KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Det finns ett stort värde i att samla alla goda krafter - politiker, företag, universitet, fackförbund med flera - i en strategisk samverkan på det här området men också på andra centrala delar av näringslivet.
Jag tror att det är viktigt att jobba vidare med de digitala agendorna och att specifikt utarbeta strategier för hur vi ska kunna bli ledande inom branschen för klimatsmarta och effektiva datacenter.
En stor potential i kölvattnet av etableringen av datacenterbranschen är utvecklingen av ny teknik och tjänster ovanpå den här infrastrukturen, exempelvis baserat på big data, dataanalys, slutanvändarapplikationer och inte minst datasäkerhet. Det kan bli basen för en expanderande och vidareutvecklad del av IKT-branschen i såväl luleregionen som landet i stort.
Förutsättningarna för klimatsmarta datacenter finns. Potentialen har vi, och samverkan kan föras till toppositioner. Men det behövs också konkurrenskraftiga villkor. Därför vill jag i debatten lyfta frågan om energiskatt, för den har definitivt betydelse i den stenhårda konkurrensen på den internationella marknaden. Till exempel lockar Finland med lägre energiskatt för datahallar. Det är en faktor som inte ska underskattas.
Enligt en artikel i Ny Teknik kräver Facebookanläggningen i Luleå hela 120 megawatt, vilket är mer än SSAB:s stålverk i samma stad och mer än hela Västerås stad. Det är minst sagt en elintensiv verksamhet. Elektriciteten och energiskatten är en betydande del av företagens omkostnader.
Jag tycker därför att det finns starka skäl för att datahallar beskattas som annan energikrävande industri i Sverige. I dag är det en stor olikhet i beskattningen. Energiskatten för datacenter är i dag 56 gånger högre än för den tillverkande industrin.
Datacenter betalar som datahall 29 öre per kilowattimme, medan man betalar 0,5 öre per kilowattimme inom tillverkande industri. Det är inte oväsentligt när datajättar ska göra sina ekonomiska kalkyler. Skillnaden i energiskatt kan bli det som fäller avgörandet var man etablerar de kommande hallarna, i Sverige eller i Finland.
I Danmark har regeringen sänkt energiskatten för hela industrin med några undantag till 0,5 öre per kilowattimme, som är den lägsta tillåtna nivån i EU. Den finska regeringen har valt att agera ganska kraftfullt genom att lägga fram förslag om att likställa energiskatten för den digitala tjänsteindustrin med skatten för den traditionella tillverkningsindustrin.
Om det finska förslaget blir verklighet innebär det att man där kommer att ha en energiskatt på 8 öre, i luleregionen 19 öre och 29 öre i resten av landet. Då kan man lätt se att det handlar om mängder med pengar för de enskilda företagen och om att titta på villkoren.
I och med att många företag är i startgroparna och är på väg att fatta beslut om etablering behöver frågan lyftas av regeringen. Vi måste ge en tydlig signal till marknaden om vad Sverige har att erbjuda.
Min fråga är därför om ministern tänker verka för att regeringen ska lämna förslag om konkurrensneutrala villkor när det gäller energiskatt för elintensiv industri.
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Som alla förstår är Norden högintressant när det handlar om etableringen av kommande datacenter. Det finns många företag som står beredda att fatta beslut under de kommande åren. Då kommer det att finnas möjligheter som vi behöver fånga.
Sverige borde nog ha ett högre tempo när det handlar om datacenter och de etableringar som kan bli aktuella. Vi är vinnare utifrån yttre faktorer, och det har vi varit inne på i debatten. Vi rankas som världens tredje och Nordens främsta land när det handlar om säkra platser. Vårt klimat är en fördel i dessa perspektiv. Vi har en bra infrastruktur.
Vi har driftsäkra elnät och världens mest utbyggda fiberbaserade kommunikationsnät. Vi kan erbjuda kvalificerad arbetskraft, och kunskapsintensiva jobb som skapas av dessa satsningar är någonting som vi behöver. Jag är stolt, det behöver näringsministern inte tveka på. Jag är stolt som socialdemokrat att se det Sverige som vi har byggt.
Jag är glad över den etablering som sker i min hemmaregion. Men jag ser också att Sverige som land har mycket att vinna på att fånga tillfället att vara tydlig, att säkerställa att vi är det land med en växande framtidsbransch där datacenter etableras. Man bedömer att 200 datacenter ska byggas under de kommande åren fram till 2020.
Därför tycker jag att det är viktigt att vi har en regering som har en tydlig agenda och ett tydligt mål, att Sverige ska bli det land där man bygger de klimatsmarta och de mest effektiva datacentren, som också skapar jobb och tillväxt i framtiden.
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. Detta är inte första gången jag lyfter fram denna fråga. Redan i mars när jag kom tillbaka från föräldraledighet ställde jag frågan till socialministern om vilket initiativ han var beredd att ta med anledning av nedläggningshotet mot Preventell. Frågan hamnade hos statsrådet Arnholm utifrån ansvarsområden.
Som jag uppfattade det ansåg hon, liksom jag, att Preventell fyller en mycket viktig funktion. Men som statsrådet nämnde i svaret i dag ska Karolinska Universitetssjukhuset lämna en slutredovisning i december. Regeringen har just tillsatt en utredning med uppgift att ta fram en nationell strategi för att nå målet om att mäns våld mot kvinnor ska upphöra.
Utredaren har också fått ett uppdrag att utvärdera Casms arbete med stopptelefonen Preventell. Utifrån detta avsåg statsrådet i mars inte att vidta några ytterligare åtgärder.
Precis som Anna Wallén kunde även jag, 20 dagar efter det svaret till mig, med blandade känslor läsa det som statsrådet skrev på Aftonbladet Debatt, där hon tydliggjorde att hon ville göra finansieringen av Preventell permanent och ge den ett nationellt ansvar. Det är jättebra. Jag tror att det är detta besked som verksamheten behöver höra.
Men varför händer då ingenting? Varför lämnar statsrådet ett besked på Aftonbladet Debatt när verksamheten fortfarande finns i ett vakuum?
Varför fortsätter Preventell att leva i ovisshet om statsrådet som har ansvar för detta ändå anser att detta är en viktig verksamhet som ska permanentas och som borde kunna ha en statlig finansiering och ett nationellt ansvar?
Min fråga blir, precis som Anna Walléns: Tycker regeringen att Preventell är en viktig verksamhet som ni tänker finansiera nationellt?
Jag tror att alla som har tagit del av Preventells verksamhet eller liknande verksamheter och insatser på ett så svårt område också vet att verksamheten måste planeras långsiktigt och att man inte bara enkelt kan ro i hamn förändringar.
Genom att inte lämna ett definitivt besked om finansiering förrän efter årsskiftet bidrar ju du som ansvarigt statsråd till att verksamheten börjar nedmonteras. Personal försvinner, man får inte fortsatta förordnanden och man känner tvekan inför att ta tag i nya ärenden som kommer in eftersom man inte vet vad man kommer att klara av att leverera.
Människor som börjar närma sig Preventell som hjälp kanske också tvivlar på den där dörren de ändå känner skulle kunna vara öppningen från ett missbruk eller en snedvriden sexuell syn på barn.
Det är alltså intressant att höra med vilken tydlighet statsrådet här i dag kan tala om Preventell som en nationell angelägenhet som ska ha fortsatt finansiering.
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Bristen på nationellt ansvarstagande får inte drabba det framgångsrika arbete som förebygger sexuella övergrepp mot barn. Jag tror att det är jätteviktigt att kunna lämna besked, för verksamheten har annars ett halvår på sig att avrunda, avsluta och packa ihop.
Det är nämligen också ansvarsfullt att inte bedriva en verksamhet vidare utan pengar. Nu var statsrådet, om jag uppfattade henne rätt, ändå tydlig med att det här är en så viktig fråga att den inte kan vänta på en utredning som kommer under nästa år.
Samtidigt kan jag fundera på varför man tillsätter en utredning som även omfattar en utvärdering av Preventell om det inte har en koppling till verksamheten.
Det är dock bra om statsrådet kan vara tydlig med att den utredning som kommer först nästa år, alltså 2015, inte kommer att vara en begränsning när det gäller besked. Sedan fick vi en fråga om det lokala engagemanget.
Jag kan då citera en av våra ledande sjukvårdspolitiker här i Stockholm, Johan Sjölander, som under våren i Svenska Dagbladet skrev: "Varje potentiell sexbrottsling som får stöd i att hindra sig själv innan hen gör verklighet av sina fantasier är ett brottsoffer som aldrig behöver drabbas."
I debattartikeln tydliggjorde han också vikten av att hitta det regionala, lokala och det statliga ansvaret och samarbetet. Det här är inte den enda lösningen.
Det finns mycket mer som vi måste göra för att hindra övergrepp mot barn, men det här är en av de verksamheter som har visat sig vara väldigt framgångsrika. Den har redan påvisat ett mycket gott resultat.
Utifrån detta är det viktigt att ta steget och säkerställa att Preventell kan fortsätta sin verksamhet och bygga vidare på det nationella ansvaret, så att det blir en verksamhet tillgänglig för alla som känner att detta skulle kunna vara dörren och öppningen till att komma in i behandling.
Jag hoppas att vi kan se en väg vidare framåt och göra den här hjälptelefonen än mer känd och samtidigt sprida den kunskap och de erfarenheter som man har fångat upp, för vi kan nog konstatera att kunskapen över landet är alltför låg.
Fredrik Lundh Sammeli (S):
För många personer som dras sexuellt till barn är det mycket svårt att våga söka hjälp i den öppna sjukvården. Om inte på andra områden har Preventell på det här området definitivt visat att man har en viktig funktion att fylla.
Enkelheten i verksamheten har gjort skillnad och visar att det går att nå potentiella pedofiler och genom detta kunna ge dem stöd och behandling. Det är en nationell satsning som med stor sannolikhet bidragit till minskat lidande.
Utifrån de svar vi har fått upplever jag en dubbelhet i att Maria Arnholm som statsråd är tydlig men att hon samtidigt sitter i en regering som inte är tydlig med hur man ska förhålla sig till den här verksamheten. Jag har därför två funderingar.
Den ena är: Ser statsrådet någon fara med att beskedet dröjer, eller räknar statsrådet med att det inte kommer att drabba verksamheten? Den andra handlar just om det slutliga beskedet, i alla fall i den här debatten.
Är det här en verksamhet som är viktig och som regeringen tycker ska finnas kvar? Har ni nationellt tänkt finansiera fortsättningen själva eller i samarbete med andra?
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Jag vill börja med att tacka ministern för svaret. I min hand håller jag ett pressmeddelande från Skolverket. Det är från april och har den tydliga rubriken Allvarlig utveckling i fritidshemmen. Där sammanställer man det jag tycker är en väldigt oroande bild av utvecklingen när det gäller vardagen för våra barn.
Eleverna i fritidshemmen får allt sämre tillgång till personal, grupperna blir större och personalens utbildningsnivå sjunker.
Vi snackar inte om vilken verksamhet som helst utan om en verksamhet som har två väldigt viktiga uppdrag: omsorgsuppdraget - för att möjliggöra för föräldrar att förena föräldraskap med förvärvsarbete eller studier - och lärandeuppdraget att komplettera den obligatoriska skolan med mer lekfull pedagogik, stimulera elevernas utveckling och främja allsidiga kontakter och social gemenskap.
Om man tittar på Skolverkets rapport och sammanställning blir det tydligt att det är fler elever men färre anställda och att antalet elever under åren har ökat bra mycket mer än antalet anställda, vilket har lett till en försämrad personalsituation över tid.
Om man tittar på det senaste året ser man att antalet elever har ökat med 4 procent medan antalet anställda inte har ökat alls. Samtidigt som det blir fler elever blir det färre grupper. I dag finns 425 000 elever i fritidshemmen - en ökning med nästan 15 000 på ett år.
Samtidigt ser man om man tittar över en tioårsperiod att antalet barn i fritidshem har ökat med 25 procent samtidigt som antalet grupper har minskat med 7 procent. Denna del handlade om antal, men den andra del som jag lyfter fram i interpellationen handlar om personalens utbildningsnivå.
Den sjunker, färre har en högskoleutbildning och det är tydlig skillnad mellan kommunal verksamhet och fristående fritidshem.
Om man kopplar detta till det uppdrag fritidshemmen har tycker jag att det Skolverket pekar på blir väldigt tydligt, nämligen att elevgrupperna blir större samtidigt som personaltätheten och utbildningsnivån sjunker. Det blir bristande förutsättningar att kunna leva upp till kravet att stimulera utveckling och lärande.
För mig blir det därmed tydligt att fritidshemmen många gånger inte når de mål de har. Då kanske man tänker att detta är något som Skolverket pekar på och att det bara är en bild. Men den bilden delas också av fackförbundet Kommunal och av Lärarförbundet, som bekräftar och fördjupar den bild som visas i sammanställningen.
Nedskärningar drabbar barnen och personalen men också föräldrarna och samhället i stort. För mig är och förblir det tydligt att samhället förlorar på att yngre barn inte får det stöd de behöver, i synnerhet barn med särskilda behov och barn från socioekonomiskt utsatta familjer.
Efter att ha tagit del av svaret, utbildningsministern, är min fundering därför: Delar vi problembilden, delar du oron över fritidshemmens utveckling och på vilket sätt vill du vända utvecklingen inom fritidshemmen?
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Drygt åtta av tio elever på lågstadiet går på fritidshem, så det är en mycket omfattande verksamhet. För mig som socialdemokrat och småbarnsförälder är det otroligt viktigt att fritidshemmen håller en håg nivå. Sverige är ett bra land, men utvecklingen i den svenska skolan är mycket oroande. Skolresultaten faller, och likvärdigheten försämras.
Då är det också viktigt att koppla till och se vilken roll fritidshemmen har i förhållande till skolan, hur fritidshemmen och den verksamheten kan kompensera och många gånger lyfta elever, kan ge en helhet inom skolan och utbildningen som är viktig.
Antalet elever som lämnar grundskolan utan behörighet till gymnasiet har ökat med 18 procent sedan 2006. Då är det jätteviktigt att vända utvecklingen och att inse att fritis har betydelse för barns utveckling, för att också kunna uppnå goda kunskapsresultat i skolan.
För mig är det viktigt att vara tydlig med att jag aldrig kommer att acceptera att möjligheterna att lyckas blir beroende av vilken bakgrund en elev har. Skolan ska aktivt bidra till att utjämna människors livschanser, och studier visar att en likvärdig skola och höga resultat hänger ihop tydligt.
För mig och Socialdemokraterna har det också varit viktigt att kunna peka på möjligheten att koppla på föreningslivet till fritidsverksamheten, att se det som en plattform att ge fler barn möjlighet till föreningsaktiviteter. Vi vet båda två att avgifterna spelar in och att tillgången till en bra fritidsverksamhet är väldigt begränsad för vissa barn.
Det kan röra sig om fotboll, friluftsaktiviteter eller dans, på samma sätt som läxläsning har en bra plattform att kunna genomföras inom fritidsverksamheten, om man ändå ska ha läxor.
Det jag tänker på när ministern svarar på mina funderingar är bland annat: Varför har vi undantagit fritidspedagoger från möjligheten att omfattas av legitimation?
Det är något som jag möter när jag är ute på fritidshem, där de som yrkeskår pekar på att detta är en brist och att det är något som de skulle vilja omfattas av. Vi pratar om ansvaret för kommunerna. Vi ska inte ta ifrån dem ansvaret.
Men om både ministern och jag som ledamot ser att larmrapporterna är rätt omfattande, att det är väldigt många kommuner som inte löser verksamheten, då behöver vi också fundera: Är det ett ansvar som man inte tar, eller är det en möjlighet som man faktiskt inte har?
Jag möter många kommuner som ser att de med väldigt få resurser ska lyckas med det här området. Då blir det tyvärr fritidshemmen som blir lidande. Om inte utbildningsministern är nöjd med utvecklingen, om du liksom jag ser att det är ett område där vi behöver vända utvecklingen, vad tänker du göra?
Att säga att det är kommunernas ansvar och att de får klara det är en verklighet som regeringen har haft i åtta år, och verkligheten fortgår, där utvecklingen är alarmerande.
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Många pekar på den utveckling som vi har. Det är inget nytt. Det är inte enstaka kommuner, utan det är en ganska bred bas över landet som har problem att leverera en bra fritidshemsverksamhet för våra barn. Det är oacceptabelt. Barn förtjänar en trygg och utvecklande verksamhet.
Det går inte att göra med allt mindre resurser. Personalen är väldigt tydlig när man träffar dem. De vänder ut och in på sig själva för att få det att gå runt, men det är inte hållbart på sikt.
Jag tror inte att Sveriges kommuner är i maskopi med varandra och levererar dålig fritidsverksamhet för att regeringen ska skjuta till pengar bara därför att de vill ha mer, utan många kommuner mäktar tyvärr inte med att anslå de resurser som behövs.
Då krävs det att regeringen börjar prioritera det viktiga arbete som görs på förskolor och fritidshem, att man tittar på möjligheterna att tillföra mer resurser och ge tydliga ramar och inte minst också att man börjar diskutera hur man själv ser på framtidens fritidshemsverksamhet. Hur vill man att den ska se ut?
Jag skulle här på slutet gärna vilja höra utbildningsministerns tankar för fritidshemmen under de kommande åren.
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Sverige är det enda land i världen som beskattar pensionärer högre än löntagare. För mig som socialdemokrat är det fullständigt oacceptabelt. Pension är uppskjuten lön, och det finns ingen rättvisa i att pensionärer ska beskattas högre än alla vi som är mitt i livet och jobbar.
Min fråga till dig, Linus Bylund, efter ditt anförande är varför ni sviker pensionärerna i frågan om pensionärsskatten. Ni har lagt fram en budget själva, men ni har röstat igenom den borgerliga budgeten, som är nollad i frågan om att rätta till den orättvisa pensionärsskatten.
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Från första dagen sedan Reinfeldts regering införde den orättvisa pensionärsskatten har vi varit tydliga med att detta är någonting som ska tas bort. Vi bar frågan genom valrörelsen och lade fram skarpa förslag i vår första budget. Den som har jobbat ett helt liv ska inte straffas med en högre skatt. Det ni gör är att fulspela.
Ni lade fram en budget och låtsades som att det är den politik ni driver. Sedan röstade ni här i kammaren tillsammans med borgarna ned de förslag som skulle ta rejäla steg på vägen mot att plocka bort den orättvisa beskattningen.
Du har ansvar för att möta landets pensionärer och säga varför ni sviker dem, Linus Bylund. PRO och de övriga stora pensionärsorganisationerna har varit tydliga. De är förvånade. De vädjade inför budgetomröstningen om att inte bryta praxis.
Ni försöker ge en bild av att ni gör satsningar på viktiga områden, men samtidigt bidrar ni här i kammaren krasst till att det under kommande år inte finns någonting som kommer att förändra frågan om pensionärsskatten. Den kommer att bli kvar oförändrad, och du och Sverigedemokraterna är tillsammans med de borgerliga oppositionspartierna ansvariga för detta.
Varför är det så viktigt att säkerställa att pensionärsskatten blir kvar? Jag och väldigt många andra vill ha svar på den frågan.
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Jag nämnde i mitt anförande skillnaden mellan män och kvinnor. Om man tittar i PRO:s rapport med statistik från SCB ser man att det pekas på att kvinnliga pensionärer har 6 000 kronor mindre i månaden i genomsnittlig pension.
I samma rapport kan man läsa att i Örebro län bor 4 000 kvinnliga pensionärer med pensioner som före skatt och bostadstillägg är mindre än 10 800 kronor i månaden. Dessa skillnader är resultatet när ett ojämställt förvärvsliv summeras.
Det är kostnaden för att kvinnorna tar ett större ansvar för barn och familj, har lägre löner och i mycket större utsträckning arbetar ofrivillig deltid. För att hitta långsiktiga lösningar för ojämlikheten inom pensionärsgruppen har samarbetsregeringen bestämt att man vill bemöta ojämlikheten på arbetsmarknaden.
I den budget som regeringen har levererat hit till riksdagen fanns en rad konkreta reformer på såväl lång som kort sikt som ni nu tillsammans med Sverigedemokraterna har röstat ned. När jag tar del av er budget saknar jag de konkreta förslagen. Hur ska ojämlikheten på arbetsmarknaden rättas till?
Hur är det med de reformer som skulle kunna förbättra jämställdheten och därmed bidra till bättre pensioner? Jag tänkte ge dig möjligheten att använda några minuter till att utveckla detta. Vad är era egna förslag på detta område som är helt avgörande för att förbättra pensionerna för kvinnor?
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Det finns en enighet i utskottet om att vi behöver se över hur vi kan få ett längre arbetsliv, hur fler människor kan nå pensionsåldern och hur fler kan jobba längre. Men det kan inte vara så att delningen av pension mellan makar är lösningen på den ojämställdhet vi har i samhället.
Det handlar om att säkerställa att kvinnor kommer ut på arbetsmarknaden och att man ökar andelen arbetade timmar. Det handlar om att satsa på kvinnors arbetsmiljö och att förändra föräldraförsäkringen och bryta de mönster som gör att en kvinna i genomsnitt tjänar 3,3 miljoner mindre än jag som man.
Vi har varit tydliga med att vi i vårt förslag har några viktiga reformer för att på kort sikt förbättra detta. Samtidigt föreslår vi insatser som förbättrar för de pensionärer som i dag har det absolut svårast. Det handlar om att höja bostadstillägget för pensionärer och att satsa på äldrevård för att ge trygghet åt våra gamla och anhöriga.
Men det handlar också om att ta viktiga steg för att ta bort den orättvisa i beskattning som finns mellan den som är pensionär och oss som är mitt i arbetslivet. Mina frågor är: Vad finns det för konkreta reformer för att bryta ojämställdheten på arbetsmarknaden som är direkt avgörande kopplat till pensionerna?
Och vad är rättvisan i att den som har jobbat ett helt liv ska straffas med en högre skatt? Hur många gånger Alliansen än säger att man har sänkt skatten kvarstår orättvisan. En pensionär betalar högre skatt än du och jag på samma belopp. Det kan inte vara rimligt.
Fredrik Lundh Sammeli (S):
I dag kom Rädda Barnens årsrapport om barnfattigdom. Den pekar på en fortsatt hög nivå, en fortsättning på grund av det som skedde under åren med borgerlig regering då arbetslösheten ökade, utförsäkringarna ökade och trygghetsnäten i välfärden brast.
Men det är inte bara barn som lever i fattigdom utan också äldre människor. Antalet personer som hamnar under EU:s fattigdomsgräns slog rekord enligt SCB 2012. Det pekas på att någonting hände efter 2006.
Antalet fattigpensionärer ökade och har de senaste åren legat på över 200 000 människor. Politik handlar också om att blicka framåt, att inte bara titta på det som varit utan verkligen ta nästa steg framåt.
Jag kan förvånas över att Kristdemokraterna väljer att säga nej till att höja bostadstillägget för pensionärer. Vi vet att det är en viktig del.
Roland Utbult pekade på att man ser problemet med den orättvisa beskattningen, att pensionärer betalar högre skatt än löntagare, men varför då bidra till att den verkligheten fortsätter? Varför ska det finnas någon trovärdighet i det ni nu säger när ni inte åstadkommit det under de senaste åtta åren?
Vad är det som nu ändrar linjen så att pensionärsskatten med ert inflytande skulle tas bort?