Joar Forssell (L):
Det har redan konstaterats i denna debatt att hela EU:s verksamhet under 2021 är ett lite för stort område för att täckas in här.
Men på grund av det tänkte jag på förhand be att få ursäkta mig för att jag inte kommer att ta upp alla saker som finns i detta betänkande. Vi står såklart bakom alla våra reservationer.
Men jag skulle faktiskt vilja uppehålla mig vid det som jag menar är den enskilt viktigaste frågan, även om det såklart finns många viktiga frågor för EU. Det är helt uppenbart att vi behöver ett fördjupat europeiskt samarbete för att fortsätta sprida demokrati och se till att värna mänskliga rättigheter. Vi behöver ett fördjupat europeiskt samarbete för att fortsätta att stärka den fria handeln i världen och se till att välståndet ökar och lyfta människor ur fattigdom.
Det behövs ett fördjupat och stärkt EU-samarbete för att rädda oss människor från klimathotet. Det är helt uppenbart. Men den enskilt viktigaste frågan i vår tid är kriget i Ukraina och hur vi hanterar Rysslands fullskaliga invasion av Ukraina.
Här i Sverige har det varit väldigt mycket fokus på vapenleveranser. Det kan man förstå. Sverige är ett land som inte brukar leverera vapen till andra länder på det sätt som vi har gjort till Ukraina. Men faktum är att de vapenleveranser som vi har gjort har varit pinsamt små. Dessutom har det varit alldeles för lätta vapen, inte tillräckligt tunga.
De har inte fullt ut responderat till de behov som Ukraina har. Det bör vi kritisera. Det är klart att EU också borde kunna göra mycket mer.
Det handlar såklart om att det försvarskrig som Ukraina bedriver för att kämpa mot den ryska invasionen är ett försvarskrig för hela Europa och för hela den demokratiska världen. Det är inte Ukraina som är under angrepp, men det är Ukraina som får ta skadorna. Det är alla vi européer och alla vi demokrater som är under angrepp. Fru talman!
Jag var i förra veckan i Ukraina och besökte både Kiev och ett antal förstäder. Vi här i Sverige har kunnat läsa om städer där fruktansvärda krigsbrott och folkmord har begåtts. En av dessa städer som man har kunnat läsa om i Sverige är Irpin.
Det är en stad där ungefär 40 procent av byggnaderna är sönderbombade och där hundratals människor har mördats. Människor har inte bara dött i strider utan mördats under ockupation. Ukrainarna kallar Irpin för Kievs sköld.
Irpin var nämligen en av de städer där man lyckades hålla undan ryssarna från att ta sig genom Irpin och in i Kiev. Hade Ryssland gjort det hade kriget riskerat att gå mycket illa, ännu mer illa än det har gått. Jag tycker att man skulle kunna kalla Irpin för inte bara Kievs sköld utan faktiskt hela Europas och hela den demokratiska världens sköld.
Det som de människor som försvarade Irpin gjorde var faktiskt inte bara att försvara Kiev och att försvara Ukraina utan det var att försvara också oss här i Sverige, alla vi som är demokrater och alla vi som är européer. Fru talman! Vi har sagt flera gånger att det behöver skickas mer vapen. Detta börjar bli lite uttjatat, men det är sant.
För utan tyngre vapen och utan fler vapen kommer det att vara mycket svårt för Ukraina att kunna fortsätta vara hela Europas och hela den demokratiska världens sköld. Då brukar det låta i debatten: Tänk om vi riskerar vår egen försvarsförmåga för att vi behöver vapen här hemma. Det är bara det att det inte finns någon motsättning.
Det är verkligen så, fru talman, och det är inte bara retorik, att varje gång som Ukraina ser till att till exempel oskadliggöra och spränga en rysk stridsvagn där blir det en rysk stridsvagn mindre som kan angripa oss här. Det som Ukraina gör är väldigt konkret också ett försvar av Sverige.
Nästan alla ryska trupper som tidigare, före kriget, utgjorde ett direkt hot mot Sverige och som fanns i vårt närområde har blivit dödade i Ukraina i försvarskriget. Det är helt uppenbart att när vi skickar vapen dit och när Ukraina strider för sitt land där försvarar de också Sverige mycket direkt och mycket konkret. Fru talman!
Jag säger detta eftersom jag tycker att det är viktigt: Även om EU har gjort mycket bra finns det också mycket vi behöver göra mer av. En sådan sak, som finns i det här betänkandet, handlar vår reservation nummer 6 om.
Man ska komma ihåg att de här sakerna skrevs innan den fullskaliga invasionen, men det reservationen handlar om är aktuellt nu också. Den handlar om att vi behöver ha en särskild färdplan för att Ukraina snabbt ska kunna bli ett EU-medlemsland.
Det är helt sant att det finns inhemska problem i Ukraina som måste lösas för att man ska kunna bli ett EU-land fullt ut, och det är också ukrainarna helt och hållet medvetna om. Jag har träffat ukrainare i Kiev, höga politiska ledare, som har redogjort mycket väl för de problem man behöver lösa för att kunna bli ett EU-medlemsland på riktigt. Man har en lång väg att vandra.
Nästa vecka kommer EU-nämnden och riksdagen att diskutera Ukrainas EU-medlemskapsansökan och landets möjliga kandidatstatus.
Jag hoppas verkligen att riksdagen kommer att ställa sig bakom förslaget att ge Ukraina kandidatstatus, för det vore en mycket välbehövlig och välkommen signal både till Moskva och till de ukrainare som just nu kämpar för de värderingar som vi européer faktiskt har gemensamt.
Den särskilda färdplan som vår reservation handlar om går ut på att ge kraftfulla stöd till Ukraina för att landet ska kunna genomföra alla de reformer och den uppbyggnad som behövs för att landet ska kunna bli ett EU-land. Då är det också bra om Ukraina är ett kandidatland, och därför är de här två sakerna väldigt bra tillsammans.
Är Ukraina ett kandidatland är det enklare att göra de här investeringarna tillsammans. Jag tror att vi kommer att behöva en Marshallplan för återuppbyggnaden av Ukraina. Detta är också en del av kriget, för Ryssland måste lära sig.
Ryssland och alla andra länder som skulle kunna ägna sig åt den här typen av invasionskrig måste förstå att det inte fungerar att göra så här i vår demokratiska värld. Ur det perspektivet är återuppbyggnaden, kandidatstatusen och en särskild färdplan för Ukraina en del av försvaret av Europa och våra värderingar.
Vi måste nämligen se till att Ukraina vinner kriget, fru talman, och vi måste se till att Ryssland förlorar kriget. Vi måste se till att Ryssland förlorar kriget politiskt, så att Putin och alla andra makthavare och direkt och indirekt ansvariga ställs inför rätta och fälls. Vi måste se till att Ryssland förlorar kriget ekonomiskt - att ekonomin slås sönder, så att man inte får för sig att man kan göra på det här sättet och komma undan med det.
Vi måste se till att Ryssland förlorar kriget kulturellt; Putin bär såklart hela ansvaret, men även idéer, idéströmningar och tankefigurer - idéer om kultur och historia - har självklart lett fram till det här kriget. Därför måste vi också vinna kriget kulturellt - och såklart militärt. Fru talman!
Jag är medveten om att jag har överskridit min talartid, men jag tyckte att det var viktigt att säga de här sakerna. Förutom att yrka bifall till vår reservation nummer 6 om en färdplan för Ukraina och förutom att uppmana riksdagen att ställa sig bakom förslaget att ge Ukraina status som kandidatland - jag tror att det är mycket viktigt - vill jag avsluta med en kort mening som jag såg när vi stod i Irpin och såg de sönderbombade husen.
I dessa hus hade ryssarna lämnat minerade kylskåp, minerade ugnar och minerade vardagsprylar som leksaker och gosedjur. Ovanför ett utbränt fönster till vad som uppenbart var ett barnrum - det hade tapeter med färgglada figurer - hade någon klottrat: Make Europe, not war. Det tycker jag att vi ska ta med oss.