KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Ertsborn (FP):
Jag har full förståelse för att kulturministern inte kan detaljerna när det gäller utmätningsförfarande och annat hos Kronofogdemyndigheten. Det ska vi väl i och för sig vara väldigt tacksamma för. Den problematik och synvinkel som jag anlagt på frågan har jag gjort medvetet. Jag hoppas nämligen att uppgifterna går vidare och kommer med i beredningsunderlaget i fortsättningen eftersom de är oerhört viktiga.
Jag vill avslutningsvis bara betona frågan om skuldsaneringen, som vi upplever som ett stort bekymmer. Jag skulle vilja be kulturministern se till att det i den frågan sker en viss gemensam beredning med Justitiedepartementet. De är i dag helt enkelt ett hinder för skuldsanering för vissa personer, vilket känns mycket negativt.
Vi behöver - dessvärre kan man naturligtvis säga - hjälpa ett antal människor till ekonomisk rehabilitering i samhället, och då ska åtminstone inte dessa avgifter vara hindret.
Jan Ertsborn (FP):
När jag kom till riksdagen 2002 blev jag lite förvånad över att frågan om barns skulder var så stor och omfattande som den faktiskt var. Det fanns många olika typer av skulder. Under förra mandatperioden lyckades vi, bland annat tillsammans med interpellanten här, att få till stånd ett förbud att skriva fordon på barnen. Därmed fick vi bort ganska många skulder som fanns hos Kronofogdemyndigheten på omyndiga barn.
Vi fick också till stånd en rapporteringsskyldighet från kronofogden till överförmyndaren, som säkert har haft en betydelse. Det återstår enligt mitt sätt att se när det gäller att värna barn från att bli skuldsatta två saker. Den ena är att det fortfarande kan restföras skatteskulder på barn i samband med att man låter barn äga aktier eller aktiefonder och de säljs med vinst.
Där finns en sittande utredning som har till uppdrag att försöka hitta ett system för någon typ av källskatteavdrag på den aktievinsten så att frågan löses på det sättet. Sedan återstår den fråga som vi har uppe i dag beträffande de offentligrättsliga vårdavgifterna.
De fick tyvärr inte någon fullständig lösning i samband med att vi för några månader sedan löste problemet med skolfoton, Kalle Anka-prenumerationer och liknande på det privaträttsliga området. Den här frågan kräver signaler från regeringen och kräver kanske en ändring i lagstiftningen.
Jag hade för min del hoppats att frågan kunde lösas på ett enklare sätt. Jag har i mitt parti gått ut till mina landstingspolitiker och sagt att de måste sluta att debitera barnen, speciellt i de fall där de missar ett läkarbesök. Det lilla spädbarnet eller femåriga Kalle ska väl ändå inte vara ansvariga för att de inte kom till doktorn eller tandläkaren på den bestämda tiden.
Det är en självklarhet att detta är en kostnad som föräldrarna ska stå för. Det här är vi säkert rörande eniga om. Jag hoppas att våra landstingspolitiker och andra landstingspolitiker ska ta tag i frågan. Faktum är att landstingen kan sluta debitera barnen. Så enkelt kan frågan lösas. Tyvärr har man från Sveriges Kommuner och Landsting inte velat gå ut med den rekommendationen.
Där sitter en jurist och säger att det kräver en lagändring. Ibland blir man inte lycklig över alla dessa juristers uttalanden. Som ni förmodligen känner till i kammaren råkar jag vara jurist själv, men jag kan betona än en gång att det inte alltid är så lyckligt när jurister ska lösa problemen. Det här är ett jättestort problem för barnen.
Med inkassobolagens datateknik i dag bryter man preskriptionen vart tredje år och sedan drivs detta fram vid 18 års ålder. Ungdomarna vet inte hur de ska göra. De är livrädda för att få betalningsanmärkningar, inte få kontokort, hyreskontrakt och så vidare. De flesta av dem betalar säkert i det läget. Då är det inte fråga om några 140 kronor, utan då kan det vara fråga om 3 000-5 000 kronor eller kanske till och med mer.
Det här måste vi naturligtvis få slut på. Jag har också läst rapporten från Datainspektionen, och jag ska be att få återkomma till den i mitt nästa inlägg.
Jan Ertsborn (FP):
Jag sade att jag skulle nämna några ord om utredningen. Bakgrunden är att jag inte bara är riksdagsledamot, utan jag fick av regeringen uppdraget som särskild utredare av Insolvensutredningen och skuldsanering och över huvud taget problem med skuldsättning. Det innebär att jag har haft väldigt många kontakter med personer som har haft sådana här skuldsättningsproblem. Jag har också haft väldigt mycket kontakt med kronofogdar, budget- och skuldrådgivare och så vidare.
När jag för andra gången läste utredningen från Datainspektionen konstaterade jag att den är skriven efter en samlad bild av ett stort antal inkassobolag. Jag vill skicka med socialministern att man måste läsa denna utredning på ett något annat sätt.
Det finns inkassobolag som gör precis som det står på vissa ställen i utredningen, nämligen skickar tillbaka krav till landstinget eller andra när det gäller krav mot barn. Det finns också ett par inkassobolag som har specialiserat sig på uppdragen att ta in fordringar mot barn. De köper dessutom upp fordringarna. Dessvärre, interpellanten, har Landstinget i Gävleborg gjort en sådan affär.
Man har alltså sålt ett stort antal fordringar på omyndiga till ett inkassobolag. De lägger inte ned detta, utan driver ärendena. Det var egentligen det budskapet som jag ville få fram till socialministern och anledningen till att jag kom till den här debatten.
Jag tycker att det är mycket viktigt att man ser att det finns en affärsidé hos vissa inkassobolag att även driva krav mot omyndiga barn. Det är något som vi i ansvariga ställningar måste motarbeta och se till att få stopp på så fort som möjligt.
Jan Ertsborn (FP):
Det är intressant att notera att Jan Lindholm tydligen har kontakter med folkpartister men inte hör att vi talar om jämställdhet. Vi innehar dessutom posten i regeringen som innefattar jämställdhetsfrågorna. Dessa är definitivt inte förda åt sidan i Folkpartiet, utan tvärtom, dem arbetar vi ständigt och jämt med.
Men det är frågan när man ska använda lagstiftningsinstrumentet som vi har uppe till debatt i dag, och där kommer vi uppenbarligen fram till olika uppfattningar.
Jag vidhåller den uppfattning som vi har i Folkpartiet, att vi ska låta ägarrepresentanterna utse den ledning som man vill ha för att företaget ska drivas framgångsrikt även i fortsättningen. Jag har inte hört från någon av er i oppositionen att vi i det här samhället inte skulle ha framgångsrika företag som har duktiga styrelser.
Det är något som vi verkligen har och som vi lever väldigt gott på. Vi fortsätter med vårt jämställdhetsarbete i Folkpartiet, men vi gör det inte lagstiftningsvägen när det handlar om styrelser i börsbolagen.
Jan Ertsborn (FP):
Jag fick ett brev häromdagen från föräldrar som har en numera vuxen dotter med ett lättare psykiskt funktionshinder.
De här föräldrarna har stora bekymmer med dottern som lever under knappa förhållanden, för hon är ganska lättledd och lättpåverkad och hon kommer därför ofta hem och har antagit olika generösa erbjudanden om krediter - kreditkort och liknande.
Jag såg brevet som ett nödrop, men de hade också ett förslag, och det visar kanske på hur bekymrade de och säkert många andra är. Jag har till exempel talat med personliga ombud som har samma situation och får hjälpa människor.
Förslaget som de här föräldrarna framförde var att vi skulle införa ett slags Nixregister dit personer som inte vill ha några krediter kunde anmäla sig. När sådant kommer upp på bordet förstår vi att vi har ett problem i vårt samhälle. När det gäller sms-lånen och snabblånen, eller smålån över huvud taget, har vi också problem med marknadsföringen.
Om ni tittar på annonser som florerar ser ni att om man lånar hos ett företag för att betala skulderna till ett annat företag påstås det att man sparar pengar. Man sparar pengar genom att låna. Ja, det är kanske så att språket håller på att förändras. Det finns också företag som välkomnar kunder som inte de traditionella långivarna vill ha att göra med.
Jag har en annons framför mig där man till exempel välkomnar personer som har betalningsanmärkningar, som har skulder, som saknar fast anställning och så vidare. Jag tycker att vi har ett jätteproblem med de här småkrediterna, både sms-lånen och annan kreditgivning på mindre belopp. Det är därför naturligtvis välkommet att vi nu äntligen får se ett lagförslag på en ny konsumentkreditlag.
Jag är särskilt glad för att det nu inte görs några undantag för småbelopp eller för korta kredittider. Det tycker jag att vi ska notera som ett extra plus.
Sedan vill jag gärna för min del instämma i vad Eva Sonidsson tog upp, nämligen att det nog inte är Konsumentverket som ska vara tillsynsmyndighet, utan även de här låneföretagen bör stå under Finansinspektionens tillsyn precis som banker och andra finansbolag gör.
Jag kommer att verka för att vi ska försöka få med det om det är möjligt i det här lagstiftningsarbetet som nu pågår. Vi får väl se vad remissinstanserna säger. Förhoppningsvis går de också på den här linjen. Jag tänkte bara prata om sms-lånen och göra en kort avslutning och tala om det senaste som jag har hört när det gäller sms-lån.
Herr talman och ni andra känner ju till att om man lånar 3 000 kronor på 30 dagar ska man betala tillbaka 3 000 kronor plus 700 eller 750 kronor i avgift - de vill ju inte kalla det för ränta. I det här landet finns ett företag som säljer kosmetika, och de lånar också ut pengar.
De erbjuder just nu ett lån på 3 000 kronor på 30 dagar under förutsättning att man köper tre deodoranter av dem. Det var en ny variant. Kreativiteten är stor. Avslutningsvis vill jag säga att jag välkomnar det förslag till ny konsumentkreditlag som, om än sent men dock, har kommit. Vi får jobba tillsammans på att det verkligen blir genomfört.
Jan Ertsborn (FP):
Jag måste ha varit otydlig i den sista frågan. Jag menar att sättet att införa ett mellanting mellan gemensam vårdnad och enskild vårdnad inte löser problemet. Jag tror att man till exempel när det gäller sjukvård kan gå in och lösa detta med regler i lagen om sjukvård och i socialtjänstlagen och på det viset ge barnet den vård som barnet ska ha.
Självfallet ska barn ha vård, och barn ska kunna bli föremål för arbete i socialtjänsten eller polisen vid utredning av brott och så vidare. När det gäller registrering av testamenten är vi överens om ett offentligt register. Vi måste dock se problematiken.
Om vi har en situation med ett register och en person som under sina sista timmar vill ändra sitt testamente måste man ha reglerat vilket testamente som gäller. Vi ser då med en gång vilka problem som finns när vi beslutar om att registrera testamenten. Vi måste därför tänka till ordentligt.
Jag tyckte jag hörde att Hillevi Larsson sade att samhället skulle medverka med upprättande av testamenten, men det var väl ett hörfel.
Jan Ertsborn (FP):
Jag och Hillevi Larsson är i alla fall helt överens om att fördelarna med att inrätta ett offentligt register, som jag vill kalla frivilligt register, är så stora att vi bör se till att det blir gjort. Vi bör naturligtvis hjälpas åt att se till att regeringen kommer med ett förslag. Jag tror inte att man behöver ändra i reglerna om nödtestamente.
Jag tror däremot att man måste ta ställning till vilket värde det registrerade testamentet ska ha i förhållande till andra testamenten som kan finnas eller dyka upp. Vi vet, inte minst genom uppgifter från Kammarkollegiet, att det förekommer mycket bekymmer med testamenten framför allt när det gäller barnlösa personer som avlider.
Det är verkligen befogat att göra något på det här området. Jag är medveten om att det sannolikt inte ligger alldeles i närtid, men jag hoppas att vi ändå ska kunna påverka vår regering så att vi får fram ett förslag någorlunda snart och att vi kan få se det genomfört.
Jan Ertsborn (FP):
Intresset för associationsrätt är väl inte överdrivet stort bland riksdagsledamöterna, i varje fall inte den här hösten, för antalet motioner var inte särskilt många och punkterna i vårt betänkande inskränker sig till sju. Börjar man sedan titta på vad som skiljer partierna åt ser man att det är i huvudsak en fråga.
Det finns dock en reservation även beträffande franchising, och den skulle jag vilja kommentera med att det där enligt de uppgifter som kommer mig till handa inom näringslivet inte finns något behov av att göra det som föreslås i reservationen. Det är i varje fall inget prioriterat att se över den lagstiftningen. I huvudsak fungerar den väldigt bra.
Det ser vi också på en väldig massa företag som i dag arbetar med franchisingsystemet - mycket framgångsrika företag till och med. Den fråga som har debatterats mest av föregående talare är den om könsfördelningen i bolagsstyrelser, och då tänker vi alla naturligtvis på de börsnoterade bolagens styrelser.
Låt mig gärna ge oppositionen rätt på ett vis: Vi är nämligen inte heller nöjda med den situation som råder i dag. Det är dåligt arbete inom valberedningarna i en del börsnoterade bolag. Det känns som att det är väldigt mycket vänskap som spelar in när det gäller att utse nya styrelseledamöter.
Jag tror för min del inte att det har särskilt mycket med könet att göra utan snarare med de relationer som har byggts upp inom näringslivet genom åren. När det gäller kvinnors representation i bolagsstyrelser och som vd i större bolag är det enligt mitt sätt att se en fråga som kommer att ta tid. Det har vi sett under flera år. Det kommer att fortsätta att ta tid. Men det kommer allt fler kvinnor fram på framträdande platser för varje år som går.
Det ser vi på många olika håll. Man kan inte ta en person utan en gedigen erfarenhet och sätta in i styrelsen i ett börsbolag. Det krävs en hel del kunskaper och erfarenheter. Det är helt enkelt en fråga om tid. Men vi behöver också försöka som politiker bilda opinion för att försöka förbättra situationen.
Vi i Folkpartiet är helt överens i Alliansen om att det inte är en lagstiftningsfråga det handlar om. Man löser inte problematiken genom att lagstifta om kvotering. Jag tror för min del inte heller att det är så bra exempel som nu har framförts här med Norge.
Det finns bolag som drar sig ur börsen helt enkelt inför den situationen. Det är opinionsbildning som vi ska hålla på med för att rätta till detta. Det ska vi som vill ha jämställdhet mellan könen försöka få fram även i våra stora börsbolag. Herr talman! Jag stannar vid detta och yrkar bifall till förslagen i betänkandet och avslag på reservationerna.
Jan Ertsborn (FP):
När man tillhör det liberala partiet i riksdagen är man väldigt stolt att tala om kvinnlig rösträtt och den verksamhet som mina företrädare en gång gjorde. Men jag har väldigt svårt att se likheterna mellan kvinnlig rösträtt och kvinnor i börsbolagens styrelser. Om kvinnor hade tillräckligt med aktier skulle man möjligen kunna rösta fram sig själva.
Det finns faktiskt den möjligheten. Kontentan är att vi inte tycker att de som driver och äger företag ska vara bundna av lagregler när det gäller könskvoteringen. Det viktiga vid utseende av styrelseledamöter är och förblir kompetens. Där är jag övertygad om att den kompetensen finns hos många kvinnor. Den kommer att finnas hos än fler kvinnor allt eftersom tiden går.
Men vi säger definitiv nej till lagstiftning om detta.
Jan Ertsborn (FP):
Vi är uppenbarligen överens om målsättningen med fler kvinnor i börsbolagens styrelser men oense om hur vi ska komma dit. Att alliansregeringen och allianspartierna i riksdagen har detta intresse visar vi väl klart. Det har inte minst näringsminister Maud Olofsson visat genom initiativet till det så kallade Styrelsekraftprojektet.
Där har hon tagit fram och uppmuntrat ett antal kvinnor att ta på sig ledande roller inom näringslivet. Opinionsbildningen finns, och vi har samma målsättning. Men vi säger nej till detta med lagstiftning.
Jan Ertsborn (FP):
Jag ställde mig bakom den lagändring som vi för ett år sedan genomförde och har inte haft anledning att fundera vidare på om förändringar ska göras. Man kan alltid diskutera om beloppet i sammanhanget är rätt.
Vad jag däremot funderar ganska mycket över är frågan om ansvarsgenombrott, alltså om man ska kunna ålägga en ägare ansvar för en verksamhet även om den bedrivs i aktiebolagsform. Där är jag av den uppfattningen att jag absolut inte tycker att vi ska gå längre än vi redan har gjort i svensk lagstiftning. Vi borde snarare gå åt det andra hållet och vara rädda om aktiebolagsformen.
Sedan förstår jag att Jan Lindholm tycker att kärnkraftverken är en speciell angelägenhet som kanske kräver speciell lagstiftning, men jag har inga funderingar på att göra några förändringar i förhållande till den lagstiftning vi fick på plats för ett år sedan.
Jan Ertsborn (FP):
Det går naturligtvis inte ihop att samtidigt som man talar om obegränsat ansvar sätta ett belopp i sammanhanget. Med obegränsat ansvar menar man dock i detta sammanhang, om jag kommer ihåg rätt, att ägaren till ett kärnkraftverk svarar med all sin egendom för den skada som kan uppstå. Då blir det obegränsat.
Beloppet kan jag nu inte erinra mig riktigt hur man kom fram till, men det är speciellt för kärnkraften. Jag måste alltså erkänna att jag inte till fullo kan besvara Jan Lindholms fråga.
Jan Ertsborn (FP):
Jag är morfar till sex barnbarn i åldern mellan fem och tio år. Dessa livliga små barn leker dagligen hemma, på förskolan och på fritis med en massa leksaker. När vi i dag kan ta ett beslut om att skärpa säkerheten på dessa leksaker blir det naturligtvis inte svårare för mig att se barnbarnen i ögonen.
Det blir betydligt lättare att se när barnbarnen leker med leksaker vars säkerhet har ökat ganska rejält genom den här lagstiftningen. Lagstiftningen kan betraktas nationellt.
Jag kan inte se annat än att det finns ett stort värde i att det finns ett fullharmoniseringsdirektiv i EU - i 27 stater - där alla barnen i dessa stater kommer att få del av den ökade säkerheten. Det är för mig ett bra tecken på hur EU går framåt.
Vi har hört att en del debattörer vill gå längre. Vi vill alla gå längre. Magdalena Andersson har tydligt förklarat att vi vill fortsätta arbetet. Det är inte en slutstation när vi klubbar lagtexten i dag utan vi går vidare.
Det finns framför allt tre myndigheter som nu får utökade möjligheter, rättigheter och skyldigheter. Jag talar om Konsumentverket, Elsäkerhetsverket och Kemikalieinspektionen. Det känns för mig betryggande att dessa myndigheter finns och att de kan arbeta vidare. Det känns också betryggande att vi är överens i skrivningarna om att vi ska gå vidare.
En mig närstående minister i regeringen har hand om ärendena. Jag är helt övertygad om att statsrådet Birgitta Ohlsson kommer att se till att arbetet fortsätter. Men Rom byggdes inte på en dag. Jag instämmer i stora delar i vad Magdalena Andersson har sagt.
Jag yrkar bifall till utskottets förslag till riksdagsbeslut och avslag på reservationerna.
Jan Ertsborn (FP):
När man ska göra subsidiaritetsprövningen - det är inte bara svårt att uttala den utan det kan också vara svårt att göra den - bör man kanske först titta på vad det är för regler som gäller i dag. Om jag tar mig före och åker på en privat resa till Prag och handlar kontant i en butik och tar med varorna hem, vad är det då för lagstiftning som gäller vid reklamation?
Om jag låter firman skicka varorna hem, är det då samma lagstiftning som gäller? Om jag beställer varorna över internet och de skickas, är det fortfarande samma lagstiftning? Och vilken lagstiftning är det som gäller? Jag tror inte att någon i den här salen kan svara så där rakt ut på frågorna, och inte heller den svenska allmänheten.
Om vi, som kommissionen vill, som ett alternativ skulle ha en frivillig gemensam europeisk lagstiftning på köplagsområdet skulle man faktiskt kunna komma överens nere i Prag om att nu är det den här lagstiftningen som gäller eller komma överens via internet. Det finns, som jag ser det, uppenbara fördelar med att försöka samordna detta.
Sedan kan jag medge att det är en lite annorlunda konstruktion att föreslå en förordning och att den ska vara frivillig. Men jag tror att det är på det sättet som man kan åstadkomma ett bra instrument när det gäller handeln på den inre marknaden.
När det gäller själva subsidiaritetsprövningen är det uppenbart att vi här har en gränsöverskridande fråga och att det inte är möjligt att de 27 medlemsländerna ska kunna komma överens utan att det sker på EU-planet. Jag tycker därför att det är uppenbart att det här inte strider mot subsidiaritetsprincipen utan att vi ska gå vidare med förslaget.
Sedan får vi naturligtvis se hur innehållet blir i förslaget. Jag nöjer mig med dessa korta ord och yrkar att riksdagen beslutar att lägga utlåtandet till handlingarna.
Jan Ertsborn (FP):
Från Folkpartiets sida står vi för den värderingen, och vi vill gärna verka för att uppnå det syfte som Jan Lindholm efterfrågar. Men vi inser samtidigt att vi måste fråga oss om det är realistiskt i dagens läge.
Det är jag inte säker på att det är, och det är väl det som egentligen är orsaken till att vi just nu inte vill lägga en massa krut på att få den här frågan vidare. Men i grunden har vi från Folkpartiet den uppfattning som Jan Lindholm efterfrågar.
Jan Ertsborn (FP):
Jag hade inte tänkt gå upp i denna debatt, men den bild som Jan Lindholm målade upp av hur handläggningen går till i Trafikskadenämnden får inte stå oemotsagd. Jag har under mina ca 30 år som praktiserande advokat biträtt mellan 50 och 100 personer som skadats i trafiken.
Jag har i alla dessa ärenden fått ersättning av försäkringsbolaget för advokatkostnaderna - till skillnad från vad Jan Lindholm nämnde för en stund sedan. Många av mina ärenden har rört så allvarliga personskador att de har varit uppe i Trafikskadenämnden.
Jag har aldrig hört talas om att man undanhåller sjukjournaler, läkarintyg eller några sådana handlingar, Tvärtom har försäkringsbolagen varit mycket måna om att se till att jag som ombud och den skadelidande har fått ta del av hela det underlag som finns hos Trafikskadenämnden när man fattar sina beslut.
Jag känner att det är en fullt tillfredsställande ordning. Några klienter har haft en synpunkt på handläggningen i Trafikskadenämnden. Det är att den skadelidande inte får möjlighet att uppträda personligen vid sammanträdena i Trafikskadenämnden.
Jag har full förståelse för det och tror att det skulle vara till fördel för handläggningen om Trafikskadenämnden hade varit öppen på det viset att den skadelidande hade fått ett företräde att tala i egen sak. I övrigt känner jag att handläggningen i Trafikskadenämnden är mycket bra och rättssäker.
Den leder sällan till klagomål utan till att försäkringsbolagen följer rekommendationerna och betalar ut det hela. Jag har biträtt personer med mycket allvarliga skador där man har betalat ut de maximibelopp som gäller enligt praxis och livränta för barn som skadats för resten av livet.
Jag kan inte annat än att känna en stor tillfredsställelse över hur Trafikskadenämnden har handlagt de ärenden som jag har varit inblandad i. Jag begränsar mig till att tala om dem, för jag har ingen inblick i vilka ärenden Jan Lindholm talade om.
Jan Ertsborn (FP):
Jag har inför den här debatten inte ägnat mig åt att läsa siffror, undersökningar och utredningar som har gjorts i den här frågan, och jag har ingen anledning att betvivla de uppgifter som Gunvor G Ericson lämnar här i dag. Situationen är den att vi är missnöjda med det läge som råder, och det är det inte bara Folkpartiet som är, utan det gäller hela Alliansen.
Det utspel som jämställdhetsminister Nyamko Sabuni gjorde för någon tid sedan om de kommunala och landstingsägda bolagen var naturligtvis ett sätt att gå vidare och en bra signal till de kolleger som vi har inom politiken som faktiskt skulle kunna åstadkomma en bättre tingens ordning i det här sammanhanget.
Tyvärr är det alldeles uppenbart att det inte blivit någon större förändring efter det senaste valet. Vi vill fortsätta att försöka komma fram och har samma målsättning, men medlet med en lagstiftad könskvotering är vi emot i Folkpartiet, och det kommer vi såvitt jag kan förstå att vara även framåt i tiden.