KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Enström (M):
Jag vet inte vad jag ska säga om Jeff Ahls anförande. Det handlade väldigt lite om civil och militär krishantering. Jeff Ahl använde väldigt mycket av sin talartid till att sprida myter om det europeiska försvarssamarbetet i synnerhet och om EU i allmänhet.
Jag tycker att det här tyder på en djup historielöshet och en okunskap om vad EU har betytt för freden och välståndsutvecklingen i vår del av världen. EU bildades just för att det inte skulle bli fler krig i Europa. Detta har EU arbetat med ända sedan dess.
Det arbete som nu pågår innebär att EU ska förstärka sin förmåga att vara en global aktör för att kunna göra det bättre för sådana som har det svårt både i fattiga länder och i konfliktdrabbade länder. Det är fråga om kriser som kommer att påverka även oss.
Det är av dubbla skäl som EU och Sverige har ett ansvar för att kunna gå in i civila och militära kriser och använda alla de instrument som finns. Men det intresserar inte Jeff Ahl särskilt mycket. Han drömmer sig bort till en försvarsunion med Finland. Sedan kan vi trolla bort alla de kriser som i slutändan också drabbar såväl svenskar som dem som bor i Finland och för övrigt alla dem som bor i Europa.
Det är nämligen så i dag att allting hänger ihop. En kris även utanför EU:s unionsgränser drabbar oss och oftast en hel världshandel. Vad är det egentligen Jeff Ahl ser här? Det är ett långt utfall mot hela EU-samarbetet, och sedan kokar det ned till en försvarsunion med Finland. Hur löser det kriser?
Karin Enström (M):
Jag tycker att Jeff Ahl står på väldigt många ben här, kanske fler ben samtidigt än vad han har. Å ena sidan säger han: Det är nog bra att samarbeta, och det är bäst om FN får styra och ställa. Samtidigt har vi sett att FN trots det uppdrag det har fått av sina medlemsländer har misslyckats. Säkerhetsrådet har misslyckats i de stora konflikterna i Syrien och i Ukraina.
Det gör att FN måste hitta en väg framåt för att säkerhetsrådet och FN:s olika organisationer ska kunna fungera bättre. Det gäller självklart också militär krishantering. Vi har kommit överens här i kammaren, och de flesta partier står bakom det. Vi i Sverige har valt att bygga säkerhet i samverkan med andra länder och andra organisationer.
EU är den politiska union som vi är med i. När det gäller det försvarspolitiska och försvarssamarbetet är det inte överstatligt, utan det är mellanstatligt. Det vet Jeff Ahl mycket väl. Att EU nu tar krafttag för att bli en bättre global aktör och kunna hantera kriser utanför EU:s område är för att det gynnar både dem som man hjälper och också stabiliteten i EU. Det hänger ihop.
Där vill Jeff Ahl bara varna för någonting. Vi kan ta Tyskland som exempel, som är det mest tongivande landet i EU. Det säger sig inte alls se en EU-armé. Här talar vi om ett utökat samarbete. Det är också där vi kommer att hamna. Slutligen till frågan om Libyen. Jag duckar inte för den frågan. Det var ett mandat från FN:s säkerhetsråd som var grunden för att kunna göra insatsen.
Det borde Jeff Ahl kanske läsa på om.
Karin Enström (M):
Tack, utrikesministern, för svaret!
Jag vill börja med att säga att jag delar den oro som utrikesministern uttrycker i svaret kring ett ökat fokus på kärnvapen, ökade investeringar och också en betydligt förhöjd retorik inte bara i tal utan också i doktriner, liksom det hot vi ser från länder som inte har kärnvapen men som har en tydlig agenda att man vill ha kärnvapen.
Det är naturligtvis oroande. Jag delar också den frustration som utrikesministern ger uttryck för i det att det går väldigt trögt på nedrustningsområdet. Det jag har frågat om handlar om hur regeringen har resonerat kring den konvention som nu finns, huruvida Sverige dels deltog i förhandlingarna, dels ställde sig bakom den.
Det handlar också om det fortsatta arbetet med att komma fram till om Sverige slutligen ska ställa sig bakom den här konventionen och sedermera ratificera den. Jag tycker att det är bra att en utredning är tillsatt, för det här är en svår och viktig fråga.
Det finns en hel del frågetecken som måste rätas ut innan man kan ta ställning. Jag har läst direktiven, och jag har lyssnat på utrikesministerns svar.
Det är riktigt att här beskrivs att man ska analysera själva konventionens innebörd och vilka konsekvenser det skulle kunna få för Sverige om vi tillträder, inte minst för våra samlade både bi- och multilaterala samarbeten som vi har på det säkerhets- och försvarspolitiska området.
Utredningen ska också analysera hur - och det är väldigt viktigt; jag kommer att återkomma till det - konventionen stämmer överens eller riskerar att inte stämma överens med övriga konventioner på det här området.
Det jag är ute efter, och det är därför jag har skrivit den här interpellationen, är att jag är rädd för att det inte har uttryckts tillräckligt tydligt i direktivet hur konsekvenserna ser ut för svensk säkerhetspolitik som helhet. Det jag är mest oroad över är att den inte tittar på konsekvensen för vår handlingsfrihet framöver. Det tror jag skulle vara det mest allvarliga.
Vi är överens om att vi vill ha ett aktivt nedrustningsarbete och se färre kärnvapen i världen, men det jag är orolig för, och det är därför jag har ställt den här interpellationen, är att den här genomlysningen blir otillräcklig, att det blir en uppräkning av vad det här kommer att betyda för samarbetet.
Men vad betyder det som helhet för Sveriges säkerhetspolitik i framtiden, och vad betyder det för vår handlingsfrihet? Regeringen brukar ju framhålla att det är säkerhet i Europa, säkerhetspolitisk handlingsfrihet för Sverige och nedrustning i världen som är hörnstenarna i säkerhetspolitiken. Jag ser inte riktigt att regeringen tog hänsyn till detta när man skrev direktivet för utredningen.
Karin Enström (M):
Nu kommer vi in på sakfrågan, inte på utredningen. Jag håller helt med utrikesministern om att det är självklart att vi i Sverige fattar våra egna beslut. Vi fattar våra egna försvarsbeslut, och vi fattar våra egna säkerhetspolitiska beslut. Så ska det vara. Men vi gör det naturligtvis i en kontext. Vi lever i en värld där vi är beroende av andra.
Vi bygger vår säkerhet i samverkan med andra. Därför får detta betydelse. Sedan är det självklart upp till oss här i Sverige hur vi slutligen bestämmer oss. Men vi måste lyssna in och analysera vad olika ställningstaganden kommer att få för konsekvenser för Sverige. Vi kan inte tänka bort dem eller låtsas som att de inte finns.
För mig handlar det inte om hot, utan det handlar om att analysera hur våra samarbeten kommer att påverkas. Sedan får man dra sina slutsatser utifrån det. Jag ser tre problem med konventionen. Det första problemet handlar om hur den påverkar våra viktigaste samarbeten. Sveriges försvars- och säkerhetspolitiska samarbeten finns inom EU.
Sverige är partner till Nato. Sedan finns flera bilaterala samarbeten, inte minst med USA och även med andra länder som har kärnvapen. De kan påverka övningar, och de kan påverka det försvarsindustriella samarbetet. Man måste analysera. Sedan får man naturligtvis värdera vilka konsekvenserna är och om man är beredd att ta dem eller inte.
Jag ser inte nu - men vi ska också invänta utredningen - att det här påverkar våra samarbeten positivt. Det andra problemet är att konventionen riskerar att underminera rådande konventioner, inte minst icke-spridningsavtalet. Det har flera länder sagt.
Det gäller de skrivningar om verifikationsmekanismer som finns i den nya konventionen. Det tredje problemet, fru talman, rör att oavsett vad en regering tycker i dag riskerar avtalet att binda vår handlingsfrihet för framtiden.
Där finns en lång tradition i Sverige att göra allt vad vi kan för att komma överens i dessa viktiga frågor som gäller det existentiella för Sverige i fråga om försvars- och säkerhetspolitik. Vidare finns en tradition av att inte binda kommande regeringar.
Att ansluta sig till denna konvention riskerar i allra högsta grad att skapa problem om en annan regering vid ett annat tillfälle, om det finns ett brett stöd, till exempel skulle vilja ansöka om medlemskap i Nato. Jag anser att det inte är förenligt. Det är svårt att förstå om det över huvud taget går att frånträda konventionen. Jag har förstått att det är en svår väg.
I en konflikt kan man absolut inte frånträda konventionen. Utrikesministern vet att jag och mitt parti är för ett Natomedlemskap. Men oavsett om man är för eller emot är det viktigt att inte binda framtida regeringar och framtida riksdagar. Jag ser med oro på detta.
Priset kan bli ett avtal som troligen kommer att ha en mycket liten effekt på de stater som i dag har kärnvapen. Jag skulle vilja höra hur utrikesministern ser på detta. Det blir en tveksam effekt på de länder som har kärnvapen, som ska minska sina arsenaler, och ett högt pris för oss.
Karin Enström (M):
Det är två delar i detta. Det handlar om vilken effekt man tror att den här konventionen kommer att få, och det är uppenbart att utrikesministern tror mycket på den. Eftersom inget av de länder som i dag har kärnvapen står bakom konventionen - man har inte deltagit i förhandlingarna - är jag betydligt mer pessimistisk när det gäller en förbudskonvention.
Den skulle möjligtvis kunna påverka de länder som i dag är demokratiska som har kärnvapen. Men jag har mycket svårt att se att auktoritära länder som Ryssland och Kina över huvud taget skulle bry sig om en sådan här konvention. Även om den skulle få folkligt stöd i de länderna skulle den tyvärr ha små möjligheter att ge någon som helst effekt.
Om den dessutom har en tveksam effekt eller kanske ingen effekt alls blir ju priset väldigt högt, inte på grund av hot och kanske inte för att man gör sig osams men för att det kommer att påverka våra nuvarande samarbeten - som ju är viktiga och prioriteras även av den nuvarande regeringen - med Nato och inte minst med USA.
Sedan finns som sagt risken att konventionen underminerar icke-spridningsavtalet. Den stora risken tycker jag att utrikesministern viftar bort. Den sista punkten som jag hade, som är den allvarligaste och mest långtgående, är risken för att det här binder framtida handlingsfrihet för Sverige. Det tycker jag är allvarligt.
När vi gör sådana här saker ska vi vara överens och ha brett stöd för att göra dem. Tillträder vi konventionen riskerar vi att binda Sveriges handlingsfrihet för lång tid framöver. Det skulle jag vilja höra om utrikesministerns syn på.
Karin Enström (M):
Tack, utrikesministern, för svaret! Vi är överens om att den arktiska regionen står inför stora utmaningar. Det räcker egentligen att titta på hur istäcket över Norra ishavet har förändrats. Under de senaste 30 åren har isen som täcker havet sommartid minskat med hälften, och volymen har minskat med tre fjärdedelar.
Om denna trend fortsätter kommer Norra ishavet i stort sett att vara isfritt sommaren 2040. Det är en skrämmande och oerhört snabb utveckling. Klimatförändringarna - det rör sig naturligtvis inte bara om att isen smälter - innebär svåra och nya utmaningar både för dem som bor i Arktis och för övriga världen.
Precis som utrikesministern har sagt är Arktiska rådet det främsta forumet för internationellt samarbete i de frågor som rör Arktis. Man har sedan starten, gissar jag, bestämt sig för att man inte ska behandla säkerhetspolitik och säkerhetspolitiska aspekter inom ramen för rådet.
Samtidigt kan Arktiska rådet, med tanke på den säkerhetspolitiska utvecklingen, den tillspetsade ryska retoriken och den ökade militära närvaron i området, som också är vårt närområde, ses som en bra möjlighet att påverka indirekt.
Man kan inte ta upp dessa frågor direkt i rådet, men det är verkligen en möjlighet att indirekt föra en dialog om alla de frågor som också kommer att påverka oss säkerhetspolitiskt och att ha ett samarbetsforum för ett gemensamt arbete för en ansvarsfull utveckling i regionen. När det gäller exakt hur man gör handlar min fråga om en ny Arktisstrategi inte i första hand om att vi absolut måste ha ett nytt dokument.
Men jag kan se att det har skett så stora förändringar sedan 2011 - miljöstrategin är en viktig del av detta - att det finns utrymme för och behov av en uppdaterad strategi så att fler aspekter kan komma in, inte minst i bedömningen av hur utvecklingen kommer att se ut.
Jag menar att en Arktisstrategi måste handla också om det som inte avhandlas i Arktiska rådet; den måste vara bredare, och det är därför jag har ställt denna fråga. Vi måste naturligtvis gemensamt göra allt vi kan för att säkerställa att Arktis kan förbli ett säkerhetspolitiskt lågspänningsområde.
Det borde inte ligga i vårt eller några av våra grannars intresse att detta blir en spelplan för stormakter som spelar mot varandra.
Utmaningarna är också mycket stora när det gäller infrastruktur för dem som bor i dessa områden så att de kan bo kvar, driva företag och få bra utbildning, samtidigt som den väldigt känsliga miljön tas till vara. Stora förändringar sker, som sagt.
Vi har också sett att USA:s president har hävt förbudet att borra i två områden. Det vore intressant och viktigt att i en sådan här strategi se på hur detta påverkar vårt sätt att arbeta med dessa frågor. Hur påverkar Kinas nyvaknade intresse, den nya era som Kina har inlett? Och hur påverkar de ryska ambitionerna vårt samarbete i Arktis?
Det är därför jag har efterlyst en uppdatering.
Karin Enström (M):
Tack för det mer positiva beskedet! Det ska som sagt inte bli en strid om exakt vilket dokument det ska vara och vilken status det ska ha, men hela syftet med denna fråga är att peka på de stora förändringarna - både klimatförändringar och säkerhetspolitiska förändringar, som till viss del dessutom går ihop och påverkar varandra.
Det vore därför bra att göra en uppdatering så att vi är så moderna som möjligt, förstår samtliga dessa komplexa samband och utmaningar och är ännu bättre rustade. Jag tänker både på samarbetet i Arktiska rådet och på den ganska speciella period vi befinner oss i, där vi har flera andra ordförandeskap i överlappande organisationer.
Det vore viktigt att ytterligare beskriva Sveriges syn på hur man i en sådan här strategi kan använda de olika överlappande organisationerna och samarbetsformerna för att ha en klar linje. Sedan är det fokus på olika områden i de olika forumen.
Så ska det nog vara, för annars är risken att man blockerar samarbetet om man vill ta upp allting på alla delar. Jag ser alltså detta, om inte som ett löfte, som en positiv inriktning från utrikesministern. Vi ser som sagt att det händer oerhört mycket. Jag har också en specifik fråga som finns nämnd i ett svar som jag har fått.
Det gäller ett uppdrag till Exportrådets kontor i de nordiska länderna, Ryssland, USA, Kanada och norra Sverige som handlar om att bygga upp kompetens för att främja svenska kommersiella intressen. Det låter som ett bra uppdrag, men vet utrikesministern hur det har gått med detta?
Har kompetensen hos Exportrådets representanter byggts upp, och har det lett till att vi nu bättre kan främja också svenska kommersiella intressen, som är en viktig faktor för att man ska kunna leva och bo i Arktisområdet?
Karin Enström (M):
Tack, utrikesministern, för beskedet!
Oavsett hur regeringen ser ut efter kommande val är det avgörande att vi har en bra strategi med bra målsättningar och att vi vet hur vi ska prioritera och hur vi ska genomföra samarbetena på de olika områdena. Där måste man hjälpas åt.
Trots att de säkerhetspolitiska aspekterna inte ska tas upp i Arktiska rådet måste de finnas med i en strategi som rör området. Man måste också peka ut hur Sverige på bästa sätt i de olika samarbetsformerna kan verka för det som är viktigt för oss. Förhoppningsvis gynnar det också våra grannar och alla i det arktiska området.
De senaste nyheterna när det gäller hur koldioxidutsläppen ser ut - vi trodde ju ändå att de hade börjat plana ut, men i själva verket har de ökat - är skrämmande. Det får direkta återverkningar i just det här området. Här måste vi göra ytterligare ansträngningar.
Jag välkomnar beskedet från utrikesministern. Oavsett hur regeringen kommer att se ut efter nästa val kommer vi att behöva se till att det finns kompetens och vilja att uppdatera, så att vi har en så bra politik som möjligt på det här området.
Karin Enström (M):
Jag har en fråga till utrikesministern som gäller den svåra situationen i Myanmar, också känt som Burma. Som är väl känt är situationen där fruktansvärt svår för folkgruppen rohingya.
Mer än 600 000 människor har med oerhört brutala medel fördrivits från sina hem och är nu flyktingar i Bangladesh. FN har anklagat armén för etnisk resning, och människorättsgrupper anklagar armén för urskillningslöst dödande, våldtäkter och plundring.
Så sent som den 6 november i år misslyckades FN:s säkerhetsråd med att samla sig kring en resolution när det gäller situationen i Myanmar för hanteringen av flyktingkrisen i Rakhine. Utrikesministern är nu på väg att besöka Myanmar och Bangladesh. Jag undrar: Vad kommer utrikesministern att göra för att få slut på detta våld?
Karin Enström (M):
Sverige kampanjade till FN:s säkerhetsråd med ledorden öppenhet som mål och medel. Men nu har det framkommit uppgifter om att Utrikesdepartementet har missat att diarieföra en mängd dokument som rör just kampanjen för en plats i FN:s säkerhetsråd. Det är inte första gången som den här regeringen - avsiktligt eller oavsiktligt - verkar ha misstolkat ordet öppenhet.
Min fråga till statsminister Stefan Löfven är: Hur definierar regeringen egentligen öppenhet och transparens? Ska inte också Utrikesdepartementet och departementschefen, Margot Wallström, följa de principer, regler och rutiner som gäller?
Karin Enström (M):
Vi ska nu behandla det näst sista ärendet under KU:s debattdag i kammaren. Vi har koncentrerat våra ärendedebatter till i dag. Detta är dock inte en del av granskningsbetänkandet, utan det är ett motionsbetänkande som heter KU27 Fri- och rättigheter , m.m. Utskottet har behandlat ett flertal motioner och motionsyrkanden från den allmänna motionstiden.
Yrkandena gäller verkligen en stor bredd av frågor. Det handlar om diskriminering, förebyggande av våldsbejakande extremism, medborgarskap, äganderätt och näringsfrihet. Jag skulle vilja lyfta det som handlar om fri- och rättigheter men också hur vi moderater ser på grundlagarna.
Jag vill först säga att vi moderater naturligtvis står bakom den uppgörelse vi hade i den förra Grundlagsutredningen. Men det har nu gått ganska lång tid sedan den utredningen tillsattes, och vi tycker att det finns anledning att återigen överväga en rad förstärkningar av grundlagsskyddet, både vad gäller individens rätt gentemot staten och för att bygga den svenska rättsstaten och demokratin starkare.
Vi moderater skulle alltså vilja se att en ny grundlagsutredning tillsätts, där man bland annat ska kunna lämna förslag till hur domstolarnas självständighet kan stärkas, hur Lagrådets ställning och domstolarnas lagprövning kan stärkas samt hur grundlagsändringar kan försvåras.
Vi ser nu runt om oss i vår omgivning, till och med i europeiska länder och EU-medlemsländer, att inte minst domstolarnas självständighet utmanas.
Vi ser inte det hotet i Sverige i dag, men för att Sverige i framtiden ska vara bättre rustat för den risk detta ändå innebär anser vi att det finns anledning att titta på om det finns förslag - och det gör det - som kan göra att domstolarnas självständighet blir större.
Vi menar också att det finns behov av att stärka skyddet för de i grundlagen fastslagna mänskliga fri- och rättigheterna. Vi tycker att det är motiverat att fortsätta att stegvis utveckla regeringsformen.
Vi kan inte se att det finns någon anledning till att de grundläggande mänskliga fri- och rättigheter som läggs fast i vår egen grundlag ska spela mindre praktisk roll och därmed ha lägre status än motsvarande rättigheter i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Vi har också förslag om att i detta sammanhang se över diskrimineringsförbudet.
Det är alltså skillnad mellan regeringsformen och diskrimineringslagen när det gäller hur diskriminering uttrycks - hur det inte får gå till, på vilka grunder och hur man uttrycker det.
När det gäller grundlagsfrågor har vi också, glädjande nog, ett tillkännagivande till regeringen om att man bör tillsätta en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppdrag att se över och stärka det grundlagsreglerade egendomsskyddet. Det är en viktig grundbult i det fria samhället att äganderätten respekteras, och detta måste gälla även näringsidkare, skogsägare och de gröna näringarna, för att ta några exempel.
Vi har ett antal olika reservationer på en mängd olika områden, men, herr talman, för tids vinnande yrkar vi bifall endast till reservation 1.
Karin Enström (M):
Vi ska nu behandla motionsbetänkande KU28 Offentlig förvaltning . I betänkandet behandlas ungefär 50 motioner om just offentlig förvaltning. Jag tänkte inte gå in på var och en av dessa utan ska i mitt anförande i stället fokusera på det tillkännagivande utskottet föreslår att riksdagen ska göra till regeringen.
Sverige har prövats av flera kriser i modern tid, bland annat tsunamikatastrofen, den stora branden i Västmanland 2014, it-skandalen i Transportstyrelsen och givetvis de många skogsbränderna under förra sommarens torka.
Även om dessa kriser är mycket olika förenas de i att de har blottlagt brister i statens, kommunernas och myndigheternas förmåga att förebygga och hantera kriser. När en kris inträffar är samordning och kommunikation mellan olika aktörer av central betydelse. Tid får inte spillas på grund av byråkratiska stuprör eller otydliga hierarkier.
Fru talman! När den rödgröna regeringen tillträdde 2014 flyttades ansvaret för samordningen av regeringens krishantering från Statsrådsberedningen till Justitiedepartementet. Därmed förlorade funktionen sin nödvändiga centrala placering, och statsministern ställde sig vid sidlinjen.
Moderaterna har i flera motioner framhållit att regeringens krisledningsorganisation borde ligga i Statsrådsberedningen, som leds av statsministern, detta för att Regeringskansliets krisledning ska få en tydligare ställning högre upp i hierarkin jämfört med situationen i dag, då krisledningen ligger under ett fackdepartement. Som påpekades i tsunamikommissionen är just närheten till statsministern av stor vikt för att ge krisledning auktoritet i relation till fackdepartementen.
Det är därför med glädje jag konstaterar att konstitutionsutskottet nu föreslår att riksdagen till regeringen ska tillkännage att man vill genomföra en översyn av den centrala krisledningsorganisationen med inriktningen att inrätta ett nationellt säkerhetsråd för krisledning vid Statsrådsberedningen. Fru talman!
Fru talman! Jag vill nämna vår moderata reservation angående tillämpning av lag. Vi moderater har i en kommittémotion föreslagit att länsstyrelserna ska få i uppdrag att säkerställa en enhetlig rättstillämpning i hela landet genom rättsliga styrdokument och fortsatt koncentration av uppgifter. Fru talman! Jag yrkar bifall till reservation 10 under punkt 11 och till utskottets förslag i övrigt.
Karin Enström (M):
Jag hade inte alls tänkt begära replik, men Hans Ekström utmanade mig lite grann i uttalandet om försvaret och totalförsvaret.
Jag vill, fru talman, påminna om att jag själv tillsammans med företrädare för alla riksdagens partier har suttit i mer än två år i en försvarsberedning och jobbat hårt, intensivt och seriöst när det gäller hur vi just ska kunna återupprätta ett modernt totalförsvar och ett modernt militärt försvar.
Det var lite onödigt, Hans Ekström, att säga det här just en dag som i dag eftersom Socialdemokraterna och regeringen så tydligt i går sa: Ja, det här är jättefina planer, men vi kan inte lova en enda krona. Det stör mig, och det är mer det som jag vill påpeka i dag. Debatten handlar inte om det här i dag, och det finns i övrigt mycket klokt när det gäller grundlagen, hur man ska tänka och att vi ska vara överens som jag håller med om.