KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Den absolut vanligaste förklaringen från dem som blir av med ett examenstillstånd är: Vi har för lite pengar; det har inget med vårt arbete att göra. Men sanningen är att en lång rad regionala högskolor har fått examenstillstånd trots att de har lika mycket forskningsresurser, eller lite om Hans Ekström hellre vill, som de som blivit av med det. Det är korrekt att ett tiotal av våra 27 allmänna lärosäten har de riktigt stora forskningsresurserna.
De stora forskningsuniversiteten har mycket mer forskningsresurser än de små regionala högskolorna. Så har det varit oavsett regering, och så bör det förbli oavsett regering. En regional högskola som har blivit av med examenstillståndet på grund av bristande kvalitet bör titta på andra regionala högskolor med samma mängd pengar som har fått examenstillstånd i stället för att säga: Ge oss mer pengar; det beror inte på oss.
Allt handlar inte om pengabrist. Jag lovar att det inte finns en enda myndighetschef i Sverige, inklusive högskolerektorer, som inte vill ha mer pengar. Hans Ekström har varit kommunalråd i många år och vet att alla vill ha mer resurser. Men ibland finns det även andra förklaringar till hög eller låg kvalitet. Min uppmaning till Mälardalens högskola och andra högskolor som framför detta argument är: Gå igenom och fundera över kvaliteten.
Jag delar Hans Ekströms uppfattning att vi behöver ha högskoleutbildning på grundnivå för stora breda yrkesgrupper som förskollärare, grundskollärare, sjuksköterskor och högskoleingenjörer på många platser i Sverige. Det gläder mig dock att vi numera är överens om i riksdagen att det trots detta behov bara ska beviljas examenstillstånd när utbildningen håller tillräckligt hög kvalitet.
Jan Björklund (L):
De regionala högskolorna i Sverige har historiskt sett aldrig haft mer forskningsresurser än nu. Om de svältföds nu ber jag interpellanten definiera vad som skedde under den socialdemokratiska regeringen. De regionala högskolorna har väsentligt mer forskningsresurser nu än vad de hade fram till 2006. Det är korrekt att de regionala högskolorna har mindre forskningsresurser än de stora forskningsuniversiteten. Det är en medveten prioritering.
Vill man ändra på den prioriteringen bör man i budgetpropositionen i höst föreslå att man ska ta pengar från Karolinska Institutet och Kungliga Tekniska högskolan och lägga i Eskilstuna eller Borås.
Men nu pläderar socialdemokrat efter socialdemokrat, Hans Ekström är bara en i raden, för ökade resurser till högskolan på hemorten utan att ta ansvar för att det betyder neddragningar någon annanstans - och budgetramen är ju densamma också i de rödgröna alternativen. Det vore hedervärt att erkänna att det innebär neddragningar som skulle vara olyckliga för Sverige.
Sverige kommer inte att kunna vara världsledande i forskning på ett antal stora områden om vi ska slå sönder våra framgångsrika forskningsuniversitet, vilket blir följden om vi sprider ut resurserna mer. Det ska vara god kvalitet i utbildningar. Regionala högskolor som har precis lika mycket resurser som den i Hans Ekströms hemkommun har klarat av att få examenstillstånd. Det är alltså inte bara en fråga om mer pengar.
Jan Björklund (L):
Caroline Helmersson Olsson har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för att de personer som är i behov av ett nytt examensbevis vid byte av personnummer kan få det, oavsett vid vilket svenskt lärosäte de har studerat. I den rapport som Helmersson Olsson nämner framgår att några universitet och högskolor i dag utfärdar nya examensbevis vid byte av personnummer.
Dessa lärosäten har således bedömt att det inte finns några hinder mot att utfärda nya examensbevis. Det är förstås av yttersta vikt att studenter behandlas på ett likvärdigt och rättssäkert sätt av universitet och högskolor och att lärosätena uppmärksammas på de problem som upplevs i fråga om ärendehantering och myndighetsutövning. Detta är en fråga som berör även andra statsråds ansvarsområden. Vid byte av personnummer är det förutom examensbevis även ett flertal andra dokument som behöver ändras och flera myndigheter som berörs.
Arbete med frågor som rör lika möjligheter och rättigheter för hbt-personer pågår därför på flera departement inom Regeringskansliet, och regeringen avser att överväga behovet av specifika åtgärder inom utbildningsområdet med anledning av dessa frågeställningar i ett senare skede.
Jan Björklund (L):
Jag är inte ens säker på att det finns ett problem. Inför besvarandet har jag ställt frågan: Finns det några personer som har ansökt om detta och fått avslag? Jag har fått beskedet att det inte finns några sådana. Har Överklagandenämnden hanterat något överklagande från någon som har fått avslag? Nej, inget. Vår utgångspunkt är att om någon kommer in med en sådan ansökan kommer det att ske. Det finns inga hinder i lagstiftningen.
Om mitt underlag stämmer, vilket jag utgår ifrån eftersom mina medarbetare har gått igenom det här, finns det inga som har fått nej. Det är en organisation, Sveriges Förenade HBTQ-studenter, som har gjort en fiktiv rundringning till telefonväxlarna på universiteten. Ibland har de kommit fram till en person som inte har haft riktig koll på detta och inte kunnat svara omedelbart. Det har man tagit till intäkt för att den här rättigheten inte finns, men så är det inte.
Jag utgår ifrån att om det skickas in en ansökan om att göra detta kommer det att fungera. Det finns inga som har fått avslag. Det är den rapporten från Sveriges Förenade HBTQ-studenter som interpellanten utgår ifrån. Det är väl inte onaturligt att jag också i mitt svar nämner hbt-frågorna. Det är mycket tveksamt om det finns ett problem i sammanhanget. Man ska självfallet få ett nytt examensbevis.
Det finns ingen som har fått avslag. Jag är beredd att vidta regelförändringar om det visar sig att det här skulle vara ett problem, men det är min bedömning att det inte är något problem. Man får ett nytt examensbevis.
Jan Björklund (L):
Jag förstår att riksdagsledamöter vill profilera sig i olika frågor. Man tar en rapport från en intresseorganisation, och sedan skriver man en interpellation om det. Problemet här är att det inte finns något problem. Ingen har fått avslag. Vad är problemet? Vad vill ministern? Interpellanten efterlyste ett uttalande från Jan Björklund. Då gör jag det nu: Självklart ska man få byta examensbevis. Och det får man. Överklagandenämnden bekräftar det interpellanten säger.
När man utformade bestämmelserna var det ingen som tänkte på just detta att någon har bytt personnummer. De bedömer att det inte finns några juridiska hinder för detta även om det inte uttryckligen står i någon paragraf. Om det behövs kan man skriva in det, men jag bedömer inte att det behövs. Att inte den första som svarar i telefon på ett lärosäte med 7 000 anställda direkt vet hur man ska hantera detta är inget belägg för att det inte skulle fungera.
Skickar man in en skriftlig ansökan, det är så man gör, bedömer jag att man kommer att få detta på vartenda svenskt lärosäte. Får man inte det kommer jag att agera. Det är min bedömning att detta inte är något problem. Man får detta om man ansöker om det. Det finns ingenting i dag som tyder på något annat.
Jan Björklund (L):
Jag anser självfallet att hbt-personer ska ha samma rättigheter som alla andra. Jag menar också att det är helt rimligt med vår moderna, upplysta syn på dessa frågor. Byter man till exempel kön behöver man byta personnummer. Det är ju en särskild siffra i personnumret som markerar kön, och då behöver man kunna få byta examensbevis.
Skulle någon få avslag om man verkligen ansöker om detta och inte bara ringer till en telefonväxel kommer jag att agera, men detta har inte skett. Det är min bedömning att detta är fullt juridiskt möjligt, och jag utgår ifrån att det kommer att beviljas. Men skulle det vara så som interpellanten befarar, att det skulle komma avslag, är jag fullt beredd att agera.
Jan Björklund (L):
Louise Malmström har frågat mig vilka slutsatser jag drar av att övergången till högskolan skiftar beroende på kön och hemkommun och om jag har för avsikt att försöka bryta dessa mönster och bredda rekryteringen till högskolan. En bred rekrytering till högskolan är av stor betydelse såväl för enskilda studerande som för samhället i stort. Att ta till vara människors kompetens är avgörande för att stärka Sveriges konkurrenskraft och utveckling.
Alla människor oavsett bakgrund eller kön ska uppmuntras att fritt välja utbildning utan att styras av fördomar eller stereotypa föreställningar. Om vi ska kunna bryta dessa mönster och åstadkomma en större social rörlighet och en breddad rekrytering till högskolan är jag övertygad om att en grund- och gymnasieskola med högt ställda kvalitetskrav och hög måluppfyllelse är den enskilt viktigaste åtgärden.
I ett skolsystem som inte fokuserar på kunskapsuppdraget och tidiga insatser klarar sig akademikerbarnen bäst. Ett sådant system leder till ökade klyftor, medan ett skolsystem med hög kvalitet och förväntningar på att alla elever ska uppnå målen bäddar för att också de elever som kommer från studieovana hem är väl rustade för fortsatta studier. Därför har regeringen lagt om den svenska skolpolitiken.
En grundskola och en gymnasieskola med fokus på kunskap, en ny betygsskala och en ny lärarutbildning är några av de åtgärder som regeringen har vidtagit för att höja kvaliteten och måluppfyllelsen. Jag vill också i detta sammanhang lyfta fram betydelsen av en välfungerande studie- och yrkesvägledning. Skolan har ett ansvar för att uppmuntra elever från studieovana hem att läsa vidare.
När det gäller högskolan har regeringen genomfört omfattande satsningar på högre kvalitet, särskilt inom humaniora och samhällsvetenskap, och ytterligare kvalitetsförstärkningar föreslås i budgetpropositionen för 2012. Ökade resurser per student kommer att gynna studenter från studieovana hem.
Mer kan göras av högskolan för att bredda rekryteringen, men det är universiteten och högskolorna själva, inte regeringen, som bäst kan avgöra vilka åtgärder som behöver vidtas för att nå studiebegåvade ungdomar i kommuner där övergången till högskolan är låg. En ytterligare faktor som har betydelse är självfallet att det finns tillgång till högskoleutbildning i hela landet. Föräldrarnas utbildningsnivå, bostadsort och personens kön ska inte vara av betydelse.
Jag håller med Louise Malmström om att de skillnader som i dag finns i detta avseende, och som kan vara särskilt stora för enskilda utbildningar, är ett problem. Regeringen har redan genomfört många reformer och satsningar som kommer att få betydelse för en breddad rekrytering, och vi fortsätter att följa och utveckla frågan.
Jan Björklund (L):
Jag förstår inte vad 80-talet har med detta att göra. Jag talade om den motion som Louise Malmström kommer att rösta för här i riksdagen om någon månad, om hon inte är frånvarande då. Socialdemokraterna har väckt en motion i riksdagen om att alla som går på gymnasiet också i fortsättningen ska bli högskolebehöriga. Det är den jag talar om. Sedan är det riktigt att ni bedrev samma politik på 80-talet. Hade ni bytt politik hade jag inte talat om den. Ni vill ju återinföra den misslyckade gymnasieskolan som vi just har avskaffat. Ni vill återinföra den!
Det är den som har lett till att en tredjedel slås ut varje år, och ni är inte nöjda utan vill att detta ska fortsätta. Social utjämning, tjena! Utslagning är ordet. Det hjälper inte att inrätta aldrig så många högskoleplatser om eleverna inte är godkända på gymnasiet, Louise Malmström.
Vi sätter nu målet att år 2020 ska 42 procent av 30-35-åringarna ha gått igenom en tvåårig högskoleutbildning. Det motsvarar ungefär det antal platser vi har i dag, så det stämmer att det är den ambitionsnivån vi har i dag. Det är en hög ambitionsnivå. Ni säger att ni vill höja den till 50 procent.
Om man ska ha samma finansiering per student kräver det ett tillskott på 6 miljarder per år från och med nästa år. Ni anslår 800 miljoner. Det betyder att ni har tänkt göra samma sak en gång till. Ni har tänkt bygga ut massor av platser utan att betala. Det ska betalas inom ramen, vilket innebär en kraftigt sänkt kostnad per student. Det blir ännu mindre undervisning per student. Det blir färre lektioner och färre lärare per student, Det räcker inte att sätta upp mål, Louise Malmström, man måste finansiera dem också.
Det är lärdomen efter den förra socialdemokratiska regeringsperioden. Bygger man ut högskolor utan att anslå pengar blir det sänkt kvalitet. Där sitter vi nu. Vi kommer nu att fokusera på kvaliteten i högskolan. Det handlar om högre kvalitet i undervisningen och utbildningen. Det är möjligt att det någon gång i framtiden behöver inrättas ännu fler platser, men nu måste vi ta igen kvaliteten och inte bara fortsätta inrätta fler platser utan att skjuta till pengar. Det har varit en misslyckad politik, och det skulle bli det igen.
Jan Björklund (L):
Mats Pertoft verkar otroligt trött på att jag tar upp den där tredjedelen av ungdomarna. Jag kan förstå det. Det är naturligtvis en svaghet. Men man kan inte tänka bort att det är en tredjedel av varje årskull som misslyckas. Sverige har högre ungdomsarbetslöshet än jämförbara länder i Europa på grund av att vi har den gymnasieskola som Mats Pertoft har velat ha. Det är därför vi har det. Det kan man inte tänka bort. De slås ut. Pertoft säger att jag stänger möjligheter.
Det är för denna tredjedel som möjligheterna stängs. Det är 30 000-40 000 ungdomar varje år. Det är de som blir de ungdomsarbetslösa, Mats Pertoft. Fortsätt som hittills är Pertofts lösning. Ändra inget, eller ändra vår reform tillbaka till det som skapade problem. Det är Pertofts lösning. Nu har det under 20 år varit så att ett antal av dem som vill gå in i högskolan väljer ett yrkesprogram.
Det kan finnas många skäl till det. De teoretiska kraven har hela tiden varit något lättare på yrkesprogrammen. Om det är så att de som tänker sig att gå in på högskolan nu väljer studieförberedande program i stället, vad är i så fall problemet? De blir ju bättre förberedda för högskolestudier. Det är inget problem. Att teknikprogrammet nu ökar lavinartat med nya gymnasieingenjörsexamen är helt fantastiskt. Vi har längtat efter det. De rödgröna misslyckades. Ny lyckas vi med att göra detta.
Det är fantastiskt. Naturvetenskapsprogrammet ökar också. Men jag är ödmjuk nog att säga: Vi får se hur många som fullföljer alla dessa teoretiska program. Det är fantastiskt om alla gör det, men erfarenheten är att ett antal går in i väggen under tiden. I stället för att hoppa av väljer man då något program där det är lite lägre teoretiska krav. Och till sist finns det lärlingsutbildningar. Hittills har lösningen varit att hoppa av, men nu finns det varianter att välja mellan. Målet är att fler ska gå färdigt.
Jag är ödmjuk nog att säga: Jag vet inte om vi har hittat den exakta avvägningen mellan teoretiska studier, yrkesinriktning, kravnivåer och annat, för det finns en lång rad variabler som naturligtvis kan varieras upp och ned. Men en sak är jag säker på, nämligen att det är rätt riktning jämfört med den gymnasieskola som Mats Pertoft vill ha, för den leder till en massiv utslagning och har gjort det i 20 år, så att Sverige har högre ungdomsarbetslöshet än alla jämförbara länder.
Jan Björklund (L):
Mats Pertoft ställde en avgörande fråga. Svaret på den är också avgörande för vilken väg man väljer. Han undrade om det finns något stöd för tanken att vår gymnasieskola är mer anpassad till arbetsmarknaden eller att ungdomsarbetslösheten skulle bero på vilken skolpolitik man för. Det finns ett massivt forskningsstöd för detta. Det är tre orsaker till den höga svenska ungdomsarbetslösheten. Den första är gymnasieskolans utformning. Den andra är de höga svenska ingångslönerna för riktigt unga personer.
Den tredje är arbetsrätten. Lönerna och arbetsrätten får vi debattera en annan gång. Nu tar vi gymnasiet. Jämför då med Danmark och Tyskland! Om man ska bli bilmekaniker i Tyskland eller Danmark blir man lärling på en bilverkstad. Sedan går man någon dag i veckan i skolan och läser modersmålet och matte och sådant. Många fler fullföljer utbildningen som lärling.
Och efteråt får man i mycket hög utsträckning jobb i den bilverkstad där man varit lärling. I Sverige bygger vi upp en kopia av bilverkstaden i skolan, och vi sätter in lärare där som själva inte jobbar på bilverkstad, inte direkt just nu i varje fall. Och så kräver vi att eleverna ska läsa in en akademisk behörighet. Det är skillnad i hur man lägger upp yrkesutbildning i de här länderna. Problemet är att kvaliteten på yrkesutbildningen blir något lägre i Sverige. Den är nämligen inte lika uppdaterad som de utbildningar som är på en riktig bilverkstad.
Men framför allt väljer många ungdomar detta för att de inte orkar och vill läsa in en akademisk behörighet. En del vill det, men andra vill det inte. De som hoppar av och går ut och söker ett jobb på en bilverkstad får inget jobb, för de har inget slutbetyg att visa upp. Detta är en mycket stor orsak till den svenska ungdomsarbetslösheten. Om Mats Pertoft inte vet det är det bekymmersamt. Mats Pertoft är ändå en av riksdagens viktigaste utbildningspolitiker. Detta är helt centralt.
Avsaknaden av lärlingssystem i Sverige är en bidragande orsak till Sveriges ungdomsarbetslöshet. Det är en viktig anledning till att lägga om gymnasiepolitiken. Det är helt centralt. Vi måste uppvärdera yrkesutbildningar. Allt kan inte handla om akademisk behörighet.
Jan Björklund (L):
Marie Granlund har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att underlätta för folkrättsliga institutioner att utfärda examen. World Maritime University, WMU, som Marie Granlund nämner som exempel, lyder under International Maritime Organisation, IMO, en rådgivande sjöfartsorganisation inom FN.
Regeringen ser mycket positivt på WMU:s verksamhet i Sverige och stöder sedan dess start WMU finansiellt. Marie Granlund menar att det skulle krävas en mindre ändring i svensk lagstiftning för att göra det möjligt för en folkrättslig institution som World Maritime University att utfärda examina med svensk kvalitetsstämpel. Frågan är dock betydligt mer komplicerad än vad interpellanten menar.
Enligt lagen om tillstånd att utfärda vissa examina får en enskild fysisk eller juridisk person som anordnar utbildning, alltså en enskild, privat utbildningsanordnare, endast efter tillstånd utfärda sådana examina som regeringen enligt vad som anges i högskolelagen meddelat föreskrifter om.
En viktig del i det svenska kvalitetssystemet för högre utbildning är att en utbildningsanordnare som har examenstillstånd står under svenska statens tillsyn och att staten vid behov får återkalla ett examenstillstånd om utbildningsanordnaren inte uppfyller kraven för utbildningen. Genom statlig tillsyn stärks också studenternas rättigheter.
Möjligheten att vidta åtgärder enligt lagen om tillstånd att utfärda vissa examina finns bara i förhållande till enskilda fysiska eller juridiska personer. Sverige har gjort folkrättsliga åtaganden om immunitet som begränsar möjligheten att vidta den typen av åtgärder i förhållande till FN-organ.
WMU omfattas såväl av lagen om immunitet och privilegier i vissa fall som av konventionen, som Sverige har ratificerat, om privilegier och immunitet för Förenta nationernas fackorgan. Det är av största vikt att svensk högre utbildning håller högsta kvalitet, att det finns möjligheter att säkerställa detta och att lagstiftningen i Sverige inte riskerar att komma i konflikt med internationella åtaganden.
Regeringen bedömer därför att det inte finns förutsättningar att ändra lagen i den riktning som interpellanten avser.
Jan Björklund (L):
Det ska jag gärna göra. Det handlar inte om att bara bevilja ett examenstillstånd, utan innebörden i det är att svenska staten är garant för kvaliteten. Det är innebörden i examenstillstånd. Det finns mängder av länder som inte har systemet med examenstillstånd, och där kan man göra på helt andra sätt. Vi har ett mycket strängt system för examenstillstånd, som denna riksdag har ställt sig bakom. Det är dessutom inte bara fråga om att bevilja examenstillstånd. Man ska också kunna dra in examenstillstånd och vidta andra sanktionsåtgärder.
Dessa institutioner står under immunitet mot den typen av legala sanktioner. Det är det som är problemet. Vi kan naturligtvis utfärda examenstillstånd, men vi har inte rätt, på grund av den immunitet som dessa institutioner åtnjuter, att gå in och granska på det sättet och vidta sanktioner. Det är problemet. Det är därför som den förra socialdemokratiska regeringen avvisade en likartad begäran från en annan institution. Det gäller nämligen inte endast WMU.
Det finns tre lärosäten i Sverige av den arten. I juni 1998 avvisade den dåvarande regeringen en likadan framställan från en annan institution med ungefär samma folkrättsliga ställning; den hade då Nordiska ministerrådet som huvudman. WMU är en institution som inte är privaträttslig i Sverige, och vi kan därför inte vidta samma typ av åtgärder mot sådana institutioner som mot alla andra som har examenstillstånd i Sverige. Det är där skon klämmer, Marie Granlund. Det har inte att göra med om vi tycker att denna verksamhet är bra eller inte.
Jag tycker att den är jättebra. Jag har inte gjort någon kvalitetsmässig värdering. Vi har inte förmåga och möjlighet att göra det. Jag utgår från att den är bra. Det är klart att det går att dela ut ett examenstillstånd, men problemet är att vi sedan inte har möjlighet att vidta åtgärder om de inte uppfyller kvalitetskraven. Det är den sitsen vi inte vill hamna i.
Jan Björklund (L):
Marie Granlund säger att hon inte tror på det jag säger. Då vet jag inte riktigt hur vi kommer vidare i diskussionen. Sverige har gjort åtaganden. Jag läser innantill: WMU omfattas av lagar, avtal och konventioner som innebär att universitetet åtnjuter immunitet mot rättsliga och exekutiva åtgärder. Dessa åtaganden får konsekvenser i fråga om möjligheten att ställa utbildningsanordnare under statlig tillsyn eller i fråga om att vidta åtgärder såsom indraget examenstillstånd ifall kraven inte uppfylls.
Detta är det underlag jag har fått från den juridiska expertisen. Marie Granlund säger att det inte är sant. Då vet jag inte hur vi kommer vidare. Detta är den uttolkning som görs av den internationella konventionen. Den finns väl i själva verket till för att FN-organ inte ska kunna ställas inför legalt ansvar i olika värdnationer. Jag är för en aktiv värdlandspolitik. Vi välkomnar att de finns i Sverige, och de får finansiellt stöd. Men vi har inte rätt att bråka med dem på legal grund, och det är det man måste ha.
Ska man utfärda examenstillstånd måste man också ha möjlighet att dra in dem om kvaliteten sedan inte uppfylls, menar jag. Där kan man tycka annorlunda. Vi kan dela ut ett examenstillstånd och sedan strunta i om kvaliteten uppfylls eller inte. Men det tycker jag inte är rätt, och därför är jag inte beredd att ge examenstillstånd när vi inte i nästa steg kan vidta åtgärder om kvaliteten inte uppfylls.
Jan Björklund (L):
Vi har mycket sträng statlig prövning och granskning av examina. Det är inte alls på det sättet i alla länder. Man kan ändra på det, men om vi är överens om att vi ska ha det så uppstår denna målkonflikt. Att WMU vill detta är en sak.
Om WMU:s huvudman ställer en skrivelse till den svenska regeringen kommer det att krävas förändringar i förhållande till den internationella konventionen om folkrättslig immunitet, för det är den som förhindrar att vi sedan går in och vidtar exekutiva sanktioner. Då upphäver man immuniteten på det området. Jag har inte kännedom om exakt hur den internationella konventionen är skriven. Men då får det prövas.
Att FN skulle komma in med en sådan skrivelse till den svenska regeringen har jag svårt att tro, för systemet med immunitet för FN-institutioner mot nationers legala ingrepp gäller i alla världens länder. Fine om de gör det, men man kan inte både åtnjuta folkrättslig immunitet och samtidigt stå under svenska statens tillsyn. Det är inte möjligt, och det är där målkonflikten finns. Den kan vi inte bara blunda för. Detta har inte att göra med om vi gillar WMU eller inte. Vi gillar WMU och att de finns i Sverige, och de får finansiellt stöd.
Men de folkrättsliga konventionerna förhindrar att vi har dem under den stränga statliga tillsyn som resten av det svenska högskoleväsendet står under.