Nooshi Dadgostar (V):
Jag börjar med att yrka bifall till reservationerna 7 och 9. Den akuta bostadsbristen skapar fler och fler problem för allt fler människor.
Det börjar stå klart för en växande skara aktörer, alltifrån studentföreningar och kvinnojourer till företagare vad det faktiskt betyder för oss som människor och samhället att allting hela tiden förlamas, dras ut på och till slut blir ogenomförbart på grund av bristen på möjligheten att få ett hem.
Samtidigt som arbetslösa i den politiska debatten framför allt av borgerliga företrädare moraliseras över och utpekas som icke-bidragande till samhället är det i dag omöjligt att flytta till regioner där det finns jobb. Varje dag tappar vi jobb, och varje dag låter vi människor bli kvar i arbetslöshet, fattigdom och svartmålning därför att samhället politiskt har valt att inte investera i bostadsbyggande.
Det är vi som sitter här som är ansvariga för det. Det är ett politiskt val att inte investera i byggande. Vi har levt under en borgerlig regering under åtta år, och vi utgår fortfarande från en borgerlig budget. Man ska vara medveten om att det politiskt har varit viktigare att sänka skatten för höginkomsttagare. Det har varit viktigare att svälta ut landet i stället för att bygga tillgångar och fastigheter.
Det har varit viktigare att sälja ut allmännyttan i stället för att använda den och använda det politiska inflytande över bostadspolitiken vi har till att bygga fler hem för människor med normala inkomster. Man hade kunnat satsa på att modernisera och rusta upp vårt bestånd.
I stället har man valt att överösa stora multinationella bolag som till exempel McDonalds och Hennes & Mauritz med diverse lättnader och sänkningar utan några som helst krav på att få någonting tillbaka till samhället, utan krav på motprestationer. Mycket riktigt har också stora delar av de borgerliga budgetarna nu i åtta år försvunnit i aktieutdelningar. Det är väl kul för samhällets elit. Men det bygger inget land.
Det ger inte människorna som bor här tryggheten i ett eget hem och en egen försörjning. Det ökar inte svensk konkurrenskraft. Det ger inte möjlighet för den unge 20-årige söderhamnaren att flytta till Linköping och börja plugga eller möjlighet för tillväxtföretaget i Stockholm att växa och med sina idéer modernisera svensk ekonomi.
Det ger inte möjlighet för den syriska familjen att efter beslutet om uppehållstillstånd utan några större problem bosätta sig i en lägenhet och snabbt komma in i jobb och utbildning, eller för den delen möjlighet för kvinnan att separera från sin man att faktiskt också kunna göra det i verkligheten. Det där är himla farligt.
Vi riskerar politiskt att säga en sak om vikten av att till exempel få ned arbetslösheten för att sedan med andra handen försämra förutsättningarna för allt det där. Det är väldigt många aktörer som nu pekar på det politiska ansvaret. Marknaden klarar inte av det här. Låt oss säga som det är: Marknaden har inte tillräckligt starka incitament för att klara av det. Den har inte tillräckligt starka muskler för att lösa det.
Visst kan man bygga för kortsiktiga vinster på säkra marknader. Men vårt politiska uppdrag är betydligt bredare och mer långsiktigt än så. Vi kommer att behöva se till att det byggs även för undersköterskan, för studenten och för plåtslagaren även om byggbranschen inte anser att det är kortsiktigt lönsamt. Bostadsinvesteringarna växer nu en aning men från en mycket låg nivå.
För att komma till rätta med den bostadsbrist som har byggts upp under alla dessa borgerliga år kommer det att krävas stora investeringar under en lång period. Europeiska kommissionen gör varje år en bedömning av medlemsländernas makroekonomiska obalanser. Den menar att Sveriges bostadsinvesteringar ligger på en anmärkningsvärt låg nivå både i förhållande till euroländerna och specifikt i förhållande till direkt jämförbara länder som Danmark, Nederländerna och Tyskland.
Det är uppenbart att bostadsinvesteringarna under lång tid har varit alldeles för låga i Sverige. Finanspolitiska rådets granskning från 2009 visar också på de väldigt låga kommunala investeringarna som mycket grundar sig i ett bostadsbyggande som har släpat efter. Kommunerna har en mycket central roll för bostadsbyggandet. Genom de allmännyttiga bostadsbolagen kan kommunen påverka vad och hur mycket som byggs.
De allmännyttiga bolagen är i princip verktyget för att på ett realistiskt sätt kunna ta ansvar för den bostadsförsörjning som de är ålagda genom lag. Vi kan - för att tala klarspråk - inte ha en massa borgerliga kommuner som säljer ut alltihop, hela bolaget, och sedan rycker på axlarna åt att kommunen skulle behöva bygga fler bostäder.
För att fortsatt kunna ha ett politiskt ansvarsutkrävande är det därför helt centralt att kommunerna på ett eller annat sätt åläggs att tillhandahålla ett allmännyttigt bostadsbolag.
För att vi också ska tillgängliggöra hyresrätterna för allmänheten - det som ändå är tanken med allmännyttan - bör vi titta på hur vi kan begränsa försök att ställa upp alldeles för höga grindar mot människor som kanske inte för tillfället har fasta tjänster, inte tjänar flera gånger hyran i lön eller som eventuellt har en betalningsanmärkning.
Det allmännyttiga uppdraget behöver värnas för att vi inte ska få en växande grupp människor som kommer att behöva kommunala kontrakt eller bli hänvisade till en andrahandsmarknad som är betydligt dyrare och osäkrare. Vi menar också att det bör införas ett förfarande där det krävs tillstånd från länsstyrelsen vid försäljning av bostäder ägda av kommunala bolag.
Det behövs utifrån ett mer regionalt och nationellt perspektiv kunna säkerställas att det sammantaget finns tillräckligt stor andel allmännyttiga bostäder i Sverige. Vi såg i veckan siffrorna i Dagens Nyheter på den accelererande segregationen. Det är väldigt bekymmersamt hur våra städer slits isär med så tydliga klassmarkörer.
Det skapar motsättningar i ett samhälle som är enormt negativa och brutaliserande. Områden blir alltmer homogena, och distansen mellan olika samhällsgrupper växer. Det skadar sammanhållningen i Sverige. Kommuner och regioner har ett särskilt integrationsuppdrag där människor från olika inkomstgrupper ska ha tillträde till stadens och ortens alla delar.
Idén måste vara att en vanlig arbetarfamilj ska ha möjlighet att efterfråga hem på flera ställen. Länsstyrelsens prövning är en del i det. Där kan man utifrån ett mer övergripande plan säkerställa att stadens alla delar är tillgängliga för normalinkomsttagare.
Det är också en fördel om det finns en bostadskö som blir ett slags nyckel till att på ett rättvist och transparent sätt kunna fördela de bostäder som finns. Det skulle minimera risken för diskriminering och svågerpolitik, som vi tyvärr har sett alldeles för mycket av i samband med bostadstilldelning. I dag ser vi att segregation uppstår trots ambitionen om blandade boendeformer och annat.
Det behöver brytas på något sätt, exempelvis genom att säkerställa att det finns hyresrätter i fler områden och genom en sammanhållen bostadskö för både privata och allmännyttiga hyresrätter. Jag ska säga några ord om Allbolagen. Vi behöver ha en genomlysning av lagen om allmännyttiga och kommunala bostadsaktiebolag från 2011 som ställde mycket av den allmännyttiga bostadsfilosofin på ända.
Samtidigt ser vi att det finns tendenser ute i kommunerna och i den allmänna debatten från politiska intressegrupper, och ibland från enskilda personer och tjänstemän, att vilja tolka lagstiftningen utifrån sitt eget tyckande och utifrån en väldigt strikt föreställningsvärld. Varför är det här så viktigt?
Jo, i den kommunala bostadsverksamheten och verkligheten har vi sett att det numera i hög grad är juridiken som styr vad man får och inte får göra. Därför tycker jag att det verkligen finns anledning att ge rätt stöd till dem som ska fatta de här viktiga besluten ute i kommunerna.
Man ska till exempel påminna om att lagen föreskriver att bolagen fortsatt har ett allmännyttigt syfte med det samhällsansvar det innebär. De bör därför inte i alla lägen agera som privata värdar. Det är fortsatt den politiska ledningen som ska avgöra bolagens inriktning, nytta och grundläggande utgångspunkter. Det finns fortfarande ett socialt ansvarstagande. Det är långsiktighet som ska styra i våra allmännyttiga bolag.
Det måste exempelvis stå klart att det avkastningskrav som ställs ska ställas på företagsnivå och inte alls på enskilda investeringar etcetera. Osäkerheten kring tolkningen gör tyvärr att enskilda politiker och tjänstemän kan få en alldeles för stor påverkan på hur man tolkar lagstiftningen. Sedan behövs det en skärpning kring värdeöverföringar från bolagen till kommunerna.
En del av intentionen med den nya Allbolagen var just att stärka möjligheten att behålla hyresgästernas pengar i bolaget för att kunna göra bostadssatsningar. Nu ser vi på många håll att undantagsreglerna i lagstiftningen är alldeles för generösa.
Kommunerna tömmer sina kommunala bostadsbolag i stället för att höja kommunalskatten, vilket till exempel har lett till att Stockholms hyresgäster har blivit av med flera miljarder in i den kommunala budgeten i stället för att få upprustade lägenheter eller nybyggnation. Där tycker vi att det behövs en skärpning. Allt detta går att lösa. Jag yrkar bifall till våra reservationer.