Annika Lillemets (MP):
Vi i Miljöpartiet välkomnar de förslag till ändringar i lagen om elektronisk kommunikation som syftar till att stärka konsumentskyddet. Dessa är angelägna. Men vi anser att regeringen på flera punkter borde gå längre för att värna konsumentskyddet. Till att börja med är långa bindningstider i avtal om till exempel telefonitjänster ett stort hinder för konsumenter att byta tjänsteleverantör.
Har man råkat välja fel får man dras länge med konsekvenserna av sitt val. Detta påpekades så sent som i höstas av Post- och telestyrelsen, PTS. PTS understryker i en rapport från april 2011 om allmänhetens klagomål på området elektronisk kommunikation att det genom åren har varit många klagomål om avtalsvillkor, ofta just att det har varit svårt att komma ur eller byta avtal.
24 månader blir nu den längsta tillåtna avtalstiden, enligt det ändrade direktivet om samhällsomfattande tjänster. Men EU tillåter att medlemsländerna kan välja en kortare längsta tillåtna avtalstid. Det är synd att regeringen väljer att inte utnyttja denna möjlighet. Det är visserligen bra att regeringen föreslår skärpningar som gör det möjligt för konsumenten att få en bindningstid på 12 månader. Men man vill fortfarande tillåta upp till 24 månader.
Det är en alltför lång tid. Det finns en risk att den som köper ny telefon binder upp sig längre än han eller hon egentligen skulle vilja. Vi i Miljöpartiet anser, precis som Konsumentverket, att 12 månader ska vara den maximala bindningstiden för avtal mellan en konsument och den som tillhandahåller elektroniska kommunikationstjänster. Vidare är det ofta svårt att få överblick över kostnaderna, med alla de tjänster som telekomföretag erbjuder.
Vi anser därför att det bör vara obligatoriskt att redovisa prisjämförelser för den som tillhandahåller en allmän telefontjänst. Tyvärr har regeringen inte tagit till vara direktivets möjligheter att införa ett generellt krav på företagen att tillhandahålla prisjämförelser. Det borde vara självklart att konsumenterna får full information, så att det går att göra välinformerade val.
Det handlar ytterligare om de bestämmelser om spärrtjänster som infördes 2008 i lagen om elektronisk kommunikation för att skydda konsumenter mot oväntat höga kostnader. De gäller bara samtalstjänster. Operatörerna är alltså inte skyldiga att ha kostnadsspärrar för datatrafik. Regeringen föreslår nu i propositionen vissa skärpningar, men de är otillräckliga.
Internet via mobiltelefon är ett av de områden där det är svårast att som konsument få grepp om kostnaderna. Vi menar att regelverket kring kostnadskontroll därför bör omfatta även datatrafik. Att den som tillhandahåller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationer ska föra en löpande förteckning över integritetsincidenter är en välkommen förstärkning av den personliga integriteten.
Vi i Miljöpartiet anser att regeringens förslag om detta behöver kompletteras med ett krav på att dessa förteckningar ska vara offentliga. Då blir det lättare för den som vill undersöka hur bra integritetsskydd olika operatörer har, och konsumentens rättigheter stärks.
Eftersom det finns en oro för att den nya lagstiftningen kring cookies ska få oönskade konsekvenser tycker jag att det vore bra om regeringen ger Post- och telestyrelsen i uppdrag att noga följa frågan och återrapportera hur samtyckesreglerna tolkas och tillämpas.
Detta ger underlag för att kunna vidta åtgärder och justera regelverket om konsekvenserna skulle visa sig avvika på ett allvarligt sätt från vad som var avsett. Stärkt konsumentmakt och ökad integritet är viktiga förbättringar. Men det är också viktigt att lagen är teknikneutral; annars blir den snart inaktuell. Flera länder planerar att införa eller har infört direktivet i den del som diskuteras.
De har hanterat samtyckesfrågan såsom vi nu föreslås göra. Några av dessa är Danmark, Nederländerna, Frankrike och Belgien. I Finland ser det nästan exakt likadant ut i lagtexten. De enda länder som avviker är Storbritannien och Irland, som har en annan författningsteknik än vi har i Sverige. De kan därför skriva in fler exempel i sin lagtext, vilket man inte brukar göra i Sverige.
Vidare har lyckligtvis införandet av det så kallade datalagringsdirektivet skjutits upp ett år i Sverige genom ett förslag om minoritetsbordläggning av Miljöpartiet och Vänsterpartiet. Det ger oss tid att genomföra en samlad översyn av integritetsskyddet inom elektronisk kommunikation. Vi i Miljöpartiet föreslår att regeringen tar tillfället i akt.
Det är nämligen mycket viktigt och välbehövligt att stärka integritetsskyddet. Tillgång till telefoni till överkomligt pris måste säkerställas i hela Sverige. Telia Sonera monterar nu ned delar av det fasta kopparnätet på många håll i landet. Men fast mobiltelefoni är av olika skäl inte alltid den bästa lösningen eller ens en fungerande lösning, särskilt på landsbygden.
Speciellt viktigt är att de många trygghetslarm som finns runt om i landet fortsätter att fungera även om tekniken ändras. Dessa är ofta utvecklade för fast telefoni. Kopparnätet kan alltså inte ersättas med annan teknik förrän larmens funktion har säkrats. En väl utbyggd IT-infrastruktur med snabb uppkoppling i hela landet ger stora möjligheter i och med att många verksamheter inte längre är geografiskt bundna till vissa orter.
Det finns i dag stora skillnader mellan tätbebyggda områden och glesbygd i fråga om tillgång till bredband med högre hastighet. Det är angeläget att fler får tillgång till god IT-infrastruktur. Det är också viktigt att kommunikationerna är robusta. Störningar till följd av bland annat oväder ställer till med svåra problem för många - inte minst för dem som bor långt från samhällets service. Det kan handla om liv och död.
När man inte når SOS Alarm kan det sluta illa. Ofta är människor i glest bebyggda utlämnade till en enda operatör. Avsaknad av konkurrens går ofta ut över servicenivå och driftsäkerhet. Det är inte acceptabel. Ett sätt att sätta press på leverantörer att öka tillförlitlighet och driftsäkerhet är att införa ett ersättningssystem till kunder när de drabbas av teleavbrott.
Erfarenheterna från elområdet visar att det gav goda resultat när ett sådant system infördes för elkunderna. Elföretagen har drivits att snabbare åtgärda fel för att undvika dyr kompensation till sina kunder. Det borde vara självklart att telekunder får samma villkor som elkunder i det här avseendet. Givetvis står jag bakom alla Miljöpartiets reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 1 och 3.