Erik Ullenhag (L):
Ibland är det svårt att hänga med i svängarna, men jag försöker. Normalt sett brukar jag höra Sverigedemokraterna tala om "massinvandring" till Sverige. Nu hör jag en sverigedemokrat som säger att det är ett "relativt litet fåtal" vi hjälper. Vi får försöka reda ut det i ett kommande replikskifte. Vi börjar med arbetsmarknaden. Jag håller fullständigt med om att det är en mycket stor utmaning att komma in på den svenska arbetsmarknaden för dem som kommer till Sverige med lägre utbildning. Men utgångspunkten måste vara att alla kan och vill bidra.
Josef Fransson sade i sitt första inlägg att han inte tror att någon av dessa människor någon gång kommer att arbeta en enda timme. Men jag har träffat folk som gör det. Jag har träffat folk som jobbar i skogen. Jag har träffat folk som får svenskutbildning med koppling till hushållsnära tjänster i Gävleborg och som därmed får chansen att gå ut och jobba. Jag har träffat yngre människor med låg utbildning som kommit in på en utbildning och påbörjat den. Vi måste ha utgångspunkten att det här är människor som kan och ska komma i jobb och lära sig svenska språket. Det är nycklarna in i det svenska samhället.
Sverigedemokraterna landar alltid i att det är bättre att hjälpa folk där borta. Men höj biståndet då! Så länge jag studerat sverigedemokratisk politik har ni velat sänka biståndet. Sedan hävdar ni att ni har någon extra miljard som ni ska ge till UNHCR. Vi är en av de största bidragsgivarna till UNHCR, som är FN:s flyktingorgan, och det ska vi kunna vara i ännu högre grad än vad vi varit tidigare. Vi behöver hjälpa folk i närområdet. På en punkt tror jag att vi är överens. Jag vill inte att människor ska behöva fly.
Det är klart att det absolut viktigaste på lång sikt är att skapa en värld med demokrati och marknadsekonomi. Det är därför jag är stolt över en regering som uppfyller enprocentsmålet i biståndet. Hade Sverigedemokraterna styrt detta land hade vi inte gett så mycket bistånd. Men vi klarar inte att lösa en situation med en mamma som sitter och väntar på sina barn i Borlänge genom att säga: Dina barn får inte komma, utan vi skickar pengar till barnen i Nairobi i stället. Det är detta det handlar om. Du måste se att det är människor det handlar om.
Blir integrationen bättre i en situation där den som någonstans i Sverige väntar på sina minderåriga barn inte får återförenas med dem? Du har alldeles rätt i att det nu kommer fler somalier. Men vi måste beskriva vilka de människorna är. Det är pappor och mammor som får återförenas med sina barn eller barn som får återförenas med sina föräldrar. Ska vi vara intellektuellt hederliga ska du förklara för mig: Hur går det att komma in i det svenska samhället ifall jag har mina barn på andra sidan jordklotet? Blir det lättare eller svårare att lära mig svenska och komma i arbete i en sådan situation?
Vad är lösningen om ni ska få ihop finansieringen? Är lösningen att ni ska skicka ut mammorna och papporna? I så fall bryter ni kraftigt mot internationella konventioner. Det är dessutom människor som redan har permanenta uppehållstillstånd. Jag skulle gärna vilja ha ett svar på den frågan. Jag har försökt att få ett svar tidigare från Sverigedemokraterna på detta. Är det rimligt att minderåriga barn får komma till sin mamma och sin pappa? Det är den ena frågeställningen. Den andra frågeställningen är följande. Visst handlar den stora lösningen i Syrien om att se till att få stopp på dödandet och mördandet.
Men det handlar om en person som lämnar in en asylansökan i Sverige eller en familj som sitter och väntar på en flyktinganläggning och som har flytt Aleppo där människor skjuts på öppen gata. De berättar att de flydde därför att milismän spikade upp lappar utanför deras skola där det stod: Skicka inte era barn till skolan, för då skjuter vi dem och tar deras skolväskor. Ska de få stanna i Sverige eller inte? Läser man er politik säger ni att ni ska minska invandringen med 90 procent.
Det innebär att ni ska skicka tillbaka människor till dödandet i Aleppo, och det innebär att ni ska skilja små barn från deras föräldrar. Jag skulle gärna vilja ha svar framför allt på fråga två. Är det en bra eller dålig idé när människor ska komma in i ett nytt samhälle att de kan vara med sin fem- eller sexåring i ett nytt land, eller ska de vara i en situation där familjen är splittrad? Jag hör till dem som tror att den situation som vi har varit inne i där vi har haft splittrade familjer har varit betydligt sämre ur integrationssynpunkt.
Jag har träffat ganska många människor som känner en viss oro för sina minderåriga barn som finns på andra sidan jordklotet och därför har haft det lite svårare att komma in i det svenska samhället.