KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars-Ivar Ericson (C):
Vi spinner vidare på ämnet ungas otillåtna spelande. 2005 gjordes en undersökning av Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning. Man fann att 20 % av pojkarna och 10 % av flickorna i åldrarna 15-18 år någon gång under året spelat på Miss Vegas- eller Jack Vegas-maskiner.
4 % av de 15-åriga pojkarna hade spelat på sådana minst flera gånger i månaden, trots att detta är olagligt. Många undersökningar visar att det är just i åldrarna 15-17 år som det finns störst risker för att man ska hamna i ett spelberoende. Det är inte så konstigt att ungdomar vill spela. De vill ha spänning i livet, och de lockas av de snabba resultat som spelen ger.
Sedan är det också oroande att det förekommer att enskilda butiksägare utnyttjar dessa ungdomars intresse och genom något slags missriktad vänlighet eller för egen ekonomisk vinning till och med beviljar spel på kredit. Jag hörde talas om en 15-åring i Malmö som hade spelat bort 55 000 kr i en närbutik, och det är väldigt oroväckande.
Jag undrar, precis som Siv Holma: Vad kan man göra åt de butiksinnehavare eller andra som inte sköter sina spel och respekterar åldersgränserna? Vad finns det för sanktioner?
Lars-Ivar Ericson (C):
Jag vill börja med att tacka utbildningsministern för svaret. Det gläder mig att ministern ser Lund som en tänkbar plats för ESS. Det här är ett mycket intressant och spännande projekt. För mig, som inte är så tekniskt bildad, har arbetet med interpellationen fört mig in i en värld där jag har förstått att jag har mycket att lära.
Jag har också efter inlämnandet av interpellationen fått reaktioner från olika håll och förstått att projektet inte är helt populärt i alla kretsar. Jag återkommer till invändningarna i mitt andra inlägg. Jag vill peka på de positiva effekterna. Anläggningen kommer att ha 500 fast anställda och besökas av 5 000 forskare per år.
Det innebär intäkter och sysselsättning för det lokala näringslivet i Lund och kommunerna runtomkring Lund. Vad har man då för nytta av ESS? Jo, tekniken vid ESS kan användas på såväl fasta ämnen som vätskor. Genom forskningen kan man få unik information om atomerna i ett material, exempelvis stål eller proteiner, hur det är uppbyggt och hur det fungerar.
Och den informationen kan man då använda för att utveckla bättre mediciner med färre biverkningar, mer miljövänliga motorer och lättare och säkrare fordon. Thomas Lundström, forskare vid Astra Zeneca, beskriver användningen av neutronforskningen som en nyckel och som ett lås.
Nyckeln är medicinen som ska utvecklas, och genom ljuset som fås vid spallationen kan man bildligt talat förstora låset så att man tydligare kan se hur låset är konstruerat och på det viset ta fram en nyckel som passar ännu bättre.
Ja, forskningen vid ESS är värdefull och kan ge resultat som påverkar många industriområden - läkemedel, elektronik, bil, materialteknik, livsmedel, pappersförpackning och så vidare. Det har också en del statsfinansiella effekter.
Sverige skulle som värdland bidra med ungefär 20 % av kostnaderna, och sedan skulle då EU-länderna och privata finansiärer stå för resten. Men man beräknar ändå att effekten av ökad sysselsättning och skatteintäkter skulle ge en inkomst av 5 1⁄2 miljarder.
Ministern anger i sitt svar att det just nu pågår en genomgång inom Regeringskansliet och att ett svar väntas inom kort. Då kan det ju vara på sin plats att erinra lite om vad som har hänt tidigare. År 2004 fick Allan Larsson i uppdrag att utreda frågan.
2005 var utredningen klar, och man förväntade sig ett svar i slutet av 2005. Under 2006 hände ingenting. Den förutvarande regeringen har ju ibland visat brist på handlingskraft. Nu står då vårt hopp till den nuvarande regeringen när det gäller att det ska hända någonting lite snabbare än vad den tidigare regeringen klarade av.
Min slutfråga blir då: Vad innebär egentligen "inom kort"?
Lars-Ivar Ericson (C):
Jag kan gå in lite på de argument för och emot som jag har fått ta emot under förberedelsen av denna interpellation. Någon har sagt att det är farligt med radioaktivitet. För att utreda säkerhetsfrågorna och riskerna vid byggnationen och driften av ESS gjorde man en säkerhetsanalys som visade att anläggningen kan byggas och drivas med mycket hög säkerhetsstandard.
Valet av målmaterial har också diskuterats. Det är inte avgjort ännu, men mycket tyder på att det skulle kunna bli kvicksilver. Ordet kvicksilver ger kanske inte de bästa associationer, men då ska vi lägga märke till att det kvicksilver som ska användas ska vara inneslutet i ett kärl med flera omgivande skyddslager.
Den mängd kvicksilver som behövs kan man också hämta från de 1 100 ton kvicksilver som redan finns i Sverige för slutförvaring. Det tillkommer alltså inte någon ny mängd kvicksilver. Energiförsörjningen har också diskuterats. ESS kräver nämligen mycket energi. Hur ska man klara det? Det kan ju bli kris för hushållen och övrig industri som behöver mycket energi.
Då har man beräknat att ESS ska vara i drift ungefär 200 dagar om året. Däremellan behövs det driftsstopp och underhållsarbete, och det är fullt möjligt att förlägga detta till januari och februari då hushåll och övriga industrier förbrukar som mest. Vi ska också lägga märke till att ESS ger ett energitillskott.
I själva spallationsprocessen kommer en stor mängd värme att produceras, och denna överskottsvärme kan återanvändas via Lunds lokala fjärrvärmenät. Vidare kan jag trösta Ulf Holm med att det inte behövs 150 hektar utan snarare 100 hektar.
Jag kan också ha en lite kluven inställning när det gäller marken och hoppas att man kanske kan använda något mindre bördig åkermark. Man kan ju ta hänsyn till att det finns samlokaliseringsmöjligheter med redan befintliga byggnader, vägar och parkeringsplatser så att markåtgången inte blir så omfattande.
En annan intressant samarbetsmöjlighet är det vi kallar Maxlab 4. Det är också en större forskningsanläggning som planeras i Lund. Den kännetecknas av att vara fjärde generationens forskningsanläggning, och man ska där jobba med någonting som heter synkrotronljus.
Forskningen vid Maxlab 4 och ESS skulle kunna komplettera varandra, och därigenom har vi förutsättningar att bilda ett stort, nytt europeiskt centrum för materialvetenskap. Det finns många argument för och emot ESS i Lund, men för mig överväger trots allt fördelarna.
ESS framstår för mig som ett viktigt steg i utvecklingen för att ersätta den kärnreaktorbaserade teknik som skrämmer mig mer. Jag tänker också på vilka framgångar som kan nås inom biokemi, biofysik, geologi, medicin, kemi och materialvetenskap, framgångar som kommer många människor till del.
Jag hoppas att ministern i sitt nästa inlägg kan komma in lite närmare på själva tidtabellen.
Lars-Ivar Ericson (C):
Jag tackar för beskedet. Att det sker inom någon månad tycker jag låter positivt. Vi måste se till att vi inte blir förbisprungna. I USA har man redan en sådan spallationsanläggning, och i Japan kommer det en år 2008. Det innebär att dessa länder kan ta över mycket av den ledande roll som Europa har inom just neutron- och materialforskning.
Europa behöver en sådan anläggning för att vi ska kunna fortsätta det viktiga forskningsarbetet inom just dessa områden. Det skulle kunna bli en byggstart år 2010. År 2020 skulle anläggningen kunna tas i drift. Oavsett om ESS byggs i Sverige eller i något annat europeiskt land ska vi ändå vara med och finansiera själva bygget. Det är självklart.
Med de orden vill jag tacka för debatten och önska lycka till i beslutsprocessen. Låt nu inte locktonerna från Uppsala och Arlanda få ministern att ändra sig, utan håll på Lund!
Lars-Ivar Ericson (C):
För några veckor sedan dog Elly. När jag såg dödsannonsen i tidningen tänkte jag: Hur hade hon det den sista tiden? Jag hoppas att hennes sista tid i detta livet blev lika bra som den var för hennes man. Han fick bo kvar hemma. Han fick en god omvårdnad genom KVH, teamet Kvalificerad vård i hemmet.
De sista veckorna var han på en hospisavdelning på lasarettet. Bredvid hans rum fanns det ett övernattningsrum för Elly. Så kan det fungera när det blir så bra som möjligt i livets slutskede.
Enligt distriktsläkare Ingrid Fridegren från Svensk förening för palliativ medicin är Sverige världsbäst, eller bland de bästa, på att ta hand om oss när vi föds, men inte när vi dör. Varje dag dör 250 personer i Sverige. En tiondel av dem skulle behöva palliativ vård av specialutbildad personal.
Jag tror att Sverige har mycket att lära av Storbritannien och våra nordiska grannländer när det gäller vård i livets slutskede. Jag undrar om socialministern kan tänka sig att göra några utländska studiebesök för att hämta impulser i ämnet. Det kan ju också vara aktuellt att besöka platser i Sverige där den palliativa vården fungerar. Välkommen till min hemkommun Hässleholm.
Vidare lär ju Stockholm och Östergötland vara långt framme på det här området. Det måste bli en tempohöjning när det gäller den viktiga jämlikhetsfrågan. Var jag än råkar bo i landet ska jag ha lika stor rätt att bli väl omhändertagen när det svåraste svåra inträffar - jag står inför livets slutskede.
Den förra regeringen hade tillgång till en utredning från januari 2001. Det är en utredning som handlade om medel att förbättra den palliativa vården. Förslagen kom först 2005. Jag tolkar det som att det var ett område som inte var så starkt prioriterat av den förra regeringen. Jag hoppas att Göran Hägglund är beredd att vidta snabbare och mer kraftfulla åtgärder.
Jag har också en reflexion kring den viktiga forskningen i palliativ vård. Det lär finnas en enda professur i detta ämne. Hur ser socialministern på det?
Lars-Ivar Ericson (C):
Centerpartiet anser att två viktiga etiska principer ska ligga till grund för all hälso- och sjukvård. Den första principen är människovärdesprincipen som anger att alla människor har samma mänskliga rättigheter och samma rätt att få dem respekterade. Den andra principen anger att resurserna ska satsas på de områden där de största behoven finns.
Särskilt ska de beaktas som inte kan göra sin stämma hörd. De båda principerna gäller också den palliativa vården, alltså vård i livets slutskede. Inför döden är vi alla lika men ändå unika. Alla har vi olika behov som behöver åtgärdas för att allt ska bli så bra som möjligt.
Det är ovärdigt att den palliativa vårdens principer inte kan slå igenom i alla kommuner och landsting. Vi kan inte överge dem som lever med svår smärta och ångest de sista dagarna i livet, och vi kan inte överge deras anhöriga som behöver hjälp både under vårdtiden och efter dödsfallet. Därför är det ett mycket angeläget ämne som vi i dag här diskuterar.
Döden angår oss alla. Det är viktigt med en värdig vård vid livets slut. Jag hoppas att ministern kan åstadkomma mycket på detta område.
Lars-Ivar Ericson (C):
Allting var inte bättre förr. Men vi som var tonåringar på 60-talet levde i en värld där droger inte var lika naturliga som i dag. Det fanns de som provade på hasch, LSD och amfetamin som medel för verklighetsflykt, men de var få. I dag är situationen helt annorlunda. Nu har vi en flora av droger som har växt till en mängd preparat, och de är lättillgängliga.
En älskad dotter hade drömmar om framtiden, drömmar som slogs itu när hon tillsammans med en kompis sniffade butangas. Något gick fel och hon dog. Här handlade det om butangas, men det kunde lika gärna ha varit GHB eller GBL.
En av våra kvällstidningar hade för några år sedan en bild på en polisman tillsammans med beslagtagna dunkar som innehöll GHB. Dunkarna kom från en langares hem, en langare med goda kontakter i ungdomsvärlden. De här medlen är alldeles för lättillgängliga. Man kan tillverka dem själv eller köpa dem via Internet.
En speciell risk med GHB handlar om dosering. Gränsen mellan att få ett alkoholliknande rus, att inte få någon effekt alls eller att bli medvetslös är hårfin. Ena gången händer det ingenting, nästa gång blir man påverkad och gången därefter blir man kanske medvetslös och andningen upphör.
Ett annat problem med GHB är att det tar 20 minuter innan ruset börjar märkas. Risken är då att användaren efter en kvart tycker att det inte har hänt något och då tar en kapsyl till, vilket lätt kan leda till en överdos. Det som Eva Olofsson berättar om från sjukvården i Göteborg är mycket oroväckande.
Det är tydligen många människor som kommer in där som tvingas till intensivvård på grund av medvetslöshet när de har tagit GHB. En kort tid efteråt kan de få lämna sjukhuset utan att några åtgärder har vidtagits för att förhindra fortsatt missbruk. Det är tydligen så att sjukvården måste bli mycket bättre på att erbjuda de här människorna vård och stöd.
Det är inte rimligt att utan åtgärder släppa i väg en missbrukare som går direkt hem och tar en ny dos. Jag undrar hur ministern ser på samarbetet mellan sjukvård och socialtjänst i de här frågorna.
Det är bra att det anslås medel till förebyggande arbete - jag tror att det var 260 miljoner kronor - men det måste också fungera när det väl har inträffat att någon har överdoserat GHB. När det gäller preparaten GBL och butandiol är jag väl medveten om att de också tjänstgör som effektiva rengöringsmedel.
Skulle man inte kunna överväga att tillsätta något medel som gör att de inte kan användas som droger, till exempel kräkmedel, och på så sätt förhindra bruk av medlen?
Lars-Ivar Ericson (C):
GHB är en allmänfarlig drog. Den är inte bara farlig för missbrukaren utan för alla. Missbruket leder ofta till oprovocerat våld, vårdslöshet i trafik och sexuella övergrepp. GHB är också en svårupptäckt drog som är lätt att överdosera. Det är därför oftast när missbrukarna kommer i kontakt med akutsjukvården som den upptäcks.
Det är helt klart att vården måste bli bättre på att larma socialtjänsten, och socialtjänsten måste bli bättre på att vara aktiv och bestämd. Med justitieministern har jag tidigare i dag diskuterat samverkansgrupper som jobbar tillsammans mellan förvaltningar för att bli mer effektiva i det drogförebyggande arbetet. Vi diskuterade gruppsekretessen.
I en kommande lagstiftning finns det tydligen öppningar för att man ska kunna tala med varandra om ungdomar som har drogproblem. Om det kommer ett lagförslag om en gruppsekretess så kommer det också att bli lättare att hantera dessa svåra frågor. Jag är glad att ministern tar problemen på allvar och att det avsätts medel för brotts- och drogförebyggande arbete.
Jag hoppas att vi ska få lösningar som gör att ungdomar inte hamnar i dessa sammanhang och riskerar sina liv genom bruk av dessa otäcka droger.
Lars-Ivar Ericson (C):
Samverkan är det bästa sättet att förebygga och åtgärda drogmissbruk. Det är ett självklart konstaterande som dock förtjänar att upprepas. Det finns runt om i Sverige många exempel på grupper som genom samverkan har kunnat rädda ungdomar från att hamna i drogmissbruk. Men dessa gruppers verksamhet skulle kunna bli ännu effektivare.
Det är bakgrunden till min interpellation, och jag får tacka ministern för svaret och för att vi i dag får samtala om gruppsekretess. Hur är då rättsläget? Ja, jag beskriver det i interpellationen så här: Enskilda ungdomar som har problem, till exempel med droger, kan diskuteras inom polisen, socialförvaltningen, skolan och fritidsförvaltningen.
Men när personer från dessa samhällsgrenar sedan träffas i en samverkansgrupp har de inte möjlighet att diskutera den enskilda ungdomen med varandra för att komma fram till hur han eller hon, och också deras familjer, skulle kunna få bästa hjälp.
Om det hade funnits en gruppsekretess skulle gruppmedlemmarna ha kunnat tala fritt med varandra förutsatt att de förbundit sig att inte föra vidare det som sägs inom gruppen. I Danmark har man en helt annan syn på samverkansgruppers sekretess.
I rättegångsbalken, § 115 retsplejeloven , finns det särskilda regler om att polisen och andra myndigheter kan lämna vidare information om enskilda personers privata förhållanden om detta kan anses nödvändigt med hänsyn tagen till det brottsförebyggande arbetet.
Det är denna bestämmelse som gör det möjligt för polisen, skolan och socialförvaltningarna att utväxla konfidentiell information om personen.
I den danska förvaltningslagen, § 28, anges att information om en persons narkotikamissbruk under vissa förutsättningar kan lämnas vidare mellan olika myndigheter om det är nödvändigt med hänsyn tagen till myndigheternas behandling av ärendet i fråga.
Min fråga till ministern blir därför om hon känner till den här danska lagstiftningen när det gäller sekretess i samverkansgrupper. Kanske kan den då tjänstgöra som en tänkbar modell för en framtida svensk lagstiftning.
Lars-Ivar Ericson (C):
Samhället håller på att lösas upp i sina grundvalar på grund av drogerna, och något måste göras snabbt. Drogproblemen i detta land splittrar familjer, och människor förlorar allt de har, sina jobb, sina hem och sin självrespekt. De orden använde en amerikansk forskare år 2003. Ibland undrar jag om vi i Sverige är på väg mot en liknande situation.
För att motverka ett sådant tillstånd måste alla goda krafter kunna samverka på ett bra och effektivt sätt i det drogförebyggande arbetet och när det gäller att hjälpa dem som har hamnat i drogberoende och deras anhöriga. Den nuvarande regeringen lägger 260 miljoner kronor på drogförebyggande arbete. Det är betydligt mer än den förra regeringen. Det är vi glada för.
Men sekretessen mellan företrädare för olika myndigheter som träffas i samverkansgrupper blir ibland ett hinder i detta förebyggande arbete. Jag läser dock in i ministerns svar att det finns hopp om förändringar. Jag skulle vilja veta lite om hur tidtabellen är framöver. När kan det komma förslag om ändrad sekretess för samverkansgrupper?
Jag vet att ute i landet finns det grupper som otåligt väntar på ett beslut i den riktningen. Jag skulle vilja läsa upp några rader från ett brev från fritidschefen i Bromölla i Skåne: Det finns många olika forum för samarbete vad det gäller barn och ungdomar i Sverige. I Bromölla kommun finns sedan många år en samverkansgrupp. Glöden kallas den.
I gruppen finns det representanter från socialtjänst, skola, fritid och polisen. I dessa samverkansgrupper upplever vi en mycket stor frustration över de hinder som sekretesslagen medför. Det är av största vikt att man i dessa sammanhang har en lagstiftning som gör det möjligt att kunna prata om individer. Detta skulle vara möjligt med en gemensam gruppsekretess.
Då ökar möjligheten att olika personalkategorier kan ge stöd och hjälp till den enskilde.
Det innebär att gruppens medlemmar kan frigöra resurser för att sätta in insatser för att förhindra missbruk och andra destruktiva beteenden, även att gruppens medlemmar i sitt vanliga arbete kan stödja den individ som vid samverkansmöte ansetts vara en riskperson.
I Danmark har man sedan många år arbetat med en form som möjliggör detta i det kriminalitetsförebyggande arbetet. Vi föreslår att man ändrar i sekretesslagstiftningen och inför en gruppsekretess så att gruppens medlemmar får skriva under en sekretessförbindelse. Så långt fritidschefen i Bromölla.
Jag vet att just denna samverkansgrupp gör en väldigt fin insats, men med en ändrad lagstiftning skulle den kunna bli ännu mer effektiv.
Lars-Ivar Ericson (C):
Samverkan är ett nyckelord i dagens samhälle. Det finns på många håll nätverk som gör ett bra arbete. Många säger att de vill samverka ytterligare, men för att samverkan då ska bli riktigt effektiv behöver de rätta verktygen finnas.
Jag tror att det är dags att myndigförklara de samverkansgrupper som vi har diskuterat här i dag och ge dem någon form av gruppsekretess, till exempel enligt den danska modellen. Jag vill med de orden tacka justitieministern för debatten. Jag ser fram emot kommande beslut som går i interpellationens riktning.
Lars-Ivar Ericson (C):
Jag vill börja med att tacka för svaret. Det känns bra med ett statsråd som har det skånska perspektivet och som väl känner till förhållandena på båda sidor om sundet. Svaret fick mig att tänka på en av de första danska meningarna jag fick lära mig i realskolan på 1960-talet, nämligen vær kun rolig, det vill säga: Var bara lugn.
Det finns mycket i svaret som gläder mig, till exempel hearingen nästa år. Men jag är inte helt lugn, utan nu ska vi fortsätta den här debatten med att rulle , alltså mangla, våra åsikter om integrationen och om hur den skulle kunna bli bättre. Jag vill gärna höra vad Cristina Husmark Pehrsson anser om några förslag som Centerpartiet har fört fram.
Bakgrunden är ovisshet om skatter, pensioner, regler för barnomsorg och skola på båda sidor sundet och en del andra frågeställningar. Skulle man inte kunna lösa de frågorna genom att inrätta en Öresundskommission med lokal, regional och nationell representation? På så sätt kan man utreda aktuella frågor ordentligt och komma fram till bra helhetslösningar.
Jag är medveten om att denna kommissions arbete och genomförandet av kommissionens förslag måste få ta sin tid. Men för att snabbt underlätta för sundspendlare och småföretagare i Skåne och Själland borde det kunna bli en gemensam myndighet för skatte- och socialförsäkringsfrågor.
Denna myndighet kan ta hand om ärenden om medborgarnas rättigheter och skyldigheter som skatteinbetalningar och socialförsäkringar. Det borde även vara möjligt att låta småföretagare med Öresundsregionen som verksamhetsområde bli anknutna till denna nya gemensamma myndighet.
Fördelen med en gemensam skatte- och socialförsäkringsmyndighet är att juridisk kompetens på båda sidor om sundet samlas under ett och samma tak. I dag pendlar 14 000 personer till arbete i Danmark. Sju av tio skåningar kan tänka sig att arbeta i Danmark. Fyra av tio kan tänka sig att bo där. Men det är inte bara Öresundsbron som betyder någonting för dem som bor på båda sidor om sundet.
Vi har också förbindelsen Helsingborg-Helsingör. Om jag minns rätt finns där tre båtlinjer. Men det räcker inte. Helsingborg har inte fått del av allt det positiva i Malmö-Köpenhamns-regionen. Behovet av en fast förbindelse ökar för var dag, inte minst på grund av den omfattande transittrafik som sker genom Skåne.
Det finns beräkningar som säger att om man byggde ännu en fast förbindelse över Öresund skulle mer än 100 000 svenskar kunna arbeta på den danska sidan.
Med tanke på den planerings- och byggtid som behövs finns det starka skäl att snarast tillsätta en utredning om en fast förbindelse mellan Helsingborg och Helsingör. Min avslutande fråga i detta inlägg blir om Cristina Husmark Pehrsson är beredd att verka för att en sådan utredning tillsätts.
Lars-Ivar Ericson (C):
Till frågeställarens glädje kan jag säga att nästa gång som frågeställaren blir uppringd kan hon ge ett klart, entydigt och rejält småländskt svar: Det kommer detta år. Det kommer dessutom varje gång att komma rätt år.
Det får vara slut på det budgethycklande och budgettricksande som den socialdemokratiska regeringen höll på med de år som vi har bakom oss.