Carl B Hamilton (L):
I en parlamentarisk demokrati sker ansvarsutkrävandet i efterhand och i Sverige bland annat genom interpellationsinstrumentet. Vi utövar sålunda nu den kontrollmakt som riksdagen har. Därför kommer jag att fokusera på det mest kontroversiella i utrikesministerns svar. Jag vill tacka utrikesministern för svaret.
Det var ett i långa stycken utmärkt svar, men jag fokuserar, som sagt, på det kontroversiella. Jag börjar med flygövningen. Det är, säger utrikesministern, inte ett beslut riktat mot Israel, utan det är ett beslut grundat på "praxis och principer", för att citera ur interpellationssvaret. I en DN-intervju den 13 maj har Jan Eliasson preciserat att beslutet är grundat på "regelverket".
Finns detta regelverk, och när blir det i så fall offentligt eller känt för riksdagen? I DN säger Jan Eliasson vidare: Jag ser ingen anledning att betrakta detta med flygövning som en utrikespolitisk fråga. Det tycker jag är ett mycket besynnerligt yttrande. Det måste dessvärre uppfattas som ett försök från utrikesministerns sida att undfly ansvar för den officiella motiveringen.
Det angivna officiella motivet för att avlysa flygövningen var att Israel var involverat. I den officiella motiveringen fanns ingenting om övningens innehåll, dess relevans, dess kostnader eller annat som har med Försvarsdepartementets ansvar att göra, utan det var Israels medverkan som stoppade Sveriges deltagande. Det är motivet. Det måste ha en utrikespolitisk implikation, och ansvarstagandet för detta ligger hos utrikesministern.
Min fråga är: Är det regeringens position i dag att Sverige kan delta i militära övningar tillsammans med Israel? Finns det ett svar på denna enkla och raka fråga? Kan Sverige delta i militära övningar tillsammans med Israel? Den andra frågan gäller viseringsbeslutet. Generalkonsuln i Jerusalem begärde instruktioner för hur han skulle förfara med ansökan om visum från Hamasminister Adwan och andra.
I regeringens instruktion tillbaka till generalkonsulatet i Jerusalem, som ju är offentlig, sägs inte ett ord om aspekten och frågan om de politiska relationerna till andra EU-länder, trots att det är precis det som är skälet till att generalkonsuln vänder sig till UD i Stockholm för att få en instruktion. Jan Eliasson talar om "allmänt reseförbud". Detta tal om reseförbud är UD:s eget mantra.
Det är bara UD som talar i termer av reseförbud i fallet med minister Adwan. Regelverket gäller nämligen inte ministrarna. Det gäller möjligen frågan om enskilda Hamasmedlemmar ska få eller inte få visum. Det står på rad två i regeringens eget brev till generalkonsulaten av den 26 april.
Där nämns endast Hamasmedlemmar, inte regeringsföreträdare eller ledare för Hamas. Det finns enligt min mening inget stöd för att bevilja eller inte bevilja visum till en minister enligt något regelverk ens i UD:s egna handlingar i ärendet. Det är en efterhandskonstruktion med dessa ständiga hänvisningar till regelverk och fråga om reseförbud.
Fly inte från ansvarstagandet från ett enligt min mening aktivt, medvetet UD-beslut! Det är ett beslut där Sverige valt att inom EU profilera sig som antiisraeliskt och bjudit till för att gynna en terrororganisation som fått regeringsmakten. Även om det funnits ett regelverk, som även omfattar ministrar, ger det inte Hamasministern någon oavvislig rätt att komma in i Sverige.
Det är av precis det skälet som det finns ett visumtvång. Frågan är inte varför Tyskland, Frankrike och andra EU-länder sagt nej eller protesterat. Frågan är: Varför sade Sverige ja? Varför var det så viktigt och attraktivt för Sverige att bevilja visum?