Annika Lillemets (MP):
Först vill jag tacka ministern för svaret på min fråga. Resolutionen om "the role of minimum income in combating poverty and promoting an inciusive society in Europe", som antogs av en stor majoritet i EU-parlamentet den 20 oktober 2010, föreskriver en mängd olika åtgärder för att motverka fattigdom och social utslagning i unionen.
EU-parlamentet framhåller bland annat att olika försök visat att villkorslös basinkomst är ett effektivt sätt att bekämpa fattigdom och utslagning och att ge alla ett anständigt liv. Parlamentet uppmanar därför EU-kommissionen och medlemsländerna att inleda praktiska och omfattande försök med villkorslös medborgarlön.
I 44 § påpekas att sådan är icke-stigmatiserande och har förmågan att förebygga dold fattigdom - spännande och framsynt. EU-parlamentet uppmanar till politisk fantasi och nytänkande, något som är nödvändigt för att skapa förutsättningar för ett bra liv för alla, inte bara för de starkaste, friskaste och mest anställningsbara - vad nu det råkar vara för något.
Fattigdom och maktlöshet är nämligen inget man väljer. Det är inte den enskilda människans fel att hon eller han är fattig. Det är inte resurser som saknas utan politisk vilja till rättvis fördelning av arbete, pengar och makt. Statsrådet hävdar i sitt interpellationssvar att den svenska generella välfärdsmodellen har visat sig fungera väl för att motverka negativa sociala konsekvenser vid ekonomisk nedgång. Men de sociala och ekonomiska klyftorna ökar i Sverige.
Allt fler slås ut och allt fler förnedras i mer eller mindre konstlade arbetsmarknadsåtgärder. Vi har massarbetslöshet samtidigt som många lönearbetar mer än de mår bra av. Allt effektivare produktionsmetoder minskar behovet av arbetskraft.
Att vi inte behöver arbeta så mycket för att tillgodose våra grundläggande materiella behov är en historiskt ny situation, och vi borde glädjas åt vår nyvunna frihet i stället för att alltmer fåfängt försöka skapa full sysselsättning till varje pris, genom ständigt ökad konsumtion som inte längre gör oss lyckligare och som skadar miljön. Det finns alltså flera skäl att tänka i nya banor och inte reflexmässigt avvisa idén om någon form av medborgarlön och en mer rättvis fördelning av lönearbete och obetalt arbete.
Det finns många intressanta exempel och idéer att inspireras av om vi lyfter blicken. Praktiska experiment med medborgarlön genomfördes i USA och Kanada på 1970-talet. Farhågorna att många skulle avstå från förvärvsarbete för att leva på existensminimum kom på skam. Tyvärr blåste medborgarlönen bort med de nyliberala vindar som svepte in över USA några år senare. I EU:s största land, Tyskland, debatteras medborgarlön seriöst.
I en rapport från det ansedda världshandelsinstitutet i Hamburg som kom häromåret framhålls att de som får göra vad de brinner för arbetar mycket effektivare än de som släpar sig till jobbet i trött rutin. De möjligheter att förverkliga livsprojekt - att starta företag, vidareutbilda sig och så vidare - som medborgarlön öppnar för, har enligt rapporten en betydande nationalekonomisk potential.
Man bedömer att mellan 600 000 och 1,2 miljoner nya jobb skulle kunna skapas i Tyskland utifrån människors egna idéer genom införandet av en villkorslös grundinkomst. Den skulle kunna ge människor verklig makt över sina liv och chans att frigöra sin kreativitet. Detta är något väsensskilt från tvånget att delta i alltför ofta meningslösa arbetsmarknadsåtgärder som ofta inte leder någonvart eller i värsta fall leder djupare ned i förnedring.
I mitt nästa inlägg tänker jag fortsätta berätta om vad som händer i utlandet.