som tar emot ett anständigt antal flyktingar? Då blir det alldeles för många som inte får det skydd vi anser att de skulle behöva. För mig är det självklart att vi delar på ansvaret.
Utgångspunkten är, som Sveriges riksdag har slagit fast, att vi väntar oss att det totala antalet flyktingar till Europa ska öka om vi delar på ansvaret. Jag förstod inte riktigt logiken i Bodil Ceballos resonemang. Det måste vara bättre om Europa kan ta emot fler flyktingar, och det kan man om vi får ett organiserat samarbete där vi också solidariskt fördelar ansvaret.
Ulf Nilsson (FP):
Både när det gäller dem som har kommit med båtar till Spanien och när det gäller dem som lever som så kallat gömda i Sverige är det naturligtvis väldigt förenklat att säga att alla har flyktingskäl. När det gäller dem som kommer till Spanien vet vi det inte eftersom många av dem inte har prövats. Vi har ju i Europa ett system där de som söker asyl prövas. Många har inte sökt asyl utan bara kommit dit och arbetar svart.
I Sverige har ärendena ändå prövats. Bodil Ceballos tillhör dem som har frågat varför en del av oss var med och diskuterade amnesti för några år sedan - inte precis före valet, men under 2005-2006 - men inte gör det nu. Man kan diskutera om det var bra eller inte, men då hade vi ohyggligt långa handläggningstider och en väldig massa människor gick runt i systemet.
Några av oss tänkte då att vi en gång, som en rent tillfällig åtgärd när vi går in i ett nytt system, skulle ge dessa människor en chans att få prövning. Med den tillfälliga lagen och prövningen blev det så att över hälften av de gömda flyktingar som hade barn fick uppehållstillstånd. Att nu, när människor har fått sin sak rättsligt prövad, utgå från att alla på något sätt är felaktigt behandlade kan inte vara rimligt.
Det är naturligtvis ofta många tragiska människoöden som man lätt engagerar sig i när man möter dem, men att utgå från att alla som lever här som så kallat gömda har råkat ut för rättsröta och fått sina ärenden felaktigt avgjorda är att förenkla saken. Så tror jag inte att det är.