KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Rothenberg (M):
Det stämmer, Börje Vestlund, att konjunkturen inte ser bra ut runt om i världen. Det har varit känt länge att detta kommer att drabba också Sverige. Då är det väldigt skönt att vi i Sverige kan stå stabilt med stadiga ben på marken när det blåser.
Vi har ordning och reda och har någonting att tryggt hålla oss i när det blåser och när det darrar i marken. Detta är viktigt att ha i baktankarna när vi ser vilka förutsättningar Sverige har jämfört med många andra länder.
När det gäller att gå in på nya marknader tror jag inte att det finns någon som kan säga emot ambitionen att Sverige borde vara mer, oftare och med ännu större resurser överallt, eller i princip överallt - jag tittar på Kent Persson och noterar att det finns vissa undantag. Om vi lade alla våra resurser som finns tillgängliga skulle vi kunna göra fantastiska satsningar på exportmarknaderna.
Vi skulle kunna gå in i princip vartenda land i världen. Nu vet vi alla att vi inte har den möjligheten att kunna lägga resurserna där. Det finns en hel del ytterligare som pockar på uppmärksamhet i statsbudgeten. När det gäller samgåendet mellan Exportrådet och Invest Sweden kan det vara en väldigt nyttig övning. Det handlar om att se vad det finns för samordningsfunktioner för två verksamheter som har levt relativt skilda från varandra.
Det finns kanslier man kan slå ihop och kompetens som kan börja jobba över gränser. Den proposition som lades fram häromdagen innehåller inte några detaljregleringar för hur organisationen kommer att se ut. När väl riksdagen har fastslagit att göra denna förändring är det viktigt att organisationen själv får forma detta utifrån den kunskap som finns där.
Hans Rothenberg (M):
Börje Vestlund får det nästan att framstå som att det inte äger rum någonting på exportfronten från svensk sida. Exportkreditnämnden har sedan flera år i uppdrag att just främja små och medelstora företag när det gäller att gå utomlands. Det är ett särskilt affärsområde hos den myndigheten. Det så kallade exportlånet är ett särskilt finansiellt stöd för exportsatsningar hos mindre företag.
Dessutom riktar sig den grundläggande exportservicen vid Exportrådet till små och medelstora företag, vilken i huvudsak är finansieras med statliga medel. Det är viktigt att komma ihåg att det pågår en verksamhet. Den är både effektiv och mycket uppskattad av de företag som nyttjar den.
Det som handlar om samgående mellan Invest Sweden och Exportrådet är snarare att fila till det ytterligare. Vi får anledning att återkomma om det är så att vi ska diskutera en betydligt mer detaljerad genomgång av hur den nya myndigheten eller bolaget kommer att fungera. Det är det inte rimligt att vi tar i den här diskussionen. Verkligheten förändrar sig.
Det kommer att vara ett antal riktigt tuffa år för Sverige både inom landet och för svensk exportindustri. Jag tycker att vi ska bejaka det initiativ som nu har tagits och se till att våra ambitioner att ta sig ut ur världen ska mötas med omvärldens ambitioner att ta sig in i Sverige.
Hans Rothenberg (M):
Bankernas nyckelroll i det finansiella blodomloppet kan inte på något sätt förringas. Det ömsesidiga beroendeförhållandet mellan banker och deras omvärld ställer särskilt stora krav på ansvarstagande. Därför har alliansregeringen verkat aktivt för att skapa ett bättre regelverk i Sverige. Erfarenheten från den senaste krisen för några år sedan visar att bankerna inte hade tillräckliga kapitalbuffertar.
Detta skapade en extra sårbarhet i den svenska ekonomin då Sverige har den tredje största finanssektorn i förhållande till bnp i Europeiska unionen. Man har dessutom flera stora banker som har gränsöverskridande verksamhet. Detta gör att Sveriges utsatta position ställer större krav på säkerhetsmarginaler för att säkra finansiell stabilitet.
Riksdagen röstade därför för regeringens förslag om en skärpning av bankernas kapitaltäckningskrav. Detta ställer dock krav på att bankernas anpassning till de nya reglerna inte innebär en övervältring av kostnader på kunderna.
En sak är säker, nämligen att alla kriser inte kommer att kunna upptäckas och förebyggas. Mycket tyder på att instabiliteten finns inbyggd i själva de finansiella systemen.
Därför är min fundering med anledning av interpellationen vilka problem som Socialdemokraterna vill lösa genom ett införande av en EU-skatt på finansiella transaktioner.
Dyrare och krångligare betalningar och transaktioner löser knappast de akuta och djupa problem som EU i dag står inför med stora budgetunderskott, stigande statsskulder och krympande konkurrenskraft. Högre skatter på investeringar leder till mindre investeringar och färre nya jobb i Europa.
EU-kommissionen har i sina egna analyser konstaterat att skatten, om den skulle införas, kan komma att minska bnp i Europa med 1-2 procent. Och högre kostnader för finansiella tjänster riskerar att föra kostnaden vidare in i alla andra sektorer och branscher. Det här begränsar konkurrenskraften. Det begränsar möjligheten till nya jobb.
En sådan utveckling skulle vara olycklig för den sköra tillväxt som just nu råder i Europa. En EU-skatt riskerar att leda till att stora delar av de internationella transaktionerna och investeringskapitalet flyr bort från EU till länder som inte har någon liknande skatt. Utflyttad finanshandel leder inte till mindre spekulation, snarare tvärtom.
Om transaktioner flyr från Europa kan de i stället flytta till delar av världsekonomin där transparens och regleringar är sämre än i vår del av världen. Då kan man undra: Vilken nytta har man av en sådan transaktionsskatt? Vad har man vunnit, utöver att barnet åkte ut med badvattnet?
Hans Rothenberg (M):
Den här interpellationen och den efterföljande interpellationen, som rör kundernas ställning på bankmarknaden, går lite grann in i varandra. Det handlar i stor utsträckning om diskussionen att kunden ofta hamnar i ett underläge. Det är detta som ger anledning till både finansministern och finansmarknadsministern att höja tonläget.
Det är något som man i möten med människor, i våra valkretsar, möter stor uppskattning för. Äntligen är det någon från regeringen som vågar höja rösten mot de aktörer som de flesta människor har en mer eller mindre frivillig relation till. Det är svårt att inte ha en bankrelation i dag.
De flesta transaktioner sker inte genom kontanter utan sker via banksystemen. Den flexibilitet som kunden önskar finns inte alltid i de systemen. Det är väldigt lätt att ta ett snabblån, ett kortlån, men det är inte lika lätt att med samma bank byta leverantör. Det handlar väldigt mycket om en ömsesidig respekt som måste finnas.
Bankerna måste ha respekt för kunden i livets alla cykler. Det är ett ansvar som bankerna behöver visa för att få den respekten tillbaka. Att finansmarknadsminister Peter Norman höjer rösten är ordets makt. Och ordets makt - det vet vi som står i den här kammaren - är understundom fantastiskt stor. Det handlar inte om någon dubbel agenda.
Jag tycker snarare att man ska säga att agendan är att ha människan i fokus. Det är en ganska sympatiskt enkel agenda.
Hans Rothenberg (M):
Det som händer i Södertälje med Astra Zeneca är bara att beklaga. Dock, i motsats till vad interpellanten hävdar, har de här varningsklockorna klingat långt tidigare än 2006 - långt innan Sverige hade en alliansregering.
Medicinska forskningsrådet gav i november 1997 en arbetsgrupp i uppdrag att utreda den kliniska forskningens villkor.
Så här skrev Medicinska forskningsrådets företrädare i Läkartidningen år 2000, för 12 år sedan: I en situation där satsningarna på svensk universitetsforskning är betydligt mindre än i andra forskningsintensiva länder finns det en betydande risk för att de högteknologiska storföretagen flyttar alltmer av sin forskningsverksamhet utomlands.
Denna risk är särskilt stor i företag som Astra Zeneca och Farmacia Upjohn, som inte längre har kvar sin klara svenska identitet. Detta skrevs 2000 av företrädare för life science-näringen. Astra Zenecas flytt utomlands har alltså varit förutseddd i många år, och dåtidens ansvariga ministrar har varit informerade i 10-15 år.
Man kunde också ha agerat då om man hade önskat. Det är således inte första gången vi ser stora verksamheter flytta eller upphöra i Sverige, men det behöver inte innebära slutet. Det kan till och med vara fröet till något nytt. Vi ska komma ihåg att Astra Zeneca fortfarande finns kvar i Sverige med sin anläggning i Mölndal. Det är dock inget som man ska ta för givet för all framtid.
Häromveckan var det en hearing hos Vinnova. Den direktsändes i tv. Det var möte hos Sveriges Ingenjörer med företrädare från Astra Zeneca och en stor del av deras personal. Det som är anmärkningsvärt i diskussionerna är de positiva tongångarna där man söker möjligheter. Det vittnar om den energi som finns såväl i Södertälje som inom life science-klustret i stort.
Inom svensk life science finns det kunskap, energi och en fungerande infrastruktur i form av samspel mellan forskande akademiker, företagen och den praktiska vården. Kring dessa går det att bygga nya noder som ser annorlunda ut än i dag. Det förutsätter att det även fortsättningsvis är attraktivt att driva företag. Då kommer vi till kärnan.
Ett gott företagsklimat innebär goda villkor som gör att det är attraktivt att etablera sig i Sverige. Då spelar det roll att Sverige inte längre har en förmögenhetsskatt som driver kapital ut ur landet och skrämmer nytt från att flyta in i Sverige. Det spelar roll med ett lågt skattetryck på inkomster och inte minst att den nyligen införda expertskatten ökar möjligheterna att attrahera utländsk specialistkompetens.
Att kunna bygga kapital och kunna tillhandahålla kompetens tillsammans med en väl fungerande triple helix mellan akademier, näringsliv och samhälle är nyckeln för att framtidens svenska life science ska kunna utvecklas framöver.
Hans Rothenberg (M):
Vi ser en ny struktur formas inom forskningsindustrin världen över. Koncentrationen till större forskningscentrum är en pågående trend. Det är något som inte bara berör Sverige, utan det berör så gott som alla industrialiserade forskningsländer. Denna nya struktur ger dock utrymme för många mindre länder med specialiserad kompetens världen över att bli kvalificerade underleverantörer till de stora forskningsjättarna.
Det här är en strukturförändring vi ser över hela världen. Så sent som i förra veckan fattade regeringen beslut om ett samarbete med Kina kring ytterligare forskning inom livsvetenskaper och hållbar utveckling. Här har forskningsmyndigheter nu fått i uppdrag att börja utlysa projektsamarbeten för forskare vid universitet och inom industrin som vill utöka samarbetet med kineserna.
Detta visar att även forskningsvärlden förändras kraftigt, och det är också förutsättningen för att den forskningsrelaterade industrin och näringen ska kunna överleva. Sveriges möjlighet är triple helix när det är som bäst. Som en driven kunskapsnation med högklassig nivå på vård och på innovationer är den viktigaste uppgiften att hålla ihop kompetensen.
De många gånger vattentäta skotten mellan grundforskning och tillämpad forskning är ett hinder som måste bort. Vi kan inte längre se dem som separata delar: att här ägnar man sig åt grundforskning, här kommer någon kapitalist och startar bolag och här ska slutligen bolaget bedriva tillämpad forskning. Det hör den gamla världen till.
Den tillämpade forskningen ges bäst möjligheter att utvecklas i den unika svenska affärsmiljön där akademier, näringsliv och vården verkar i en symbios - låt oss kalla den för the Swedish helix. Att kunna bygga kapital och tillhandahålla kompetens tillsammans med en väl fungerande triple helix är nyckeln för att svensk life science ska kunna utvecklas framöver.
Hans Rothenberg (M):
Jag blir nog tvungen att ta en replik när Krister Örnfjäder går i gång och börjar tala om restaurangmomsen. Det är någonstans där som debatten om näringspolitik klev av banan och inte längre blev en debatt om näringspolitik. Krister Örnfjäder har en benägenhet att alltid vilja skjuta på restaurangmomsen, att alltid vilja förminska denna näring och att alltid vilja förminska de människor som arbetar i denna näring.
Han vill alltid förminska de effekter som momssänkningen har givit på näringen, på de företag som verkar inom restaurangnäringen och på de människor som har lyckats få jobb i detta sammanhang. Efter det att momsen sänktes förra året uppstod ett tydligt hack i kurvan för prisutvecklingen, där priserna justerades nedåt.
Det justerades sakta under året, men när man viktar det visar det sig att priserna i dag ligger 3 procent lägre än vad som var förväntat om momsen inte hade sänkts. Det är en branschorganisation som har räknat fram detta. Krister Örnfjäder kan möjligen säga att de är jäviga. Jag skulle vilja säga att de kanske är sakkunniga i sammanhanget. Det har blivit en prissänkning som har varit gynnsam för konsumenterna.
Det innebär att försäljningen har ökat, vilket har inneburit ökade momsintäkter för staten. Branschens omsättning har ökat med 4,4 procent - vida över vad omsättningen har gjort i Sverige i övrigt och i andra näringar. Detta har inneburit att företagen har fått mer pengar över. Högre vinster har inneburit intäkter tillbaka till staten. Det har blivit fler anställda.
Jag skulle inte vilja ge 5 miljarder kronor till Krister Örnfjäder för att skapa 5 000 jobb. Jag förordar att man sänker restaurangmomsen, som regeringen gjorde för ett år sedan. Det gav 6 000 jobb, och det gav många andra dynamiska effekter såsom minskat utanförskap. Varför skjuter Krister Örnfjäder just på denna näring?
Hans Rothenberg (M):
Krister Örnfjäder sjunger transfereringssystemens lov i stället för att se till att effekterna kommer näringen till godo. Näringen består av företag och människor som arbetar i företagen och av kunder som drar nytta av företagens tjänster. Krister Örnfjäder vill enligt gammal klassisk betongpolitik flytta över detta till transfereringarna. Dessa pengar är någonting som uppenbarligen är allom givet.
Skattepengarna ska flyttas till de människor som är arbetslösa. Men först vill Krister Örnfjäder i praktiken göra ett antal människor arbetslösa, om restaurangmomsen nu ska gå tillbaka till 25 procent. Låt oss titta lite grann på siffrorna, för siffror är ändå vederhäftigt. Det har blivit 3 procent lägre prisnivå. Det har blivit en omsättningseffekt för branschen som är plus 4,4 procent.
Det är en ökning med motsvarande 6 000 helårsarbeten. Det är inte 5 000, utan 6 000 helårsarbeten. Då vet vi också att inom hotell- och restaurangnäringen består många jobb av deltid, halvtid och extraarbeten. Det är alltså långt fler än 6 000 människor som har fått jobb tack vare denna reform. Den största procentuella ökningen finns i Västmanland, Östergötland och Gävleborg.
Detta har slagit på ställen i landet där man tackar och tar emot för fler arbetstillfällen. Låt oss titta på Krister Örnfjäders eget län - Kalmar län. Där har antalet nya helårsarbeten de första tre kvartalen förra året varit 94 stycken. Det var en utveckling på 4 procent - betydligt bättre än vad utvecklingen har varit i andra branscher.
Vi kan också se en ökning av lönesumman på 7,1 procent. Jag citerar Karl-Petter Thorwaldsson, känd från arbetarrörelsen. Han skriver i Aftonbladet: "Vi uppmanar regeringen att tänka om - - - och utöka antalet subventionerade anställningar." Kan inte Krister Örnfjäder gå i takt med sin partikompis och inte bara i otakt med tiden?
Hans Rothenberg (M):
Ja, mitt anförande var allmänt hållet. Jag tycker faktiskt att vi någon gång ska unna oss att resonera kring handel inte bara utifrån de motioner som vi väcker och de avslagsyrkanden som vi lägger fram. Det här är faktiskt ett tillfälle att ge vingar åt handelns fördelar och ge ord åt det som spelar roll och som har byggt Sveriges välstånd och välfärd.
Det är intressant att Kent Persson tar upp just reservationen om jämställdhet. Det är en av de få gånger som man ser att Vänsterpartiet faktiskt har skrivit ihop sig med Sverigedemokraterna i riksdagen. Hur det gick till kanske vi kan ta i ett annat sammanhang. Handeln spelar en viktig roll. Handeln kan påverka mycket. Men handeln kan inte göra allt.
Om handeln var det universella verktyget för att genomföra allting skulle vi inte behöva särskilt mycket lagstiftning i övrigt. Det skulle inte behövas regleringar eller normer eller konventioner i något sammanhang. Handeln är ett redskap för att nå fram och för att också tillgodose inte minst millenniemålen, där jämställdhet och avskaffandet av diskriminering är ett par punkter.
När det gäller att påverka andra länder att gå mot en mer jämställd hållning har vi många andra internationella sammanhang där vi kan spela en stor roll. Men framför allt skulle jag vilja säga att handeln är dörröppnaren i många stycken. Med handeln visar man faktiskt på ett civiliserat umgänge.
När det gäller länder som kanske inte vanligtvis visar så stor respekt i fråga om att umgås med kvinnor kan vi komma från Sverige och från andra länder och representera med kvinnor i relation med män, som annars inte är särskilt vanligt. Där har handeln ett stort signalspråk.
Hans Rothenberg (M):
Ökad rörlighet, ökat umgänge och ökad handel öppnar en av många dörrar för att umgås med andra länder. När det gäller handel med länder som inte är fullt utvecklade demokratier och som inte har den kultur som vi själva här hemma är så stolta över att vi har finns det många sätt att förhålla sig.
Ett sätt är att man sluter sig, att man inte bara slutar handla med vapen utan att man även slutar handla med andra saker. Det var precis detta jag tog upp i mitt anförande kring protektionismen och om att tala med munkavle i stället för att tala med ett språk.
Vad gäller svensk vapenexport och handel med vapen är den reglerad enligt särskild ordning. Då skulle jag snarare vilja föra resonemanget att okej, vi ska icke handla med vapen, men vad är då nästa steg?
Ska vi tillhandahålla fordon och andra livsnödvändiga material och produkter, eller ska man på något vis också begränsa detta för att sätta press? Det är någonstans där jag tycker att kärnan i resonemanget finns.
Ska man använda handel som ett positivt redskap, eller ska man använda det som ett redskap som bara kan nyttjas till restriktioner? I det sammanhanget är jag mer för frihandeln och för att använda det som ett positivt redskap.
Vad gäller vapenexporten hanteras den i särskild ordning, och vi har en vapenexportutredning som arbetar där alla partier dessutom ingår och kan göra sina stämmor hörda.
Hans Rothenberg (M):
Jag förstår att man kan vilja ha en redovisning av handeln. Man kan vilja ha en redovisning av det mesta regeringen gör. Det är också ett av de instrument som oppositionen har, nämligen att hålla regeringen borta från det dagliga arbetet och vara väldigt närvarande i kammaren här. Det kan vi om inte annat se på intensiteten i interpellationsdebatterna.
Vi gör den bedömningen att det finns ganska gott om tillfällen att resonera om handelspolitiken i riksdagen. Inte minst med tanke på att handeln är så förknippat och så länkat med vårt engagemang i Europeiska unionen är ju det här en fråga som behandlas i utskotten och kommer upp i EU-nämnden. Det finns en väldigt tydlig transparens.
Vi ska också vara klara över - det vet Börje Vestlund synnerligen väl - att när det är handelsdelegationer och möten till exempel med WTO så brukar också handelsministern vara noga med att ha ledamöter från riksdagen med sig på resorna. Vi kan redovisa väldigt mycket, och vi kan redovisa väldigt mycket mer. Frågan är hur mycket som ska redovisas mycket mer. Där kan vi ha olika synpunkter.
Som opposition är man alltid underinformerad, och skulle man inte vara det får man åtminstone spela rollen av att vara det. Vad gäller detaljhandeln och öppettiderna är det en fråga i den grönbok som skulle komma upp i nästa vecka där vi inte skulle ha någon debatt om det ärendet. Det hade kanske varit lämpligt att den socialdemokratiska gruppen hade lytt några av sina interna röster och faktiskt flaggat upp till att ta den debatten.
Jag skulle gärna ta den, men då vill jag gärna läsa på lite extra. Därför ber jag att få passa till den eventuella debatten nästa vecka.
Hans Rothenberg (M):
Som jag sade tidigare i mitt anförande är det många av de här målen som man kommer att missa. En del kommer man att träffa, och en del kommer man att överträffa. Exportvisionen har inte särskilt många år på nacken, och det vet ju alla som ägnat sig åt den här formen av politik att här är det en långsiktighet som heter duga.
Vad jag vet finns det inte just nu några planer på att revidera den totalt, och jag ser inte heller någon anledning till att man skulle göra det. Den omfattar väldigt många intressanta punkter, och jag tror att de flesta inte känner till mer än att det ska handla om att riva tullar och andra handelshinder. Här är det ju ett arbete där man till exempel jobbar med strategiska tillväxtmarknader. Det är ingenting man fräser i väg på tre kvartal.
Det är någonting som faktiskt kommer att ta både ett antal decennier och kanske rentav lite olika regeringar under resans gång. En av de viktiga punkterna i det här sammanhanget är faktiskt protektionism och ekonomisk nationalism. Det är punkt 5 i exportvisionen. Den punkten tror jag inte heller att man städar undan i en handvändning.
Här handlar det om ett arbete med att systematiskt identifiera svenska intressen i tvister som pågår. Här har Kommerskollegium fått i uppdrag att undersöka WTO-förenligheten i vissa regler kring e-handel. Det här är ju saker och ting som tar ganska lång tid, och det är det som präglar hela den här exportvisionen. Jag tycker att det är trevligt att höra, Börje Vestlund, att du tycker att vi i stort sett är överens.
Det kommer alltid att finnas detaljer i våra synpunkter kring öppettider och kring hur man ska redovisa för riksdagen och på vilka grunder. Men den transparens som vi har i Sverige är det många länder som skulle vara väldigt glada över att vara i närheten av.
Hans Rothenberg (M):
Utskottet välkomnar att kommissionen tar ett helhetsgrepp när det gäller detaljhandeln. Det handlar om vikten av att undanröja de kvarstående hindren för att genomföra en väl fungerande inre marknad. Här vill utskottet särskilt lyfta fram kommissionens arbete för att stärka konsumentinflytandet och e-handeln och skapa en miljömässigt hållbar detaljhandelskedja. Många företag i Sverige vittnar om problem vid nyetablering i andra medlemsländer.
Därför ser vi mycket positivt på kommissionens aviserade nolltolerans för åsidosättande av de skyldigheter som följer av tjänstedirektivet. Herr talman! När det gäller grönboken om otillbörliga affärsmetoder kan vi konstatera att det redan finns en fungerande lagstiftning på plats som till viss del förbjuder sådana metoder.
Men det finns också exempel på - verkligheten visar det gång efter annan - att lagstiftningen inte fångar upp samtliga otillbörliga metoder. Dessutom skiljer sig regleringen på det här området åt mellan olika medlemsländer. Svenska företag som vill etablera sig utanför landets gränser på den inre marknaden blir därigenom berörda. Det är positivt att det inom branschen har tagits fram självreglerande riktlinjer.
Vi menar att de utgör ett viktigt komplement till den tvingande nationella lagstiftningen. Vi delar också den uppfattning som bland annat regeringen och branschorganisationen Svensk Handel ger uttryck för när det gäller behovet av en reglering på EU-nivå och förespråkar därför lösningar på nationell nivå eller på frivillig grund. Herr talman!
Sammanfattningsvis intar utskottet en försiktig hållning till grönboken och förbehåller sig rätten att ta ställning till framtida förslag på området. Därmed föreslår jag att riksdagen lägger utlåtandet till handlingarna.