Beatrice Ask (M):
Det känns frestande att säga att det vore roligt att vara rikspolischef, för då kunde jag bestämma lite mer över hur vi skulle jobba med tjänsterna. Jag börjar i ändan med rekryteringen och att få människor vill arbeta i glesbygd. Dels måste vi säkerställa ett bra ledarskap, dels måste det vara ett bra mottagande av aspiranter. Jag tycker att Lycksele är ett bra exempel.
När jag var där senast fanns det några yngre aspiranter, och chefen var tydlig med att de skulle få jobba som de själva tyckte lite mer än vad han tyckte. Då lyckades man få behålla några betydligt längre än vad som annars varit fallet. Att vara polis på landsbygden kanske inte verkar så häftigt.
Men det är väl just då specialutbildning och specialkompetens ska kunna användas för att man under kortare perioder ska kunna tjänstgöra någon annanstans i en speciell fråga eller annat. Vi kanske måste specialdesigna en del tjänster mycket mer än vad vi behöver göra i storstad, därför att det inte blir tillräckligt attraktivt annars. Det gäller alltså att vara kreativ vad gäller hur tjänsterna ska se ut, inte minst i glesbygden.
Sedan är det en helhetsfråga. Det är svårt att flytta människor, för man är oftast två personer som ska ha arbete, och det ska fungera i övrigt också. Dessutom kan det vara väldigt tungkört i de här distrikten. Tidigare berättade Elin om de långa utryckningstiderna och annat, och det är helt riktigt. Det är också en anspänning att vara polis på landsbygden.
En del tror att det är lugnare, men problemet om man är polis på en liten ort är att man alltid är "polisen", även när man går på dagis, är ute i nöjeslivet eller något annat. Det där kan vara rätt ansträngande; man blir hela tiden myndighetspersonen i stället för den privata människa man är. Det finns alltså speciella frågor.
Både chefer och Rikspolisstyrelsen måste verkligen tänka till och vara öppna för nya lösningar. Man ska verka över tid och göra det spännande och intressant. Vi har distansutbildning i dag, och den är väldigt bra.
Jag tror mycket på distansutbildning, inte minst för att säkerställa att människor som har bildat familj och bor på en mindre ort ska ha möjlighet att skaffa sig den kompetens som krävs för att kunna arbeta som polis. Detta är viktigt. Tiden är kort, men låt mig också säga någonting om bemanningen. Mina siffror kommer från Rikspolisstyrelsen och polisenheten på departementet.
Det är inte säkert att de är bättre än de från riksdagens utredningstjänst; som vanligt brukar siffror variera. Gävleborg har fått fler poliser. Men enligt polisens nya fördelningsmodell - som man arbetat med under en tid för att se hur resurser borde fördelas mer riktigt - tillhör Gävleborg den kategori myndigheter som behöver tillföras mer resurser än de hittills fått.
Riktigt på vilken grund vågar jag inte svara på, men jag vet att det är på det sättet. Någon riktigt rättvis och total sanning om hur resurserna ska fördelas finns naturligtvis inte. Min uppfattning är dock att det måste vara Rikspolisstyrelsen och poliserna själva som bäst kan bedöma hur fördelningen ska se ut.
Men det är väl alldeles uppenbart att vi inte kan ha färre poliser, med det land vi har, om vi ska kunna klara av alla de utmaningar som polisen står inför. Det är viktigt att vi säkerställer att vi har den personal som krävs. Det gäller både polisutbildade och naturligtvis också civil personal, vilken är alldeles nödvändig för den lokalt förankrade polismyndighetsverksamheten, och den behövs självklart både i storstad och på landsbygd.