KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulf Holm (MP):
Det låter positivt att socialministern har denna utgångspunkt, det vill säga att det borde vara möjligt. Det betyder också att socialministern har samma frågetecken som jag när det gäller dessa experter. Jag är kanske lite rädd för att det är en slentrianmässig inställning. Jag kan inte se de reella sakerna som har kommit fram från remissinstanserna tidigare, utan jag tror att mycket har kommit fram slentrianmässigt.
Det är inte mindre riskbetonat om en man åker till Thailand och har oskyddat samlag med tre tjejer där än om en man har oskyddat sex här i Sverige. Det är samma person. Den som är homosexuell avstängs för resten av livet från att ge blod, medan den person som har varit i Thailand kan ge blod veckorna efter. Det kan inte vara rimligt att reglerna ser ut så.
Det är riskbeteendet - på vilket sätt man har sex - som borde vara avgörande, inte könet. Det är inte det som får vara avgörande i denna fråga. Jag tror att det är lite av slentrian att den här bestämmelsen finns kvar. Jag har inte fått några andra indikationer på vad det kan vara. Med anledning av interpellationen har jag den här veckan fått ett mejl där man för fram att detta skulle vara en EU-regel.
Jag förstår inte varför jag är den i Miljöpartiet som får alla EU-mejlen. Man skriver att det säkert är EU som har något direktiv om detta. Jag vet inte om det är så. Jag var väldigt nyfiken på svaret, som jag fick i går kväll: Skulle det stå att det var ett EU-direktiv eller inte? Nu gör det inte det.
Då hoppas jag också att socialministern kan intyga att det inte finns några EU-regler som sätter stopp för att Sverige till nästa år eller längre fram skulle kunna ändra reglerna för vem som får ge blod.
Ulf Holm (MP):
Jag tycker att detta är glädjande. Jag hoppas därför att fler kan ansluta sig till Expressens kampanj om att det är viktigt att ge blod och att också homosexuella ska kunna ge blod i framtiden. De ska inte diskrimineras på grund av att de tycker om någon av samma kön. Det som är avgörande för att man ska kunna ge blod är, precis som ministern säger, riskbeteendet, och det kan vara väldigt olika i olika fall.
Jag tycker också att det är glädjande att det inte finns några EU-regler som hindrar att Socialstyrelsen ger upp det motstånd man hittills har visat. Jag hoppas också att socialministern i de diskussioner efter den 15 december som socialministern ska ha med Socialstyrelsen i den här frågan kan försöka påverka så att dessa regler tas bort och blir i enlighet med EU-reglerna.
Jag kan lite glatt säga att det inte är i alla frågor som EU ligger efter. I vissa frågor kan EU vara bra på vissa sätt. Tack så mycket, socialministern!
Ulf Holm (MP):
Stefan Attefall avslutar med att säga att det i princip finns en samsyn om de här åsikterna. Å andra sidan verkar Stefan Attefall i början tona ned det, att det inte är något uppdrag till regeringen, och tona ned åsikterna om EU:s budget.
Det gör att jag inte riktigt vet om Attefall skriver det här som ett krav att driva eller för att det ska se snyggt ut. Jag blir lite betänksam. På slutet lät det nästan som ett försvar: Ja, ni måste förstå att det pågår bedrägerier med pengar på EU-nivå, men det får vara.
Det enda man kan göra är att se till att EU-kommissionen, som är huvudansvarig för EU:s budget och hur pengatransaktionerna går till, inte får ansvarsfrihet. Det är den tydligaste markering man kan göra. Det sker till exempel på bolagsstämmor och i föreningar om det skulle vara någonting som inte har gått rätt till.
Jag är lite besviken på Attefalls nästan försvar av hur EU:s budget ser ut i dag, att vi måste ha förståelse för EU:s jordbrukspolitik och att det finns bedrägerier. Jag känner en klar besvikelse. Den konkreta frågan är, Attefall: Varför kan inte majoriteten ställa upp på att EU:s budget ska klimatsäkras?
Vi vet att det finns pengar i EU:s budget som går till saker som aktivt motverkar en aktiv klimatpolitik, och det borde inte vara rimligt. Jag vet också att det finns flera medlemsländer, som Polen, som har sagt att de kommer att få över tusen miljarder kronor de närmaste åren. Det finns ingen koll alls från EU att de inte kommer att försämra klimatet, trots att man för ett och ett halvt år sedan fattade beslut om att vi ska sänka koldioxidutsläppen.
Varför kan inte majoriteten ställa upp på att vi ska klimatsäkra EU:s budget?
Ulf Holm (MP):
Jag är mycket väl medveten om och instämmer i att riksdagens utskott måste vara betydligt mer aktiva i EU-frågorna och inte överlåta makten bara till regeringen. Där har vi nog samma uppfattning.
Om ett utskott skriver ett utlåtande, som i detta fall till stora delar är ganska bra, och vi fattar beslut om utlåtandet måste väl riksdagen stå för orden längre fram, och inte bara använda det som ett fint dokument om vad vi tycker i riksdagen och sedan låta regeringen göra som man vill.
Senast i dag i Sydsvenskan säger Cecilia Malmström, som är ansvarig, att hon inte tänker lyfta upp frågan om att försöka stoppa flyttcirkusen mellan Bryssel och Strasbourg - punkt slut. Frågan är nu: Vad kommer att hända när riksdagen har fattat detta beslut? Ska Stefan Attefall vara tyst då? Det låter nästan så, nästan som ett försvar för den budget som finns i EU i dag och att de åsikter som skrivs i detta dokument inte spelar någon roll.
Det gör mig bekymrad och besviken. Jag tror att det är viktigt att lyfta upp att vi när det till exempel gäller bedrägerier på EU-nivå inte bara kan konstatera att de finns. Vi måste göra någonting åt det, inte bara i en översyn av långtidsbudgeten som ska börja gälla 2013. Det gäller också de bedrägerier som finns i dag.
Då borde finansutskottet rekommendera regeringen att inte ge ansvarsfrihet förrän man har löst problematiken. Men där är Stefan Attefall tyst. Jag fick inte heller något svar på frågan om Stefan Attefall inte vill att man ska klimatsäkra EU:s budget. EU:s budget ska inte användas till saker som förstör miljöpolitik och klimatpolitik, eftersom man samtidigt har satt upp konkreta mål om att minska utsläppen med 20-30 procent.
Det måste hålla ihop också på EU-nivå.
Ulf Holm (MP):
Jag vill tacka Monica Green. Det var till stora delar ett bra anförande, men det var några saker jag saknade. När man pratar om att EU ska bli bättre på klimatfrågorna är det också viktigt att fråga hur EU använder sina pengar i dag. Är de klimatbra?
Sedan kan man alltid ha en diskussion om det är så i Sveriges riksdag, men eftersom både Monica Green och jag är i opposition nu kan vi lämna den frågan och i stället gå över till EU-frågan. Är EU:s budget klimatsäkrad? Svaret är nej.
Hur kan det då komma sig att Socialdemokraterna inte vill gå med på ett sådant krav om att vi ska tillsätta en arbetsgrupp både i Sverige och på EU-nivå som ska ta en genomgång av EU:s budget för att klimatsäkra den, så att pengarna inte ska gå till saker som direkt förstör klimatet? Det är den viktigaste frågan.
Jag är lite besviken på att Socialdemokraterna inte vågar ta steget att gå med på detta för att få en trovärdighet i sin argumentering. Sedan säger Monica Green - och det gjorde förvisso Stefan Attefall också - att det är viktigt med forskning på EU-nivå och att det kan finnas ett mervärde där.
Det är väldigt lätt att hålla med om detta, men samtidigt måste man veta att när det gäller EU:s forskningspolitik inom till exempel energiområdet går de mesta pengarna till kärnkraftsforskning via Euratomavtalet. De går inte till forskning om förnybara energikällor, vilket jag som Miljöpartist skulle vilja hoppas på. Det är inte där man satsar på framtiden, utan pengarna går till det gamla, till kärnkraften.
Det är beklagansvärt, och jag hoppas att Monica Green kan intyga att det som Socialdemokraterna vill ha är forskning om förnybara energikällor och noll kronor till kärnkraft.
Ulf Holm (MP):
Monica Green avslutar med att säga att vi inte ska föra fram förslag eller idéer som andra inte kan gå med på. Såvitt jag vet har regeringen aldrig föreslagit detta inför de 26 andra medlemsländerna. Såvitt jag vet har inget annat parti än Miljöpartiet fört fram detta i Sveriges riksdag. Vi gör det nu och har gjort det under ett halvårs tid. Hittills har inget annat parti nappat på det.
Då är frågan: Vill verkligen Monica Green, Socialdemokraterna och resten av kammaren att EU ska vara en förkämpe för miljön? Nej, jag tror inte det. Det är bara ett vackert ord för att man ska försöka framhäva att EU är en miljöorganisation. EU är ingen miljöorganisation. Sanningen är tvärtom att EU satsar mer pengar på forskning och utveckling av kärnkraft än på förnybara energikällor.
EU satsar, via sin jordbruksbudget, mer pengar på ett storskaligt kemikaliejordbruk än på ett ekologiskt jordbruk. Sanningen är att EU inom struktur- och regionalfonderna satsar mer pengar på byggande av motorvägar, flygplatser och hamnar än vad man gör på till exempel järnvägar. Det är den sanning som finns om EU:s budget. Det är därför kravet finns.
Ska EU ha någon trovärdighet när EU går ut och säger inför resten av världens länder att vi måste sänka koldioxidutsläppen med 30 procent måste EU också göra någonting själv. Man kan inte bara sätta upp fina målsättningar. Det krävs mer från EU än att bara sätta upp en målsättning. Socialdemokraterna ska väl inte nöja sig med detta, utan man ska också se vad vi faktiskt kan göra för att förändra EU:s budget så att den inte förstör miljön.
Miljöpartiet är berett att göra detta med ett mycket konkret förslag som skulle göra EU bättre. Frågan är varför inte andra partier är med på det förslaget.
Ulf Holm (MP):
Jag vill tacka Björn von Sydow för det initierade inlägget om forskning. Visst är det så att forskning har stor betydelse. Är det på något område där man kan se ett bra ställe där man ska samarbeta om framtida möjligheter är det ju forskning.
Men det som diskuterats mest de senaste åren är väl ändå hur mycket EU ska få styra forskningen. Vi har en svensk tradition av att forskningen är väldigt fri, medan vi har ett EU-system som inneburit att det är väldigt konkreta projekt som det bestäms om att man ska forska i. Det har varit en diskussion om hur styrande det får vara.
Jag vet ärligt talat, fru talman, inte hur långt den diskussionen har kommit. Men jag vet så pass mycket att det är ganska många forskare som är rätt irriterade över denna styrning och inte minst den pappersexercis som behövs för att ta del av till exempel sjunde ramprogrammet på EU-nivå. Det tror jag man ska lyfta upp i denna diskussion. Jag tycker också att det är bra att Björn von Sydow lyfter upp det svenska ordförandeskapet.
Han för naturligtvis fram sin åsikt, men då kan man också fråga om inte frågan om att klimatsäkra EU:s budget är en sådan fråga som vi borde föra fram. Jag hoppas att Björn von Sydow har en liknande åsikt som Miljöpartiet om att detta är något som vi borde lyfta fram.
Slutligen, fru talman, kan man ha olika åsikter om just ESS-anläggningen i Lund där till exempel Naturskyddsföreningen både i Lund och Skåne är motståndare till byggandet av denna forskningsanläggning på grund av att det sker på Sveriges bästa åkerjord. Men det bryr sig kanske inte Björn von Sydow om i detta sammanhang.
Ulf Holm (MP):
I den sista frågan håller jag helt med Björn von Sydow. Det måste ges ökade möjligheter för små och medelstora länder att ta del av EU:s forskningspengar och att bygga upp verksamhet. Där är vi alltså helt överens. Det har varit en snedfördelning. De stora länderna har, precis som inom andra politikområden, tagit åt sig - för mycket kan vi som företrädare för ett litet land givetvis tycka.
Det är bra att man ser över detta. Jag är också nöjd med Björn von Sydows svar om forskningen, styrningen och så vidare - att det kanske håller på att lättas upp. Också det skulle minska EU:s byråkrati och pappersexercis och därmed också eventuella oegentligheter när det gäller EU:s forskningspengar, något som också har varit ett bekymmer. Där har vi nog liknande åsikter.
När det sedan gäller ESS-anläggningen i Lund, som Björn von Sydow lyfter fram som ett jättebra exempel, bör man kanske också titta på klimatfrågorna och energifrågorna eftersom anläggningen kommer att dra väldigt mycket energi. Dessutom läggs den på en av Sveriges bästa åkerjordar. Det har varit en stark invändning till exempel från Naturskyddsföreningen i Skåne, i Lund, om att man kanske borde hitta en annan placering.
Däremot har jag som miljöpartist aldrig lagt mig i forskningen i sig. Den kan nog vara både bra och mindre bra; det lägger jag mig alltså inte i. Men just placeringen är det viktiga här. Dessutom, och där tror jag att Björn von Sydow delar min åsikt, är finansieringen ännu inte klar. Sverige har ställt upp med pengar, och beträffande EU har man fått förhandsbesked.
Men det fattas fortfarande 8 miljarder, tror jag, så det räcker inte.
Ulf Holm (MP):
Ja, jag kan en gång till säga att jag tycker att det är ett ganska bra utlåtande. Där finns det många bra formuleringar som, som jag sade i mitt inledande anförande, är ganska allsvenska och som jag tror att de flesta svenska medborgare kan ställa upp på dem - det gäller också här i riksdagen. Frågan är om partierna också kommer att driva de här frågorna vidare. Där har jag blivit lite orolig.
Till exempel gäller det då frågan om EU-parlamentets säte. Majoriteten skriver väldigt klart och tydligt: Utskottet anser även att EU-parlamentet enbart ska vara lokaliserat till Bryssel. Det är ju helt emot vad regeringen har sagt hittills. Frågan är om Moderaterna står bakom detta, om partiordföranden vet om det och om han kommer att driva frågan.
Jag skulle vara väldigt glad om statsministern, tillika partiordförande i Moderaterna, faktiskt började driva denna fråga på allvar, för hittills har regeringen inte velat ta i frågan. Frågan är i dag: Finns det flera formuleringar här som enbart utskottsmajoriteten har knåpat ihop och som inte har någon vidare förankring? Jag hoppas att majoriteten har stöd hos sina respektive partier för att denna politik nu ska börja drivas mer aktivt.
Jag skulle bli väldigt glad om så var fallet, men jag är inte övertygad om det. En av de viktigare frågor som saknas här är hur man ska klimatsäkra EU:s budget. Jag har tagit upp den med flera andra partier i replikskiftena här, men jag har inte fått några ordentliga svar.
Jag ställer samma fråga till Anna Kinberg Batra: Är Anna Kinberg Batra beredd att jobba för att man ska klimatsäkra EU:s budget som en del i budgetöversynen och som en del i de kommande årliga budgetprocesserna, så att man kan göra två saker på en gång?
Ulf Holm (MP):
Anna Kinberg Batra säger att vi måste välja våra strider. Problemet med den här regeringen är att den inte tar en enda strid med EU. Ta till exempel när Lissabonfördraget skulle förhandlas. Den svenska strategin var att vi skulle röra så lite som möjligt och inte lyfta upp några nya frågor. Regeringen ville inte ens lyfta miljö- och klimatfrågan för att få tydligare skrivningar i Lissabonfördraget. Det är sanningen.
Det är därför jag undrar: Kommer skrivningarna som moderater, folkpartister, centerpartister och kristdemokrater har skrivit under, och även socialdemokrater i majoritet, att få någon återverkning i den politik som förs, inte bara här i riksdagen utan framför allt tillsammans med de andra 26 länderna? Där får jag inga klara besked, utan där heter det nu att vi måste välja våra strider. Jag vill att ni i alla fall ska ta någon strid på EU-nivå.
Ni måste välja ut en eller flera konkreta frågor att driva. Jag saknar engagemang och vilja hos er att göra detta. Det räcker inte att stå i denna talarstol och tala om ett smalare men vassare EU när ni sedan går till EU:s ministerrådsmöten och godkänner ett Lissabonfördrag som gör EU fetare och bredare. Det går inte. Det måste överensstämma med vad man driver.
I frågan om att klimatsäkra EU:s budget säger ni i majoriteten ingenting. Ni är inte beredda att lyfta fram de här frågorna. Och ni vill framför allt inte ta upp frågan om EU-parlamentets säte, även om ni tydligen har skrivit in det i ert valmanifest inför EU-parlamentsvalet. Det räcker inte och kommer inte att innebära att ni får egen majoritet, utan det kommer att innebära att oppositionen och Miljöpartiet kommer att vinna EU-parlamentsvalet.
Det är jag helt övertygad om. Vi vill ha mindre makt på EU-nivå och helst också ett svenskt utträde ur EU, men först och främst en svensk folkomröstning om Lissabonfördraget. Det är ett minimum.
Ulf Holm (MP):
Tack, statsrådet, för svaret! I valrörelsen 2006 var ett av de vanligaste argumenten från Moderaterna och borgarna att det var dags att sossarna skulle ut i verkligheten. De hade ju haft regeringsmakten i tolv år, och på den tiden kanske man hade fastnat lite i Rosenbad. Men att arbetsmarknadsministern efter mindre än ett och ett halvt år ska fastna så lätt på Rosenbad förstod jag inte.
Nu tycker jag faktiskt att arbetsmarknadsministern måste titta på hur verkligheten ser ut när olika regler skapas. Vi hade en debatt om gränsdragningen när regeringen sade att man skulle ändra den här regeln. Då var frågan hur gränsdragningen skulle bli och om man skulle ta hänsyn till familjeförhållanden.
Då sade man tydligt från statsministern och från borgarna att rimlig hänsyn ska tas till arbetssökandes förutsättningar för arbete och personliga förhållanden. Frågan är då hur detta regelverk efterlevs. Vi har nu flera exempel, bland annat detta med kvinnan i Luleå som erbjöds en provanställning i Karlskrona. Är detta en rimlig tolkning av regelverket?
Jag anser inte att det är rimligt att man ska bryta upp en familj på detta sätt. Det som bekymrar mig är att arbetsmarknadsministern inte tycks ha några som helst grubblerier om detta, åtminstone inte enligt det svar som vi har fått. Det viktiga för honom är att folk ska ut i arbete, oavsett hur familjerna ser ut.
Detta är märkligt. Vi är faktiskt människor, och människor brukar vilja vara tillsammans med andra människor. Vi är kanske flockdjur. Det är ganska vanligt att man har förhållanden, vänner och sådant. Är det då rimligt att bryta upp dessa? Nej, jag tycker inte det.
Hade man varit ensamstående, inte kommit från den ort där man bor och blivit anvisad ett jobb som skulle vara toppen så kanske man skulle flytta, men man måste ta hänsyn till de personliga omständigheterna. Det tycker jag inte att man har gjort i det här fallet.
Nu tror jag inte att statsrådet kommer att uttala sig om det enskilda fallet, men principiellt måste han kunna säga att om instruktionerna till myndigheterna inte fungerar och det blir så här så måste man kunna ge nya instruktioner. Jag hoppas faktiskt att arbetsmarknadsministern kan uttrycka att man ska ge tydliga instruktioner om att man måste ta hänsyn till personliga förhållanden när man anvisar jobb.
Vi kan också ha en lång diskussion om hur vettigt det är rent mänskligt eller nationalekonomiskt att anvisa ett jobb i ett annat yrke till personen. Jag tycker inte att det är helt smart, det heller. Ett jobb är viktigt, men det ska vara ett sådant som man är utbildad till. Man ska inte sättas på ett annat jobb i ett helt annat yrke.
Jag tror inte att det är bra vare sig för den person det gäller eller för arbetsgivaren som får en arbetstagare på ett jobb som han eller hon kanske inte gillar. Jag hoppas att arbetsmarknadsministern kan förtydliga sig i svaret.
Ulf Holm (MP):
Jag tror att det var statsministern som häromveckan i en utvärdering av de dåliga opinionssiffrorna för borgerligheten sade att politiken är brutal. Det var ganska passande. Den är ganska brutal för många människor, och detta är ett exempel på hur en enskild människa kan uppleva regelverket väldigt brutalt.
Samtidigt finns det andra som inte tycker att politiken är särskilt brutal - till exempel arbetsmarknadsministerns statssekreterare som inte ser några problem med den regel som innebär att Rebecka Magnussons man skulle bli av med a-kassan i 45 dagar om han sade upp sig och flyttade med till Karlskrona. Statssekreteraren tror att det finns jobb för en make eller maka när någon flyttar till ett jobb, eftersom det förmodligen finns i en expansiv region. Inga problem alls!
Regelverket är perfekt! Det förvånar mig väldigt mycket. Jag trodde ändå att borgerligheten skulle vara lite mer mänsklig och se till den enskilda människans goda egenskaper och tro på systemet. Men det gör man inte. Regeringen tycks anse att varje person gör allt som står i deras makt att kunna få en liten a-kassepeng.
Den är inte så hög numera, kanske man ska tillägga, så jag tror inte att man kan leva på den så länge, men ändå. Jag tror att det i verkligheten är precis tvärtom. De flesta människor söker jobb från första dagen, till och med innan de vet att de har blivit uppsagda.
Jag tror också att väldigt många människor är beredda att flytta om det känns rimligt, till exempel om man är ensamstående eller om ens partner har möjlighet att få ett jobb på en annan ort. Jag tror att de flesta i så fall skulle flytta. Det är inte orimligt. Men det är inte så för alla, och man kan därför inte dra alla över en kam i regelverket.
Det var kanske en av orsakerna till att den tidigare regeringen tog bort regeln 2001. Det kan ha funnits orsaker till en regeländring. Det var kanske för att reglerna i vissa fall drabbade personer på ett oanständigt sätt. Tack och lov drabbar regeln inte så många men ändå tillräckligt många för att vi politiker måste börja lyssna på människor och förstå att vi måste ha ett regelverk som folk känner är rimligt.
Detta är inte rimligt. Människor är sociala varelser. Vi gillar att vara med andra. Rebecka Magnusson vill vara med sin dotter och sin man. Då tycker jag också att vi ska ge förutsättningar för det. Att flyga 140 mil varje vecka, arbetsmarknadsministern, är inte heller särskilt miljövänligt.
Jag tror alltså inte att det finns någon som helst samhällsekonomisk vinst i att tvinga bort människor på detta sätt. Tänk om, arbetsmarknadsministern!