Maria Larsson (KD):
Tack för interpellationen! Det är, som sagt var, nästan en årlig debatt. Det är bra att frågan hålls vid liv. Jag välkomnar verkligen också den här diskussionen. Jag hörde också radioinslaget och reagerade på ungefär motsvarande sätt.
Det är väldigt tydligt vad som är ansvarsområdet, hur ansvaret ser ut, att det är en självklarhet att få testa sig anonymt och att det borde vara väl fungerande på varje vårdcentral och varje sjukhus i det här landet. Så är det uppenbarligen inte, och jag delar den oro som Börje Vestlund ger uttryck för. Vi vet att det är för dålig tillgång till testning i vårt land.
Det har vi redan konstaterat. Det är en av anledningarna till att vi inför det här året har skrivit ett avtal på de pengar som vi avsätter och som vi fördelar ut till kommunerna. Där prioriterar vi inför varje år vilka insatser som ska förstärkas.
Där har vi just pekat på insatser för att öka tillgängligheten till testning och rådgivning. Verktygen är egentligen på plats. Här följer medel med ut till de prioriterade åtgärderna i form av 45 miljoner kronor, och dessa medel kan sökas av alla landsting och alla kommuner. Socialstyrelsen har tagit fram och ansvarar för att det finns en samlad strategi.
Det gör de på regeringens uppdrag för att följa upp och utvärdera hur det här används. De har också i uppgift att göra en systematisk och regelbunden uppföljning av verksamheten ute i respektive landsting för att de här sakerna ska bli väl fungerande. Man har dessutom, som jag påpekade i mitt svar, tagit fram en handbok för vårdens personal om hur man ska hantera frågan om testning när man stöter på den.
Också på en liten enhet ute i landet måste det här fungera. Socialstyrelsen gav redan 2005 ut ett meddelandeblad som hette Tillgänglighet för hivtest . Där går man igenom hur man kan märka en patient med kodnummer under testningsförfarandet. Det är väldigt konkret och kan inte lämna särskilt mycket tvivelsmål om hur man ska hantera det.
Men det är uppenbart att det fattas kunskap ute på fältet. Det här måste naturligtvis vara spritt på väldigt många personer, på alla vårdens professioner. Socialstyrelsen vill nu ha indikationer via smittläkarna om hur situationen ser ut som helhet i landet.
Den 27 januari gick man ut med en enkät till smittskyddsläkarna med frågor men också med information om anonym testning och med en uppmaning till smittskyddsläkarna att se över hur informationen är ute på deras vårdcentraler och ungdomsmottagningar, för att förstärka kunskapsnivån ute i verksamheterna. Det är säkert en del av det.
Den enkät som man nu tänker göra är naturligtvis ytterligare en belysning av hur förhållandena ser ut. Man ska veta att i samma stund som man från Socialstyrelsens sida iscensätter detta skapar man också en ökad medvetenhet om detta ute i organisationen via smittskyddsläkarna, som ju är de som måste se till att detta blir en väl fungerande verksamhet. Socialstyrelsen följer upp det här via sin tillsyn.
Det vi har gjort är alltså att tillföra de medel som finns inom ramen för de 45 miljonerna. Vi har destinerade pengar där vi låter kommuner och landsting ansöka om medel. Att öka tillgången till testning är ett av de prioriterade områdena. Jag tror att det är synnerligen viktigt. Jag känner också en djup oro över den ökade smittspridningen, både när det gäller hiv och klamydia.