KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jonas Andersson i Skellefteå (SD):
Jag tackar för svaret. Jag tror att det har skett en missuppfattning här. Sverigedemokraterna har aldrig stått för stängda gränser eller stängda murar. Det finns bra invandring, och det finns invandring som är mindre bra för samhället. Det finns sådan invandring som tillför väldigt mycket, och det finns sådan som är väldigt kostsam generellt sett. Det missförståndet kan vi klara upp på en gång.
Miljöpartiets problem är just precis det som ledamoten säger: Ni vill inte bara ge asyl till dem som har kommit till Sverige, utan ni vill även utvidga det till egentligen de flesta. Problemet är att man saknar insikt i att det krävs prioriteringar. Resurserna är begränsade.
Rent krasst hjälper er humanism färre, och den hjälper framför allt män som har styrkan att ta sig hit till Sverige genom massor av säkra länder. Pengarna som det kostar tas direkt från de kvinnor, barn och fattiga som blir kvar i närområdet.
Jonas Andersson i Skellefteå (SD):
Är det något man kan vara säker på är det att migrationsminister Johansson är nöjd med hur läget är och med regeringens politik, förstås. Han var nöjd före krisen 2015, han var nöjd under krisen och han är nöjd nu. Vad som än händer är han nöjd. Antingen har regeringen nämligen haft rätt hela tiden, eller också har de rätt när de har ändrat sig. Eller så har de rätt nu, och det är det som räknas.
Ministerns återkommande svar rörande allt som har gällt migrationspolitiken det senaste halvåret är att vi har de lägsta nivåerna under hela 2000-talet, vilket förstås är bra. Jag tog också upp det i mitt anförande, och jag såg att ministern nickade instämmande. Att detta enbart beror på coronapandemin talar han däremot gärna tyst om.
Regeringens nya förslag, som han släppte sent en fredagskväll, går minst sagt i en annan riktning: en Tinderlag för att underlätta anhöriginvandring med nya relationer, mer skattefinansierad anhöriginvandring för kvotflyktingar och även en ny, generös skyddsgrund, som har nämnts flera gånger tidigare, för att ge uppehållstillstånd till alla som har klamrat sig fast i Sverige tillräckligt länge.
Det jag undrar över är hur ministern samtidigt kan nicka instämmande till att det är bra med minskad invandring och vara nöjd med förslag som tveklöst kommer att öka invandringen. Är ministern nöjd med de 12 500 asylsökande som vi verkar landa på i år, eller kommer ministern att vara nöjd när vi är uppe i 25 000 asylsökande igen?
Jonas Andersson i Skellefteå (SD):
Jag tackar för svaret. Nivåerna har legat på mellan 20 000 och 25 000 de senaste åren. Jag antar att det är det som migrationsministern är nöjd med. Men jag förstår också att det är svårt för honom att svara, eftersom det väl trots allt är Miljöpartiet som har sista ordet. Fru talman! Snart är det jul. Som vanligt får Morgan Johansson mig att tänka på Kalle Ankas julafton, den här gången närmare bestämt på Djungelboken. Jag kan se framför mig hur migrationsministern lattjar runt med lagstiftningen ungefär som Baloo lattjar runt med Mowgli.
Helt plötsligt ligger utlänningslagen där utslagen i en liten hög. Jag får då spela Bagheeras roll som den förnumstige som säger: Säg mig, nu när du har gjort en massa nya kryphål och undantag, hur tror du då att det kommer att bli när pandemin är över? Tyvärr kommer Morgan Johanssons svar på de här frågorna knappast att bli en lugnande present till svenska folket. Med det tillönskar jag ministern en god jul och ett gott nytt år.
Inge Ståhlgren (S):
I arbetet med att bekämpa den grova organiserade brottsligheten är en av de avgörande punkterna att få stopp på rekryteringen av unga. Vid årsskiftet infördes den nya påföljden ungdomsövervakning i det svenska rättssystemet. Syftet är just att få fler och bättre alternativ för att kunna ingripa mot unga som begått brott. Påföljden kan användas i de fall ungdomsvård eller ungdomstjänst inte räcker. Bland annat infördes så kallad helghemarrest, som innebär att unga kan tvingas hålla sig hemma på helgerna.
Helghemarresten kontrolleras med fotboja. Till påföljden kopplas också en särskild individuell åtgärdsplan som rör exempelvis skolgång, vård och behandling. Påföljden ungdomsövervakning är välkommen och fyller en viktig funktion. Men det räcker förstås inte. Fru talman! Min fråga till justitieministern är: Vilka övriga åtgärder genomför regeringen för att stoppa nyrekrytering av kriminella?
Inge Ståhlgren (S):
Det har nu gått snart 30 år sedan Sverige fick ett nytt pensionssystem. Det skulle vara ett långsiktigt och hållbart pensionssystem som våra finanser kunde klara. I det avseendet har det fungerat mycket väl. Men när det gäller att tillförsäkra pensionärerna en god pension finns det en del brister. Pensionssystemen, som bygger på livslöneprincipen, gav från början en pension på runt 70 procent av slutlönen, men den andelen har successivt urholkats.
Vi socialdemokrater har försökt göra något åt de allra lägsta pensionerna genom höjda garantipensioner och det pensionstillägg som kommer att betalas ut nu i september. Långsiktigt är det dock uppenbart att det är inbetalningarna till pensionssystemet som behöver öka. Så vilken är statsministerns plan för att långsiktigt höja pensionerna för landets pensionärer?
Nicklas Attefjord (MP):
Jag vill börja med att rikta ett stort tack till alla de personer och alla de organisationer som har fört upp denna fråga på den politiska dagordningen och som har jobbat med att föra fram både missförhållanden och brott som har begåtts inom de internationella adoptionerna. Tack vare er är frågan i dag både på regeringens och på riksdagens bord.
Ett stort tack för ert idoga engagemang i denna fråga! Låt oss heller aldrig glömma att det finns väldigt många offer i fråga om detta.
Vid sidan av dessa missförhållanden och brott som har begåtts finns det brister i samhällets förmåga att hantera adopterades speciella sårbarhet. Adopterade är enligt uppgifter som jag har fått överrepresenterade i statistiken för bland annat självmord, självmordsförsök, barn- och ungdomspsykiatrin och så vidare.
Här behövs mer kunskap i olika delar av hela samhället - elevhälsa, socialtjänst och hälso- och sjukvård - när det gäller hur man kan förebygga och möta dessa behov.
Som ett led i att synliggöra just de adopterades unika behov och att söka svar har regeringen uppdragit åt MFoF, Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd, att tillhandahålla individuell hjälp och stöd för ursprungssökning och även adoptionsspecifikt samtalsstöd för dem som är i behov av det.
Det är åtgärder som jag tycker är bra och angelägna. Ursprungssökningen består bland annat av hjälp med att hitta de biologiska föräldrarna och släktingar och att ge stöd när det finns misstankar om oegentligheter i samband med adoptioner. Som jag förstår är det ett åttiotal personer som har fått hjälp och stöd på detta sätt under 2020.
Men jag är övertygad om att denna siffra kommer att öka över tid i takt med att fler saker uppdagas kring detta.
När det gäller de uppmärksammade adoptionerna från Chile känns det bra att regeringen har erbjudit den chilenska regeringen att vara behjälplig i deras, som jag förstår det, omfattande utredning som pågår, på samma sätt som man har varit behjälplig för enskilda individer här i Sverige att söka svar. Jag uppfattar också att riksdag och regering delvis varit eniga om att vi behöver få igång en utredning.
Vi delar bedömningen att det finns ett behov av att få klarhet i hur system och processer fungerat i de internationella adoptionsverksamheterna liksom att få veta vilka effekter som systemet har fått och vilket ansvar som både staten och andra aktörer har haft.
Det pågår en rad arbeten inom Regeringskansliet, som föregående talare utvecklade mer, med att ta fram ett utredningsdirektiv.
Därför yrkar jag bifall till reservationen i betänkandet, eftersom jag anser att vi behöver avvakta det utredningsdirektiv som regeringen bereder.
Nicklas Attefjord (MP):
Vad gäller detaljstyrning är jag en sådan politiker som jobbar med tillit och tilltro, och jag har extremt stor tillit och tilltro till att mina kollegor ute i regionerna inte kommer att återinföra administrativa pålagor.
Det är en av mina erfarenheter. Sett från den horisont jag kommer ifrån nu vill jag nog ändå hävda att vi tog ett politiskt ansvar. Vi gav ett delegerat mandat till dem som behövde det för att kunna leda och styra i en kris.
I de dialoger vi har haft med professionen har de varit väldigt nöjda med det sätt på vilket vi ställde om vår politiska organisation. Detta är en erfarenhet som vi kan ta med oss, titta på, fundera över och jobba vidare med.
Sedan var det medicinerna och samordningen mellan de olika regionerna. Jag tror att vi borde ha genomfört storregionreformen. Det hade varit betydligt enklare om vi hade haft stora och robusta regioner, som i det förslag som låg på riksdagens bord för ett antal år sedan, oklart när.
Jag beklagar att den dåvarande riksdagen, vilken det nu var, inte genomförde detta beslut. Det hade varit bra i denna pandemi.
Nicklas Attefjord (MP):
Ledamoten Hultberg pratar om vad som behöver göras och har en rad olika förslag. Regeringen lägger ju veckovis fram nya förslag och nya restriktioner och skruvar i de åtgärder och paket som finns. Jag upplever det som bra.
Om det sedan är tillräckligt har jag svårt att bedöma utifrån min position - kanske kan ytterligare saker göras. Covid-19-pandemin och därmed samman-hängande frågor Det som kan läggas till är att vi har mycket mer kunskap om smittan nu.
Vi vet till exempel att den är väldigt socialt skicklig när det gäller att slå mot de svagaste, alltså de som är mest trångbodda, som har de lägsta inkomsterna och som har kontaktyrken. Det är de som drabbas och som dör i allra högsta grad, så där behöver vi nog sätta in fler åtgärder.
Där behöver framför allt kommunerna titta på åtgärder mot trångboddhet och andra saker som jag har svårt att tro att man skulle göra från regeringsnivå. Detta är något som de regionala och kommunala nivåerna behöver jobba med i takt med att ny kunskap läggs till om hur viruset agerar.
Nicklas Attefjord (MP):
Tack så mycket, ledamoten Hultberg, för frågorna och för möjligheten att utveckla detta! Det finns de punkter som vi har kommit överens om inom januariöverenskommelsen. Där gäller det framför allt att utveckla primärvården eller den goda nära vården. De propositionerna är under tillverkning och på väg fram för beslut och ställningstagande i kammaren.
De ser jag verkligen fram emot. Som de flesta här har noterat, och som vi har diskuterat många gånger, har det varit ett extraordinärt år med pandemi som såklart har ställt en hel del saker på ända. Det gäller bland annat arbetet med den förändrade kömiljarden.
Där har man gått in i en diskussion med SKR om en förändring av den under pandemiåret. Jag kan säga att siffrorna när det gäller ökad tillgänglighet såg bra ut innan pandemin slog till. I de flesta av Sveriges regioner pekade dessa kurvor rätt; inte minst i vår hemregion, till exempel, var det väldigt lovande siffror.
Sedan kom pandemin, och då fick man omprioritera arbetet och lägga om styrningen. Det tycker jag är en helt rimlig respons på en akut kris.
Nicklas Attefjord (MP):
Fru talman! Jag delar inte den bilden. Jag kan inte stå här och nu och rabbla upp de reformer som finns på propositionslistan och som har lagts på riksdagens bord redan tidigare - och detta av en massa skäl, höll jag på att säga. Vi kanske kan återkomma till det i en annan debatt.
Framför allt tycker jag att det är bra att regeringen trycker på och har varit tydlig när det gäller till exempel de skillnader i hälsa som är påverkbara. Regeringen har varit tydlig i målformuleringarna till regionerna.
Det är också ett sätt att styra utan att lägga sig i detaljerna i hur regionerna ska utforma exakt hur man angriper detta. När vi tittar på hälsan i Sverige ser vi att det finns en otroligt stor ojämlikhet. Bara i Göteborgs stad, till exempel, skiljer det tio år i förväntad livslängd beroende på om du är född i Bergsjön eller i Askim.
Hur man ska adressera detta tycker jag inte att vi vare sig bör eller kan besluta om i den här kammaren. Däremot kan vi besluta om att vi ska minska dessa skillnader, och sedan åligger det regionerna och politikerna i regionerna att hitta hur man ska utforma detta och vilka åtgärder som ska sättas in regionalt eller lokalt för att till exempel utjämna dessa skillnader.
Nicklas Attefjord (MP):
För ett tag sedan läste jag en artikel undertecknad av 1 000 läkare och läkarstudenter där man lyfter problemet med rasism i svensk hälso- och sjukvård.
Sverige har länge varit ett land dit människor har sökt sig både för att jobba och för att söka asyl.
Många av dem som kommer hit har en hälso och sjukvårdsutbildning, och väldigt många av dem är i dag en enorm resurs för svensk hälso- och sjukvård som den inte hade klarat sig utan.
De här tusen läkarna pekade alltså på rasism som drabbar dem i deras yrkesutbildning. Många av dem hade till och med övervägt att byta till ett svenskklingande namn för att inte väljas bort eller för att patienter inte skulle ha förutfattade meningar inför besöket.
Vi diskuterar här i dag behovet av kompetensförsörjning och av att behålla den kompetens vi har hos dem som jobbar inom svensk hälso- och sjukvård.
Ett land som inte tar vara på dem som kommer hit och vill bidra och arbeta i svensk hälso- och sjukvård, oavsett om de heter Svensson eller Muhammed, är ett land som inte tar till vara de mest grundläggande elementära delarna när det gäller kompetensförsörjning.
Detta var en av de delar jag tänkte lyfta i debatten. Den andra delen gäller arbetsmiljö och arbetsförhållanden.
Vi har, som tidigare har nämnts, såklart ett problem när det gäller antalet utbildningsplatser och antalet sökande till dem.
Jag vill ändå hävda att arbetsmiljön och arbetsförhållandena är några av de viktigaste sakerna dels för hur många som söker platserna, dels för vår förmåga att behålla utbildad och kompetent personal på arbetsplatserna.
Varje analys måste därför ta sin utgångspunkt i arbetsmiljön och arbetsförhållandena.
Apropå det som har lyfts när det gäller formell kompetens och förvärvad kompetens kan jag nämna språkkompetens, för att anknyta till det jag inledde med. I dag klassas inte det som en formell kompetens.
Det är, vad jag vet, i väldigt få regioner som flerspråkighet ger ett extra påslag i lönekuvertet. För ett antal år sedan gjorde jag ett besök på en vårdcentral. Det här har ändrats, så jag ska inte namnge den. Man hade i alla fall där ett antal läkare, varav två talade två eller till och med tre språk.
Enligt den klassiska svenska byråkratin hade man delat in de listade patienterna efter när på året de var födda. Det gjorde att behovet av till exempel tolkar eller av att över huvud taget ta vara på den dubbelkompetens eller trippelkompetens som de här läkarna hade åsidosattes. Det var också någonting som såklart skapade frustration.
Det gäller att utveckla både den svenska hälso- och sjukvården och möjligheten att ta vara på alla som är en del av den. Detta behöver bli bättre. Jag yrkar bifall till reservation 1.
Kompetensförsörjning inom hälso- och sjukvården m.m.
Nicklas Attefjord (MP):
I dag debatterar vi, som många har sagt tidigare, motioner kopplade till alkohol, narkotika, dopning, tobak och spel, de så kallade ANDTS-frågorna. Det finns olika förslag till beslut och reservationer kopplade till dessa frågor.
Det finns också ett speciellt förslag där vi är överens i utskottet, nämligen frågan om ökad tillgänglighet till naloxon - läkemedlet som häver överdoser. Fru talman! Redan 2015 beslutade Region Skåne att starta ett treårigt projekt med en klinisk prövning av naloxon.
Drivande då var Miljöpartiets regionråd Anders Åkesson. Det försöket stötte på en hel del problem, inte minst från Läkemedelsverket, med frågor om vem som har rätt att förskriva och så vidare. Men bland Skånes mest utsatta och sköraste räddades liv därför att naloxon är, som få andra, en räddande ängel.
På samma sätt som sprututbytesprogrammet och införandet av läkemedelsassisterad behandling vid beroende, så kallad LARO, utgör naloxon grunden i en efterlängtad tillnyktring i svensk beroendevård bort från stigmatisering, moraliserande och tyckande för att i stället styra mot evidens, beprövad erfarenhet och skademinimering. Fru talman! Sverige har under alltför många år haft en för hög narkotikadödlighet.
Att tillförsäkra en hög tillgänglighet av naloxon kommer att minska dödligheten och rädda liv. Överallt där man har infört olika typer av program för att distribuera naloxon i Sverige får vi veta hur överdoser har hävts och liv räddats. En siffra som har nämnts på Läkemedelsverkets hemsida är 453 tillfällen bara i Stockholmsregionen under en period av ett och ett halvt år.
Det är 453 liv som räddats! Detta sänder en tydlig signal till människor i svårt beroende: Ditt liv är viktigt. Ditt liv spelar roll. Om inte samhället är där vill vi att dina vänner ska kunna rädda ditt liv, för du är viktig. En hel del har gjorts tidigare i frågan.
Förbättringar har föreslagits och regler har ändrats allteftersom för att förskrivningen ska öka. Det har blivit mindre krångligt att få tillgång till naloxon. Men mer behöver göras, och Sverige har fortfarande för höga dödstal. Därför är jag glad över att flera partier har föreslagit hur vi på olika sätt i utskottet tillsammans kan ställa oss bakom ett tillkännagivande, som vi gör i dag.
Det handlar om vikten av att göra naloxon ännu mer tillgängligt i hela landet, att tillgängligheten följs upp nationellt och att se över hur fler grupper utanför hälso- och sjukvården ska kunna ge naloxon mot överdoser. Fru talman! Jag vill passa på att än en gång från denna talarstol, i denna kammare, tacka min partikollega Anders Åkesson från Skåne, som banade vägen för det beslut vi ska fatta senare i dag.
Tack, Anders! Jag yrkar bifall till utskottets förslag till beslut i betänkandet.
Nicklas Attefjord (MP):
Jag tyckte att jag var tydlig i mitt svar förra gången, ledamoten Jonsson: Miljöpartiets fastslagna linje från kongressen är att vi vill utvärdera detta. Det är alltså tydligt från partiets sida.
Hur sedan regeringen agerar i denna fråga är något man får fråga representanter för regeringen.
Nicklas Attefjord (MP):
Tack för frågan, ledamoten Hultberg! Som ledamoten mycket tydligt sa lämnades förslaget in i dag - jag förmodar att det var några timmar sedan - och jag har inte sett det. Jag har inte kunnat ta ställning till eller värdera delarna i detta förslag.
Jag utgår dock ifrån att vi i utskottet tittar på alla förslag som kommer in, från alla partier - inklusive det förslag från regeringen som ligger på bordet. Sedan görs väl ett sedvanligt arbete i utskottet. När det gäller behovsdelarna kan jag skicka med något tillbaka. Svensk hälso- och sjukvård ska ges utifrån behov.
Ansvaret för att ta fram behovsanalyser, reglera hur sjukvården ska finansieras samt besluta var det ska satsas och vilka områden som ska prioriteras ligger på regionerna. Merparten av Sveriges regioner styrs i dag av samarbeten där Moderaterna är med och leder.
Vill ledamoten Hultberg att vi flyttar fram positionerna inom svensk beroendevård går det alltså jättebra att ringa, mejla eller på annat sätt kontakta de kollegor som sitter på styren runt om i landet och be dem lyfta fram, prioritera, bygga ut och förstärka svensk beroendevård. Det är nämligen där man kan göra skillnad.
Nicklas Attefjord (MP):
Jag börjar med den sista frågan. Det gäller ett seminarium anordnat av snusfabrikörerna, som var väldigt angelägna om att öka sin försäljning till minderåriga. Därför sköt jag lite från höften. Det var inte ett utspel men ett inlägg i debatten från mig personligen, inte från mitt parti. Så kan man väl säga om det.
När det gäller delen som rör nikotin, vilket är en extremt potent kemisk substans som skapar ett extremt beroende, tycker jag att det viktiga är att se till att barn och unga inte får tillgång till det.
Det ska vara extremt hårt reglerat när det gäller försäljning, när det gäller marknadsföring och när det gäller hur produkterna lanseras - hur man försöker sälja in det. Det har varit ganska uppenbart att industrins mål är att rikta in sig på en yngre målgrupp med nya, nischade produkter.
Det är ju den optimala produkten för ett företag: Sälj någonting som gör kunden kemiskt beroende, för då har du sajnat upp kunden för livet! Jag tror alltså att det finns en hel del att göra gällande regleringen av hur nikotinprodukter säljs, och där behöver vi nog bli bättre.
Nicklas Attefjord (MP):
Ledamöter! Jag börjar med att yrka bifall till utskottets förslag. För mig som ny ledamot och för Miljöpartiet är detta en viktig reform. Språk är - det har nämnts tidigare - en biljett och en nyckel till makt, framför allt egenmakt.
Innan jag går in på det vill jag reflektera lite över hur vi använder språket i Sverige och jämföra med hur det används i till exempel andra nordiska länder. I Sverige har vi skolplikt, som det så vackert heter. I den här kammaren har det alltså beslutats att föräldrar i princip ska hotas med kanske inte fängelse men i alla fall böter om de inte ser till att deras barn går i skolan.
Huruvida barnen lär sig något eller inte har vi väl i och för sig också synpunkter på, men det finns i alla fall inte något straff som har med det att göra. I vårt grannland Danmark har man i princip samma sak, men där heter det rätt till utbildning, alltså barnets rätt till utbildning. Man använder ord och deras innebörd på lite olika sätt.
Som den halvdansk jag är gillar jag såklart den danska versionen där man pratar om rättigheterna. Det här förslaget handlar, som jag och Miljöpartiet uppfattar det, om rättigheten att lära sig språk.
Med den rättigheten i handen kan man som ny medborgare i det här landet också få nycklar till och kunskaper för att stå upp för sina rättigheter. Till exempel kan en kvinna som är i en destruktiv relation söka och hitta hjälp.
Föräldrar kan hjälpa sina barn i skolan och så vidare. Språk är viktigt.
Jag värjer mig lite mot de, som jag tycker, ibland märkliga beskrivningarna av människor som lever på försörjningsstöd eller med hjälp av samhället.
Många i min vänskapskrets har varit där, och jag vill nog säga att väldigt få av dem beskriver det som någon lättjefull tillvaro. Det är ganska populärt med utmaningar på till exempel Facebook. Man utmanar varandra att göra armhävningar, situps och så vidare. Socialutskottet kanske ska titta på en utmaning där vi kan prova att leva två månader på försörjningsstödskvoten.
Sedan får vi se hur roligt och lätt vi bedömer att det är att se till att barnen har det de ska och att vi har alla de prylar som vi behöver för att klara oss i samhället. Men det är delvis en annan fråga. I grunden är det viktigt med språk. Språk är som sagt nyckeln till makt.
Jag vill gärna se modiga medborgare som kan stå upp för och kräva sina rättigheter men också delta i samhället, i de samtal vi har här i riksdagen, i samhällsdebatten och i det politiska samtalet. Jag yrkar som sagt bifall till utskottets förslag. Språkplikt - deltag-ande i vuxenutbildning i svenska för invand-rare för rätt till försörjningsstöd