KBLab/rixvox huggingface dataset:
Joar Forssell (L):
Jag vill börja med hur viktigt det är med ett arbete, alltså hur stor del av självförsörjningen som är en människas frihet. Om man inte har ett arbete eller en självförsörjning är man inte fri. Vi ser det på politikområde efter politikområde. Det måste vara så att var och en har rätt att vara säker på sin arbetsplats.
Det kan inte vara så att människor ska behöva fara illa på olika sätt på sin arbetsplats.
Därför, fru talman, har vi i motion 2748, för den som känner sig trugad att läsa i efterhand, lagt fram förslag om starkare förebyggande arbete, om visselblåsarfunktioner, om arbete för en förbättrad arbetsmiljö, om att se till att folk inte far illa och om att bekämpa stress och psykisk ohälsa.
Detta är något som är extra aktuellt nu i coronatider när kanske särskilt de individer - de tappra människor - som jobbar dag och natt i vår vård förmodligen känner stor oro och definitivt kan erfara stress och psykisk ohälsa. Detta har vi i Liberalerna lagt fram en massa förslag om. Fru talman!
Jag skulle vilja uppehålla mig vid vår reservation nr 10, som jag vill yrka bifall till. Den handlar om skyddsombuden. Vi i Liberalerna vill att systemet med skyddsombud ska moderniseras. Regeringen vill bredda systemet med regionala skyddsombud. Vi menar att detta är lite märkligt.
Först måste man ju titta på och utreda hur systemet fungerar i dag. Vi menar att man inte bara kan bredda ett system hur som helst innan man har utvärderat hur det funkar.
Regeringen vill påtvinga att skyddsombuden ska göra fler kontroller på arbetsplatser i stället för att de som jobbar och faktiskt är på arbetsplatserna själva får bestämma vilka som ska vara skyddsombud. Jag tycker att det är märkligt.
Om man värnar om rätten för dem som arbetar borde man också värna om förankringen av skyddsombuden och att de skyddsombud som finns på en arbetsplats förstår vad det är för en arbetsplats, förstår vad som gäller just där och förstår vilka arbetsförhållanden som är relevanta att granska och förhålla sig till.
Då borde man vilja ha ett system där arbetarna själva får välja sina skyddsombud snarare än att man breddar ett system där ombuden kommer utifrån och gör kontroller på arbetsplatser där det redan finns kollektivavtal. Fru talman!
Om man vill modernisera systemet med skyddsombud och se till att det utvecklas på ett bättre sätt än det som kommer att diskuteras senare under våren, vilket Liberalerna kommer att återkomma till och såklart följa upp med ännu mer politik när regeringens proposition behandlas, bör man rösta på vår reservation nr 10, för att modernisera systemet. Folk måste själva få välja.
Vi kan inte ha ett system där kontroller påtvingas utifrån på det sätt som föreslås.
Joar Forssell (L):
Det kommer jag inte att beklaga. Vi i Liberalerna vill att så mycket makt som möjligt ska ligga hos den enskilde. Den samlade vänstern - inte bara Ali Esbati - vill som vanligt att makten ska ligga koncentrerad hos andra.
I detta förslag, som kommer att återkomma under våren och som våra två partier i någon form kommer att debattera om igen, vill man inte bara bredda ett system som inte är ordentligt utrett och utvärderat, utan man vill också öka tillträdesrätten till arbetsplatser där kollektivavtal gäller även om de som arbetar där själva valt att inte bli medlemmar i facket.
För mig låter det där helt absurt. Var och en måste självklart själv få välja om man vill vara med i facket och vem som representerar en själv och ens intressen. Vänstern verkar av identitetspolitiska eller andra skäl ständigt tro att någon annan ska kunna representera en själv än den man själv har valt.
Detta är helt bisarrt. Ett regionalt skyddsombud kan inte komma utifrån och representera någons intresse bara för att denne råkar vara en person som arbetar och får lön. Tvärtom måste var och en själv, på arbetsplats efter arbetsplats, få välja om man ska vara med i facket, om man ska välja ett skyddsombud och vilket skyddsombud det i så fall ska vara. Vi ska inte flytta makt och koncentrera den någon annanstans än hos den enskilde.
Vänsterpartiet och den samlade vänstern landar gång på gång i samma gamla hjulspår. Jag tycker att ni borde backa och utvärdera systemet innan ni går fram med nya förstärkningar och breddningar.
Joar Forssell (L):
Det är absurt att Ali Esbati tar replik i denna debatt utan att ha läst vår motion om arbetsmiljö och att stärka rollen på arbetsmarknaden för den som arbetar. Vi har förslag på förslag om att stärka den enskilda personen som arbetar, att stärka rätten att inte fara illa på arbetsmarknaden och att stärka rätten till psykiskt och fysiskt välmående när man arbetar på svensk arbetsmarknad.
Skiljelinjen i debatten, fru talman, är om man tycker att var och en ska få bestämma själv eller att Ali Esbati och hans vänsterkompisar här i kammaren ska bestämma vem som ska komma utifrån genom ett system som inte är tillräckligt utrett. De vill bredda detta på arbetsplatser där kollektivavtal finns och funkar så som svensk arbetsmarknad ska funka men där man valt att inte gå med i facket.
Där ska man utsättas för att någon kommer utifrån och börjar diktera, trots att man själv inte har valt detta. Fru talman! Som vanligt tror Vänstern att de kan sitta på höga hästar och representera människor i stället för att folk själva får välja vem som ska vara deras skyddsombud så att de får en rimlig förankring på den egna arbetsplatsen.
Det är inte, fru talman, Vänsterpartiet som står på arbetstagarnas sida, utan det gör Liberalerna. Vi anser att var och en själv ska få bestämma över sitt eget liv, själv välja vilket jobb man tar, själv välja vilka föreningar man är med i och själv välja vem som representerar en som skyddsombud. Det ska inte Vänsterpartiet göra. Fru talman! Vänsterpartiet kommer dessutom med en bisarr anklagelse om att Liberalerna har gått ihop med Sverigedemokraterna.
Sverigedemokraterna har kanske visserligen för avsikt att rösta på Liberalernas förslag, vad vet jag? Något som däremot är ett faktum inom svensk arbetsmarknadspolitik är att den samlade vänstern går ihop med Sverigedemokraterna och försöker stänga ute utländsk arbetskraft. Det sker till exempel genom utstationeringsdirektivet.
Joar Forssell (L):
Debatten om integrationen är extremt angelägen, särskilt i dessa tider. En av våra stora utmaningar har med coronakrisen och de ekonomiska konsekvenserna av den blivit ännu mer angelägen och ännu större. Vi vet att personer som har kommit till Sverige från andra länder i hög grad startar företag, skapar jobb och arbetstillfällen.
Till viss del beror detta på diskriminering: Det är svårt att få ett jobb på den vanliga arbetsmarknaden, så man tvingas starta en egen verksamhet. Till viss del har det att göra med att man har med sig erfarenheter och entreprenörskap från andra länder.
Och det finns arbetsgivare som tidigare inte har anställt någon med annan bakgrund än svensk och som faktiskt ägnar sig åt just diskriminering. De har helt enkelt inte fått den erfarenheten än.
När corona sveper över världen och krossar ekonomi efter ekonomi, företag efter företag och arbetstillfälle efter arbetstillfälle riskerar utanförskapet att permanentas. De personer som inte har ett jobb i dag riskerar att permanent sakna jobb.
Från 90-talskrisen och den förra finanskrisen känner vi till att de personer som först förlorar jobbet i en sådan här kris är personer som redan tidigare hade en svag etablering på arbetsmarknaden. Tyvärr är det ofta människor som har kommit hit från andra länder. Detta riskerar att permanentas.
Vi måste göra allt vi kan för att rädda företagandet. Vi måste göra det enklare att ta vara på att många startar företag och skapar nya jobb genom att förenkla företagandet, genom att göra det enklare för företag att anställa och genom att se till att fler företagare, oavsett bakgrund, vågar anställa människor, oavsett bakgrund.
Det handlar om att se till att fler människor som kommer från arbetslöshet eller från områden med hög arbetslöshet också startar företag och skapar nya jobb så att fler personer har en kontakt som kan leda till ett jobb. Då lyfts man ur utanförskap och arbetslöshet och in på arbetsmarknaden.
Om vi får en person som i dag är i utanförskap i jobb kommer det att leda till att ännu fler får jobb i morgon när just de sociala kontakterna och kontaktnäten sprids. Fru talman! Jag vill yrka bifall till Liberalernas reservation nr 16, som handlar om civilsamhällets roll.
I delar av det här landet där arbetslösheten är hög och det finns en stor utmaning med integrationen kommer de mötesplatser, språkkunskaper och kontaktnät som sprids genom civilsamhällets initiativ att vara extra viktiga. Vi måste uppvärdera civilsamhällets roll i integrationen.
Det är människor som frivilligt arbetar med att utbilda i språk och att skapa sociala kontaktytor och mötesplatser som ofta är motorn i integrationen.
Joar Forssell (L):
För mig spelar det ingen roll om människor blir rika. Det som är jobbigt för mig är om människor är fattiga. Det vi vet är att människor har lyfts ur fattigdom genom kapitalism och marknadsekonomi och genom att människors egen drivkraft får driva ekonomin framåt och att innovationer och forskning får löna sig. Herr talman!
Vänsterpartiet är besatt av att slå ned på människor som tjänar pengar, arbetar, gör rätt för sig, investerar sina pengar och driver fram innovation och forskning. Jag kämpar för att lyfta människor ur fattigdom.
Då måste man se till att sänka skatten så att fler personer investerar och skapar jobb, så att det blir lönsammare att gå från bidrag till jobb och så att människor med låga inkomster också kan spara pengar, investera och satsa på att driva fram ett företag eller ett entreprenörskap utifrån sin innovativa idé. Herr talman! Vill man göra någonting åt ojämlikheten är det inte ens värnskatten som är bekymret.
Ojämlikheten i Sverige har ökat framför allt på grund av kapitalinkomster och inte på grund av inkomster från löner för arbete. Att Vänsterpartiet motsätter sig avskaffandet av värnskatten är egentligen inte för att det skulle leda till mer ojämlikhet, utan det är symbolpolitik för att man inte tycker att människor ska kunna bli rika.
Jag tycker att människor ska kunna bli rika, jag är stolt över att vi har avskaffat värnskatten och jag är också stolt över vårt FoU-avdrag, som kommer att leda till att vi får fler innovationer och mer tillväxt som stärker både välfärdens kvalitet och finansieringen av den. Det är seriös ekonomisk politik och inte socialism, som vi har prövat förut.
Joar Forssell (L):
Jag kan börja med att svara på det sista. Där Liberalerna styr ser vi till att införa trygghetsvakter, vi ser till att stärka skolorna och vi ser till att satsa på de delar av våra kommuner som faktiskt behöver allra mest stöd. I det här fallet tänker jag att det handlar om våra utsatta förorter. Det här är inte en diskussion som handlar om stad och land. Jag tycker inte att det finns en konflikt mellan stad och land.
Alla i Sverige som jag har träffat - både medborgare, väljare och politiker - tycker att hela Sverige ska leva. De tycker att det ska finnas grundläggande välfärd i hela Sverige och att vi tillsammans ska ta ansvar för att varenda del av det här landet ska vara bra att leva i. Det ska finnas en skola, det ska finnas omsorg och det ska finnas ett närvarande rättsväsen. Det finns ingen konflikt. Det här är tramsig retorik, fru talman.
Jag tycker att det är populism från Vänsterpartiet när man försöker driva fram den här polariseringen för att få igenom sina socialistiska förslag. Finns det närande och tärande kommuner? Nej, det gör det inte.
Det som däremot finns är ett utjämningssystem med en inkomstutjämningsdel som leder till att kommuner får lägre incitament att driva på för ett bättre näringsliv, för mer företagande, för mer tillväxt. Och det som händer med det här förslaget är just att de kommuner som i dag är tillväxtmotorer och kan skapa välstånd i sina regioner får en chock.
Det är ett dråpslag mot tillväxten. Det betyder inte att de är de enda som är drivande för tillväxt i sina delar av landet. Tvärtom innebär detta att alla kommuner i nästa led kan vara drivande för tillväxt i hela landet. Det är skrämmande, fru talman, hur Vänsterpartiet orerar om att man vill ställa stad mot land.
Joar Forssell (L):
Det är som att Svenneling från Vänsterpartiet har skrivit sina talepunkter före debatten. Jag har inte sagt att utjämningssystemet leder till socialism. Tvärtom sa jag i mitt inledningsanförande att alla här är för ett utjämningssystem. Däremot är ledamotens förslag angränsande till socialism. Det är klart att de är det, och det är inget fel i det. Det är därför ledamoten är invald i Sveriges riksdag.
Liberalerna är ett parti som går fram med ett förslag som innebär att ge mer statliga pengar till det system som diskuteras för att få ett högre statligt finansierande av utjämningssystemet. Liberalerna är ett parti som vill se ett differentierat reseavdrag så att man i till exempel Stockholm, där det finns bra tillgång till kollektivtrafik, kan få mindre reseavdrag än i kommuner som är mer glesbefolkade.
Jag tycker att det är oseriöst att hävda att Liberalerna skulle vara ett parti som inte bryr sig om att hela landet ska leva. Tvärtom har vi en seriös politik för detta.
Det är utmaningar som landet och våra storstadsregioner delar. Låt oss prata om det som förenar Sverige, och låt oss ha ett utjämningssystem som på allvar möter problemen.
Joar Forssell (L):
Ledamoten Skog talade i sitt anförande om hur mycket erfarenhet hon har som kommunalråd. Jag vill ställa en fråga till ledamoten Skog, som har varit kommunalråd i Malmö. I mitt inledningsanförande pratade jag om hur förorter har stora problem.
Man kan se liknande problem i Malmö som vi hade i Rinkeby-Kista när jag satt i stadsdelsnämnden där. Det lät i ledamoten Skogs anförande som att hon inte tycker att det går att påverka möjligheterna i ens kommun, fru talman, men när jag satt i stadsdelsnämnden i Rinkeby-Kista såg vi till att minska bidragsberoendet, öka näringslivets livskraft och få fler att komma i arbete.
Det som hände samtidigt var däremot att den regering där ledamoten Skog då satt som statsråd misslyckades med att säkerställa att vi var trygga och hade poliser och att rättsväsendet fungerade, så i min kommun fick vi själva, med våra pengar, betala för egna trygghetsvakter när staten svek. Fru talman!
Jag undrar: Står det tidigare kommunalrådet från Malmö - den tidigare ministern i den regering som var ansvarig för att vi i min del av Sverige inte fick det stöd vi behövde från staten utan var tvungna att finansiera det själva - fast vid att det inte går att påverka näringslivets livskraft på den egna kommunala nivån?
Står Skog dessutom fast vid att utjämningssystemet i tillräcklig grad också tar hänsyn till urbana utmaningar?
Joar Forssell (L):
Jag vill att hela Sverige ska leva. Jag vill att det ska gå att leva ett bra liv i hela Sverige och att det ska finnas grundläggande välfärd, trygghet och ett rättsväsen som är närvarande i hela landet. Jag tycker att kommuner ska få ett stort självbestämmande, men jag inser också att kommunala beslut påverkar vilka möjligheter man har och hur det går för kommunen.
Det påverkade i min stadsdel, där jag satt i stadsdelsnämnden, när vi tog beslut och när regeringen svek - den regering som ledamoten Skog satt i - genom att inte ge oss polis och garantera oss trygghet. Då tog vi våra egna pengar och anställde trygghetsvakter.
Jag förstår att det var våra beslut, där vi tog näringslivet på allvar, som såg till att vi kunde lyfta människor ur bidragsberoende och bryta mycket av den negativa trend som fanns i mitt område i Rinkeby-Kista under den mandatperioden. Fru talman!
Det låter fortfarande på ledamoten Skog som att kommuner själva inte kan påverka vilket näringsliv man har, vilken livskraft näringslivet har eller vilka ekonomiska förutsättningar man har, för det är precis detta som det handlar om.
Jag menar att hela Sverige ska vara ett möjligheternas land där det går att leva, där det går att verka, där vi får ett blomstrande näringsliv och där alla delar av landet är bra platser att leva på. Då, fru talman, kan man inte hafsa fram ett utjämningssystem på det sätt som denna regering nu har gjort.
Systemet tar inte hänsyn till att det finns liknande utmaningar i förorter och bruksorter eller i fjällkommuner och skärgårdskommuner, och det ignorerar att det finns problem i hela landet som behöver lösas med mer statlig finansiering i systemet.
Joar Forssell (L):
Detta är inte så märkligt som Socialdemokraterna försöker få det att framstå. Om man grillar till exempel vilt är det ofta en jägare som har skjutit det. Det är sant att alla de personer som deltar i processen med det grillade viltet - från den som skjuter skottet i skogen och fäller viltet till den som grillar och den som kanske fraktar gasolen eller tändvätskan - hanterar farliga saker.
Den som anses olämplig att hantera farliga saker ska såklart inte göra det. Polisen kan faktiskt i dag om de misstänker att någon person innehar något som man kommer att använda för att begå brott beslagta det. Jag tror inte att det finns något exempel på att någon med en fryst lax har råkat ut för det.
Men som jag förstår lagen och som den ser ut i dag skulle jag tro att polisen får konfiskera en fryst lax om det finns belägg för det och det är uppenbart att den ska användas på ett brottsligt sätt. Det är sant att det inte är särskilt vanligt, men det är inte min poäng. Det är inte heller vanligt att man begår brott med legala skjutvapen. Det är extremt ovanligt. Och det är inte vanligt att kockar begår brott med sina köksknivar. Men det är inte poängen.
Socialdemokraterna försöker spela bort korten här, fru talman. Jag tycker att vi ska ha en strikt lagstiftning som ger polisen befogenheter och resurser att hantera människor som inte kan hantera farliga saker, till exempel vapen. Vi har en strikt vapenlagstiftning. Men vi ska inte gå på dem som inte begår brott. Det är lite pinsamt när det smäller och brinner runt om i våra förorter och utsatta områden.
Då står Socialdemokraterna i den här i talarstolen och frångår återigen det man sagt i talarstolen. Man får det att låta som att det handlar om organiserad brottslighet eller något liknande. Så är det inte. Legala vapenägare begår inte brott med hjälp av sina vapen.
Joar Forssell (L):
Det är sant, och det kan ibland vara svårt att förstå ett förslag som drar en princip till sin spets. Det finns personer som inte begriper att man kan göra jämförelser mellan olika storheter för att exemplifiera och förtydliga principiella ställningstaganden. Då ska jag tala med lite större tydlighet. Fru talman!
Jag tycker att man ska få äga farliga saker. Saker och ting - en lax, ett vapen eller en kniv - kan vara olika farliga sinsemellan. Detta är sant. Men den principiella grunden måste vara att man ska få äga farliga saker om man inte begår brott med dem. Det finns saker som är farligare än andra.
Dem kan man ha striktare lagstiftning för. Det har vi redan i Sverige när det gäller till exempel vapen. Men min poäng i anförandet var att man kan ha ihjäl någon med nästan vad som helst. Det omöjliggör positionen att vara emot saker bara för att de är farliga eller bara för att människor inte ska inneha saker som är farliga.
Alla här inne är ju överens om att man ska kunna äga saker som är farliga. Nästa steg blir att diskutera proportionaliteten. Det gjorde jag också i mitt anförande.
Jag sa att vi har och ska ha en strikt lagstiftning, men det är oproportionerligt att angripa legala vapenägare som bedömts som lämpliga efter väldigt hård granskning när man säger att man vill komma åt en ensam galning, en yrkeskriminell eller något annat. För att komma åt sådant behövs det bättre resurser och befogenheter till polisen, inte mer socialdemokratisk retorik.
Joar Forssell (L):
Jag vill rikta ett tack till de andra ledamöterna som här i dag har deltagit i tre olika kulturdebatter. Det har varit väldigt roligt att få vara med om det. Herr ålderspresident!
Nu i coronatider utnyttjar andra - det kan till exempel handla om främmande makter - den kris som har uppstått för att sprida desinformation, lögner, fake news och narrativ som syftar till att erodera vår demokrati och vår tilltro till varandra, både här i Sverige och i Europa, ja, faktiskt i hela den demokratiska världen.
Det är uppenbart att coronakrisen nu sätter fingret på vikten av att vi har både medie- och informationskunskap i skolan och fri journalistik, en journalistik som är kritisk, opartisk och granskande.
Alla de här delarna utgör den yttersta frontlinjen mot de angrepp på demokratin som desinformation, fake news och annat innebär. Vi liberaler har sett till att få till stånd en ökning av presstödet. Vi har också pressat regeringen till att undanta tidningspapper från de nya återvinningsreglerna för att avlasta just den fria journalistiken.
Detta har faktiskt att göra med demokratin. Jag vill också säga någonting om filmbranschen. Precis som flera andra talare har varit inne på är det en bransch som har drabbats hårt av coronakrisen, just därför att den i grunden handlar om möten. Jag tänker inte minst på våra biografer runt om i landet.
För oss liberaler är det otroligt viktigt att se till att de stöd vi redan har beslutat om faktiskt når fram till de aktörer som behöver dem. Det handlar såklart om de stöd som är riktade till kultursektorn men också om de stöd som är riktade till våra bolag runt om i landet. Herr ålderspresident! Nu vill jag lägga min sista talartid på reservation nr 7, som jag också vill yrka bifall till.
Den handlar om public service och de nationella minoriteterna. Våra nationella minoriteter i Sverige har genom åren utsatts för det våld som assimileringspolitik innebär. Man har inte fått tala sitt språk. Man har inte fått utöva sin kultur.
I grunden är det varje demokratiskt samhälles och varje demokratisk människas plikt och skyldighet att både se till att skydda våra nationella minoriteter och se till att de har rätt att och kan utöva sin kultur och tala sitt språk. I vår reservation nr 7 stryker vi under detta.
Vi säger också att vi måste stödja de nationella minoritetsspråken så att de kan hållas levande på riktigt. Ett sätt att göra det är genom public service, där vi skulle vilja se att mer utrymme i tablån avsattes för sändningar på de nationella minoritetsspråken.
Det är otroligt viktigt att det finns både journalistik, kulturprogram och andra program i tillräckligt stor utsträckning för att på allvar upprätthålla de nationella minoritetsspråken och ge människor både verktyg och möjlighet att utöva sin rätt till sin kultur och sitt språk. Herr ålderspresident!
Med de orden vill jag återigen yrka bifall till reservation nr 7.