KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helena Leander (MP):
Jag gläds åt de människor som har fått jobb på grund av RUT-avdraget. Hur många de är råder det lite delade meningar om beroende på vem man frågar och vilka intressen de företräder. Det finns siffror på allt mellan ett hundratal och tiotusentals jobb. Den intressanta frågan är dock snarare: Varför just dessa jobb? Det är ju inte särskilt förvånande att sysselsättningen i en bransch ökar om man pumpar in skattesubventioner. Om det inte hade varit på det sättet hade det varit konstigt.
Men varför har man valt just hushållstjänster? Jag tänker mig att man från samhällets sida ska vara lite försiktig med att pumpa in pengar i olika saker. Man kan ha goda skäl för stödet, oavsett om det är en skattesubvention, ett investeringsstöd eller vad det nu är, om man ser att det ger positiva samhällseffekter utöver nyttan för enskilda individer. Då kanske det är en bra idé.
Ta till exempel investeringar i klimatsmart infrastruktur och energieffektiviseringar. De inte bara ger jobb och nytta för dem som åker tåg eller betalar elräkningar för sitt hus, utan de ger också en klimatnytta till samhället. Däremot ska man vara lite försiktig när vi som politiker säger att vi tror att människor vill ha hushållstjänster och att de därför ska få en skattesubvention om de köper just det. Jag tror att människor själva är bäst på att bedöma vad de vill ha hjälp med i sitt liv.
För en del kanske det är hushållstjänster. Andra kanske vill ha hjälp med att laga cykeln. En tredje kanske vill ha hjälp med något annat, och en fjärde kanske inte vill ha hjälp över huvud taget utan vill köpa en stor, anskrämlig platt-tv. Jag tror att individen är den som är bäst skickad att avgöra detta själv. Vad hände med den liberala känsla som fanns hos Moderaterna? Är politiker bättre på att bedöma vad människor behöver?
Helena Leander (MP):
Skattefusk ska förstås bekämpas. Vi rödgröna har ett tiopunktsprogram mot skattefusk. Men att däremot ta bort skatten på allting som det fuskas med håller ju inte, om man liksom drar ut det i hela dess förlängning, av lätt insedda skäl. Från Miljöpartiets sida menar vi att vi nu behöver stora satsningar från statens sida på grund av det konjunkturläge vi har. Men vi menar att vi kanske bör satsa på lite mer långsiktiga arbeten.
Det är inte så att hushållstjänster inte kommer att finnas i framtiden, men jag menar att om vi ska gå in med stora satsningar från statens sida bör det vara på sådant som verkligen ger nytta för samhället i stort. Det kan vara till exempel klimatsmart infrastruktur och energieffektiviseringar. Däremot bör människor själva få välja hur de vill prioritera sitt konsumtionsutrymme. Man kan så klart fundera på tajmningen. Jag tänker mig att med en grön politik kanske en del av de människor som nu jobbar i städbranschen kan fortsätta med det. En del kanske kommer att jobba i andra branscher i stället.
Men för att göra den övergången så smidig som möjlig kan det kanske vara bra att avvakta med utfasningen av RUT och ROT lite, med hänsyn till konjunkturen. Men jag tycker att den grundläggande inställningen, att vi inte ensidigt ska peka ut en specifik bransch när det gäller skattesubventioner, borde vara någonting som tilltalar en liberal och moderat.
Helena Leander (MP):
Det var talande att det blev väldigt tyst när Karin Nilsson fick frågan hur man skulle uppmuntra frivilligarbetare. Uppenbarligen är inte skattereglerna för kostnadsersättningar ett sådant verktyg. Det kanske är synd. Karin Nilsson ställde ett antal frågor om jobbskatteavdraget, ungefär som om vi i vår budget hade tänkt avskaffa hela jobbskatteavdraget i morgon dag.
Jag vill bara för formens skull påminna om att vi i vår budget säger nej till det fjärde steget och trappar ned de tidigare stegen med stigande inkomst. Just nedtrappningen i högre inkomstskikt lär ju inte vara särskilt spännande för de människor som är där, precis på gränsen till att eventuellt gå från total arbetslöshet till ett jobb. Troligtvis lönar det sig ändå ganska bra för dem att arbeta.
Men det intressanta är att de siffror som det hänvisas till om hur många jobb det ger baseras på simuleringar eftersom det inte finns någon möjlighet att dra några slutsatser av vad som egentligen har hänt. Dessa simuleringar utgår från att alla känner till det. Där har Riksrevisionen visat att det är lite si och så med kunskaperna, så i dagsläget har det kanske inte gett så många jobb. Man är också inne på, precis som Finanspolitiska rådet tidigare har varit, att man har lite avtagande nytta av dessa steg.
Ju fler steg man har i jobbskatteavdraget, desto mindre effekt får man för varje steg. Om vi nu skulle säga nej till det fjärde steget tror jag inte att Karin Nilsson behöver vara orolig för att vi ska dra bort 88 000 jobb eller något liknande. Min fråga är: Ser Karin Nilsson och alliansen någon risk för att man kanske inte får så mycket mer effekt för jobbskatteavdragen ju fler steg som man inför? Jag tror att man räknade med att det senaste steget skulle kosta 1 miljon per jobb om man räknar snällt.
Kan det tänkas att man kan använda dessa pengar på ett bättre sätt, eller kommer alliansens jobbpolitik även i fortsättningen att gå ut på att det varje år kommer ett nytt steg i jobbskatteavdraget?
Helena Leander (MP):
Det är just den där lilla detaljen: att upprätthålla servicen i landet. Jag tror inte att det är någon som vill ha höga skatter för sakens skull, utan man vill ha de skatter som behövs för en bra välfärd, för en social trygghet och för det som vi vill göra gemensamt. Sedan har vi kanske lite olika åsikter om hur man gör denna avvägning, och vi har gjort vår avvägning. Jag tror inte heller att det fjärde steget har varit helt effektlöst eller att ett femte steg skulle vara det. Men någonstans måste man ändå fundera på var pengarna gör mest nytta.
Om man nu pratar om att fjärde steget kanske kostar 1 miljon per jobb på längre sikt och kanske 3,3 miljoner på kort sikt är det ändå ganska mycket pengar. Tänk om vi i stället skulle ha investerat dessa pengar i järnvägar, välfärd eller någonting annat. Hur många jobb hade det gett, och vilken nytta hade det gett? Det är sådana avvägningar som vi måste fundera på. Jag vill påminna om att Socialdemokraterna är ett stort parti, men de utgör inte hela oppositionen.
Miljöpartiet fanns inte med på just den motionen om att man inte skulle ha någon information om jobbskatteavdraget. Jag tycker självklart att det ingår i Skatteverkets uppdrag att ge information om alla skatter. Men om regeringen har misslyckats med att utforma jobbskatteavdraget på ett begripligt sätt och misslyckats med att få människor att fatta vad det går ut på kan man fundera på om det är Skatteverkets uppdrag att ha stora informationskampanjer om detta. Det kan man diskutera.
Men när det gäller att människor ska känna till de skatter som finns är det inga konstigheter.
Helena Leander (MP):
Till att börja med kan vi konstatera att vi i dag har en reklamskatt som alliansregeringen trots sina ambitioner inte har lyckats avskaffa. Om vi letar efter intäktskällor för staten tycker jag och Miljöpartiet nog att reklam inte känns som det mest samhällsnyttiga. Snarare kan man se vissa skadliga effekter, och därför kan det vara rimligt att ha en reklambeskattning. Det måste dock i så fall ske på ett någorlunda likformigt sätt.
Tidigare har vi uppenbarligen tagit ställning för att man kanske skulle försöka avskaffa den. Nu försöker vi i stället gå framåt på en annan väg genom att se hur man kan inkludera fler former. Det är som jag sade i mitt anförande: Det är givetvis inte lätt, men internationella erfarenheter från bland annat Frankrike och Grekland visar att de i någon mån har lyckats med reklamen på tv och radio. Vad gäller direktreklamen fanns ändå ett färdigt förslag från en gammal utredning om att ha en skatt i distributionsledet.
Detta skulle man i alla fall kunna överväga igen om vi nu oavsett vad vi tycker om reklamskatten ser ut att få dras med den ett tag till. Vad gäller skatt på fartygsbränsle är det ett särskilt yttrande och inte en reservation av en anledning, nämligen att vi vill gå lite mjukare fram. Detta är någonting vi har uppmärksammat som ett problem som behöver ses över.
Det innebär inte att vi har tagit ställning för att ensidigt avskaffa skatten på fartygsbränsle, men man kan se över om det skulle kunna ske, om det krävs internationellt samarbete och om man i alla fall kan sätta ett tak för hur stora subventioner man kan få per båt. Det skulle i så fall snarare gynna det småskaliga kustnära fisket gentemot de större fartygen. Det är alltså definitivt någonting man kan titta på. Sedan skulle jag också vilja fråga Lena Asplund: Vad vill Alliansen göra för att gynna biogasen?
Skattepolitiken verkar inte ge så mycket stöd för den i alla fall. Om nu kilometerskatten har visat sig kunna effektivisera transporterna och miljöanpassa fordonsflottan, är inte det en bra idé också för Sverige?
Helena Leander (MP):
Gärna! Det är väldigt glädjande om vi kan få den svenska regeringen att kraftfullt arbeta för en beskattning av fartygsbränsle i EU. Vi har inte tagit ställning för att det ska vara en ensidig beskattning, utan det handlar om att se över förutsättningarna. Då kan internationella aspekter vara vägledande, liksom den detalj vi har att man också kan fundera på någon form av differentiering i storlek för att på så sätt gynna småskaligt kustfiske.
Men det känns bra; då litar jag på att det nu händer saker i EU med er vid ratten. Vad gäller kilometerskatten pratade jag i mitt anförande just om frågan om buller, vägslitage och andra föroreningar än koldioxid. Det är jättekul att ni har fattat att koldioxidskatt är det mest träffsäkra för att minska problem med just koldioxidutsläpp, men det är tyvärr inte det enda problem vi har här i världen ens från biltrafiken.
Då skulle en kilometerskatt kunna vara ett sätt att täcka upp för de andra kostnader man nu inte har lyckats täcka upp för med energiskatten, som annars ska vara en slasktratt. Man ser nämligen problem med ekonomitankning utomlands.
Min fråga till Lena Asplund är i så fall: Kan vi se fram emot höjningar av koldioxidskatten eller energiskatten på diesel om vi inte får någon kilometerskatt?
Helena Leander (MP):
Jag tror att vi alla här vill ha ett livskraftigt svenskt jordbruk. Däremot tror jag inte att Sverige någonsin kommer att lyckas pressa sig allra längst ned i kostnadsligan. Vår främsta konkurrensfördel måste vara att vi har god kvalitet och att vi kan visa att svenska jordbruksprodukter är framställda med omsorg om både djuren och miljön.
När det gäller ekonomiska styrmedel i jordbruket är min filosofi baserad på det ekonomiska begreppet om externa effekter. Om du till exempel har betande djur på en värdefull hagmark har det positiva effekter för samhället i form av biologisk mångfald som du inte får betalt för när du säljer det kött du producerar.
Däremot har metangaserna som djuren ger upphov till negativa effekter för klimatet. Det får du inte heller någon form av lägre pris för när du säljer dina produkter. Det finns alltså effekter för samhället som inte syns i priset. De ekonomiska styrmedlen är då till för att korrigera för det här så att vi får det fantastiska utfall som man i alla ekonomiska läroböcker får när marknaden fungerar som den ska.
Det innebär helt enkelt skatter på sådant som är dåligt för miljön och olika former av stöd till sådant som är bra för miljön, till exempel upprätthållande av biologisk mångfald. I det här fallet skulle det innebära att insatsvaror som ger problem med övergödning och dylikt skulle belastas med en skatt men att man i gengäld får, som man får i dag, olika former av betesstöd för att upprätthålla den biologiska mångfalden.
Jag tror inte att det finns så mycket hokuspokus i kraftfodret förutom just kväve och fosfor som är ämnen som, även om de är naturliga, bidrar till övergödningen.
Vad det sedan gäller gödsel var det många remissinstanser som var kritiska till avskaffandet framför allt vad gäller kadmiumdelen, som inte haft någon egentlig konkurrensnackdel utan bara inneburit att man fått ett gränsvärde som sänker kadmiumtillförseln till svenska jordar.
Helena Leander (MP):
Sojaodlingarna kan vi definitivt diskutera vid tillfälle. Jag måste ändå vända mig mot att bara för att det är naturligt är det oproblematiskt. Det är ju någonstans en fråga om mängd och koncentrationen. Koncentrationen av fosfor och kväve ger övergödning även om det är naturliga varor. Kött är en basvara som vi äter varje dag, säger Karin Nilsson. Men klimatmässigt kanske vi inte borde äta kött varje dag, för det ger ändå miljöeffekter.
Nu är jag mycket medveten om, vilket jag inte hann säga i min första replik, att mycket av det här är globala effekter. Men de produkter som konsumeras i Sverige är inte bara inhemska produkter; det är mycket kött som importeras. Därför har vi föreslagit en beskattning i konsumtionsledet som inte bara ska omfatta svensk produktion, som många gånger är bättre för både djuren och miljön, utan också omfatta de importerade produkterna.
Om man nu ska dra detta till någon sorts ekonomiskteoretisk diskussion är det mest effektiva att gå in i de olika punktproblemen, ett efter ett, men ibland måste man också fundera på hur man ska hålla ihop det så att det funkar. Då tror jag att någon form av mer schabloniserad skatt på animaliska livsmedel skulle vara enklare än att gå in i de olika delarna.
Det här är fortfarande någonting som behöver en hel del funderande, så vi har inga skarpa förslag vare sig det gäller det här, vad det gäller skatter på kraftfoder eller vad det nu är för något. Det här är ändå en fråga som är för viktig för att gömmas undan, för jordbruket står för många positiva delar vad det gäller framför allt biologisk mångfald, som vi kanske inte främst gynnar i skatteutskottet, men det finns också baksidor som vi måste vara beredda att hantera från samhällets sida, kanske också med ekonomiska styrmedel.
Jag tror att vi behöver tänka vidare på det här. Det är inte säkert att det behöver vara just en köttskatt eller en kväve- och fosforskatt för kraftfoder, men att bara lämna dem därhän blir ju att lämna över till alla andra sektorer i samhället att ta ansvar för klimatet, övergödningen och vilka problem vi nu ser.
Helena Leander (MP):
Jag får börja med att gratulera till den nya rolige och elake Lennart Sacrédeus som ger upphov till dessa uppsluppna replikskiften. Jag ska försöka att hålla mig någorlunda till betänkandet. Jag tror att det går att få in diskussionen kring vårt elände ganska bra, vi som vill höja skatterna. Vi vill faktiskt inte bara höja skatter. Ni har sänkt skatterna ganska mycket. Det måste man ändå vara överens om.
Det är kanske inte helt konstigt att vi som har lite högre ambitioner på välfärdsområdet i varje fall vill ta tillbaka en liten del av era sänkningar. Jag som miljöpartist tycker att det är viktigt att inte i onödan försvåra för vanligt folk. Jag vill också gärna att människor ska stå på egna ben och försörja sig på sin egen lön och att företagarna ska kunna blomstra och trivas i ett bra företagsklimat.
Däremot ser jag miljöskatterna som ett väldigt viktigt område där vi kan få in pengar till vår gemensamma välfärd men också få en effekt på miljön. Det är ändå så att forskningen framhåller rätt utformade miljöskatter som väldigt kostnadseffektiva och kraftfulla styrmedel på miljöområdet. Vad gäller skatten på handelsgödsel har Christin Hagberg redan redogjort ganska noggrant för den. Jag skulle vilja ta upp en annan aspekt. Det gäller kadmiumdelen.
Som skatterna var utformade var det en del som gällde just kadmiuminnehållet. Där har det inte egentligen lett till några kostnadsökningar för jordbrukarna. Den effekt det har fått är att det har blivit som ett gränsvärde för kadmium. Det har inneburit att vi har använt konstgödsel med lägre kadmiuminnehåll och på så sätt fått lägre kadmiumspridning på våra åkrar och därigenom en bättre hälsa än vad vi annars skulle ha fått utan att äventyra jordbrukets konkurrenskraft.
Jag undrar om Alliansen skulle kunna tänka sig att i sin ödmjukhet ändå erkänna att just denna lilla del blev fel även om man inte vill se några större problem med borttagandet av handelsgödselskatten. Man skulle åtminstone kunna återföra den lilla delen. Sedan undrar jag om Lennart Sacrédeus över huvud taget tror på ekonomiska styrmedel i klimatpolitiken. Det har varit lite si och så med det tidigare när man har propagerat för sänkta bensinskatter och så.
Helena Leander (MP):
Jag glömde att jag hade med en kristdemokrat att göra. Jag hoppas att man får använda ordet tro även i dessa profana sammanhang, om man kan säga så. Konkurrenskraften är en fråga som alla är medvetna om. Det är inte för inte som vi har skattenedsättningar för diverse konkurrensutsatta sektorer. Det är ingenting som Alliansen har kommit på alldeles själva.
Däremot kan man fortlöpande se över dem så att de är rimliga, och det görs också. Om vi ändå finner att vi behöver höja skatterna av någon anledning kanske miljöskatten kan vara en sådan som ger mindre effekter på ekonomin än till exempel höjda skatter för företagare. Det vore trevligt om man kunde sänka skatterna och ändå få in mer skatter. Vore det så skulle vi nog alla ha gjort det för länge sedan.
Men anledningen till att vi inte tror på det - i den profana bemärkelsen - är att vi ser att det har försvunnit pengar när ni har sänkt skatterna och att vi därför ser behov av att höja vissa skatter, i vårt fall framför allt på miljösidan. Men det känns bra att Lennart Sacrédeus ändå har en tilltro till ekonomiska styrmedel. Innebär det att vi kan få se mer användning av dessa framöver, att man alltså kan tänka sig att dessa också används?
Hittills har det blivit en stor skillnad i retoriken när man numera inte längre talar argsint om bensinskatten som hotet mot mänsklighetens framsteg utan ändå ser att kollektivskatten är ett viktigt styrmedel. Men det har inte skett så mycket i reda pengar. Tror du, har du tilltro till, att vi framöver kan få se en större användning av ekonomiska styrmedel i klimatpolitiken?
Helena Leander (MP):
Sverigedemokraternas ekonomiska politik innehåller en del märkligheter, till exempel att det är höjden av orättvisa att ha nedsatta arbetsgivaravgifter på grund av etnicitet men däremot höjden av rättvisa att ha det på grund av ålder. Men det är många människor före mig som har försökt diskutera de frågorna, så jag har tänkt diskutera en annan sak som ni inte har behövt stå till svars för så mycket, nämligen er syn på koldioxidskatten. I er budget skriver ni att ni vill ha en symbolisk sänkning av koldioxidskatten på specifikt bensin.
Hur stor och när framgår inte riktigt. Och av tabellerna framgår det inte hur mycket pengar ni tänker att ni ska gå miste om på grund av skattesänkningen, som normalt brukar innebära mindre skatteinkomster för staten. Min första fråga är: Är den symboliska sänkningen så liten att den inte ens syns, eller hur stor är den? Den andra frågan rör motiveringen, för ni skriver att i praktiken blir det ingen större effekt av att använda koldioxidskatten i just vägsektorn, på bensin och diesel.
Det är något som går emot all annan etablerad ekonomisk forskning som visar att det blir en effekt av höjda koldioxidskatter. En del effekter kommer med en gång, andra tar lite längre tid i takt med att människor byter bilar, att företagen utvecklar nya produkter och så vidare, men att den har effekt är ganska obestridligt. Så jag skulle vilja fråga: Vad är det för ny revolutionerande forskning som ni baserar era slutsatser på där?
Helena Leander (MP):
Om en budget ska gå ihop måste den någonstans gå ihop i tabellerna. Ni skriver saker i löpande text, men sedan står det ändå i tabellen att ni inte räknar med någon enda minskning av intäkterna från koldioxidskatten. Då är det någonting som inte stämmer. Jag fick inte riktigt svar på vad det är för forskning som ni hävdar ligger bakom att höjd koldioxidskatt inte ger någon effekt. Jag skulle kunna köpa om ni sade att ni inte bryr er om klimatet. Jag skulle givetvis inte hålla med er där heller, men det skulle i alla fall vara ärligare än att säga att det inte ger någon effekt därför att det inte finns något alternativ.
Det är helt enkelt inte sant. Seriösa ekonomer pratar om en priselasticitet på ungefär 0,8 procent på bensin, sett på lite sikt. Det innebär att om du höjer priset med 1 procent minskar konsumtionen med 0,8 procent. Sedan ser det lite olika ut för människor i olika delar av landet. Därför kan det behövas kompletterande åtgärder. Man kan behöva bygga ut kollektivtrafik där det finns möjligheter att göra det, bygga ut järnväg och ge stöd till biogasproduktion.
Det kan också finnas behov av andra kompenserande åtgärder. Men att säga att det inte har någon effekt är inte sant. Det är bättre att i så fall se över hur man kan stödja människor så att vi alla, oavsett förutsättningar, kan bidra till att minska vår klimatpåverkan i stället för att bara sitta här och vara populistiska.
Helena Leander (MP):
Jag fortsätter gärna diskussionen om klyftorna. Vi som politiker måste vara medvetna om vad det är för klyftor vi skapar genom vår politik och vad det är som skapas utan vår förskyllan eller som vi i varje fall kanske inte i lika stor utsträckning kan påverka. Har man, som Henrik von Sydow redogjorde för, en högkonjunktur där börsen går bra och människor som har höga inkomster också får höga kapitalinkomster är det en sådan sak som tenderar att öka klyftor. Det vi däremot måste vara väldigt noga med som politiker är hur vår politik slår.
Här kan vi se, som Veronica Palm redogjorde för, att den rikaste hundradelen av befolkningen har fått lika mycket som den fattigaste fjärdedelen. Där är det väldigt tydligt att politiken i sig skapar klyftor. Det tycker jag är problematiskt. Jag tror att ett samhälle med mindre klyftor är ett bättre samhälle sett till hela samhället. Jag gladde mig mycket när jag hörde Henrik von Sydow tala så pass varmt om sänkt tjänstemoms. Det får mig ändå att våga tro att det kommer att vara en av de saker som kommer att prioriteras framöver.
Det är väldigt angeläget för tjänstesektorn för att man ska kunna ta till vara den potential som finns där. Däremot var det inte lika positiva tongångar när det gällde koldioxidskatten. Det gladde mig väl mindre och var kanske också mindre förvånande. Jag såg ett pressmeddelande från Trafikverket förra veckan där de rapporterar att utsläppen från vägtrafiken återigen ökar. Man hade en liten dip i samband med lågkonjunkturen då transporterna gick ned som de brukar göra i en lågkonjunktur. Men nu är man åter tillbaka i ökningar.
Trots att utsläppen från nya bilar minskar hjälper inte det eftersom trafiken helt enkelt ökar ännu mer. Där har regeringen tidigare framhållit att koldioxidskatten är ett väldigt träffsäkert och kostnadseffektivt verktyg. Men nu har man övergett den. I stället föreslår man en supermiljöbilspremie som enligt beräkningar ska minska utsläppen med 0,26 promille. Det är ganska lite.
Trafikverket säger i pressmeddelandet att med nuvarande styrmedel kommer vi inte att kunna nå klimatmålet för vägsektorn. Vi kan på sin höjd stabilisera utsläppen och få dem att sluta öka. Men vi får inte ned dem, vilket vi måste få. Jag tänker därför fråga: När kommer koldioxidskatten?