Annika Lillemets (MP):
Friår innebär enkelt uttryckt att en person med anställning byter plats med en arbetslös under en tid. I Sverige kunde på Miljöpartiets initiativ ett antal anställda ta ledigt tre till tolv månader medan en arbetslös vikarierade för den friårslediga från 2005 tills den moderatledda regeringen tog bort möjligheten 2007. Den friårslediga fick en ersättning som motsvarade 85 procent av den ersättning som hon eller han skulle ha fått som arbetslös.
Vikarien fick vanlig lön. Friårsreformen var en frihetsreform och en arbetsmarknadsreform. Intresset var stort, och långt ifrån alla som ansökte om friår fick det. Det finns all anledning att återinföra friåret. Friår är nämligen något så sällsynt som en sann vinna-vinna-lösning.
De friårslediga får ökad makt över sina liv och en chans att frigöra sin kreativitet och samla nya krafter samtidigt som vikarier får riktiga jobb under tiden. Arbetsmarknadspolitiska program ska stärka den enskildes möjligheter att få eller behålla ett arbete. Friåret gör just detta för friårsvikarierna. Det är en bra arbetsmarknadsåtgärd, och det är synd att arbetsmarknadsministern väljer att avfärda friåret.
Arbetsmarknadsministern säger att regeringen inte har för avsikt att återinföra friåret och motiverar det med en utvärdering som IFAU gjorde 2005, där de säger att friår kan förväntas leda till en minskning av antalet arbetstillfällen eftersom antalet personer som finns tillgängliga för att arbeta minskar. Men per definition blir det plus minus noll när vare friårsledig ersätts på sitt jobb av en vikarie.
Arbetslösheten är hög i Sverige - desto större anledning att dela mer rättvist på jobben och fritiden till nytta för alla. Det är ju också lättare att finna friårsvikarier då. Jag tycker inte heller argumentet att friåret skulle vara en dyr reform håller. Ersättningen till de friårslediga är givetvis en kostnad, men å andra sidan får motsvarande antal friårsvikarier lön i stället för a-kassa eller andra ersättningar.
Det är också konstigt att förmedlingen av just friårsvikariat skulle kräva så mycket större insatser av Arbetsförmedlingen än förmedlingen av andra vikariat. I Finland, där man har permanentat sin motsvarighet till friår - där heter det alterneringsledighet - ser man det just så, som vilka andra vikariat som helst. Och vad kostar inte fas 3 och alla andra illa fungerande åtgärder som regeringen har instiftat?
På vilket sätt är det en bättre politik att sysselsätta människor genom att tvinga dem att utföra meningslösa eller rent av förnedrande aktiviteter i mer eller mindre konstlade arbetsmarknadsprojekt som fas 3? Varför ska för övrigt vuxna människor till varje pris sysselsättas som om de vore barn som hittar på rackartyg om de inte hålls ständigt upptagna med något, meningsfullt eller ej?
Friårsvikariat ger däremot en riktig lön, riktiga arbetsuppgifter och därmed en större chans att få ett nytt jobb därefter, vilket för övrigt har visat sig tydligt i Finland, där man har utvärderat sitt motsvarande alterneringsledighetssystem. Nej, jag tror att motståndet mot friåret i grunden handlar om något annat - något mycket djupare än mer eller mindre effektiva arbetsmarknadsåtgärder.
Det handlar om grundläggande värderingar, om människosyn och om vilket samhälle vi vill ha. Det råder en utbredd och förödande tankelåsning vid en dogmatisk arbetslinje som alltmer har urartat till att stå för disciplinering och förnedring av människor i ett läge när vi och vårt samhälle mer än någonsin behöver frihet att vara kreativa. Detta kommer jag att utveckla i mitt nästa inlägg.