Josefin Brink (V):
Jag inser naturligtvis att det inte är helt lätt för Nyamko Sabuni att säga vad handlingsplanen kommer att innehålla. Det är ändå intressant att diskutera inriktningen, ambitionsnivån och vad man har tänkt sig för mål. Både Nyamko Sabuni och min meddebattör har tagit upp att man vill satsa på behandling av män som misshandlar.
Det är naturligtvis väldigt viktigt, och man har redan infört den typen av program inom kriminalvården, vilket bland annat Vänsterpartiet har varit med och drivit igenom. Det finns en rad olika behandlingsmetoder som man har prövat på.
Den modell som har visat sig mest framgångsrik, och som också internationellt har varit mest framgångsrik, är en form av kognitiv beteendeterapi där könsroller, kvinnosyn, jämställdhet och maktförhållanden står i centrum. Där ligger fokus på att män som slår kvinnor ska erkänna, förstå och ta ansvar för sitt beteende. Det finns också andra behandlingsmetoder som är mer inriktade på att fokusera på individuella avvikelser hos mannen, till exempel missbruk, psykiska eller neurologiska faktorer och annat.
Den typen av metoder är dåligt utvärderade, och det är svårt att se om de är effektiva eller inte. Men det tråkigaste av allt är att de helt och hållet bortser från könsmaktsperspektivet. Man för bort hela förståelsen av det sexualiserade våldet som ett samhällsproblem med rötterna i en ojämlik relation med könen.
Därför gläder det mig att man menar att arbetet med behandlingen av män ska ses som en del av det förebyggande arbetet med att skydda kvinnor och barn mot fortsatt våld. Jag utgår då också från att man kommer att ha en könsmaktsförståelse av våldet och att man i arbetet ser det på det sättet, inte som en fråga om individuella avvikelser med sjuka män.
Den typen av behandlingsverksamhet tror jag skulle vara kontraproduktiv. En annan fråga som ministern inte nämner handlar om människor som drabbas av våld i samkönade relationer. Det ligger något motsägelsefullt i att det finns ett värde, både internationellt och här hemma, i att betona vad det sexualiserade våldet handlar om och att det allt som oftast handlar om en man som misshandlar en kvinna.
Men våld förekommer också i samkönade relationer. Det är ett område som är väldigt lite utforskat. Möjligheterna till stöd och skydd för personer som drabbas av partnervåld är därför ännu mindre än möjligheterna för kvinnor som misshandlas av en man.
Det behövs mer forskning, undersökningar och faktainsamling på detta område för att man ska få mer kunskaper om partnervåldet i samkönade relationer. Men det behövs naturligtvis också ökade möjligheter för HBT-personer att få skydd vid jourer, särskilda boenden och liknande. Jag hoppas att även detta perspektiv ska komma in i arbetet.
Slutligen: Vänsterpartiet lanserade ett helt paket för våldsutsatta kvinnor och barn i valrörelsen. En av de saker vi där föreslog och som fick bifall av alla partier utom, lustigt nog, Feministiskt initiativ, var att man skulle inrätta en nationell haverikommission som ska utreda varje fall då en kvinna mördas av en man. Jag har inte sett något om inrättandet av en sådan nationell haverikommission i det som regeringen hittills har lagt fram.
Men eftersom det blev ett sådant glatt bifall till förslaget under valrörelsen hoppas jag att ni återkommer med förslag om en sådan.