Gunilla Carlsson (M):
Det råder ingen tvekan om vilken vikt regeringen fäster vid att uppnå millenniemålen. Jag tycker att de är väldigt bra, för att de är operativa - man kan använda dem - och för att det är en målsättning. Men allt vi gör går inte att hänföra just till de åtta olika målen.
Att regeringen lägger resurser och använder internationella skuldavskrivningsmekanismer är just för att skapa förutsättningar för länder i utveckling att ha en väl fungerande egen nationell ekonomi för att bygga upp en delaktighet i världens globala ekonomi. Jag tycker att det är viktigt och bra att vi diskuterar biståndet, dess effektivitet, resultat och också volym. Det spelar roll.
För mig är det väldigt viktigt att vi nu bidrar till att länderna själva kan nå sin egen utveckling. Därför är skuldavskrivningar en viktig del i detta som också indirekt bidrar till att kunna uppfylla millenniemålen och att länderna själva formar sin egen fattigdomspolitik. Biståndsflödena är viktiga i världen, men jag vill påminna Hans Linde om att remitteringarna är tre gånger så viktiga i volym.
Utländska direktinvesteringar är fyra gånger så viktiga. Tittar vi bara på EU:s jordbruks- och handelspolitik sägs det mig motsvara fem gånger världens samlade biståndsvolymer. Om vi kunde förändra den kunde vi skapa mycket större flöden till utvecklingsländerna. Här har Sverige en samstämmig politik som vi har brett stöd för i riksdagen.
Jag vill inte att vi bara tittar på volymerna utan också på resultatet och också erkänner att stater måste få rätt att få väl fungerande egna ekonomier så att de inte bara kommer in i ett långt biståndsberoende. Det har tagit bort väldigt mycket av incitamenten. Jag ägnar mig gärna åt självkritik. Men jag tycker också att det vore klädsamt om man från Vänsterpartiets sida visar att man kan räkna. 27 miljarder är mer än 25 miljarder.
Biståndsbudgeten har ökat. Dessutom vill jag svara på frågorna om OECD-Dac och varför regeringen regelbundet tar del i den utveckling som sker i internationell utvecklingspolitik. Vi måste se var den värsta fattigdomen finns.
Den finns på många ställen där det råder konflikt, i postkonfliktländer men också i länder djupt involverade i kriser och konflikter som skapar inte bara förtryck och missförhållanden utan också svält, brist på vatten, mediciner och mat. Därför är det viktigt att se att säkerhet och utveckling går hand i hand. Vi har också diskuterat inom OECD-Dac hur man definierar vad som är bistånd och inte.
I den diskussionen deltar Sverige, just för att vi är en av världens största biståndsgivare mätt per capita och för att vi nu utvecklar ett väl fungerande bilateralt utvecklingssamarbete som väcker respekt. Det gör att vi kan påverka andra att vara mycket mer resultatinriktade och inte bara betala ut en massa bistånd för att man har dåligt samvete.
Jag är glad över att kunna gå i bräschen, inte bara i Sverige, för att titta mer på resultat och måluppfyllelse och se till att vi får en mycket bättre samstämmighet, inte minst inom EU men också inom Världsbanken och hos väldigt många andra givare. Herr talman! Jag skulle slutligen när det gäller självkritik påtala en annan sak som jag har uppmärksammat när vi diskuterar millenniemålen. Vi har ett litet bekymmer.
En del av utvecklingsländerna känner att även millenniemålen är något som har påtryckts dem och formulerats av oss, de utvecklade länderna. Vi behöver se hur vi kan stärka utvecklingsländernas ägarskap och delaktighet för att kunna uppnå reella resultat i fattigdomsbekämpningen.