Torbjörn Björlund (V):
Jag ska börja med att tacka ministern för svaret. Det kom väldigt sent, för ungefär en timme sedan. Det är lite sent för min del. Även om jag är snabb på att jobba skulle jag ha behövt lite mer tid. Men det hjälper inte, för jag tycker ändå att svaret inte är tillfredsställande, som vanligt.
Sedan tycker jag att det är jättebra att vi har teckentolkning här nu, för det är en bristvara i dag i arbetslivet. I debatten om diskrimineringsbetänkandet förra veckan fick regeringen väldigt mycket kritik för att man lyfte ut det här med funktionsnedsättning som grund för diskriminering. Jag tycker att det är med rätta man får den kritiken. Man hänvisar till att man skulle komma tillbaka med mer underlag och utredning.
I det här svaret kommer ministern med egentligen samma svar och samma, som jag menar, bortförklaring. Det finns tillräckligt underlag för att se att funktionshinder i dag är diskriminerande. När det gäller döva, dövblinda och hörselskadade är det väldigt tydligt att man inte kan utnyttja den rätt man har till framför allt teckentolkning. Det finns mycket fakta att ta fram.
Jag har fått underlag från både Sveriges Dövas Riksförbund och Föreningen Sveriges Dövblinda om hur situationen är. Jag är säker på att även arbetsmarknadsministern kan få fram de faktauppgifterna om han vill. Den centrala diskussionen är många gånger vem som ska betala vad.
Vi vet att landstingen har huvudansvar, men man vill naturligtvis dela med sig av det ansvaret till andra, framför allt statliga myndigheter som ligger under ministerns domäner. Resultatet av det här dividerandet om vem som ska ta ansvaret kan bli att det inte blir någon tolkning alls, att ingen tar ansvaret. En sådan situation är inte så ovanlig. Det innebär att man ur den synpunkten är diskriminerad. Man får ingen tolkning alls.
Det finns reglerat i vilka sammanhang man har rätt till tolk. Det finns ett antal punkter uppställda om när man har rätt att få en tolk i arbetslivet. Det handlar om nyanställning, introduktion, utbildning och sådana saker. Det är tidsbegränsat hur mycket man kan få och vem som ska betala. Det finns reglerat vad man har rätt till, men det fungerar inte. Då måste man på något sätt hitta en politisk väg att få det att fungera.
När det inte fungerar kan det innebära att en arbetsgivare som har en döv eller dövblind anställd själv får betala för teckentolkningen. I svaret säger ministern att man ska försöka ta fram något slags utredning om hur man ska få fler arbetsgivare att vilja anställa döva och dövblinda. När det här inte fungerar frågar jag mig vilka signaler det ger till arbetsgivare som kan tänka sig att anställa döva och dövblinda.
Då blir det väldigt mycket svårare. Jag saknar nog riktiga svar på interpellationen. Det finns en hel del, som vanligt, vackra ord om vad som borde vara, hur det borde vara och hur det borde ligga till. Men det fungerar inte. Man ska komma tillbaka med svar. Men svaren finns egentligen även politiskt att lyfta fram. Jag saknar detta.
Tyvärr glider regeringen många gånger, inte bara i det här sammanhanget. Man lägger ett antal brasklappar om att man ska återkomma och se vad som händer, och det händer ingenting. Jag tror att det här är någonting som kommer att leda till förseningar. Det vore bra om vi kunde få mycket bättre svar på vad som händer. I svaret talas om Samhall och Arbetsförmedlingen, men jag återkommer till det i mitt nästa inlägg.