Per Bolund (MP):
Olof Palme myntade uttrycket "Politik är att vilja". Men man skulle lika gärna kunna säga att politik är att välja. Den politiska vilja som man har som parti eller som regeringsalternativ måste manifesteras genom att man vågar välja och också vågar välja bort.
Just här, skulle jag vilja säga, ligger det stora problemet med regeringens energipolitik. Man försöker vara för allt, och resultatet blir att man inte lyckas prioritera något alls. Regeringspartiernas energiöverenskommelse vrider klockan tillbaka flera decennier i svensk energipolitik.
I stället för att fokusera på det som alla egentligen säger sig stödja, framväxten av förnybar energiproduktion från skog, vind och sol, orsakar de borgerliga partierna i regeringen splittring och osäkerhet genom att öppna för ny kärnkraft, ny naturgas och ny torvkraft.
I stället för en energipolitik serverar regeringen en icke-politik som öppnar för allt men inte ger goda förutsättningar för något alls. I dagsläget vet till exempel ingen om eller när nya kärnkraftverk kommer att byggas i Sverige, hur många reaktorer det i så fall skulle bli och hur stor varje sådan reaktor skulle kunna tänkas vara i framtiden.
Det här skapar ett möjligt spann i framtiden mellan noll i produktion från kärnkraften till - i värsta fall, ur vårt perspektiv - flera hundra terawatttimmar ny kärnkraft. Vem vill investera i de nya energislagen med all denna osäkerhet framför sig? Vi ser redan i dag att viljan att investera i förnybar energi sjunker snabbt.
Investeringarna i vindkraft minskade till exempel med en tredjedel på ett enda år mellan 2007 och 2008. Vi rödgröna vill i stället skapa trygghet och stabilitet på energimarknaden. För att göra det tydligt för marknaden åt vilket håll energisystemet ska röra sig säger vi klart och tydligt nej till kärnkraften i framtiden. Kärnkraften är en ohållbar och opålitlig energikälla.
Det borde vara en självklarhet att respektera folkomröstningens resultat och fasa ut kärnkraften. Man undrar om minnet är så kort att regeringen redan har glömt bort den oerhört allvarliga händelsen på Forsmarks kärnkraftverk för nästan exakt tre år sedan. Enligt flera oberoende bedömare var Sverige i juli 2006 på randen av en härdsmälta. Varje år inträffar ett antal större och mindre incidenter i svensk kärnkraft.
Så sent som i förrgår inträffade ett utsläpp av radioaktivt material i kärnbränslefabriken Westinghouses lokaler i Västerås. Kärnkraften är en olycka som väntar på att hända. Förutom den ständiga risken för olyckor innebär kärnkraften också ett fortsatt beroende av importerat uran från smutsiga gruvor runt om i världen. Sverige har dessutom ingen färdig lösning på hur det oerhört farliga kärnavfallet ska förvaras.
Trots det har vi redan i dag producerat nära 5 000 ton av detta kärnavfall, som måste tas om hand i 100 000 år framöver. Man måste fråga: Är det rimligt att fortsätta att producera ständigt nytt avfall och att förlänga kärnkraften i kanske 60 år framöver när vi inte ens vet hur man ska ta hand om avfallet? Extra oförklarligt är det att regeringen har börjat öppna dörren för ny kärnkraft just nu när investeringarna i förnybar energi äntligen börjar ta fart.
Jag skulle gärna vilja ha en förklaring från näringsministern av varför just Sverige med sina exceptionellt goda förutsättningar för förnybar elproduktion ska öppna för ny kärnkraft. Vilka signaler tror ministern att det sänder till andra, mindre lyckligt lottade länder i vår värld? Redan nu kan man se hur det svenska beslutet skickar vågor till exempelvis Tyskland där kärnkraftsförespråkare hårt driver att man ska riva upp det tyska beslutet om kärnkraftsavveckling och pekar på Sverige.
Näst på tur kanske är Vitryssland som också har sagt att de vill utveckla kärnkraft. Vilka argument ska Sverige använda mot de vitryska planerna när vi själva är beredda att satsa på ny kärnkraft? Resultatet av regeringens helomvändning riskerar att bli ökad kärnkraftsanvändning runt om i världen och därmed större risk för kärnvapenspridning och större risk för att radioaktivt material hamnar i fel händer och används i terrorhandlingar.
Är det ett pris som regeringen är beredd att betala för kärnkraften? Jag är stolt över att den rödgröna oppositionen gemensamt vågar välja. Vi är överens om att fasa ut kärnkraften i takt med att vi får fram ny förnybar el. Det betraktar jag som en hållbar energipolitik. Fru talman! I stället för att krampaktigt hålla fast vid det gamla vill vi i de rödgröna partierna satsa på det nya.
Vi vill satsa på att få en betydligt effektivare energianvändning och på en massiv utbyggnad av förnybar elproduktion. Vi är överens om att höja målen i elcertifikatssystemet kraftigt jämfört med regeringen. Det blir då mer lönsamt att investera i den förnybara elproduktionen som svenska folket uttalat vill ha.
Vi vill också pröva ett fastprissystem för förnybar el, där den som producerar ren el från vind och sol får betalt med en fast summa för varje kilowattimme som levereras in på elnätet. Ett sådant system ger just den trygghet som investerare behöver. Man får ett garanterat pris under en längre tidsperiod och kan därför direkt avgöra om den investering man är på väg att göra lönar sig.
Det är precis den stabiliteten som har gjort att länder som Danmark, Tyskland och Spanien, som är i världstopp när det gäller att satsa på vind och solkraft, har lyckats så bra med att få fram ny förnybar elproduktion. Med en rödgrön regering kan Sverige äntligen följa dem och bli en stor producent av el från sol och vind. Äntligen skulle vi kunna utnyttja den fantastiska potential som Sverige har för vindkraft.
Äntligen skulle vi kunna dra nytta av att vi har världsledande forskning på solenergiområdet. Vi skulle kunna bygga upp en ny industri för förnybar energi i Sverige. Fru talman! Även när det gäller vindkraften sänder regeringen ut dubbla signaler. I dag drivs en tiondel av den svenska vindkraften av vindkraftskooperativ.
Förutom att det här självklart ger ett starkt bidrag till produktionen av ren förnybar el bidrar det också till en ökad lokal förankring av vindkraften. Nyligen har Skattemyndigheten börjat ta ut en uttagsskatt på kooperativ vindkraft som helt drar undan mattan för den energikällan. På grund av skatten har ansökningarna om att bli medlem i ett kooperativt vindkraftverk fallit som en sten, till mindre än en tjugondel av vad det var tidigare.
Regeringen ser tyvärr passivt på. Finansministern till och med välkomnar den nya skatten ungefär som om han tycker att den är rimlig med det skattesystem vi har och verkar inte bry sig om de effekter som den nya skatten får på vindkraftskooperativen. Effekten kan faktiskt bli att den kooperativa vindkraften helt försvinner i Sverige som energikälla, vilket vore otroligt olyckligt både för elkraftsproduktionen och för acceptansen för vindkraften.
Som om inte det här var nog har regeringen dessutom nyligen infört ett kommunalt veto som gäller just för vindkraft. I stället för att stödja den förnybara elproduktionen ser vi hur regeringen håller på att dra undan mattan och möjligheterna för vindkraften i Sverige. Fru talman! När det gäller effektiviseringen har regeringen ännu lägre ambitioner.
I stället för att se de enorma möjligheterna som Sverige har att använda elen effektivare har regeringen valt att inte ha någon högre ambitionsnivå än den som EU har föreslagit. Trots att svenskarna använder drygt dubbelt så mycket el som den genomsnittliga europén anser regeringen att vi inte kan ha några högre ambitioner än vad andra länder har.
Det är oförsvarligt att ha en så låg ambition i ett land där man fortfarande värmer hus med direktverkande el och där det om och om igen har visat sig att åtminstone 30 procent av energin skulle kunna sparas samtidigt som man tjänar pengar på att göra de investeringarna. En rödgrön regering skulle satsa betydligt mer offensivt på både förnybar elproduktion och effektivisering.
Med ett långsiktigt och ett målinriktat arbete är möjligheterna så stora att vi kan ersätta både kärnkraften och en stor del av de fossila fordonsbränslena med ren el och ändå ha ett överskott som ett stöd för den energiintensiva industrin. Vi skulle även kunna exportera till andra länder.
Vi måste ställa oss frågan varför man inte utnyttjar de energislag där Sverige har stora fördelar jämfört med andra länder, såsom bioenergi och såsom vindkraft, i stället för att välja att fördjupa Sveriges beroende av importerade farliga och icke-förnybara energislag, som kärnkraften och naturgasen. Från den rödgröna oppositionens sida är vi beredda att välja. Vi deklarerar tydligt att vi väljer bort uranbrytning i Sverige.
Vi väljer bort utvinning av fossila bränslen. Vi säger nej till en utbyggnad av fossilgasen. Vi vågar säga nej, och därför kan vi också säga ett tydligt ja. Men vad säger regeringen? När man tittar på tolkningen av den energiöverenskommelse som regeringspartierna har gjort ser man att det leder hur olika som helst. När man frågar centerpartister säger de att överenskommelsen inte kommer att leda till någon ny kärnkraft därför att kärnkraften är för dyr.
Frågar man folkpartister säger de att det blir tio nya reaktorer och att de, var och en, kan vara fyra gånger så stora som de vi har i dag. Var är tydligheten? Var är långsiktigheten? Kort sagt, var är energipolitiken? Jag står bakom samtliga Miljöpartiets reservationer, men jag vill för tids vinnande yrka bifall till enbart reservationerna 1, 4, 6 och 7.