Annika Eclund (KD):
Jag skulle kunna använda mina åtta minuter till att tala om hur Kristdemokraterna medverkat till många viktiga reformer i skolan såsom lärarlegitimationen, nya kursplaner, ny skollag och ny läroplan och sedan fortsätta genom att förklara att dessa reformer inte fått den tid som krävs för att avspegla sig i elevernas resultat. Men det är många före mig som på ett mycket förtjänstfullt sätt berättat om detta, så det tänker jag inte göra.
Vidare skulle jag kunna berätta om hur viktig satsningen på elevhälsan är och att det är viktigt att kommunerna tar del av denna möjlighet. Jag skulle kunna berätta om vikten av ett gott värdegrundsarbete och antimobbningsarbete. Jag skulle också kunna tala om värdet i att få välja den skola som passar mig och mina barn bäst. Inte heller det kommer jag att tala om.
Jag har i stället valt att koncentrera mig på det som jag ser som den största utmaningen för svensk skola för tillfället. Vi kan tala om skolutveckling och satsningar på skolan tills vi har slagit knut på oss själva så länge vi inte får våra mest begåvade studenter att välja läraryrket eller att få de kvalificerade pedagogerna, som skolan verkligen behöver, att stanna inom yrket.
Det är glädjande att höra att Socialdemokraterna vill medverka till att höja läraryrkets status. Herr talman! I dag är det bara en sökande per plats till lärarutbildningen. Det duger inte! Omfattande forskning visar att duktiga lärare är helt avgörande för att eleverna ska lyckas i skolan.
Det låga söktrycket till grundskollärarutbildningen är därför förödande när vi talar om att Sverige ska ha en skola i världsklass. Lärarnas status och auktoritet behöver återupprättas. Därför måste all onödig centralstyrning av skolan undvikas, rätt beslut måste ligga på rätt nivå.
Elever och föräldrar måste naturligtvis ges visst inflytande över utbildningen, men det måste råda balans mellan lärarnas befogenheter och elevernas rättigheter och skyldigheter. Själv valde jag läraryrket av många anledningar. Den viktigaste anledningen var att få tillfälle att spendera tid tillsammans med ungdomar under den mest känsliga delen av deras liv.
Det handlar om att var med och leda dem en bit på vägen, att bryta tankar och värderingar tillsammans och på det sättet kunna vara med och påverka samhällsutvecklingen. Detta kanske låter väldigt pretentiöst och överdrivet idealistiskt, men det är en beskrivning av läraryrket när det är som allra bäst. Varför vill då inte fler välja den yrkesbanan?
En orsak är den snedvridna debatten om skolan. Nästan varje dag möts vi av nyheter om stora brister. Debatten har hamnat i ett dike där allt är elände och där ingen elev får den hjälp den behöver. Naturligtvis ska brister komma upp i ljuset, men var finns berättelserna om dem som älskar sitt jobb?
Var kan vi läsa om lärare som på ett positivt sätt präglar sina elever genom sitt sätt att vara och undervisa? Vem talar om att lärare har världens viktigaste jobb för att säkra vårt lands framtida utveckling? För varje negativ nyhet om brister i skolan skulle jag vilja ha en solskenshistoria för att balansera debatten.
Vi behöver de berättelserna för att få de bästa studenterna att vilja söka sig till yrket. Vi behöver också tydliggöra lärarnas roll och minska osäkerheten inför att agera i svåra situationer. I dag upplever många lärare risk för den personliga positionen om de ingriper i exempelvis konflikter mellan elever. Herr talman!
Lärarna bör också avlastas uppgifter som inte är kopplade till undervisningen. Dokumentation och återkoppling är bra. Men det får inte ta alltför mycket tid från undervisning och elevkontakter. Vi behöver därför se över hur kraven på dokumentation kan förändras så att den tar mindre tid.
Vi behöver se över hur vi kan få in andra vuxna i skolan som till exempel kan vara rastvakter, motverka mobbning och lösa olika typer av konflikter mellan barn. Det är också värt att utreda hur det civila samhället kan bidra till en tryggare skola.
En annan orsak till att söktrycket är lågt är naturligtvis att man värderar läraryrket lägre lönemässigt än andra yrken med samma utbildningslängd. Men det är inte hela förklaringen. Vi kan jämföra med sjuksköterskeutbildningen, där yrket ligger i ungefär samma löneläge. Där har man 2,5 sökande per plats.
Jag är den första att stödja att lärare ska ha mer betalt, men vi måste också söka andra förklaringar. Herr talman! Jag vill lyfta fram ytterligare en aspekt i denna sena debatt. Vi kristdemokrater betonar alltid att människor är olika och unika. En skolform passar inte alla. En pedagogisk metod är inte lösningen på alla problem.
Vi måste erbjuda en palett av skolformer och erbjuda individuella lösningar för våra elever. Med tanke på det tycker jag att det är oerhört frustrerande att de elever med de allra största behoven många gånger undervisas av personal med den lägsta utbildningen och kompetensen - detta samtidigt som platser i dag gapar tomma i den speciallärarutbildning som vi har genomfört.
Jag talar om de barn med särskilda behov och barn med diagnoser av olika slag som tillbringar hela sin dag med elevassistenter som i de flesta fall helt saknar pedagogisk utbildning. Dessa barn har rätt att kräva de mest professionella pedagogerna. Ett minimikrav borde vara att det finns specialpedagogisk handledning för den personal som ska jobba med dessa elever.
I vissa kommuner har man i dag avskedat elevassistenter för att i stället anställa speciallärare. Det blir i och för sig färre personer, men personer med rätt kompetens. Detta är drastiskt, men jag vill poängtera att det är oerhört viktigt att kommunerna tar del av den satsning som regeringen har gjort på den nya speciallärarutbildningen och att detta kommer eleverna till del. Herr talman! Människor är olika och kräver olika lösningar.
Att behandla alla lika är inte rättvist. Att inse att vi har olika behov och behöver individuella lösningar är kristdemokratisk politik. Med detta yrkar jag avslag på motionerna och bifall till utskottets förslag i betänkandet.