KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Wallmark (M):
För en tid sedan presenterades Försvarsberedningens slutrapport. Fyra partier undertecknade denna. Fyra andra partier valde att avstå. Detta får nog beskrivas som en paradox! M, C, KD och L valde att inte delta därför att de stod bakom slutsatser, förslag till beslut och ekonomiska konsekvenser. De övriga hade nämligen på olika sätt uttryckt tvivel. Allt redovisas i fyra bilagor. De är inte en del av slutrapporten, men de är tydliga politiska ställningstaganden.
Miljöpartiet säger att försvarets budgettillskott kan behöva öka i en lägre takt. Vänsterpartiet anser att höjningen som beredningen föreslagit på 84 miljarder däremot är för stor. Socialdemokraterna vill dela upp beredningens slutsatser och överlåta bestämmandet av den exakta nivån till politiska förhandlingar bortom beredningen, det vill säga "att det behöver tydliggöras vad som är huvudprioriteringar genom ett flertal ekonomiska ambitionsnivåer i paketform".
Och SD är med och talar om behovet av 2 procent, men sedan har partiet kuriöst nog några egna funderingar över vad som beskrivs som ANC-sanktionerade förföljelser av boer i Sydafrika. Kan en paradox tydligare illustreras? S, SD, V och MP sida vid sida. De är inte eniga om vägen framåt men står med namnteckningarna bakom Försvarsberedningens rapport.
M, C, KD och L står tydligt bakom slutsatser och behovet av en ekonomi på minst 84 miljarder, eller 1,5 procent av bnp, till 2025. Slutrapportens varmaste anhängare är alltså de som inte har undertecknat den. Herr ålderspresident! För Moderaterna handlar det om en helhet. Först görs en säkerhetspolitisk analys. Den pekar på ett försämrat läge runt Östersjön. Ett väpnat angrepp mot Sverige kan inte uteslutas. Det kräver handling.
Därför föreslås en försvarspolitisk inriktning som innebär både återtagande av tidigare förlorad förmåga och förberedelser inför kommande förstärkningar. Det är allt från en tredje brigad till ny materiel och fokus på personalförsörjning. Tidigare har med delrapporten Motståndskraft angivits vad som behövs för att återuppbygga ett totalförsvar. Detta kräver finansiering.
Med minst 84 miljarder - 1,5 procent av bnp - till 2025 och sedan upp mot 2 procent går det att realisera och genomföra det som föreslagits. Vill man göra något mindre eller väsentligen mindre kräver det naturligtvis lägre tillskott. Frågorna i denna debatt är alltså i grunden ganska enkla men djupt seriösa ifall man tar försvaret av Sverige på allvar. Vad i rapporten är det som Vänsterpartiet och Miljöpartiet inte vill betala för?
Och vilken nivå eftersträvar Socialdemokraterna? Vad vill partiet stryka ifall det inte blir 1,5 procent av bnp till 2025? Vad på armésidan? Vad inom flyget? Vad inom marinen? Att inte säga något men att inneha makten får nog också beskrivas som en paradox!
Hans Wallmark (M):
Försvarsministern glömde att nämna en sak. Han påpekade att medel har tillförts under den föregående mandatperioden, tre gånger i tre överenskommelser. Moderaterna har deltagit i alla. Det han glömde bort är att varje gång Moderaterna har föreslagit en nivå har det från socialdemokratiskt håll inledningsvis kallats anslagsbingo. Jag lyssnade därför nu, herr ålderspresident, på de olika anförandena. Vänsterpartiet vill ge väsentligt mindre pengar än 84 miljarder till 2025.
Miljöpartiet vill ge väsentligt mindre pengar till försvaret till 2025. Ett antal partier säger minst 84 miljarder - motsvarande 1,5 procent av bnp - till 2025. Min enkla fråga till försvarsministern är därför: Vilken indikativ nivå vill försvarsministern ge?
Under hela valrörelsen och under hela förra mandatperioden duckade Socialdemokraterna konsekvent när det gäller att prata nivåer. Sedan har de dock accepterat de nivåer som andra partier har föreslagit och tar åt sig äran av det. Vilken nivå har ni, Peter Hultqvist?
Hans Wallmark (M):
Försvarsmakten brukar vara väldigt noga med att understryka behovet av långsiktiga planeringsförutsättningar. Man har också från Försvarsmaktens sida tagit fram en perspektivstudie som sträcker sig bort mot år 2035. Jag tror att det i allt väsentligt är bra om man skulle kunna ha denna inriktning och gå den vägen. För det ändamålet har det funnits en försvarsberedning som har arbetat i över två år. Det är ett politiskt organ där alla riksdagens partier sitter för att man ska kunna nå en bred överenskommelse.
Det är ingen studiecirkel, och det är ingen allmän diskussionsklubb, utan det är just ett organ för att man ska försöka nå en bred överenskommelse. Då är den centrala frågan: Har inte en grundläggande förutsättning för detta arbete, just för att skapa de långsiktiga planeringsförutsättningarna, varit en ekonomi på minst 84 miljarder till 2025, motsvarande 1,5 procent av bnp? Socialdemokraterna glider undan frågan hela tiden.
Jag vet inte om det är Socialdemokraternas eller Sverigedemokraternas väljare som ska vara mest förvånade över den intimitet som har visats här från talarstolen när Roger Richtoff från Sverigedemokraterna har försvarat Socialdemokraterna och deras agerande. Jag måste ställa frågan: Vad ville Sverigedemokraterna egentligen uppnå med sin namnteckning under Försvarsberedningens slutrapport?
Roger Richtoff kan ju ha lyssnat nu i kammaren och hört att Vänsterpartiet vill ge mindre pengar än 84 miljarder, att Miljöpartiet vill ge mindre pengar än 84 miljarder och att Socialdemokraterna pratar om paket. Så vad har Sverigedemokraterna egentligen velat uppnå med att stå sida vid sida med Vänsterpartiet, Miljöpartiet och Socialdemokraterna? Herr ålderspresident!
Det finns ju fyra partier här i kammaren som har varit tydliga med att man vill gå upp till 1,5 procent av bnp till 2025 och sedan vidare till uppemot 2 procent just för att skapa långsiktiga planeringsförutsättningar. Socialdemokraterna säger att rapporten ska utgöra grunden för en proposition. Frågan till er är: Tror Socialdemokraterna att den grunden kommer att innebära lägre eller väsentligen lägre nivå än 1,5 procent av bnp?
Hans Wallmark (M):
Sverigedemokraterna talar om trovärdighet. Det finns fyra borgerliga partier som är tydliga med inriktningen: upp till 1,5 procent av bnp eller 84 miljarder. Vad Sverigedemokraterna gör är att låna ut sin namnteckning till Vänsterpartiet, till Miljöpartiet och till Socialdemokraterna som vart och ett ger svaret att de vill ge mindre eller väsentligt mindre pengar till Sveriges försvar under de kommande åren. Vem är det som inte förstår, herr ålderspresident?
Hans Wallmark (M):
Detta är den samlade vänsterns återkommande frågeställningar. Naturligtvis gör vi på sedvanligt sätt i ett budgetarbete: Vi prioriterar. Jag vill påminna om att det är denna anklagelse som varit återkommande när vi har sagt: anslagsbingo! Det var den kritik som kom mot vår budget som lades fram i höstas, som vann kammarens bifall och som har inneburit en trappa uppåt med 3, 5 och 10 miljarder. Det är den kritik som regeringen har gjort till sin.
Jag tror att vi klarar av budgetarbetet mycket bra, herr ålderspresident.
Hans Wallmark (M):
Miljöpartiet skriver i sin bilaga till Försvarsberedningens slutrapport: "Försvarets budgettillskott kan behöva öka i en lägre takt." Kan någon förklara om detta innebär 1,5 procent av bnp, motsvarande 84 miljarder, eller lägre eller väsentligen lägre? Om det innebär att man står bakom de 84 miljarderna är jag den förste att erkänna mitt misstag.
Hans Wallmark (M):
Som flera personer som varit ledamöter av Försvarsberedningen har vittnat om har en grundläggande förutsättning för arbetet varit en ekonomi mot 2025 på motsvarande 84 miljarder, minst 1,5 procent av bnp. Det har legat som en grundläggande förutsättning. Om då Miljöpartiet har en annan uppfattning är det bra om man klargör det. Jag har alla möjligheter att ställa frågan, även om Karolina Skog inte har möjlighet att svara nu. Jag vill veta vad detta "kan" betyder.
Betyder det att man ställer sig bakom de 84 miljarderna, eller betyder det att man vill ha något lägre eller väsentligen lägre?
Hans Wallmark (M):
Den här debatten har pågått i ungefär en timme, och hitintills har Sverigedemokraterna konsekvent ställt sig bakom Socialdemokraterna. Jag vet som sagt inte om det är Socialdemokraternas eller Sverigedemokraternas väljare som ska vara mest förundrade över detta.
Men då måste jag ställa frågan till SD, som står sida vid sida med S med sina namnteckningar i Försvarsberedningens slutrapport: Hur ställer man sig till att Vänsterpartiet vill ha mindre pengar, att Miljöpartiet säger att det "kan" behövas mindre pengar och att Socialdemokraterna har efterlyst ett paket?
Hans Wallmark (M):
Försvarsmakten behöver långsiktiga planeringsförutsättningar. Försvarsberedningen har i sin rapport sagt att det militära försvaret behöver minst 84 miljarder till utgången av 2025. Miljöpartiet skriver i beredningen: "Miljöpartiet är därför inte beredd att binda oss till de siffror på kostnadsökningar för totalförsvaret som presenteras i rapporten. Försvarets budgettillskott kan behöva öka i en lägre takt än vad som föreslås i beredningens rapport."
Då ställer jag frågan: Ställer sig Miljöpartiet, som en politisk inriktning, bakom 84 miljarder eller en lägre eller en väsentligen lägre nivå?
Hans Wallmark (M):
Jag vänder mig till utrikesminister Margot Wallström. Jag tror att det finns en stor uppslutning i kammaren bakom att vi ska använda olika former av europeiska samarbeten för att trygga fred och säkerhet. Sedan finns det ju initiativ både inom EU och utanför. Ett utanför, men ändå inom ramen för Europa, är det franska initiativet European Intervention Initiative, EII. Där har ett antal länder, totalt tio elva stycken, gått samman.
Det lanserades den 25 juni 2018 och består bland annat av Danmark, Estland, Tyskland och Nederländerna. Jag har återkommande ställt frågor om detta. Då har svaret varit att så länge vi har en övergångsregering är det inte möjligt att gå med. Då är min fråga till utrikesministern: Statsministern var ju i Paris i fredags. Hade det inte varit ett utmärkt tillfälle för en signal om att också Sverige kan bli medlem av detta samarbete, det franska initiativet EII?
Hans Wallmark (M):
Det är lite oklart huruvida man var positiv till att det skulle ha skett i fredags eller till själva initiativet. Men då ska jag komplettera min fråga. Jag ställde också en skriftlig fråga i början av februari och fick då svaret från utrikesministern att Sverige har en pågående, nära och konstruktiv dialog med Frankrike om initiativet. Det är alltså typ fyra månader sedan.
Kan det vara så att skälet till att vi inte blivit medlem i EII är oklarheten kring det så kallade kärnvapenförbudet, att Frankrike inte vill släppa in Sverige så länge Sverige inte kan ge ett klart besked om det så kallade kärnvapenförbudet?
Hans Wallmark (M):
Det är mig ett sant nöje att få rätta Björn Söder på flera punkter. För det första kunde han ha tagit replik på mig, för så är debattreglerna. Detta kan vara bra för andra att veta i den kommande debatten. För det andra menar jag att den osäkerhetslinje som man nu har bidrar till minskad säkerhet i vårt Östersjöområde.
Sverigedemokraterna har själva pratat om någon form av vapenbrödraskap med Finland, men jag förstår inte hur vår säkerhet skulle kunna öka om man har ett samarbete bortom det fredstida med ett land men inte om man har det med ytterligare 28 länder. Detta är för mig helt ologiskt. I så fall får man köra på den strikta neutralitetens linje, och den företräder inte Sverigedemokraterna.
Avslutningsvis, fru talman, finns det en vanlig fråga som anti-Nato-patrullen, bestående av en mycket märklig koalition av sverigedemokrater, miljöpartister, socialdemokrater och vänsterpartister, uppställer i Sverige. De brukar säga att vi måste skicka trupp till Turkiet om vi blir medlemmar. Turkiet har angripit Syrien, fru talman.
Vilka Natoländer har skickat sina kvinnor och män till Turkiet? Inga, av det enkla skälet att Nato är en gemensam försvarsallians. Det är ingen angreppsallians.
Det handlar om att försvara tillsammans om ett land blir angripet, och då, fru talman, undrar jag om det inte vore bra för Sverige att vi, i händelse av att något land angriper Sverige, vet att andra länder kommer skyndande till vårt bistånd - Tyskland, Nederländerna, Storbritannien, Frankrike och USA. Det ni förespråkar är isolationismens politik, Björn Söder.
Det jag förespråkar är säkerhetspolitikens politik.
Hans Wallmark (M):
Nato bestämmer självt, inom sig. Björn Söder säger att risken om Sverige och Finland skulle bli medlemmar är att vi får ett Natoinnanhav och att detta kan leda till reaktioner från andra håll. Om man är Sverigevän, fru talman, borde väl riksdagen i Stockholm vara den som avgör vår säkerhetspolitik?
Riksdagen i Helsingfors borde avgöra Finlands säkerhetspolitik, inte herrarna i Kreml. Sedan håller jag med om att man ska satsa på försvaret. Då är det intressant att notera att Sverigedemokraterna i sina budgetförslag ligger på Socialdemokraternas nivåer, medan vi föreslår mer pengar i den budget som ligger på riksdagens bord. Dessutom är det så att om ett land blir anfallet ska de andra skynda till detta lands hjälp.
Om Estland, Lettland och Litauen har möjlighet är jag helt övertygad om att de kommer att skydda och hjälpa Sverige. Men Björn Söder, fru talman, vill inte biträda ifall Estland, Lettland och Litauen skulle attackeras.
Hans Wallmark (M):
För nyss tillkomna lyssnare här i kammaren vill jag tala om att jag tycker att vi har haft en ganska spänstig och intressant debatt. Jag begärde ju replik före voteringen, fru talman, och skälet till det är egentligen flera. Jag tycker att Håkan Svenneling är en väldigt trevlig debattör att lyssna till. Jag delar inte hans synpunkter och står inte bakom hans vänsterparti, men jag tycker att han oftast får till ganska intressanta inlägg - så även den här gången. Jag måste ändå peka på några saker.
Jag undrar om han själv ser att han just i Natomarkeringen faller i armarna på den tidigare talaren Björn Söder. Ni resonerar på liknande sätt. Jag tycker att både Sverigedemokraterna och Vänsterpartiet blir lite lätt förblindade, fru talman. Det märks när man letar efter den typen av detaljer som att vi samverkar med Atlantic Council. Fru talman!
Nu kan vi glädja Håkan Svenneling med att riksdagsstyrelsen med bred majoritet har ställt sig bakom att vi ska ha Natos parlamentariska församling mitt i kärnan av Sveriges riksdag. Det var egentligen bara, vad jag förstod, Vänsterpartiet och Miljöpartiet som hade en annan uppfattning. Återigen: Det finns en likhet i Natomotståndet, detta siamesiska tvillingskap mellan Vänsterpartiet och Sverigedemokraterna.
Sedan delar jag en hel del av den analys som Håkan Svenneling redogjorde för när det gäller synen på Ryssland och vårt behov av att se det Ryssland som fortfarande inte helt har försvunnit under putinismens styre. Fria oberoende grupper är inte många, men de finns. Det finns fria oberoende röster.
Jag tycker att man ska föra ett resonemang, utan att falla Vänsterpartiet i armarna när det gäller den här budgetposten, om hur vi på olika sätt kan vara med och stärka det ryska civilsamhället, de som förtrycks av Putin, de som vi ska vara upprörda över att de får leva på demokratins skuggsida.
Hans Wallmark (M):
Låt oss inte sprida utanför denna kammare att Hans Wallmark eventuellt har varit med och påverkat Vänsterpartiet att reformera sin Rysslandspolitik. Dock, fru talman, måste jag säga att också jag har noterat den här förändringen. Det finns en helt annan mognad i Vänsterpartiets Rysslandshållning i dag som är värd att hedra. Jag har till och med fått en knapp från en av de fria organisationer som ni träffade.
När det gäller Ryssland tror jag att det är centralt att inse att det handlar om både mjuk och hård säkerhet. Där tycker jag att Vänsterpartiet har gjort betydande framryckningar när det gäller synen på den mjuka säkerheten att stärka civilsamhället. Dock menar jag, fru talman, att Vänsterpartiet fortfarande har svårt att se den hårda säkerheten och det militära hot som Ryssland utgör. Rysslands regim utgör ett hot mot sin befolkning, men den utgör som militärmakt också ett hot mot sina grannländer.
Det är därför som vi måste stärka ett svenskt försvar och ytterst gå med i Nato.
Hans Wallmark (M):
Precis som utrikesutskottets ordförande framhåller finns det lite olika saker som göms mellan alla de här olika posterna. Låt mig beröra tre av dem! Den första är Svenska institutet.
Jag tycker att det har varit lite varierande kvalitet på kommentarerna från socialdemokratiskt håll när det gäller en del av det som har publicerats på Svenska institutets hemsida, där det, som det har uppfattats, har funnits en alltför glättig bild av möjligheten att få bidrag och andra stödformer om man kommer till Sverige. Vi har fått möjligheten att träffa Svenska institutets nya generaldirektör, fru talman.
Jag tyckte att hon var väldigt klargörande. Det fanns en tydlig självkritik och därmed en insikt om behovet av självrättelse från Svenska institutets sida. Jag undrar hur Socialdemokraterna ställer sig till detta. Den andra är att det handlar om 2 miljarder till olika utgiftsområden, som ni nämner, och att ett av de utgiftsområdena är Europarådet. Hur ställer sig Socialdemokraterna till att man nu på ett helt annat sätt än tidigare har accepterat Ryssland som fullvärdig medlem?
Det har funnits ett sådant samarbete på ministernivå, men nu har Ryssland släppts in i den parlamentariska församlingen - med svenska socialdemokraters hjälp och i strid med de andra partier från Sveriges riksdag som var där nere. Den tredje, fru talman, är något som förtjänar beröm. Bland de här organisationerna finns även Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa, OSSE.
Jag tycker att det är bra att Sverige nu tydligt ansöker om att bli ordförandeland för OSSE. Europeisk säkerhet är viktig. Det är viktigt att Sverige är ett engagerat land i internationella samarbeten. Det som skiljer Socialdemokraterna och Moderaterna åt, fru talman, är att vi tycker att Sverige utöver att vara aktivt i OSSE, Nordiska rådet och EU dessutom ska vara aktivt i Nato.
Hans Wallmark (M):
När det gäller Svenska institutet och dess bildförmedlande måste det nog konstateras att SI är tydligare än S. Det kan noteras. Det andra gäller Europarådet. Det finns flera politiker och flera länder som har agerat konstigt och felaktigt. Men nu står jag inte i det norska stortinget utan i Sveriges riksdag, fru talman.
Det är notabelt att den svenska delegationen, som vad jag förstår var enig om att inte öppna dörren för Putins ryska delegation, fronderades av de svenska socialdemokraterna. Det finns skäl att beklaga det. Det finns också skäl för socialdemokrater att själva beklaga hur man kom att agera i Europarådets parlamentariska församling. Det är ett viktigt organ, precis som OSSE och en del annat som jag nämnt.
Den legitimitet som Ryssland söker ska man inte ge det.
Hans Wallmark (M):
Precis som statsrådet konstaterade har hon som ny minister med ansvar för det nordiska samarbetet varit en flitig gäst i den delegation till Nordiska rådet som jag leder. Det är uppskattat. Dessutom har jag berömt statsrådet, för hon brukar ge väldigt distinkta och tydliga svar på de många frågor som aktiva ledamöter i delegationen ställer. Jag hoppas att hon kan vara lika tydlig i svaren på de frågor jag tänker ställa.
Jag börjar med den första frågan, som handlar om de stängda gränserna. Statsrådet hänvisar till att det är en tät dialog och att man har arbetat hårt. Men ändå är gränserna stängda. Det är påtagligt att det är så. De är stängda norrut, söderut, österut och västerut.
Därför måste jag ställa frågan: Vad gör statsrådet för bedömning av varför andra länder behandlar Sverige på det här sättet? Jag tror nämligen inte att man är elak från norsk sida, från finsk sida eller från dansk sida, utan man gör detta av någon anledning. Har statsrådet som företrädare för den sittande regeringen reflekterat över varför Sverige möts av dessa stängda gränser?
Herr talman! I lördags sa utrikesministern i tv: Vi hade hoppats på att man skulle gå längre. I går intervjuades statsministern i Agenda i tv.
Jag kunde inte riktigt begripa vad han försökte säga, så statsrådet kanske kan hjälpa mig: Varför håller Norge, Danmark och Finland gränserna stängda för svenskar som vill ta sig över i Tornedalen, i Öresundsregionen, i Värmland, i Härjedalen och i Bohuslän? Varför är gränserna stängda mot Sverige?
Hans Wallmark (M):
Jag vill säga att än en gång har statsrådet gett prov på att ge ett ärligt svar. Det uppskattas. Tyvärr är det ett väldigt tråkigt svar, för det avslöjar konturerna av en misslyckandets politik. Det är beklagligt.
Jag önskar statsrådet tillsammans med regeringskollegor och tillsammans med regeringarna i de övriga nordiska länderna all lycka till med att försöka hitta den typen av delregionala lösningar eller steg i en öppning.
Men jag kan konstatera att i dag, den 15 juni, när gränser öppnas upp i Europa och i vårt närområde, förblir de stängda för svenska medborgare som vill ta sig över till Norge, till Finland och till Danmark. Det kan inte beskrivas med någonting annat än ordet misslyckande. Jag har en andra fråga.
Jag konstaterade precis att regeringen också har ställt sig bakom ett ganska omfattande stödpaket till SAS och svensk flygindustri. Det handlar om betydande miljarder. I det kom också det tillväxtfientliga beskedet att det inte blir någon utbyggnad av Arlanda. Då undrar jag bara om man från den svenska regeringens sida har ringt och gratulerat den danska regeringen. Detta är ju ett gott besked för Danmark och Kastrup.
Kastrup kommer nu att etablera sig som den stora flygplatsen för nordisk och skandinavisk trafik. Det är ett gott besked till Danmark. Det är delvis också ett gott besked till sydsvenskar - den dagen, herr talman, gränserna åter öppnas i Öresundsregionen. Jag hoppas alltså att man har framfört detta glädjande besked till Danmark. Arlanda och Stockholmsregionen är att beklaga.
Hans Wallmark (M):
Jag delar Ludvig Asplings beröm till utskottet. Vi har verkligen mejslat fram ett mycket bra betänkande. Jag delar också bedömningen att alla partier har tillgodosetts. Sex partier har skrivit motioner, och flera saker som framförts i dem har tillgodosetts på ett väldigt bra sätt. Jag uppskattar den historiska kontext som Ludvig Aspling sätter Kina i, fru talman.
Men jag tycker kanske att han tog lite väl lätt på uttalandet om stabilitet. Det är mycket riktigt så som Statsrådet Annika Strandhäll , att den kinesiska makten utnyttjar detta. Det här är det raison d'être man vill ha, det vill säga att man representerar stabiliteten.
Det är dock en stabilitet som vilar på fångläger, politiskt förtryck, ett hightechövervakningssamhälle, lägren i Xinjiangprovinsen - listan kan göras väldigt lång. Göran Persson, som var statsminister, kom inte alldeles enkelt och billigt undan sitt uttalande om stabilitet. Det blev närapå regeringskris och en misstroendeförklaring i Sveriges riksdag. Fru talman!
Ludvig Aspling avslutar anförandet med en förhoppning om att det ska bli bättre och att Kina ska röra sig in mot den mer normala landfamiljen, som Sverige, västvärlden och andra delar består av. Då är jag lite kuriöst intresserad av vilka tecken Ludvig Aspling ser som tyder på detta. Jag kan dessvärre räkna upp flera tecken som jävar motsatsen. Kina mäler sig alltmer ut ur detta.
Det vore intressant att få höra om något som skulle kunna understödja tesen att Kina kanske snarare är på väg åt rätt riktning, inte fel riktning.