Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Statsrådet Lövin påstår att vi tycker att det inte behöver göras någonting i Sverige, att allt ska göras i andra länder och att vi skulle köpa oss fria, som det uttrycktes här. Det är helt fel. Jag vet ingen, i alla fall inte från Moderaterna, som har påstått att vi inte ska göra någonting alls här i Sverige. Vi är tydliga med att den svenska utmaningen finns. Och den finns framför allt i transportsektorn.
Vi ser att vi framför allt behöver få fram en ny fordonsbeskattning som styr klimatprestanda på ett bättre sätt. Trots mycket prat har regeringen ännu inte levererat något sådant förslag. I avvaktan på det har regeringen förvisso förlängt den supermiljöbilspremie som alliansregeringen införde. Det tycker vi är bra. Vi matchar också det fullt ut i vårt budgetförslag. Det är en viktig del av omställningen, i väntan på det bättre förslaget som förhoppningsvis kommer någon gång. Vi säger som sagt nej till regeringens ineffektiva klimatkliv.
Men vi lägger i stället separata pengar till laddinfrastrukturen för elbilar, eftersom vi tror att det är en viktig del av omställningen. När det gäller fordonsbränsle, som kanske är det allra viktigaste, vill vi se ett system med reduktionsplikt där utsläppen minskar successivt. Det är ett marknadsbaserat system som premierar bränslen med bra klimatprestanda. Det ger dessutom långsiktiga spelregler för de aktörer i branschen som ligger i startgroparna för att kunna producera biodrivmedel storskaligt.
Det belastar inte heller statsbudgeten i någon större omfattning. Det är återigen inte hur mycket pengar man spenderar som är det viktiga. Det är resultatet som är det viktiga. Tyvärr lyser regeringsförslagen helt med sin frånvaro även här. Poängen i vår politik när det gäller det här är att vi inte är ute efter att straffa transporter. Det är inte transporterna i sig som är problemet. Det är utsläppen. Kilometerskatt och flygskatt slår direkt mot transporterna och har begränsad effekt på utsläppen.
Det gäller särskilt flygskatten. De riskerar att i stället slå mot jobb och tillväxt på landsbygden. Vi har beräkningar för hur det här ska gå till. När det gäller utsläppen i transportsektorn tycker vi att man ska följa den bana som Miljömålsberedningen har tagit fram. Det underlaget står vi bakom. Det gör faktiskt Miljöpartiet och Socialdemokraterna, regeringspartierna, också.
Det handlar om en reduktionsplikt som följer den utsläppsbanan och som leder till just de utsläppsminskningar som vi i Sverige har åtagit oss och sagt att vi vill göra. Moderaterna har alltså visst förslag. Men skillnaden är att vi inte väljer att lösa problemen genom chockskattehöjningar som slår hårt mot jobb och tillväxt på landsbygden och som riskerar att bita oss i svansen i nästa steg.
Vi förordar ett marknadsbaserat system när det gäller till exempel reduktionsplikten och en förändring av fordonsbeskattningen, som jag också nämnde. Problemet med Klimatklivet är som sagt kostnadseffektiviteten. Men det finns ett annat problem också.
När man har utvärderat motsvarande åtgärder tidigare - jag tänker framför allt på Klimp - visar utvärderingarna att det inte bara är dålig kostnadseffektivitet. Pengar går också i stor utsträckning till åtgärder som skulle ha vidtagits i alla fall. Det kallas för bristande additionalitet, det vill säga att pengarna som regeringen satsar går till åtgärder som ändå skulle ha vidtagits. Det innebär i praktiken att det är pengar i sjön.
Det är alltså pengar som hade kunnat användas för att åstadkomma klimatnytta och som nu egentligen inte innebär någon ökning alls. Våra siffror kommer från Naturvårdsverket. Hela Klimatklivet kostar 1,9 miljarder kronor. Det beräknas ge 600 000 ton i utsläppsminskningar. Det blir en kostnad på nästan 3 200 kronor per ton. Det är vad staten lägger i detta. Om Isabella Lövin har en annan beräkning och andra siffror får hon gärna redogöra för dem.