KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva-Lena Jansson (S):
Jag hade egentligen bara en fråga till utbildningsministern. Det var om han precis som jag var bekymrad över, och nu ska jag citera Skolverkets generaldirektör, att "Sverige utmärker sig internationellt som ett land där man minskar i likvärdighet och resultat". Sverige minskar i likvärdighet och resultat, säger Anna Ekström, generaldirektör för Skolverket. Det sade hon i går.
Att Sverige minskar i likvärdighet betyder att skolan blir sämre för en del och bättre för andra. Vi har en skola som segregerar, och dessutom skapar det sämre resultat. Då frågade jag om Jan Björklund var bekymrad och vad han tänkte att man skulle göra åt det här. I går var det några unga elever som blev intervjuade.
De sade så här: Det känns som om vi är en experimentverkstad. Deras upplevelse av att gå i skolan i dag var att det hela tiden sker snabba förändringar, betygen som ska förändras från den ena skalan till den andra och att det händer olika saker. Det här är en upplevelse som de har.
I Skolverkets rapport, även i den andra delen som Jan Björklund också har tittat på, pekar man ut det fria skolvalet som en av de bidragande orsakerna till den minskade likvärdigheten. Det infördes 1992, så det har ju gått ett tag. Då borde man kunna fundera på om man borde göra en utvärdering av de negativa effekterna och sedan dra slutsatser för att kunna göra någonting åt det här.
Det finns ingen quick fix, säger Jan Björklund, men några idéer måste han ju ändå ha för att öka likvärdigheten i den svenska skolan oavsett var man bor. Att dra några snabba slutsatser om den utbildningsnivå som människor som bor i olika stadsdelar runt om i Sverige har vill jag säga är att göra det väldigt enkelt för sig.
Eva-Lena Jansson (S):
Men anledning av arbetsmarknadsministerns andra inlägg skulle jag vilja ställa två frågor till henne. Jag vill också säga tack till Kerstin Nilsson för den här interpellationen. I Örebro län fick Arbetsförmedlingen betala tillbaka en ganska stor summa pengar när det gäller just lönebidragsanställning. Det har skett även i andra delar av Sverige, så det gäller alltså inte bara Örebro län.
Vad drar regeringen för slutsatser av att just pengarna för lönebidragsanställningar betalas tillbaka från Arbetsförmedlingen? Man måste ju dra någon slutsats, kanske att man har gett för mycket pengar och nu finns det inte så många personer som behöver ha lönebidragsanställningar. Eller finns det några andra slutsatser från regeringens sida angående detta?
Min andra fråga är: Vad finns det för forskning när det gäller sådana här lönestöd som slår ut olika typer av jobb? Har regeringen tagit del av någon forskning eller initierat någon forskning rörande de här frågorna för att mer konsekvent kunna göra en analys av vad regeringens politik får för effekter?
Eva-Lena Jansson (S):
Svaret och slutsatsen från arbetsmarknadsministern var alltså att Arbetsförmedlingen lämnade tillbaka pengar för lönebidrag i Örebro län och på andra ställen därför att det var för få som anställde. Så kan man tolka det.
Man kan också tolka det som att Arbetsförmedlingen inte tillräckligt hårt har jobbat med den här gruppen, inte haft tid, haft för många andra parametrar eller, just som man pekar på, har blandat ihop olika typer av lönestödsmodeller.
Oavsett vilket kan jag hålla med arbetsmarknadsministern om att det är bedrövligt att inte fler kommuner och landsting tar sitt ansvar, att inte staten tar sitt ansvar och att inte fler arbetsgivare ser det här som en möjlighet att få in personer på arbetsmarknaden som kan vara med och bidra efter sin förmåga. När det gäller forskningen blev jag lite osäker. Hillevi Engström tog det lite svepande, men finns det någon forskning på den arbetsmarknadspolitik vi har i Sverige nu?
Har ni gjort några djupare analyser över den bidragsflora som finns i systemet? Min bild är i alla fall att Arbetsförmedlingen har sagt att väldigt många arbetsgivare tycker att det är ett väldigt krångligt system och att det finns för många typer av stöd att söka. Då måste man rannsaka sig själv och fundera över om man kan underlätta för de arbetsgivare som faktiskt vill vara med och bidra till att anställa personer med funktionsnedsättning.
Eva-Lena Jansson (S):
Hillevi Larsson har lyft fram en viktig fråga. Jag mötte en kroniker, alltså en person som har en svår sjukdom och som ofta besöker vårdcentralen. Eller rättare sagt: När det var en landstingsägd vårdcentral besökte han vårdcentralen var tredje månad och fick recept.
När vårdcentralen sedan återkom i privat regi blev han helt plötsligt kallad varje månad, trots att han egentligen inte hade behov av att träffa läkare så ofta. Anledningen till att han blev kallad varje månad var naturligtvis att det var ett lätt sätt för den privata vårdcentralen att tjäna pengar. Vid ett kort besök skrev man recept i stället för att skriva recept var tredje månad. Det är väl det som Hillevi Larsson pekar på, att det finns ett missbruk.
Därför är det viktigt att diskutera frågan. När det gäller Finn Bengtssons inlägg om att diskutera frågan här i riksdagen vill jag säga att jag tycker att det är viktigt att vi gör det. Jag tycker också att Finn Bengtsson blandar ihop två saker. Självklart har staten ett övergripande ansvar att se till att det finns regler att hålla sig till.
Men jag har lite svårt att förstå, när han nu säger att det är en kommunal och landstingskommunal fråga, varför han tycker att det är viktigt att ha en lagstiftning som tvingar landstingen eller kommunerna att bedriva vissa verksamheter som de kanske inte vill göra. Därmed släpper man frågan om kommunalt självstyre. Sedan tänkte jag ställa en fråga till socialministern med anledning av ett uttalande från statsministern. Han säger att han misstror idén att använda skattepengar till helt privata intressenter.
Är det en fråga som har varit uppe i regeringen och diskuterats?
Eva-Lena Jansson (S):
Med anledning av Finn Bengtssons argumentation i talarstolen vill jag poängtera vad vi socialdemokrater vänder oss mot, nämligen att privata intressen använder gemensamma medel för att finansiera vinster och inte utövar den tillsyn och bedriver den vård som vi tycker är rimlig. Vi tycker att det är märkligt att vi hela tiden får se dessa avarter inom den privata sektorn.
Finn Bengtssons partiledare, tillika statsminister, har blivit intervjuad i dagens Expressen. Han säger - häpnadsväckande nog, fru talman - att han "misstror idén att använda skattepengar till helt privata intressenter". Det har öppnat för det ena systemet efter det andra. Jag undrar om detta har diskuterats i regeringen. I så fall vänder regeringen på hela sin politik.
Jag har en bild av att socialministern i sitt svar tog avstånd från de privata vårdcentraler som använder olika metoder för att kringgå regelverket och därmed dra in mer pengar än de egentligen ska ha. Jag uppfattar att socialministern ärligt och uppriktigt vill att medborgarna ska få den vård de har lagt in pengar för och att pengarna ska gå till sjukvård.
Det ska vara sjukvård efter behov och inte efter antal läkarbesök, som någon person efterfrågar. Det är därför vi har ställt frågan. Jag tycker att Hillevi Larsson väl argumenterar för detta. Är Finn Bengtsson nöjd med att det finns privata vårdcentraler som beter sig på det sättet?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag vill börja med att tacka Leif Jakobsson för en viktig interpellation. Jag är något förvånad över finansministerns korta svar. Han svarar dessutom inte på frågan om han har tagit lätt på den oro som riksdagen har uttryckt över utvecklingen av F-skattsedeln.
Raimo Pärssinen nämnde Almedalen och Maud Olofsson med ingången att det var hon som tyckte att alla skulle födas med F-skattsedel i handen, eller få ett intyg som skulle aktiveras när man blev 18 år. Hon var aktiv i Almedalen och berättade: Nu ska vi konkurrensutsätta löntagarna i Sverige på samma sätt som bönderna har blivit konkurrensutsatta i och med EU-inträdet.
Vid en direkt fråga till Anders Borg vid ett annat seminarium på Gotland ställde jag frågan: Är det bättre att vi får fattiga arbetare än att man är arbetslös? På den frågan svarade Anders Borg ja. Vi har nu en situation, precis som Leif Jakobsson beskriver, med ett antal personer som har gått över från fast anställning till att ha F-skattsedel och därmed tvingas sänka sina löner.
Det är ett sätt att urholka den svenska modellen. Det är också ett faktum att det kommer personer som får F-skattsedel och inte fullgör sin plikt mot det allmänna. Det borde intressera Anders Borg, eftersom han är väldigt intresserad av att ta in skattemedel, som han sedan omfördelar på ett väldigt orättvist sätt. Men han vill ändå ha dessa pengar att fördela. Jag tänker upprepa Leif Jakobssons fråga i interpellationen.
Känner Anders Borg någon oro för den utveckling som han har sett kring F-skattsedlar och det missbruk som finns? Oroar sig inte Anders Borg över att det blir mindre skatteintäkter när personer inte fullgör sina plikter mot det allmänna? Är Anders Borg nöjd med utvecklingen som innebär att människor går från en fast anställning med sjysta villkor till att bli mer eller mindre proletariserade?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag upprepade Leif Jakobssons fråga till finansministern, men om jag tolkar hans svar rätt är han inte ett dugg orolig. Han är nöjd. Han tycker att situationen är bra. Det är bekymmersamt. Om man nu kan se att omfattande fusk med F-skattsedlar pågår borde han som finansminister vara intresserad av att komma till rätta med de problemen. Men se det är han inte.
Jag kan informera finansministern om att riksdagen har gjort ett tillkännagivande angående anställningar i åkerinäringen och F-skattsedlar på den sidan. Riksdagen har gjort ett tillkännagivande som regeringen ska återkomma om. Riksdagen gjorde också ett tillkännagivande om att skyndsamt vidta åtgärder mot illegal verksamhet som konkurrerar ut åkerinäringen i Sverige.
Det är bra att Anders Borg också tar del av det tillkännagivandet från riksdagen precis som han borde ta del av alla andra tillkännagivanden. Jag är ganska säker på att Anders Borg kommer att stå överallt och säga att han står bakom den svenska modellen.
Min fråga till Anders Borg är: Varför vidtar regeringen åtgärd efter åtgärd som hela tiden urholkar den svenska modellen och som hela tiden bidrar till att försämra fackens möjligheter att teckna kollektivavtal? Varför förstärker ni hela tiden arbetsgivarens ställning och försämrar den enskildes ställning? Det är ju inte bara i den här frågan ni gör det utan även i alla andra.
Är det roligt att stå och säga att ni står upp för den svenska modellen när ni samtidigt gör allt för att motarbeta den? Är det inte hyckleri egentligen?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag vill börja med att tacka Hans Hoff för en väldigt viktig interpellation. Frågorna som Hans Hoff lyfter fram är allvarliga. Det är allvarligt att regeringen har dröjt så länge. På Skatteverkets hemsida kan man se att det i oktober 2012 var 12 433 personer som levde med skyddad identitet.
Vi har också sett att personer inte har kunnat få skyddad identitet, och vi har fått reda på att man har tagit bort den skyddade identiteten från personer som har haft den, vilket har uppfattats som och faktiskt har lett till ganska allvarliga följder. De frågor som Hans Hoff ställer är alltså väldigt relevanta.
Min fråga till Anders Borg är: Varför har det dröjt så länge för regeringen att göra någonting i den här frågan, och varför är den inte prioriterad? Bakgrunden till min fråga är att jag kommer att ha en interpellationsdebatt med Anders Borg om en liten stund om behovet av en aktiv jämställdhetspolitik. I det svaret påstår Anders Borg att man har en jämställdhetsintegrerad politik. Men om man tittar på den här frågan kan man konstatera att så inte är fallet.
Eva-Lena Jansson (S):
Det är hedervärt av Anders Borg att informera oss riksdagsledamöter om hur arbetet i Regeringskansliet går till och hur regeringsformen och riksdagsordningen ser ut. Men jag tror att vi har något så när koll på det där. Det Hans Hoff försöker förklara är att om regeringen vill agera kan den göra det mycket snabbare. Jag kan påminna Anders Borg om ett av de snabbaste beslut som riksdagen har fattat och som regeringen drev på.
Det var en mycket kraftig förändring av a-kassan, som jag tror gjordes på tre veckor. Förändringen av sjukförsäkringen var om möjligt ännu snabbare när det gällde att försöka rätta till stora misstag som gjorts. Man rättade inte till grundproblemen, men man rättade till vissa saker.
Den här regeringen har alltså agerat i frågor som den själv har tyckt varit viktiga att agera i. När det gäller den här frågan kan man fundera på vad det är som gör att den har dragits så i långbänk. Precis som Anders Borg och Hans Hoff har sagt finns ingen partiskiljelinje i de här frågorna. Min bild är att både moderater, socialdemokrater och hela riksdagen har ett starkt engagemang i att få stopp på mäns våld mot kvinnor.
Men då gäller det att stärka kvinnornas rätt att leva under den skyddade identitet som behövs tills den man som utsätter dem för hot och förföljelse hamnar bakom lås och bom. Jag ställer mina frågor igen. Hur snabbt kommer det här att gå? Hur lång tid kommer det att ta - före valet 2014 eller efter? Någon uppfattning måste finansministern ha. Han sitter trots allt i regeringen.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag vill börja med att tacka Anders Borg för svaret. Sveriges Kvinnolobby har nyligen presenterat en rapport där man har gjort en jämställdhetsgranskning av regeringens budgetproposition. I rapporten finns ett avsnitt med följande korta slutsatser: "Budgetpropositionen saknar ett genomgående jämställdhetsperspektiv. Den ger inga svar på frågan om statsbudgeten leder till ett jämställt samhälle.
Regeringen arbetar inte systematiskt och konsekvent utifrån principen om jämställdhetsintegrering. Den jämställdhetsanalys som regeringen trots allt gör håller sig på en alltför övergripande nivå. Av det skälet går det inte att utläsa hur reformarbetet påverkar olika grupper av kvinnor och män. Det är särskilt bekymmersamt mot bakgrund av den ekonomiska krisen, och de konsekvenser den får för den enskilda." Därför har jag ställt två frågor till finansminister Borg: 1.
Avser finansministern att vidta några åtgärder för att budgetpropositionen för 2014 ska komma att innehålla en djupgående jämställdhetsanalys? 2. På vilket sätt avser finansministern att säkerställa att inte budgetpropositionen för 2014 medverkar till större ekonomiska skillnader mellan kvinnor och män? På de här frågorna har jag inte fått något riktigt konkret svar från finansministern, och det är oklart varför. Vi har ju sett att de ekonomiska skillnaderna ökar.
Det kommer att debatteras senare här i kammaren. Vi har också sett att de som har tjänat mest på regeringens politik är rika män. De stora förlorarna är kvinnor med låg inkomst. Vad tänker då regeringen göra? Man citerar målet för den ekonomiska jämställdhetspolitiken som antogs av Sveriges riksdag efter en utredning av Gertrud Åström, som numera också är ordförande för Sveriges Kvinnolobby.
Man kan tycka att det är en mycket relevant kritik som Sveriges Kvinnolobby kommer med. I sitt svar säger regeringen att man har tagit del av kvinnolobbyns granskning och att de konstruktiva förslagen på förbättringsområden är värdefulla i arbetet med kommande budgetpropositioner. Min fråga är: Kommer man att vidta några åtgärder utifrån de punkter som jag läste upp? Det framgår inte av svaret.
Vi har också rätt nyligen kunnat ta del av att i Regeringskansliet tjänar kvinnor 88 procent av mäns löner. Vi kan se att detta med regeringens politik med jämställdhetsreglering inte fungerar som man kan tänka sig. Jag har några frågor till Anders Borg. Avser Anders Borg att avskaffa vårdnadsbidraget, som har en stor del i att kvinnor i dag inte befinner sig på arbetsmarknaden?
Avser Anders Borg att se till att kvinnor och män får rätt till barnomsorg på obekväm arbetstid? Avser Anders Borg att stärka personers rätt till heltidsanställning på arbetsmarknaden? Har han för avsikt att höja taket i sjukförsäkringen? Hur ser Anders Borg på en jämställd föräldraförsäkring, och är Anders Borg nöjd med riksdagens beslut om att införa lönekartläggning?
Eva-Lena Jansson (S):
Det är synd att finansministern är så styrd av det han har skrivit före interpellationsdebatten att han inte riktigt kan ta till sig att den som interpellerar honom faktiskt ställer frågor. Jag upprepar frågorna, så kanske finansministern kan anteckna dem, för nu ser jag att han har penna framme i alla fall. Vårdnadsbidrag, är det en bra jämställdhetspolitik? Tycker finansministern att kvinnor ska ha rätt till barnomsorg på obekväm arbetstid?
Tycker finansministern att man ska ha rätt till heltidsanställningar? Är det bra med höjt tak i sjukförsäkringen? Är det bra om vi får en jämställd föräldraförsäkring? Är finansministern intresserad av en jämställd föräldraförsäkring? Ja eller nej! Tycker finansminister att det är bra att riksdagens majoritet nu har bestämt sig för att införa lönekartläggning igen? Jag tänker framför allt på Regeringskansliet, där vi nu ser att det finns löneskillnader mellan kvinnor och män.
Att 200 000 kvinnor i åldern 20-64 år är deltidsarbetande, är finansministern nöjd med det? Du pratar ju om arbetslinjen.
Vi har en finansminister som på största allvar påstår att man bedriver en jämställdhetspolitik, och ändå ser vi hur de ekonomiska skillnaderna ökar - och ökar starkast mellan kvinnor med låg inkomst och män som är rika. Då kan man diskutera sjukförsäkringen, när kvinnor blir utförsäkrade. Fredrik Schulte påstår att de är hemmafruar.
Jag antar att Försäkringskassan hade goda grunder för att de skulle blir sjukskrivna. Hade de inte det kan man naturligtvis ta en diskussion med Försäkringskassan, men du ska inte ta diskussionen med mig. För mig är det viktigt att när människor är sjuka ska de också ha en trygg ersättning. De ska inte gå på försörjningsstöd, som finansministern tycker är viktigt. Svara nu, finansministern, på mina frågor om jämställdhetspolitiken!
Eva-Lena Jansson (S):
Tack, socialminister Göran Hägglund för svaret! Bakgrunden till min fråga till socialministern är Sveriges Kvinnolobbys rapport om jämställdhetsgranskning av regeringens budgetproposition. Där kan man läsa följande: "Utgiftsområde 9, Hälso-, sjukvård och social omsorg, är propositionens mest omfattande om man ser till sidantal.
Här finns ett stort antal könsuppdelade tabeller och diagram, men kommentarer och analyser ur ett köns- eller jämställdhetsperspektiv saknas på de flesta ställen." Det är bra om man hittar tabeller och diagram över kön, men om man inte gör några analyser av det man har fått fakta på kan det bli problematiskt.
Målet för utgiftsområde 9 är: "Befolkningen ska erbjudas en behovsanpassad, tillgänglig och effektiv vård av god kvalitet." Men man nämner inte jämlikhet, och man nämner framför allt inte jämställdhet. Vi vet sedan länge att kvinnor har fått en sämre vård just på grund av att de är kvinnor. Det finns det kända exemplet som kallas tvättsäcksexemplet från Stockholms läns landsting.
Man upptäckte att psoriasissjuka kvinnor fick en helt annan behandling än män. Vi har sett ganska omfattande rapportering från Stockholms läns landsting där kvinnor har blivit förlösta på handikapptoaletter, så visst finns det ett genusperspektiv som behöver tas till vara. Det är därför jag har ställt frågan till socialministern.
Socialministern säger i svaret: "Samtidigt ska det framhållas att i finansplanen och dess bilagor var hela 81 procent av tabellerna och diagrammen könsuppdelade samt kommenterade eller analyserade efter kön." Man skulle önska att det fanns en analys. Det var därför jag ställde frågan: "Avser socialministern att vidta några åtgärder med anledning av de synpunkter som lyfts fram i Sveriges Kvinnolobbys rapport?" Jag tycker att det är en viktig rapport.
Det räcker liksom inte att man bara tar fram statistiken, utan man behöver vidta åtgärder. Tidigare har regeringen bland annat lagt pengar på den så kallade kömiljarden. Därför har jag tidigare frågat om socialministern är beredd att vidta fler åtgärder för att få en mer jämställd sjukvård i hela landet. Den frågan bollar jag nu tillbaka till socialministern.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag tackar socialministern för ett långt och fylligt svar, om än inte svar på min fråga. Min fråga var faktiskt om ministern avser att vidta några åtgärder utifrån det som jag tog upp. Man har satsat pengar på landstingen för att de ska minska köerna. Är man då beredd att satsa på att få en mer jämställd vård där man kan se resultat?
Om man inte gör dessa analyser i budgeten kan man ha hur mycket diagram och fakta som helst. Det var därför som jag ställde frågan: Var är analyserna? När kommer de? Vi ser att alltför många kvinnor i Stockholms läns landsting får föda på handikapptoaletter. Och detta har hänt tidigare i Stockholms läns landsting. Det kan se problematiskt ut även på många andra ställen.
Vi vet också att äldre kvinnor som är multisjuka och har ett stort behov av vård upplever att de får en helt annan behandling än vad män får. Man kan säga att det kanske är en upplevelse. Men min bild är att fler och fler exempel tyder på att dessa kvinnor blir behandlade på ett sätt som inte män skulle bli behandlade på.
Vi har också läst ganska förfärande saker om hur äldre kvinnor har behandlats, bland annat i en krönika av Eric Edfors i Expressen. Detta handlar om äldre kvinnor. Jag tänker att det är viktigt att man får ett bra bemötande från att man är liten tills man är gammal när man är sjuk därför att man då är i en mycket utsatt position. Men om det då visar sig att unga tjejer, kvinnor och äldre kvinnor får en sämre behandling får de en sämre sjukvård genom hela livet.
Då tycker jag att det är viktigt att vi som lagstiftare ser dessa problem och är beredda att vidta åtgärder och faktiskt stödja de landsting som vill jobba med att få bort dessa skillnader som beror på kön. Då tänker jag att man från lagstiftarens och från regeringens sida kan säga: Det här prioriterar vi. Det här är väldigt viktigt för oss, och därför tänker vi göra någonting åt saken. Jag ger statsrådet en chans till att komma tillbaka.
Har han några nya tankar och några idéer mer än att han har rest runt till landstingen och talat med dem? Har han fått några uppslag som skulle kunna leda till några åtgärder från regeringens sida?
Eva-Lena Jansson (S):
Tack, socialministern, för att du håller med om att det är viktigt att ha en jämställd sjukvård. Därom är vi överens, men då måste vi också vara överens om att man kan vidta fler åtgärder än att bara resa runt i landet. Min fråga var om socialministern avser att vidta några åtgärder med anledning av synpunkterna som lyfts fram i Sveriges Kvinnolobbys rapport. Där står att kommentarer och analyser ur ett köns- eller jämställdhetsperspektiv saknas på de flesta ställen.
Då skulle man i regeringen kunna tänka så här: Ja, vi kanske ska göra någonting åt det, så att det i vårt budgetförslag återkommande framgår att vi sett effekterna och vill göra någonting. Det kanske är att resa och träffa landstingsledningar; jag vet inte. Den här regeringen har varit tydlig med att den tror på incitament.
Kan man då säga att landsting som vill göra en riktad satsning på jämställd sjukvård ska kunna ta del av stöd från regeringen? Vill man säkerställa att forskningen gör en stor insats där? Hur säkerställer man till exempel att läkarutbildningen har inslag av att jobba med genusperspektiv och ett jämlikt perspektiv i sjukvården? Det finns massor med saker man skulle kunna göra.
Regeringen skriver att målet på utgiftsområdet när det gäller hälso- och sjukvård är att befolkningen ska erbjudas en behovsanpassad, tillgänglig och effektiv vård av god kvalitet. Man skulle kunna inkludera jämlik och jämställd vård av god kvalitet. Det skulle visa att man verkligen vill någonting.