Anna-Lena Sörenson (S):
Som många redan har sagt här i dag är det så att träning ger färdighet. Träning ger färdighet är också titeln på den utredning som ligger till grund för den proposition vi debatterar här i dag. Detta äger naturligtvis sin riktighet.
Enligt Måns Roséns utredning visar den vetenskapliga litteraturen och utredningens egna beräkningar att ca 500 dödsfall skulle kunna undvikas och antalet komplikationer och vårdtider minska om vårdpersonalen gjorde fler ingrepp av samma slag och alltså fick träna mer.
För det krävs att ett större antal patienter behandlas på samma ställe, det vill säga att den vård som ges mer sällan och som kräver hög kompetens av flera professioner koncentreras till färre sjukhus i landet. Det är inte lätt att vara siste talare. I går när jag skrev det här anförandet stod jag tvåa på listan, så jag kommer att upprepa vad många har sagt.
Sverige har som flera har påpekat en hälso- och sjukvård av hög kvalitet, och de medicinska resultaten är i världsklass. Men som allom bekant lever vi i ett glest befolkat land med bara ca 10 miljoner invånare. Därtill kommer att resurserna är begränsade. Vi måste använda dem på så sätt att de gör så stor nytta som möjligt för dem som bäst behöver dem. Herr talman!
Dagens beslut är ett av två mycket viktiga beslut för hur utvecklingen av den svenska hälso- och sjukvården ska ske med målet om en hög kvalitet och vård tillgänglig för alla med fokus på patienterna. Längre fram i vår ska vi ta beslut om ett första steg för att sjukvården i Sverige i första hand ska ges nära befolkningen.
Personer som behöver sammansatta insatser och som ofta behöver hjälp och stöd från vården ska lita på att den finns nära och att den ges med hög kontinuitet. Samtidigt råder stor enighet, vilket vi har hört här i dag, om att den högspecialiserade vården, som vi behöver mer sällan, de flesta aldrig, behöver koncentreras till färre orter. På så sätt används resurserna effektivare.
Kvaliteten på vården och forskningen hålls på en hög nivå, patientsäkerheten kan garanteras och personalen får möjligheter att göra samma sak ofta, så att man blir så bra på det man gör som möjligt.
Dagens förslag till förändring handlar om att det nuvarande systemet med rikssjukvård och den nationella vårdstruktureringen av cancervården ska ersättas med en ny beslutsprocess för den nationella högspecialiserade vården. Vi socialdemokrater ställer oss bakom regeringens bedömningar att dagens system för att koncentrera den nationella högspecialiserade vården är ineffektivt och att det tar för lång tid.
Detsamma gäller bedömningarna från regeringen när det gäller möjligheten att överblicka helheten och göra konsekvensbedömningar utifrån ett patientperspektiv samt beträffande det faktum att nivåstruktureringen saknar ett gemensamt beslutsorgan.
Vi ställer oss också bakom regeringens förslag att inte gå händelserna i förväg och samtidigt reglera den regionala högspecialiserade vården, för då finns det risk att samordningsvinster går förlorade och att processen mot en koncentrerad högspecialiserad vård drar ut för mycket på tiden.
Den beslutsprocess som föreslås av regeringen och som vi ska besluta om här i dag ska ledas av Socialstyrelsen. Man ska fatta beslut om vilka åtgärder som ska utgöra nationell högspecialiserad vård - man ska alltså definiera det - och på hur många enheter den ska utföras. Besluten ska enligt regeringens förslag beredas av sakkunniggrupper som består av företrädare för både patienter och profession.
Detta tycker vi är ett bra förslag, liksom att besluten om vem eller vilka som får tillstånd att bedriva högspecialiserad vård ska fattas av företrädare för sjukvårdsregionerna och utses av regeringen. Herr talman! Som många har sagt här i dag utgör hälso och sjukvården ofta ett mycket komplext och känsligt system.
I många fall kan det vara svårt att bedriva akutsjukvård om man inte samtidigt har tillgång till vårdpersonal som ska utföra högspecialiserad vård. Rycker man i ena änden av en tråd kan det mycket väl uppstå oanade konsekvenser i den andra änden. Därför ställer vi socialdemokrater oss bakom det förslag till tillkännagivande som menar att myndigheten bör få i uppdrag att säkerställa patientsäkerheten i regionerna.
Likaså ställer vi oss bakom förslaget till tillkännagivande till regeringen att en kontinuerlig och tidig uppföljning av beslutsprocessen bör ske. Det är synnerligen angeläget, tycker vi, att en större koncentration av den nationella högspecialiserade vården kommer till stånd, och det är viktigt att processen inte försenas eller går i stå. Herr talman! Den svenska hälso och sjukvården står inför en rad utmaningar som kräver förändringar.
Därför är det tillfredsställande att den rödgröna regeringen i årets budget gör unika mångmiljardsatsningar i sjukvården för att möjliggöra förändringsarbete. Som socialdemokrat gläder jag mig också åt de vallöften som Stefan Löfven utställde förra veckan om 14 000 fler tjänster i vården, stora satsningar på ambulanssjukvård och transporter och fler satsningar på olika sjukdomsgrupper. Jag tycker att det är ett bra sätt att utveckla den svenska modellen.
Under debatten i dag har vi fått klart för oss att vi kommer att få ett majoritetsbeslut för en reservation som handlar om att tillsätta en parlamentarisk utredning för att utreda ansvarsförhållanden. Anders W Jonsson tog upp det i sitt anförande.
I en parlamentarisk utredning förmodas också socialdemokrater sitta. Därför tycker jag att det är intressant att lyssna på Anders W Jonsson. Vi har inget emot att utreda ansvarsförhållanden när det gäller hälso och sjukvården, men det skulle vara intressant att veta om övriga borgerliga partier har samma uppfattning som Anders W Jonsson, det vill säga att det är just de här tre områdena som ska utredas.
Eller tänker man sig att gå längre i styrningen och koncentrationen av vården? Det skulle vara intressant att höra. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall till utskottets förslag till riksdagsbeslut och avslag på övriga motioner.