Hillevi Larsson (S):
För ett tag sedan var det en historia som blev lite uppmärksammad. Det var nämligen så att ett antal fiskare hade fiskat upp ett par båtflyktingar och därmed räddat deras liv. Enligt sjörätten, som är den lag som gäller ute till havs, ska man föra dem man räddat till livet till närmaste hamn - en europeisk hamn i det här fallet.
De här fiskarna hotades av åtal för detta, alltså därför att de hade följt sjörätten. Jag tycker att det är mycket allvarligt att något sådant över huvud taget kan hända. Det är oroande att en så grundläggande princip som den om sjörätten - det handlar ju i första hand om att rädda liv och om att hjälpa människor i hamn så snabbt som möjligt - över huvud taget kan ifrågasättas. Här kommer Frontex in.
Jag håller med om att Frontex skulle kunna vara någonting mycket positivt. Men den utveckling vi i dag ser känns oroande. Jag tycker absolut inte att vi i Sverige aktivt till och med ska vara med i snabbinsatsstyrkan eller andra styrkor som opererar under Frontex. Den utveckling som Frontex nu går mot är oroande nog.
Men ännu värre är, tycker jag, att vi i Sverige skulle avhända oss kontrollen över vad våra svenska utsända gör. Då blir vi ju ännu mer delansvariga. Regeringen har hittills sagt att vi ska kunna vara med. Men jag anser inte att vi har tillräckliga garantier för de uppdrag som de här människorna, inklusive svenskar, kommer att sändas ut på.
Det har förekommit militära sammandrabbningar också mellan Frontex och båtflyktingar. Det pekar åt fel håll när det inte i första hand handlar om att rädda liv. Man måste ändå fastslå att detta med att rädda liv kommer före allt annat; det får man aldrig tumma på. Har man tagit sig in i Europa har man självklart rätt att söka asyl. Också det är en grundläggande princip.
Sedan kan man få avslag på sin asylansökan. Men det är viktigt att ändå följa den här principen. Sedan är det en myt att det är väldigt attraktivt att som båtflykting ta sig från Afrika till Europa. Sanningen är att en tredjedel av båtflyktingarna dör på vägen. Det här är alltså inte speciellt attraktivt. Föräldrarna bönfaller ofta sina barn och säger: Snälla, åk inte med tanke på riskerna och med tanke på hur många som dör och skadas på vägen!
Det är alltså en myt att det fullständigt väller in flyktingar och att det, om gränserna inte bevakas mycket hårt, kommer att komma hur många som helst. Dessutom är detta den lilla delen av både flyktingströmmen och invandringsströmmen till EU. Det finns ju hur många gränsregioner som helst runt EU-området där det är betydligt lättare att ta sig över till Europa. Det finns också lite dubbelmoral i detta.
Många länder välkomnar i själva verket invandring av billig arbetskraft, och många länder är till och med till stor del uppbyggda av den här billiga arbetskraften och är beroende av den oavsett om det officiellt erkänns eller inte. Man gör det väldigt enkelt för sig genom att säga att om vi inte har väldigt hårda tag i den här regionen kommer det att välla in hur många som helst.
Det här känns i stället mer som ett symboliskt krig. Över huvud taget måste man tänka på dessa människor som redan är i en väldigt utsatt situation. En tredjedel drunknar, som sagt. Ska då de få som ändå lyckas komma fram jagas? Där känner jag att rädda liv är nummer ett. Har man väl lyckats ta sig in på europeisk mark ska man få söka asyl.
Det är på de premisserna som vi ska medverka.