KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kalle Olsson (S):
Regeringen har presenterat en modell där man undantar halva Sverige från sin modell. Det är svårt att tänka sig en mer akut och brännande fråga i dag den 19 december när det lackar mot jul och vi ska betala våra räkningar. Ingemar Kihlström talar om de äldres ekonomiska utsatthet.
Det blir inte svårare än att nu kunna hantera den här frågan för många äldre. Då återkommer jag till själva grundfrågan. Varför ska de äldre i norra Sverige med sina små marginaler inte få ta del av det stöd som de äldre i södra Sverige får ta del av?
Kalle Olsson (S):
Det var bara några veckor sedan som en sverigedemokrat i den här kammaren, i den talarstolen, argumenterade med emfas för att Sverige borde investera i kolkraftverk i fattiga länder. Det vore en del i lösningen på klimatutmaningen. Min enkla fråga till Daniel Persson är om det är en bra idé. Borde vi ta delar av Sjunde AP-fondens 970 miljarder och göra den typen av investeringar?
Vore det en klok klimatpolitik?
Kalle Olsson (S):
Jag uppfattar inte att Daniel Persson svarar på min fråga. Delar Daniel Persson uppfattningen att det kan vara klok klimatpolitik att ta våra pensionssparares medel och investera dem exempelvis i kolkraftverk i fattiga länder eller i annan fossil verksamhet i andra länder? Rimmar det med de hållbarhetsmål som vi diskuterar i dag?
Kalle Olsson (S):
Även jag vill passa på att välkomna statsrådet tillbaka till riksdagen. Från regeringsförklaringen fram till i dag har det gått ungefär fyra veckor. Under den tiden har det varit helt tyst från regeringen om vad omtaget, som statsrådet kallar det i interpellationssvaret, egentligen kommer att betyda.
Med tanke på att vi talar om ett av välfärdssamhällets kanske allra viktigaste system, vårt pensionssystem, och därtill politiska överenskommelser som har gällt i närmare 30 år är det lite viktigt att få detta klarlagt. Hur tänker sig regeringen att arbetet med pensionerna ska se ut framåt? Fru talman! Det är bakgrunden till min interpellation.
De enda från det högerkonservativa blocket som fram till i dag egentligen har sagt något om de aviserade förändringarna är det parti som inte ingår i regeringen, alltså Sverigedemokraterna. Det är möjligen talande för den interna dynamiken i regeringsunderlaget.
I förra veckans budgetdebatt här i kammaren kunde vi höra en närmast triumferande Oscar Sjöstedt, SD:s ekonomisk-politiske talesperson, konstatera att den, som han uttryckte det, "smått bisarra" Pensionsgruppen slutligen förkastats. Det är uttalanden som ligger väl i linje med hur SD tidigare har uttryckt sig om Pensionsgruppen.
Man har kallat den obsolet och direkt skadlig för landets pensionärer. Vad SD tycker om de här delarna råder det alltså ingen tvekan om. Men vad Moderaterna och de övriga partierna som faktiskt ingår i regeringen anser är mer oklart. I en intervju i Svenska Dagbladet i dag svarar statsrådet på frågan om Pensionsgruppen ska avvecklas eller inte: Vi får se.
Det går alltså från SD:s dödförklaring av Pensionsgruppen förra veckan till statsrådets svar i dag: Vi får se. För mig är det inte helt tydligt vad det här innebär. I svaret på min interpellation säger statsrådet annars att hon anser att samarbetet i Pensionsgruppen har fungerat väl över tid, att det har varit en garant för pensionssystemets finansiella stabilitet och så vidare.
Statsrådet pekar också på något annat viktigt: att partierna i Pensionsgruppen under de här närmare 30 åren har tagit ansvar för de långsiktiga principerna i pensionssystemet. Jag ska inte lägga ord i någons mun. Men utifrån statsrådets svar tycker jag mig ändå utläsa ett positivt omdöme från statsrådet när det gäller hur Pensionsgruppen har fungerat över tid. Ändå står vi här i dag.
Jag undrar - lite som min kollega var inne på i det tidigare anförandet - varför det är så viktigt att bjuda in partier som inte ställer upp på de grundläggande principerna för pensionssystemet till överläggningar.
Min andra fråga är: Kommer statsrådet att kräva, som en form av bottenplatta för kommande diskussioner, att samtliga partier som samlas runt bordet ställer upp på de långsiktiga principerna, som är själva ankaret i pensionssystemet?
Kalle Olsson (S):
Jag håller verkligen med statsrådet om vikten av ett pensionssystem som håller över tid, men en del i detta är just att vi har haft partier som under närmare 30 års tid nu har varit överens om ett antal spelregler för hur vi ska jobba med pensionssystemet.
I mitt förra inlägg ställde jag den direkta frågan hur statsrådet ser på att ta in partier i samtal när dessa partier inte på motsvarande sätt har skrivit under på de grundfundament eller principer som vi alla här, tror jag, är överens om är viktiga.
Sverige har i grunden ett robust pensionssystem som under en lång följd av år har levererat stabila, förutsägbara och statsfinansiellt hållbara pensioner. Som socialdemokrat kan jag tycka att vi har alltför många äldre i dag som har alltför låga pensioner och som vi behöver insatser för. Vi har också utmaningar när det gäller att säkerställa att framtida generationer pensionärer får pensioner som går att leva på.
Det är ingen hemlighet att vi socialdemokrater menar att pensionerna behöver höjas och att det långsiktigt hållbara sättet att göra detta är att titta på avgifterna och inbetalningarna till pensionssystemet. Vi behöver komma upp i de nivåer som vi en gång i tiden var överens om att vi skulle nå upp till.
Apropå Pensionsgruppen och det arbete som har bedrivits där under de senaste åren finns det i dag en framförhandlad överenskommelse mellan de fem partierna om att göra en översyn av avgiftsnivåerna. Det var detta som stod näst på tur i Pensionsgruppens arbete.
Min andra fråga är om regeringen nu tänker gå vidare med frågan om en översyn av avgiftsnivåerna eller om man skrotar de planerna.
Kalle Olsson (S):
Jag tycker inte att man ska hymla med frågan om Sverigedemokraterna i detta sammanhang. För mig är det inte ett parti i mängden. Det är inte ett parti vilket som helst. Vi har precis gått igenom en valrörelse där högerpopulism och orealistiska vallöften har flugit genom luften. Vi skulle få sänkt bensinskatt med 10 kronor. Det landade på 14 öre.
Jag fasar för en situation där den typen av politiska krafter tar sig in och bedriver den typen av populism i vårt arbete med pensionerna. Det är viktigt att ha detta sagt. Vi har fem partier som har tagit ett långsiktigt ansvar - fem partier som har sett väldigt seriöst på dessa frågor över tid. Det ska vi vara rädda om, menar jag.
Jag vill tacka statsrådet för att hon svarade på frågan och säger att det är rimligt att kräva att de partier som sitter med vid bordet ändå i någon mening delar de grundläggande principerna. Det tycker jag är ett viktigt svar i detta sammanhang. Men det har inte varit helt lätt att tolka de olika besked som har kommit de senaste veckorna, från regeringsförklaringen och fram till i dag. Jag är därför glad över att vi kunde ha denna interpellationsdebatt.
Jag ser fram emot kommande diskussioner och debatter eftersom alla frågor inte är klarlagda i och med dagens debatt. Men jag tackar så här långt för diskussionen.
Kalle Olsson (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. Ungefär samtidigt som jag lämnade in min interpellation om Försäkringskassans beredskap och förmåga att klara sitt uppdrag under störda förhållanden och ytterst kris och krig rapporterade medierna att landets akassor hade utsatts för cyberangrepp.
Det var en attack som resulterade i att man fick skjuta fram datumet för när a-kassorna kunde betala ut sina pengar. Arbetslösa fick helt enkelt vänta på att få sin ersättning.
Att cyberattacker drabbar viktig verksamhet är ingen ny företeelse, utan detta är bara ett i raden av många exempel på hur cyberhotet fortsätter att växa och hur olika typer av hybridangrepp återkommande drabbar vårt samhälle.
Här någonstans närmar vi oss kärnan i min interpellation, nämligen hur vi upprätthåller samhällets funktionalitet i händelse av en svår kris eller ytterst krig. Slutligen landar det hos riksdag och regering att ange riktning, sätta ambitionsnivåer och, givetvis, tillskjuta erforderlig finansiering för att upprätthålla en god beredskap.
Fru ålderspresident! En hel del har gjorts under de senaste åren för att stärka vår beredskap. Men sanningen är samtidigt att vi under 90-talet och tidigt 2000-tal såg en ganska hårdhänt neddragning av det civila försvaret och att det därför finns ett stort och angeläget återtagandearbete att göra på många områden.
Nu efter regeringsskiftet är det verkligen inte läge att dra ned på tempot i dessa frågor, särskilt inte mot bakgrund av de fruktansvärda bilder som kablats ut från Ukraina under snart ett år.
Mot bakgrund av att Moderaterna under åtta år i opposition inte minst i otaliga kammardebatter har haft ett ganska högt tonläge och kritiserat den S-ledda regeringen för att agera saktfärdigt och göra för lite är det lite förvånande att statsrådet i sitt svar inte signalerar högre ambitioner för den civila beredskapen inom sitt ansvarsområde.
I svaret nämner statsrådet att Försäkringskassan i nästa års budget får 7 miljoner extra i förvaltningsanslaget. Vad hon däremot inte nämner är att man drar av 7 miljoner från ett annat konto som berör krisberedskapen. Det är alltså närmast ett nollsummespel. Statsrådet säger vidare i interpellationssvaret att hon avser att följa frågan, och då blir jag lite bekymrad.
Jag menar att uppgiften som statsråd inte är att följa frågan utan att vara drivande i att stärka den ekonomiska beredskapen och säkerställa att viktiga delar i välfärdssamhället fungerar också under tider av allvarliga påfrestningar. Här är det helt nödvändigt med ett tydligt politiskt ledarskap.
Låt mig återkomma till min ursprungliga fråga: Vilka behov av ytterligare åtgärder anser statsrådet att det föreligger för att stärka Försäkringskassans förmåga att verka under störda förhållanden och ytterst under krig?
Kalle Olsson (S):
Låt mig bara påminna statsrådet om att det enligt regeringsformen är regeringen som styr riket, så statsrådet kan absolut vara drivande i dessa frågor och ange tonen. Om statsrådet håller med om att det är viktiga frågor så är det i allra högsta grad möjligt för statsrådet att visa hög ambitionsnivå på detta område.
I händelse av att Sverige skulle drabbas av en allvarlig kris eller ytterst krig är det avgörande att också de civila myndigheterna har förmåga att lösa sina uppgifter. Försäkringskassan är en sådan central myndighet som måste fungera även när andra myndigheter och verksamheter kanske inte längre gör det.
Varje år ansvarar Försäkringskassan för att runt 600 miljarder kronor i olika former av ersättningar utbetalas på ett tryggt och säkert sätt till rätt mottagare. En stor del av befolkningen är i varierande omfattning mottagare av Försäkringskassans ersättningar.
Det är inte så svårt att se att ett angrepp mot Försäkringskassans utbetalningsförmåga skulle få väldigt allvarliga konsekvenser. Stora grupper skulle bli helt eller delvis utan pengar. För vissa särskilt utsatta grupper med långvarigt behov av det allmännas stöd skulle en sådan situation bli väldigt svår.
Tidigare i höst inkom Försäkringskassans generaldirektör med en skrivelse med budskapet att regeringen bör tillsätta en utredning som grundligt analyserar behovet av författningsberedskap inom socialförsäkringen för olika typer av krissituationer.
Generaldirektören gick sedan vidare och lyfte exempel på hur myndigheten i situationer av kris eller krig kan ställas inför stora påfrestningar, exempelvis stort personalbortfall och avbrott i it-system, elförsörjning och liknande. Försäkringskassan ser alltså uppenbarligen både risker och ett behov av att agera proaktivt medan tid fortfarande är.
Också Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, MSB, har i sina underlag till regeringen pekat på åtgärder för att förbättra robustheten i den här beredskapssektorn. Man pekar på behov av både penningtillskott och en generell förstärkning av organisationernas robusthet och möjlighet att verka i hela hotskalan. För att ta de här frågorna vidare är det nödvändigt med politiskt ledarskap och att den högsta politiska ledningen tar stafettpinnen.
Min avslutande fråga blir därför: Hur ser regeringen på de rätt konkreta förslag som jag har nämnt och som har lagts fram av myndigheterna? Har man för avsikt att gå vidare med några av dem?
Kalle Olsson (S):
Som företrädare för oppositionen och för det parti som i regeringsställning har sett till att vi åter har kommit igång med arbetet med civilt försvar är det min och mina kollegors uppgift och roll att följa upp beslut som har fattats av regeringen men också ställa frågor om beslut som ännu inte har fattats men som borde fattas.
Det som vi har diskuterat i kväll tycker jag är ett exempel på en sådan fråga. När det gäller Försäkringskassan och hela frågan om ekonomisk säkerhet väntar vi fortfarande på besked och beslut om vägen framåt. Vi lever i en mycket orolig tid. Vi ser hur Ryssland närmast vräker bomber över Ukraina och hur man specifikt inriktar sig på civil infrastruktur.
Samtidigt, här hemma, utsätts viktiga verksamheter, kommuner, företag, enskilda och så vidare för cyberangrepp som påverkar människor och organisationer på ett högst påtagligt sätt. Exemplet med a-kassorna har redan nämnts här.
Jag förväntar mig därför att statsrådet inte bara följer frågan utan också tar vid i det arbete som den förra regeringen satte igång för att stärka det civila försvaret i allmänhet och den ekonomiska säkerheten i synnerhet - det som vi diskuterar här i kväll. Medborgare måste kunna lita på att statsmakterna gör vad de kan för att våra äldre ska få sina pensioner utbetalade i tid och att sjuka ska få sina ersättningar utbetalade i tid, även under störda förhållanden.
Arbetet med att stärka vår krisberedskap och motståndskraft måste pågå hela tiden. Jag ser framför mig att vi får återkomma och följa upp vilka mått och steg som regeringen och statsrådet vidtar för att stärka robustheten hos Försäkringskassan och andra närliggande myndigheter.
Kalle Olsson (S):
Den 1 september i år infördes den efterlängtade trygghetspensionen, som ger äldre över 60 år som slitit ut sig i arbetslivet en möjlighet att söka sjukersättning i stället för att ta ut förtida ålderspension eller leva på eventuella besparingar. Med trygghetspensionen kan en undersköterska som omfattas av reglerna öka sin pension med nästan 4 000 kronor i månaden.
Reformen ger alltså människor som slitit ett långt arbetsliv ett ordentligt ekonomiskt skydd. Moderaterna var i opposition emot den här reformen. Det är rimligt att anta att de fortfarande är det. Min fråga till statsrådet Anna Tenje är vilket hennes budskap är till de äldre som kanske nu är 58 eller 59 år och vars värkande kroppar skriker stopp men som har hoppet att inom några år kunna söka just trygghetspension.
Kommer regeringen att grusa den förhoppningen?
Mattias Vepsä (S):
Jag riktar min fråga till finansminister Magdalena Andersson. I veckan har flera medier rapporterat om ett aktuellt forskningsresultat som visar att de rikaste hushållen gömmer undan stora mängder skattepengar utomlands. En av vår tids stora utmaningar är den växande ojämlikheten mellan människor och inom länder. En bärande idé i den svenska modellen handlar om ett fungerande och rättvist skattesystem. Skatteintäkterna ger oss möjlighet att bygga välfärd av hög kvalitet för alla.
Min fråga handlar just om det aktuella forskningsresultatet som visar att de 1 000 rikaste hushållen i Skandinavien gömmer undan över 30 procent av den skatt som skulle betalas. Regeringen ärvde en svår ekonomisk situation med strukturella underskott, hög arbetslöshet och underinvesteringar i människors välfärd. Nu vänder detta, och det är bra. Varje arbetad timme är viktig. Varje skattekrona ska användas på bästa sätt. Och vi har alla ett ansvar. Mot denna bakgrund undrar jag: Hur ser finansministern på skatteflykt?
Vad gör regeringen för att alla ska bidra och betala skatt, även de allra rikaste?
Mattias Vepsä (S):
Tack för frågan! Först kan man säga att klimatfrågan är vår tids stora ödesfråga, även om det bär emot att säga på det sättet. Men den är ju så avgörande för oss att hantera. Regeringens förslag om flygskatt är ett sätt att få bukt med de enorma utsläpp som vi ser och se till att våra barn och unga faktiskt har en planet att ärva efter oss. Generationsöverenskommelsen i klimatfrågan är oerhört viktig att vårda.
När det kommer till Moderaternas satsningar har jag för mig att ni har tittat på trängselavgifter för tåg. Jag vet inte riktigt om det skulle vara ett bättre sätt att komma till rätta med de stora utmaningar vi ser inom det politikområdet. Här ska vi dock prata politik och idrott. Regeringen har under lång tid gjort satsningar just på barn och ungdomar.
Vi ser att en effekt av Alliansens politik är ökade klyftor, vilket slår allra hårdast mot människor som bor i våra storstäder och mellanstora städer men också i mindre städer. Jag är uppvuxen i Laholm, och även där har vi områden som har halkat efter. Därför är satsningarna på barn och unga i socioekonomiskt svaga områden extra viktiga. Jag tycker att det är bra att vi har en enighet kring utgiftsområdet på idrottssidan.
Jag välkomnar det verkligen, för idrotten är viktig. De satsningar vi gör är viktiga för att få bukt med ohälsa bland barn, och genom lägre avgifter, ökad tillgänglighet och satsningar på ledare i våra idrottsrörelser gör vi idrotten mer tillgänglig för dem som behöver det allra mest - våra barn och unga.
Mattias Vepsä (S):
De utmaningar vi ser är större än bara inom idrottsrörelsen och påverkar oss alla i alla delar av samhället. Det handlar om de ökade klyftorna mellan människor, och det är avgörande att vi kommer till rätta med det. En drivkraft när det gäller de ökade klyftorna handlar om ekonomi. Det handlar om att människor som har en tuff utmaning ska kunna gå från arbetslöshet till jobb och från försörjningsstöd till jobb.
Det handlar om att de som har den allra lägsta kunskapsnivån och är kortutbildade ska ges en möjlighet att snabbt kunna ställa om, skaffa sig en utbildning och komma i jobb. Det här har vi en politik för. Som har framkommit tidigare i debatten har vi inte bara reformer inom kulturpolitikens område, utan det är breda reformer för att lyfta människor och Sverige och som siktar mot en ökad jämlikhet mellan människor.
När det gäller idrotten har regeringen under den här perioden ökat dialogen med idrottsrörelsen. Vi har satt oss ned och diskuterat de mål som gäller för hela politikområdet, och det handlar just om ett jämställt idrottsliv, satsningar på ledarskap och mer resurser för att nå dem som står allra längst bort.
Vi har också, som jag presenterade i mitt anförande, under perioden satsat över 270 miljoner kronor för att se till att vi kan hålla tillbaka avgifter och göra idrotten mer tillgänglig i just de utsatta områden och grupper som Saila Quicklund nämner i sin fråga. Jag tycker inte att vi för en politik som tar med ena handen för att ge med den andra.
Vi för en politik som vill bekämpa klyftor, vilket är den grundläggande orsaken till att människor har olika tillgång till kultur, idrott och föreningsliv.
Mattias Vepsä (S):
Jag har en fråga till statsrådet Anna Ekström. Regeringen har sedan tillträdet satsat på ett nytt kunskapslyft för Sverige. Genom detta ger vi människor en chans att ställa om till nytt jobb eller hitta en ny väg i livet, men det ger också ökad kunskap och fler möjligheter att nå ut och delta i samhällslivet. Mer bildning är bra för demokratin.
Satsningar på formellt lärande är välkomna, men min fråga här i dag avser folkbildningen och särskilt studieförbundens roll när det gäller insatser för asylsökande och satsningar på utrikesfödda kvinnor. Det är grupper som det gäller att korta vägarna in i samhället för och att ge verktyg till språk, nätverk och samhällsorientering men också öka egenmakten.
Frågan är: Hur ser regeringen på studieförbundens fortsatta arbete med att jobba med asylsökande och nyanlända, och vad tror statsrådet att regeringens satsning som kommer med budgeten för att nå utrikesfödda kvinnor kommer att betyda?
Mattias Vepsä (S):
Min fråga riktar sig till statsrådet Annika Strandhäll. En fungerande vård är en avgörande byggsten i vår välfärdsmodell. När vi är sjuka och behöver vården måste den fungera och vara tillgänglig; så enkelt är det. Jag vet att statsrådet och regeringen ser utmaningarna framåt och har annonserat stora satsningar på att minska köerna och öka tillgängligheten överallt.
Men jag, liksom många stockholmare, känner stor oro för hur vår sjukvård här, i Alliansens Stockholms läns landsting, fungerar. Det är inställda operationer, stängda vårdplatser, överfulla akutmottagningar och en ansträngd personalsituation. Detta är resultatet av en privatiseringsidé och, såklart, av upphandlingskaoset med NKS, där miljarder går till vinster, konsulter och fördyrad drift och inte till vård och personal. Trots de bästa förutsättningarna i landet klarar vi inte att ge den bästa vården.
Vad gör regeringen för att säkra en jämlik sjukvård för alla?
Mattias Vepsä (S):
Min fråga är till bostadsminister Peter Eriksson. Jag riktar mig också till läktaren där många unga sitter. När jag var 19 år fick jag möjlighet att hyra min första lägenhet. Alla som har haft en lägenhet vet hur känslan är när man öppnar dörren, tar fram nyckeln och låser upp. Den känslan stavas frihet. Vi är medvetna om hur viktigt det är med en fungerande bostadspolitik. Regeringens ambitioner medverkar till att det byggs.
I Stockholm bygger man prisvärda hyresrätter, och vi har vänt en politik från privatiseringar till investeringar. Men så knackar högern på dörren, och jag blir oroad. Moderaterna och Sverigedemokraterna vill se marknadshyror och det talas om försäljningar av hyreslägenheter. Hur bidrar högre hyror till att ge unga möjlighet till en första lägenhet? Och vad säger ministern om marknadshyror? Ger det fler 19-åringar, likt mig själv och många på läktaren i dag, en första lägenhet till rimligt pris?
Mattias Vepsä (S):
Detta med att få en bostad är oerhört viktigt för att kunna göra entré i vuxenlivet, för att man ska kunna söka ett jobb, flytta till ny stad, studera eller ta del av vårt samhälle. Frågan är ganska enkel: Vad avser du som bostadsminister och regeringen att vidta ytterligare åtgärder för att göra det mer attraktivt att hyra och lättare att få tag i en första lägenhet till rimlig hyra?
Mattias Vepsä (S):
Min fråga går till statsrådet Anna Ekström. Arbetslösheten sjunker, och sysselsättningen ökar. Tiden för nyanlända att få in en fot på arbetsmarknaden eller börja studera har sjunkit dramatiskt. Det är resultat av vår socialdemokratiska politik. Men fortfarande ser vi stor skillnad mellan inrikesfödda och utrikesfödda i fråga om sysselsättning och tillgång till välfärd. Regeringens satsningar på folkbildningen riktade till nyanlända är därför avgörande.
Många som jag träffar ute på folkhögskolorna runt om i Stockholm berättar om hur folkbildningen öppnade dörren till språket och möjliggjorde mer utbildning och arbete. Folkhögskolorna upplever i dag svårigheter i kontakten med Arbetsförmedlingen. Därför hamnar många nyanlända i kläm - de får inte den här viktiga studieplatsen och chansen trots regeringens satsning.
Min fråga är: Hur kan vi underlätta för folkbildningen att genomföra språk och etableringsverksamheten med nyanlända?
Mattias Vepsä (S):
Regeringens ambition är ju att alla människor ska ha lika möjligheter att klara sig i livet. Jämlikheten är viktig för oss socialdemokrater. När det handlar om nyanländas möjligheter finns det de som väljer att rikta udden mot nyanlända och göra det svårare för dem att etablera sig. Vi vill göra det lättare. En annan viktig aktör är studieförbunden, som också gärna vill vara med i etableringen.
Om du får drömma, Anna Ekström, hur ser dina drömmar ut för hela folkbildningen under nästa mandatperiod om man ställer den mot de skattesänkningar som oppositionen föreslår?