KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margot Wallström (S):
Tack till mina meddebattörer för inläggen! Återigen: Sverige och EU har vid upprepade tillfällen, inte minst i FN:s MR-råd framhållit sin mycket starka oro för den bristande respekten för mänskliga rättigheter i Kuba. Varje svensk ambassad har, precis som Börje Vestlund sa, i uppdrag att ha breda kontakter i de civila samhällen där de representerar Sverige.
Det gäller också vår ambassad i Havanna. Vi är nog kända för det och har just under den här tiden upprätthållit dialog och sett till att det finns plats för debatt. Det innefattar kontakter med företrädare för det civila samhället och för oppositionen. Vi har genomgående haft den rollen.
Nu har företrädare för den kubanska oppositionen i större utsträckning möjlighet att besöka utlandet och att återvända till Kuba. Vid besök i Sverige för vi samtal med dem, självklart. Regeringen har därutöver för avsikt att återupprätta den bilaterala kontakten med den kubanska regeringen. Där kommer frågor som rör mänskliga rättigheter att stå högt på agendan.
Så är det med alla regeringar som vi har en dialog med. Då kan vi också ställa krav, och vi kan framföra våra åsikter direkt. Det är en hållning som vi har: Det är så vi måste sköta kontakterna. Vi ska tala om rakt och öppet vad vi tycker och vilka krav vi ställer. Jag tror att det är precis de frågor som Maria och andra nämnde som vi nu måste följa upp.
Vi måste se till att nödvändiga konventioner skrivs under och att man lever upp till sina åtaganden när det gäller MR-agendan och mänskliga rättigheter över huvud taget. Detta är också utgångspunkten för EU:s förhandlingar med Kuba. Förhoppningsvis ska vi kunna få fram ett bilateralt avtal.
Man kan ju konstatera, precis som amerikanerna till slut gjorde, att den linje man har hållit hittills inte gav resultat i positiv riktning, utan nu måste vi se till att vi kan öppna upp. Det innebär också större möjligheter att driva på och att få till stånd dialog och förändring.
Margot Wallström (S):
Det som stod på lappen, att jag har lagt om Kubapolitiken betyder precis just detta, att vi nu kan ha kontakter som innebär att jag skulle kunna göra ett besök, att vi kan ha det ministernivå, och på ett helt annat sätt kan utveckla våra bilaterala kontakter och vår dialog. Det är just det som det innebär. Vi kommer att förstärka våra kontakter. Och vi kommer även fortsättningsvis att driva en mycket stark linje när det gäller mänskliga rättigheter, yttrandefrihet och så vidare.
Och förändringarna av politiken och de bilaterala kontakterna sker i ju ljuset av andra länders förändrade relationer till landet. Tack och lov har EU viss erfarenhet av att förvandla tidigare diktaturer till demokratiska länder och av hur den proceduren kan drivas och hur processen kan föras framåt. Det går inte att föreskriva exakt hur man ska förhandla.
Men det är alldeles självklart att Sverige räknas till de länder som kommer att stå på den sida som är aktivt pådrivande för att mänskliga rättigheter, yttrandefrihet och alla fri- och rättigheter ska bevakas och vara med som förutsättningar för att vi ska öppna upp också på alla andra områden.
Hur man sedan ska samarbeta med till exempel USA måste avgöras av vad vi tror kan ge bäst resultat och hur vi använder vår samlade kraft för att vrida utvecklingen i rätt riktning. Jag lyssnade på ett radioprogram som gjorde starkt intryck på mig.
Det handlade just om hur man godtyckligt har fängslat ungdomar som på något sätt, som studenter, har uttryckt sig kritiskt eller tillhört de oppositionella. Framför allt visste föräldrarna inte var de var. Den oron som de uttryckte kunde jag känna och sätta mig in i eftersom jag har en son i samma ålder.
Det är fasansfullt att det får förekomma att man helt godtyckligt rycker undan livet för de ungdomarna och för alla familjer och hur det påverkar ett helt samhälle. Det är alltså självklart att det är avskyvärda inslag i ett sådant samhälle.
Jag kan inte annat än upprepa att jag kommer att driva den linjen hårt och försvara mänskliga rättigheter även i fortsättningen. Jag kommer att driva vår position via FN men också i EU-förhandlingar. Men vi tror på metoden öppenhet och dialog och raka rör i vår kommunikation också med Kuba. Tack och lov öppnas nu en möjlighet för att göra besök och få en diplomatisk kontakt som ser annorlunda ut.
Vår ambassad där, som har funnits där och varit öppen hela tiden, har spelat en enormt viktig roll. Det har tidvis funnits ganska stort motstånd mot den då andra har tyckt att man skulle stänga den, men vi har insisterat på att ha den kvar. Därför är vi nu återigen i ett bra läge för att snabbt kunna fylla en viktig roll. Och kontakterna fortsätter.
Margot Wallström (S):
Jag tackar alla som har kommenterat. Vi kan börja med den sista frågan. Regeringen anser att ett erkännande stärker de moderata demokratiska krafterna i Palestina. Regeringen och EU står fast vid att inte tala direkt med Hamas så länge man inte tar avstånd från våld, erkänner Israels existens och respekterar ingångna avtal.
Ett erkännande syftar i stället till att stärka enhetsregeringen, Palestinska myndigheten, i dess strävan efter en fungerande statsbildning och demokrati. Det är ju detta det handlar om. Det finns stöd i folkrätten för ett erkännande. Det här är ju ingen strikt doktrin, Karin Enström.
Och jag vill inte genera någon med att läsa upp också vad tidigare moderata utrikesministrar har uttalat när det gäller detta med erkännandefrågor. Det är förstås en sammanvägd bedömning av folkrättsliga kriterier, men det är också en politisk fråga. Och precis det medgav också Carl Bildt när det gällde Kosovo. Det var långt ifrån någon enighet i EU.
Jag var EU-kommissionär vid den tiden och minns hur uppslitande debatten var kring Kosovo, och fortfarande har inte alla EU-medlemsstater erkänt Kosovo. Men Kosovo erkändes som stat trots att man inte hade full kontroll av territoriet, till exempel.
I september träffades en överenskommelse mellan Fatah och Hamas om att den palestinska myndigheten ska ta över det fulla ansvaret i Gaza, där man inte haft något myndighetsansvar sedan 2007. Regeringen anser därför att den palestinska myndigheten har bättre förutsättningar att påvisa inre kontroll, åtminstone delvis, precis som i tidigare fall.
Sverige har tidigare erkänt stater som vi redan har nämnt här, både Kroatien och Kosovo, trots att de saknade faktisk kontroll över delar av sina territorier. Att inte erkänna Palestina med hänvisning till ockupationen anses stå i strid med principen om no fruits of aggression, alltså ingen rätt ur en orätt, eftersom Israel hindrar Palestina att utöva inre kontroll på både Västbanken och i Gaza.
Palestina har ingått internationella förpliktelser och kan påvisa sin självständighet utåt. De finns med i Unesco, de har observatörsstatus i FN och de har erkänts som statsdugliga. Palestina har tidigare erkänts av 134 länder - vi är det 135:e landet - där det tillsammans bor 5,5 miljarder människor, 80 procent av jordens befolkning.
Dit räknas också Brasilien, Indien och Island. Det är alltså inte, som somliga försöker göra gällande, bara några före detta kommunistdiktaturer, som vi har hört, utan det är 135 länder. Hans Wallmark, det är en bra fråga vad det är vi kan hoppas på med ett erkännande. Vad innebär det?
Ska vi tro att vi ska kunna bocka av ett antal effekter omedelbart eller om ett år? Oppositionen skulle säkert vilja ha en sådan checklista, men det finns ingen sådan.
Efter vad som har hänt på sistone finns det strån att hålla oss fast vid när det gäller hela tanken på en tvåstatslösning, för snart orkar man inte ens höra ordet tvåstatslösning. Hur ska vi förflytta oss i den riktningen?
Då har vi att hålla oss till de tecken som vi faktiskt kan se på en organiserad demokratisk utveckling. Det är utifrån det som vi får göra en bedömning.
Margot Wallström (S):
Här gäller det att tala snabbt, har jag förstått, om jag ska hinna svara på alla kommentarer. Jag talade alldeles för långsamt förra gången. Som vi redan har konstaterat är beslutet att erkänna en stat ett regeringsbeslut, och dessförinnan sker överläggningar med Utrikesnämnden. Det har också skett. Allting har gått helt i enlighet med regeringsformens bestämmelser. Det är väldigt viktigt att tala om. Vi har överlagt med Utrikesnämnden.
Det verkar ibland som att oppositionen försöker att sitta på två stolar samtidigt. Man säger: Regeringen borde konsultera EU eller förankra det i EU. Samtidigt ville EU-nämnden lägga munkavle på mig. Jag skulle inte ens när jag åkte till mina kolleger få upplysa sakligt om vad som fanns i regeringsförklaringen. Regeringsförklaringen ger inriktningen för svensk politik.
Att konsultera med oppositionen före regeringsförklaringen var inte möjligt, för då hade vi inte ens tillträtt som regering. Det är en något underlig poäng här. Däremot var det välkänt att vi hade för avsikt att göra detta. Det har återfunnits både i kongressbeslut och i valmanifest. Avsikten var alldeles tydlig.
Det senaste inlägget är ett exempel på vad som är problemet i frågan. Om vi hela tiden ska använda den här typen av citat eller titta tillbaka i historien kan man fråga sig: Vad är det vi ska vänta på?
Vad har vi väntat på i 20 år sedan Osloavtalet där man kom överens om att tvåstatslösningen var det som vi skulle ha som mål? Jag har redan förklarat vår syn på Hamas. Vi har ingen annan syn på Hamas, och den delar vi förstås med EU. Det finns en gemensam plan som heter Middle East Peace Plan.
Den ställer vi upp på, och den jobbar vi tillsammans med övriga EU-länder på. Men ett erkännande av en stat är upp till varje regering att göra. Vi tycker att tiden är nu.
Situationen är så allvarlig på marken som den är med nya bosättningsbeslut, en mur som har byggts, införande av id-kort för palestinier där man nekar besök i Jerusalem och så vidare.
Med denna situation och en ämbetsmannaregering på plats med den palestinska myndigheten som har visat sig statsduglig är det rätt tid att säga att de krafterna ger vi stöd. I själva verket ser vi en radikalisering av inte minst unga människor som nu börjar ge upp hoppet. Vi vill visa att här finns ett alternativ till våldsanvändningen och hopplösheten.
Här finns faktiskt en procedur för detta. Vi kan inte annat än säga att vi erkänner Palestina som stat. I övrigt fortsätter vi med våra diplomatiska förbindelser, med våra fredsplaner genom EU och våra kontakter med båda länderna. Vi fortsätter att ställa krav på dem. Nu kan vi ställa exakt samma krav på Palestina som vi ställer på staten Israel. Det är vad det går ut på. Ingen kan garantera någonting.
Vi kan bara fortsätta våra ansträngningar att leta efter fred. Tids nog blir det dags att ta itu med alla de övriga frågorna som har att göra med till exempel märkning och annat. Nu har vi fattat det här beslutet och tagit det här paketet. Det är viktigt som en signal från Sveriges sida. Vi tror fortfarande att det är möjligt. Vi ger på det sättet vårt lilla bidrag och hoppas att inspirera andra.
Margot Wallström (S):
Först och främst: Vi vill förstås stödja en framförhandlad tvåstatslösning. Det finns ingenting som talar emot just den ståndpunkten, utan vi fortsätter att uppmana parterna att gå tillbaka till förhandlingar.
Efter att ha talat med palestinska företrädare kan jag också försäkra er att de vet att det inte finns några genvägar. Det vet de efter alla dessa år. Det finns inga genvägar, utan man måste försöka sitta ned vid förhandlingsbordet och resonera om en väg framåt.
Det här är ett sätt att just göra parterna lite mindre ojämlika, och precis som jag sade förut är det är ett sätt att kunna ställa samma krav på staten Palestina som man kan ställa på staten Israel. Jag vet inte direkt om alliansregeringen var en samförståndsregering. Vi har hört Centerns ståndpunkter här, där de i sak håller med oss.
Redan för två år sedan uttryckte de både genom stämmobeslut och i en artikel i en av de stora dagstidningarna att det då var hög tid att erkänna staten Israel. Jag uppskattar det stöd och de goda argument som Kerstin Lundgren har presenterat här i dag. Jag hoppas att vi ska kunna fortsätta arbeta i sakfrågan. Resten anser jag att jag har svarat på. Det gäller vår hållning i fråga om Hamas eftersom det här inte handlar om det.
Och, Hans Wallmark, dessvärre är detta ett erkännande enligt de folkrättsliga principer som vi har med politisk bedömning av läget där vi fortsatt bara kan engagera oss i processen. Ingen kan lova någonting eller kontrollera någonting annat än det som vi själva bidrar till. Vi anser att tiden för detta är just nu, inte om ytterligare 20 år.
Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Först och främst ska jag gratulera Allan Widman på födelsedagen. Jag ska se till att han också får en liten present. Allan Widman har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att minska Sveriges uppbindning till Saudiarabien. I interpellationen nämns särskilt samförståndsavtalet om militärt samarbete.
Regeringen beslutade den 12 mars att säga upp detta avtal. Vår önskan är förstås att ha en fortsatt dialog med saudiska företrädare, inklusive utbyte på olika civila områden. Det finns mot bakgrund av debatten anledning att belysa de svensk-saudiska relationerna i ett bredare perspektiv, vilket jag försökt göra i andra sammanhang.
Saudiarabien är ett viktigt land i en region av stor betydelse för Sverige och Europa. Den saudiske kungen är väktare för islams två heligaste moskéer. Miljontals pilgrimer besöker landet varje år, varav många tusen svenskar. Saudiarabien har dessutom en central politisk roll när det gäller till exempel Palestina, Syrien, Irak, Libyen och Jemen.
Man är på väg att bli en allt viktigare biståndsgivare och är betydelsefull i kampen mot terrorism. Saudiarabien är medlem i G20 och har en betydande roll i många internationella frågor, såsom klimatförhandlingarna. Av alla dessa skäl är det viktigt för våra länder att ha en god politisk relation. Saudiarabien är också en viktig samarbetspartner för många svenska företag och är ett land som investerar i Sverige.
Över tiden har Sverige och Saudiarabien många olika typer av kontakter. Det gäller allt från möten mellan våra kungafamiljer och ministerbesök till svenska företag som bygger infrastruktur, saudiska sjuksköterskor som studerar i Sverige och svensk medverkan som hedersgäst på bokmässan i Riyadh. Vi vill slå vakt om och utveckla denna relation.
Vi vill ha en rak och respektfull dialog också i de frågor där vi har olika syn, inte minst vad gäller mänskliga rättigheter. Sverige har en tradition av att vara tydlig när det gäller demokrati och mänskliga rättigheter världen över beträffande alla typer av länder. Vår politik i dessa frågor har starkt stöd hos det svenska folket och förstås här i kammaren.
Regeringen vill ha en fortsatt dialog med saudiska företrädare, inklusive utbyte på olika civila områden där vi i dag ser växande samarbetsmöjligheter. Andra avtal eller överenskommelser påverkas för svensk del inte av att det militära samförståndsavtalet inte förlängts.
Med anledning av en del påståenden som cirkulerar vill jag säga följande: Vi har den största respekt för islam som världsreligion och för dess bidrag till vår gemensamma civilisation. Sverige har också en ledande roll när det gäller interkulturell och interreligiös dialog. Sverige värdesätter våra goda relationer med den muslimska världen. Många svenskar är muslimer, och det ger förstås värdefulla bidrag till vårt samhälle.
Margot Wallström (S):
Jag vill börja med att svara på frågan om vad regeringen gör i den interreligiösa dialogen. Det grundläggande är förstås religionsfrihet och att trygga en infrastruktur för trosutövning i landet. Vi har en statlig myndighet för statsbidrag till trossamfund som heter SST.
Där får muslimska församlingar liksom andra religiösa samfund ekonomiskt stöd baserat på hur stora de är i antal medlemmar. Till det kommer ett växande muslimskt engagemang i civilsamhället. Vi har förstås en pågående dialog med organisationer som representerar olika religioner.
Genom de så kallade Euro-Islam-konferenserna på 90-talet blev Sverige ett slags pionjär i fråga om dialog mellan Europa och den muslimska världen. Vi har följt upp det initiativet med dialoginstitut i både Alexandria och Istanbul som etablerades år 2000. Det har blivit nästan unika mötesplatser för européer, turkar och araber.
Vi är också sedan 2009 en av de tio största bidragsgivarna till FN-organet Civilisationernas allians där kulturkrockar och ömsesidiga fördomar kan dryftas utan att det har folkrättsliga implikationer. Här har vårt engagemang noterats och uppskattats. Vi är också med i årliga interreligiösa konferenser i Doha i Qatar.
Jag vill också säga någonting om mänskliga rättigheter. Den här debatten handlar också delvis om vår syn på mänskliga rättigheter. I Sverige har vi en tradition att vara tydliga med och lägga väldigt stor vikt vid internationell efterlevnad av universella mänskliga rättigheter, till exempel FN:s konvention om mänskliga rättigheter. Vi gör det på många olika sätt.
Vi arbetar inom både EU och FN för att vi ska ha en europeisk och internationell dialog. Vi gör egna rapporter om mänskliga rättigheter för att följa vad som händer i olika frågor. Vi fäster stor vikt vid mänskliga rättigheter - medborgerliga, politiska, ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter - i alla våra tal och våra framträdanden. Vi ger stöd till arbete med mänskliga rättigheter genom vårt utvecklingssamarbete.
När vi har olika uppfattningar vill vi tala direkt med den andra parten och föra en dialog om olika problem, och det har vi också gjort i det här fallet. När det behövs kallar vi upp till exempel en ambassadör eller en chargé d'affaires och framför våra åsikter direkt. Det är vår policy, och det tänker vi fortsätta med. Vi har ett aktivt arbete inom denna ram för att stödja samverkan mellan religioner och för att öka toleransen.
Margot Wallström (S):
Jag tackar för alla era inlägg, som jag har tyckt har varit viktiga. Jag har också känt att jag har fått ett starkt stöd av dem. En sakfråga och ett svar på din fråga som jag glömde, Désirée Pethrus, är att det för dagen inte är aktuellt att säga upp några andra samarbetsavtal. De får granskas när det är dags att göra det eller när några avtal löper ut eller så.
För dagen är inte det på dagordningen. Det är naturligtvis så att regeringen styr riket. Vi blir alltid starkare om vi också utåt kan företräda en linje som är tydlig när det gäller till exempel försvaret för demokrati och mänskliga rättigheter. Jag upplever att vi har det i den här riksdagen och att vi kan ha en enad linje utåt. Det är för Sveriges bästa, och det är vårt ansvar.
Vi tar det ansvaret. Vi vill tacka för stöd, och kanske allra sist skicka med Allan Widman ett litet citat på födelsedagen. Någon skrev till mig: "I motvind flyger drakar." Ibland kanske man får känna sig som en drake. Jag vill återigen betona den vikt som Sverige lägger vid en god politisk dialog också med Saudiarabien. Det är en relation vi månar om, och vi vill utveckla den.
Jag beklagar att vi går igenom den här perioden med problem. Avsikten har självfallet aldrig varit att förolämpa landet Saudiarabien. Jag är övertygad om att våra relationer kommer att återgå till det normala. I Sverige har vi en tradition av att vara tydliga när det gäller demokrati och mänskliga rättigheter.
Jag upplever att vår politik i frågan, precis som Allan Widman har sagt, har starkt stöd hos det svenska folket och även här i riksdagen. Ingenting som jag har sagt här i riksdagen eller någon annanstans får eller kan tolkas som en kritik av islam. Det är ett grovt felaktigt påstående. Regeringen har den största respekt för islam som religion och för dess bidrag till vår gemensamma civilisation.
Vi har i decennier arbetat för tolerans, mångfald och förståelse mellan religioner - de som finns i vårt land och de som finns runt om i världen. Sverige fäster vikt vid situationen för de mänskliga rättigheterna här i vårt land och i alla världens länder. Det gör vi tillsammans med andra EU-länder och i FN men också på bilateral basis.
Jag tycker att det är viktigt att inte tappa perspektiv och låta den utrikespolitiska diskussionen bli endimensionell. Tydlighet måste kombineras med dialog och utbyte. Vi vill ha en dialog också med Saudiarabien. Det landet förblir viktigt globalt och regionalt för Sverige och svenska intressen. Vi arbetar nu systematiskt och intensivt för en normalisering av våra relationer.
Jag tackar er alla för era bidrag i dag.
Margot Wallström (S):
Jag vill säga till Désirée Pethrus att frågan är en annan än den som vi diskuterar i dag, men den är förstås i slutänden kopplad till relationen till Saudiarabien. Det är klart att vi fortfarande önskar en tvåstatslösning när det gäller situationen i Mellanöstern. Vi kommer att fortsätta engagera oss när det gäller Palestina.
Jag har dessutom samtal och kontakter med en rad arabländer just nu, länder som vi har en god relation till. Det är viktigt att upprätthålla den dialogen. Nu får vi se hur det går med den nya israeliska regeringen och hur vi ska bädda för att kunna komma till tals i den regionen igen. Det som sker där nu är oerhört viktigt.
Därför är det också bra att vi kan ha en god kontakt med Arabförbundet. Det har vi, med olika länder i Arabförbundet. Och den kontakten fortsätter vi med.
Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Désirée Pethrus har frågat mig på vilket sätt jag tänker arbeta, i Sverige och i internationella sammanhang, för att Fikru Maru ska få en rättssäker och snabb prövning av sitt fall så att han snarast kan friges samt om jag har för avsikt att på något sätt ta hjälp av Sveriges ambassad i detta arbete. Alltsedan Fikru Maru frihetsberövades har UD noga följt ärendet via vår ambassad i Addis Abeba. Vi har varit angelägna om att rättegången sker utan dröjsmål.
Ambassaden i Addis Abeba har fortlöpande haft kontakter med etiopiska företrädare. Ambassaden har vid ett flertal möten tagit upp ärendet och även närvarat vid relevanta förberedande rättegångsförhandlingar. Frågan om hur den rättsliga processen fortskrider är just sådant som har tagits upp vid dessa kontakter. Ärendet togs också upp i samband med statsministerns besök i Addis Abeba i februari i år.
Det är därför positivt att förhandlingen har hållits nu på morgonen. Den svenska ambassadören har varit med, och en ny förhandling är utsatt till den 7 april. Även då avser ambassadören att närvara.
Jag försöker se den senaste informationen i mina papper så att jag kan ge den till Désirée Pethrus och kammaren. Åklagaren har yrkat på att rättegången ska fortsätta, och vad jag ser nu är parterna kallade den 7 april för ett besked. Fikru Maru har sagt att han är glad över att processen nu pågår.
Han förblir häktad, men han har möjlighet att besöka Addis största sjukhus flera gånger i veckan för nödvändig vård och liknande. Vi kan förstås inte intervenera i deras rättsprocess. Det har vi inte gjort i andra fall heller. Det är advokaten som ska försvara den som är frihetsberövad. Men vi kommer att fortsätta följa ärendet på samma sätt, med regelbundna kontakter.
Och vi ser förstås fram emot ett snart avgörande.