KBLab/rixvox huggingface dataset:
David Josefsson (M):
Jag vill tacka Cecilie Tenfjord Toftby för en bra och relevant interpellation. Precis som Lars Beckman nämnde sa nyligen Sveriges statsminister i ett ganska famöst medieutspel att demokratin är i fara om inte han blir omvald som statsminister. Men diskussionen om vår konstitutionella demokrati är mer trängande än hur statsministern ser på resultatet av nästa fria och allmänna val.
I grunden handlar den här interpellationsdebatten om vår regeringsform och relationen mellan den folkvalda riksdagen och regeringen. Är det, fru talman, den parlamentariska viljan som ska styra regeringens arbete? Eller är riksdagens tillkännagivanden endast fritt valt arbete för regeringen att följa när man så behagar och ignorera när det inte passar? För fem år sedan fattade riksdagen beslut om två tillkännagivanden.
Det ena handlade om att göra det möjligt att omvandla befintliga bostäder till ägarlägenheter. Det andra handlade om att utreda ett hyrköpssystem. Det skedde för fem år sedan. Sedan dess har bokstavligt talat ingenting hänt. När riksdagen tidigare i år behandlade betänkandet om hyresrätt från civilutskottet antog man därför två nya tillkännagivanden med samma innebörd. Det är beklämmande att frågan om statsrådet tänker följa de tillkännagivandena alls behöver ställas.
Samtidigt visar historien att frågan är högst relevant, för svaret är inte givet. I debatten om betänkandet om hyresrätt den 11 februari i år sa den miljöpartistiske ledamot som deltog som svar på varför ingenting har hänt att "det är andra frågor som bör prioriteras på området med hänsyn till läget på bostadsmarknaden".
Justitieministers partikamrat gick ännu längre och sa att "det är en tämligen meningslös cirkus att hålla på och utfärda tillkännagivanden". En tämligen meningslös cirkus, fru talman. Ursäkta om jag blir upprörd, men det vi pratar om här är respekten för demokratin. Respekten för den konstitutionella processen.
Respekten för det arbete som sker i den här kammaren, i den här talarstolen, i de här bänkarna. Man kan se de här kommentarerna från regeringspartierna på två sätt, fru talman. Det välvilliga sättet är att konstatera att de här ledamöterna var extremt trängda i debatten. De var satta att försvara att regeringen under fem år förhållit sig helt passiv. Då blir formuleringarna yviga och svaren ganska tvivelaktiga.
Det andra sättet att se på kommentarerna är att de kanske speglar en reell syn på demokratin hos regeringens partier - att man faktiskt anser att riksdagens tillkännagivanden är fritt valt arbete och att riksdagens och de folkvaldas åsikter inte är det som regeringen ska prioritera i sitt arbete. Man kanske faktiskt tycker att det är en "meningslös cirkus" som riksdagen håller på med när den utfärdar tillkännagivanden.
Min fråga till justitieminister Morgan Johansson är väldigt enkel: Delar justitieministern sin partikamrats åsikt att det är en meningslös cirkus som riksdagen håller på med när den utfärdar tillkännagivanden?
David Josefsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Denna interpellationsdebatt handlar egentligen inte om hyrköpssystem eller ägarlägenheter, för den debatten är redan avgjord. Den avgjordes i februari i denna kammare, då en bred majoritet i riksdagen riktade två tillkännagivanden till regeringen. Och den avgjordes innan dess, 2016, då riksdagen också riktade två tillkännagivanden till regeringen, som den ännu inte har hanterat.
Den här debatten handlar om respekten för vår demokrati, om respekten för arbetet i den här kammaren, om huruvida riksdagens tillkännagivanden är för regeringen att följa, fru talman, eller om de utgör fritt valt arbete, att prioritera om det passar. Den handlar om ifall riksdagens arbete är, som justitieministerns partikamrat uttryckte det, en "tämligen meningslös cirkus" eller inte.
I debatten i februari hade representanterna för regeringspartierna kunnat be om ursäkt för regeringens saktfärdighet och konstatera att det nu skulle bli ändring. I debatten i dag hade justitieministern kunnat konstatera att regeringen givetvis följer riksdagens tillkännagivanden och att arbetet med att utreda hyrköpssystem och ändrad lagstiftning kring ägarlägenheter ska påbörjas snarast.
Justitieministern hade kunnat konstatera att riksdagens arbete givetvis inte är en meningslös cirkus och ta avstånd från alla sådana uttalanden. Där är vi inte. Statsministern säger i SVT att demokratin är i fara om inte han får sitta kvar. Jag undrar, fru talman, om inte faran för det parlamentariska arbetet är mer trängande än så.
David Josefsson (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. I grunden tycker jag att det är ett positivt svar. Det visar ändå på en förståelse för att Sverige har stora problem med elnätskapaciteten. Göteborg, min hemstad, har hittills inte haft de problem med elnätskapacitet som förekommit i bland annat Stockholm och Skåne och som vi kunnat läsa om i medierna under ganska lång tid. Utvecklingen går dock åt fel håll också i min hemstad.
Eller låt mig vända på steken, fru talman: Egentligen går utvecklingen åt rätt håll i Göteborg, och det är det som blir problemet. I Göteborg har vi en fordonsindustri som ligger i framkant. Här utvecklas personbilar, lastfordon och bussar som är elektrifierade. I en stad som är stolt över sin fordonsindustri vill man ju också ligga i framkant med att tillämpa den teknik som utvecklas där. Därför vill bland annat kollektivtrafiken ställa om till elektrifierade fordon i en allt snabbare takt.
I Göteborg finns också norra Europas viktigaste hamn, en hamn som är föregångare vad gäller elanslutning av fartyg. Arbetet har kommit så långt att till och med fartyg som lastar energiprodukter, till exempel olja och fotogen, är på väg att bli elanslutna när de ligger vid kaj. I Göteborg och i Västsverige finns också tung industri som ställer om alltmer från fossil energi till elektrifiering i sina processer. Det här är en positiv utveckling som jag tror att vi alla i den här kammaren tar emot med öppna armar.
Men, fru talman, just eftersom utvecklingen går åt rätt håll ökar också kraven på elnätet, på effektkapaciteten och på stabiliteten i elnäten i Göteborg och i Västsverige. Samtidigt har två av de fyra kärnkraftsreaktorerna i Ringhals, som bistått med just effektstabilitet, stängts ned.
I flera medier konstaterade det kommunala bolaget Göteborg Energi för en månad sedan att deras analyser visade att stamnätet i Göteborgsregionen måste byggas ut kraftigt just på grund av detta. Göteborg Energi är ägare av det lokala elnätet och konstaterar nu att kapaciteten i det omkringliggande stamnätet är på väg att slå i taket.
I Dagens industri den 14 mars konstaterar bolagets vd att den nödvändiga omställningen av transportsektorn och industrin blir omöjlig att genomföra om inte åtgärder vidtas omedelbart. Samtidigt konstaterar han att man i Göteborg inte delar den bedömning som Svenska kraftnät gör. Svenska kraftnät menar att kapacitetsläget är gult eller grönt.
Göteborg Energi menar att läget faktiskt är rött och att ytterligare investeringar behövs förutom dem som redan planeras och som statsrådet nämner. Elektrifieringen av fordonsflottan, av industrin och av andra transporter går fort, fru talman, och ställer snabbt högre krav på elnätet. Därför var också min fråga till energiministern vilka åtgärder han ämnar vidta.
Göteborg Energi menar exempelvis att utbyggnaden av en 400-kilovoltsledning mellan Ingelkärr och Stenkullen bör kompletteras med en motsvarande ledning mellan Ingelkärr och Hisingen. Min fråga är därför om statsrådet är beredd att verka för att ytterligare utbyggnader, förutom de redan planerade, sker i stamnätet kring Göteborg.
David Josefsson (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Det är som sagt positivt att regeringen vidtar ett antal åtgärder för att stärka elnätskapaciteten. Den stora frågan är om dessa åtgärder kommer att räcka. Som jag nämnde tidigare gör exempelvis Svenska kraftnät och Göteborg Energi helt olika bedömningar av statusen på stamnäten kring Göteborg.
Där Svenska kraftnät anser att situation är bra eller åtminstone acceptabel konstaterar Göteborg Energi att det krävs omfattande åtgärder, förutom de planerade, för att satsningar som är på väg eller planeras inte ska skjutas i sank. Fru talman! Samhället håller just nu på att ställa om från fossilberoende till fossilfritt. Transportsektorn elektrifieras, och stora delar av den tunga processindustrin arbetar stenhårt med att minska sitt klimatavtryck, precis som statsrådet lyfter fram.
Det innebär också ett ökat elbehov. Svenskt Näringsliv bedömer att elbehovet kommer att öka med minst 60 procent fram till 2045. Men det ställer kanske ännu större krav på elnätskapaciteten. Just nu förlitar vi oss väldigt mycket på att de förnybara energikällorna byggs ut. Att de gör det är i grunden bra, men förnybar energi i form av sol och vind ställer under svenska förhållanden extremt höga krav på våra elnät.
Sverige har inte en jämn sol- eller vindtillgång, utan den varierar utifrån årstid, mellan väderslag och dessutom över dygnet. Vädrets variationer skapar samtidigt ett nästan lika ojämnt behov av energi. Tyvärr finns det inte alltid ett samband mellan behov och utbud. Ibland är sambandet till och med negativt. Det som hittills har räddat oss, fru talman, är att energimixen har stått på en stabil grund i form av kärnkraft.
När kärnkraftsreaktorer stängs ned och ersätts med förnybart krävs att en ny komponent förs in i ekvationen. Den komponenten kan vara att överföringskapaciteten byggs ut från norra Sverige till de södra delarna. Men finns inte den komponenten eller någon annan komponent på plats innebär det stora risker för näringslivet att göra de här investeringarna. Risken är att näringslivet faktiskt drar sig för att göra de investeringar som man vill göra i Göteborg och i Sverige.
På samma sätt kan satsningar på teknologi i exempelvis Göteborgs hamn bli väldigt svåra att genomföra eller omställningen av fordonsflottan inom kollektivtrafiken få bromsas. Exemplen kan göras många. Därför är det också av yttersta vikt att stamnätskapaciteten byggs ut kring Göteborg. Det är därför jag ställer frågan till statsrådet om han är beredd att göra ytterligare satsningar. Bland andra Göteborg Energi menar att det inte görs tillräckligt.
Den stora risken, som jag ser det, är att vi inom några år tvingas konstatera att den omställning till ett mer klimatsmart samhälle som jag tror att både statsrådet och jag och de flesta andra vill se inte går att genomföra eftersom vi inte har elnätskapaciteten till det.
David Josefsson (M):
Jag uppskattar som sagt ministerns svar. Problemet är att det är en sak att säga någonting och en annan sak vad man genomför. Det är det min frågeställning handlar om. Göteborg Energi menar till exempel att det behövs mer åtgärder och fler investeringar än det som är planerat. Vi har gått från ett läge, precis som statsrådet nämner, där tillgången på stabil energiförsörjning var en av svensk industris konkurrensfördelar. Nu riskerar detta i stället att bli en akilleshäl för svensk industri.
Mycket av detta beror på att man har stängt ned kärnkraftsreaktorer. Vill man inte ge kärnkraften förutsättningarna att finnas kvar i Sverige så må så vara, men då måste man berätta och förklara hur man ska lösa problemen i stället. För drygt ett år sedan debatterade statsrådet och jag vilka åtgärder han ämnade vidta för att säkra elnätskapaciteten i Västsverige när Ringhals l och 2 stängdes ned. Då var svaret från statsrådet att frågan var felställd eftersom det svenska elnätet i stort sett var felfritt.
Nu varnar den lokala nätägaren för att stamnätet måste byggas ut för att inte riskera framtida näringslivssatsningar. Det är positivt att svaret i dag är mer orienterat mot att åtgärder måste ske och sker. Men de riskerar som sagt att inte bli tillräckliga. Det riskerar den svenska konkurrenskraften, fru talman. Det riskerar också klimatomställningen, för utan ett stabilt elnät kommer det bli svårt att exempelvis genomföra elektrifieringen av fordonsflottan.
Jag blir lite beklämd när statsrådet försöker skylla på att det är kommunerna som inte vill bygga elledningar. Jag skulle vilja säga att det som behövs är en regering som inte bara säger att man vill göra de här satsningarna utan som också förklarar hur de ska gå till. Jag vill tacka för en bra debatt och för att statsrådet och jag åtminstone delar synen på problemställningen.
David Josefsson (M):
Tack, utrikesministern, för svaret! I tisdags var det pressfrihetsdagen. Den syftar till att öka medvetenheten om pressfrihetens betydelse. Men den ska också påminna beslutsfattare om skyldigheten att upprätthålla och försvara yttrandefriheten så som den uttrycks i artikel 19 i FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna.
Den 28 mars skrev frilansjournalisten Jojje Olsson en artikel i Expressen om att det svenska klädföretaget H & M utsatts för omfattande bojkotter i Kina. Detta efter att H & M aktivt tagit ställning mot att köpa och sälja vidare bomullsprodukter producerade av slavarbetare i Xinjiang. En dryg vecka senare fick journalisten ett mejl från den kinesiska ambassaden i Stockholm, något som återgavs i Expressen dagen efter.
Det var inte första gången Jojje Olsson fick mejl från den kinesiska ambassaden, men det här brevet var anmärkningsvärt av två skäl. Ambassaden konstaterade i mejlet att Taiwan inte är en del av Kina - ett resonemang som den kinesiska ambassadören delvis upprepade i SVT några veckor senare. Kina hävdar vanligtvis att Taiwan är en del av Fastlandskina.
Mejlet innehöll också ett antal hotfulla formuleringar och avslutades med följande ord: "Vi uppmanar dig att omedelbart upphöra med dina felaktiga handlingar, i annat fall kommer du till slut att möta konsekvenserna av dina handlingar." Mejlet var inte undertecknat av någon enskild person utan endast av kinesiska ambassaden i Sverige, och det var skickat från en mejladress som tillhör den politiska sektionen på Kinas ambassad i Stockholm.
Journalistförbundet har fördömt hoten, och Reportrar utan gränsers ordförande i Sverige konstaterade att formuleringarna i mejlet borde vara grund för en polisanmälan. Han uppmanade också regeringen att "lägga i en ny växel i det diplomatiska hanterandet av Kina". Fru talman! Utrikesministern säger nu i sitt svar till mig att den som anser sig vara utsatt för en brottslig handling bör polisanmäla detta. Men det är här Wienkonventionen om diplomatiska förbindelser kommer in.
Precis som utrikesministern påpekar är nämligen all diplomatisk personal i Sverige bunden av Wienkonventionen och ska därmed följa värdlandets lagar och författningar. Men Sverige är också bundet att följa konventionen i det att vi inte får eller kan lagföra eventuella brott av diplomatisk personal. Därmed utreder polisen inte heller sådana misstankar. Det blir en fråga för regeringen att hantera. Fru talman!
Syftet med sådana här mejl är givetvis inte primärt att tysta mottagaren. Syftet är att skicka en signal till andra journalister om hur Kinas regim ser på kritisk rapportering och att få dessa att idka självcensur. Därför är detta inte bara ett hot mot en enskild journalist. Det är ett hot mot möjligheten att i Sverige fritt och oberoende rapportera om Kina.
Och när detta sker genom diplomatisk personal stationerad här i Sverige är det inte en fråga för polis och rättsväsen - det är en fråga för utrikesministern. Så min fråga är återigen: Vilka åtgärder ämnar ministern vidta för att garantera att svenska journalister kan arbeta obehindrat, utan att ta emot hot från utländsk ambassadpersonal baserad i Stockholm och Sverige?
David Josefsson (M):
Jag håller med utrikesministern: Den svenska yttrandefriheten är något vi ska värna och skydda. Givetvis handlar yttrandefriheten också om diplomaters rätt att yttra sig. Men detta är inte åsiktsyttringar utan något helt annat. Den kinesiska regimen blir alltmer aggressiv mot utländska journalister som rapporterar kritiskt. Allt fler journalister har på senare tid på grund av sitt arbete tvingats lämna Kina.
Mest uppmärksammad är kanske John Sudworth från BBC, som lämnade Kina för Taiwan för cirka en månad sedan. Bedömare säger att cirka 20 utländska journalister har tvingats bort från Kina bara det senaste året. Vad som händer i Kina är givetvis svårt för oss här i Sverige att påverka. Men vi kan påverka hur Kina beter sig här, i Sverige. Syftet med den kinesiska aggressionen är inte primärt att tysta de enskilda journalister som blir utsatta.
Det är att få andra journalister att inse att det kommer att ha ett pris att agera på ett sätt som inte ligger i Kinas intresse. Fru talman! Det kinesiska påverkansarbetet inkluderar inte bara journalister. Den svenska Säkerhetspolisen beskriver i sin årsbok för 2021 hur man har sett det kinesiska underrättelsehotet breddas och fördjupas. Det omfattar nu också påtryckningar och hot mot bland andra politiska beslutsfattare och offentliga personer.
För ungefär en månad sedan rapporterades i medierna att två danska politiker blivit uppringda av den danska säkerhetspolisen PET. PET hade fått hemlig underrättelseinformation som indikerade att Kina, med stöd av den nya säkerhetslagen i Hongkong, skulle försöka begära politikerna utlämnade. Detta på grund av deras inblandning när en demokratiaktivist från Hongkong hoppat av.
Nu ville säkerhetspolisen informera politikerna om att de borde undvika resor till länder med utlämningsavtal med Kina eller Hongkong. Fru talman! Vi står inför ett val. Antingen agerar vi mot hot och påtryckningar från regimer som den kinesiska. Med kraft och resoluthet visar vi att vi inte accepterar att man under diplomatisk täckmantel hotar journalister och i förlängningen det fria ordet.
Eller också står vi passiva inför auktoritära regimers påverkan och utpressning. Det skulle innebära att journalister får börja idka självcensur. Vi som politiker får undvika att göra utspel som kan vara misshagliga för den kinesiska regimen. Personer som vågar stå upp mot Kina i handling får acceptera att de inte längre kan resa fritt. Detta är det val vi har att göra.
Utrikesministern konstaterar i sitt svar till mig att det självfallet är oacceptabelt att en ambassad gör hotfulla uttalanden mot en journalist. Det är, fru talman, en viktig markering att utrikesministern gör detta uttalande här i riksdagens talarstol. Men jag, och många med mig, tror att det behövs mer. Eftersom den kinesiska ambassadens hot mot journalister som Jojje Olsson kunnat ske kan vi konstatera att åtgärderna hittills inte varit tillräckliga.
Ambassaden har inte backat undan, tvärtom. Man har flyttat fram sina positioner, och man har höjt tonläget. Frågan är alltså: Ska utländska ambassader i Sverige kunna fortsätta att trakassera svenska journalister? Det är valet vi har att göra.
David Josefsson (M):
Jag vet inte om utrikesministern riktigt lyssnade på vad jag sa. Jag berömde ju utrikesministern för hennes tydliga ställningstagande. Jag tycker inte att något som görs är fel, men som jag sa tror jag inte att det räcker. Det är detta som den här debatten handlar om. "Modiga och oberoende journalister är en nödvändighet för att vår demokrati ska fungera." Så skrev EU-ministern Hans Dahlgren på sociala medier i början av veckan med anledning av Pressfrihetens dag.
Han avslutade inlägget med orden: "Detta är oacceptabelt. Journalister behöver få ett bättre skydd, och de måste kunna utöva sitt yrka fritt - annars stannar demokratin!" Det vi har debatterat i dag är om diplomatisk personal baserad i Sverige ska kunna hota svenska journalister och vilka åtgärder regeringen i sådana fall ska vidta. Jag tycker att vi ska ta EU-ministern på orden och konstatera att journalister behöver få ett bättre skydd mot hot i Sverige.
Om auktoritära regimer hotar svenska journalister genom diplomatisk personal som är baserad i Sverige är det inte bara ett problem i den auktoritära staten. Då är det ett problem här i Sverige. Fru talman! Reportrar utan gränser summerar det bra när de konstaterar att regeringen måste lägga in en ny växel i det diplomatiska hanterandet av Kina. Med detta vill jag tacka utrikesministern för dagens debatt.
David Josefsson (M):
Trots pandemin har bostadspriserna fortsatt uppåt i Sverige. Den stora bostadsbristen visade sig vara en ännu starkare kraft än corona. Enligt Svensk Mäklarstatistik har priserna den senaste månaden stigit med i genomsnitt 2 procent på bostadsrätter och villor. I Göteborg, som jag kommer ifrån, har priserna ökat med 5 procent på bara tre månader.
Ju mer priserna stiger, desto tuffare blir det också för unga människor, personer som trots fast inkomst får det svårare att köpa sitt eget boende, detta på grund av de kreditrestriktioner som nu finns och som ställer krav både på egen insats och på hög amorteringstakt. Endast den som redan har det förspänt kan få lån och köpa en bostad.
Min fråga är därför om bostadsminister Per Bolund nu är beredd att vidta åtgärder för att underlätta för unga människor att köpa sitt eget boende.
David Josefsson (M):
I Säkerhetspolisens årsbok för 2019 går det att läsa om hur det kinesiska påverkansarbetet mot Sverige breddas och fördjupas. Ett exempel kan, enligt Säpo, vara att man hotar med ekonomiska åtgärder om Sverige genomför aktiviteter som Kina ogillar. Samtidigt är Kina en viktig handelspartner för Sverige - handelsutbytet kan också antas växa. Ett ökat ekonomiskt utbyte riskerar därför att ytterligare exponera oss för kinesisk påverkan.
Man kan då använda handelspolitik för att få Sverige att minska eller mildra sin kritik mot Kina, exempelvis vad gäller mänskliga rättigheter eller situationen i Hongkong. Min fråga till utrikeshandelsminister Anna Hallberg är: Vilka åtgärder avser utrikeshandelsministern att vidta för att garantera att Sverige inte viker ned sig i kritiken mot Kina av rädsla för handelspolitiska motåtgärder?
David Josefsson (M):
I tisdags berättade Storbritanniens utrikesminister Dominic Raab att landet kommer att införa åtgärder för att stoppa handeln med varor tillverkade under slavliknande förhållanden av uiguriska fångar i Kina. Det handlar bland annat om ekonomiska sanktioner mot brittiska bolag som importerar eller tjänar pengar på sådana varor. Bevisen för Kinas förtryck av den uiguriska minoriteten blir allt fler och allt tydligare.
Fångar som godtyckligt fängslats har använts systematiskt som billig arbetskraft av regimen. Det är sedan tidigare känt att också svenska bolag använt tillverkare som i sin tur har utnyttjat uiguriska fångar som arbetskraft. Min fråga till utrikeshandelsminister Anna Hallberg är om hon är beredd att agera för att EU inför åtgärder liknande dem som Storbritannien nu inför.
David Josefsson (M):
Svenska företagares misstro mot polisens möjligheter att skydda dem från brott ökar, så till den grad att det påverkar hur Sverige rankas i ekonomisk frihet. Varje år publiceras Economic Freedom of the World Index, som mäter graden av marknadsekonomi i 160 länder. År 2015 låg Sverige på 19:e plats, men i den senaste upplagan ligger Sverige på plats 46.
Indexen väger samman olika undersökningar, och den främsta anledningen till att Sverige sjunker är en delfråga i World Economic Forums Global Competitiveness Report. Man har frågat företagare i olika länder om de litar på polisens förmåga, och här har Sverige tappat kontinuerligt sedan 2010. Det är också en bild som bekräftas när man träffar företagare, bland annat i Göteborg som jag kommer från.
Jag vill därför fråga näringsministern hur han ser på att misstron hos företagare mot polisens kapacitet nu är så stor att den påverkar hur Sverige rankas internationellt.
David Josefsson (M):
En matbutik där entrén rammas av en bil. En livsmedelsfabrik som får lägga om schemat för att de anställda inte vågar ta sig till jobbet tidiga morgnar. Ett börsbolag som har svårt att rekrytera utländsk personal till Sverige på grund av otryggheten. Det är tre berättelser jag har hört från företag i Göteborg. I veckan presenterade Företagarna sin rapport Brott mot företagare 2021 . Siffrorna är skrämmande. Fler företagare är utsatta för brott, men färre orkar anmäla.
Kostnaderna för säkerheten ökar för den stora merparten av företag. För en del innebär otryggheten att man funderar på att lägga ned verksamheter. Jag vill fråga statsministern om han är nöjd med att otryggheten nu ökar till den grad att det går ut över företags benägenhet att utvecklas och investera i Sverige.