KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christina Axelsson (S):
Glädjande nog är både moderater och folkpartister med i den här diskussionen som handlar om järnvägar. Jag har under min tid i riksdagen hört väldigt många moderater och väldigt många folkpartister som har ojat sig över att vi satsar alldeles för mycket pengar på just järnvägar.
Nu säger till och med ministern i den moderatledda regeringen att vi ska ta ett samlat grepp för att tillgodose efterfrågan på miljösmarta transporter. Det är jättebra. Samtidigt säger man att det inte har hänt någonting på tolv år.
Det var ju också folkpartisten Gunnar Andrén uppe och talade om; att det inte har hänt något i den här regionen. Jag vet inte om Gunnar Andrén har legat på latsidan under de år som har gått, när vi till exempel har fått kvartstrafik i pendeltrafiken, som Årstabron medförde. Vi har startat Svealandsbanan.
Vi har en ny station som heter Årstaberg, som ansluter pendeltågssystemet till Tvärbanan. Vi kan räkna upp väldigt mycket annat. Men vi fattade också ett beslut om Citybanan under den perioden, ett beslut som den moderatledda regeringen med infrastrukturministern i spetsen sade nej tack till. Man sade: Stopp och belägg, nu väntar vi. Man fördröjde i nästan ett år.
Vad kostar det inte, och vad betyder det inte för det här med att resa miljösmart. Jag bara undrar. Det är väl faktiskt så att ni inte kan berömma er av någonting. Äntligen, säger Sten Nordin från Moderaterna, kommer det konkreta beslut. Konkreta beslut om vad då? Det vill jag fråga. Nu undrar jag också över en annan sak.
När ministern nu har fördröjt byggandet av Citybanan under lång tid kommer det naturligtvis att få återverkningar på den här regionen - och på alla andra regioner också eftersom väldigt många tåg ska förbi den så kallade getingmidjan. Då undrar jag över den här propositionen som man har talat så mycket om. Under hela året har man i debatt efter debatt sagt att den här regeringen kan man lita på.
Vi kommer med en infrastrukturproposition. Det var stora möten, och det var till och med någon uppvaktning från alla regioner. Det var ett stort möte på Centralen. Det är gott och väl, men vad bidde det? Det bidde ju ingenting. Det bidde ingen infrastrukturproposition nu, men det blir kanske till september. Vi får väl se om den kommer då.
Jag är i alla fall glad att ministern säger att man nu är beredd att tillgodose behovet av klimatsmarta transporter. Men några konkreta beslut har vi som sagt inte sett. Vi har inte sett någonting av det. Det ska bli väldigt intressant att höra vad ministern har i bakfickan. Och, som sagt var: Vad är det vi kommer att få se?
Vad kommer att hända? Hur järnvägsvänlig är egentligen den moderatledda regeringen?
Christina Axelsson (S):
En öppen process berömmer sig infrastrukturministern om att bedriva. Men denna öppna process handlar också om att man faktiskt måste komma till ett resultat. Man har samtal och berättar att man ska göra detta och att det kommer en infrastrukturproposition i mars. Sedan är det lång näsa och tji fick ni, för det blir inte förrän i september. Vi får väl se om det kommer något då.
Vad har regeringen hittills gjort annat än att gnälla på oss socialdemokrater för att vi inget gjorde när vi gjorde det vi gjorde, som jag räknade upp några exempel på, just på tågsidan i denna region? Jo, man sade att man har försenat Citybanan.
Är det att ha resenärerna i fokus att inte släppa igenom den som vi hade ett avtal på i maj innan regeringen tillträdde i september? Det krävs resurser, säger ministern. Var finns de? Jag vet vart de har gått. De har gått till att ge landets rikaste flera miljarder.
Jag har sett i en uträkning att under en tioårsperiod handlar det om 600 miljarder kronor som de rikaste här i landet har fått i skattesänkningar. Samtidigt har man inte råd att ge en extra krona till investeringar i järnvägstrafiken.
Det är inte att ha resenärerna i fokus, utan då ställer man, som den borgerliga regering man är, de som redan har i fokus. Och till dem ska vara ännu mer givet. De rikaste får mest, inte de som sitter på tågen.
Christina Axelsson (S):
Den här debatten handlar inte om huruvida vi ska ha någon västerled, Förbifart Stockholm eller bypass-Stockholm, som den också heter. Den handlar om Förbifart Stockholm och fyrstegsprincipen. Det handlar om vikten av att man utreder den stora väginvesteringen i den anda som man ska utreda saker och ting.
Jag har stor förhoppning om att så kommer att göras. Det gäller särskilt som vi nu har fått höra flera inlägg där man säger att så kommer att ske. Samtidigt är det viktigt att man ser till regionen och hur vi ökar befolkningsmässigt här.
När den här vägen någon gång står färdig kommer vi att vara lika många som om ett Malmö hade flyttat hit eller kanske till och med ett Göteborg. Man måste också se till sårbarheten. En kran som heter Lodbrok körde på Essingeleden vilket höll på att få förödande konsekvenser.
De klimatförändringar vi ser ändrar också sårbarheten i regionen, så man måste självfallet ta dem på största allvar och väga in den typen av aspekter. När jag var yngre rev man halva min skola - Blommensberg - för att bygga Essingeleden. Min pappa sade att jag inte skulle vara ledsen.
Han sade: På den här vägen kommer bilarna att åka under många år utan att åka igenom stan. Det var faktiskt så att Gröndal inte riktigt räknades till stan. Det låg ju utanför tullarna även på den tiden. Nu, kanske speciellt tack vare Tvärbanan, tycker man mer att också Gröndal ligger mitt i smeten. Men det har gått 40 år sedan den tiden. Mycket vatten har runnit under broarna.
Det är självklart att man också behöver se över kapaciteten för Essingeleden. Jag vet att det inte alls fanns lika många bilar när den byggdes, och den var inte heller ämnad för så många bilar som åker där i dag. Det allvarliga i dag är hur man nu ska finansiera den här vägen. Det har pratats om Cederschiöldsutredningen här. Staten ska skjuta till pengar, som man en gång gjorde för att man skulle bygga Essingeleden.
Då var det självklart. Det var också självklart att även den här regionen skulle få del av statliga investeringar. Men här kommer man nu och säger att man ska ha en regional medfinansiering som är av stora mått. Alla de pengar som man får in av trängselskatterna ska tydligen också gå till det här. Det tycker jag är konstigt.
Samtidigt som man nu säger från regeringen som leds av nya eller gamla moderater - jag vet inte vilket det är, men det finns väl både-och - att man är så mån om kollektivtrafik, järnvägsinvesteringar och så vidare vill man inte låta folkomröstningsresultatet vad gäller trängselskatten få ett genomslag. I så fall borde pengarna gå både till väg och järnväg.
Men nu säger regeringen att det här bara ska gå till väg. Det tycker jag är något som regeringen, oavsett om man känner sig ny eller gammal, borde ta sig en rejäl funderare på. Hur ska man ha det med den saken för framtiden?
Christina Axelsson (S):
Tack så mycket för svaret, Beatrice Ask! Anledningen till att jag har ställt den här interpellationen - jag har ju ställt en liknande tidigare - var att jag fick se en annons i en gratistidning om just mobillån. Där står det så här: "En korv med bröd för 10, 20 eller 30 kronor. Vilken korvgubbe väljer du?"
Den här annonsen var införd tre dagar efter det att kronofogden hade gått ut med ett pressmeddelande angående fortsatt ökning av ungdomars skulder, där man talade om att betalningsförelägganden för obetalda skulder ökade med hela 18 procent under 2007.
Det handlar ofta om obetalda mobilabonnemang och sms-lån. Jag tycker därför att det är väldigt viktigt att vi fortsätter att diskutera den här frågan här i riksdagen. Hur ska vi kunna komma till rätta med det här problemet, som många unga faktiskt hamnar i? Utbildning och information, svarar ministern.
Jag kan hålla med om att det är oerhört viktigt, men det är också viktigt med en reglering. Jag blir ändå lite fundersam över det svar jag får, där jag tycker mig märka en liten viktning från ministerns sida.
Om vi inte får en reglering av det här blir ju hela verksamheten fri. Det är bra att vi får en finansiell folkbildning. Det är bra att Konsumentverket delar ut pengar för att vi ska kunna ha olika aktiviteter i folkrörelser.
Det är bra att kronofogden har ett program på Internet där lärare kan hämta verktyg för att diskutera överskuldsättning också i skolan. Men det räcker inte. Det räcker inte med information. Det behövs också regleringar. Vi hade en utfrågning i riksdagen för inte så länge sedan där Konsumentverket också sade att det är viktigt med en reglering för att få bukt med det här.
Nu vill jag höra hur ministern ställer sig: Kommer vi att få en sådan reglering? Det är ändå ministern som leder arbetet på departementet. Vad kommer man att säga? Kommer vi att få det?
Christina Axelsson (S):
Tack för det, ministern! Men det är ju så att "korv med bröd" lockar många ungdomar. Som tonårsmormor kan jag faktiskt säga att man märker att det finns en kultur för att handla, och det ska gå fort och snabbt. Det är det som är det primära med de här krediterna, att de är snabba.
Men det är precis som ministern också säger, marknaden springer före och vi många gånger efter med lagstiftning. År 2006 fanns det sex företag som erbjöd de här produkterna. I december 2007 uppskattade Konsumentverket att det fanns 20-25. Gör man en vanlig sökning på nätet får man hur många träffar som helst.
Det senaste, som jag har sett i alla fall - det finns säkert ännu nyare, jag är kanske inte så up-to-date - är Loanland, som är helt oreglerat. Populära artister eller programledare går in och gör reklam för att man ska kunna auktionera ut lån. Om jag vill låna pengar ska det matchas med någon som vill låna ut till mig.
Det finns ingen som helst reglering som gör att vi kan sätta åt en sådan sak. Där tycker jag väl ändå att vi ska säga: Så ska det inte låta! Men den översyn som ministern talar om tycker jag tar alldeles för lång tid. Och EG-direktivet vi pratar om handlar ju fortfarande om krediter som har ett golv på 200 euro.
Sms-lånen är ofta under det beloppet. 200 euro är ungefär 1 900 kronor, och sms-lånen ligger under det. Vi måste faktiskt se efter hur vi ska kunna reglera marknaden i Sverige på det här området.
Konsumentverket har kommit med förslag till hur man lätt skulle kunna göra för att få bort de undantag som i dag råder i några av konsumentkreditlagens paragrafer; 5 a, 6 och 9 såg jag att man tar upp.
Då handlar det om att man ska ha skriftliga avtal, som alltså tar lite längre tid än de fem minuter, en kvart eller vad det kan ta för att få ett sms-lån, att man ska göra en ordentlig kreditprövning för alla lån och sätta regler för marknadsföringen.
Det måste väl ändå ministern medge skulle kunna göras i Sverige oavsett om vi får en EU-reglering på lån som överstiger 200 euro eller inte. Det här är någonting som både Konsumentverket och Kronofogdemyndigheten faktiskt har pekat på skulle gå lätt och snabbt att åtgärda.
Men det verkar som om viljan inte finns hos den här regeringen, kanske av rädsla för de aktörer som spelar på den här banan. Jag vet inte. Men jag undrar: Varför vill inte ministern göra de saker som våra statliga myndigheter har föreslagit skulle kunna göras ganska enkelt och på så sätt komma till rätta med en del av det här?
Sedan menar jag naturligtvis att vi måste fortsätta med information och annat, men det känns som om det är mycket snack och lite verkstad helt enkelt.
Christina Axelsson (S):
Det var under den socialdemokratiska regeringen som vi inte reglerade de små lånen - när frågan var uppe förra gången. Det är faktiskt fel att påstå att vi ska reglera allt i minsta detalj. Om vi däremot ser ett problem tycker vi att det är politikernas sak att faktiskt göra något åt det.
Konsumentverket har haft en nordisk satsning på sms-lån. Det här är inte ett problem bara i Sverige, utan det här börjar bli ett problem i hela Europa. Nu har konsumentombudsmännen från Sverige, Norge, Danmark, Finland och Island träffats i Lillehammer i Norge. De har diskuterat bland annat denna fråga.
De har pratat om den aggressiva marknadsföringen, till exempel att ett lån ska jämföras på samma sätt som man jämför en korv med bröd.
Gunnar Stetler, överåklagare på riksåklagarens utvecklingscentrum, uttalade när KO stämde sms-lånebolagen att om staten inte vill att sms-lånen ska fortsätta att utvecklas som hittills får man införa regler i stället för att efterlysa en straffrättslig process i det juridiska gränslandet.
Därför är det viktigt att vi nu får en reglering, att vi får regler som faktiskt också täcker in de små lånen, så att konsumenterna kan känna sig trygga för att de får en ordentlig information, att ungdomar inte lockas att överskuldsätta sig och att de får korrekt information om vad lånen verkligen kostar och vad lånen innebär i reala räntor.
I den nya domen framgår det att man ska få veta detta, men man får gå in på många baksidor för att hitta detta på nätet. Jag hoppas att ministern fortsätter att arbeta i än snabbare takt.
Christina Axelsson (S):
Jag vill passa på att tacka dels interpellanten, dels ministern för svaret. Först blir man lite glad när man hör svaret. Barnskötarna medverkar tillsammans med förskollärarna till att lägga grunden för barnets lärande. Barnskötarna är en del av förskolans personal, och deras arbetsinsatser är av stort värde. Det är viktigt att olika kompetenser kan bidra till förskolans utveckling.
Det kan man utläsa av svaret. När det sedan kommer till vad man gör för att vi ska ha en vidareutbildning av barnskötarna, kompetensutveckling och utveckling i arbete pratas det bara om förkortad utbildningstid för att barnskötarna ska bli förskollärare. Det talas om en ny lärarutbildning och ett förstärkt pedagogiskt inslag i förskolan.
Därför måste man ställa sig frågan: Men barnskötarna - deras kompetens är ju av annat slag? Det handlar om omsorgspedagogik. Det är det som är den andra delen i förskolan och i de små barnens lärande. Tycker inte ministern att det är viktigt och någonting att satsa på?
Kommunal, som är det fackförbund som organiserar barnskötarna, har satsat på just barnskötare och deras vidareutbildning genom att man har arbetat fram en kompetensutveckling, en högskoleutbildning med omsorgspedagogisk inriktning som finns på Linköpings universitet.
Det är oerhört viktigt att det finns mer möjligheter för barnskötare att utveckla sitt yrke och utveckla sig i yrket just för de små barnens skull. Barnskötarna är ungefär till hälften den barnomsorgspersonal som vi har i dag.
Med tanke på det som har sagts och det som har sagts i interpellationen och i svaret skulle jag vilja fråga ministern: Hur ser ministern på barnskötarnas roll i förskolan inför framtiden?
Tycker inte ministern att barnskötarna är en viktig del och att man måste bejaka deras vidareutbildning, kompetensutveckling och deras utveckling i arbetet för alla barns bästa?
Christina Axelsson (S):
Jag kan verkligen stryka under det som Peter Hultqvist sade på slutet: alla, inte bara några. När man nu ser i svaret att regeringen planerar en fortbildningssatsning med tonvikt på yrkesgruppen förskollärare blir man lite förvånad, eftersom inledningen var så positiv till barnskötarnas roll tillsammans med förskollärarna i den viktiga arbetsuppgiften att ta hand om våra barn.
Det finns alltså en vidareutbildning, en högskoleutbildning med omsorgspedagogisk inriktning, som är väldigt viktig för att barnskötare ska kunna förkovra sig i det yrke som de en gång har utbildat sig till. Jag tänker på den interpellationsdebatt som var alldeles före den här. Där sade utbildningsministern att man skulle lyssna på facket.
Det är flera fack som organiserar personal inom förskolan, och jag skulle vilja uppmana ministern att också lyssna på Kommunal.
Christina Axelsson (S):
Monica Green har ställt en fråga till justitieministern, och nu står jag och diskuterar med integrations- och jämställdhetsministern. Detta är som sagt en mycket, mycket angelägen fråga. Mobbning har kanske förekommit på olika sätt under en väldigt lång tid; den kanske alltid har funnits.
Men det här med nätmobbning är något nytt och något som har kommit i och med att vi exponerar oss mer och mer på nätet. Den mobiltelefon ett barn eller en tonåring kanske fick i julklapp av sina mor- eller farföräldrar kan faktiskt omvandlas till ett hotverktyg där man tar emot sms eller mms där det står "äckel" eller andra saker.
Medierådet och Barnombudsmannen har också tittat på detta. De lyfter i sin rapport fram att vart tionde av de yngre barnen, alltså barn mellan 9 och 12 år, och hela 17 procent av de äldre barnen, mellan 12 och 16 år, uppger att mobbningen följer med från skolan och in i hemmet - det vill säga, barnen kommer inte undan. Det är också stora skillnader mellan könen.
Flickor blir i högre grad än pojkar utsatta för mobbningen. Organisationen Friends har tittat lite extra i Skåne. Där uppger hela 27 procent av de unga att de någon gång har varit utsatta för mobbning, varav över 15 procent för nätmobbning.
De har alltså fått anonyma sms eller mejl som skickats till dem på sajter eller via communities . Det finns också en annan typ av mobbning: När man går in på en community och ska chatta med sina vänner stänger de andra ungdomarna helt plötsligt ned, och man märker att man är ensam kvar på sajten.
Jag tycker att ministern i sitt svar tar för lätt på de här frågorna. Regeringen är medveten om det förebyggande arbetets vikt, säger man, och man vill ständigt följa upp och se hur mobbningen utvecklas och tar sig nya uttryck. Men jag tycker inte att det räcker med att säga så.
En tjej som hade blivit mobbad sade i en av de här undersökningarna: Jag försökte gömma mig och skolka för att slippa gå till skolan, där jag blev mobbad. Men i stället fick jag en massa hemska sms från olika personer. Det kändes verkligen hemskt. Jag grät jättemycket.
Det är föga tröst för henne och andra att regeringen säger att man noga ska följa utvecklingen. Jag vill nu höra med ministern: Är det inte så att vi måste ta i med lite mer krafttag i det här för att förhindra att denna mobbning till slut tar sig sådana uttryck att den blir åtalbar och kriminell?
Christina Axelsson (S):
Den socialdemokratiska regeringen satsade ju under förra mandatperioden på de här frågorna, och den nuvarande borgerliga regeringen har också tagit upp dem. Men det är viktigt att man gör mer, att man hela tiden faktiskt initierar mer arbete, mer forskning. Ministern säger här att man håller på att utveckla metoder.
Det är jättebra att man utvecklar metoder, men de här metoderna behöver också spridas så att det så att säga blir på riktigt. I sitt svar säger ministern själv att det är föräldrarna som har det yttersta ansvaret för att förmedla normer och värderingar till sina barn och ungdomar.
I samma svar sägs att det man satsar på nu är utbildningar och seminarier runt om i landet, och dessa riktar sig i första hand till lärare och andra yrkesgrupper som arbetar med barn och unga. Det är jättebra. Men det behövs mer. Det behövs mer tillsammans med föräldrar.
Det är där man skulle behöva mer medel. Att skolan får medel, att Myndigheten för skolutveckling får medel tycker vi är jättebra. Men precis som i de här undersökningarna säger ungdomarna själva faktiskt att skolan fortfarande gör för lite för att förhindra mobbning.
Därför är det så oerhört angeläget att man nu gör än mer. Jag tror alltså att den forskning som finns inte är tillräcklig och att man skulle behöva sätta till mer medel för att få mer forskning. Under förra mandatperioden kritiserade Folkpartiet oss socialdemokrater när vi hade regeringsmakten för att det gjordes för lite.
Nu är det upp till bevis. Vad är det ni vill göra? Vad är det ni ser? Nu har ni chansen. Nu sitter ni i regeringen och skulle faktiskt kunna göra en hel del för att verkligen ta de här unga flickornas och pojkarnas problem på allvar. Jag går tillbaka till flickan Therese som skrev att hon skolkade för att slippa sina plågoandar.
I stället fick hon en massa mejl, sms och annat. Det kändes jättehemskt. "Jag grät jättemycket." Det är klart att hon, hennes klasskamrater, deras föräldrar med flera behöver få en utbildning i det här. Det är det jag saknar. Jag saknar just att man gör någonting tillsammans för att sprida de metoder som finns. Det räcker inte med bara metoder.
Vi måste också komma till skott.
Christina Axelsson (S):
Om vi lyssnar till vad Barnombudsmannen säger, om vi hör på vad Bris, Friends, Unga Örnar och andra organisationer som arbetar med barn och unga säger kan vi notera att deras krav är ökade föräldrautbildningar, särskilt när det gäller de högre åldersgrupperna. Sedan önskas mer samverkan mellan skolan och föräldrarna.
Om de metoder som vi pratar om ska fungera måste elever, föräldrar och lärare tillsammans förstå det här. Det är inte meningen att det ska bedrivas forskning i hur man kommunicerar med barn, utan forskningen ska ligga till grund för att utveckla metoder. Men då behövs det också lite pengar.
Därför, ministern och Folkpartiet i all ära, som faktiskt har drivit de här frågorna, kvarstår Monica Greens fråga: Kommer det i den kommande forskningspropositionen med någonting om att man ska satsa än mer på forskning om nätmobbning?
Kommer det att ställas ekonomiska medel till förfogande för att utbilda föräldrar och för att ge organisationer möjligheter att arbeta med de här frågorna på ett adekvat sätt så att vi, även om vi inte får stopp på mobbningen, åtminstone kan få fler att inse vad det handlar om innan de faktiskt blir kriminella och kommer att åtalas?
Christina Axelsson (S):
Jag lägger mig i den här debatten därför att jag tycker att ministern inte tar utbildningen för ambulansförare på allvar. I dag behöver en ambulansförare bara ha ett vanligt B-körkort för att köra en ambulans som ibland väger upp till tre ton. Det är inte som att köra en vanlig personbil, en Volvo till exempel.
Det ska gå fort, och det ställer stora krav på förarna. Det är riktigt att Vägverket har tagit fram kompetensmål, som ministern säger i svaret. Problemet med det är att dessa mål är till intet förpliktande. Det är inte heller någon som följer upp dem.
I dag har vi många olika ägare till ambulanser och därmed också många olika arbetsgivare. Det är upp till dem att se till att ambulansförarna har adekvat utbildning, men det kan man inte göra på något annat sätt än att förlita sig på att så är fallet.
Vi hörde Marina Pettersson läsa upp hur länge folk hade varit anställda inom ambulansvården. Av det ser vi också att det kommer en stor generationsväxling.
Det betyder att det kommer många som har nya B-körkort och ska framföra dessa fordon väldigt fort utan att ens ha gått någon särskild halkbaneutbildning eller något annat med just den typen av fordon. Vägverket saknar i dag möjligheter att föreskriva särskilda kompetenskrav. För att de skulle ha dessa möjligheter krävs det alltså en lagändring.
Man skulle behöva ha kompetenskrav och ett prov. Jag tycker att det vore i nollvisionens anda att ha denna typ av utbildning för ambulansförare.
Jag vill fråga ministern om inte ministern vill verka för att vi också ska få en sådan lagändring till stånd som kräver att ambulansförare också behöver ha en särskild utbildning.