Leif Pagrotsky (S):
Carl B Hamilton har frågat vilka steg jag avser att ta för att förhindra att EU-kommissionens agerande i de pågående förhandlingarna om ett associeringsavtal mellan EU och Mercosur motverkar regeringens höga ambitioner i Världshandelsorganisationen, WTO, i arbetet med att reformera EU:s jordbrukspolitik och i bekämpningen av fattigdom i u-länder.
Mercosur avser en grupp av fyra länder i Latinamerika: Brasilien, Argentina, Uruguay och Paraguay. Sedan den 1 januari 1995 ingår Sverige som en del av EU och därmed dess gemensamma handelspolitik. Den svenska regeringen förhandlar därför inte längre själv på handelspolitikens område. I WTO talar EU med en röst.
Medan Sverige spelar en mycket aktiv roll inom EU när den gemensamma politiken ska slås fast har vi att, precis som övriga medlemsländer, underordna oss den kompromiss som blir resultatet. De nu pågående associationsförhandlingarna mellan EU och Mercosur orsakade rejäla kraftmätningar mellan EU-länderna när tidtabellen skulle slås fast.
Det mandat som EU-kommissionen har i dag att förhandla med Mercosurländerna om lades fast i ljuset av att den nya förhandlingsrundan i WTO förväntades starta i Seattle hösten 1999. Tanken var att WTO-förhandlingarna skulle ha nått ganska långt innan EU:s förhandlingar med Mercosur kom in i en avgörande fas.
Därför uppsköts förhandlingsstarten för Mercosurförhandlingarna till den 1 juli 2001. Som bekant fördröjdes WTO-rundans start med två år. Den började inte förrän i Doha hösten 2001. Därmed ändrades också den möjliga inbördes relationen mellan EU:s förhandlingar i WTO och EU:s förhandlingar med Mercosur.
Det är således tillfälligheter snarare än maktpolitik från EU som ligger bakom det faktum att tidtabellerna nu överlappar. Handelsförhandlingarna med Mercosur har behandlats i riksdagens EU-nämnd i maj och september 1999. Inget parti motsatte sig då att Sverige skulle stödja att EU-kommissionen fick mandat att på unionens vägnar inleda förhandlingar om ett regionalt frihandelsavtal med Mercosur.
Under det svenska ordförandeskapet i EU våren 2001 pressade Sverige på för att den fastslagna tidtabellen för Mercosurförhandlingarna skulle hållas. I juni samma år hade jag glädjen att i Luxemburg företräda EU vid de möten som accelererade handelsförhandlingarna mellan såväl EU och Chile som EU och Mercosur.
Jag för min del tror inte att globala, multilaterala avtal inom ramen för WTO och regionala handelsavtal behöver stå i strid med varandra. Det bästa behöver inte vara det godas fiende. WTO har regler för regionala frihandelsavtal. Det är ett självklart krav från Sverige att EU i alla avtal efterlever dessa regler.
Det har också regeringen framfört vid otaliga tillfällen till EU-kommissionen, senast när Mercosurförhandlingarna diskuterades vid allmänna rådet den 26 april i år. Jag tror att Carl B Hamiltons farhågor angående Mercosurförhandlingarnas effekter för WTO-rundan är överdrivna. Förhandlingarna med Mercosur kan tvärtom fungera som murbräcka för en öppnare handel globalt på jordbruksområdet.
Framsteg på jordbruksområdet har länge hindrats av EU:s mer protektionistiska länder. I EU har den lägsta ambitionsnivån fått bestämma takten. I Mercosurförhandlingarna görs EU:s offensiva intressen tydligare, vilket medför att de protektionistiska jordbruksländerna har svårare att hävda sina intressen. Den senare utvecklingen i förhandlingarna med Mercosur sammanfaller med Sveriges intresse av att få till stånd mer långtgående jordbruksreformer.