Per Åsling (C):
Det svenska välfärdssamhället är i stor utsträckning ett kommunalt välfärdssamhälle. I stort sett all den välfärd vi förväntar oss finansieras och produceras i kommunal regi. Det må vara i den egna kommunen eller i landstinget. Vård, skola och omsorg beslutas och betalas på kommunal nivå.
Det är en enkel och självklar utgångspunkt, men det är också ett perspektiv som ställer krav på det lokala politiska ledarskapet och på förmågan att tillvarata medborgarnas intressen. Det ställer också krav på den nationella politiken att skapa både förutsättningar och utrymme för de lokala och regionala företrädarna att axla detta ansvar.
Med den här utgångspunkten skulle jag vilja göra tre iakttagelser med anledning av det betänkande vi debatterar här i dag. Den första och mest centrala handlar om det kommunala självstyret.
Det är inte bara en grundläggande och omistlig del i det svenska folkstyret, utan det är också en samhällsorganisation som har de bästa förutsättningarna att svara upp mot medborgarnas behov och önskemål. Det är där, i kommunen, man ser behoven och känner prioriteringarna. Det är där möjligheten till ett reellt ansvarsutkrävande finns.
Jag dristar mig till att säga att den närheten och den lokala förankringen kommer att bli allt viktigare i det moderna, globala och uppkopplade samhället. Fru talman! Min andra iakttagelse är att ett verkligt självstyre kräver reella resurser att axla det fulla ansvaret. Det leder mig till två slutsatser om den kommunala ekonomin.
Den första är att staten inte kan vältra över kostnader på kommunerna utan att samtidigt ta ansvar. Den så kallade finansieringsprincipen måste upprätthållas.
Man kan tycka att det är ett onödigt påpekande under en period då den kommunala sektorn går med överskott och behovet av statliga åtgärder minskar, men faktum är att det är just då som det är lättast att vältra över kostnader då den kommunala ekonomin likväl står stark.
Jag kan konstatera att det är i dag vi måste värna den finansieringsprincip som skyddar den kommunala ekonomin i morgon. Den andra slutsatsen är att det finns ett behov av ett starkt och rättvist system för skatteutjämning.
Prioriteringarna må vara olika och önskemålen må skilja sig åt, men den grundläggande rätten till en fungerande skola, vård och omsorg är densamma för alla medborgare, oavsett var i landet man bor.
För att klara dessa grundläggande åtaganden behövs ett robust skatteutjämningssystem som skapar likvärdiga förutsättningar att upprätthålla välfärden i landets alla delar. Dessutom, och det förtjänar att upprepas, är en rättvis och fungerande utjämning ett avgörande inslag i en politik för tillväxt och utveckling i hela landet.
En fungerande kommunal service är en förutsättning för det lokala näringslivets styrka och förmåga att växa. Att urholka utjämningen innebär i förlängningen ett allt större beroende av statliga bidrag och stöd även i kommuner med de rätta förutsättningarna att uppnå tillväxt. Fru talman!
Min tredje iakttagelse handlar om debatten om vinster inom välfärdssektorn. Oavsett om driften sker i offentlig eller privat regi måste mål och kriterier för verksamheten tydliggöras. Det är oacceptabelt om utdelning sker på bekostnad av verksamheten.
Det finns inte plats för sådan kortsiktighet och girighet, men det är inget argument mot överskott som sådant. Precis som varje kommunpolitiker vet måste även offentlig verksamhet generera ett överskott för att möjliggöra investeringar och amorteringar.
I den privata sektorn tillfaller delar av överskottet aktieägarna som avkastning på det kapital de satt in i verksamheten. I den offentliga sektorn kan motsvarande pengar falla ut som räntor till långivare eller så måste pengar för investeringar tas fram genom att andra investeringar prioriteras bort.
Det finns inga enkla genvägar. Fru talman! De flesta torde vara överens om att välfärden ska vara offentligt finansierad och offentligt reglerad. Acceptansen för att delar utförs i privat regi är också stor.
Det är inte heller kontroversiellt att konstatera att de privata alternativen i många fall bidragit till såväl högre kvalitet som högre effektivitet också i den kommunala verksamheten. Det har också bidragit till att bredda arbetsmarknaden, främst inom många kvinnodominerade yrken.
Att visa samsyn kring de privata alternativens betydelse, styrformerna och välfärdens finansiering är att skapa de stabila förutsättningar som såväl kommuner som företag behöver för att planera och utföra välfärdsuppdraget på bästa sätt. Fru talman!
Ett starkt kommunalt självstyre, rättvisa förutsättningar att upprätthålla välfärden och en förnuftig hållning till olika verksamheters utövande är alla delar i ett modernt, lokalt anpassat välfärdssamhälle. Det är också inriktningen i det betänkande som vi i dag debatterar. Mot den bakgrunden vill jag yrka bifall till utskottets förslag.