David Josefsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Men jag efterfrågade ju svar på frågan: Vad är det i den nationella strategin som ger svar på problematiken kring Göteborg? Jag håller helt med statsrådet om diskussionen om Göta älv och vilka problem det ger nedströms i Göteborg. Men min fråga handlar egentligen om: Vad är det som händer uppströms i Göta älv med problemen i Göteborg? Låt mig utveckla det lite.
I takt med att vi upplever alltmer extrema väderförhållanden står Göteborg inför ett värstascenario där tre faktorer samverkar. Man kan egentligen säga att det blir en perfekt storm. Det som händer i ett sådant värstascenario, förutom det uppenbara i att de centrala delarna av Sveriges näst största stad blir översvämmade, är till exempel vad det ger för effekter på den baklandsinfrastruktur som finns kring Sveriges största hamn.
I direkt anslutning till älven löper tre Europavägar i Göteborg. Här finns också flera järnvägsförbindelser, bland annat Hamnbanan och Marieholmsbroarna. Det är den järnvägssträcka som kanske är viktigast i hela landet för varuförsörjningen. Konsekvensen blir inte bara att tiotusentals eller kanske hundratusentals människor direkt drabbas både i Göteborg och i orterna längre upp i älvdalen av översvämningar. Det innebär också att varuförsörjningen i ett kritiskt läge riskerar att slås ut.
Man kan konstatera att samhällskostnaderna blir enorma vid ett sådant scenario. Att lägga över ansvaret för att förebygga detta på en enskild kommun eller enskild fastighetsägare är, fru talman, inte att ta de här problemen på riktigt stort allvar. Det handlar om åtgärder som hamnar på en helt annan nivå än att säkra befintliga fastigheter eller nybyggnationer. Jag skulle säga att Göteborgs stad ligger långt framme i en sådan klimatsäkring.
Man renoverar bland annat kontinuerligt och höjer upp stadens kajer. I de stadsutvecklingsplaner som finns för den så kallade centrala Älvstaden är klimatsäkringen en naturlig del. Men det är inte vad den här frågan handlar om. Den handlar om betydligt mer genomgripande åtgärder än så. Det kanske absolut största behovet som Göteborgs stad ser är de så kallade stormportarna vid älvens mynning strax utanför Älvsborgsbron.
Det är en åtgärd eller en teknisk installation som är till inte bara för att skydda Göteborg utan också skydda uppströms så att inte älven blir översvämmad. Stormportar finns inte i dag i Sverige. Men det är en lösning som bland annat finns i nederländska Rotterdam. Det handlar helt enkelt om en teknisk anordning som gör att havets tillflöde upp i älven kan hindras vid extrema väderförhållanden.
Precis som när Göteborg anlades får vi i dag snegla på holländsk ingenjörskonst för att hitta lösningar på våra problem. Det kanske är en ödets ironi. Stormportarna beräknas kosta uppemot 15 miljarder kronor. Det kan per definition inte åläggas en enskild fastighetsägare. Det är inte heller en investering som Göteborgs stad har möjlighet att ta själv. Det är inte heller rättvist att Göteborgs stad ska ta den kostnaden. Det är inte rimligt. I grunden är det inte en lokal fråga.
Det är en nationell fråga. Fru talman! Det är inte heller en fråga som det borde råda någon politisk oenighet om. Statsrådets partikamrat från Göteborg, Anna Sibinska, har förtjänstfullt arbetat i riksdagen för att få till precis det som jag efterfrågar i dag. Det är en utredning om finansieringsansvaret för klimatsäkringen av Göteborg. I en artikel i Göteborgs-Posten från den 7 oktober förra året intervjuas Sibinska om just detta.
I artikeln säger hon också att ansvarsfördelningen måste utredas snarast och att staten måste gå in och ta delar av kostnaden. Det blir lite en ödets ironi igen om det blir en miljöpartistisk klimatminister som säger stopp för ett miljöpartistiskt förslag.