Per Bolund (MP):
Detta är verkligen pudlarnas afton. Det är lite skrämmande att se hur Maud Olofsson ändrar sig i fråga efter fråga. Vi hade först en debatt i kammaren om bonusar där hon först var för bonusar och sedan var emot. Sedan hade vi precis efter det en debatt om kärnkraften som hon först var emot och nu öppnar dörren på vid gavel för i Sverige.
Nu har vi den tredje debatten där Maud Olofsson gör en ny pudel. Före valet var Maud Olofsson mycket kritisk vid många olika tillfällen mot Vattenfalls kraftigt ökade koldioxidutsläpp och de investeringar i fossil kraft som man gjorde. Jag kan ta ett referat i mängden från en debattartikel på Brännpunkt den 4 februari 2005.
Där skriver Maud Olofsson: Jag kan inte tolerera att statligt ägda Vattenfall investerar i den smutsigaste energiproduktion vi känner till även om den sker i andra länder. Hon fortsätter: Regeringen kan inte vänta sig vårt stöd för en energiöverenskommelse som inte omfattar styrning av de statliga företagen för att nå miljömålen. Hur ser det då ut i dagsläget? Maud Olofsson vet lika väl som jag att Vattenfall under 2000-talet har ökat sina utsläpp tusenfalt.
Man fortsätter att öka utsläppen under Maud Olofsson som ägarrepresentant och ansvarig minister för Vattenfalls verksamheter. Vi vet att den investering som Vattenfall gjorde i Nuon, och som uppenbarligen skedde med Maud Olofssons goda minne och acceptans, leder till ökade koldioxidutsläpp. Nuon är ett bolag som är väldigt kraftigt beroende av fossila bränslen. Tittar man per kilowattimme är koldioxidutsläppen från Nuon betydligt högre än vad de är från Vattenfall.
När man nu går samman, vilket Maud Olofsson uppenbarligen accepterat, får man ett bolag som har högre koldioxidutsläpp. Man investerar just i den smutsigaste energiproduktion vi känner till, kolkraft och naturgas. Det gör Maud Olofsson med öppna ögon. Före valet var hon oerhört kritisk och sade: Vi kommer aldrig att acceptera och ställa oss bakom en sådan överenskommelse. Nu efter valet står hon återigen och backar från sina uttalanden.
Hon genomför precis det som hon sade att hon inte skulle göra. Självklart måste man kunna ändra uppfattning i någon fråga. Men man kan inte göra det gång på gång och samtidigt kunna stå med trovärdigheten i behåll. Någonstans urholkas det politiska förtroendet när man säger en sak och sedan genomför en helt annan. Jag vill ställa en fråga till Maud Olofsson. Du säger att ni ska återkomma med hur Vattenfall ska styras. Men snälla, du hade en otroligt stark uppfattning om det före valet!
Nu har det snart gått tre år efter valet. Ni har haft hur många möjligheter som helst. Vattenfall har haft två bolagsstämmor, och nu i slutet på april har det en tredje bolagsstämma. Ni hade kunnat gå in och ha nya ägardirektiv till Vattenfall och säga: Det sätt som ni kör bolaget på är inte acceptabelt. Den här näringsministern ställer sig inte bakom det sättet att bedriva verksamhet i ett svenskt statligt bolag med kraftigt ökade utsläpp. Vattenfall har 50 procent högre utsläpp än vad hela Sverige har i sin verksamhet.
Det släpper ut 90 ton koldioxid från den verksamheten. Det har det gjort nu under tre år, och Maud Olofsson har inte gjort någonting för att ändra det. Vi kan inte stå här och acceptera att vi ska vänta ännu längre och det kommer att ta ännu längre tid. Vi vill se resultat. Någon gång måste man komma fram till att det finns sätt att styra bolaget så att man kan åstadkomma det som Maud Olofsson var så väldigt tydlig med före valet.
Det är inte acceptabelt att ett helstatligt svenskt bolag investerar i kolkraft, den smutsigaste energiproduktion vi känner till. Under Maud Olofsson nu efter valet är det uppenbarligen helt acceptabelt. Maud Olofsson godkänner till och med en sådan affär. Jag tycker att det är upprörande.