KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Nilsson (L):
Jag tackar för statsrådets svar på frågan. Naturligtvis är det inte möjligt att gå runt och vara misstänksam 24:7. Jag tror dock att när det gäller just relationen med Ryssland, och framför allt den ryska regimen, bör man ha ett ganska stort mått av misstänksamhet.
Det är det problem som vi har och som många andra har när vi relaterar till Ryssland. Vi applicerar vårt sätt att se på världen - vårt narrativ. Vi tror att Ryssland har samma narrativ och samma syn på omvärlden. Det har inte Ryssland - inte den ryska regimen. Det ryska folket har det absolut.
Det är här jag återigen kommer in på Rysslands syn att den storpolitiska arenan inte är ett vinn-vinnsystem utan ett nollsummespel där någon vinner och någon annan förlorar. Det har vi sett på många olika arenor runt om i världen, inte minst det senaste decenniet.
Jag instämmer alltså i mycket av det utrikesministern säger, men jag vill bara inskärpa att ett visst mått av misstänksamhet är nödvändigt i relationen med Ryssland.
Jag tycker att den mindre positiva delen av den så kallade dialogen Josep Borrell hade borde tas som exempel på vad som kan hända om man inte använder sig av den typen av misstänksamhet.
Maria Nilsson (L):
Jag vill inleda med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet i dess helhet. I helgen skrev två av mina partivänner, Barbro Westerholm och Arman Teimouri, en debattartikel om att detta att leva livet hela livet också innebär en arbetsmarknad som ska ta vara på alla som kan och vill bidra till samhället.
Ålder är ett dåligt mått på människors förmågor, både på arbetsmarknaden och i samhället som helhet. Fru talman! Vi ser att antalet långtidsarbetslösa äldre ökar samtidigt som Arbetsförmedlingen konstaterar att äldre arbetssökande i genomsnitt har svagare konkurrensförmåga på arbetsmarknaden.
Det handlar delvis om en ålderism men också om en arbetsmarknad som inte är uppbyggd för att ta till vara just äldres erfarenheter och kompetens. Lägg därtill ett system som inte har varit uppbyggt för att man ska kunna ställa om och förändra sin yrkesinriktning även mitt i livet. De reformer som vi ska besluta om i dag bidrar till att förändra det senare.
De möjliggör ett längre yrkesliv och minskar risken för personer att hamna i arbetslöshet. Det handlar om att känna samhällets förtroende och därmed en trygghet i att kunna gå från ett yrke till att utbilda dig till något annat även när du har passerat till exempel 50-årsstrecket. Vi har hört tidigare, fru talman, vad reformen innebär.
Jag behöver nog inte upprepa det för den samlade församlingen. Det handlar om att höja rätten till studiemedel från 56 till 60 års ålder och så vidare. Vi vet även sedan tidigare att det här är en överenskommelse mellan regeringen, Liberalerna och Centerpartiet inom ramen för januariavtalet. Fru talman!
Vi har också från den här talarstolen hört att studiemedelssystemet som en möjlighet till omställning har ökat i betydelse de senaste åren. Vi vet att arbetsmarknaden inte längre ser ut som den gjorde för ett antal decennier sedan. Den är i ständig förändring, vilket gör att fler kommer att behöva utbilda sig genom hela livet.
Då krävs också att den som vill eller behöver studera har möjlighet att just finansiera studierna. I likhet med mina partivänner, som jag inledde med att referera till, konstaterar jag att det inte kommer att räcka med att höja åldersgränsen för studiemedel. Ett kraftfullt arbete måste också företas mot ålderism och åldersdiskriminering på arbetsmarknaden.
En naturlig del av att vi studerar och ställer om högre upp i åldrarna borde också vara rätten att vara kvar i arbete till exempelvis 71 år. I Sverige har vi en syn på att ålder skulle vara en belastning, när ålder snarare borde vara en tillgång på arbetsmarknaden.
Slutligen, fru talman, måste jag som liberal även säga några ord om att utbilda sig också för själva bildningens skull och för studierna i sig själva. Motiven för att såväl unga som äldre ska kunna läsa på högskola handlar inte bara om att rusta personer för arbetsmarknaden; de handlar också om att öka kunskapen och bildningen i Sverige.
Lika mycket som kultur alltid måste ha ett eget värde och aldrig enbart vara till för något annat behöver också bildning och utbildning ha sitt eget värde, oavsett vilken ålder man har.
Maria Nilsson (L):
Tack, ledamot Marie-Louise Hänel Sandström, för frågan! Vi har ett budgetsamarbete med regeringen och Centerpartiet, vilket gör att, om jag ska vara byråkratisk, det är svårt att bifalla utskottsinitiativ som är budgetpåverkande. Vi driver på i andra kanaler.
Jag har varit tydlig med både i Ekot i radion och när vi fattade beslutet varför vi avslog initiativet. Vi driver på i detta nu gentemot regeringen inom ramen för vårt samarbete.
Maria Nilsson (L):
Vi har större möjlighet att realisera det här eftersom vi har ett budgetsamarbete med regeringen. Jag får påminna ledamot Hänel Sandström om vad som hände med högskoleprovet. Det genomfördes trots allt, och det genomfördes inom ramen för januarisamarbetet.
Ledamoten ska inte ge upp hoppet om fribeloppet.
Maria Nilsson (L):
Ibland undrar jag om inte just studiestödet måste vara en av de mest väldebatterade frågorna i Sveriges riksdag. Det är möjligt att det finns en beredningsteknisk aspekt som leder fram till det och som jag inte riktigt förstår. Det var ju ändå ganska nyligen som vi debatterade studiestöd.
Då, innan jul, handlade många av replikskiftena om ett eventuellt slopande av fribeloppet under våren mot bakgrund av pandemin. Det är bra att vi liberaler tillsammans med Centerpartiet och regeringen kunde göra just detta under våren 2021.
Och som av en händelse klubbades just den ändringsbudget där detta ingår i dag - även om fribeloppet gäller retroaktivt från och med årsskiftet. Vi får givetvis återkomma till behovet av ytterligare förlängningar beroende på pandemiläget längre fram. Fru talman!
Studiestödet finns för att alla som vill och har behörighet ska kunna läsa på högskola eller folkhögskola. I Sverige kan ingen säga att man inte har råd eftersom systemet är tillgängligt, rättvist och inkluderande.
Motivet för att unga såväl som äldre ska kunna läsa på högskola handlar inte bara om att rusta personer för arbetsmarknaden. Det handlar också om att öka kunskap och bildning i Sverige.
Lika mycket som kultur måste ha ett eget värde och aldrig enbart finnas till för något annat behöver bildning och utbildning ha sitt eget värde. Ett studiemedelssystem så som det är organiserat i dag bidrar till just detta. Fru talman!
Liberalernas bedömning är att studiemedelssystemet i många delar är väl avvägt i dag. Som flera andra talare i denna talarstol har konstaterat finns ett behov, i och med framväxten av ett allt längre arbetsliv, av att se över och höja åldersgränserna i studiemedelssystemet.
Detta finns med i den sakpolitiska överenskommelse med 73 punkter som slutits mellan Liberalerna, Centerpartiet och regeringen. Det kommer också en proposition om detta inom kort.
Samtidigt som möjligheten att ta studielån ökar inser vi naturligtvis att åldern måste höjas vad gäller att kunna skriva av studiemedel. Även om vi har konstaterat att studiemedelssystemet är väl avvägt kan vi inte utesluta att det kan bli aktuellt med ytterligare reformering av systemet.
Förslag som kan behöva komma i fråga lite längre fram för bättre matchning och kompetensutveckling är till exempel individuella kompetenskonton som kan byggas upp för att användas vid vidareutbildning och omskolning. Just omskolning, omställning och bättre matchning är aspekter som enbart kommer att växa i betydelse.
I framtiden kan vi, för att öka genomströmningen i högskolan och öka drivkrafterna för studenterna att klara sin examen på utsatt tid, se en utökning av sommarkurser inom ramen för studiestödet. Det är några av de delar som vi kan se i framtiden. Med detta yrkar jag återigen bifall till reservation 5.
Maria Nilsson (L):
Tack, statsrådet Linde, för svaret på min interpellation! Jag är inte omedveten om att det kan finnas begränsningar i handlingsutrymmet för en utrikesminister i frågor som dessa. Ibland tar vi aningen aktivistiskt lagda ledamöter möjligtvis lite lätt på dessa. Herr talman! I april 2014 stod jag på ett fält utanför Moskva.
Under mina fötter fanns tusentals offer för Stalinterrorn. De var mördade och kastade i massgravar som sedan fylldes igen och föll i glömska. Runt omkring var det kusligt tyst trots att vi var en grupp på över 20 personer från min gamla arbetsplats Forum för levande historia. Sådana platser finns runt omkring i Ryssland.
Det är omöjligt att med säkerhet veta om alla massgravar har hittats efter Stalinterrorns härjningar, som nådde sin kulmen år 1934-1939. Jurij Dmitrijev är en rysk historiker som vigt sitt liv åt att blottlägga just Stalinterrorn. Han har fokuserat på de platser han känner bäst runt Petrozavodsk i ryska Karelen.
Det han har gjort är att gå igenom arkiven för Sovjettiden, avslöja bödlarna från NKVD och utreda de fall där människor har mördats. Under lång tid har Jurij Dmitrijev varit föremål för trakasserier och förföljelse från den ryska statsapparaten. I flera omgångar har åtal väckts med fabricerade misstankar.
Bödlarna som Dmitrijev har synliggjort tjänstgjorde inom den säkerhetsapparat som i dag har bytt namn men som aldrig erkänt eller gjort upp med sin historia. Herr talman! Detta vittnar också om något annat - om synen på historien och hur den används som politiskt redskap i dag.
I boken Putins nya Ryssland och det förflutnas skuggor skriver journalisten Shaun Walker om hur Vladimir Putin har gjort det till ett politiskt projekt att förändra historien för att använda den till att vinna realpolitiska fördelar.
Putinregimen har mytologiserat andra världskriget - eller det stora fosterländska kriget, som det heter i rysk kontext - och dess vinst över fascismen i ansträngningarna att underblåsa dagens ryska imperiedrömmar. Jurij Dmitrijev är inte ensam. I dag används historien som ett politiskt verktyg för många auktoritära och semiauktoritära regimer.
Det är därför som fallet Dmitrijev blir än viktigare. Han är symbolen för en historieskrivning där oförrätter blottläggs och där stater tar, eller borde ta, ansvar. Herr talman! Jag välkomnar det statsrådet Linde säger. Sverige har arbetat aktivt inom EU, inom OSSE och inom Europarådet för att uppmärksamma Dmitrijevs fall.
Min fråga till statsrådet blir därför: Vilka reaktioner har hon mött när hon har tagit upp de här frågorna bland andra länder inom dessa internationella institutioner? Och likaså: Vilka var svaren som gavs i den bilaterala dialog som statsrådet har haft med bland andra utrikesminister Lavrov kring detta?
Maria Nilsson (L):
Ett internt alltmer repressivt Ryssland följer av ett externt alltmer expansivt Ryssland. Det är tyvärr den realpolitiska verklighet som vi lever i 2020. Statsrådet konstaterar att fallet Dmitrijev inte är en isolerad händelse utan bör sättas i ett sammanhang. Jag delar helt och hållet den bilden.
Det är ett Ryssland som begränsar utrymmet för mänskliga rättigheter och oppositionens möjligheter att verka. Statsrådet nämner också den nyligen antagna svenska strategin för Sveriges stöd till ett demokratiskt Ryssland och det arbete som bedrivs inom ramen för EU. Jag vill stanna något vid de demokratiska krafterna, något som statsrådet också har återkommit till.
Jurij Dmitrijev var ordförande i den lokala Memorialorganisationen. Utan dem hade fortfarande mycket av Stalinterrorn varit höljt i dunkel. Under 1990-talet, när arkiven öppnades i Ryssland, lades mycket av grunden till Memorials kommande arbete. Personer som Irina Flige och Arsenij Roginskij är och har varit ovärderliga.
Men även organisationer som Memorial utsätts i dag för alltmer repressiva lagar. De har brännmärkts för att vara så kallade utländska agenter, med andra ord själva symbolen för att gå västs ärenden och med onda avsikter destabilisera Ryssland inifrån. Herr talman! Memorial arbetar inte enbart med att blottlägga Stalinterrorns brott.
De arbetar också för att ryska lärare ska ha läromedel och stöd för att kunna utforma historielektioner som speglar något annat än den tillrättalagda propagandahistoria som det ryska utbildningsdepartementet strävar efter.
Där handlar det om att forma framtidens ryska medborgare i tron att rättmätiga ryska segrar i historien rättfärdigar till exempel annekteringen av Krim och andra utrikespolitiska ambitioner. Herr talman! Under Sovjetunionen formades en typ av homo sovjeticus-människa - en övermänniska, så att säga.
I dagens Ryssland pågår samma projekt men utifrån något andra ideologiska premisser.
Jag skulle vilja be statsrådet, herr talman, att utveckla hur hon kommande år kommer att använda plattformar som internationella organ för att fortsätta driva frågan om Jurij Dmitrijev, Memorial och behovet av en fri och självständig historieskrivning i Ryssland.
Maria Nilsson (L):
Tack, statsrådet! Statsrådet avslutar sitt första inlägg med att Sverige ska vara uthålliga, både i det enskilda fallet med Jurij Dmitrijev och med att stödja en demokratisk utveckling i Ryssland. Jag instämmer naturligtvis i det. Men utvecklingen i Ryssland är oerhört oroande. Det gäller såväl i Ryssland som hur Ryssland agerar på den världspolitiska arenan. Självklart kan Sverige inte göra allt.
Vi är en enskild nation. Men vi kan göra något, och vi kan agera inom ramen för de institutioner där vi verkar. Jag litar på att statsrådet exempelvis kommer att arbeta för ett snabbt införande av Magnitskijlagarna i EU.
Det skulle vara en symbol som visar Ryssland att EU tar situationen på allvar och skärper sitt agerande och sin ställning gentemot Ryssland. Utvecklingen i Ryssland går nämligen inte framåt. Den går tyvärr bakåt.
Jag vill avsluta med att uppmana statsrådet att ta till vara det ordförandeskap i OSSE som ligger framför Sverige. Många stora frågor där behöver en lösning - inte bara där, men det är en kanal - den illegitime presidenten i Belarus, kriget i östra Ukraina och så vidare.
Glöm inte bort Ryssland, glöm inte bort Memorial, glöm inte bort historien och glöm inte bort Jurij Dmitrijev!
Maria Nilsson (L):
Min fråga går till statsrådet Matilda Ernkrans. Vi är många som har följt de diskussioner som har varit i spåren av Utbildningsradions programserie Skrivglappet . I den framgår att nästan hälften av universitets- och högskolelärarna uppfattar att studenterna är dåliga på att uttrycka sig skriftligt.
Detta är bara ett i raden av flera larm i frågan som har kommit under de senaste åren. Att kunna uttrycka sig precist i skrift är grundläggande i många yrken. Det kan handla om att ringa in och analysera ett problem och att argumentera för en lösning. Det här är självklart en fråga som spänner över hela utbildningsområdet, från förskola via ungdomsskola till högre utbildning.
Min fråga till statsrådet är: Vad ser statsrådet specifikt bör och kan göras inom ramen för högre utbildning?
Maria Nilsson (L):
Jag kan å ena sidan uppskatta att statsrådet inte kommer här och nu med konkreta förslag som kanske senare är svåra att förverkliga. Jag håller helt med om att grunden till mycket stor del läggs i just ungdomsskolan. Men jag undrar ändå om statsrådet skulle kunna ringa in några områden eller reformer som på sikt skulle kunna vara bra att tänka på inom högre utbildning.
Maria Nilsson (L):
Varannan direktinvestering från Kina till EU är ett säkerhetshot, skrev journalisten Patrik Oksanen för några dagar sedan. I veckan blev det känt att Förvaltningsrätten i Stockholm inhiberar Post- och telestyrelsens beslut att utestänga komponenter från Huawei vid utbyggnaden av 5G-nätet. Kina har under det senaste året ökat sitt repressiva grepp om Hongkong.
Taiwans säkerhet är ifrågasatt, och man placerar uigurer i interneringsläger. Min hemstad Göteborg är också Gui Minhais hemstad. Kina är enligt Säpo ett av de tre länder som bedriver aktiv inhämtning i Sverige. Kina är en ekonomisk stormakt, utrikespolitiskt expansiv och en säkerhetspolitisk riskfaktor.
Det är nästan exakt ett år sedan regeringen lade fram Kinaskrivelsen på riksdagens bord. Hur ser statsministern på denna skrivelse i dag?
Maria Nilsson (L):
Jag tackar statsministern för detta svar. Jag vill förflytta oss utomlands, till EU och EU:s och Kinas relationer inom EU-China Comprehensive Agreement. Kan vi förvänta oss att den svenska regeringen, inom ramen för detta, pekar på de risker som föreligger med just direkta investeringar i EU i denna tid och också pekar på de övergrepp mot mänskliga rättigheter som försiggår?
Maria Nilsson (L):
Vid årsskiftet stängde Ringhals 1, och de kraftigt stigande elpriserna har gett Vattenfall rätt. För företaget Vattenfall har det åtminstone än så länge varit en mycket bra affär. Ännu mer planerbar elproduktion försvann från södra Sverige. Vi kan välja att se detta som att elmarknaden fungerar som den ska.
När efterfrågan ökar stiger priset, och elförbrukarna anpassar sig. Baksidan är att de brutala prissvängningarna på elmarknaden får mycket allvarliga konsekvenser. Kunderna betalar dyrt. Industrin har till och med fått dra ned produktionen.
Min fråga till statsminister Stefan Löfven är: Hade det varit gynnsamt eller ogynnsamt för svensk ekonomi om Ringhals 1 varit i drift i dag?
Maria Nilsson (L):
Vi betalar dyrt för att polsk, tysk och dansk kolkraft ska dra på extra för vår skull. Det är inte en hållbar politik. Med all respekt för statsministerns svar tycker jag nog att han svävar lite på målet. Därför frågar jag: Vad är statsministerns budskap till Holmen AB, som förra veckan såg sig tvungna att dra ned på produktionen?
Maria Nilsson (L):
Min fråga går till statsrådet Amanda Lind. I statsrådets portfölj finns frågor som rör romsk inkludering, och det har vi samtalat om tidigare. Målet är att den rom som fyller 20 år 2032 ska ha likvärdiga möjligheter i livet som den som är icke-rom. Under pandemin har vi sett att utsatta grupper blir ännu mer utsatta.
Det gäller rätten och tillgången till hälso- och sjukvård, arbetsmarknad, bostadsmarknad och så vidare. Hur säkerställer statsrådet att den romska minoritetens rättigheter inte begränsas ytterligare under pandemin?
Maria Nilsson (L):
Sverige har länge varit en av världens främsta biståndsgivare till Belarus, framför allt fokuserat på demokratistöd till ett oberoende civilsamhälle. Men svenskt bistånd har också gått till statliga aktörer under årens lopp, något som till exempel organisationen Östgruppen varit mycket negativ till.
Ett exempel på detta är Raoul Wallenberg Institute i Lunds samarbete med det statliga belarusiska universitetet BSU. Efter övergreppen och våldet i samband med valet beslutade den dåvarande biståndsministern att frysa ett antal pågående insatser där statliga aktörer var involverade.
Det var ett mycket bra beslut, men frågan jag vill ställa till statsrådet är följande: Mot bakgrund av alla problematiska biståndsinsatser som förekommit, hur säkerställer ni att de begångna misstagen inte upprepas?
Maria Nilsson (L):
Tack, statsrådet, för svaret på min fråga! Jag delar naturligtvis statsrådets analys av situationen i Belarus. Det kan ju inte uteslutas, även om vi alla hoppas på en annan utveckling, att Lukasjenko med stöd av Vladimir Putin kan sitta kvar som illegitim president ytterligare ett antal år.
Jag hoppas verkligen att statsrådet stämmer in i ställningstagandet att det då vore ytterst olämpligt att återuppta finansiering av projekt som kan kopplas till statliga aktörer.
Maria Nilsson (L):
Min fråga går till statsrådet Matilda Ernkrans. Vi har samarbetat kring den forskningsproposition som riksdagen beslutade om för någon månad sedan, men parallellt med arbetet med den pågår en ganska högljudd debatt om den akademiska friheten.
Tyvärr har den blivit ett slagträ där alla väljer att tolka den så att just deras tes stärks. Det finns med andra ord ett behov av att renodla vad vi menar med den akademiska friheten. I forskningspropositionen konstateras att regeringen är öppen för att tillsätta en parlamentarisk utredning för att utreda hur den akademiska friheten skulle kunna införas i grundlagen.
Min fråga till statsrådet är helt enkelt: Hur går det?
Maria Nilsson (L):
Det beslutades att den akademiska friheten skulle skrivas in i högskolelagen - absolut. Men vi tror inte att det räcker. Varför är vi så angelägna om detta? Jo, vi tror att genom att man skriver in den i grundlagen visar man på dess betydelse och renodlar begreppet, och den får ett starkare skydd än den har i dag när den bara finns i högskolelagen. Vi är alltså redo.
Är regeringen redo att sätta igång ett sådant arbete?
Maria Nilsson (L):
Tack så mycket, Gunilla Svantorp, för frågan! Jag tror absolut att vi har ett kvalitetssystem. Det betvivlar jag inte, och det ifrågasätter jag inte. Men jag är ute efter detta: En utbildning till sjuksköterska på ett ställe i landet måste vara likvärdig med den utbildningen på ett annat ställe i landet.
Där är disputerade universitetslärare av avgörande betydelse. Vi kan inte bygga ut högskolan och den högre utbildningen i en sådan takt att vi inte hinner med att också utbilda universitetslärare, så att det blir fler disputerade som kan undervisa de nya studenterna.
Blir det ett glapp där kommer kvalitetsbristerna att uppstå. Gunilla Svantorp nämnde lärarutbildningen.
Vi är inte för att man ska komma till rätta med lärarbristen genom att bygga ut lärarutbildningen, för vi ser att de platser som finns i dag inte är översökta, om man säger så. Vi behöver hitta andra sätt att komma till rätta med den alarmerande lärarbrist som finns i dag.
Maria Nilsson (L):
Ja, vi har ett avsnitt i vår motion för högre utbildning som handlar just om praktiknära forskning och vikten av densamma. Det är klart att vi ser det behovet också, men skillnaden mellan Liberalerna och Socialdemokraterna är väl att vi i alla lägen sätter kvaliteten i främsta rummet. Jag kan inte alltid se att Socialdemokraterna gör detsamma.
Det var väldigt glädjande att Anna Ekström, när hon tillträdde sitt nya uppdrag, just fokuserade på kvalitet i högre utbildning. Jag tar det som ett tecken på att Socialdemokraterna sent omsider börjar upptäcka att det är det som alltid måste stå i centrum för högre utbildning och forskning.