Martin Andreasson (L):
Jag vill också tacka statsrådet för svaret och passa på att lyfta fram en del allmänna frågor om minoritetspolitiken. Sverige har ett folkrättsligt åtagande att stödja de nationella minoritetsspråken och ge individer större möjlighet att bevara och utveckla dem. Finska är det utan jämförelse största minoritetsspråket. Ungefär 280 000 personer i vårt land beräknas vara finsktalande.
Vi är många som med stor spänning väntar på regeringens ställningstagande när det gäller en utvidgning av förvaltningsområdet, vilket skulle vara ett steg framåt. Men samtidigt är det viktigt att redan nu diskutera vad som är nästa steg. En utvidgning av förvaltningsområdet kan bara vara ett delsteg.
Folkpartiet anser att de geografiska förvaltningsområdena för minoritetsspråk i vissa fall kan vara praktiskt motiverade när det gäller språk som har en mycket tydlig avgränsad historisk utbredning, till exempel samiska och meänkiäli. Men när det gäller finska är det ingen långsiktig lösning med särskilda förvaltningsområden eftersom språket talas över hela landet.
Då är det inte rimligt att indela Sverige i särskilda språkzoner så att individens möjlighet att bevara och använda sitt språk blir beroende av bostadsorten. Därför anser vi att målet måste vara att stärka individens möjlighet att använda finska i hela landet. Man bör åstadkomma ett system som gör att det särskilda förvaltningsområdet så småningom kan avvecklas eftersom det inte behövs.
Den nuvarande lagen om förvaltningsområden är dessutom stelbent ur ett myndighetsperspektiv. Den enskildes rätt att kommunicera på finska motsvaras av en skyldighet för varje enskild lokal eller central förvaltningsmyndighet att ge ett muntligt svar på finska. I de kommuner som i dag omfattas av lagen fungerar detta förhållandevis väl, men i takt med att förvaltningsområdet utvidgas kommer de praktiska svårigheterna att växa.
På många håll finns finskspråkig kompetens inom förvaltningarna, men i många fall är det inte situationen.
Därför menar vi att det är viktigt att man ger kommuner och förvaltningsmyndigheter betydligt större möjligheter att samverka i frågor som handlar om minoritetsspråksservice så att man ger individerna bästa möjliga service på ett så smidigt sätt som möjligt. Herr talman!
Avslutningsvis vill jag lyfta fram behovet av en bred parlamentarisk förankring av minoritetspolitikens fortsättning. Det var fem år sedan riksdagen senast tog ställning till en samlad minoritetspolitisk proposition. Det var parentetiskt sagt under den borgerliga tiden som det första gången kom en regeringsskrivelse om finska språkets ställning i Sverige.
Därefter kom minoritetspropositionen 1999. Sedan dess har det gått ett antal år.
Vi i Folkpartiet menar att det är hög tid att regeringen nu tar ett samlat grepp och redovisar för riksdagen, gärna i form av proposition, vilka åtgärder man avser att vidta på minoritetspolitikens område under den närmaste tiden så att man får en bredd i debatten och en tydlig parlamentarisk förankring. Herr talman!
Mina frågor blir alltså: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att de rättigheter för den enskilde som i dag finns inom förvaltningsområdet för finska i framtiden ska utvidgas till att gälla i Sverige som helhet? Är statsrådet beredd att tillse att det kommer att framläggas en samlad minoritetspolitisk proposition för riksdagen?