KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Jag vill tacka infrastrukturminister Tomas Eneroth för svaret på min interpellation. Jag ställde den visserligen till klimatminister Isabella Lövin, eftersom jag tycker att Arlandas expansionsplaner är en klimatfråga och lite av en överlevnadsfråga. Men jag kan gott diskutera det här med infrastrukturministern också.
Flygsektorn är ett av de absolut snabbast växande områdena vad gäller utsläpp av växthusgaser i världen och i Sverige. Sedan 1990 har utrikesflyg från Sverige ökat med 130 procent. Utsläppen från sektorn har under samma tid ökat med 70 procent.
Om det fortsätter så här kan flygsektorn år 2040 ensam utgöra lika stor andel som Sveriges samlade utsläpp. De flesta är överens om att detta inte är hållbart, vilket även infrastrukturministern sa i sitt svar. Jag och Vänsterpartiet står bakom den föreslagna flygskatten, som nu träder i kraft.
Vi står också bakom satsningar på förnybara drivmedel. Men detta räcker inte. Vi kan inte fortsätta flyga så mycket som vi gör i dag. Därför är statliga Swedavias planer på att kraftigt utöka antalet flygningar och landningar på Arlanda mycket oroväckande.
Swedavia har sagt att man fram till 2045 vill fördubbla antalet resenärer från Arlanda, och till 2070 kan man tänka sig en tredubbling av antalet resenärer. Detta kan inte göras samtidigt som vi ska minska utsläppen från sektorn.
Jag vill fråga infrastrukturministern vad han tycker om Swedavias planer på en möjlig tredubbling av antalet passagerare från Arlanda. När Tomas Eneroth tidigare har kommenterat detta har han sagt att Arlanda ska bli Nordens ledande flygplats.
Jag kan inte tolka det på annat sätt än att regeringen tycker att det är bra om vi får fler flygningar från Arlanda. Skulle antalet flygningar från Arlanda fördubblas eller till och med tredubblas får vi också kraftigt växande utsläpp eftersom vi inte kan hitta flygplan utan utsläpp, för sådana finns ju inte.
Någon gång i framtiden har vi kanske elektrifierade flygplan, men det får man nog betrakta som något som ligger väldigt långt fram i tiden. I Sverige har vi dock samtidigt en klimatlag och ett klimatpolitiskt ramverk. Det är precis som klimatminister Isabella Lövin sa för ett par veckor sedan: Nu blir det förbjudet att nedprioritera klimatet.
Alla politikområden måste ta sitt klimatansvar. Eftersom jag inte tycker att jag fick ett konkret svar vill jag därför återigen fråga infrastrukturministern: Anser ministern att Arlandas expansionsplaner är förenliga med de klimatmål och övriga miljömål som vi har satt upp? Jag vill också veta om regeringen har gjort en miljökonsekvensanalys och analyser ur ett klimatperspektiv av dessa expansionsplaner.
Jag tyckte inte att ministern svarade på detta. Regeringen måste hantera dessa expansionsplaner på något vis. Ytterst måste väl ändå minskade utsläpp vara det som gäller.
Jens Holm (V):
Arlanda är som bekant vår absolut största flygplats. Häromåret slog man återigen rekord och passerade 26 miljoner resenärer på ett år. Men 26 miljoner resenärer innebär också väsentligt fler flygningar, och fler flygningar innebär ökade utsläpp.
Jag ställde en konkret fråga om Arlandas expansionsplaner. Det är Swedavia som driver på dem, Tomas Eneroth, och Swedavia äger vi tillsammans; det är ett statligt bolag. Swedavia har en plan: År 2045 ska man ha 50 miljoner resenärer till och från Arlanda.
År 2070 kan man tänka sig 70 miljoner resenärer, alltså ett trefaldigande jämfört med dagens siffror. Jag vill veta: Står regeringen och infrastrukturminister Tomas Eneroth bakom dessa expansionsplaner? Det är en konkret fråga jag vill ha svar på. Ministern kommenterade uttrycket "Nordens ledande flygplats".
Om ministern menar att Arlanda ska vara Nordens ledande flygplats såtillvida att den ska vara modernast och hållbarast - man sopsorterar, alla reser dit kollektivt i stället för med egen bil och så vidare - och att, som ministern var inne på, vi lägger ned andra flygplatser, till exempel Bromma, är det en god idé.
Men ett fördubblande eller trefaldigande av antalet flygningar från Arlanda håller ändå inte. Detta vill jag ha ett svar på. Jag frågade inte om en konventionell miljöprövning.
Jag kanske sa miljökonsekvensutredning i mitt anförande, men det jag vill veta är om regeringen har gjort någon analys ur miljö- och klimatperspektiv av Arlandas och Swedavias expansionsplaner. En sådan analys kan regeringen göra själv eller lägga ut på Naturvårdsverket eller någon annan myndighet så att vi får veta vad detta innebär ur ett klimatperspektiv. Hur mycket mer kommer utsläppen att öka?
Jag tänker inte bara på klimatperspektivet utan också på de människor som bor nära Arlanda. Bullret och den lokala miljöförstöringen ska inte heller ringaktas när vi debatterar flyget. Jag vill veta om ministern tänker initiera någon sådan analys - ja eller nej? Jag tror att vi politiker måste välja. Ibland väljer man det ena, och då får man nedprioritera det andra.
Nu har vi en klimatlag och ett klimatpolitiskt ramverk som säger att vi ska ha nollutsläpp i Sverige till 2045. Alla politikområden måste hålla sig inom de ramar vi har satt upp. Då kan flyget bokstavligen inte flyga under radarn utan måste också ta sitt ansvar. Det räcker inte att hoppas på biodrivmedel, elektrifierade flygplan och annat.
Detta ligger långt fram i framtiden, och det är också som Carl Schlyter sa: Flygplanen flyger på hög höjd och orsakar därmed extra utsläpp. Jag tycker att man som minister måste ta ansvar och redan här och nu säga: Denna expansion är inte hållbar ur miljö- och klimatperspektiv. Vi satsar på andra, mer hållbara färdmedel i stället.
Jens Holm (V):
Ja, det är verkligen en viktig debatt om det ökande flygandet och vilka konsekvenser det får för miljön och klimatet. Som jag sa tidigare: Utrikesflyget i Sverige har ökat med 130 procent sedan 1990. Vi flyger alltså extremt mycket i dag. Ska vi fördubbla flygandet? Ska vi trefaldiga det? Hur mycket ska vi flyga egentligen?
Alla förstår att detta inte är hållbart. Jag ställde två konkreta frågor till dig, Tomas Eneroth. Nu har du en chans till: Står du bakom målen att fördubbla antalet resenärer till Arlanda och att trefaldiga det till 2070 - ja eller nej? Tänker inte regeringen göra en egen analys utifrån ett miljö- och klimatperspektiv av den kraftiga Arlandaexpansionen? Det vill jag veta, Tomas Eneroth.
Sedan säger ministern att vi inte kan blunda för verkligheten. Det låter som om vi politiker inte kan styra verkligheten, men det är ju därför folk har valt oss, för att vi ska förändra. När man öppnade snabbtågsförbindelsen mellan Barcelona och Madrid dog i praktiken inrikesflyget på den sträckan. Det gick ned med över 80 procent.
I Frankrike har det varit en stor debatt om en ny storflygplats i västra Frankrike - jag tror att det är utanför Rennes - och nu har Macron sagt att man inte ska ha den. Man har lagt ned de planerna helt och hållet. Carl Schlyter berättade om debatterna om en extra landningsbana på Heathrow i London. Den har pågått i många år, och det är ett gigantiskt motstånd. Självklart kan vi politiker påverka utvecklingen, och det är det jag vill att du ska göra, Tomas Eneroth. Då är flygskatten jättebra.
Satsningar på förnybara drivmedel är jättebra, men vi måste också flyga mindre, inte mer. Det måste man väl ändå våga säga?
Jens Holm (V):
Jag vill börja med att tacka näringsministern för svaret på mina frågor. Sveaskog är Sveriges största skogsägare. Sveaskog äger drygt 4 miljoner hektar skogsmark.
Det är alltså väldigt stora ytor vi talar om, och det är förstås helt avgörande hur vårt 100 procent gemensamt ägda bolag förvaltar den skogen. Regeringen har också en väldigt bra målsättning, tycker jag.
Man säger att ambitionen är att så kallad skyddsvärd skog - värdefull skog ur ett ekologiskt perspektiv - inte ska avverkas. I ett fall har Sveaskog nyligen fått väldigt hård kritik, inte minst från miljörörelsen. Vi har sett upprop i tidningar.
Jag vet att det har kommit skrivelser till regeringen och så vidare. Sveaskog planerar omfattande avverkningar i ett område i norra Rättvik - det går under namnet Ore skogsrike. Ministern nämnde det också i sitt svar.
Naturskyddsföreningen har gjort en egen inventering av området och har konstaterat att det är ett område med väldigt höga naturvärden. Man har bland annat hittat inte mindre än 26 rödlistade arter. Länsstyrelsen i Dalarna har också gjort en inventering av området. De rekommenderar att skogen inte ska huggas ned.
Det gäller skogen vid Norra Brännvinsberget, som ligger i Ore skogsrike. Därför är jag lite förvånad över ministerns svar, i vilket han helt och hållet lutar sig mot Sveaskogs egna bedömningar.
Varför kan inte ministern verka för att Sveaskog ska vara ett helt och hållet transparent bolag som offentliggör resultaten av sina egna naturvårdsinventeringar? Jag noterar att ministern i svaret till mig säger att det pågår en diskussion kring "bolagets transparens gällande naturvårdsbedömningar".
Jag skulle vilja veta mellan vilka denna diskussion förs, om regeringen är aktiv i den diskussionen och vad den diskussionen ska syfta till. Jag skulle också vilja fråga ministern om Sveaskogs avkastningskrav.
Jag hör nämligen från flera olika källor att Sveaskog själva säger att de är piskade att leverera hög avkastning till regeringen, och många menar då att resultatet blir att man börjar hugga ned skyddsvärd skog. Vad är Sveaskogs avkastningskrav i dag, Mikael Damberg? Vore det inte läge att sänka det en aning så att man kan ta större hänsyn?
Jens Holm (V):
Näringsminister Mikael Damberg sa tidigare något viktigt om hur vi ser på Sveaskog, nämligen att Sveaskog ska åtnjuta ett stort offentligt förtroende. Det är viktigt i sammanhanget.
Anser inte ministern att förtroendet är lite naggat i kanten när det är så stora protester mot de planerade avverkningarna? Om det är så är det kanske dags för ministern att ta upp frågorna i en dialog med Sveaskog eftersom det ju är ett statligt bolag som vi äger helt och hållet tillsammans.
Jag anser, och där verkar ministern vara helt överens med mig, att Sveaskog är ett extremt betydelsefullt verktyg för oss att uppnå ett antal viktiga samhällsmål. Det gäller inte minst flera av de 16 viktiga miljömålen. Ett av dem är att vi inom två år ska ha skyddat 20 procent av vår land- och sötvattensyta.
Vi kan inte å ena sidan sätta upp högt ställda mål för att å den andra sidan ha ett statligt bolag som hugger ned områden där det finns stor artrikedom, bland annat med rödlistade arter. Det har framkommit när miljörörelsen har granskat Ore skogsrike.
Mikael Damberg återkommer till Sveaskogs egna bedömningar och till Skogsstyrelsens bedömningar. Men Länsstyrelsen i Dalarnas län har gjort en bedömning av området. På s. 76 och 77 tar man upp Norra Brännvinsberget, som ligger i Ore skogsrike.
Där rekommenderar man att skogen inte huggs ned eftersom det kommer att försvåra möjligheten för det artrika och värdefulla området att växa vidare och fortsätta att vara det viktiga område det är i dag. Jag ställde tidigare en fråga till näringsministern som jag inte fick svar på: Vad är Sveaskogs avkastningskrav i dag?
Avkastningskravet slogs fast senast 2014, enligt näringsministern. Det är något som regeringen kan justera upp och ned. Såvitt jag vet har regeringen justerat ned avkastningskravet för andra bolag som äger skog. För till exempel Fastighetsverket och Fortifikationsverket har avkastningskraven sänkts något.
Kan inte samma sak göras med Sveaskog? Man kan säga att Sveaskog har andra viktiga mål att uppfylla, alltså att det viktigaste inte är att Sveaskog blir en kassako till staten, att leverera en så hög vinst till staten, utan att det är viktigare att skyddsvärda skogar får stå kvar.
Jag ställde också en konkret fråga till ministern om transparensen i vårt statliga bolag Sveaskog. Tycker inte ministern att Sveaskog borde vara ett föredöme i det avseendet? Sveaskog borde offentliggöra och publicera alla naturinventeringar, så att alla vi som är med i till exempel den här debatten kan ta ställning till Sveaskogs egna bedömningar.
Det kan vi tyvärr inte i dag.
Jens Holm (V):
Jag tycker att det har varit en intressant debatt så här långt. Det är precis så som ministern säger, att det finns olika målsättningar i samhället.
Skogen är verkligen ett sammanhang där olika målsättningar kan krocka med varandra - att maximera produktionen så att vi får ut mer träråvara och pappersmassa eller att skydda skogen så att fler turister och andra människor kan vara ute i skogen och plocka bär och jogga samt för att skydda hotade arter och så vidare. Där är det viktigt att hitta rätt balans.
Ministern nämnde uppdraget till Sveaskog, som reviderades 2010 under den borgerliga regeringen. Det står regeringen fritt att ge Sveaskog ett nytt uppdrag, och det är precis det jag skulle vilja se. I det nya uppdraget tycker jag att man borde se över avkastningskravet, som alltså är på 4,5 procent. I mina öron låter det som ett högt avkastningskrav.
Jag förstår varför människor som är involverade i frågan säger att vi måste hugga ned de här skogarna därför att vi är piskade att leverera avkastning till staten. Då tycker jag att det är hög tid att ministern agerar. Jag tycker också att det är hög tid att agera för ökad transparens och öppenhet eftersom det finns så olika bilder av vad Ore skogsrike är och vad dessa skogar innehåller.
Jag vill påminna ministern om det som Stina Bergström från Miljöpartiet sa tidigare om skogen i Tiveden: Till slut ändrade sig Sveaskog, och det blev ingen avverkning där. Samma sak med Ojnareskogen på norra Gotland. Det blev ett reservat i stället, och skogen skyddades. Ministern kan agera här också, för Ore skogsrike, och det hoppas jag att ministern och regeringen gör.
Jens Holm (V):
Det här är en viktig debatt. Vi vet att utsläppen av växthusgaser just nu är de största på 800 000 år. Och det här året, 2017, kommer sannolikt att bli det varmaste sedan man började mäta temperaturer i världen.
Vi vet också att det främst är de rikaste, industrialiserade staterna som har stått för merparten av växthusgasutsläppen i världen, medan det är fattiga människor i fattiga länder som drabbas här och nu av våra utsläpp. Vi i den rika världen måste alltså gå före och göra merparten eller i alla fall ta de första stegen för att minska våra utsläpp.
Vi måste även hjälpa de fattiga länderna med teknik och pengar, så att de inte gör om våra misstag. I går inleddes det internationella klimattoppmötet, COP 23, i Bonn i Tyskland.
Det är ett av flera viktiga möten där vi ska se till att man lever upp till besluten som togs i Paris 2015. Jag är glad att klimatministern säger att Sverige verkar för att höja EU:s klimatbidrag till toppmötet.
Vi i Sverige har nämligen ingen egen position till det här klimattoppmötet, utan vi följer det som EU har beslutat. Det är alltså helt avgörande. När jag gick igenom EU:s position blev jag besviken. Det står inte klart och tydligt att EU ska hjälpa fattiga länder med exempelvis den nya och bästa tekniken.
Det står inte heller att EU ska bidra med klimatbistånd som ska finansieras med nya och additionella medel, alltså att pengarna inte ska tas från EU:s och medlemsländernas biståndsbudgetar. Jag hittade ingen tydlig referens till att genus och kvinnors viktiga roll ska vara helt central i klimatarbetet, vilket klimatministern nu anförde.
Det är bra om det är på det viset. Med anledning av vad klimatministern sa vill jag veta: På vilket sätt kommer Sverige att verka för att EU höjer sitt klimatbidrag?
Innebär det rent konkret, Isabella Lövin, att EU med Sveriges stöd och hjälp väntas lämna in ett nytt klimatbidrag, ett så kallat NDC, med nya, högre klimatambitioner? Jag vill också ställa en fråga till klimatministern om klimatfinansieringen.
Anser ministern inte att klimatfinansiering ska göras med nya och additionella medel, så som det står i klimatkonventionen? Detta är ju ett av grunddokumenten för dessa förhandlingar, och i det står att finansiering ska göras med nya och additionella medel. Anser klimatministern inte att det innebär att pengarna inte får tas från biståndsbudgeten? Om det är så varför sägs då inget om detta i EU:s position inför det här viktiga mötet?
Fru talman! Jag vill avslutningsvis säga att jag verkligen välkomnar åtgärdsplanen för genusfrågor och att genusfrågor ska genomsyra alla beslut om klimatet. Men kan ministern vara lite tydligare: Vilken status kommer åtgärdsplanen för genusfrågor egentligen att få?
Jens Holm (V):
Jag instämmer fullt ut i att det är oerhört viktigt att Sverige går före i klimatfrågorna, och i vissa avseenden går vi verkligen före. Men jag tror att vi kan göra mer. Exempelvis tycker jag att vid ett toppmöte som detta hade det varit bra om Sverige haft en egen position som kompletterade och gick utöver EU:s position.
Nu är EU:s ståndpunkt också Sveriges ståndpunkt. Vi gör ingenting utöver detta. Klimatministern får gärna korrigera mig om jag har uppfattat frågan fel, men EU:s position är ju faktiskt vår. EU:s position är inte särskilt ambitiös. Jag tycker inte att EU är en föregångare i klimatarbetet.
Man ska också komma ihåg att det klimatbidrag som EU har lämnat till världssamfundet lämnades in innan Parisavtalet slöts. Det är långt ifrån tillräckligt, om man säger så. Jag vill fråga ministern: När tror Isabella Lövin att EU kan lämna in ett nytt klimatbidrag till de internationella klimatförhandlingarna?
Man får verkligen hoppas att bidraget från EU är mycket ambitiösare än det som finns i dag. Jag vill också höra lite om klimatfinansieringen. Det är bra att klimatministern säger att i varje fall den svenska klimatfinansieringen ska göras med nya och additionella medel, så som jag tolkar det.
Jag instämmer i att allting inte kan göras från statens sida, utan väldigt många måste vara med för att mobilisera medel. Men om inte vi ser till att bidra med nya pengar är det svårt att kräva att andra ska göra det. Jag skulle vilja veta om regeringen har gjort någon bedömning av EU:s samlade klimatbidrag och finansiering hittills.
Anser klimatministern att det handlar om nya och additionella medel? Anser ministern att det som EU och EU:s medlemsländer hittills har mobiliserat är tillräckligt? Jag tänker på summan 20,2 miljarder euro som EU har presenterat inför detta toppmöte.
Anser ministern att 20,2 miljarder euro i klimatbistånd är nya pengar, och är det tillräckligt? Vad gäller klimatfinansiering kan, som jag sa tidigare, inte allt göras av staterna själva, utan väldigt många andra måste vara med och bidra.
Isabella Lövin nämner själv de multilaterala utvecklingsbankerna, exempelvis Världsbanken eller Europeiska investeringsbanken. Jag skulle vilja veta vad klimatministern anser om deras portföljer och placeringar.
När jag så sent som i dag tittade på Europeiska investeringsbankens senaste placeringar hade man inte investerat någonting i förnybar energi men hade ökat investeringarna i fossil energi. Är detta steg i rätt riktning? Vi vet också att Världsbanken har enorma investeringar i fossil energi.
Och vi vet att våra egna pensionsfonder faktiskt har väldigt stora placeringar i fossil energi, alltså i det som ökar utsläppen. På vilket sätt agerar den svenska regeringen för att det fossila ska bort från både pensionsplaceringarna här i Sverige och de multilaterala investeringsbankerna?
Jens Holm (V):
Det är oerhört viktigt att Sverige och EU skärper sina klimatbidrag till de internationella klimatförhandlingarna. FN:s miljöprogram kom ju nyligen med en rapport där man konstaterade att världens samlade bidrag hittills motsvarar ungefär en tredjedel av de utsläppsminskningar som behöver göras.
Det är väldigt långt kvar innan vi har åtaganden som ens är i linje med en tvågradig uppvärmning, och helst ska vi ju ned på max en och en halv grads uppvärmning. Jag vet inte om jag håller med klimatministern om att det är mindre viktigt hur mycket länderna ger i klimatfinansiering som nya och additionella medel och att det är andra pengaflöden som är det viktiga.
Jag tror att det är helt avgörande att vi föregår med gott exempel. När vi säger att vi bidrar med klimatfinansiering ska det vara nya och additionella medel. Vi ska inte ta pengar från malariabekämpning för att sätta upp solceller. Vi måste göra både och. Där tycker jag att det är oerhört viktigt att regeringen är tydlig. Jag tycker att regeringen borde göra en egen analys av de 20 miljarder euro som EU hittills har lyckats skramla ihop.
Jag tror att de pengarna är långt ifrån nya. Det är väldigt mycket gamla biståndspengar som man skrapar ihop. Nästa vecka reser klimatministern för att vara på plats på toppmötet i Bonn. Jag skulle vilja göra ett medskick till klimatministern: Solidarisera dig med de fattiga länderna, som drabbas här och nu av våra utsläpp!
Lyssna särskilt noga på deras rekommendationer och vad de säger! Vi måste sopa rent framför egen dörr och minska våra utsläpp mer än vad vi hittills har lovat. Vi måste ta fram mer pengar till utvecklingsländerna och inte minst ny teknik, så att de inte ska behöva göra samma misstag som vi har gjort. Kommer ministern att göra det?
Jens Holm (V):
Jag vill tacka finansministern för svaret på min interpellation. Jag tycker att det här är en viktig fråga. Nationalekonomer brukar ibland säga: Don't throw good money after bad - kasta inte bra pengar efter dåliga ändamål!
Men det är väl precis vad vi gör i Sverige när vi subventionerar miljöfarlig verksamhet med upp till 60 miljarder kronor årligen, enligt Naturvårdsverkets senaste inventering.
Det kan handla om stora skattenedsättningar för fordonsdiesel, att utrikesflyget inte betalar någon moms, att gruvindustrin är befriad från koldioxidskatt och att vi har delat ut gratis utsläppsrätter till stora industrier som redan gör vinst och som kanske inte behöver dessa gratis tilldelningar.
Jag noterar att finansministern överlag är överens med mig om problembilden, alltså att vi inte ska subventionera miljöfarlig verksamhet. Det tycker jag är bra. Jag noterar också att Sverige på internationell nivå kanske är en av de absolut mest drivande krafterna för att miljöskadliga subventioner ska fasas ut.
Jag kommer själv ihåg Stefan Löfvens anförande vid klimattoppmötet i Paris 2015, där han tryckte väldigt hårt på att alla subventioner till fossila bränslen och liknande ska avskaffas.
Jag vill också påminna finansministern om att EU-kommissionen har det som kallas för en färdplan för ett resurseffektivt Europa, där man slår fast att medlemsländerna borde ha fasat ut sina miljöskadliga subventioner till senast 2020.
Nu står vi här och nästan halva 2018 har gått, och jag ser fortfarande ingen tydlig plan för hur vi ska fasa ut dessa miljöskadliga subventioner. Jag undrar därför vad finansministern anser om den inventering som Naturvårdsverket har gjort av de miljöskadliga subventionerna i Sverige.
Kan finansministern vara lite mer konkret gällande hur hon ser på att vi skattevägen eller med ekonomiska medel subventionerar det som leder till ökade utsläpp? Själv kan jag se två konkreta exempel på att regeringen verkligen har agerat. Det ena är införandet av en flygskatt, vilket innebär att flyget får ta ett lite större ekonomiskt ansvar för sina utsläpp.
Det andra är att regeringen nu utreder det så kallade reseavdraget, det avdrag som man kan göra om man reser till sitt arbete. Som vi vet görs dessa avdrag sannolikt till största delen här i Stockholmsområdet, där det redan finns en fungerande kollektivtrafik.
Vore det inte en bra idé att inte bara ha en kartläggning utan också en plan för hur vi ska fasa ut de här subventionerna, Magdalena Andersson?