KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Schulte (M):
Den här frågan är kärnan i konflikten mellan höger och vänster. Moderaterna tycker att en av de absolut mest bärande principerna för samhällets utveckling är att det ska löna sig att arbeta. Det finns framför allt två skäl till det. För det första är det rätt. Hårt arbete måste löna sig.
Vi kan inte skicka samhällssignalen att människor som går upp på morgonen, sliter hårt, arbetar och bidrar till Sveriges välstånd och till att finansiera välfärden inte ska tjäna på att göra det.
Det är en moraliskt viktig princip som är nödvändig för att vi inte ska bygga ett samhällsklimat där människor väljer bort arbete för att leva på bidrag. För det andra är det viktigt eftersom höjda bidrag leder till högre arbetslöshet. Det är mycket tydligt fastlagt forskningsmässigt.
OECD kan i en metastudie - en studie där de tittar på all seriös internationell forskning som bedrivs på området - tydligt belägga att höga bidrag leder till att färre människor kommer i jobb. I Sverige arbetar myndigheten IFAU med att utvärdera frågorna.
De konstaterar tydligt att ju högre taket i a-kassan är desto mindre blir människors benägenhet att söka jobb. Det beror framför allt på tre saker. För det första söker människor färre jobb när de har en högre a-kassa. Det blir ett mindre intensivt jobbsökande.
För det andra väljer man bort jobb som kanske inte är så spännande.
Vi kan till exempel nu när det är sommar och vi har många ungdomar som är utan sommarjobb konstatera att det finns bärplockarföretag som vill anställa svenska ungdomar till kollektivavtalsenliga löner, men intresset är så svalt att man tvingas söka arbetskraft till och med i Thailand.
Så såg det inte ut för bara tio år sedan. För tio år sedan var svenska ungdomar i mycket större utsträckning ute på jordgubbsfält och liknande och plockade bär och tjänade pengar på det sättet. I dag har man blivit mer kräsen. Det är klart att ekonomiska incitament spelar roll.
För det tredje är det på det sättet att har man en politik där nivåerna i bidragssystemen är sådana att det inte lönar sig att arbeta kommer många människor som har fastnat i bidragsberoende, som har fått sämre självförtroende, som kanske har tappat sociala kontakter och tappat kontakten med arbetsmarknaden att känna att tröskeln blir för tuff att ta sig över.
Regeringen lägger nu fram förslag som innebär att den som är arbetslös och har tjänat mycket pengar tidigare får en bidragshöjning på 5 000 kronor i månaden. Då lönar det sig inte att arbeta. Den arbetslösa advokaten kommer att få mer i bidrag för att inte arbeta än vad till exempel många servitriser får för att jobba och slita. Det är en moraliskt felaktig politik, och det är en politik som kommer att leda till högre arbetslöshet.
Fredrik Schulte (M):
Nej, Magdalena Andersson har ganska fundamentalt missuppfattat hur debatten i den här frågan går. Nu ska inte jag göra mig till tolk för några andra partier än mitt eget.
Det finns andra borgerliga partier som har varit mer öppna för att höja taket i a-kassan, men det har varit utifrån utgångspunkten att man vill ha mer av en flexicuritymodell, det vill säga att man vill luckra upp LAS och MBL för att göra arbetsmarknaden mer flexibel. Och man kan titta på betänkandet från i våras som handlade om nivån i a-kassan.
Samtliga allianspartier reserverade sig mot regeringens politik. Jag måste säga att det är aningen iögonfallande att finansministern inte följer den politiska debatten i en så pass central fråga. Det är också intressant att finansministern inte argumenterar i sak för att en sådan här politik skulle fungera.
OECD och IFAU, den samlade forskningen, är mycket tydliga. Högre tak i a-kassa leder till högre arbetslöshet. Jag skulle vilja ta upp ett exempel, herr talman. Det är ett exempel som jag brukar ta upp här i talarstolen, för jag tycker att det är så talande. Jag har en kompis. Han jobbar som webbdesigner. Han har en relativt god inkomst, 30 000 kronor i månaden.
Han har en lillasyster som tog studenten förra året och som kort därefter fick sitt första jobb, som servitris.
När jag var hemma hos min kompis och vi diskuterade inför valet kunde vi konstatera följande: Om min kompis blir arbetslös kommer han med Socialdemokraternas politik att få mer pengar i a-kassa än vad hans lillasyster får i lön. Det här skapar praktiska problem i form av att fler människor kommer att låsas i utanförskap.
Men framför allt, herr talman, skapas det värderingsmässiga problem. Det lönar sig inte att arbeta. Jag undrar vad det är för signal man sänder ut i samhället när man säger: Du kan tjäna mer på att inte arbeta än på att arbeta. Herr talman! Det finns åtskilliga företag som erbjuder privata försäkringar.
Det gör att den som vill försäkra sig, den som har höga kostnader och som vid arbetslöshet vill vara säker på att inte behöva lämna hus och hem, kan betala en försäkringspremie och på så sätt säkerställa att man inte hamnar i ekonomiska trångmål. Den här frågan handlar egentligen om att Magdalena Andersson vill hjälpa höginkomsttagare att slippa betala den premien.
Höginkomsttagare ska kunna få högre bidrag än vad hårt arbetande servitriser, vårdbiträden och så vidare får. Jag har i en uträkning i interpellationen konstaterat att det handlar om ungefär 2 000 kronor för ett vårdbiträde. 2 000 kronor är skillnaden mellan att arbeta och att vara arbetslös. Det är inte acceptabelt.
Det är en politik som kommer att bygga ut utanförskapet, som kommer att skapa en bidragskultur och som kommer att ta oss tillbaka dit där vi var före Alliansens tid vid makten. Men vet du vad, herr talman, jag tror att det är finansministerns motiv. Jag tror att det är dit finansministern vill, för då kan hon stå och säga: Titta vad duktiga vi var! Vi sänkte arbetslösheten. Då har man egentligen bara låst in människor i bidragssystem.
Fredrik Schulte (M):
Ännu en gång kan man konstatera att det är påtagligt att finansministern inte följer den politiska debatten. När betänkandet från den parlamentariska Socialförsäkringsutredningen kom var Moderaterna mycket tydliga med att man inte stöder den linjen. Ja, vi hade en företrädare där, en tidigare riksdagsledamot, som landade i ståndpunkter som inte var förankrade i partiet. Det vet Magdalena Andersson. Hon borde i varje fall veta det.
Det har tagits upp i debatter här ett otal gånger. Det har tagits upp i reportage i Aktuellt och så vidare. Att Magdalena Andersson försöker hävda något annat är minst sagt lite märkligt. Det är också märkligt att finansministern tydligt undviker att ta den sakpolitiska debatten och bara säger: Partierna tycker si, och partierna tycker så. Det här är en princip vi har haft länge och så vidare. Argumentera i sak!
Har OECD fel? Har IFAU fel? Leder höjda bidrag till högre arbetslöshet? Eller har det den omvända effekten, att det leder till lägre arbetslöshet? Det finns ingen ekonom och ingen forskningsrapport som visar på det. Ändå envisas Magdalena Andersson med att driva frågan om att höja bidragen.
Det tillsammans med att man bygger ut arbetsmarknadspolitiska program är någonting som hon själv har konstaterat inte leder till fler jobb. Och allt detta ska finansieras med kraftigt höjda skatter på jobb och företagande. Sedan undrar finansministern varför alla oberoende ekonomiska bedömare helt skåpar ut regeringens politik. Hon kan inte ens försvara den själv här i talarstolen.
Nåväl, detta är min sista replik i den här debatten. Jag tänker inte önska finansministern glad sommar. Vi kommer att debattera i morgon, så vi tar det då.
Fredrik Schulte (M):
De som lyssnade på den tidigare debatten kan nog lätt få intrycket att det här är nästan exakt samma fråga.
De vill alltså att värden för ungefär 30, 40, 50 miljarder - det är svårt att uppskatta exakt hur mycket det rör sig om, men någonstans däromkring - av skattebetalarnas pengar bildligt talat ska brännas upp i majbrasan. Det vill de av ideologiska skäl. De vill alltså ha ideologisk lekstuga i näringspolitiken.
Näringsministern försöker undvika att svara på om regeringen kommer att göra på det här sättet. Han försöker undvika det genom att säga att han inte kan kommentera en affär förrän det finns ett konkret förslag om en affär. Man jag pratar inte, herr talman, om någon affär. Jag undrar om regeringen kommer att inte göra någon affär utan bara lägga ned verksamheten.
Det behövs ingen överenskommelse med en tredje part som ska köpa brunkolsgruvorna, utan det handlar om att rätt och slätt lägga ned dem. Det är precis det som Miljöpartiet och Vänstern vill eftersom Miljöpartiet och Vänstern bedriver en ideologisk korsfararpolitik.
De vill rädda världen - på ett larvigt sätt som skulle kosta enorma resurser för skattebetalarna och ge väldigt liten effekt. Det var i grund och botten det som var min fråga i den här interpellationen: Om man nu lägger ned de här kolkraftsgruvorna för säg 50 miljarder, vad får man då för positiva effekter på miljön?
Skulle man inte för 50 miljarder kunna göra andra saker för miljön som skulle vara mer effektiva? Det har ju tagits fram rapport på rapport om hur man effektivast kan rädda klimatet och miljön. Ingen av de rapporterna har sagt att det effektivaste sättet är att köpa kolkraftsgruvor och lägga ned dem. Jag förstår att näringsministern inte vill svara på den här frågan, för det är en jobbig fråga.
Jag är övertygad om att näringsministern tycker precis som jag, det vill säga att det vore galenskap att lägga ned kolgruvor till ett värde av 50 miljarder och elda upp skattebetalarnas tillgångar och pengar. Men näringsministern kan ändå inte svara på frågan, för han vet att hans koalitionspartner Miljöpartiet och Vänsterpartiet skulle bli mycket upprörda på honom om han var tydlig med att det är galenskap, vilket jag är övertygad om att näringsministern tycker.
Därför försöker han glida på formuleringarna, attackera Moderaterna för att han tycker att vi är för dogmatiska eller anklaga mig för att vara oprofessionell när jag ber honom kommentera en affär som inte är presenterad än. Återigen: Detta handlar inte om någon affär utan om huruvida Socialdemokraterna kommer att ge vika för Miljöpartiet och Vänsterpartiet och låta dem bedriva en ideologisk lekstuga med skattebetalarnas pengar.
Fredrik Schulte (M):
Näringsministern är återigen en skicklig politiker som mycket skickligt undviker att svara på frågan. Nu skyllde han ifrån sig på Tyskland och att man kanske kommer att ändra inriktningen på sin energipolitik så att brunkolsverksamheten blir olönsam. Det är ingen som invänder mot det. Om verksamheten inte är lönsam på affärsmässiga grunder ska den självfallet läggas ned. Det är självklart - ingen ifrågasätter det.
Det jag ifrågasätter är om regeringen, oavsett vad som händer i Tyskland, väljer att fatta ett aktivt beslut att lägga ned verksamheten. Det, herr talman, kan regeringen göra. Om regeringen genom Vattenfalls styrelse säger att nu ska denna verksamhet läggas ned så kommer det att ske.
Förnekar Mikael Damberg att det är möjligt att göra på det sättet? Det kan han inte göra, för det är möjligt att göra det. Det är det som denna fråga handlar om. Kommer man att tillmötesgå Miljöpartiets och Vänsterpartiets krav på att lägga ned kolkraften oberoende av vad Tyskland säger och på så sätt - eventuellt - bokstavligt talat elda upp statliga tillgångar i häradet runt 50 miljarder?
Mikael Damberg säger att det blir lite märkligt att han ska behöva stå till svars för att Moderaterna tycker att Miljöpartiet har en tokig politik. Nu var det miljöminister Åsa Romson som jag ställde frågan till. Det är lite märkligt att Mikael Damberg klagar på att han får svara när han själv har tagit initiativ till att vara den som tar debatten. Jag gör ett sista försök, herr talman. Jag hoppas att svenska folket får ett besked.
Kommer regeringen att verka för att man ska lägga ned brunkolsverksamheten i stället för att sälja den?
Fredrik Schulte (M):
Frågan om jobb är den absolut mest centrala frågan i politiken. Den är central eftersom det är genom arbete som vi lägger grunden för vårt välstånd. Det är genom arbete som vi lägger grunden för att vi har pengar till att finansiera vår gemensamma välfärd.
Det är genom arbete som människor kan stå på egna ben, kan tjäna egna pengar, känna att man deltar i samhället och får friheten att forma sitt eget liv. Frågan om jobben och att så många som möjligt, helst alla, har ett jobb att gå till på morgonen är den absolut viktigaste politiska frågan.
Vi har fått höra här hur arbetsmarknadsministern försöker måla upp bilden av att utvecklingen har sett dyster ut under de åtta åren med alliansregeringen. Det är faktiskt precis tvärtom.
Under de senaste 30 åren har antalet personer som har ett jobb ökat med en halv miljon, med 500 000.
Av de 500 000 i nytillskott av jobb har 360 000 kommit under de senaste åtta åren. Det är alltså mer än två tredjedelar av de nya jobben under de senaste 30 åren som har kommit under de senaste åtta åren. Det här är ingen slump, herr talman.
Om man dessutom tar med i beräkningen att vi under de senaste åren har haft den värsta globala krisen sedan depressionen på 30-talet är det helt enastående. Ändå har arbetslösheten ökat. Hur går det ihop?
Jo, innan alliansregeringen tillträdde ägnade sig Göran Persson och inte minst arbetsmarknadsminister Ylva Johansson, som var arbetsmarknadsminister även i Göran Perssons regering, åt att dölja arbetslösheten genom att se till att människor sjukskrevs.
Vi hade en lavinartad 400-procentig ökning av antalet förtidspensionärer under Göran Perssons tid vid makten. Sjukskrivningarna skenade, och man försökte på olika sätt dölja arbetslösheten. Herr talman! Det dröjer inte länge efter att den socialdemokratiska regeringen har tillträtt så är man inne på samma spår igen.
För två veckor sedan sa Arbetsförmedlingens generaldirektör att ungdomsarbetslösheten enkelt kunde lösas genom att man inte redovisade de unga som söker jobb som har utbildning, eller något. Jag minns inte exakt vad han sa, men poängen var att man skulle trixa med statistiken.
Vi ser också hur sjukskrivningarna ökar påtagligt. Regeringen agerar genom att förenkla regelverken så att fler människor ska fastna i sjukskrivning - allt för att dölja arbetslösheten. Åter ska Socialdemokraterna lösa problemen genom att låsa in människor i bidragsberoende.
Men det är inte genom bidrag vi bygger Sverige, utan vi bygger Sverige genom arbete.
Fredrik Schulte (M):
Arbetsmarknadsministern påstår att sysselsättningsgraden inte ökade under de år Alliansen styrde. Jag blir lite upprörd, för det är ett rent faktafel från arbetsmarknadsministern. Antingen ljuger arbetsmarknadsministern - och då ska jag direkt efter debatten KU-anmäla arbetsmarknadsministern - eller så har arbetsmarknadsministern inte koll på sysselsättningsstatistiken.
Jag vet inte vad som är värst. Sysselsättningsgraden, alltså antalet personer som andel av befolkningen som jobbar, ökade. I åldrarna 15-76 ökade den från 65,8 procent till 66,5 procent.
I den arbetsföra befolkningen, 18-64 år, har den ökat från 78 procent till 79,9. Det borde arbetsmarknadsministern veta. Det är något av det viktigaste en arbetsmarknadsminister ska ha koll på, men det har inte vår arbetsmarknadsminister. Jag tror att jag vet varför arbetsmarknadsministern inte har koll på det. Det är för att arbetsmarknadsministern inte bryr sig om sysselsättningsgraden. Hon bryr sig bara om arbetslöshetsmålet.
Hon bryr sig bara om att trycka ned arbetslösheten, för det ser bra ut i medierna. Då är vi tillbaka i den situation vi hade under Göran Perssons tid vid makten. Man struntar i att skapa nya jobb. Man höjer skatterna på jobb och företagande. Man höjer bidragen för att inte arbeta så att det inte lönar sig att arbeta längre. Man gör det för att sopa människor under mattan. Förtidspensioneringarna ökar.
Arbetsförmedlingens ordförande säger: Göm människor i statistiken. Det regeringen tänker göra är att fortsätta där Göran Persson slutade.
Fredrik Schulte (M):
Finansministern stod här för bara några minuter sedan och försökte göra gällande att den borgerliga tidigare regeringen har förstört offentliga finanser. Nu är det ju så att Sverige och resten av världen, hela världsekonomin, har genomlidit den kanske värsta ekonomiska krisen sedan 30-talet.
Det har inneburit att vi i linje med keynesiansk ekonomisk politik har haft som utgångspunkt att vi måste upprätthålla efterfrågan i ekonomin och stimulera ekonomin.
Tittar man på de oppositionsbudgetar som Socialdemokraterna och Magdalena Andersson själv har lagt fram som alternativ till den borgerliga regeringens förslag ser man att ni också har varit med på exakt de nivåer - det är bara några ynka miljarder som skiljer - som har föranlett att vi nu har hamnat i en situation där vi har ett mindre underskott.
Det här är någonting som alla bedömare är överens om att vi var tvungna att göra och någonting som Socialdemokraterna själva föreslog. Magdalena Andersson försöker påskina att det är våra tidigare skattesänkningar som är boven i dramat. I själva verket ville ni göra exakt lika stora ökningar av statsskulden för att i stället finansiera bidragsutbyggningar.
I den politik som ni för nu - det är ändå framtiden som är intressant att titta på - lägger ni fram en budget som enligt era prognoser ska innebära ett underskott på 46 miljarder nästa år, på 14 miljarder året därefter och på 1 miljard året därefter. Först 2018 innebär den ett överskott på 23 miljarder.
Ni ökar de offentliga utgifterna med 120 miljarder under den här mandatperioden - 120 miljarder ökar ni utgifterna med. Om man adderar underskotten för alla år som ni nu planerar för blir det ett underskott på 40 miljarder. Hur kan du stå här, Magdalena Andersson, och tala om att ni finansierar era utgifter fullt ut?
Du ökar ju statsskulden med nästan 40 miljarder i kronor räknat. Vi är i en tid då vi borde samla i ladorna och se till att bygga Sveriges offentliga finanser starka för framtiden och framtida kriser. Då öppnar Magdalena Andersson skattebetalarnas plånböcker för att spendera mer, och det ni i huvudsak spenderar på är ineffektiva arbetsmarknadsåtgärder och höjda bidrag för dem som inte arbetar.
Många tidigare talare har argumenterat väl för den negativa effekten av att höja marginalskatterna. Någonting som jag tycker att man borde belysa mer är att det långsiktigt kommer att slå mot innovationskraften i svensk ekonomi. Svensk ekonomi och svenskt välstånd bygger i huvudsak på att vi har kreativa, duktiga människor i kreativa näringar som vill arbeta här i Sverige. Då ska jag berätta någonting för Magdalena Andersson: Världen blir alltmer globaliserad.
Unga människor är i dag inte alls lika bundna till och rotade i Sverige som de kanske var när Magdalena Andersson lämnade högskolan. De blir alltmer benägna att flytta någon annanstans. Är det så att Sverige bygger upp ett skattesystem där det inte lönar sig att ha skaffat sig en utbildning eller att vara en kreativ och duktig entreprenör, då kommer de människorna att flytta. Magdalena Andersson!
Det är inte en seriös politik.
Fredrik Schulte (M):
Magdalena Andersson har sagt en hel del intressanta saker under den här eftermiddagen och kvällen som vi kommer att få anledning att följa upp i fler interpellationer framöver. En av de mest anmärkningsvärda saker hon sade var att detta skulle vara den stramaste budgeten sedan budgetsaneringen.
Nu vet jag inte om Magdalena Andersson noterade det, men för några dagar sedan kallade Finanspolitiska rådet till presskonferens, där man tydligt markerade att den här budgeten är ett brott mot ramverket och den överenskommelse som har rått i svensk politik om att vi ska balansera budgeten över en konjunkturcykel.
I min värld betyder krona-för-krona-finansiering att om man vill satsa en krona på något måste man också finansiera den, antingen genom höjda skatter eller minskade utgifter. Magdalena Andersson får gärna försöka ge sken av att Alliansen bara vill sänka skatterna, men vi gick faktiskt till val på att höja skatterna. Det Magdalena Andersson föreslår under de kommande fyra åren är alltså 120 miljarder i ökade utgifter.
Av dem har hon inte täckning för 40 miljarder. Det är bara att gå in och läsa din egen budget, Magdalena Andersson! Vi pratar om underskott: Nästa år är det 46 miljarder, året efter 14 miljarder, året därefter 1 miljard och det sista året av mandatperioden är det 23 miljarder. Det är alltså ett underskott som ökar statsskulden med 40 miljarder.
Och Magdalena Andersson säger att den förra regeringen, som har sett till att Sverige har de starkaste offentliga finanserna i hela Europa, inte har skött sig! Du lägger nu fram förslag om ideologiskt motiverade skattehöjningar som kommer att slå mot tillväxt och välfärd. Den här debatten är ett exempel på det.
Förslagen är ideologiska i den bemärkelsen att du följer den riktning som Frankrike gör, nämligen att höja marginalskatterna för de mest produktiva i samhället därför att det är ideologiskt rätt. Det spelar ingen roll i din värld om det slår mot svensk ekonomi eftersom det är ideologiskt motiverat.
Fredrik Schulte (M):
Nu ska jag ställa en fråga till Annika Strandhäll, och jag sätter ganska mycket pengar på att jag inte kommer att få svar på den. Vet Annika Strandhäll vad kostnaden var för statens utgifter för sjukdom - ersättning till människor som är sjuka - år 2006? Svaret på frågan är 129,6 miljarder.
I dag, 2015, uppskattar man den till 99 miljarder. Vi talar alltså om en diff på mer än 30 miljarder; vi har sett minskande sjuklönekostnader på 30 miljarder sedan 2006. 30 miljarder - det är ganska mycket pengar.
Det är mer än alla valmanifest sammantaget för de rödgröna och Alliansen under denna mandatperiod.
När vi har sett en sådan radikal minskning - i Sveriges historia har man aldrig sett en sådan stor minskning av sjuklöneansvaret - står socialförsäkringsministern här i talarstolen och beskriver denna den största minskningen i historien som en stor ökning. Ja, det har varit en ökning sedan 2010. Ja, det handlar i stor utsträckning om människor som kommer tillbaka.
Men det är självklart också ett nytt inflöde, och det är självklart att vi ska föra en politisk diskussion och ha en dialog om hur vi ska stävja detta. Det ändrar dock fortfarande inte det faktum att den beskrivning av verkligheten som socialförsäkringsministern gör nästan ligger i paritet med att påstå att jorden är platt.
Vi har alltså sett den största minskningen i Sveriges historia från 2006, och vi kommer inte att få något svar från socialförsäkringsministern där hon förklarar hur det har blivit så och hur det går ihop med den beskrivning som hon själv ger.