Richard Jomshof (SD):
Vi har i dag att ta ställning till en rad motionsyrkanden om högskolan från den allmänna motionstiden. Jag vill inledningsvis yrka bifall till en hel del reservationer, nämligen 2, 4, 6, 8, 10, 14, 18, 19, 20, 21, 22 och 31.
Det är Sverigedemokraternas övertygelse att Sveriges möjligheter att också i framtiden konkurrera i en alltmer globaliserad värld är beroende av förbättringar inom utbildningsområdet i allmänhet och inom den högre utbildningen i synnerhet.
Vi ser med oro på att resurstilldelningen till den högre utbildningen urholkats de senaste 20 åren, vilket lett till färre timmar lärarledd undervisning och större undervisningsgrupper. Lärare vittnar samtidigt om obetald arbetstid, och arbetsgivare vittnar om svårigheter med att behålla kompetent personal. Vi kan inte acceptera denna kvalitetsförsämring av den högre utbildningen.
Därför har vi valt att skjuta till en hel del medel för att försöka åtgärda situationen. I vår senaste höstbudget, men också i vår kommande vårbudget, skjuter vi till drygt 11 miljarder kronor åren 2012-2015 för att försöka åtgärda bristerna enligt Grundbultens beräkningar. Fru talman!
Detta är en viktig del i Sverigedemokraternas strävan för att höja nivån på Sveriges utbildningssystem och komma till rätta med den bristande matchningen på arbetsmarknaden. Det är något som jag berört flera gånger från denna talarstol och tänkte kort beröra det även i dag. Jag tycker nämligen att det är ett huvudproblem. Jag anser att det är en självklarhet att högre utbildning också ska leda till arbete.
Vi menar att det måste ske en effektivisering bland högskolorna för att matcha utbildningsutbudet mot näringslivets behov av kompetens. Frågan om anställbarhet för studenter som genomgår en utbildning på högskola eller universitet är mycket viktig, inte minst med tanke på att samhället satsar mer än 40 miljarder kronor på denna verksamhet årligen.
Till detta kommer forskningsanslag på drygt 7 miljarder kronor. Dessutom är högskoleutbildningens kvalitet och effektivitet oerhört viktig för Sveriges fortsatta välstånd och konkurrenskraft internationellt sett. För att kunna bedöma de examinerade studenternas framgång på arbetsmarknaden efter avslutade studier menar vi att det krävs en ordentlig uppföljning av lärosätena och deras studenter.
Enligt Riksrevisionen finns det betydande brister i lärosätenas anpassning till aktuell arbetsmarknad och dess behov men också i den uppföljning man bedriver. Det är dock inte bara Riksrevisionen som pekar på brister vad gäller högre utbildningars och kursers relevans för arbetsmarknaden.
Undersökningar genomförda av Svenskt Näringsliv och Sveriges Ingenjörer bekräftar att det som Riksrevisionen tar upp stämmer. I motion Ub508, reservation 10, föreslår vi en rad åtgärder vilka syftar till ökad anställningsbarhet efter avslutad utbildning.
Det handlar om bättre uppföljning från lärosätenas sida, ökat samarbete och ökad dialog med företag samt en tydligare högskolelag i frågan. Utöver detta - även det har jag berört flera gånger tidigare - avsätter vi betydande resurser till Myndigheten för yrkeshögskolan.
Genom denna riktade satsning på yrkeshögskolan menar vi att vi gör det mycket lättare både för företagen att anställa och för våra ungdomar, liksom för äldre som vidareutbildar eller omskolar sig, att få en utbildning som leder till arbete. Det är viktigt. Fru talman!
Jag vill, när jag har chansen, slå ett slag för nordisk språkförståelse och lyfta fram motion Ub486, reservation 21. Det framkommer nämligen i Nordiska ministerrådets handlingsplan för nordiskt kulturellt samarbete från 1988 att den fundamentala förutsättningen för det nordiska kultursamarbetet är språkförståelsen mellan de nordiska länderna.
Trots detta visar det sig att språkförståelsen mellan de nordiska länderna blivit sämre, och inte bara sämre utan mycket sämre. Ett exempel på det är när Ungdomens Nordiska råd hösten 2008 beslutade att övergå till att använda engelska som arbetsspråk sedan man konstaterat att ledamöternas förståelse av de nordiska språken var så dålig att en effektiv kommunikation på de nordiska språken inte var möjlig.
Man kunde helt enkelt inte förstå varandra. Detta är djupt olyckligt. Jag ser med stor oro på att språkförståelsen mellan de nordiska länderna har försämrats, vilket i förlängningen är ett hot både mot den gemensamma nordiska identiteten och mot tanken på en integrerad nordisk arbetsmarknad.
Anna Helga Hannesdóttir, filosofie doktor och lektor vid Institutionen för svenska språket vid Göteborgs universitet, föreslår bland annat att kunskap om grannspråk, som hon kallar det, och grannspråksundervisning ska införas som krav i examensordningen för lärarexamen med inriktning på svenskämnet. Det tror jag kan vara ett sätt att angripa problemet.
I motionen föreslår jag att regeringen tillsätter en utredning med syfte att presentera konkreta förslag på hur den nordiska språkförståelsen ska kunna förbättras.
Jag anser att det är ett angeläget problem som vi omedelbart borde ta tag i. Låt mig avslutningsvis konstatera att samtliga partier är positiva till att höja statusen för teckenspråket, vilket naturligtvis är oerhört glädjande.