KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva Olofsson (V):
Det jag är rädd för ska hända ska jag tala om. Jag är rädd för att vi inte kommer till rätta med yttrandefriheten och meddelarfriheten och att den offentliga insynen inte blir lika stor. Jag läste Kommunals rapport från Stockholm om en av de privata företagarna i ett mindre företag här som hade tagit halva vinsten på 4 miljoner på två år, det vill säga 2 miljoner, och stoppat i fickan. Jag ställer mig frågan hur den vinsten uppkommer.
Var de så mycket effektivare än alla de andra företagen? Det tror inte jag. Hade det företaget kollektivavtal? Hade man heltider? Hade man fasta tjänster? Hade man utbildning för personalen? Det är de här frågorna jag funderar på. Vad jag är rädd för är företag utan kollektivavtal som utnyttjar arbetskraft, där facket inte kommer in och får några medlemmar. Vi får en restaurang- och kafébransch i vår välfärdssektor och äldreomsorg. Det kommer på sikt att leda till sämre kvalitet.
Det kommer också att göra det svårt att få de människor vi vill ska arbeta i äldreomsorgen att arbeta där. Kommunal gav ut en rapport alldeles nyligen. Jag tycker att ni ska ta och läsa den, för det är skrämmande vad de hittade när de gick igenom företagen i Täby och Nacka. Jag skulle vilja veta om ni i den borgerliga alliansen har tittat på vad kundvalsmodellen leder till när det gäller heltider och fasta tjänster. Det är kvinnodominerade jobb.
Vi vet att det är väldigt viktigt att kunna leva på sin egen lön. Kommer kundvalsmodellerna att öka antalet heltider och fasta tjänster inom äldreomsorgen? Det tycker jag är en viktig fråga. Systemet borde inte göra det. Med företagare som inte riktigt vet hur många de får som de ska ge hjälp åt borde risken vara att man har en väldigt liten grupp med heltid och fast tjänst och i stället utnyttjar personal.
När Kommunal tittade hittade de ett företag som hade 83 personer som var enskilda företagare med F-skattsedel. Man fick vara sin egen arbetsgivare. Hur tror ni arbetsförhållandena och möjligheterna ser ut för dem?
Eva Olofsson (V):
Det är intressant att veta om exemplet i Uppsala är färskt eller inte. Det är väl de borgerliga som styr där nu. Jag skulle vilja säga till Tobias Krantz att om ett par får flytta in på ett äldreboende eller inte har ingenting med kundvalsmodeller att göra. Jag tror att du vet det egentligen. Du borde veta det i alla fall, för det har med biståndsbedömningen att göra. Vi kan nu äntligen göra en lagändring.
Rättigheten ska finnas i socialtjänstlagen för ett äldre par att bo ihop eller också kan kommunen besluta om de riktlinjerna i biståndsbedömningarna. Kundvalsmodellen löser inte detta, för har du ingen biståndsbedömning får du inga pengar med dig för att eventuellt flytta in på ett privat äldreboende.
Det finns kommuner där man inte har fått vara med och konkurrera kommunalt. De är alltid borgerligt styrda. Det finns till exempel stadsdelar i Stockholm där man har sagt att den kommunala verksamheten inte får vara med och lägga anbud. Och det finns stadsdelar som är på väg att inte få ha särskilt mycket kommunal verksamhet kvar alls. Nacka gör ju sig av med sin kommunala hemtjänst.
Du sade här, Tobias, att det väl är självklart att vi i den svenska modellen har kollektivavtal. Men varför ser det då ut så att 37 av 58 företag i Nacka hemtjänst inte har kollektivavtal? I Täby hemtjänst är det 10 av 19 som inte har kollektivavtal.
Kan det bero på nyliberala borgerliga majoriteter i de här kommunerna som inte tycker att det är viktigt att skriva in detta i avtalen och därmed öppnar för att kommunala verksamheter som självklart har kollektivavtal, även i Nacka, då konkurreras ut? Jag tycker också att kollektivavtal är en självklarhet. Men jag tycker att vi ska skapa konkurrensneutralitet, och då måste både de privata och de kommunala ha kollektivavtal.
Eva Olofsson (V):
Lagen om valfrihet är inte konkurrensneutral. Kommunerna kommer att ha kollektivavtal. De kommer att ha mål om heltid och fasta anställningar. De kommer att ha mål om kompetensutveckling och utbildning. De har inte skrivit in lika tydliga mål i Nacka till exempel. De har haft en kundvalsmodell innan lagen om valfrihet kom. De har i princip följt det som lagen om valfrihet säger. Tilläggstjänster fanns också i Nacka.
Det var en av anledningarna till att den kommunala hemtjänsten försvann. Det kommer inte lagen om valfrihet att ge de kommunala utförarna nu heller och inte meddelarfrihet, yttrandefrihet och självklart inte insyn. Vi ska naturligtvis kämpa i varje kommun där den borgerliga majoriteten vill införa detta för att få med detta i avtalen. Det vore bättre om lagen hade styrt upp det från början. Jag omyndigförklarar ingen äldre person. Men jag är inte nyliberal. Jag tror inte att marknaden ger den bästa välfärden.
Jag tror inte att vinstintressen ska in inom äldreomsorg och hälso- och sjukvård. Jag tror på att den äldre ska ha mycket mer makt igen. Vi bryter mot en professionalisering av äldreomsorgen. Det är egentligen det du pratar om. Där skulle man ha strikta biståndsbedömningar, dokumentation, rättssäkerhet, alla skulle ha precis lika och man skulle följa beställar-utförar-modeller.
Det är det som har gjort den här omyndigförklaringen, inte att det är kommunal verksamhet. Nu har man diskussionen i många kommuner att vi ska bryta mot det och återföra betydligt mer av makten till den äldre att själv bestämma vilken person som kommer. Inflytande över det och vad man får hjälp med och när man får det får man inte automatiskt för att det finns olika företag. Det får man för att en kommun bestämmer att så här ska äldreomsorgen se ut.
Eva Olofsson (V):
Riksrevisionen har sagt att lagstiftningen inte jämställer privatas och offentligas yttrandefrihet och meddelarfrihet. Även om man går ut med information och får det inskrivet ser inte lagstiftningen ut så. Jag tänkte ta upp en annan sak som jag tycker är viktig. Ministern har talat om insyn, tillsyn och kontroll. Samtidigt har man lagt fram ett lagförslag som gör att man kan ha långa löpande perioder som går över mandatperioder.
I sjukvården har man pratat om fem-åtta år. Det finns ingen gräns för hur lång tid man får skriva avtal för när det gäller äldreomsorgen och funktionshinderområdet. Det betyder att om man till exempel har skrivit ett dåligt avtal och inte har tagit med allt som man ska ta med kan man helt plötsligt inte ändra det. Man kan alltså bli bunden av avtal fast man upptäcker att man skulle ha krävt något annat.
Kommunal har varit ute och tittat i kommunerna Nacka och Täby, som har varit föregångare för kundvalsmodellerna. Årsredovisning, som är bra att ha om man ska kolla om allt går rätt till, fanns i 26 av 58 företag i Nacka och i 9 av 19 i Täby. Höga externa kostnader, som tyder på att man kanske plockar ut pengar eller gör något som inte är riktigt rätt, fanns i 6 av 26 företag i Nacka och i 3 av 9 i Täby.
Låg pensionsinbetalning fanns i 13 av 26 av Nackas privata hemtjänstföretag och i 3 av 9 i Täby. Låga sociala kostnader fanns i 3 av 26 företag i Nacka och i 3 av 9 i Täby. I 37 av 58 företag i Nacka fanns det inga kollektivavtal, och det var samma sak i 9 av 10 i Täby.
Dubbelnamn, det vill säga att man har ett annat namn än vad man var registrerad som i bolagsverket i kommunen vilket innebär att man är svårare att kolla upp, fanns i 3 av 58 företag i Nacka och i 3 av 19 i Täby. Röd flagg från Safetrade, det vill säga att man inte har betalat in moms och arbetsgivaravgift, att man inte har F-skattsedel eller att man har obetalda skulder, fanns i 12 av 58 företag i Nacka och 4 av 19 i Täby. Räcker LOV, frågar jag?
Eva Olofsson (V):
Var Socialdemokraterna står får de svara för själva. Men jag hörde tydligt Catharina Bråkenhielm säga att innehållet är det viktigaste och att det ska finnas ett kommunalt alternativ. Vi har tydligt sagt att vi huvudsakligen vill ha kommunalt utförande. Vi tycker inte om marknadsanpassning och vinstintressen i äldreomsorgen. Men vi kan också tänka oss att ideella kooperativ och andra kan bidra till utveckling av verksamheten; det står tydligt i vår motion. Jag fick inget svar av ministern.
Jag har förklarat så många gånger tidigare i debatten att vi vill flytta makten till den äldre när det gäller att påverka innehållet ihop med dem som jobbar, vårdbiträdet och undersköterskan. Men jag fick inget svar. Varför ser det då ut så här i Täby och Nacka? Där har ju den borgerliga majoriteten kunnat ställa krav och byggt upp system för att kolla verksamheten. De har hållit på i flera år. Varför finns det inte kollektivavtal? Varför får Kommunal fram att det kan finnas oegentligheter?
Alla känner väl till förskoleföretaget som har plockat ut miljontals kronor och vars chef har blivit dömd till fem års fängelse. Samma personer hade ett vård- och omsorgsföretag som finns i stora delar av Stockholm. Företaget har nu bytt ägare. Man har nu satt konsulter på att titta på företaget. Vad är det egentligen de håller på med? Man har hittat väldigt mycket fel. De har skickat felaktiga fakturor.
De har inte betalat in försäkringar. De har inte gjort avvikelserapporter. De har haft anhöriganställningar på fel sätt. Mängder av fel har begåtts. Man säger att man egentligen vill bryta det här, men man kan inte göra det utifrån det avtal man har trots att vi kan räkna upp hur många fel som helst som pekar på att detta inte fungerar och att det kan finnas oegentligheter. Nu har man fått anmäla detta till Ekobrottsmyndigheten och Skatteverket.
Ska det vara så? Ska vi inte kunna ha bättre lagstiftning som gör att man kan bryta avtal när det går så här snett?
Eva Olofsson (V):
Kenneth Johansson vill få det att framstå som att vi vill bestämma över alla äldre och ta ifrån dem den egna beslutanderätten, men det är helt fel. Jag tror snarare att det handlar om hur vi ser på äldre människor. Är de kunder på en äldreomsorgsmarknad, en hälso- och sjukvårdsmarknad, där företag ska finnas som också ska använda skattepengarna till vinst i egen ficka?
Eller är de medborgare med rättigheter och med delaktighet? Jag kommer aldrig att använda ordet kund om en äldre människa som behöver hemtjänst eller äldreomsorg. Jag kan ge ett konkret exempel: Om jag bor på Södermalm i Stockholm och vill välja ett äldreboende i min närhet som är kommunalt så går inte det, vad jag har hört, för man har sett till att alla äldreboenden har alternativa utförare.
Då får jag alltså, om jag vill bo på ett kommunalt äldreboende, välja att bo längre bort från där jag skulle vilja bo. Detta är en väldigt förenklad syn som Kenneth Johansson ger uttryck för. När det gäller den fria etableringsrätten som man ju påtvingar landstingen är det faktiskt så att Stockholm har gjort det här.
Man har flyttat resurser från förorter där människor som faktiskt har större ohälsa och behov av hälso- och sjukvård bor till att starta fler vårdcentraler i mer centrala områden.
Landstingen i Skåne, Västra Götaland och Halland, som har varit en förebild, har valt att inte låta olika företag själva bestämma var de vill lägga sin vårdcentral, utan de har sagt att de ska kunna styra det. Nu har regeringen förbjudit landstingen att göra så. I de landstingen sitter också Kenneth Johanssons partikamrater.
Det hade väl varit snyggt att de i alla fall fick bygga upp sina egna vårdvalsmodeller i landstingen, eller vad säger du, Kenneth Johansson?
Eva Olofsson (V):
Ja, det är ju dem man lyssnar på, de som vill ha nära till en vårdcentral när de får luftrörsinfektioner och influensa och snabbt vill komma till läkare. Men man lyssnar inte på de multisjuka människor som kan vara äldre eller som kanske är förtidspensionerade invandrare med många olika sjukdomar som tar mycket längre tid. Det är inte dem man har lyssnat på i Stockholm.
Jag bor i en sådan där icke klok kommun, som Kenneth Johansson pratar om, nämligen Göteborg, som inte tänker införa lagen om valfrihet men som jobbar väldigt aktivt med äldres inflytande. Jag har varit runt i äldreomsorgen på flera håll och tittat hur man jobbar. Man tänker införa en modell där man aktivt kan välja olika insatser inom hemtjänsten. Frågan ligger hos kommunstyrelsen nu, tror jag, och är på gång.
Man jobbar väldigt aktivt med hur man diskuterar vilken hjälp den äldre behöver ha när han eller hon kommer till sjukhuset, och man har på flera håll sagt att man ska ha som rutin att gå hem efter tre veckor när någon har kommit hem, för det är väldigt svårt för någon som ligger på sjukhus och inte vet hur han eller hon kommer att klara sig att där ta ställning och välja om han eller hon ska på äldreboende eller inte och vilket äldreboende i så fall.
Man har sagt att man ska titta på biståndsbeslutet och innehållet i tjänsterna och göra det öppet så att den äldre kan ha eget inflytande. Man har sagt att man, när det gäller genomförandeplanerna, ska jobba väldigt nära ihop med den äldre, alltså om vad man ska göra hemma, hur man ska göra det och beträffande egna önskemål. Det ska också följas upp tillsammans med den äldre. Man har lyft upp det här med meningsfulla aktiviteter, mat och prat.
Jag undrar om Kenneth Johansson vill fortsätta kalla Göteborg för en icke klok kommun för att man inte väljer lagen om valfrihet. Jag tror också att vi ska vara väldigt klara över att vi kommer att behöva öka äldreboendeplatserna med 50-70 procent de närmaste 20 åren. Hur många äldreboendeplatser kan jag välja emellan om jag inte kan stå i kö och vänta? Hur många gånger kommer jag att flytta mellan olika äldreboenden för att jag inte trivs?
Det är inte en verklighet som kommer att vara en verklighet när det gäller att kunna påverka mitt vardagsliv på äldreboendet som är valfriheten.
Eva Olofsson (V):
Det hade varit betydligt fler reservationer om vi inte hade plockat undan dem som vi lagt fram under flera år. Att det inte finns fler reservationer är nog inget uttryck för att vi skulle stödja alliansregeringens politik. Det finns dock saker som vi är överens om. Vi är överens om att satsa de 1,4 miljarderna. Jag vill påminna om att den satsningen började göras före valet då det tillfördes 600 miljoner. Äldreboendedelegationen tillsattes av Ylva Johansson.
Jag var själv med i den. Anita Gradin var dess första ordförande, och efter valet blev Barbro Westerholm ordförande. Också investeringsstödet fanns med i den utvecklingsplan som antogs före regeringsbytet liksom diskussionen om att tillsätta en utredning om yrkes- och kompetenskrav i äldreomsorgen.
Den politik vi är överens om är egentligen den som alliansregeringen tagit över från den nationella utvecklingsplanen som s, v och mp förhandlade fram och antog i maj 2006. Vi är förstås glada för att man jobbar vidare med en del av de frågorna. Jag skulle vilja ställa en konkret fråga till Margareta B Kjellin. Jag var i Umeå där de skulle införa LOV.
Efter att ha varit på kurs med SKL diskuterade de enligt följande: Vi vill att kvinnor - det är mest kvinnor i äldreomsorgen - ska ha möjlighet att jobba heltid i vår kommun. Nu ska vi införa lagen om valfrihet. Om vi ställer samma krav på de företag som ska starta kommer småföretag inte att kunna utföra arbetet, utan det kommer att göras av de stora vårdbolagen.
Om vi ställer alltför tuffa kvalitetskrav kommer småföretagen inte att kunna klara dem, utan de stora företagen tar över. Hur ska vi göra? Därmed har man gjort välfärden och äldreomsorgen till en småföretagsverksamhet i stället för en bra arbetsplats med kontinuitet och heltidsanställd personal, som är bra för äldreomsorgen. Det är viktigt att kvinnor ska kunna jobba heltid och försörja sig på sin lön. Hur vill Margareta B Kjellin göra?
Eva Olofsson (V):
Jag skulle nog vilja säga att det inte finns något som garanterar en god kvalitet för de äldre, allra minst om man inte vågar ställa kvalitetskrav för att man är rädd för att inte få med de små företagen. Många kommuner har faktiskt ökat andelen heltider. De jobbar målmedvetet med det och försöker minska tillfälliga anställningar. Det gör de för att det är bra för äldreomsorgen, för kontinuiteten.
Det är bra för äldreomsorgen om människor kan försörja sig på sin lön, kan fortsätta att jobba där. Då blir det mycket bättre kvalitet än om det bara är ett tillfälligt jobb som man går igenom för att man inte kan leva på det utan måste söka sig vidare till andra ställen. Man talar om dem som ska starta egna småföretag, men frågan är vilka som ska jobba i dessa småföretag, där det inte alltid finns kollektivavtal.
När man startar ett eget företag och inte vet hur många hemtjänstärenden man får vågar man inte heltidsanställa och fastanställa personal. Om någon får ont i ryggen och inte kan jobba tillräckligt blir den personen genast uppsagd eftersom det inte finns möjligheter för dessa små företag att skapa andra arbetsuppgifter. Jag tycker att man borde fundera mycket mer på de kvinnor som ska jobba i de här småföretagen. I stället pratar man bara om dem som vill starta eget.
Jag tycker att det är rent horribelt att det inte ställs krav på kollektivavtal och att man inte har meddelarfriheten, som innebär att man faktiskt har rätt att, utan att arbetsgivaren får efterforska och utan att man riskerar att få sparken, gå ut och tala om ifall man ser grejer som man inte tycker fungerar bra. Jag är väldigt rädd för en motsatt utveckling, en utveckling där kvinnors jobb blir mer av tillfälliga jobb, mer av deltider.
Jag har varit på några privata boenden och pratat mycket med kommunalare. Hur får man den här vinsten från skattepengarna? Vad gör man så att säga effektivare gentemot det kommunala? Jo, det jag har sett är att man jobbar med deltider och slimmade organisationer. Det är vad man gör. Det är där man får pengarna till Attendo Care.
Eva Olofsson (V):
Jag delar mycket av Barbro Westerholms åsikter och tycker att många av de frågor hon lyfter upp är väldigt viktiga. Vi satt i Äldreboendedelegationen ihop, och vi är överens om många av de satsningar som behövs på trygghetsboende och på fler vård- och omsorgsboenden, men det vi inte riktigt är överens om är ifall alla kommuner ska vara ålagda att ha trygghetsboende eller om det ska vara frivilligt.
Det var dock därför inte jag gick upp nu, utan jag skulle vilja höra med Barbro Westerholm utifrån att vi har skrivit en motion om homo-, bi- och transsexuellas situation i äldreomsorgen. Barbro Westerholm har också skrivit en motion, ihop med Birgitta Ohlsson.
I det här betänkandet försökte jag hitta något svar på dessa motioner, som ju är avslagna, och det enda jag hittade var att man, efter några rader om rätten till äldreomsorg på det egna modersmålet vilket är en väldigt viktig fråga, skriver att detta kan lösas genom LOV. Man skriver även: Även andra önskemål om behov av äldreomsorg med viss inriktning ska kunna lösas på detta sätt.
Det är den enda kommentaren till våra motioner om att på ett helt annat sätt lyfta upp homo-, bi- och transsexuella kvinnors och mäns situation i äldreomsorgen som jag kan se i det här betänkandet, och jag vill höra vad Barbro Westerholm anser behöver göras för att förbättra situationen här.
Eva Olofsson (V):
Precis som man kan göra en lag om frivilligt åtagande om trygghetsboende kan man göra en där man inte biståndsbedömer, men där kommunerna ska se till att det finns en variant av trygghetsboende. Det hade vi redan uppe. Vi vill inte ha biståndsbedömning på detta. Det jag tänkte ta upp angående motionerna om HBT är att Socialstyrelsen har kommit med en rapport och pekat på att det behöver göras mycket mer i kommunerna.
Det gäller inte bara att skaffa ett boende, för många kommer kanske inte att vilja bo där, utan det gäller att personalen får utbildning och kunskap så att de på ett bra sätt kan bemöta människor som är homo- eller bisexuella. Även personal som är det ska kunna vara öppna med sin sexuella läggning och med hela den person de är när de jobbar inom äldreomsorgen.
Socialstyrelsen skriver att en av de viktigaste frågorna är att inte osynliggöra människor som är homo-, bi- och transsexuella, men jag ser inget bättre exempel på osynliggörande än att skriva: Även andra önskemål om behov av äldreomsorg med en viss inriktning skulle kunna lösas på detta sätt. Det är den enda kommentar alliansen har när det gäller de här motionerna. Det tycker jag i allra högsta grad är ett osynliggörande.
Jag vill gärna ta upp en annan fråga också, och det är det här med psykisk ohälsa hos äldre. Socialstyrelsen talar om att långsiktiga samlade insatser behövs för detta. När jag tittar i svaret på motionen och den här frågan skriver man ungefär så här: Det går stimulanspengar till förebyggande och uppsökande verksamhet, och vi satsar på meningsfull sysselsättning.
Punkt slut, som om detta löser problemen med äldre människors psykiska ohälsa: att man får lugnande mediciner, att man inte tar det på allvar, att man inte får andra insatser. Jag vill ha en kommentar från Barbro Westerholm om vad allianspartierna vill göra.
Eva Olofsson (V):
Jag tror inte att det är någon här som förväntar sig att få en färdig lösning. Det jag kan förvänta mig när jag får en sådan här tydlig utredning och tydlig genomgång både från Socialstyrelsen och från Arbetsförmedlingen är att vi använder våra resurser på bästa möjliga sätt. Man säger att det inte går att lappa och laga längre. Man säger att det inte bara är de teckenspråkiga själva och de dövblinda som förlorar på detta utan att vi nog förlorar helt och hållet på det.
Man säger att det är så många inblandade att det är svårt att hitta rätt. Man säger att det finns stora områden där människor ramlar rätt igenom och tolkningen inte hör hemma någonstans. Då tycker jag att ett minimikrav kunde vara att ministern säger: Jag behöver tid att titta på vad utredningen ska innehålla och hur jag vill lägga direktiven, men jag ser ju att det behövs en utredning på det här området. Så långt tycker jag att ministern skulle kunna sträcka sig.
Jag tycker att det är viktigt att vi får i gång den här utredningen. Som vi hörde av Lennart Axelsson, och som jag också har fått till mig, drabbas enskilda människor hela tiden. De får inte gå den utbildning de behöver. De får inte hälso- och sjukvård.
Något som har lyfts fram för mig är att till exempel den som är i kris eller har psykisk ohälsa, någon som behöver tillgång till olika delar av sjukvården eller när man som kvinna är utsatt för våld och alltså behöver tillgång till teckentolkning för att kunna få det sociala stöd som vi hörande kan få så får man på många platser i Sverige inte det i dag.
Vi har hört om människor som vill gå utbildningar men som inte får göra det därför att kommunerna anser att det blir för dyrt. Vi hör om människor som faktiskt vill göra det alla vi andra kan göra på fritiden men som inte får göra det och som inte har möjlighet att välja hur de vill leva sina liv. Det är väl dags att säga ja till den här utredningen. Därmed har man ju inte lovat vilka förslag den kommer att resultera i så småningom.