Jan Lindholm (MP):
Civilutskottets betänkande 17 om naturresursfrågor och vattenrätt tar upp många frågor som ligger Miljöpartiet varmt om hjärtat. Miljöpartiet har ett flertal gånger genom åren i form av motioner lyft upp frågan om betydelsen av strömmande vatten och fria vandringsvägar för fisk. Inte minst min före detta kollega Åsa Domeij har flitigt drivit dessa frågor under många år.
Tyvärr har våra förslag inte fallit i god jord hos de regeringar som har styrt landet under dessa år. När det nu är ledamöter från de två största partierna som föreslår åtgärder är vi naturligtvis inte sena att ställa oss bakom deras motioner. För oss miljöpartister är det inget problem att förslagen kommer från andra. Vi är prestigelösa när det gäller sådant. Vi ser till innehållet och inte till avsändarna.
Våren 2006 fick riksdagen senast ihop en majoritet för att utreda och utveckla regelverken för vandringsfiskarnas villkor, men det är tyvärr inte så mycket som har hänt under de fem år som har gått. Att de nuvarande regeringspartierna våren 2006 ställde sig bakom tillkännagivandet tycks inte ha underlättat verkställigheten. Man kan ju undra varför.
Det var inte heller så självklart att regeringspartierna skulle stå kvar vid sitt tidigare ställningstagande och ställa sig bakom förslagen den här gången, men det tycker jag att man kan ha viss förståelse för. Bland annat kan de politiska ambitionerna förändras, men framför allt är det skillnad på att sitta i regeringsställning och att vara i opposition. Det kan vara en självklar förklaring.
Vi är naturligtvis nöjda med att vi har fått ett enigt utskott att ställa sig bakom tillkännagivandet och att regeringen ska redovisa vad som har skett och hur man avser att gå vidare med att underlätta för vandringsfisken att ta sig förbi dammar och kraftverk i våra vattendrag. Det är bra. Den andra stora frågan i betänkandet, där vi tyvärr inte har fått samma förståelse från regeringssidan, gäller jordbruksmarkernas betydelse för vår framtida försörjning.
De totala arealerna på jorden för livsmedelsproduktion sjunker drastiskt. Det handlar om de allra bördigaste deltaområdena i världen som sakta försaltas på grund av inträngande havsvatten i takt med att haven sakta stiger. Jag har själv besökt sådana områden och sett effekterna för produktionen. Det handlar även om matjord som förs ut i haven på grund av starkare stormar och kraftigare regn.
Vattnet sköljer ut matjorden i haven och vindarna blåser sönder uttorkade jordar så att stora moln av partiklar förs ut över haven. I Sverige är vi än så länge tämligen förskonade från de här formerna av förlust av jordbruksmark, men det gör inte att våra jordbruksarealer skulle vara mindre värda - snarare tvärtom. I Sverige är det i första hand på grund av exploatering som vi förlorar värdefull jordbruksmark.
Även hos oss är det först och främst de allra mest värdefulla markerna som går förlorade. Våra städer har till stor del vuxit fram i de allra bästa jordbrukslandskapen eftersom det har varit - och så är det fortfarande - en fördel att bo nära produktionsresurserna. Tyvärr tenderar våra svenska städer att alltmer likna amerikanska samhällen där stora externhandelsområden växer och villaområden rullar ut från städerna och tar mycket jordbruksmark i anspråk.
Det sätt på vilket våra städer växer nu för tiden - enligt min uppfattning oplanerat - skapar ett stort behov av transportutrymme, det vill säga ett ökat bilberoende och bilberoendets stora behov av ytor för vägar och för parkering på stormarknaden, på arbetsplatsen, i bostadsområden och så vidare.
Jordbruksmarken är en av våra värdefullaste resurser. Det kanske inte alla tänker på. Vi pratar ofta om gruvindustrin, mineraler och skogar som råvaror för produktion och exportintäkter. Visst är de värdefulla. Det är ingen som ifrågasätter det. Men i takt med att vi blir fler och fler människor på jorden blir tillgången till mat och vatten alltmer avgörande. Då är jordbruksmarken viktig. Peak Oil har ni hört förut.
Peak Phosphorus - känner ni till det? Sedan har vi det som diskuterades innan det var vår tur i det här utskottet, nämligen det förändrade klimatet. Man behöver egentligen inte säga mer. En kubikmeter råolja och tusen kubikmeter vatten blir ett ton brödsäd i dag. Så ser det ut. Den svenska åkermarkens fosforinnehåll har minskat med två tredjedelar bara på de senaste 25 åren på grund av stigande fosforpriser.
Om 20 år räknar man med att produktionen av fosfor inte längre kan tillfredsställa efterfrågan. Stigande matpriser ligger bakom omfattande protester runt om i hela världen. Det är inte bara i Nordafrika och i Mellanöstern som vi har sett den senaste tiden utan det är i många andra länder. Även i Kina och i USA sker stora protester mot stigande matpriser.
Vi ska komma ihåg att 80 procent av världshavens alla fiskbestånd är så hårt utfiskade att det är osäkert om de kan återhämta sig. Hur ska vi få fram föda till den växande världsbefolkningen i framtiden? Det är sådant som vi borde tänka på när vi förstör våra åkermarker. Om framtida generationer kunde vara med och bjuda vid markförsäljningar skulle priserna bli mångdubbelt högre än i dag. Ändå har de stigit. De är bland de bästa investeringarna.
Jag har sett siffror på prisstegringar på över 20 procent i Västerbotten. Holländare flyttar till Sverige eftersom de har insett vad som händer när de riskerar att förlora mark. Visst är det riktigt som det står i betänkandet att regeringen har tillsatt en utredning - Miljöprocessutredningen.
I den utredningen har man konstaterat att man inte ser några tillräckliga motiv för att klassa våra värdefullaste åkerarealer som riksintressen på det sätt vi skulle vilja. Utredningen vill i stället lägga över ansvaret på kommunerna att tillämpa hushållningsprincipen och försiktighetsprincipen på ett skarpare sätt vid planering.
Man till och med konstaterar i utredningen att man uppfattar det som tveksamt om kommunerna klarar av att leva upp till den nivå av skydd som vore önskvärd. Man föreslår att det sker en utvärdering. Jag tycker att vi har stöd där. Vi menar att våra jordbruksmarker är alldeles för värdefulla för att vi bara ska fortsätta att se på hur man asfalterar hektar efter hektar.
Det är ungefär 2 500 hektar av våra allra bästa åkermarker som exploateras per årtionde för våra städers expansion. Hur ska det sluta? Herr talman! Riksdagen borde genom att bifalla reservationen i betänkandet ge regeringen en tydlig signal om att riksdagen anser att det är en högt prioriterad fråga att ge våra värdefullaste åkermarker det skydd från exploatering som en klassning som ett riksintresse skulle innebära. Herr talman!
I betänkandet behandlas även ett par motioner om stranderosion. Det är ett område som jag personligen tycker är viktigt. Jag beklagar att vi från Miljöpartiets sida inte har tagit fram något program med förslag som kan användas som underlag för att väcka motioner på området. De motioner som behandlas i betänkandet är lite för smala. De tar upp bara en del av problemet. Det handlar om mycket mer än stränderna.
Vi har de senaste 20 åren sett hur klimatförändringarna har inneburit erosion i många dalgångar inne i landet. Stora områden har spolats sönder och väldiga skogsbestånd har förstörts. Frågan är större än vad som tas upp i motionerna. Det här handlar också om många andra saker, om fallrättigheter, dammsäkerhet, vattenföring och elproduktion. Det finns många problem. Herr talman!
Jag vill avsluta med att få fört till protokollet att vi i Miljöpartiet är väl medvetna om problemen som tas upp i motionerna. Problemen växer. Jag är övertygad om att vi kommer att komma tillbaka i dessa frågor på något sätt för att diskutera dem i kammaren. Herr talman! Jag yrkar bifall till reservationen i betänkandet.