Birgitta Ohlsson (L):
Jag tror att de flesta av oss tycker att det är ganska glädjande att vi med den nya EU 2020-strategin har gått från Lissabonfördragets 24 mål till 5 mer övergripande mål där vi kräver resultat. Nu är utmaningen att se till att länderna lever upp till att implementera målen.
Som jämställdhetsaktivist ska jag noggrant följa hur exempelvis ett land som Malta, där ungefär 40 procent av kvinnorna arbetar utanför hemmet, når upp till 75 procent. Tyskland och Holland har också stora brister när det gäller jämställdhet på arbetsmarknaden, och det gäller att se till att de följer sin politiska hållning och lever upp till målen. Om nu dessa mål skulle vara så tandlösa som Börje Vestlund vill låta påskina i debatten kan man samtidigt undra varför det var så starkt motstånd mot en del av dem.
Varför var det så att många länder som är klimattrötta, och där europeiska politiker inte alls har samma engagemang i miljöfrågan som de hade för några månader sedan på Köpenhamntoppmötet, nu inte var speciellt intresserade av att öppna möjligheten till 30-procentiga utsläppsminskningar? Man kan fråga sig varför det var så många länder som absolut inte ville skriva in att kvinnor och män ska arbeta lika mycket.
Man kan fråga sig varför det var så otroligt många länder som inte alls ville ha en lika radikal politik när det gäller exempelvis grön tillväxt och jobb. Det måste vi också foga in. Det tror jag att vi gör i och med att länderna förstår att om man har anslutit sig till detta och om man vill genomföra EU 2020-strategin så måste man också leverera. När det gäller jordbruksstödet är det klart att den svenska regeringens position och hållning är den mest radikala inom Europeiska unionen.
Jordbruksstödet avhandlas inte bara i EU 2020-strategin; vi jobbar med det dagligen i långtidsbudgeten för Europeiska unionen och i de årliga budgetarna där vi kämpar intensivt för att detta ska minska och bantas. Sverige är bäst i klassen. Man kan säga att vi i praktiken nu lever upp till de fem mål som har satts upp. Men det innebär inte att de länder som är ambitiösa, som levererar och som har sunda offentliga statsfinanser inte ska behöva höja sin egen ribba.
Tvärtom har vi ambitioner att kvinnor och män i Sverige som jobbar mer än 75 procent ska jobba ännu mer. Fler måste jobba mer för att Europa ska kunna vara konkurrenskraftigt mot asiatiska tigrar som nu kommer fram på marknaden. Vi lyfter hela tiden fram frågan om ett gemensamt europeiskt patent. Vi fick inte en konkret skrivning om detta i 2020-strategin, men det är något vi kommer att fortsätta att lyfta fram.
Det är en bra, konkret fråga som debatteras hela tiden. Det är viktigt för svenska och europeiska företag att ha ett patent som sträcker sig över hela unionen. Det finns ambitioner på EU-fronten också för den inre och den yttre marknaden vad gäller frihandel både internt och externt. Exempelvis släppte den före detta kommissionären Mario Monti så sent som häromveckan en ny rapport på detta fält.
Där lyfte man bland annat upp att man ska underlätta bilimport och att man ska ha en kollektiv talan för konsumenter och större interaktion när det gäller banktjänster. Man ska också underlätta olika former av rörlighet för att jämföra banktjänster och avgifter. Man försöker alltså se till att göra flera olika interna saker mer konsumentvänliga på den europeiska marknaden.
För att inte EU 2020 ska bli ett dokument som inte levererar är det viktigaste nu att fokusera på implementeringen och se till att olika länder gör nationella handlingsplaner. Vi kan jämföra oss med varandra och även inspireras av varandra. Jag tycker att många inslag i den svenska välfärdsmodellen, exempelvis en god barnomsorg och äldreomsorg, är någonting som svenska företag verkligen kan exportera till många andra länder i Europa.
Många kan inspireras av det vi har gjort samtidigt som vi kan lära av andra på andra fält.