Christer Nylander (L):
Jag tror att vi alla som sitter i riksdagen och sysslar med politik mycket noga följer utvecklingen på arbetsmarknaden. Det är en central del av politiken. Vi läser statistik, vi läser forskning, vi besöker arbetsplatser, vi pratar med vänner och bekanta och lyssnar på deras historier om hur det fungerar på deras arbetsplats men också historier om hur de söker jobb och försöker få in en fot på en arbetsplats. Ibland kan kulturen bidra till förståelse.
Förra året var filmen Äta, sova, dö en viktig bildskapare, en viktig bekräftelse på hur det ser ut i Sverige. I maj kommer jag och kulturutskottets ordförande arrangera en sak tillsammans med Dramaten som kan bidra till en ökad förståelse för hur det ser ut på arbetsmarknaden i Sverige. Det finns många sätt att nå kunskap. Men det räcker inte att ha kunskap. Man måste också använda kunskapen till någonting.
Vi som politiker har uppdraget att dra slutsatser av den kunskap vi fångar in och utifrån dessa slutsatser formulera en politik som gör Sverige bättre för att möta de utmaningar som vi står inför. Till stor del tror jag att det handlar om vilken fråga man söker ett svar på. Hur formulerar man huvudfrågan? Det tror jag är centralt när man bestämmer sig för vilken politisk inriktning man ska ha under de kommande åren.
Jag tror att den huvudfråga som arbetsmarknadspolitiken står inför den kommande tiden är ungefär denna: Innebär globaliseringen krav på ökad flexibilitet, eller gör den inte det? Fru talman! Alliansregeringen har inga planer på större förändringar av arbetsrättens grunder. Det har inte heller utskottet uttalat i betänkandet. Det gör däremot oppositionen.
De har rätt många förslag i sina reservationer och motioner om hur arbetsrätten bör förändras. Det är slående att nästan vartenda ett av förslagen - och även inläggen från oppositionen, framför allt från Socialdemokraterna och Vänsterpartiet - handlar om hur man ska minska flexibiliteten och göra svensk ekonomi mindre dynamisk. Det handlar om hur man minskar företagens möjligheter till snabb omställning. Jag tror att det är fel sätt att möta de utmaningar som Sverige står inför.
Förändringstrycket i ekonomin kommer inte att minska. När Kina, Indien, Turkiet och Brasilien utmanar oss kommer man att fortsätta satsa på att vinna marknadsandelar. Det innebär inte att förändringstrycket i svensk ekonomi minskar. Behovet av att ställa om minskar inte när företag runt om i världen konkurrerar med svenska företag om marknadsandelar och produkter.
Kravet på flexibilitet kommer inte att minska när jobb som i dag på den svenska arbetsmarknaden framstår som självklara inte blir det längre därför att ny kunskap kommer till, nya företag skapas i andra länder och svenska företag förlorar i konkurrenskraft. Jag tror att det är klokt, fru talman, att utgå från stora samhällsutmaningar när man funderar på den politiska inriktningen.
Jag ser att Socialdemokraterna och Vänsterpartiet gör en annan bedömning än vad jag gör när man funderar på den stora utvecklingen generellt. Det kan inte vara så att de förslag som kommer från S och V, framför allt, och som innebär att man ska minska flexibiliteten är ett svar på frågan: Hur möter Sverige globaliseringens utmaningar? Hur ser vi till att svensk ekonomi är så dynamisk att vi kan se till att jobben stannar här, att företag kan växa här och att välståndet kan fortsätta att skapas i detta land?
Jag tror att ni är på väg åt fel håll, och det rimmar illa - framför allt när det gäller Socialdemokraterna - med de uttalanden som ni gör om att ni är ett näringslivsvänligt parti som vill se växande välstånd i Sverige. Ali Esbati påstår i sitt inlägg att allianspartierna alltid har varit emot arbetslagstiftning och bekämpat LAS, MBL och så vidare. Det är inte sant. På 70-talet, när detta infördes, var Folkpartiet ett av de pådrivande partierna.
Skillnaden är att vi inte lever på 70-talet längre, och Sverige lever inte på 70-talet längre. Ali Esbati kanske längtar tillbaka till 70-talet, men de regelverk som funkade då funkar inte i den ekonomi som Sverige i dag lever i. Därför måste man vara beredd att göra justeringar successivt i den lagstiftning som finns. Lagstiftning som funkade på 70-talet behöver inte funka exakt på samma sätt i en helt ny ekonomisk tid.
Fru talman! Även om inte alliansregeringen föreslår några större förändringar i arbetsrätten ser jag att behovet framöver växer. Folkpartiet delar i övrigt också denna ståndpunkt. I en tuffare global konkurrens behöver Sverige bli mer dynamiskt för att klara jobben. Vi behöver bli mer dynamiska för att klara välstånd på lång sikt. Trygghet i omställningen kan inte bara vara att det jobb som man har just nu kommer att finnas för all framtid. Tryggheten kommer också att behöva finnas i att nya jobb skapas.
Om man känner att det jobb man har nu inte kommer att finnas kvar är en viktig del av trygghetskänslan att man vet att nya jobb hela tiden skapas i ekonomin. En annan del av trygghetsklimatet är att man vet att det finns trygghetssystem som fungerar när man blir av med jobbet och när man söker ett nytt jobb. Därför är det så viktigt att vi har en a-kassa som funkar för alla och som ger en bra inkomsttrygghet.
Därför är det så viktigt att vi har omställningsmöjligheter för människor som finner att det yrke de har utbildat sig till och den kunskap de har måste kompletteras eller förbättras.
Jag tror att tryggheten framöver mycket kommer att handla om känslan av att svensk ekonomi har förmågan att skapa nya jobb och nytt välstånd, känslan av att det finns en trygghet under perioden då man söker sig vidare till ett nytt jobb men också känslan av att det finns stora möjligheter att ställa om sig själv och ha stöd i den omställningen när man söker ny kunskap och nya möjligheter.
När man, som Folkpartiet föreslår, gör förändringar i turordningsreglerna för LAS framöver tror jag att det är viktigt att man kopplar detta till att samtidigt göra trygghetsförstärkningar för den enskilde individen för att se till att det finns fortsatt trygghet på arbetsmarknaden. Fru talman! En viktig del framöver är att vi måste sänka trösklarna till arbetsmarknaden för dem som står långt utanför.
Jag uppskattade mycket Mehmet Kaplans inlägg om möjligheten att komma tillbaka för de människor som har suttit i fängelse. Det är en grupp som har ganska svårt att ta sig in på arbetsmarknaden. Det är viktigt att lyfta fram integritetsaspekten. Men både Folkpartiet och Miljöpartiet som brukar hävda integriteten vet också om att detta är en avvägningsfråga. Det är inte alltid så lätt, för det finns också krav på trygghet och säkerhet på arbetsplatsen som man måste väga in i ekvationen.
Men jag delar synpunkten att vi måste fundera på hur denna grupp, men också många andra grupper som i dag står långt utanför arbetsmarknaden, får sänkta trösklar in. Min förhoppning är att lärlingar ska bli ett mer naturligt inslag i svensk arbetsmarknad. Jag tror att det är centralt för att minska ungdomsarbetslösheten. Detta kombinerat med fortsatta skolreformer kan göra att vi får minskade och sänkta trösklar för just ungdomar. Men jag tror att vi kommer att behöva göra mer.
Visstidsdebatten är het just nu. Vi har i Sverige en ganska tudelad arbetsmarknad där vi har hård reglering av tillsvidareanställningar och generellt mindre hård reglering när det gäller visstidsanställningar jämfört med andra jämförbara länder. Det är inte säkert att problemet med denna skillnad kan lösas genom att man bara reglerar visstid hårdare.
Vi måste också komma ihåg att trots att alliansregeringen har infört nya möjligheter till visstidsanställningar är det en ganska konstant andel människor som befinner sig i visstid. Framför allt är detta en viktig språngbräda in på arbetsmarknaden för dem som i dag står långt därifrån. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet.