KBLab/rixvox huggingface dataset:
Krister Hammarbergh (M):
Jag ska pliktskyldigast tacka för svaret. Om inte kvaliteten på svaren på skriftliga frågor ökar kommer statsrådet att få ägna mycket tid här i kammaren åt uppföljande interpellationer. "Du ska dö!" En ganska ung kille drar fram en pistol och pressar pipan mot en äldre man. Han känner sig förnedrad. Detta hände i somras i Malmö.
Mannen lyckas ta sig till sin bil med sin hustru. Han ringer 112, och polisen är snabbt på plats. Man hittar inte killarna, men så småningom får man ett spår och ska göra en fotokonfrontation före midsommar. Dagen därpå ringer utredaren tillbaka. Man hinner inte med före midsommar. Det är semester.
Trots att brottsoffret försöker få tag på utredaren många gånger dröjer det två månader innan polisen hör av sig igen. Till slut ringer utredaren upp och förklarar att han varit på semester. Dagen efter kommer brevet från polisen: Ärendet är nedlagt. Vidtagna åtgärder har inte lett till att någon kan misstänkas för brottet. Ytterligare utredning kan inte antas ändra på det.
Det här är ett brev som brottsoffer väldigt ofta möts av. Kanske har det varit så under alltför lång tid. Det har ofta rört mängdbrott, som bostadsinbrott, men även förmögenhetsbrott. Många bensinstationsägare har frustrerat kunnat konstatera att fast man har bildupptagningar på dem som har smitit och regelmässigt smiter utreder polisen inte brotten.
I stället får man brevet: Ärendet är nedlagt. Vidtagna åtgärder har inte lett till att någon kan misstänkas för brottet. Det som är slående med de här brotten är just att de är utredningsbara och borde utredas. Det går att gå vidare. Men i dag möts vi alltför ofta av bilden att man faktiskt inte vidtar alla de åtgärder som man skulle kunna vidta.
Man vidtar inte ens de enklaste åtgärderna. Det här är ett problem, naturligtvis också för brottsoffrets del. Vi borde se till att de som systematiskt ägnar sig åt brottslighet lagförs. Men gör polisen inte sitt jobb kommer de aldrig att lagföras.
Det som verkar ha hänt under den senaste tiden, och som gör det hela än mer skrämmande, är att även våldsbrott - allvarliga brott som dödshotet jag nämnde eller en våldtäkt - inte lett till vidare åtgärd från polisen, även om man haft bevis och haft DNA. Det är en ohållbar situation, och den måste förändras.
Det är anledningen till att jag har ställt den här interpellationen till statsrådet om huruvida utredningsbara brott ska utredas. Jag är fullt medveten om att polisen har haft en besvärlig situation under migrationskrisen. Men det är inte en förklaring till varför den utredande delen av polisen inte har vidtagit de här åtgärderna.
Huvudsakligen är det ju ingripandesidan inom polisen som har fått sätta till resurser. Jag skulle återigen vilja ställa frågan till statsrådet: Ska utredningsbara brott utredas? Om han delar den bild som jag har, nämligen att detta i alltför stor utsträckning inte görs, vad vill då statsrådet göra åt saken?
Krister Hammarbergh (M):
Jag hade nästan förväntat mig att statsrådet skulle ta upp den pågående omorganisationen. Det hade varit ganska naturligt, för den har onekligen satt sina spår i polisens verksamhet, inte minst beroende på att de lokala ledningsresurserna under alldeles för lång tid inte varit tillsatta. Uppenbarligen måste signalerna från regeringen till rikspolischefen om att se till att få det här klart ha varit otydliga.
Jag delar statsrådets bedömning - det krävs mer resurser till polisen, både ekonomiskt och personellt. Det kommer att krävas en hel del personella resurser. Det är därför vi föreslår ungefär 1 miljard mer än vad regeringen gör. Jag är lite oroad över polisens förmåga att rent ekonomiskt klara av de förpliktelser som man nu har åtagit sig.
I regeringens budgetunderlag räknas det ju med ett prognostiserat överskott på 700 miljoner kronor. Redan nu vet vi att det saknas ett par hundra miljoner för att täcka upp i den delen. Jag är alltså oroad när det gäller resurserna, och jag delar uppfattningen att det borde vara mer. Tillbaka till frågan om utredningsbara brott. Vi har från utskottet ganska noga försökt följa de olika polisregionerna under omorganisationen.
Det kom ett tydligt budskap från en av regionerna när den tidigare justitieministern Beatrice Ask deltog. Det var: Ska du inte fråga om utredningsbara brott och hur det går med brottsuppklaringen nu, som du alltid gjorde tidigare? Det var bra. Nu verkar ingen intressera sig längre.
Jag tror att vi måste börja få tillbaka ett fokus på att ha tydliga mål för vad polisen ska klara av och försöka få till stånd uppföljning av huruvida man klarar av det. Vi har i Sverige haft en debatt och en diskussion där mål för polisen ganska nedlåtande många gånger har kallats för pinnjakt.
Jag tror att det är viktigt för varje verksamhet att det finns klara mål och att det går att utvärdera om man har klarat av dem. Återkoppling till brottsoffer och utredning av utredningsbara brott är en tydlig del av detta. Min fråga till statsrådet är återigen: Vad vill statsrådet konkret göra för att se till att alla dessa utredningsbara brott utreds, vilket vi ju ändå är överens om ska ske?
Krister Hammarbergh (M):
Nu vill jag reda ut det hela. Det är inte jag som hävdar att det har tagit lite för lång tid att se till att den lokala dagliga ledningen längst ned finns på plats, utan det är Statskontoret som har hävdat det. När vi senast pratades vid om detta i justitieutskottet delade ministern Statskontorets uppfattning, såvitt jag minns. Det är alltså inte min uppfattning; det är Statskontorets och statsrådets, om han inte har bytt.
Det är naturligtvis konstigt och dåligt att vi har olika resultat i olika delar av landet, oberoende av resurser. Det var en anledning till att vi tog initiativ till att omorganisera polisen.
Varför har Norrbotten, Västerbotten och Halland alltid haft höga resultat med ganska små resurser per capita, och varför har Stockholm alltid haft så dåliga resultat, trots den i särklass högsta polistätheten i landet? Man kunde konstatera att oavsett vilken polismyndighet man jämförde med stod inte resurserna i relation till resultaten.
Jag är glad att statsrådet vill ha utvärderbara mål. Låt oss sluta med pinnjakt. Vi är helt överens om att dåliga mål är dåliga; dem ska vi inte ha. Vi ska ha bra mål. Men det måste gå att följa upp polisens resultat.
Vi måste få en bättre återkoppling till brottsoffren, och vi måste få färre skrivelser där det står att ärendet är nedlagt, trots att det inte skulle behöva vara det. Det som kan göra mig orolig i dag, fru talman, är möjligen att statsrådet verkar vara ganska nöjd med situationen och gärna vill fokusera på det som fungerar bra.
Men politik fungerar ofta så att vi vill förbättra det som är dåligt; det som fungerar, det fungerar.
Krister Hammarbergh (M):
Jag har en fråga till chefen för Justitiedepartementet och den som är budgetansvarig för utgiftsområde 4. Nu i tisdags uttalade rikspolischefen Dan Eliasson att man kommer att göra slut på 1 miljard kronor mer nästa år. Årets anslag kommer inte att lämna några pengar över, vad vi förstår. Ramhöjningen nästa år är blygsam - 83 miljoner kronor.
Det finns en liten extra slatt i tilläggsbudgeten, och kvar är 400 miljoner kronor från tidigare alliansbudgetar. Eftersom risken verkar betydande att polisen kommer att köra på kredit innan nästa år är slut är min fråga: Kommer regeringen medvetet att låta polisen köra på kredit?
Krister Hammarbergh (M):
Att hoppa på den föregående regeringen som de facto lämnade över pengar är ett dåligt svar på frågan. Hur man än räknar är risken nu betydande att polisen faktiskt inte kommer att ha tillräckliga resurser ens med det tidigare anslagssparandet. Är det då så att man kommer att vidta åtgärder vill jag komplettera med en fråga till chefen för departementet: Har ni i så fall gett underhandslöften till polisen om tillägg under vårbudgeten?
Krister Hammarbergh (M):
Nu talades det återigen om satsningarna. Men låt oss nu vara ärliga och konstatera att satsningarna ni har pratat om så många gånger är ett uppdrag ni har gett till en annan regering än er egen. Det har hela tiden varit skrivet långt fram i framtiden. Under den här mandatperioden har polisen haft problem med ekonomin eftersom polisen har varit underfinansierad. Så ärliga kan vi väl vara. Ja, det var möte i insynsrådet i går, och jag tycker att rikspolischefen var tydlig.
Ja, han anser, precis som Roger Haddad för fram, att man måste se över polisens arbetsuppgifter. Elin Lundgren! Det är inte rikspolischefens ansvar. Det är Justitiedepartementets ansvar. Det är Justitiedepartementet som äger regelverket. Det är dags att göra någonting. Rikspolischefen konstaterade också att vad gäller personalbemanningen kommer det att vara ett tufft år. Det var den information vi fick i går. Frågan har blivit het, sa Elin Lundgren.
Ja, det är så det fungerar i politiken. När saker inte fungerar blir det hett. När saker fungerar blir det inte hett. Då är det ingen debatt. Då är folk nöjda. När Alliansen hade regeringsmakten var frågan inte het. Nu är den het. Varför? Jo, det fungerar inte. Det räcker inte att som enda politik skylla på Alliansen och sedan hoppas på turen. Om vi har tur kommer vi att klara av att bemanna.
Det räcker inte som politik. Man måste också ha en egen politik. Det vore bra om Elin Lundgren kunde berätta hur många poliser som har slutat sedan ni tog över regeringsmakten. Det är fortfarande ett faktum att det blev fler poliser under Alliansens tid, och enligt min uppfattning och enligt de siffror jag har från polisen har det blivit färre under den här perioden. Hur många har slutat?
Krister Hammarbergh (M):
Nu är ni där igen - den enda politik ni har är att skylla på Alliansen. Det tar två år att utbilda en polis. Ni har haft regeringsmakten i fyra år. Polisutbildningen var dimensionerad efter 20 000 poliser, och det låg på den nivån då. Därefter, under er regeringstid, har det uppstått en kris när allt fler poliser har slutat. Då måste man snabbt justera detta. Det har ni väntat med under flera år. Ni har haft regeringsmakten i fyra år.
Det räcker inte längre att skylla på Alliansen. Ni måste göra någonting själva. Elin Lundgren kunde alltså konstatera att vi har färre poliser än tidigare. Hon säger "ungefär lika många"; hon vill inte ta ordet färre i sin mun. Men låt oss komma tillbaka till diskussionen om hur vi ska fylla utbildningsplatserna. Det räcker ju inte att vi har fler utbildningsplatser om vi inte har fler elever. Då räcker det inte med tur, enligt min uppfattning.
Vi måste göra någon typ av satsningar. Vi måste göra arbetet attraktivt vad gäller lön och utrustning. Vi måste ta ett nytt grepp vad gäller utbildningen. Har ni socialdemokrater någon plan för hur ni ska göra polisyrket attraktivare? Jag har aldrig hört er prata om det.
Krister Hammarbergh (M):
Jag tror att man ska vara väldigt försiktig när det gäller skjutningar. Låt oss nu hoppas att vi kan få stopp på dem. Det är dock ganska vågat att säga att skjutningarna minskar. De var något färre under februari månad, men de var 14 stycken. Det finns ingen större anledning att vara nöjd med de siffrorna.
I ett historiskt perspektiv har vi fortfarande väldigt många skjutningar, vilket ska påpekas. Det är naturligtvis helt rätt att man ska tacka polisen när den gör ett bra jobb. Men jag tror att man också måste vara mer handfast. Då måste man våga tala om polisers löner. Detta saknar jag hos Miljöpartiet.
Jag konstaterar att Miljöpartiet fortfarande sitter fast i utbildningsfrågan, som handlar om att samtliga som utbildar sig till polis ska forska i polisutbildningen. Vi ser att ingenting händer. Vi har sagt att vi behöver ett nytt grepp. Jag uppmanar Miljöpartiet att tänka om i den frågan. Regeringen har lagt 200 miljoner extra.
Så radar man upp en mängd olika åtgärder som detta ska räcka till och lägger lite engångspengar på skyddsutrustning. Vi har avstått från reservation just därför. Men om Annika Hirvonen Falk läser vidare i betänkandet kommer hon att se att vi fortfarande har ett särskilt yttrande där vi säger att detta måste vara en mer långsiktig satsning. Det handlar inte bara om terroristbekämpning. Samtliga poliser måste ha skyddsutrustning även i sitt normala jobb.
Poliser säger ofta att de känner sig frustrerade över att brottslingar - det handlar om personer som begår brott gång på gång - kommer ut på gatan igen bara några timmar efter att de gripits. Därför brukar poliser ofta tala om påföljder. Annika Hirvonen Falk har under flera år brukat säga att straff inte är bra och att ingen blir bättre av det. Hon säger ungefär: Låt dem vara! Så har diskussionen gått.
Nu tänkte jag fråga dig, Annika: Har du bytt uppfattning? Är du fortfarande mot straff, eller kan du tänka dig hårdare påföljder?
Krister Hammarbergh (M):
Det är uppenbart att Miljöpartiet har fastnat när det gäller utbildningsfrågan. Man kommer inte vidare. Jag hoppas att ert samarbetsparti kan tänka lite djupare. Vi har lagt fram nya förslag. Vi tror på en grundutbildning som följs av arbete och sedan en vidareutbildning. Där kan man säkert ta fler akademiska poäng och fördjupa sig. Men vi har fått en låsning i frågan, och ingenting har hänt. Det kan vi båda konstatera. Sedan blev jag lite förvånad.
Jag kan ta fram riksdagsprotokoll från många debatter där just Miljöpartiets företrädare - faktiskt du själv, Annika Hirvonen Falk - kritiserar hårdare påföljder. Miljöpartiet har fört en diskussion om att straff inte hjälper. Jag blir lite förvånad över att man nu förnekar detta. Visst är det bra om man har bytt uppfattning, för jag tror att den uppfattning man har haft har varit felaktig. Men man måste väl kunna stå för det man har sagt?
Har ni bytt uppfattning, eller är ni fortfarande lika kritiska mot påföljder och straff som ni var i början av den här mandatperioden? Titta tillbaka på vad du själv har sagt i riksdagsdebatterna! Har ni bytt uppfattning kan jag gratulera er, men det är dags för ett klargörande från Miljöpartiets sida.
Krister Hammarbergh (M):
Som jag nyss konstaterat har också Mats Pertofts eget parti insett att produkten inte blev så bra. Det innebär att man röstar på Alliansens förslag. Det är ett erkännande i sig. Från talarstolen har han i debatten riktat en fråga: Varför löste inte den förra regeringen alla problem så att vi måste jobba? Det är varje regerings dilemma. Det är nog en ganska vanlig typ av retorik. Varför fixade ni inte allting för oss innan?
Nej, prövningarna kommer vartefter. Precis som Mats Pertoft nämnde började det förvisso 2014 att ske ett antal attacker. Men han vet mycket väl hur det fungerar inom rättsväsendet och hur lagstiftningen fungerar. Först måste vi få till stånd några förundersökningar som på något sätt leder till att en åklagare väcker åtal i ärendet och tar det till domstol. Sedan ska det tröskas igenom för att det ska skapas praxis i domstolsväsendet, förhoppningsvis innan man ändrar lagen.
När man sedan har fått ett antal domar, som vi kanske har fått i veckan, som innebär att lagstiftaren tycker att det inte blev riktigt rätt, börjar man se över lagstiftningen. Det är precis det som har skett i det här fallet. Varför togs inget initiativ? Den 21 februari 2013 antogs direktiven till den utredning som regeringen de facto har levererat i första skedet. Det är den utredning som handlade om skärpta straff för organiserad brottslighet.
Arbetet startade och utredningen som sedan ledde till en proposition startade på grund av alliansregeringen. Vi upplevde från vår sida att den inte räckte till. Därför fortsatte Alliansen att driva frågan framför sig, och därför blev det tillkännagivanden i riksdagen som har lett till den här propositionen. Det är svaret på din fråga.
Krister Hammarbergh (M):
Jag måste tyvärr med en papegojas envishet upprepa det jag sa tidigare. Det är på grund av tillkännagivanden och bifall till hans motioner som propositionen om explosiva varor har kommit till. Det är de facto så. Det är väldigt viktigt att förstå att den här typen av skjutningar och användning av tunga vapen är knutna till den organiserade brottsligheten.
Förstår man inte det kommer det att vara väldigt svårt att lösa problematiken. Jag har direktiven till utredningen, men de är i min bänk. Jag ska räcka över dem till Mats Pertoft så att han kan få se vad beställningen var. Det har också med vapen att göra.
Eva Flyborg (FP):
Jag måste erkänna att jag är uppriktigt bekymrad. I en värld där konkurrensen hårdnar alltmer skulle det vara bra välgörande att höra Socialdemokraterna tala mer om hur vi ska möta det globala hotet. Jag måste säga att utskottsresor är ofta bra. Den utskottsresa vi alla gjorde tillsammans, inklusive Berit Högman och jag själv, i höstas till Kina var dessutom ganska omskakande.
Man kunde se med vilken kraft dessa länder, inte bara Indien och Kina utan en rad andra länder, går framåt i sin utveckling. De svenska jobben, idéerna och patenten flyr Sverige. Vi kan ha olika meningar om hur snabbt det sker, men de etableras i andra länder och bidrar till en positiv utveckling där i stället för här. Det är ett stort bekymmer.
Om det är som Svenskt Näringsliv säger, nämligen att det är ungefär 120 000 jobb som har försvunnit från Sverige och etablerats utomlands eller flyttats utomlands de senaste fem åren, är det en allvarlig signal. Om det dessutom är så som de säger, att företagen bedömer att det kan vara upp till 300 000 ytterligare jobb som kommer att försvinna från Sverige eller inte etableras här, är det ännu mer allvarligt.
Sverige har en stark konjunktur, men jobben kommer inte. Oavsett hur många jobb det är som inte kommer kan vi vara överens om att det inte blir någon jobbtillväxt. Vad är då egentligen Socialdemokraternas svar i den här mycket bekymmersamma situationen? Ta med de globala hoten, snälla Berit Högman!
Eva Flyborg (FP):
Vad ska man säga? Det var ju inget svar över huvud taget. Jag hade faktiskt väntat mig mer av Berit Högman som ändå var med på denna omtumlande utskottsresa med så mycket ny information som vi måste förhålla oss till. Det är synd att man missar de här tillfällena och att man inte ser när ny kunskap kommer fram och tar den till sig för att stärka Sveriges konkurrenskraft och rikta in sig på framtiden i stället för att ideligen titta bakåt och nedåt. Jag ska däremot svara på Berit Högmans små frågor när det gäller produktiviteten i Sverige.
Rationaliseringen innebär konkret i många fall att människor förlorar jobben. Om det är det som Berit Högman hyllar får det stå för henne. Även de statliga företagen har ju varit hejdundrande bra i den här grenen och friställt väldigt många människor. Energipolitiken är mycket viktig. En bra energipolitik är i själva verket hjärtat i en bra och hållbar ekonomisk politik och utveckling över huvud taget.
Att göra som den socialdemokratiska regeringen gör i dag, att stänga ned väl fungerande, säkra, miljövänliga kärnkraftverk för miljarders miljarder kronor av skattebetalarnas pengar, är inte någonting som bidrar till den ekonomiska utvecklingen. Det blir inte fler jobb av det. Det blir färre jobb. De svenska företagen väljer, bland annat av den här orsaken, att inte investera i Sverige utan lägga investeringarna i andra länder. Då skapar man jobb i andra länder och inte i Sverige.
Beräkningar som har gjorts visar att den totala kostnaden för nedstängningen av en reaktor i Barsebäck är ungefär 18 miljarder, inklusive samhällets olika kostnader. Vad det blir för båda två har jag ingen aning om, men jag skulle tro att det blir väsentlig mer. Herr talman! Nej, tyvärr blir det inga svar, men frågorna kvarstår.
Hur ska egentligen en socialdemokratisk regering över huvud taget kunna leda Sverige in i framtiden när ekonomin egentligen står på topp - den är otroligt stark - men jobben inte kommer? Utanförskapet kvarstår med de stora problem som det medför. Om det sedan är 1 miljon, 1,2 miljoner eller 1,5 miljoner kan vi nästan strunta i i den här debatten. Det är för många oavsett hur många de är.
Eva Flyborg (FP):
Jag trodde Carina Adolfsson Elgestam skulle fråga om de fackliga rättigheterna så jag har förberett en hel sida om det. Men det ville hon inte göra. Jag ska försöka besvara den andra frågan. Det är klart att jämställdheten är viktig. Det vet naturligtvis Socialdemokraternas företrädare mycket väl. För att besvara frågan kort och inte upprepa det min allianskollega tidigare sade i samma fråga kan jag bara säga att alla förslag inte kan innehålla allting. Det går inte.
Man måste prioritera någonstans. Det här gäller just tillväxten på marknaden. Väldigt mycket har det att göra med just företagens rörlighet för varor, tjänster, människor och så vidare. Jag tycker att den behandling som vi gör och har gjort även tidigare i utskottet, i debatter för jämställdheten, är väldigt viktig. Den förtjänar också att lyftas upp för sig. Jag känner inte att man måste knö in allting i alla betänkanden, meddelanden eller utlåtanden.
Eva Flyborg (FP):
Det var skönt med ett sådant klargörande. Nu kan hela Alliansen sova gott i natt. Dess värre kan kanske inte Sveriges företagare göra det och lita på samma sak, men vi får hoppas på det bästa. I energifrågan till exempel, Carina Adolfsson Elgestam, finns det inget könsperspektiv. Att göra det lättare och få en bättre, mer väl fungerande energimarknad finns det faktiskt inget jämställdhetsperspektiv i. Nej, det gör det faktiskt inte.
Men, fru talman, jag är glad för det helhjärtade erkännande som Folkpartiet får för vår utmärkta jämställdhetspolitik och vår kamp för kvinnans rättigheter genom århundraden, för att inte säga årtusenden - om det hade gått hade vi gjort det. Däremot kanske Carina Adolfsson Elgestam kan ta med sig det här till sin egen kriskommission och tipsa lite om hur vi i Folkpartiet har arbetat. Det kan vara en bra fråga inför nästa val.
Eva Flyborg (FP):
Jag känner inte till det enskilda beslutet. Såvitt jag förstår är det en ganska kort sträcka. Regeringen bygger inte ut något. Det ska man heller inte göra. Om det däremot finns skäl som talar för att man ska komplettera ett redan befintligt nät eller bygga ut ett nät i samband med att man ställer om från naturgas till biogas är vi nog överens om att det är bra.
De som är för biogas är också för att gasen kan transporteras i en ledning. De ledningarna transporterar naturgas i dag. Det finns alltså en tydlig koppling mellan dessa två. När naturgas - eller fossilgas, som man kanske skulle benämna det - ersätter sådant som är värre, till exempel olja eller kol, är det bra att man går åt rätt håll.
Om man i ett tredje steg kan gå över helt eller delvis till biogas har man vunnit bra mycket mer. I Sverige finns det sedan tidigare ett nät som har byggts ut. Vänsterpartiet var ju en del av det regeringsunderlag som tillät den stora satsningen. Det kanske vi ska komma ihåg i den fortsatta debatten.
Eva Flyborg (FP):
Regeringen satsar inte på någon gasutbyggnad. Det vet Kent Persson. Att det nät som redan finns kan behöva förnyas, kompletteras eller förstärkas har jag full förståelse för.
Det har varit svårt att få koncessionstillstånd och byggnadstillstånd för att upprätthålla de nät som redan finns och som man har investerat i - de nät och som Socialdemokraterna och Vänsterpartiet tidigare har givit tillstånd till. Ett sådant straff kan man inte bara utverka och låta saker och ting förfalla. Saker och ting måste underhållas.
Faktum är ändå att Sverige gör den största satsningen på förnybart. Vi går före många andra länder och har en ren, bra och effektiv energiproduktion. Jag tror att det här exemplet mer är ett försök att visa på en storskalig fossil gasutbyggnad i Sverige - som sådant faller det ganska platt.