Tina Ehn (MP):
Regeringens nya rovdjurspolitik har med licensjakten i vinter fått sin första kontakt med verkligheten. Om man skjuter först och frågar sedan blir det galet och fel. Det är så beslutet om den nya rovdjurspolitiken kan bli ihågkommet.
Även i svaret på dagens interpellation läser vi om det här och att den tidigare rovdjurspolitiken har varit misslyckad. Jag tycker att ministern blandar ihop flera saker och dessutom använder dem lite hur som helst. Det första är acceptansen. Det andra är jakten och så kallad förvaltning. Det tredje är genetiken. Om man nu betänker att rovdjurspolitiken ska anpassas till både människor och djur blir frågan: Hur ska det gå till?
Är det så som vi nu har fått uppleva med genomförd licensjakt? Det var 27 individer som skulle skjutas, men det har blivit 29, vad vi har förstått. Människor runt om i landet har blivit ordentligt upprörda över och besvikna på det här krafttaget mot vargen. Men regeringen säger och tror att detta är lösningen när det gäller acceptansen. Jag kan inte undvika att vrida och vända på begreppet acceptans, som diskuteras.
Jag och Miljöpartiet uppfattar att det är viktigt med acceptansen för rovdjuren. Nu pekar den senaste Fjäll-Mistra-undersökningen på att acceptansen är stor. Ändå vet vi att det finns grupper som inte vill acceptera varg. En del vill ha en ännu mindre stam än det delmål som regeringen tänkt hålla på 200 individer i tre år. Och det finns människor som är oroliga för sina husdjur. Det är absolut så.
Men egentligen bottnar kanske den brist på acceptans som vi får höra om i något annat allvarligt. Det funderar jag på. Det kan handla om att inte bli lyssnad på och om att inte känna tillhörighet i den utveckling som rasar fram. Större städer växer och slukar folk. Kvar blir kampen för affären, skolan, posten och apoteket. Det finns inget bredband, och det är trygghetssystem som svajar. Och man får inte förståelse. Kanske får rovdjuren ta stryk för andra missnöjen.
Är verkligen någon djupare analys gjord då man i regeringens politik satt ett sådant fokus på ett påstått motstånd mot rovdjuren? Om man verkligen har för avsikt att öka det som kallas acceptans behövs antagligen också en hel del andra insatser.
Det behövs förståelse för att vargen är en del av vår natur, att vargen även gör nytta, att den fäller djur där rester lämnas kvar och blir mat till andra arter och att den är en del av ekosystemen. Kunskap kan många gånger överbrygga rädsla. Om man dessutom känner trygghet i att det finns ett intresse från samhället av att satsa på det som är bra när det gäller åtgärder som ger skydd mot rovdjur kan det vara ett steg mot acceptansen.
Jag har inte så mycket talartid kvar, men jag vill i alla fall fråga om de olika stegen i regeringens rovdjurspolitik. Det första steget var tydligen den här licensjakten. Det andra steget är att vi ska få nya vargar i Sverige. Då vill jag passa på att fråga: Hur lång tid kommer det att ta att genomföra det här steget med införsel av nya vargar, som kan tänkas ske och som regeringen har som ett huvudnummer i sin politik?
Ännu intressantare att veta är om det finns någon beredskap för att underlätta för en naturligt, på egna ben, invandrad varg att ta sig genom landet till ett vargområde.