Tomas Eneroth (S):
Jag tycker att det är viktigt att retorik, politik och praktisk handling följs åt. Jag noterar att så inte riktigt är fallet när det gäller Lars Beckman. När Lars Beckman satt i riksdagen under den förra mandatperioden och vi hade en borgerlig regering, som inte styrdes av en Stefan Löfven från Västernorrland utan av en Fredrik Reinfeldt från Täby, koncentrerades infrastrukturinvesteringarna till storstadsområdena.
Då ökade urbaniseringen kraftigt, då centrerades statlig verksamhet till Stockholm, då fick man inte ett nytt statligt verk i Gävle, vilket vi nu har sett till, och man fick inte nya statliga myndigheter i övriga landet. Man hade över huvud taget inte en regering som brydde sig om - hur löd uttrycket? - stora delar av landet. Min bestämda uppfattning är att man under den perioden centraliserade och urbaniserade väldigt mycket av Sverige. Detta märktes inte minst i trafikpolitiken.
På den tiden röstade Lars Beckman igenom en budget som gav 100 miljarder mindre än den nuvarande nationella ramen för infrastrukturinvesteringar. På den tiden fanns det en finansminister som hette Anders Borg och som tyckte att det satsades för mycket på järnväg och att investeringar i den var olönsamma. Flera moderata ledamöter, inte minst från regionen, uttryckte som nationella företrädare sin stora tveksamhet till satsningar på järnvägsstrukturen, till exempel Norrbotniabanan.
Jag tillhör dem som tycker att vi ska bygga ihop detta land och att ökade regionala klyftor är ett bekymmer. Det är därför vi i regeringen agerar på ett helt annat sätt än man gjorde tidigare. När det gäller infrastrukturområdet är detta uppenbart. Nu knyter vi ihop landet och har en ökad ambitionsnivå för både järnvägsunderhållssidan och, inte minst, infrastrukturinvesteringar. Fördelningen i den nationella plan som Trafikverket har tagit fram är 75-25 när det gäller järnvägssatsningar och vägsatsningar.
Där har Moderaterna ännu inte gett besked, mer än att de tycker att det är för mycket satsningar på järnväg. Då vill jag fråga Lars Beckman om han tycker att man ska minska satsningarna på järnväg i den kommande planen.
På samma sätt vill jag fråga Lars Beckman om han tycker att det är bra om förslaget om Norrbotniabanan ända upp till Skellefteå finns med i den nationella planen eller om Moderaterna kommer att fortsätta att äventyra sådana investeringar om de skulle råka vinna valet 2018.
Jag känner mig trygg i att vi kan lägga 100 miljarder mer, men jag vidhåller den roll jag har i detta fall, nämligen att jag inte kommer att uttala mig om enskilda objekt förrän vi är klara med hanteringen och presenterar den nya nationella planen. Till skillnad från den moderata infrastrukturministern under den förra mandatperioden har jag i varje fall 100 miljarder mer att lägga på nationella investeringar. Det är lite styvt 700 miljarder totalt som vi nu har möjlighet att lägga på att stärka infrastrukturen.
Detta är nödvändigt efter år av underinvesteringar. Mellan åren 2006 och 2014 lade man stor kraft på att sänka skatterna och minska investeringarna, oavsett om vi talar om bostadsbyggande eller infrastruktur. Detta märks för alla som åker tåg, där det är signal- och växelfel, och för alla som kör på vägar, som har sämre bärighet. Den underhållsskuld vi har är gigantisk.
Nu får vi börja lappa och laga de hål som skapades av alliansregeringen, som prioriterade skattesänkningar före investeringar i sådant som bygger landet stort. Jag är nöjd med att vi ska kunna göra viktiga investeringar, inte minst för näringslivet, för att förbättra godskapaciteten men också arbetsmarknadsförsörjningen regionalt. Detta är därför prioriteringar när vi nu väljer vilka objekt det ska satsas på och i vilken ordning vi ska göra dessa investeringar.