KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Bergström (C):
Hans Stenberg talar så klokt att man nästan skulle kunna tro att han talar för Centerpartiet, i all huvudsak i alla fall. Men han undviker att svara på en del frågor som jag ställde i mitt anförande och som jag gärna vill återkomma till. Det gäller bland annat: Kommer det några besked nu från regeringen i den transportpolitiska propositionen om hur det går med de förnuftiga förslagen i Brevutredningen?
Vi vet att redan 2003 i en redovisning av ett regeringsuppdrag konstaterade Vägverket att återanskaffningsvärdet för broarna på det statsbidragsberättigade enskilda vägnätet kunde uppskattas till ungefär 3 miljarder kronor. Vägverket konstaterade också att en betydande eftersläpning rådde när det gäller underhållet av dessa 4 000 broar och hänvisar i rapporten till en tidigare utredning från 2002.
Av den här utredningen framgår att det finns behov av 380 miljoner kronor under en tioårsperiod, 120 miljoner kronor för akuta åtgärder som behöver komma till stånd inom tre år och 26 miljoner kronor per år för sedvanligt underhåll under perioden. De här akuta åtgärderna skulle alltså nu ha varit utförda, men som framgår av Vägverkets sektorsredovisningar har de inte kunnat genomföras inom tilldelade ramar.
Effekten av detta blir naturligtvis sämre framkomlighet genom nedsättning av tillåten bärighet och risker för haverier med mera. Därför är det väldigt angeläget att de här frågorna kommer upp till ett avgörande snarast. Jag vill gärna veta om Hans Stenberg nu kan ge besked till åhörarna och kammarens ledamöter om att det kommer konkreta förslag i de här frågorna i den transportpolitiska proposition som vi väntar på.
Sven Bergström (C):
Hans Stenberg pratar väl igen, men det kommer inga konkreta besked. Orsaken till den oro som flera har ventilerat här är ju att det kommer signaler utsipprande från departementet om att den här propositionen kanske inte kommer eller kanske inte innehåller det man har trott att den skulle innehålla. Det finns dessvärre signaler om att det inte blir något förslag i den transportpolitiska propositionen heller när det gäller de kloka delarna i Brevutredningen.
Då skjuter man det här ytterligare framåt i tiden, och osäkerheten består och orimligheten, precis som jag exemplifierade i mitt tidigare inlägg, för enskilda vägsamfälligheter blir allt större. Det blir en väldig belastning på några få enskilda som får ta smällarna om inte staten kan sätta ned foten och ge besked om hur det ska vara framöver.
Det skulle vara välkommet om Hans kunde ge beskedet att det kommer en transportpolitisk proposition och den kommer att innehålla förslag på det här området. Jag har ytterligare en liten fråga som jag skulle vilja att Hans kommenterade och som han inte tog upp i sitt inledande inlägg. Det gäller detta med vägvisning, som vi har en reservation om i betänkandet. Det är ingen tvekan om att det har väldigt stor betydelse för turismen och för lokala företagare att man får skylta på ett rimligt sätt och tala om att här finns en viss verksamhet.
Hur ser Hans Stenberg och Socialdemokraterna på de här frågorna? Är det inte rimligt att lokala företagare har chansen att också vid allmän väg tala om att de finns så att de kan nås av potentiella kunder?
Sven Bergström (C):
Jag har inte som försvarspolitiker utan som riksdagsledamot i största allmänhet och ledamot från Gävleborgs län, som inte har någon försvarspolitisk anläggning att slåss för av lokalpatriotiska skäl, intresserat mig för den här frågan. Min erfarenhet är dock hur en nedläggning hanterades i mitten av 90-talet, nämligen F 15 i Söderhamn.
Då riktades också skarp kritik mot det underlag som låg till grund för de beslut som togs. Och jag slås av likheterna mellan den situation som var då och den situation som är nu. Och jag uppfattar att det snarast är ett ännu svagare sakligt underlag som förefaller ligga till grund för de förslag som regeringen lägger fram.
När man läser tidningsreferat från försvarsministerns framträdanden i landet, när man läser det underlag som har presenterats formellt, och när man läser interpellationssvaret här i dag blir man inte klokare. Vad finns det i sak för försvarspolitiska starka motiv för de förändringar som görs? Vad finns det för logik i de rockader som görs?
Och var finns de ekonomiska vinster som måste göras? När jag studerar materialet ser jag inte någon logik, inga starka motiv och ingen långsiktig ekonomi.
Så sent som 2002, om jag minns rätt, slog den här kammaren fast väldigt tydligt och kraftfullt att Östersund var en långsiktig framtidsgarnison. Det var för bara ett par år sedan, 2002, som denna kammare slog fast just detta.
Hur ska vi upprätthålla ett hyggligt förtroende för långsiktigheten och logiken i politiska beslut om vi gör så här dramatiska kast där det sakliga underlag och den logik som ligger till grund för det hela inte går att se för dem som läser med öppna ögon?
Den tidigare försvarspolitikern Erik Arthur Egevärn i Östersund har offentligt gått ut och sagt att här handlar det inte om saklighet och logik. Det handlar om beställningar från högkvarteret. De har hela tiden jobbat till exempel för en nedläggning i Östersund. Nu har också Försvarsdepartementet och försvarsministern fallit till föga; man orkar inte längre stå emot.
Om det är så illa, då är det väldigt illa också för kraften och tilltron när det gäller det politiska beslutsfattandet. Jag har som enskild riksdagsledamot motionerat i de här frågorna och påpekat att det kanske inte är så klokt att avveckla i både Östersund och Arvidsjaur och därmed lämna halva Sverige fullkomligt tomt på all militär verksamhet.
Jag skulle gärna vilja att försvarsministern kommenterade också den aspekten när hon nu försöker svara på alla frågor som redovisats här från tidigare talare. Kommentera också gärna logiken i att lägga ned verksamhet på ett ställe och sedan bygga upp andra verksamheter till höga kostnader. Hur får man ekonomiskt ihop ekvationen när det gäller sådana rockader?
Sven Bergström (C):
Jag lyssnade noggrant och antecknade också försvarsministerns senaste inlägg på fyra minuter. Jag väntade på att siffrorna, sakargumenten och tyngden i försvarsministerns starka skäl för det förslag som hon har redovisat skulle komma. Men jag väntade förgäves. Jag noterade aldrig de tunga argument och de nya faktauppgifter som kunde vederlägga den här debatten ordentligt.
Försvarspolitiska krav, säger försvarsministern. Det är första punkten, ekonomin den andra. Vad gäller de punkterna kan jag inte se att försvarsministern redovisar någonting som skulle ändra på den bedömning som riksdagen gjorde för bara några år sedan, att Östersund skulle vara en långsiktig framtidsgarnison.
Enligt de direktiv som regeringen gav i planeringsanvisningarna ska man satsa på stora sammanhållna garnisoner. Innebörden i beslutet är precis motsatsen. Man låter solitärer finnas kvar, medan en stor sammanhållen och en väl fungerande garnison ska avvecklas.
När det gäller ekonomin förefaller det som att de här rockaderna medför väldigt stora kostnader, en halv miljard, kanske ännu mera, för att förändra verksamheten och bygga upp den på ett nytt ställe, avveckla ganska nyligen gjorda investeringar i Arvidsjaur och Östersund och bygga upp på annat håll. Vari ligger ekonomin, långsiktigheten, i detta? Jag tyckte att försvarsministern också nämnde ordet långsiktighet.
Återkom gärna och precisera hur en vanlig människa ska kunna uppfatta långsiktigheten i detta, när man nu ändrar på det som för bara några år sedan sades skulle vara långsiktigt. Det säkerhetspolitiska läget har inte ändrats dramatiskt under de senaste två tre åren i alla fall. Även då gjorde vi den bedömningen att vi långsiktigt skulle kunna dra ned på försvaret.
Jag är orolig för att om det här beslutet fullföljs kommer anseendet för politiken - att politiken ska bygga på logiska och sakliga grunder - att urholkas allvarligt. Det ska bli intressant att se om försvarsministern som försvarsminister överlever ett så här uselt förslag.
Sven Bergström (C):
Det finns två saker som förenar den nuvarande infrastrukturministern Ulrica Messing och den tidigare, Björn Rosengren. De är båda väldigt vältaliga. Men när det kommer till verkligheten och praktiken händer det inte särskilt mycket. Björn Rosengren sade när han för ungefär fem år sedan presenterade den stora infrastrukturplanen att det var endast bristen på grävskopor och entreprenadmaskiner som satte gränser för hur enormt mycket man skulle satsa.
Ulrica Messing talade om jättekliv framåt när man fastställde planen om infrastruktur för något år sedan. Trots detta är det återkommande temat i den transportpolitiska propositionen, Moderna transporter , att man ska utreda, utreda och utreda. Det är stora ord i regeringens politik, men det saknas handlingskraft.
Nu ska jag ge Ulrica Messing chansen att vara precis på några punkter som jag har tagit upp med henne tidigare. Hur går det med frågan om stickspåren till industrin? Det är en viktig fråga för att man ska kunna föra över fler transporter från vägar till järnvägar. I mitt anförande redovisade jag att utvecklingen här går åt fel håll. Godstransporter, även på långa avstånd, läggs över på väg.
Nu går nästan 50 % av det totala transportarbetet på väg, medan sjöfarten ligger på en tredjedel och tågen har mindre än 20 %. Kan vi få ett besked från Ulrica Messing om att regeringen inte tänker lägga ökade kostnader på småindustrierna för att de ska få använda stickspåren? Sedan vill jag ta upp detta med avregleringen. Jarl Lander var tydlig om att det nu är tvärstopp för en fortsatt satsning på mångfald i tågtrafiken. Ger regeringen verkligen klara besked i retoriken?
I EU bejakar man ju mångfald och fortsatt avreglering, men på hemmaplan i Sverige är det nu tvärstopp. Tycker inte Ulrica Messing som jag att det har blivit mycket bättre stuns i SJ sedan man fick andra aktörer som satte blåslampan i ändan på dem? Jag minns den tiden man fick stå med mössan i hand och be att få köpa en biljett i bästa fall på SJ:s tågstationer. Nu är det ett helt annat servicetänkande också hos SJ.
Det är tack vara att vi har haft Tågkompaniet och BK Tåg och andra som har visat att man kan köra tågtrafik på ett bra sätt.
Sven Bergström (C):
Jag tackar för det halva löftet. Det ska inte försvåras, säger Ulrica Messing, när det gäller industrins möjligheter att få ut gods på järnväg. Det är bra det. Men det är ändå lite halvhjärtat när vi ser, som jag tidigare sade, att utvecklingen går åt fel håll. Vi får över mer gods på vägarna och mindre proportionerligt sett på sjöfart och järnvägen.
Vi talar om att vi vill ha över mer gods på mer miljöriktiga transporter, och i synnerhet på långa avstånd. Jag utgår från att Ulrica Messing fortsätter med detta, om hon nu får möjlighet att hantera frågan innan valet. Sedan hoppas jag att det är en annan minister. När det gäller avregleringen och mångfalden är det en rätt märklig argumentation från regeringens sida.
Man har en retorik, men det är under galgen man följer med inom EU på detta med avregleringen. Det är lite märkligt. För nattågstrafik och chartertrafik vill man ha det, och för försök i Norrland kan man också tänka sig flera aktörer. Man tror ändock inte i grunden på att det är bra med mångfald och flera aktörer när det gäller att främja och utveckla järnvägstrafiken.
Är det så att ni tror att det gamla SJ med monopol och statligt ägande är framgångsreceptet på det här området? Då blir jag lite fundersam och orolig. Det är något slags omvändelse under galgen. Om EU tvingar oss till det kan vi tänka oss att vara med men inte annars. Jag skulle gärna se att Ulrica Messing sade någonting om det Claes Roxbergh var inne på. Det finns faktiskt problem på området. Det gäller utvecklingen totalt sett för långväga transporter. Vi har bullerproblemen.
Vi har misslyckats med nollvision och annat. Det är mycket som återstår att göra på transport- och infrastrukturområdet för att vi ska få en god utveckling.
Sven Bergström (C):
Karin Svensson Smith inledde sitt anförande med att tala om jämställdhet. Det gör hon ofta bra och på ett riktigt sätt. Jag kan inte hjälpa att jag har det kön som jag har, liksom Staffan Danielsson som är min ersättare i trafikutskottet. Men jag vill påminna Karin Svensson Smith om att den som gick i spetsen för jämställdhetsarbetet på trafikområdet för några år sedan faktiskt var det förra centerstatsrådet Görel Thurdin, som ledde arbetet med att kartlägga hur det ser ut med jämställdheten på trafikområdet.
Jag är övertygad om att Karin Svensson Smith välkomnade många av hennes förslag. Just för tillfället är det herrar som sitter i trafikutskottet för Centerpartiet. Vi försöker ändå hålla ett öga på jämställdhetsfrågorna och bidra efter förmåga till att flytta fram positionerna.
När det gäller de tunga transporterna, som Karin Svensson Smith var inne på, så tycker jag nog att hon inte riktigt lyckades klara ut det här med att de tunga transporterna i huvudsak är timmerbilar i glesbygd. Hon sade att vi i alliansen värnar de farbara vägarna i glesbygden. Det gör vi naturligtvis. Men hur är det med er?
Det är just timmerbilarna som ofta överskrider lastgränserna och som ertappas med att köra med för tunga vikter. Det är inte långtradarna som snurrar på våra Europavägar och riksvägar som är de stora tunga lastbilarna som bryter ned vägnätet i glesbygden, även om de inte alltid är lastade med dun, som Jan-Evert Rådhström var inne på. Det är faktiskt timmerbilarna, särskilt när de kör med överlast. Det är dem vi ska komma åt om vi vill göra någonting åt det här.
När vi pratar om ett grönt transportsystem är det en händelse som ser ut som en tanke att efter tolv år med en socialdemokratisk regering, varav Miljöpartiet och Vänsterpartiet har varit med på vagnen i åtminstone åtta år, har Sverige den äldsta och mest bränsletörstiga bilparken i Europa. Hur kan det komma sig, Karin Svensson Smith, om ni nu vill flytta fram positionerna på det gröna transportområdet?
Sven Bergström (C):
När det gäller jämställdheten har ju Centerpartiet som enda parti föreslagit mer pengar till kollektivtrafik, och inte minst kollektivtrafik i glesbygd, som är oerhört viktig om vi ska flytta fram positionerna på jämställdhetsområdet eftersom det är kvinnorna som mer än vi karlar nyttjar just kollektivtrafiken.
Där har Vänsterpartiet medverkat till att man har tvingats dra ned på kollektivtrafiken när man har försämrat förutsättningarna för länstrafikbolag runtom i landet. Det är väl si och så med meritlistan för Vänsterpartiet och Miljöpartiet på det här området, men ni pratar väl om saken.
När det gäller de tunga transporterna och yrkandet att man ska korta ned bilarna har jag svårt att få ihop Miljöpartiets argumentation. Precis som jag sade i mitt tidigare inlägg är ju de tunga bilarna i huvudsak timmerbilar, och dem vill ni göra undantag för. Det är också de som slår sönder vägarna i glesbygden när de kör med överlast.
Vill man göra något verkligt kraftfullt åt detta ska man se till att dels höja bärigheten så att den klarar 60-tons lastbilar, dels komma åt överlasterna och sätta dit dem som gör detta. Det ska vi jobba med härifrån riksdagen, men vi ska också se till att transportköparna ställer krav på transportörerna. I verkligheten skulle ert krav vara tveeggat.
Det skulle ge sämre bränsleeffektivitet och ökade utsläpp av koldioxid och andra emissioner, och det skulle öka trängseln på våra vägar ganska ordentligt om man inte radikalt lägger över transporterna på järnväg och sjöfart. Det vill vi gärna göra, men vi vill ha en rättvis konkurrens mellan de olika transportslagen. Vi tror inte att det här är ett klokt förslag som Vänsterpartiet och Miljöpartiet har lagt fram.
Ni har ju inte heller stöd från Socialdemokraterna när det gäller att dramatiskt korta ned lastbilarna.
Sven Bergström (C):
När man lyssnar på Ulrica Messing får man intrycket att Sverige är ett land som flyter av mjölk och honung, där allt är frid och fröjd och där regeringen är alla goda gåvors givare. Men vi som lever i den verklighet som Ulrik Lindgren tar upp i sin interpellation, i Norrland och dess inland, ser att den beskrivning som Ulrica Messing gör, allt det positiva hon lyfter fram, inte riktigt stämmer.
Regeringen är mästare på paket, program och projekt av olika slag. Men man orkar ju inte med att fullfölja de program, de projekt och de paket man sjösätter. Ett exempel är paketet till södra Norrland som med pukor och trumpeter sjösattes för en tid sedan för att Gävleborg var så illa ute att man behövde lite extra stöd. När vi nu med lite perspektiv ser tillbaka på det här blev det inget av det i praktiken.
Inte ens den europeiska flygskola som Söderhamn skulle få orkar man jobba aktivt för och se till att skapa förutsättningar för att den ska finnas på plats. Den praktiska verkligheten förefaller vara regeringens värsta fiende. Det kan man konstatera när man är ute och studerar hur det ser ut, hur befolkningssiffrorna är, hur företagen utvecklas och så vidare. Ett annat exempel är hur Jämtland och Gävleborg behandlas när det gäller just regionala utvecklingspengar.
I Gävleborgs fall har regeringen tagit tillbaka 66 miljoner kronor under den senaste femårsperioden. Det var pengar som man ville använda för att ge stöd åt företag som hade goda utvecklingsidéer, för kommuner som ville satsa på olika sätt. Det vore väldigt värdefullt om Ulrica Messing här och nu kunde ge ett besked om hur det blir med de här 66 miljonerna för Gävleborgs del. För Jämtland vet jag inte hur många miljoner det var. Kan vi få tillbaka dem till länet för att satsa på utvecklingsbara projekt?
Häromdagen, på tåget hem till Hudiksvall, träffade jag en företagare från Ljusdal som jobbar med träförädling, ett område som vi säger att vi verkligen vill satsa på. Han hade väldigt goda idéer. De hade just varit i Danmark och gjort affärer på fönsterområdet. Men han sade att i ett litet företag, ett 20-tal anställda, har vi inte det riskkapital som vi skulle behöva.
Nu kan inte länsstyrelsen hjälpa oss, så det är svårt att få fram de här pengarna. Ulrica Messing berörde också tjälsäkring och bärighet, som är mitt område i trafikutskottet. Där vet vi också att regeringen i praktiken har naggat de här pengarna i kanten rejält.
Stormen Gudrun slog till och skapade behov i södra Sverige, och man behövde satsa på ett Trollhättepaket - i och för sig välmotiverat, men regeringen har ju inga marginaler, och då tvingas man att nagga i kanten på de redan utlovade pengarna. E 4 genom Gävleborg är ett annat exempel som regeringen nu möjligen försöker rädda genom några extra pengar inför valrörelsen.
Men det är ett exempel på hur man systematiskt underminerar förtroendet för det politiska systemet, för oss som vill jobba för regional utveckling, när man gång på gång sviker det man har lovat. Det är väldigt illa att man gör det. Kan vi få ett besked om de regionala utvecklingspengarna, som är konkreta exempel på hur man vill jobba? Det vore välkommet.
Sven Bergström (C):
Ulrica Messing är duktig på att hålla masken och fortsätta att framstå som alla goda gåvors givare. Men när jag talar med Ulricas partikamrater i Hudiksvall, Gävle och Söderhamn är det inte riktigt den bilden - för att uttrycka mig försiktigt - som jag får av dem när det gäller hur man har levt upp till löftena i södra Norrlandspaketet.
De är oerhört besvikna och irriterade - för att uttrycka det försiktigt - över att regeringen har varit så dålig på att leva upp till de löften som ställdes ut. Flygskolan i Söderhamn är väl det tydligaste exemplet. Jag har ännu inte nåtts av det Ulrica Messing framhåller, att till och med kommunledningen i Söderhamn är med på vagnen och nöjd med regeringen. Det har varit precis rakt motsatta besked som jag har fått när jag har talat med kommunledningen i Söderhamn om flygskolan.
Det är lite symtomatiskt: På postområdet berömmer sig Ulrica Messing och säger att det ska tas krafttag och att människor ska få en fullgod service också på landsbygden. Det är faktiskt regeringen som under tolv år har medverkat till att postservicen systematiskt har urholkats på landsbygden. Nu kommer man som jästen efter degen och säger att det nu ska rättas till när det är ett halvår kvar till valet.
Det vore bättre om människor fick klara besked om att postservicen ska vara bra över hela landet i alla lägen så att de inte kastas mellan dessa ytterligheter. Jag hoppas att Ulrica Messing i sitt slutinlägg kan ge besked om det jag efterlyste, nämligen de 66 miljonerna som regeringen har dragit in från Gävleborg. Det är samma förfarande även i Jämtland. Jag kan inte summan i Jämtlands fall.
Men pengarna är oerhört viktiga för att länsstyrelser ska kunna medverka till en regional utveckling och för att lyfta upp småföretag med bra projekt. Blir det någon återbetalning av de 66 miljonerna till Gävleborgs län som regeringen har snott åt sig, eller tänker man lägga beslag på dem och därmed underminera förutsättningarna för en bra regional utveckling?
Sven Bergström (C):
Idrottsministern återkommer till att det här riskerar att bli partipolitik trots att både Håkan Larsson och jag understryker att vi har drivit den här frågan i många år med öppet sinne. Vi formulerar oss till och med så i min interpellation nu senast här att vi vill ha en nationell samling, just för att undvika att det blir något som helst partipolitiskt schackrande. Men det är väl möjligen en illustration till att idrottsministern är lite trängd i sakfrågan.
Då tar han till den här typen av retorik. Som en parentes vill jag påpeka att när det gäller statliga bolag var det lite dålig tajmning, idrottsministern. Hela alliansgruppen - inte bara Centerpartiet utan alla partier inom Allians för Sverige - har alldeles nyligen gett besked om att de statliga bolagen, till exempel LKAB, Vattenfall och Sveaskog, ska vi ha kvar i statlig ägo. Det är inte över huvud taget aktuellt inom alliansen med någon utförsäljning. Det var alltså lite dålig tajmning där.
Det är viktigt, och det har jag också understrukit i min interpellation, att vi är tidigt ute den här gången. Jag tycker att idrottsministern lutar åt det hållet också, även om han inte är tydlig i sina besked. Det är oerhört viktigt att vi nu är tidigt ute för att ha en bättre förberedelse än vad vi hade senast. Därför är det angeläget att riksdag och regering ger de här tydliga beskeden. Jag vill avsluta med något annat. Bosse Ringholm är ju idrottsminister, åtminstone några månader till.
Jag är själv inblandad i ett stort evenemang här i Sverige, nämligen O-Ringens internationella femdagarsorientering, som äger rum i Hälsingland i juli i sommar, som är en god illustration till vilket lyft det kan bli för en region med ett stort internationellt engagemang. Vi räknar med 40 deltagande nationer och 15 000 deltagare. Jag vill passa på här och nu att inbjuda idrottsministern att delta - gärna vara med och inviga, men också delta - för att markera att folkhälsan är viktig.
Kanske gör han det som ett av sina sista åtaganden som idrottsminister, men ändå: Välkommen, herr idrottsminister, upp till Hälsingland och till O-Ringens femdagarsorientering i sommar i juli månad!