Johan Hedin (C):
Brottsligheten ser inte längre ut som den brukade för bara några år sedan. Under flera decennier ökade tryggheten, och de flesta brottskategorier minskade i omfång. Vi kände att vi huvudsakligen kunde leva i trygghet, utan särskilt stor rädsla att drabbas av brott. Naturligtvis gällde det inte alla. Och för dem som drabbades av brott hjälpte det föga att brottsligheten sammantaget minskade. Sedan några år tillbaka är utvecklingen en annan.
Tre brottskategorier gick emot den positiva utvecklingen och gav oss mycket oroande signaler - bedrägerierna, sexualbrotten och gängvåldet. Underlåtenhet att snabbt agera på sådana signaler och faktiskt, fru talman, en allvarlig brist på ledarskap, långsiktighet och en tydlig linje för vad man ville med rättspolitiken i Sverige har släppt fram en mycket allvarlig brottslighet, framträdande främst genom skjutvapenvåldet.
Allvarligt är också att denna typ av brottslighet utförs av allt yngre personer. En del av de partiöverskridande samtal som ledde fram till 34-punktsprogrammet mot gängvåldet blev också att ta bort den generella nedskrivningen av straffen för personer mellan 18 och 21 år. Detta fattar vi beslut om i dag. Riksåklagaren som utredde detta landade i att reformen antagligen inte skulle leda till ökad trygghet, men från politikens sida måste vi se till den större bilden.
Man är på hal is om man ifrågasätter riksåklagarens analyser på området; hon är en av landets allra främsta på sitt område. Men det finns en poäng i att möta utvecklingen med lagstiftning utifrån en helhetsbild. Dessutom är kriminalvården i dag inte riktigt vad den var förr i världen. De jobbar enligt min uppfattning väldigt proffsigt med bra och evidensbaserade program för att förebygga återfall i brott.
Längre verkställighetstid ger längre tid att arbeta med en dömd för exempelvis våldsbrott. Fru talman! Lagstiftningen är normalt bäst när den får vila på principer. Det gör det mer sannolikt att den blir begriplig, lättare att tillämpa och möter acceptans i enlighet med en allmän rättsuppfattning. Centerpartiets uppfattning är att den generella nedskrivningen ska avskaffas för samtliga brott.
Det finns flera skäl till det, både principiella och praktiska. Alla seriösa lagstiftare har dock en verklighet att förhålla sig till. Allt vi vill göra på rättsområdet är resurskrävande i olika grad, och hur vi prioriterar kommer att vara avgörande för hur vi lyckas. Att börja med de allvarligaste brotten är viktigt. Vi vill som sagt gå vidare även med övriga brott, men vi ska veta att det är ganska kostsamt.
Frågan vi alla måste ställa oss är hur vi bäst använder skattebetalarnas pengar, hur vi får störst brottsbekämpande effekt för pengarna. Att införa hela reformen här och nu skulle kosta ytterligare närmare 700 miljoner. På frågan om det i detta ansträngda läge är det bästa och mest ansvarsfulla sättet att använda skattepengarna måste jag konstatera att svaret antagligen är nej.
Det finns även andra praktikaliteter än de rent budgetära som alla seriösa lagstiftare måste ta hänsyn till. Jag tänker främst på läget i kriminalvården. Vi hade i justitieutskottet nyligen besök av Kriminalvårdens generaldirektör, som kunde berätta om den ansträngda situationen med en överbeläggning som äventyrar både säkerheten och den återfallsförebyggande verksamheten.
Ambitionen att få fler brottsdömda i fängelse under längre tid är i grunden någonting som Centerpartiet delar. Men att gå fram med skarp lagstiftning för att få det på plats i dag skulle skapa stora problem. Det kan vi gilla eller inte gilla, men så är det, fru talman. Det har nämnts i debatten att brott som exempelvis övergrepp i rättssak, det vill säga att man hotar ett vittne, inte inkluderas i det här, och det stämmer.
Men vi har också en bred samsyn om att vi ska skärpa straffen för just övergrepp i rättssak. Där vill jag påminna om Centerpartiets idé på den punkten, att det ska vara minst två år i fängelse eftersom det ger polis och åklagare fler instrument att jobba med.
Dessutom har vi föreslagit, fru talman, att just brottet övergrepp i rättssak ska undantas från den så kallade aspirationsprincipen, så att det döms ut en ytterligare påföljd alldeles oavsett vilken påföljd den tilltalade döms till i övrigt.