KBLab/rixvox huggingface dataset:
Stefan Attefall (KD):
Först och främst, ska kommunerna kunna upprätta en skriftlig rutin för kontroll och införa löpande bevakning på alla leverantörer som föreslås i den här LO-rapporten? Ja, det är väl rimligt att det bör finnas en sådan rutin, och det finns utrymme i lagstiftningen för detta. Det bör finnas rutiner för kontroll av samtliga leverantörer i kommunerna. Det tycker jag är helt rimligt, och det är en sak som jag tycker att kommunerna bör ha som ambition.
Jag tycker att de siffror som indikeras i LO-rapporten indikerar att det fungerar i alltför dålig utsträckning. När det gäller att huvudentreprenören ska åläggas ansvar för att underentreprenörer följer överenskomna villkor och betalar skatt och sociala avgifter krävs ingen lagändring för detta, utan det är en sak man kan göra i kommunerna. Mot detta ska då kanske ställas hur mycket man krånglar till det hela och hur mycket administration det skapar.
Men principen, att man försöker ställa lite tydligare krav på den som är huvudentreprenör att också ta ett ansvar för underentreprenörer, tycker jag personligen är rimlig. Där ger lagen fullt ut utrymme för att agera på det sättet. Sedan måste man hitta system som är praktiskt genomförbara och som också gör att man inte överbyråkratiserar det hela.
Är det å andra sidan så att det finns indikationer inom någon sektor, något område eller i en kommun på alltför mycket av risk för svarta affärer, svartjobb och sådana saker, ja, då måste man självklart tillgripa åtgärder för att motverka detta. Jag skulle vilja påstå att lagstiftningen i allt väsentligt är sådan att man kan göra mycket mer än vad som oftast görs.
Sedan gäller det att hitta praktiska metoder för detta, och då krävs det också att man prioriterar frågorna ute i kommunerna, att man jobbar med dem, har kompetensen och vet hur man ska utforma regelverk men samtidigt också gör på ett sådant sätt att det inte krånglar till det för småföretagare och för att få in anbud. Vi jobbar som sagt med de här frågorna i det översynsarbete som genomförs på EU-nivå.
Vi arbetar också utifrån de svenska utredningar som tittar på upphandlingsfrågorna för att från statens sida bättre stödja de upphandlande aktörerna och förenkla regelverken men också skapa större utrymme att med fortsatt bibehållande av den likabehandlingsprincip som finns i EU:s lagstiftning även försöka skapa så mycket flexibilitet i lagstiftningen som möjligt. Allt tyder på att vi är på god väg att komma en bra bit i den riktningen.
Stefan Attefall (KD):
Jag är tveksam till om man ska ha generella bestämmelser om detta i lagstiftningen. Det kan leda ganska långt. I komplicerade affärer är det många underleverantörer. Att ålägga en person eller ett företag att vara huvudansvarig för vad många olika aktörer gör är ganska långtgående. Men lagen öppnar som sagt möjligheter att tillgripa den här typen av åtgärder, vilket jag tycker att man ska göra när man ser att det finns problem på olika sätt.
Jag är dock inte beredd i dagens läge att medverka till att lagstiftningen ska ändras på det området. Däremot uppmanar jag gärna de aktörer ute i kommuner och landsting och även i staten som ser problem att använda det här instrumentet i olika avtal med huvudleverantörerna. Jag är helt överens med Börje Vestlund om att vi också måste förbättra stödet från statens sida.
Den utredning som kom alldeles nyss och som heter Upphandlingsstödsutredningen pekade på behovet av att samla det som redan i dag finns på olika myndigheter under en gemensam hatt och också förstärka det på olika sätt. Det är ett utredningsförslag som nu ligger på vårt bord och som ska bearbetas tillsammans med den utredning som heter Upphandlingsutredningen som Anders Wijkman leder och som tittar på flera olika frågor. Vi har även det arbete som just nu pågår i EU.
Jag hoppas att vi inom de närmaste åren ska kunna få både ett bättre stöd från statens sida men också en enklare och mer flexibel lagstiftning som gör det enklare att följa lagen om offentlig upphandling och därmed också skapa en bättre hushållning med skattebetalarnas pengar och större möjligheter att bland annat beivra fusk och missbruk i olika avseenden.
Stefan Attefall (KD):
Jag försöker bara få Amineh Kakabaveh och hennes kolleger i Vänsterpartiet och Socialdemokraterna att besinna detta: Om man har fört en politik som var misslyckad borde man dra någon slutsats av det för framtiden. Men det är inte så med Vänsterpartiet. Ni faller tillbaka i den retorik och de lösningar som har misslyckats i Sverige.
Jag har bara en liten vädjan om att ni ska titta på verkligheten och analysera statistiken, för då kommer ni att upptäcka att de metoder som ni står för inte fungerar i praktiken. Sedan kan vi i stället diskutera de mer framåtsyftande förslagen. Jag pekar på det breda arbete som regeringen jobbar med på många områden för att vi ska få sunda och långsiktiga spelregler. Jag tror att det är viktigt att bygga det här långsiktigt.
Sedan kommer Amineh Kakabaveh in på en fråga som är svårare att hantera. Det är att vi har många bostäder som måste rustas upp och att det leder till prishöjningar på bostäderna. Vi vet att det beror på många olika faktorer. Fastighetsbeståndet är i olika skick. Jag vet att det görs stora upprustningar av områden där det blir en 20-procentig hyreshöjning, och det finns områden där man pratar om betydligt större hyreshöjningar.
Vi ska komma ihåg att bara för att man har fått ja från hyresnämnden till att rusta upp en bostad innebär det inte att hyresnämnden har sagt ja till hyreshöjningen. Den ska förhandlas, på samma sätt som alla andra hyror, med Hyresgästföreningen och liknande. Det är inte så att man ska ta det som bostadsbolaget eventuellt har sagt ad notam. Vi har för första gången sedan 1997 höjt bostadsbidragen för inte minst barnfamiljer. Vi har också förstärkt bostadsbidraget för våra äldre för att möta denna utveckling.
Vi måste självklart också fundera på hur vi kan renovera på ett billigare sätt. Jag vill gärna se till att vi gör regelverken så enkla som möjligt så att de flesta upprustningarna blir mindre kostsamma. Men vi vet också att man i en annan debatt pratar om andra typer av krav på boendet som driver upp kostnaderna, och då glömmer man kostnadsbilden. Det finns många bottnar i denna diskussion.
Stefan Attefall (KD):
Eva-Lena Jansson har mot bakgrund av svar jag lämnade i Aftonbladet den 4 juli frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder angående regeringens nuvarande utnämningspolitik. Låt mig inleda med den genomgripande reformering som påbörjades i och med regeringsskiftet 2006. Fram till dess gällde en ordning där befintliga vakanser bland myndighetschefer över huvud taget inte annonserades ut.
Möjligheterna för riksdagen att utöva sin kontrollmakt var av det skälet mycket kringskurna då det aldrig prövades om det kunde finnas ytterligare kandidater till de viktiga uppdragen som myndighetschef. Numera gäller en ordning som bygger på att samtliga rekryteringar inleds genom att en kravprofil tas fram. Kravprofilen är en gedigen produkt som anger vilka krav och meriter som ska gälla i den aktuella rekryteringen. Därefter vidtar själva rekryteringen som normalt innebär att regeringen annonserar efter kandidater.
Departementen tar därefter själva, eller i samarbete med ett externt rekryteringsstöd, ansvar för den operativa fasen av rekryteringen avseende gallring, utvärdering, intervjuer och, i förekommande fall, urvalstester. Utfallet av den reformerade utnämningspolitiken är entydigt. Urvalet har breddats avsevärt, och betydligt fler personer med erfarenhet från andra arbetsmarknadssektorer har rekryterats jämfört med tidigare.
Till detta ska läggas att andelen kvinnor bland myndighetscheferna sedan 2006 ökat med mer än 25 procent. För närvarande är ca 46 procent av myndighetscheferna kvinnor. Sedan 2006 har regeringen rekryterat 199 myndighetschefer. Trots att reformeringen inte kunde göras över en natt är jag nöjd över att kunna konstatera att inte mindre än två tredjedelar av dessa rekryteringar har föregåtts av en intresseannonsering.
Det är en siffra som kan tyckas vara blygsam men som måste sättas in i perspektivet att regeringens självpåtagna mål om annonsering togs i september 2007. Hittills i år har regeringen rekryterat 19 chefer. Av dessa är fyra landshövdingar och en säkerhetspolischef. De sistnämnda rekryteringarna omfattas inte av kravet på annonsering - något som redovisades utförligt i regeringens skrivelse 2009/10:43 Utnämningspolitiken .
Under såväl 2010 som 2011 har andelen befattningar som annonserats ut uppgått till ca 85 procent. Slutligen: Jag är övergripande ansvarig för hela regeringens utnämningspolitik, samtidigt som jag är direkt ansvarig för länsstyrelserna.
Här kan jag konstatera att regeringen under det senaste året anställt två socialdemokrater, en moderat, en folkpartist, en centerpartist och en person utan partipolitisk bakgrund till uppdraget att vara landshövding. Jag avser att fortsätta utveckla och försvara de reformer som gjorts för att åstadkomma en rekryteringsprocess som vilar på principerna om öppenhet, spårbarhet och förutsägbarhet. Jag kan tryggt försäkra Eva-Lena Jansson om att den tid då partibok avgjorde vilka som skulle få viktiga uppdrag som myndighetschef är förbi.
Däremot välkomnar jag personer som rör sig mellan olika sektorer och uppdrag och därmed utvecklar sig själva på ett sätt som kan leda till att de bedöms som lämpliga för att leda en statlig myndighet.
Stefan Attefall (KD):
Jag är ansvarig för de generella riktlinjerna för utnämningspolitiken. Varje enskilt statsråd måste ta ansvar för sina utnämningar. Vi kan titta på exemplet med Christina Lugnet. Så mycket dokumentation som den som Eva-Lena Jansson talar om fanns ju inte tidigare i utnämningsärendena. Det här är ett utmärkt fall för konstitutionsutskottet att granska.
Poängen med dagens utnämningspolitik är att det går att granska och följa upp utnämningarna. Det är inte enbart personer som formellt skickar in en ansökan som är möjliga att anställa. Vi kopplar ofta in rekryteringsföretag som gör sina egna skanningar av lämpliga kandidater. De får fram namn som de tittar närmare på och kommer så småningom med förslag. Det är mycket möjligt att det är därför som detta namn kom med.
Jag kan inte det enskilda fallet; det var före min tid som statsråd. Fallet med Christina Lugnet visar också att regeringen vidtar åtgärder när man bedömer att det inte längre fungerar och när det inte finns förtroende för myndighetschefen. Det är i dag rekordfå generaldirektörer i Regeringskansliet jämfört med tidigare. Det kan också vara en indikation på att utnämningsprocessen fungerar hyfsat bra.
Den dokumentation och den konsekvens som finns i sättet att arbeta skiljer sig avsevärt från tiden före 2006. Man kan alltid diskutera enskilda personer. En person kanske hade ett uppdrag för ett parti för länge sedan. Det ser jag inte som vare sig en merit eller som något som diskvalificerar. Det intressanta är om personen är lämplig för uppdraget.
Varje statsråd är ansvarigt för rekryteringsprocesserna för sina myndigheter. Under 2011 och 2012 - fram till sommaren - har vi utsett 49 chefer i staten. Bara elva av dem har, såvitt jag kan se, någon som helst partipolitisk bakgrund. Det är en liten övervikt för människor med någon typ av alliansbakgrund, men det finns också många socialdemokrater i gruppen.
Det är alltså bara en femtedel som har en partipolitisk bakgrund. Säkert finns det bland alla på den här långa listan någon som har suttit i en nämnd för något parti någonstans som jag inte har en aning om. Men jag kan se vilka som har en tydlig partipolitisk bakgrund - vilka som exempelvis har varit statssekreterare eller har haft tydliga partipolitiska uppdrag. Det är en liten andel som har partipolitisk bakgrund, och jag vill påstå att det inom många uppdrag är en merit.
Särskilt när det gäller landshövdingeämbetet vill jag påstå att om man har partipolitisk bakgrund, exempelvis från riksdagen eller Regeringskansliet, är det en merit när man tillträder tjänsten som landshövding. Tjänsten värderas också utifrån det. Jag vill inte påstå att allt är perfekt. Jag vill påstå att vi har en helt annan och mycket bättre och lättare process att spåra, diskutera, utvärdera. Vi har även fått en större blandning bland statliga chefer.
Den processen kommer jag att jobba vidare med, och jag tar gärna emot konkreta idéer om hur man kan utveckla den processen. Däremot kommer jag aldrig att medverka till att vi återgår till den ordning som var före valet 2006.
Stefan Attefall (KD):
Det är viktigt att komma ihåg att vi av vissa mycket bestämda skäl på senare år skaffat oss en lagstiftning som innebär att man nu kan söka en statlig chefstjänst, som generaldirektör, och få sina ansökningshandlingar sekretessbelagda tills man kommer i det läget att man ska bli anställd. Då måste de offentliggöras. Innan vi hade den lagen tror jag att det fanns en hel del personer som ville ha jobb i staten men inte vågade söka eftersom det genast blev en offentlig handling.
Man hade kanske en annan tjänst som innebar att man av olika skäl inte kunde annonsera ut att man sökte sig vidare. Det kan vara en förklaring; jag vet inte hur det är i de enskilda fallen, varför namnen kom in sent i processen. Rekryteringsföretag kunde alltså fånga upp namn på personer som formellt inte ville söka förrän de visste om de var bland de hetare kandidaterna eller inte. Det har vi nu åtgärdat genom en sekretesslagstiftning. Den innebär att konstitutionsutskottet kan spåra det hela.
Jag föreslår att Eva-Lena Jansson anmäler allt som hon upplever vara oegentligt till konstitutionsutskottet. Det verkar vara en sysselsättning som aktiverar många i oppositionen. Gör gärna det så får vi det prövat. Jag anser att de generella riktlinjerna, de generella reglerna, är av en helt annan karaktär. Jag var med och granskade utnämningspolitiken före valet 2006. Vi kunde konstatera att vi hade en ganska livlig debatt om dessa frågor.
När vi sedan granskade de utnämningar som skett ett år före valet 2006 fanns det, trots den debatt som då pågick, kravprofiler på en enda tjänst och inga utannonseringar. Vi kunde även konstatera att flera av de utsedda som hade partipolitisk hemvist hos Socialdemokraterna fått bättre villkor än andra. Det var en tendens vi såg och uppmärksammade. Vi frågade: Är detta en slump eller vad beror det på? Jag vill påstå att vi nu har en mycket bättre process.
Sedan finns det inga processer som inte kan bli ännu bättre. Jag välkomnar all granskning vi kan få från oberoende aktörer som inte bara ser på enskilda fall utan tittar på helheten. Då kommer man att upptäcka att vi kommit långt när det gäller att utveckla utnämningspolitiken i Sverige.
Stefan Attefall (KD):
Jasenko Omanovic har frågat mig om jag är beredd att sänka statens hyreskostnader genom att omlokalisera myndigheter ut till landet. Myndigheterna styr över sin egen lokalförsörjning. Regeringen är endast inblandad i de fall där en myndighet av något skäl vill teckna långa hyreskontrakt. Det innebär att myndigheten inom sina ekonomiska ramar får välja var man vill hyra lokaler för sin verksamhet. Uppdraget till Ekonomistyrningsverket innebär bland annat att regeringen får en kartläggning av myndigheternas förhyrningar i Stockholms innerstad.
Regeringen har i dag inte en klar bild över vilka skäl myndigheter anger för att motivera att lägga mer resurser på lokaler än om de hyrde lokaler en bit utanför Stockholms innerstad. Ekonomistyrningsverket ska också redovisa metoder som regeringen skulle kunna använda för att vid behov begränsa myndigheternas lokalisering i innerstaden. Uppdraget tar sikte på att myndigheter självmant ska göra valet att välja mer effektiva lokaler utanför Sveriges dyraste område för lokaler.
Interpellanten tar särskilt upp frågan om att utlokalisera fler myndigheter ut till landet. Det är enligt regeringens mening viktigt att överväga om statliga myndigheters lokalisering i ökad utsträckning kan få en spridning över landet. Det handlar om att noga pröva om nya myndigheter kan lokaliseras utanför storstäderna, i första hand till länscentra eller andra större orter. En utgångspunkt vid ett sådant övervägande ska vara att myndigheterna ska ges goda förutsättningar att bedriva sin verksamhet.
När en myndighet bildas genom överföring eller sammanslagning av uppgifter från andra myndigheter måste regeringen naturligtvis ta hänsyn till befintliga verksamheter när man beslutar var myndigheten ska lokaliseras. Det handlar bland annat om att ta till vara den befintliga personalens kompetens och erfarenhet så att myndighetens kompetensförsörjning inte äventyras.
Stefan Attefall (KD):
Jag önskar tack detsamma till den julhälsningen! Jag kan hålla med om att det ibland finns en kultur i tänkandet som gör att man lätt ser storstaden som det enda alternativet. Den kulturen finns på många ställen. Jag själv som har rötterna i Västerbotten har upptäckt den i många olika sammanhang. På den punkten kan vi vara överens. Vi är också överens om många andra saker i detta avseende.
Den bild jag beskriver är inte så ensidig som man gör gällande, det vill säga att alla myndigheter hamnar i Stockholm. Mina beskrivningar av hur många statsanställda som finns som andel av befolkningen visar att spridningen faktiskt är större än vad många gör gällande i debatten. Jag vet själv utifrån mina erfarenheter från Västerbottens län att man gärna målar upp bilden att allt hamnar i Stockholm. Så enkel är inte bilden, och det är viktigt att belysa den.
Stefan Attefall (KD):
Först vill jag reda ut några saker. Vi har ett bruksvärdessystem som innebär att den standard det är på lägenheten ska avspeglas i vilken hyra det är. Om man slopar ROT, som går till villaägare, blir det dyrare upprustningskostnad enligt Eva Olofssons logik. Då lägger man de pengarna i stället på Stena Fastigheter. Då får Stena Fastigheter en större vinst. Det innebär att privatpersoner som bor i en villa får högre kostnader medan Stena får lägre kostnader. Men bruksvärdet ligger ju fast.
Vi har inga kostnadshyror i Sverige längre. Det är en uppgörelse vi har med Hyresgästföreningen och med Socialdemokraterna och andra att vi har en modell där bruksvärdet är utifrån lägenhetens standard, funktion och läge. Det innebär att du bara ger pengar till Stena Fastigheter. Var det syftet med dina reformer?
Jag försöker förklara i interpellationsdebatter och i andra sammanhang att en privatperson som har beskattade pengar får göra en nedsättning på sin skatt för att renovera, för arbetskraften, för att vi ska få bort svart arbetskraft. Ett privat företag, som Stena Fastigheter i det här exemplet, har obeskattade pengar som de rustar upp fastigheterna för.
Att jämföra de två sakerna - en skattenedsättning av inkomster som är högt beskattade med ett bolag som har noll kronor i skatt när man börjar renovera - är som att jämföra äpplen med päron. Men det kanske är en skattediskussion som får anstå till ett annat sammanhang. Jag vill också upplysa Eva Olofsson om något annat.
Sedan den här regeringen tillträdde har vi sänkt skatten för hyresfastigheter två gånger, senast nu genom budgetpropositionen. Vi har en utredning på gång som tittar just på frågorna om hur vi ytterligare ska skapa en bra skattesituation för hyresrätten. Vi jobbar just med skattefrågorna för att sänka kostnaderna och öka attraktiviteten i hyresbostäder. Det är klart att det också underlättar i samband med renoveringar.
Om man köper Eva Olofssons och Vänsterpartiets retorik och förslag - trots alla invändningar man kan ha mot snedvridningar och märkliga effekter som subventioner får och trots de finansieringar som Eva Olofsson har, med kraftigt höjda skatter på arbete och företagande, som jag tror är förödande för svensk ekonomi - vad ska jag då säga till Skövdebostäder?
- Ni har genomfört omfattande renoveringar av era fastigheter, samtliga miljonprogramsområden. Ni har klarat detta med mindre än 10-procentiga hyreshöjningar. Det är Skövdebostäder. Vätterhem i Jönköping har renoverat alla sina 60- och 70-talshus. Till dem ska jag alltså - är det så? - säga: - Ni får inte ett öre av skattebetalarnas pengar.
Men Stena, ett privatägt fastighetsföretag som är ganska rikt och välmående, ska få skattebetalarnas pengar, för de har skött sig så dåligt att de är värda skattebetalarnas pengar. Hur ska jag förklara det här för Skövdebostäders hyresgäster? Hur ska jag förklara det för Vätterhems hyresgäster? Hur ska jag få dem att förstå logiken i den politiken? Hjälp mig att åtminstone hitta en logik i Vänsterpartiets politik!
Men jag har lite svårt att klara den diskussionen i Skövde, Jönköping och på andra orter där man har skött sig och gjort ett bra jobb.
Stefan Attefall (KD):
Till fastighetsägare som har skött sig i Skövde, Jönköping, Stockholm, Norrköping och andra orter som jag har besökt ska vi alltså säga: Bra att ni gjorde ett bra jobb, men skattebetalarnas pengar går till de fastighetsägare som inte har skött om sina fastigheter. Bruksvärdessystemet gör att hyressättningen inte blir speciellt mycket annorlunda, för vi har inte kostnadshyror i Sverige längre.
Det är inte så att man tittar på kostnaderna för att sköta om ett hus och sedan sätter hyran utifrån det, utan man sätter hyran utifrån lägenhetens kvalitet, standard, service och läge. De faktorerna spelar roll.
Vänsterpartiets politik innebär med stor sannlikhet höjda skatter totalt och bidrag till Stena Fastigheters vinster, medan man däremot inte ger någonting till Vätterhems och Skövdebostäders hyresgäster. Jag tror mer på att försöka använda det laginstrument som vi redan har i dag. Jag vet att en hel del av de olika siffror som ofta nämns i debatterna inte alltid blir den praktiska verkligheten.
Jag vet också att vi ska skapa ett tryck på fastighetsägare att verkligen sköta om sina hus och göra de renoveringar som verkligen behövs och inte mer än så. Jag tror också på att använda bostadsbidrag och en jobbpolitik för att se till att hyresgästerna kan bära de hyror som blir. Jag tror att vi måste jobba på det sättet i stället för att flytta pengar rakt ned i byggherrars fickor, som ofta blir effekten i praktiken av den politik som Vänsterpartiet står för.
Stefan Attefall (KD):
Jag delar samma grundinställning som både Per Svedberg Peter Jeppsson har att vi självklart ska göra allt vi kan för att se till att vi kan få använda exempelvis markområden som staten äger för olika idrottsändamål och friluftsliv. Jag uppfattade inte heller att Fortifikationsverket i grunden har en annan uppfattning. Den översyn man nu håller på med av riktlinjer är för att man ska försöka få ett modernt och bra fungerande regelverk. Vi ska också komma ihåg att det finns ett antal faktorer.
Ibland är de inte alltid så lätta att se på ytan. Det kräver att man har gjort noggranna analyser. Det finns ett antal faktorer som gör att man ibland måste säga nej när man kanske spontant upplever att det är självklart. Det kan vara miljöfaktorer eller sådana saker som att man inte har kontroll över var det finns oexploderad ammunition, granater eller andra saker. Jag vet att det finns sådana exempel.
Jag vet också att det i andra sammanhang finns ett svar från Försvarsmakten lokalt som sedan ändras när man kommer till Försvarsmakten centralt därför att det finns en större helhetsbild att väga in. Inom ramen för de hänsyn som måste tas ska statliga myndigheter självklart ha en positiv attityd. Det visar också de idrottspolitiska riktlinjer vi har. Det är samma diskussion som ibland också kan vara inom riksdagens olika utskott. Man ser frågorna från lite olika håll. Men det måste vägas ihop.
Det är 80-85 procent av alla ansökningar som har beviljats de senaste åren. Det handlar inte om att det har blivit tvärstopp. Självklart ska man se till att vi försöker bevilja så många som möjligt. Det gäller särskilt om det är som ni beskriver det att den som fått hyra marken sköter om det hela och städar upp efter sig på ett bra sätt. Då finns mindre risk för att man får nej nästa gång. I exemplet från Arvidsjaur med Polar Classic Rally fick man slutligen ja.
Det är möjligt att det var vissa turer innan dess, men det blev ett ja. Enligt de uppgifter jag har var hyran 10 000 kronor. Det är utifrån medieuppgifter, och jag vet inte om man kan lita på det fullt ut.