Eskil Erlandsson (C):
Sven-Erik Österberg har frågat miljöministern om miljöministern avser att vidta några åtgärder för att lindra de problem som dagens fårägare har med de alltmer ökande rovdjursangreppen. Interpellationen har överlämnats till mig. I regeringen arbetar vi aktivt för att ha en levande landsbygd med ett blomstrande näringsliv. Detta inkluderar en levande fårnäring.
Samtidigt har vi mål att säkerställa livskraftiga rovdjursstammar i vårt land. Dessa två mål är dock inte motsättningar - en lönsam fårnäring och livskraftiga rovdjursstammar kan mycket väl förenas. Trots att antalet stora rovdjur har ökat i Sverige minskade antalet rovdjursdödade får med nära 50 procent mellan åren 2009 och 2010.
Procentsatsen indikerar två saker, nämligen att mellanårsvariationen beträffande antalet rovdjursangrepp är stor och att det inte finns någon trend av ökande angrepp generellt.
Vid en närmare granskning av viltskadestatistiken ter det sig i stället som att angreppen av lodjur, björn och kungsörn på får uppvisar en vikande trend. Antalet angrepp på tamdjur av varg har varit högt de år vargrevir etablerats i områden med täta tamdjursbesättningar där förebyggande åtgärder vidtagits i liten omfattning.
Utvecklingen av rovdjursskador stämmer därför inte med den bild som ges i frågeställningen även om det är en stor påfrestning för varje enskild individ som drabbas. Riksdagen har beslutat att Sverige ska ha livskraftiga rovdjursstammar och de ska tillåtas sprida sig till för dem naturliga utbredningsområden.
För att spridningen av rovdjur söderut ska kunna fortgå behöver arbetet med förebyggande åtgärder prioriteras även i områden som länge saknat förekomst av rovdjur. Regeringen har givit Naturvårdsverket i uppdrag att ta fram en vägledning för hur skador av rovdjur på tamdjur ska kunna förebyggas i områden med täta tamdjursbesättningar. Uppdraget redovisades i mars i år.
Rapporten innehåller ett antal förslag som jag kommer att titta närmare på. Det totala bidrag som har lämnats till enskilda för att uppföra rovdjursavvisande stängsel har legat stadigt runt 4 miljoner kronor om året alltsedan 2008. Från och med 2010 ändrades bidraget från att vara helt nationellt finansierat till att vara till hälften finansierat av EU.
Ändringen har alltså inte inneburit någon lägre nyttjandegrad. Tack vare att åtgärden överfördes till landsbygdsprogrammet finns ett större utrymme än tidigare för att ge bidrag till rovdjursavvisande stängsel i områden med rovdjur. Jag är medveten om att bidraget för att uppföra rovdjursavvisande stängsel är något lägre inom landsbygdsprogrammet än vad det nationella bidraget var.
Den saken uppvägs, enligt min uppfattning, av att fler djurhållare än tidigare kan erhålla bidraget och på så sätt ges möjlighet att skydda sina djur. När det gäller den tillåtna strömstyrkan i stängselaggregaten antogs, inom ramen för det europeiska standardiseringsarbetet, en standard för elektriska hushållsapparater och liknande bruksföremål, vilken även omfattar elstängsel.
I standarden rekommenderas ett energiuttag som ligger en bra bit under vad de svenska rovdjursavvisande stängslen innehåller. Standarden, vilken antogs under föregående år, är inte EU-rättsligt bindande.
Den har dock godkänts av det svenska standardiseringsorganet Svensk Elstandard, vilket gör att det behövs ett särskilt förtydligande om att de svenska rovsdjursavvisande elstängslen fortsatt kan sättas upp. Därtill ska detta anmälas och motiveras till Europeiska kommissionen eftersom det handlar om avvikande krav jämfört med en befintlig standard.
Vad som nu sker är att Elsäkerhetsverket tar fram föreskrifter som ska förtydliga att det är möjligt att släppa ut starkare elstängselaggregat på marknaden. Framtagandet av föreskrifter har gjorts i samråd med andra berörda myndigheter för att garantera att hänsyn tas till samtliga aspekter. Om någon vecka kommer föreskrifterna att lämnas över till kommissionen för att möjliggöra ett slutligt ikraftträdande till hösten.
Sven-Erik Österberg tar vidare upp frågan om ersättning för skadade och dödade får. Här vill jag tydliggöra att det inte finns någon enkel schablon som begränsar möjligheten till ersättning. I stället görs en noggrann bedömning av det enskilda djurets värde i enlighet med rekommendationer utfärdade av Viltskadecenter vid Sveriges lantbruksuniversitet.
Till exempel kan nämnas att ersättningen för en avelsbagge enligt rekommendationen bör vara 2 500 kronor eller mer om djuret efter värdering bedöms vara särskilt värdefullt. Djur som varit anslutna till Fårkontrollen, Krav Ekonomisk förening eller maedi-visna-programmet berättigar till ytterligare 250 kronor per åtgärd.
Dessutom rekommenderas djurhållaren vid större skador på fårbesättningar erhålla kompensation för eventuellt uteblivna miljöersättningar. Mot bakgrund av ovanstående är min uppfattning att befintligt ersättningssystem på ett rimligt sätt sörjer för att ekonomiskt kompensera fårägare som drabbats av skador orsakade av stora rovdjur.
Frågan om våra areella näringars möjligheter att samexistera med rovdjur är dock mycket viktig. Den pågående Rovdjursutredningen ska i sitt arbete med att föreslå målnivåer för rovdjuren beakta de socioekonomiska aspekterna. De ska vidare ge förslag till förvaltningsåtgärder avseende rovdjuren som bidrar till samexistens mellan människor och rovdjur.
Jag följer utredningens arbete noggrant och min hållning är tydlig. Vi ska ha en levande fårnäring i Sverige.