Jan Lindholm (MP):
Som jag befarade innebär hanteringen, som ministern nämnde i sitt svar, att man kommer att hantera frågan om tredje stycket i 4 kap. 6 § tillsammans med hanteringen av delbetänkande två, Ny tid ny prövning - förslag till ändrade vattenrättsliga regler . Det är mycket sorgligt. Sedan jag fick ministerns svar i går har jag hunnit ta kontakt med ett antal av ministerns myndigheter och även andra myndigheter som lyder under regeringen och frågat om detta.
De anser att den hantering som ministern nu tänker vidta är direkt felaktig. Frågan om tredje stycket saknar nämligen helt koppling till vattendirektivet och EU-rätten. Frågan om 4 kap. 6 § miljöbalken är en rent nationell fråga. Det finns inga som helt juridiska anledningar att hantera dessa saker ihop.
Dessutom finns det myndigheter under regeringen som anser att den hantering av vattenförvaltningen som vi håller på med i Sverige med undantagsformuleringen strider mot Romdirektivet. Det finns många argument för att inte koppla ihop dessa frågor.
Ministern vill inte förstå att tredje stycket missbrukas trots att det kommer in en flod av ärenden som fullständigt saknar förutsättningar att beviljas om domstolarna hanterar dem enligt miljöbalken som det är avsett. Nu är det inte alltid så att det finns kompetenta domare. En del är nybörjare, och då kan det ske misstag. Genom att man till exempel använder begrepp som överskottsvatten eller spillvatten kan de oerfarna domarna gå på markägarens linje.
Det är egentligen bara genom olycksfall som obetydlig miljöpåverkan kan feltolkas och leda till dessa långa processer som kan dra ut mer än tio år i tiden med överklagningar och sådant. Jag har hört talas om rena skräckexempel på rättstillämpning där unga oerfarna domare gått på sökandes linje när de har hänvisat till äldre domslut från 1902. De stackars domarna hade inte ens kunskap om att det inte fanns några domslut på vattenområdet på den tiden.
För att ministern ska förstå hur oseriöst kraftbolagen agerar skulle jag vilja ge lite exempel. Lima kraftverk är ett där ägarna med motivering om dammsäkerhet har försökt att utöka kraftproduktionen i strid med 4 kap. 6 §. Först ansökte det om att få spränga bort 10 000 kubikmeter berg i en skyddad älvfåra nedanför dammen, vilket självklart inte är en obetydlig miljöpåverkan.
Ingen kan se det så. Bara det faktum att man lämnar in en sådan ansökan visar hur oseriöst man arbetar. Efter att domstolen har avvisat det faller man tillbaka på en annan nivå, nämligen 400 kubikmeter berg. Det kan självkart inte heller ses som en obetydlig miljöpåverkan. Nu hanterar domstolen ett tredjehandsyrkande om 30 kubikmeter berg nedströms. Syftet med att göra det ska vara detsamma som med 10 000 kubikmeter.
Trots att domstolen två gånger har avvisat åtgärderna har man som sökande emellertid inte ens brytt sig om att lämna in en komplett miljökonsekvensbeskrivning för det senaste förslaget. Påverkan på driften med att strömriktningen nedströms ändras så att man får en annan flödesriktning vid ett biflöde längre ned har man inte tagit hänsyn till. Detta är inte seriöst. Om det vore en liten aktör som är oerfaren skulle man kanske förstå taffligheten.
Men här handlar det om ett av de största kraftbolagen i vårt land. De beter sig regelmässigt på detta sätt. Är inte det att missbruka undantaget? Det finns två fall i Ore älv där man på samma sätt under förevändning om att renovera en damm som är i dåligt skick försöker bygga nya kraftverk.
Även det exempel som ministern själv tar upp är ett sådant fall där man försöker använda renovering och underhåll för att bygga helt nya kraftverk. Det finns mängder av exempel på mycket oseriöst agerande. Det måste ministern känna till.