KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Désirée Liljevall har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att Sverige ska minska andelen kvinnor som utsätts för sexuellt våld och trakasserier i jämförelse med övriga länder i EU. Det är oacceptabelt att kvinnor utsätts för fysiskt eller sexuellt våld i eller utanför hemmet. Att kvinnor därigenom får sin frihet beskuren och bär på en ständig oro och rädsla utgör ett allvarligt problem som påverkar hela samhället.
Den studie om kvinnors utsatthet som EU:s rättighetsbyrå har låtit göra omfattar våld i nära relationer men också våld från bekanta och okända. Den visar på höga siffror för Sverige. Men det är viktigt att vara medveten om hur svarsunderlaget i den aktuella studien ser ut och vad resultaten förmedlar.
Flera av de länder som enligt studien har höga nivåer när det gäller våldsutsatthet bland kvinnor ligger i likhet med Sverige högt i EU:s jämställdhetsindex. Det är ett samband som säkert har flera förklaringar. I länder där samhället aktivt tar avstånd från våld mot kvinnor ökar också sannolikheten för att kvinnor ska berätta om sin utsatthet. Att utsattheten för olika former av våld och hot ser ut ungefär på det här sättet är dock ingen nyhet.
Regeringen har därför gett frågan om våld mot kvinnor hög prioritet, och möjligheterna att bekämpa våld i nära relationer har också avsevärt förbättrats under senare år. Under mandatperioden har regeringen utvecklat och fördjupat de omfattande satsningar som beslutades i handlingsplanen för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer.
En stor del av de 960 miljoner kronor som avsatts för att främja jämställdhet används för att bekämpa mäns våld mot kvinnor med bland annat fokus på sexuellt våld. Regeringen har även utsett en nationell samordnare mot våld i nära relationer. Vidare har regeringen gjort betydande satsningar för att på olika sätt utveckla rättsväsendet och minska mörkertalen.
Anslagen till rättsväsendet är i år ca 11,3 miljarder högre jämfört med när alliansregeringen tillträdde 2006. Medel har tillförts för att bland annat öka tryggheten i samhället och effektiviteten i rättskedjan. Tillsammans skapar dessa stora satsningar förutsättningar för att ytterligare utveckla arbetet mot våld och hot mot kvinnor. Jag tycker att det är bra att våld mot kvinnor kartläggs och uppmärksammas.
Under de kommande månaderna kommer vi att få såväl resultatet av Brottsförebyggande rådets stora frågeundersökning om brott i nära relationer som slutredovisningen av den nationella samordnaren mot våld i nära relationer. Dessa redovisningar kommer att utgöra ett värdefullt underlag när vi ska bedöma vilka ytterligare åtgärder som behöver vidtas och hur de ska utformas för att ge största möjliga effekt.
Beatrice Ask (M):
Jag delar uppfattningen att den här debatten måste vara levande hela tiden. Det handlar om ett arbete varje dag med opinionsbildning och diskussioner för att hitta vägar för ett sundare förhållningssätt män och kvinnor emellan. Det är ett jämställdhetsarbete som måste bedrivas hela tiden.
De övergrepp och allvarliga brott som begås drabbar många kvinnor, och de fångades delvis upp av den undersökning som interpellanten tog upp, men de fångas också upp i andra undersökningar. Vi är naturligtvis inte nöjda med den situation som råder. Däremot kan vi konstatera att anmälningsbenägenheten har ökat. Fler vågar anmäla; i vart fall är det vad vi tror när vi analyserar ökningen av anmälningarna.
Vi har också sett att de informationskampanjer som Rikspolisstyrelsen har bedrivit om våld i nära relationer har gett fler kunskap om vad som är lagligt och inte lagligt. I den här kammaren kan det verka underligt att säga att det finns vuxna kvinnor som inte vet vad man får utsättas för eller inte.
I verkligheten är det inte självklart att man känner till vilka rättigheter man har och vilken möjlighet det finns att få stöd eller att polisen inte bara ruskar på huvudet när man vill göra en anmälan. Vi har också utbildat polis och rättsvårdande personal i stor omfattning för att de bättre ska kunna möta dessa kvinnor.
Vi har också gjort insatser i sjukvården för att omhändertagandet där ska bli bättre och förhoppningsvis leda inte bara till helande utan också till möjligheter att lagföra övergreppen. Här har vi mer att göra, och vi lär få anledning att återkomma till den här diskussionen framöver.
Beatrice Ask (M):
Sara Karlsson har frågat mig vilka åtgärder jag har vidtagit för att säkerställa att polisen följer lagstiftningen i arbetet med inre utlänningskontroller och om jag tänker vidta några åtgärder för att stärka rättssäkerheten i samband med inre utlänningskontroller. Sverige ska ha en human asylpolitik. Sverige är ett av de länder i Europa som tar emot flest asylsökande och som ger flest människor skydd undan våld och förföljelse.
För att detta viktiga arbete ska vara möjligt även på sikt krävs att de personer som, efter en rättssäker prövning, inte bedömts ha behov av skydd lämnar landet. Om en person inte följer beslutet om avvisning eller utvisning utan motsätter sig ett återvändande, eller håller sig gömd, är det polisen som ska försöka verkställa beslutet.
Regeringen har ställt tydliga krav på Migrationsverket, polisen och Kriminalvården att tillsammans effektivisera arbetet med att verkställa avvisnings- och utvisningsbeslut. Att myndigheterna ständigt förbättrar sitt arbete på det här området är en viktig del av en långsiktig och hållbar human asylpolitik. För polisen är arbetet med att verkställa avvisnings- och utvisningsbeslut en mycket begränsad del av den totala verksamheten.
Polisen är skyldig att i allt sitt arbete följa lagar och regler. Det innebär att en inre utlänningskontroll självklart inte får genomföras enbart på grund av att en person har ett utseende som uppfattas som utländskt eller på grund av hans eller hennes språk eller namn.
Alla kontroller, precis som alla andra polisingripanden, ska dessutom ske med minsta möjliga intrång i personens frihet och integritet, och den som kontrolleras ska också behandlas med humanitet och värdighet. Polismyndigheterna ansvarar själva, med stöd av Rikspolisstyrelsen, för att tolka gällande regelverk och därefter göra en bedömning av vilka åtgärder som är lämpliga för att lösa den aktuella arbetsuppgiften.
Rättssäkerhet är en grundläggande del i alla myndigheters arbete. Polisen arbetar aktivt med dessa frågor och har inlett en tillsyn av polismyndigheternas förmåga att likvärdigt och på rätt grunder genomföra inre utlänningskontroller. Där tittar man särskilt på den enskildes rättstrygghet och på rättssäkerheten.
Beatrice Ask (M):
Jag tycker att den här frågan är värd politisk uppmärksamhet, för den är viktig. Vi är överens om vilka regler som gäller och när man får utöva inre utlänningskontroll. Det är två saker som jag tycker är bra och som pågår just nu. Det ena är naturligtvis att polisen genomför ett tillsynsarbete för att säkerställa en enhetlighet, att man följer reglerna över landet, och för att analysera hur situationen ser ut.
Det där behöver man göra lite då och då, men jag tror att det är viktigt att man synar hur de i olika delar av landet och i olika sammanhang fullföljer verksamheten enligt lagar och regler. Man arbetar nu med en sådan tillsyn, vilket jag nämnde i mitt svar. Jag tycker att det är bra. En sådan tillsyn kan leda fram till att man finner att det finns brister, saker som behöver åtgärdas, och då får man det svart på vitt.
Jag tycker att det är väldigt bra. Det finns också anledning att lyfta fram det som gäller om dokumentation. Det är viktigt med dokumentationen av inre utlänningskontroll: Vad har man gjort? Av vilket skäl? Hur ser det ut?
Det kan ibland upplevas som byråkratiskt och lite arbetsamt att man måste dokumentera. Av föreskrifterna och de allmänna råden när det gäller polisens arbete med detta framgår det att det är viktigt att tidpunkt och plats kontrolleras, vem och vilka som kontrolleras och vem som utfört kontrollen. Det här är ingenting man kan gå omkring och göra hur som helst, utan det ska ske på ett sådant sätt att man dokumenterar. Det är viktigt för uppföljningen.
Men jag tror också att det just i detta fall är viktigt, för då tvingas man ställa sig frågan och ha ett motiv för den kontroll man utför. Och vi rör oss på känslig mark - det är därför vi har denna diskussion - för den som blir kontrollerad kan uppfatta det som att man blir angripen som person fast det kanske inte var skälet. Det får inte vara skälet, för det är en helhetsbedömning polisen ska göra.
Då tror jag att den här typen av regler om dokumentation har betydelse, för den gör att verksamheten har högre kvalitet och blir bättre än vad den annars skulle vara. Jag avvaktar den tillsyn som nu genomförs. Vi följer dessa frågor. Jag tror att den debatt som har varit har lett till att man inom polisen är mycket mer observant, både på vad regelverket säger och på hur man arbetar och varför. Man vet mycket väl vad reglerna säger.
Nu gör man en tillsyn för att säkerställa att alla delar av polisens organisation känner till reglerna och arbetar utifrån dem. Genom den tillsynen kommer vi naturligtvis att få veta vilka brister och annat som finns. Det är Rikspolisstyrelsens uppgift att ibland granska hur verksamheten sköts runt om i landet. Jag tycker att det är en av de viktigare verksamheter som man har, och det är en bra utgångspunkt för det förbättringsarbete som alltid kan behöva ske i verksamheten.
Beatrice Ask (M):
Jag tycker att jag har varit väldigt tydlig i de debatter och diskussioner som har rört inre utlänningskontroll - de har varit många - och gentemot de ifrågasättanden som har varit. Det är det viktiga. Jag står fast vid att vi ska ha en reglerad invandring med allt vad det innebär, och jag står fast vid att man måste följa de lagar, regler och instruktioner som finns för olika typer av insatser från myndigheternas sida. Tydligare än så kan man inte vara.
Jag kan också konstatera att Socialdemokraterna inte har någon uppfattning att man ska ändra i reglerna. Tvärtom kan man se på er hemsida att ni vill värna den reglerade invandringen, och inre utlänningskontroll ingår som ett led i det. Vänsterpartiet har ingen parti- eller kommittémotion där man föreslår ändringar av detta.
Miljöpartiet har däremot i skrivningar i motioner haft synpunkter på att det kan behöva ändras. Så ser det politiska läget ut. Något skäl för mig att förorda förändringar av lagstiftningen har därför inte funnits. Däremot är jag oerhört angelägen om att polisen och andra myndigheter följer de regler som vi har varit överens om ska gälla.
Därför är tillsynen som Rikspolisstyrelsen har tagit initiativ till väldigt bra. Den pågår just nu, och den kommer att gå igenom hur polisen i de olika myndigheterna arbetar. När vi nu håller på och gör en stor reformering av svensk polis är ett av skälen att vi vill ha en mer enhetlig tillämpning av regelverk och en högre kvalitet i verksamheten.
Vi har också ett arbete i gång för att säkerställa att det finns tillsynsorgan för den nya polismyndigheten när den träder i kraft. Det är otroligt viktigt att det här arbetet bedrivs. Men jag menar alltså att vi när det gäller just inre utlänningskontroll har ett arbete i gång för att syna hur det faktiskt fungerar. Vi får se vad den tillsynen kommer fram till.
Beatrice Ask (M):
Christina Höj Larsen har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta med anledning av det nazistiska våldet. Vidare har hon frågat vilka initiativ jag avser att ta för att människor i Sverige även fortsättningsvis ska kunna utöva sina demokratiska rättigheter. Inledningsvis vill jag slå fast att vi med all kraft måste förebygga och motverka våldsbejakande extremism, oavsett bevekelsegrund.
Även om extremistmiljöerna, däribland vitmaktmiljön, inte anses utgöra något hot mot vårt demokratiska system som sådant i dag är personer inom dessa miljöer beredda att ta till våld och hot för att uppnå sina politiska mål. Vi har under senare tid sett exempel på hur enskilda personer och vissa institutioner har drabbats av detta. Våld och hot mot enskilda eller otillåten påverkan på vårt demokratiska system är naturligtvis helt oacceptabelt.
Regeringen har fördjupat kunskaperna på området genom rapporter som har tagits fram från bland annat Säkerhetspolisen och Brottsförebyggande rådet. Nu senast har en utredare kartlagt nuläge och tendenser angående våldsbejakande extremism. Rapporterna har också bidragit till en ökad medvetenhet hos allmänheten. Trygga sammankomster skapar förutsättningar för en fri åsiktsbildning. Det är det som är grunden i en demokrati.
Polisen har väl utvecklade metoder för underrättelsearbete och ordningshållning i samband med demonstrationer, och svensk polis hör till de ledande i Europa när det gäller att hantera större sammankomster. I Säkerhetspolisens uppdrag ligger ett särskilt ansvar för att skydda det demokratiska statsskicket mot olaglig verksamhet. Under ett valår kommer olika åsikter fram tydligare och står under en alltmer intensiv mediebevakning.
Det står klart att aktiviteten inom extremistmiljöerna kommer att öka under valen. Jag har informerat mig om vilka förberedelser som polisen har gjort inför valåret och följer det arbete som görs av myndigheterna. En del av extremistmiljöernas brottslighet handlar om hatbrott. Färska exempel på det är klotter av hakkors på kyrkor, moskéer och skolor. Arbetet för att bekämpa hatbrott måste hela tiden utvecklas.
Jag nämner gärna att regeringen den 13 mars i år gav Rikspolisstyrelsen i uppdrag att utveckla förmågan att upptäcka och utreda också sådana brott.
Beatrice Ask (M):
Vi hade behövt hela kvällen för att diskutera de här frågorna, eftersom de är viktiga. Låt mig bara säga att frågan om hets mot folkgrupp också ingår i det uppdrag om hatbrott vi har gett till Rikspolisstyrelsen. Det finns alltså med i den delen. Det är naturligtvis oerhört viktigt att säkerställa att man utvecklar sitt arbete också mot detta, som faktiskt är brottsligt.
Det handlar även om att fundera igenom - det kanske låter vagt formulerat, men man ska gå igenom - när den punkt inträffar då man faktiskt måste agera därför att någon bryter mot principen. Hur gör man avgränsningarna? Där tror jag att polisen kan förfina sina förmågor, och förhoppningsvis ska ett sådant uppdrag kunna leda till förbättringar i den delen.
När det gäller det interpellanten tar upp här på slutet, nämligen budskapet till barnen, måste samhället när människor utsätts för den typen av nazistiska attacker - till exempel symboler - visa vad det står för och kunna ta diskussionen. Jag tycker att det är helt rätt.
Jag tror att det var Liberala ungdomsförbundet som kärleksbombade Vasa Real dagen efter nazistattacken, och i samband med att nazistsymboler hade klottrats på moskén på Södermalm var andra där dagen efter och satte ut blommor. Det kan verka lite märkligt i sak, men jag tror att det är oerhört viktigt att visa att det finns motkrafter.
Jag tror också att det är viktigt visavi unga människor, inte minst barn och ungdomar som går i skolan, att man inte bara förklarar ondskan utan också pekar på alternativen. Det var därför jag sade att jag inte vill ha som en konsekvens av de störningar vi ser att man återigen börjar säga: Vi ska inte ha skolpresentationer här; vi ska inte ha politisk agitation. Det är inte lösningen. Vi måste ta debatten med de odemokratiska krafterna.
Vi måste ta debatten, och vi måste vinna den. Det finns ingen annan utväg. Det finns inga möjligheter att stoppa detta annat än genom att vara väldigt tydlig. Där har vi alla ett ansvar, och den här diskussionen är naturligtvis ett steg på vägen dit.
Beatrice Ask (M):
Bo Bernhardsson har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att förhindra handeln med svenska pass och att förtroendet för svenska pass undermineras. Jag vill inledningsvis understryka att det har vidtagits flera åtgärder för att öka säkerheten i de svenska passen så att de blir svårare att förfalska.
I enlighet med EU-rätten finns sedan 2005 biometrisk information i form av ansiktsbild lagrad i vanliga svenska pass, och sedan 2009 finns även fingeravtryck lagrade i passen. Problemet är att biometrin i passen inte kontrolleras vid gränskontroll. Det finns därför en problematik med att äkta pass används av någon som oriktigt utger sig för att vara den egentlige passinnehavaren. Den problematiken måste tas på allvar.
Under 2013 bedrev Rikspolisstyrelsen tillsammans med andra berörda myndigheter ett arbete i syfte att ta fram förslag till åtgärder för att komma till rätta med situationen. Inom ramen för det arbetet övervägdes olika åtgärder, men det skedde inte någon närmare analys av i vilken utsträckning åtgärderna skulle bli effektiva eller hur de i så fall skulle utformas.
För att komma till rätta med missbruket av svenska pass gav jag därför i mars i uppdrag åt en utredare att fortsätta det arbete som inletts av Rikspolisstyrelsen. Utredaren ska analysera omfattningen av och orsakerna till problemet, göra en internationell jämförelse och utifrån den bild som framträder föreslå effektiva åtgärder för att motverka missbruket.
I utredarens uppdrag ingår också att överväga om en ökad kontroll av de fingeravtryck och den ansiktsbild som finns i passen skulle vara en verkningsfull åtgärd. Vidare ingår i uppdraget att särskilt överväga åtgärder som gör det mindre enkelt för en svensk medborgare att få bifall till en passansökan efter upprepade förlustanmälningar.
Jag kommer att följa utredningen med stort intresse och hoppas att genom den få en tydlig bild av orsaken till problemen samt effektiva åtgärdsförslag. Utredaren ska redovisa sitt uppdrag senast den 30 november 2014.
Beatrice Ask (M):
Bo Bernhardsson och jag är ju överens om problematiken. När det gäller omfattningen finns det uppgifter om hur illa ställt det är. Däremot har det inte gjorts någon ordentlig analys och grundläggande genomgång av hur det ser ut. Jag tycker att vi behöver få det. Jag vet också att Rikspolisstyrelsen har skickat eller är på väg att skicka en erfaren polis till just Turkiet, för där finns en stor del av problematiken.
Det är riktigt att svenska pass tekniskt är väldigt säkra. Problemet är att EU vid sin yttre gräns inte har fullföljt de tankar som fanns när man ställde kraven på passen, alltså att man också skulle kontrollera biometrin, vilket skulle underlätta. Därför har jag bett utredaren att se på vad som skulle krävas om Sverige skulle kunna göra egna insatser i just den delen.
Det handlar också om de rutiner som finns för att man ska kunna få ut pass. I Sverige har man ju rätt att få ut ett pass, och vi är också mycket öppna med att den som av någon anledning har förlorat sitt pass har möjlighet att få ut fler. Risken är alltid att detta utnyttjas på ett sätt som inte är meningen.
Det har sagts mig att till exempel Finland systematiskt följer upp dem som gång efter gång återkommer för att få nytt pass. Man kan fundera över den typen av åtgärder. Samtidigt är jag angelägen om att åtgärder för att komma till rätta med det här problemet inte i onödan krånglar till det för vanliga, hederliga medborgare som inser att passen är en privat och personlig värdehandling. Det gäller att balansera detta.
Jag tror att vi behöver rutiner för utlämning av pass och hantering av passansökningar, men vi behöver också titta på möjligheten att få en bättre kontroll av passen vid yttre gräns. Ytterst är detta en EU-fråga. Ett problem som vi har sätt är att vi förmodligen har rätt att kontrollera svenska pass men inte andra pass.
Det finns alltså en del regelfrågor som måste hanteras för att detta ska kunna bli effektivt. Det är viktigt att vi får detta på plats.
Vi genomför som sagt nu ett arbete för att följa upp det som Rikspolisstyrelsen började för att få en ordentlig analys på bordet och också konkreta förslag på vad som kan göras för att ändra på det faktum att Sverige sticker ut när det gäller användningen av pass på ett illegalt sätt. Det finns skäl att göra detta.
Vi har anledning att säkerställa att den som reser med svenskt pass faktiskt är rätt person. Det handlar också om personlig integritet att säkerställa att det är rätt person som är ute. Det gäller inte minst barn, där vi i Sverige har högre krav på biometri än man har inom EU-området, vilket jag tycker är viktigt.
Men detta ska också följas upp - också när det gäller barn handlar passet om att säkerställa att det är rätt person som rör sig över gränserna. Som sagt: ett arbete är i gång, och jag hoppas verkligen att vi får konkreta och resoluta förslag på plats så snabbt som möjligt.
Beatrice Ask (M):
En svensk medborgare har enligt passlagen som huvudregel rätt att vid ansökan få ett pass. Det hänger samman med den grundläggande rättigheten för svenska medborgare att fritt få passera Sveriges gränser. Den som vill ansöka om ett pass får inställa sig personligen hos passmyndigheten och avge sin ansökan på heder och samvete eller en annan sådan försäkran.
Ett tidigare giltigt pass ska lämnas in, och om det har förkommit ska man beskriva vad som har hänt och intyga det på heder och samvete. Vi har alltså vissa rutiner. Det finländarna gör är, vad jag har förstått, att man mer metodiskt följer upp detta med samtal. Men det finns säkert saker att göra. Låt mig säga att vi i Sverige har varit väldigt noga med den grundläggande rätten att få ut pass.
Det är i andra länder mycket enklare att ta ifrån människor pass och på olika sätt försvåra för dem att röra sig över gränserna. Den vägen har vi valt att inte gå. När detta väl är sagt måste vi naturligtvis se till att säkerställa hur situationen ser ut och att vi vidtar de åtgärder som behövs för att människor faktiskt ska respektera den värdehandling som ett pass är.
Det borde finnas möjligheter att hitta rutiner som gör det mindre enkelt att på olika sätt missbruka den möjlighet som finns i dag. Många håller nog inte heller med om att det skulle vara så enkelt att få ut pass, för man ska inställa sig personligen och det är kötider och annat. Men uppenbarligen är det en del som systematiskt kan ha utnyttjat detta.
Dock verkar det, menar jag, som att en del av det som berättas är skrönor. Därför tycker jag att det är viktigt att få en ordentlig genomlysning av hur det faktiskt ser ut, så att vi har koll på detta. Jag är för att vi ska vidta ordentliga åtgärder, och det är skälet till att regeringen också har tillsatt den utredning som nu är i gång. Under tiden arbetar också Rikspolisstyrelsen med frågan.
Förhoppningsvis kan vi med dessa olika insatser stävja det problem som Bo Bernhardsson tar upp i sin interpellation.
Beatrice Ask (M):
Vi behöver inte ha olika åsikter om allting, utan vi har tillsammans ett ansvar att säkerställa att det här landet fungerar väl. Riksdagen har naturligtvis ett intresse av att säkerställa att svenska pass fungerar på det sätt som det är tänkt. Ja, frågan har utretts. Det är Rikspolisstyrelsen som på egen hand, utifrån de rapporter man har fått, har arbetat med frågan. Men man fullföljde inte. Man tog fram ett antal förslag men gjorde inte detta fullt ut.
Det är skälet till att jag har sett det som nödvändigt att verkligen ta tag i frågan och få en ordentlig verklighetsanalys på plats. Jag kräver också att man tittar på en del åtgärder. Det är svårt för Rikspolisstyrelsen att ta fram förslag som handlar om vad vi ska göra vad gäller gränskontroller och annat utifrån att vi måste ta hänsyn till internationella överenskommelser och mycket annat. Det finns formalia som måste hanteras för att det ska komma på plats.
Det polisen naturligtvis kan göra är att säkerställa de rutiner man har för att följa upp förlustanmälan och kontrollera. Det handlar om att göra det väldigt seriöst för människor, att det här med att tappa bort passet inte är en enkel historia. Detta är naturligtvis sådant som man på egen hand kan hantera på mer än ett sätt. Jag hoppas att man tar intryck av andra länders myndigheter.
Att man skickar personal för att se hur läget ser ut tar jag som ett tecken på att man ändå tror att man kan vidta en del åtgärder. Även polisen tar naturligtvis det här på allvar. Det försvårar ju i högsta grad deras arbete om inte identifieringen av personer som rör sig över gränserna är korrekt.