Mikael Damberg (S):
Tack för svaret på min interpellation, statsrådet! Förra veckan träffade jag en gymnasieelev. Hon hade en fråga till mig eftersom hon hade lyssnat på vad jag hade att säga om svensk skolpolitik. Det var: Varför är det så stora skillnader i betygssättningen mellan olika skolor?
Hon berättade att hon gick på en bra skola, som hon sade, där lärarna var ganska stränga och satte rättvisa betyg, men hon hade flera kompisar som gick på andra skolor där lärarna satte glädjebetyg, där det var lättare få bra betyg och sedan var det lättare att komma in på vidare studier. För bara några dagar sedan skrev Lärarnas Riksförbund på Dagens Nyheters debattsida.
De vittnade om att vissa lärare på dagens skolmarknad, där skolor konkurrerar om elever, känner sig pressade av skolledning och rektorer att sätta glädjebetyg eftersom de vet att om de sätter ett lite snällare betyg framstår deras skola i bättre dager, och då kan de rekrytera fler elever till sin skola i fortsättningen. Den här frågan är inte ny. Jag tror att alla som har hållit på med skolpolitik har mött den här frågan under lång tid.
Det är lite intressant att följa betygsstatistiken och titta lite bakåt i tiden. Sedan det nya betygssystemet infördes har vi haft en uppåtgående trend samtidigt som internationella mätningar, och också vår egen nationella statistik, visar att elevernas kunskap minskar. Vi har ett glapp som växer. Det är någon form av betygsinflation. Det var bakgrunden till den här interpellationen, men också en annan fråga.
Jag träffar lärare som ska börja med den nya betygssättningen som ska gälla i jul. De känner att de i sina ämnen inte har det stödmaterial som de tycker borde finnas på plats med det nya betygssystemet. Den frågan blir extra aktuell för dig och mig eftersom vi diskuterade frågan. När regeringen ville ha stöd från oppositionen för det nya betygssystemet och de nya betygskriterierna träffade vi en överenskommelse.
I den överenskommelsen ingick att det nya betygssystemet måste vara mer likvärdigt än det gamla. Inte minst måste de här mellanstegen vara tydliga för lärarna så att de vet på vilka grunder de ska sätta de olika betygen. Vi nådde en överenskommelse där detta fanns med. Nu får jag reda på att lärarna inte har, i alla fall som de själva upplever det, det material som de behöver för betygssättningen.
Det innebär att vi återigen kan hamna i en situation där de nya betygskriterierna inte heller uppfattas som klara och tydliga och att det blir olika betygssättning. Antingen kan det bli glädjebetyg eller också precis tvärtom. Eftersom allt material inte finns framme väljer man den säkra sidan och sätter lägre betyg nu eftersom man inte riktigt vet hur Skolverket tycker att man ska tolka detta.
Jag har träffat många lärare som säger - det är alternativet - att de nu åter sitter och försöker tolka lokalt det som staten egentligen borde styra upp. De frågar sig om det verkligen är det bästa de kan göra med sin arbetstid, att ägna så mycket tid och kraft åt detta.
Jag skulle vilja höra skolministern kommentera när han räknar med att det kommentarmaterial och bedömningsstöd som ska finnas för de olika ämnena i både grund- och gymnasieskola finns på plats så att det blir tydligt för lärarna och eleverna. Finns det andra insatser skolministern anser att man nu måste göra för att undvika att de nya betygskriterierna också drabbas av en diskussion om att det inte är likvärdigt eftersom systemet inte fanns på plats?