Peter Eriksson (MP):
Jag ber om ursäkt för att jag var lite sen; vi hade räknat med att de andra interpellationerna skulle ta lite längre tid. Ludvig Aspling har frågat utrikesministern i vilket avseende hon arbetar inom den feministiska utrikespolitiska teorin när Sverige stöder stater vars myndigheter förföljer hbtq-personer.
Ludvig Aspling har också frågat henne på vilket sätt hon avser att arbeta för att Tanzania, Afghanistan, Etiopien och Somalia ska reformera sin hbtq-lagstiftning i mer liberal riktning samt vilken faktisk effekt på dessa länders hbtq-lagstiftning jag anser att omvärlden har haft hittills. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Den feministiska utrikespolitiken ger mig och regeringen ett kraftfullt verktyg att verka för de mänskliga rättigheterna, vilket även gäller sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter, och för de grupper som är strukturellt underordnade och diskriminerade. Genomförandet av den feministiska utrikespolitiken tar alltid sin utgångspunkt i de utmaningar som råder i den aktuella kontexten, alltså i det land som man verkar.
Hbtq-personer utsätts för kränkningar av de mänskliga rättigheterna i alla delar av världen, bland annat genom diskriminering, hot om våld och våld. När det gäller utvecklingssamarbetet har riksdagen fastställt att det övergripande målet är att skapa förutsättningar för bättre levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck. Det gör utvecklingssamarbetet till ett viktigt verktyg för hbtq-personers åtnjutande av mänskliga rättigheter internationellt.
Sverige är en viktig aktör och verkar såväl globalt och regionalt som lokalt. Dialog och påverkansarbete är viktiga arbetssätt. Sidas genomförandepartner arbetar med att bistå med bland annat expertis i lagstiftningsarbetet i samarbetsländer, och så gör även FN-aktörer som Högkommissariens kontor för mänskliga rättigheter.
Genom utvecklingssamarbetet bygger Sverige en bredd av relationer med aktörer från olika delar av samhället, vilket bidrar till Sveriges möjligheter att driva frågor som mänskliga rättigheter. I flera länder går Sveriges bistånd i stor utsträckning till civilsamhället och till multilaterala partner. Situationen för hbtq-personer är mycket svår i de länder som Ludvig Aspling lyfter, och vi måste arbeta långsiktigt för att nå en positiv förändring.
Ibland handlar det om att bidra till att bromsa en negativ utveckling. I Tanzania ser vi en oroande tillbakagång vad gäller demokrati och mänskliga rättigheter. Påverkansarbete gentemot en bredd av aktörer som civilsamhällesorganisationer, religiösa samfund, offentliga institutioner, politiker och journalister behövs och tar lång tid.
Sverige stöder organisationer, inklusive FN-organisationer, som arbetar för hbtq-personers rättigheter i landet bland annat i syfte att bygga kapacitet för de lokala organisationer som arbetar med dessa frågor.
Det svenska biståndet till Somalia kanaliseras i huvudsak via FN och Världsbanken och syftar till att stärka system och institutioner som upprätthåller och garanterar respekt för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer samt stärker den institutionella kapaciteten för ansvarsutkrävande. Detta ska naturligtvis också tillförsäkras hbtq-personer.
De demokratiska reformer, bland annat den nya lagen för civilsamhället som genomförts i Etiopien, innebär att möjligheterna har ökat för en liberalisering. Men en attitydförändring kan ta tid.
För att bättre kunna stödja de demokratiska reformerna i landet har regeringen därför nyligen beslutat att utöka utvecklingssamarbetet med Etiopien med 200 miljoner kronor för de två återstående åren av strategiperioden. I dialogen med Sverige lyfter regeringen att situationen för hbtq-personers åtnjutande av de mänskliga rättigheterna inte är tillräcklig.
Men i övrigt finns en positiv utveckling i Etiopien som vi kraftigt stöder. I Afghanistan är sexuella handlingar mellan personer av samma kön omgärdade av kraftig stigmatisering och bestraffas med långa fängelsestraff. Men sedan införandet av en straffrättsreform 2017 är de inte längre, som interpellanten hävdar, belagda med dödsstraff.
Vi fortsätter att aktivt arbeta för en progressiv samhällsutveckling i Afghanistan där arbetet för mänskliga rättigheter är en huvuduppgift. Att upphöra med detta skulle försvaga de institutioner som håller på att växa fram, något som knappast skulle gagna landets hbtq-personer.