Mattias Karlsson (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag på samtliga punkter i betänkandet. Jag tänkte framför allt uppehålla mig vid det avsnitt som rör åtgärder till förmån för fiske och då särskilt frågan kring ålens överlevnad. Ålen är en art som är allvarligt hotad och som också har en stor betydelse för ekonomin och inte minst kulturarvet i nordöstra Skåne, som är den valkrets som jag representerar. Få ifrågasätter i dag ålbeståndets extremt utsatta situation.
Enligt vissa forskare har beståndet av glasål minskat med så mycket som 99 procent i europeiska vatten de senaste 30 åren. Bakgrunden till det här är både komplex och mångfasetterad, men det är klart att det åtgärdspaket som måste till för att vända utvecklingen måste stå på flera olika ben. Sverige måste naturligtvis fortsätta det långsiktiga arbetet med att försöka lösa de globala miljöproblemen, som inte bara inverkar på ålens utan också många andra arters förmåga till överlevnad i framtiden.
På kort sikt bör dock vårt primära fokus ligga på åtgärder som relativt snabbt och relativt enkelt kan stärka det svenska ålbeståndet. Ålfisket har reglerats ganska hårt de senaste åren. Det finns de som menar att detta inte är nog och att ett totalstopp utan möjligheter till dispens bör införas.
Sverigedemokraterna delar inte den uppfattningen, framför allt därför att vi befarar att ålfrågan utan pådrivning från fiskenäringen skulle riskera att halka betydligt längre ned på den politiska dagordningen men också därför att det skulle dra undan benen för det unika och ekonomiskt betydelsefulla kulturarv som ålfisket med dess förädling och tillhörande traditioner utgör, särskilt i den valkrets som jag representerar.
Sverigedemokraterna ser däremot gärna insatser i form av försök med så kallad fish and save, kalkning av försurade vattendrag, utökad utsättning av ålyngel och utökad forskning - särskilt de lyckade japanska försöken med att kläcka fram livsdugliga larver under odlingsförhållanden är intressanta att följa. Vi kan också tänka oss en utökad jakt på den stora och ökande skarvstammen, som enligt vissa bedömningar från Fiskeriverket konsumerar minst lika mycket ål som hela den svenska fiskenäringen.
Den enskilt viktigaste åtgärden är dock den som tas upp i de motioner som nu delvis tillstyrkts av utskottet. Det handlar om att utreda möjligheten att skärpa kraven på vattenkraftsbolagen i syfte att återställa ålens naturliga vandringsvägar och kraftigt reducera turbindödligheten, som i dag uppskattas till någonstans mellan 70 och 90 procent för varje kraftverk som ålen måste passera. De lyckade försöken i Falkenberg med snedställda galler har visat sig både kraftigt reducera dödligheten och öka kraftverkens effektivitet.
Det talar för att ett utökat ansvar för den biologiska mångfalden inte behöver bli en så kostsam process som vissa av kraftbolagen tycks befara. Det är mycket glädjande att utskottet enhälligt valt att ställa sig bakom förslaget i betänkandet, speciellt då frågan om tillkännagivandet till regeringen, om att man omedelbart ska återkomma med en redovisning av sina åtgärder på området, inte bara rymmer en miljöpolitisk aspekt utan också en demokratisk.
Riksdagen är det svenska folkets främsta företrädare, och underlåtelse att följa riksdagens beslut underminerar i förlängningen fundamentet för vårt demokratiska system. Precis som utskottet skriver i sitt ställningstagande är därför regeringens femåriga negligering av riksdagens beslut inte försvarlig. Att även de borgerliga partierna valt att skriva under på detta är mycket glädjande. Så är även enskilda borgerliga riksdagsledamöters mycket starka engagemang för ålens överlevnad.
Jag hoppas dock att det något senkomna borgerliga stödet inte ska tolkas som att det bara är en omvändelse under galgen, i syfte att undvika ett medialt uppmärksammat nederlag i kammarens omröstning, utan att det är ett utslag av genuin övertygelse om den här frågans betydelse.