KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag vidhåller trots allt att jag är förvånad över interpellationen. Trots att det bara har gått ett och ett halvt år sedan den borgerliga regeringen tillträdde har det hänt mycket, inte minst när det gäller att stödja kulturen till barn och ungdomar. Det är en tydlig prioritering som redan nu har fått tydliga effekter i Kulturrådets anslagsgivning.
Det handlar om våra olika organisationer, fria grupper och scenkonstinstitutioner. Även de skrivningar som finns i regleringsbreven när det handlar om att lyfta fram barn och unga visar detta. Jag skulle kunna räkna upp mycket mer innan vi kommer in på en del av det kommunala. Vi nämnde fri entré i regleringsbreven.
Det gäller också stöd till de fria grupperna och Dans i skolan - ett program som utvecklas och blir alltmer populärt. Det handlar även om Skapande skola. Jag förstår inte hur det kommer sig att Nikos Papadopoulos skriver att detta inte har tagits emot väl och att det är ett fåtal skolor som skulle ha sökt. Det är ju i stort sett fler än hälften av landets kommuner som har sökt - dock inte så många friskolor som jag skulle ha önskat.
Men det här är första omgången, och det kommer en ny omgång i höst. Ja, jag har en betydligt ljusare bild än vad Nikos Papadopoulos har. I det brev som kom från Teaterförbundet påtalar man bland annat problemet med pensionerna, vilket vi är väl medvetna om och också påtalade under vår tid i opposition.
Vi har tillsatt en utredning, vilket regeringen fattade beslut om för ett par veckor sedan, som ska se över de här mycket svåra och komplexa tekniska frågorna till nästa år. Sedan ska förhoppningsvis en del av det här lösas. Det skedde inte under den förra regeringens tid, då det var ett lappande och lagande. Det är inte heller obekant för Nikos Papadopoulos.
I brevet från Teaterförbundet tar man också upp svårigheten för många skolor att ha råd att anlita kulturskapare och fria grupper, vilket nu underlättas i allra högsta grad av stödet till Skapande skola. Jag är övertygad om att det kommer att få en stor betydelse för möjligheten att ta del av kultur hos de elever, det vill säga i sjuan, åttan och nian, som kanske mest av alla efterfrågar det nu.
Det står väldigt tydligt i skollagen att barn och unga ska ha rätt till kulturupplevelser och till eget skapande. Därför är det ett stort bekymmer att det trots skrivningarna i skollagen ser så olika ut i landet.
Vi vet att flickor är mer missnöjda än pojkar, att barn och unga i glesbygd är mer missnöjda än de som bor i storstad och att de barn som har någon form av funktionshinder inte heller har tillgång till kultur på samma sätt som andra. Det finns alltid mycket att göra - visst är det så. Men jag tycker inte att Nikos Papadopoulos kan säga att regeringen har låga ambitioner eller att ingenting har hänt.
Tvärtom har det hänt väldigt mycket på ett och ett halvt år, och prioriteringen att stödja kultur till barn och unga är någonting som vi kommer att arbeta för under hela mandatperioden.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag börjar med den sista frågan. Ja, det är välkänt att många familjer har svårt att få ekonomin att gå ihop. Jag vet inte hur många gånger jag har sagt det i diskussioner med Nikos Papadopoulos och andra representanter för hans parti att det är därför som sänkta skatter är så viktigt.
Sverige har ju en av de högsta beskattningarna av låg- och medelinkomsttagare av alla länder, och då blir det ett problem att exempelvis få pengar över till en efterlängtad kurs för en ung person. Om man då tittar på hur det ser ut visar det sig att det är många borgerliga kommuner som verkligen satsar på att bygga ut musik- och kulturskolan.
Nacka är ett exempel, Simrishamn ett annat och Vara ett tredje. Jag vet också att Sollentuna kommun satsar på ett stort ungdomshus. Nog sker det väldigt mycket. Mindre anslag, säger Nikos Papadopoulos. Nej, det har inte blivit mindre anslag.
Däremot måste det naturligtvis stå Kulturrådet fritt att göra omprioriteringar i sin bidragsgivning, vilket man också har gjort. Jag kan hänvisa till en utredning som både beställdes och lämnades under den socialdemokratiska regeringen, det vill säga Orkesterutredningen, där man ansåg att de regionala parterna måste ta ett större ansvar, exempelvis för den regionala länsmusiken.
Den utredningen ingår också som ett underlag för Kulturutredningen, som ska se på hur samspelet ska se ut mellan stat, regioner och kommuner. Men det är ingenting som vi påverkar. Däremot kan jag konstatera att det trots allt är väldigt många kommuner som satsar betydligt mer på kultur nu. Det är glädjande besked om detta från SKL, Sveriges Kommuner och Landsting.
Så sent som i går kunde vi läsa i Dagens Nyheter att 15 kommuner bara detta år satsar på att bygga ut stora kulturhus. Just kultur till barn och unga är någonting som man också lyfter fram i kommuner runt om i landet.
Det är inte en fråga för Kulturdepartementet eller för staten att tala om hur kommunerna ska fördela anslagen till sina musik- och kulturskolor, men jag kan inte desto mindre konstatera att det är något som många prioriterar. Att det sedan är svårt att få pengarna att räcka är vi väl medvetna om, och det var ett skäl till att väljarna valde en annan regering 2006.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är inte lätt att göra Nikos Papadopoulos nöjd. Helt fel, säger Nikos Papadopoulos. Då frågar jag mig: Varför gjorde inte Socialdemokraterna någonting? Ni hade majoritet i riksdagen och i Stockholms stad förra mandatperioden. Det hände ingenting. Jag tror inte alls att Madeleine Sjöstedt, som är folkpartistiskt kulturborgarråd i Stockholm, på något sätt skulle känna igen beskrivningen "utplåning", som är det uttryck som Nikos Papadopoulos använder.
Jag kan glädja mig åt att man i Stockholms stad faktiskt har varit flitig med att söka pengar till verksamheten med Skapande skola. Jag kan också önska att vi på sikt får möjlighet att bygga ut Skapande skola till att omfatta hela grundskolan. Jag tycker att det här är väldigt viktigt. Men det är lite svårt att börja med en så stor reform som omfattar hela grundskolan bums. Vi måste dra erfarenheter av det vi gör. Då är det också viktigt att man gör det bra.
I den norska modellen, som har inspirerat oss, började man med 14 eller 16 miljoner kronor. Det var starten. Vi börjar med 55 miljoner. Även om Nikos Papadopoulos inte har något ytterligare inlägg kvar skulle jag ändå vilja att vi får ett erkännande för att vi gör en betydligt större satsning än inspiratören Norge har gjort. Jag är också medveten om att det ser olika ut.
Därför är det så viktigt att man gör en satsning på mer kultur i skolan och att den på sikt kan omfatta alla elever. Inte desto mindre står det faktiskt redan i dag i skollagen att alla barn har rätt till kulturupplevelser och eget skapande. Som jag sade i ett tidigare inlägg tycker jag att det är märkligt och ibland snudd på upprörande att det trots detta ser så olika ut över landet.
Kulturen är avgörande för att vi ska kunna utvecklas till ansvarstagande medborgare.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Anneli Särnblad har frågat mig vad jag ämnar göra för att förankra utredningsväsendet i hela Sverige och inte göra det enbart till ett verktyg för sittande regering. Frågan är ställd mot bakgrund av de två utredningar som regeringen tillsatt för att ta fram förslag om dels kulturpolitikens inriktning och arbetsformer, dels villkoren för radio och tv i allmänhetens tjänst.
Inledningsvis vill jag poängtera att kommittéväsendet fyller en viktig demokratisk funktion och är en central del av den svenska förvaltningsmodellen. Kommittéerna har till uppgift att ta fram fakta, analysera dem och lägga fram förslag som ska ge regeringen väl underbyggda och tillförlitliga beslutsunderlag. Det är regeringens ansvar att organisera det statliga kommittéväsendet så att kraven på effektivitet, kvalitet och offentlighet tillgodoses.
Det görs i varje enskilt fall en prövning av vilken utredningsform som är mest ändamålsenlig. Det kan vara antingen en parlamentarisk kommitté, en ordförandeledd kommitté eller en särskild utredare. Kulturutredningen är en kommitté med en ordförande och fyra övriga ledamöter som besitter sakkunskap inom olika delar av kulturområdet och den statliga förvaltningen.
Översynen av villkoren för radio och tv i allmänhetens tjänst görs av en särskild utredare. Jag delar Anneli Särnblads uppfattning om vikten av offentlighet, insyn och samråd med berörda parter i kommittéernas arbete. Detta kan dock tillgodoses på olika sätt. Till exempel har Kulturutredningen, i enlighet med de direktiv som regeringen beslutat, knutit till sig en referensgrupp med företrädare för samtliga riksdagspartier.
Kulturutredningen har även knutit till sig ett antal övriga referensgrupper inom olika sakområden och har dessutom haft en rad möten med företrädare för kulturlivet runt om i Sverige för att inhämta synpunkter och förankra arbetet. På liknande sätt ska Public service-utredningen enligt direktiven under arbetets gång ha en dialog med riksdagens partier och ha kontakter med public service-företagen och berörda myndigheter.
Utöver detta har utredningen träffat ett stort antal andra aktörer, till exempel företrädare för företag och organisationer på medieområdet, under arbetets gång. Regeringen har alltså gett tydliga direktiv till utredarna att utifrån ett öppet arbetssätt ha dialog och kontakter med både riksdagens partier och andra berörda aktörer.
Samtidigt har regeringen sett det som viktigt att valet av utredningsform ger utrymme för största möjliga effektivitet och ändamålsenlighet i arbetet.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Nej, Anneli Särnblad, jag tycker inte att det är sorgligt. Jag tycker att det är väldigt hoppingivande med den kulturutredning som nu arbetar just därför att den har blivit så väl mottagen. Det finns en stor längtan efter att få diskutera de här frågorna och ett behov och önskemål om att det ska hända något nytt. Det har det inte gjort på länge trots att omvärlden har förändrats.
Jag är väldigt glad över den här utredningen. Eftersom vi inte tycker olika när det gäller sammansättningen utan är eniga om att det är väldigt kompetenta utredare hoppas jag att Anneli Särnblad ska tycka att det är välkommet att utredningen har kommit till. Man kan ju alltid ha synpunkter på hur en utredning ska vara sammansatt.
Anneli Särnblad ser helst att det är en parlamentarisk utredning och tror att det borgar för stabilitet och förändring över tid. Jag är inte helt övertygad om det. Vi kan också konstatera att tydligen inte heller den förra regeringen var det eftersom den inte tillsatte utredningar som var parlamentariska - inte en enda på kulturområdet. Den som möjligen finns är Mål i mun.
Det var ett utskottsinitiativ, så det var inte heller något som kom direkt från Kulturdepartementet. Rätt eller fel, men så har det sett ut över tid. Det har väl också att göra med att utredningarnas uppgift delvis har blivit en annan. Från att ha varit mer kunskapsbyggande och faktasamlande handlar det nu mer och mer om att kunna leverera konkreta förslag. Det finns många som har sett tillbaka.
När vi diskuterade hur en framtida utredning ska vara organiserad kunde man titta på den förra utredningen, den som levererade ett resultat 1995. Den var parlamentarisk. Den beskrivs som något av elefantiasis. Man försökte greppa allting. Det slutade med att man egentligen inte kom fram till några förändringar över huvud taget. Det blev ett status quo. Det är inte den situation vi befinner oss i nu.
Sverige har förändrats radikalt sedan 1974 års kulturpolitik. Vi är med i EU. Vi har en omfattande invandring. Vi har en omfattande urbanisering. Den nya tekniken finns här. Verklighetsbilden ser helt annorlunda ut. Då är det viktigt att det blir en kulturutredning som kan leverera. Det pågår hela tiden en politisk process. Den pågår i kulturutskottet.
Det är diskussioner i kammaren. Referensgruppen gör inspel. Den sitter inte alls passiv och tyst. Det är inte den bild som jag har fått. När utredningen väl har lagt fram ett förslag kommer den politiska processen i gång med remissbehandlingar och diskussioner inför propositionsskrivande.
Ju fler som deltar i kulturdebatten och på olika sätt är involverade i kulturutredningen desto gladare blir jag. Det kommer att borga för att det här blir förslag som kommer att hålla för framtiden.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag brukar inte ha svårt att förstå folk. Jag tycker inte att jag har svårt att förstå Anneli Särnblad heller. Däremot har jag svårt att förstå varför det inte finns en rejäl självkritik om det nu är så viktigt med dessa parlamentariska utredningar och varför detta inte fanns i en större omfattning under den tidigare mandatperioden, men det gjorde inte det. Jag kan lägga till några ytterligare namn på min lista.
Anders Forsman utredde konstnärernas villkor. Det var en ensamutredare. Yvonne Rock svarade för utredningen om mångkulturåret. Detta är utmärkta personer vilkas kompetens och kunskap också finns med hos alliansregeringen. Ibland inträffar det val, och det händer att det blir en ny regering. Så skedde 2006. Då omprövas ibland politiken.
När det gällde Public service-utredningen var det en enig regering som ansåg att det var rätt att korta sändningstillståndet till tre år för att man skulle se över förutsättningarna, just för att stärka public service. Det kan inte ha undgått Anneli Särnblad att det är väldigt mycket som sker på medieområdet just nu och att det finns hot mot public service.
Och det hotet kommer inte från alliansregeringen.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag tror att Jessica Polfjärd och jag är rätt överens om att det här är ganska knepiga frågor. Många gånger blir det rätt bisarra situationer i vardagen, till exempel det som Jessica Polfjärd nämnde om med en, låt säga, 14 1⁄2-åring som inte kan följa med sina föräldrar och se en film med 15-årsgräns - en film som kanske efter ett par månader kan visas på dvd.
Det är möjligt att attityderna här förändras över tid. Samtidigt är det här, som sagt, svåra frågor men kanske inte just när det gäller principerna för offentliga visningar. Vi vet ju alla att det här är tillgängligt. Väldigt mycket våld är tillgängligt via andra medier - detta sagt utan att jag för den skull ska ägna mig åt någon form av moralpanik, för det är inte min mening.
Genom andra undersökningar vet vi också att barn, kanske framför allt mindre barn men även större barn, tar mer illa vid sig av det som är verkligt våld. De flesta kan faktiskt skilja på verkligt och fiktivt våld. En del kan inte det. Det är också därför som vi har Granskningsnämndens tuffa bestämmelser om vad som får visas på prime time .
För att försöka dela upp det här så har vi till exempel censuren för vuxna som Statens biografbyrå har med i sina regler trots att det inte har klippts i en film på, tror jag, närmare 13 år och kanske mer än så.
Det är inte någon nyhet att det parti som både Jessica Polfjärd och jag tillhör, Moderaterna, länge har talat för att den här regeln borde göras om och att Statens biografbyrå möjligen borde få helt andra uppgifter. Medierådet har, som jag ser det, en viktig funktion inte minst därför att de har en levande dialog med branschen när det handlar om dataspel.
Man följer Internet och har en pågående dialog med unga som är aktiva på Internet, vilket inte är minst viktigt för att förstå vad som händer. Sverige är ordförande i Nordiska ministerrådet under det här året.
Vi kommer att ha en konferens i höst - i november vill jag minnas - om barns och ungas medievanor, för frågan är viktig inte bara här i Sverige utan i hela Norden och i hela Europa. Balansgången är svår här. Jag hoppas att man får till stånd en utredning som ser över granskningslagen, för det här får naturligtvis uppdateras.
Inte desto mindre finns det väl skrivet i FN:s barnkonvention, som Sverige har skrivit under, att barn inte bara har rätt till information och kunskap utan också har rätt till skydd från skadligt medieinnehåll.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Arbetsmiljöfråga - ja, det kan man diskutera. Men som sagt väger skyddet för barn och unga tungt. Visst finns det märkligheter i lagstiftningen. Jag själv när jag satt i opposition förra mandatperioden väckte en motion när det gäller barnvagnsbio, en annan absurditet i sammanhanget.
Föräldrar som gärna vill ta med sig sin lilla telning på bio får inte göra det såvida filmen inte är barntillåten. Trots att barnet sover kan föräldern inte få se en film med 7-årsgräns även om allt annat är anpassat för det lilla barnet med mindre ljus, dämpat ljud och möjligheter för både amning och blöjbyte. Det finns goda skäl att se över den här lagstiftningen.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Gunilla Carlsson i Hisings Backa har, mot bakgrund av den rapport om Världskulturmuseet som revisionsbyrån KPMG inkommit med, frågat mig dels om rapportens förslag innebar att staten ämnar lämna över ansvaret för Världskulturmuseets verksamhet till andra huvudmän, dels vad jag är beredd att göra för att utveckla och stärka Världskulturmuseets framtid.
Regeringen angav redan i budgetpropositionen för 2008 att en översyn av Världskulturmuseet skulle göras. Det har alltså varit väl känt för museet och dess ledning att en sådan utredning skulle genomföras. Bakgrunden är bland annat myndighetens återkommande ekonomiska problem. KPMG:s rapport är ämnad att fungera som ett av flera underlag för att skapa förutsättningar för att utveckla museets verksamhet i framtiden.
I min roll som statsråd ingår att ta ett tydligt ansvar för mina myndigheter och deras styrning. Det var skälet till att KPMG fick i uppdrag att utvärdera satsningen på ett världskulturmuseum i Göteborg. Gunilla Carlsson skriver i sin interpellation att museets ledning aldrig blev tillfrågad under utredningen. Jag vill tydligt understryka att detta inte stämmer med de uppgifter jag har fått.
Både myndighetschef och museichef samt hela ledningsgruppen har blivit intervjuade av KPMG på plats i Göteborg och i Stockholm. KPMG har också vid ett antal tillfällen besökt museet.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är inte särskilt märkligt att vi från Kulturdepartementets eller regeringens sida regelbundet ser över våra verksamheter. Det är ingenting som säger att man inte kommer att se över andra myndigheter också. Vi vill ju att de ska fungera så bra som möjligt. När det har gällt Världskulturmuseet och hela myndigheten har det funnits ett antal frågetecken ända från början, det vill säga från 90-talet.
En hel del av frågetecknen finns fortfarande kvar. Därför tyckte vi att det var absolut rimligt att man gjorde en översyn av verksamheten. Det är inte en total genomlysning eller utredning, utan det är en översyn. Jag har inte samma uppfattning som Gunilla Carlsson om att rapporten skulle vara absolut undermålig.
Så har jag inte heller läst de artiklar som har publicerats i bland annat Göteborgs-Posten om detta. Man har haft en stor förståelse för att utvärderingen har gjorts. Det gäller också en hel del av de slutsatser man har kommit fram till i utvärderingen.
Vad den rapport som har lämnats in och de felaktigheter som kan ha funnits i siffror anbelangar är inte det någonting som jag går ut och kommenterar i medierna. Det innebär inte att jag är ovetande om det, men den diskussionen för vi inte där. Det gör vi inte heller vad gäller samtalen med ledningen för Världskulturmuseet. Det skulle inte heller se särskilt snyggt ut. Dessa förs från departementets sida.
Men det finns en hel del frågetecken - inte bara de ekonomiska kring hyror och verksamhet. Det gäller även en hel del andra frågor vad gäller uppdraget, hur man samverkar och hur man vill utveckla verksamheten. Det är det vi nu tar med oss jämte ett antal andra underlag. Vi kan också konstatera att det är glädjande att det i rapporten hålls fram att det finns många barn och unga bland besökarna.
Men det är inte vår uppfattning att museet har fungerat optimalt. Att man ser över verksamheten i syfte att få den bättre är väl någonting som även Gunilla Carlsson borde välkomna. Som Gunilla Carlsson säkert har märkt eller läst i tidningen går departementsrådet Göran Blomberg in och ersätter Eva Gesang-Karlström när hon slutar som myndighetschef den 1 oktober i år.
Jag tror att det kommer att bli väldigt bra. Sedan kommer vi att utannonsera tjänsten precis såsom vi avser att göra fortsättningsvis också med andra tjänster.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Självklart har jag träffat museiledningen. Jag har naturligtvis också flera gånger varit på Världskulturmuseet, så det är inte någon främmande verksamhet för mig. Givetvis har vi samtal, mål- och resultatdialoger som det bland annat kallas, med samtliga våra myndigheter och myndighetschefer, även om det inte är alltid jag som leder dem utan också statssekreteraren därför att vi har väldigt många myndigheter.
Men detta är ett museum som trots att det får runt 140 miljoner kronor om året och har fått nya pengar flera år i rad inte klarar av att ha ekonomin i balans.
Det finns också ett antal frågetecken som har gällt hur man har arbetat, hur man har sett på samlingarna - man har till exempel inte basutställningar - och hur man samverkar med regionala aktörer som har gjort att det är fullkomligt självklart, som jag ser det, att man också ser över verksamheten. Att just KPMG har fått göra det beror på att de har gjort andra liknande undersökningar tidigare.
De har därför en god kompetens när det gäller just museisektorn. Den delen är inte särskilt konstig. De har lämnat ett antal förslag som alla syftar till att stärka Världskulturmuseets verksamhet, och jag tycker att det är intressanta förslag. Dem tar vi nu med oss. Sedan kommer Göran Blomberg när han tillträder att utveckla verksamheten och dialogen med de övriga museerna som finns inom myndigheten.
Det är nämligen ytterligare tre som råkar ligga i Stockholm. Men när det gäller den här, skulle jag vilja säga, lätt paranoida uppfattningen - jag hoppas att Gunilla Carlsson inte menar allvar - att lokaliseringen i Göteborg skulle innebära ett extra skäl till att man vill se över det, så finns det absolut inte någon sådan tanke.
Vi tycker att det är väldigt bra att det finns kultur i hela landet, inte bara i Stockholm. Men det finns fortfarande en hel del som man kan göra för att utveckla Världskulturmuseet. Just världskultur och frågor om identitet, nationalitet och annat är väldigt intressanta frågor. Jag tror därför att detta museum skulle kunna göra mycket mer än man redan gör.
När det gäller entréavgifterna har jag för mig att det i huvudsak trots allt är fri entré till Världskulturmuseet. Man betalar första gången, men sedan behöver man inte betala mer när man går fortsättningsvis under resten av året. Och barn och unga har rätt att gå in gratis upp till 19 års ålder. Det gäller också när man har separatutställningar, vilket är en framgång jämfört med hur det var tidigare när Socialdemokraterna styrde.
Då hade man rätt att gå in fritt bara till basutställningarna, men man måste betala för specialutställningarna. Det villkoret har vi nu tagit bort.