LiseLotte Olsson (V):
Jag vill förstås börja med att tacka för svaret, trots att det inte gjorde mig vare sig klokare eller så mycket mer hoppfull i den här frågan. Jag tänkte börja med att berätta lite grann om bakgrunden till varför jag driver frågan och varför jag tycker att den är så viktig. I slutet av november, för ungefär två månader sedan, var det den internationella dagen för dem som har fallit offer för transfobiskt våld. Det är faktiskt många även här i Sverige.
Ungefär samtidigt var jag på ett seminarium som Folkhälsoinstitutet anordnade. Det handlade om transpersoners psykosociala situation och psykiska hälsa. Man har tagit fram rapporten Vem får man vara i vårt samhälle? I den rapporten har man kommit fram till att många transpersoner upplever ett nedsatt psykiskt välbefinnande och att de har en social oro.
Så många som drygt var femte har försökt att ta sitt liv. Nästan hälften har upplevt kränkande behandling eller bemötande under den tid undersökningen gjordes. Det i sin tur gör att människor riskerar att isolera sig, i princip dra sig undan kontakter med andra och leva ett fattigt liv. Det vi vet från forskningen är att det finns ett samband mellan diskriminering och nedsatt hälsa.
Det är något som jag tycker att en socialminister borde vara speciellt angelägen att göra något åt. För transsexuella personer kan själva könsbytesprocessen vara påfrestande. Före könsbytesprocessen kan många transsexuella uppleva oro, ångest och depression. Även självmord förekommer. Efter att de har gjort operationen minskar problemen markant.
Jag tycker att det är konstigt att socialministern inte tar det här på allvar. Socialministern hänvisade till ett svar på min tidigare fråga. Det svaret och svaret på dagens interpellation visar, tyvärr, att ministern behandlar situationen för transsexuella med stor nonchalans. I dagens svar räknar Göran Hägglund upp de förslag som Könstillhörighetsutredningen lade fram.
Det kan i och för sig vara intressant. Men jag vill veta om och när regeringen och socialministern tänker göra någonting. Utredningen och förslagen finns. Sedan kan man diskutera dem i ett annat sammanhang. Den nu gällande lagen har varit i princip oförändrad sedan den kom 1972. Det är alltså 37 år sedan. Väldigt mycket har hänt på området sedan dess.
Vi har en föråldrad lag som gör att den gruppen människor mår sämre än de skulle behöva, och jag tycker att vi har ett ansvar som lagstiftare att åstadkomma lagar som både följer med tiden och ger människor möjlighet att leva ett bättre liv. Könstillhörighetsutredningen, som tillsattes av förra regeringen, var klar i mars 2007, och utredningen har varit ute på remiss. Svaren kom in i november. Jag har fått till svar att den sedvanliga beredningsprocessen är påbörjad.
Vad innebär det egentligen? Innebär det att utredningen har gömts eller glömts i någon byrålåda? Vi fick en propositionslista häromdagen, och där fanns det ingenting med om denna fråga. Tyvärr misstänker jag att regeringens hantering av Könstillhörighetsutredningen är ett led i Kristdemokraternas vanliga strategi, nämligen att bromsa och motarbeta alla lagändringar som syftar till att förbättra situationen för HBT-personer.
Jag menar att det är viktigt att regeringen tar frågan om transfobin, som jag började att prata om, på allvar. Ett sätt att göra det och öka transpersoners livskvalitet kan vara att sätta fart. Kom med ett förslag som förbättrar situationen för dessa människor. Ge oss en modernare lagstiftning.