Daniel Bäckström (C):
Jag frågade om ministern kan svara på hur många vargar som finns i Sverige. Det handlar inte om tyckande i frågan utan helt enkelt om en faktabeskrivning. Det är också en mycket viktig aspekt i förhållande till vad som är rimligt. Hur mycket ska ett län som Värmland behöva bära när det handlar om ett nationellt åtagande?
Lokalt och regionalt i Värmland upplever vi att vi får ta ett större ansvar än vad som är rimligt. Länsstyrelsen föreslog ett antal föryngringar gentemot Naturvårdsverkets fortsatta arbete, och Naturvårdsverket gick över det antalet föryngringar. Naturvårdsverket har nu föreslagit att man ska få ett föryngringsmål för hela regionen. Hur avser regeringen att hantera det?
Det skulle nämligen ha en oerhörd effekt om den regionala förvaltning ministern argumenterar för faktiskt fick genomslag. Som det är nu överprövas dock länsstyrelsens samlade bedömning av en högre instans, och det anser jag inte vara fungerande. Det är inte en fungerande rovdjursförvaltning. Avser regeringen att lyssna på Naturvårdsverkets förslag och göra verkstad i denna fråga? Det är en oerhört viktig fråga för det kommande årets arbete.
När vi så tydligt ser att verkligheten skiljer sig betydligt från de inventeringar som har gjorts - det är fler i berörda revir - är det en situation som inte är hållbar. Då kan man inte utgå från tidigare inventeringar för att analysera. Man måste hela tiden ha en bild av hur detta förändras.
För ett län som Värmland, med många revir och ungefär hälften - i alla fall har det varit så tidigare - av landets vargar, är detta även flyttbar materia. Den ändrar sig. Legitimiteten för våra fattade beslut är hos enskilda invånare ifrågasatt. Folk känner sig inte delaktiga. Man upplever heller inte att man alltid har möjlighet att få föra fram synpunkter eller träffa berörda ansvariga.
Även om möten förekommer sker det enligt många människors uppfattning inte tillräckligt ofta. Jag vill välkomna ministern att komma ut till Rackstadreviret och träffa berörda personer. Kanske har ministern gjort det - kanske har hon talat med människor som har blivit av med sin jakthund eller med sina får eller på annat sätt påverkats socioekonomiskt av vargens förekomst.
Detta handlar inte om ersättningsfrågan, utan det handlar om hur människors vardag inskränks och om vilka förändringar som sker i skog och mark. En konkret fråga som är kopplad till ministerns svar är hänvisningen till Förvaltningsrätten i Luleå och skyndsamhetsfrågan. Förvaltningsrätten har ju inte något övergripande ansvar för att följa upp länsstyrelsernas hantering av kravet på skyndsamhet, utan man prövar från fall till fall.
Hur avser regeringen att följa upp den biten? Arbetet när det handlar om Norge och Sverige är också oerhört viktigt. Vi lever i ett gränsland där förekomsten ökar också på den norska sidan, och det diskuteras lika mycket där som i Sverige. Men hur dialogen ser ut mellan Sverige och Norge - och hur man hanterar gränsvargarna - är även fortsättningsvis en viktig fråga.
Här finns ett vakuum där nivåerna vida överstiger de mål som har behandlats här i riksdagen, i självaste propositionen 2013. Fru talman! Jag upplever att det samlade engagemanget från regeringen är utvecklingsbart. Jag har haft åtskilliga debatter om denna fråga med företrädare och med andra ministrar, bland annat med landsbygdsministern.
Jag önskar att vi kunde komma längre i tillämpningen.