KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lotta Finstorp (M):
Ja, Maria Strömkvist, det är intressant att lyssna på detta om skattehöjningar och skattesänkningar. Ni har höjt skatterna, och vårdköerna har aldrig varit längre än under den här mandatperioden. Den som har behov av assistans har aldrig varit mer orolig. Det är glesare mellan poliserna än någonsin. Och nu ska blinda, enligt regeringens förslag, redovisa kostnader med kvitto.
Vi kan konstatera att det finns en majoritet för ett tillkännagivande avseende företrädaransvaret. Det är en fråga som vi i Alliansen har drivit under flera år. Detta är fruktansvärt orättvist för många. Det leder också till att många som vill starta företag eller kliva in i ett bolag inte vågar, för de får då ett oproportionerligt betalningsansvar.
Redan 2015 fick regeringen ett tillkännagivande avseende företrädaransvar - det är alltså ett personligt betalningsansvar när man är ledamot i en bolagsstyrelse. Man återkom 2017 med ungefär halva uppdraget. Halva tillkännagivandet hade lagts i en utredning. Det som vi nu driver är att man måste ta hela delen.
Vi säger alltså: Gör om, gör rätt! I det som kom i uppdragsform 2017 uteblev rekvisit om grov oaktsamhet. Då undrar jag: Hur kommer ni att hantera detta nu? Regeringen valde - ni valde - att inte ta hela tillkännagivandet, utan gjorde bara en del.
Nu kommer det att finnas en majoritet för att man ska göra rätt.
Lotta Finstorp (M):
När det gäller datumet, den 1 april 2018, tror jag att vi kan leva med att man flyttar det några månader framåt. Men det måste bli rätt nu, så att hela detta förslag kommer med i utredningen. Det måste förändras. Det ska vara lätt att göra rätt - det är Skatteverkets devis. Jag tror att alla partier kan skriva under på att det verkligen är väldigt bra. Det måste vara på det sättet. Då måste också lagstiftningen följa den devisen - att det ska vara lätt att göra rätt.
Därför är det märkligt att de rödgröna partierna säger nej till våra förslag som just tar sikte på att underlätta både för enskilda och för företagare i fråga om att kunna göra rätt. I dag lever många med oro i magen: Tänk om jag gör fel! Jag vet också att Skatteverket nästan alltid har haft datorhaveri när momsen ska redovisas, till exempel.
Då får man mejla Skatteverket och begära någon sorts anstånd tills Skatteverkets digitaliserade system fungerar igen. Även när det gäller kassaregisterlagen är företagarna jätterädda för att göra fel. Det handlar om väder och vind, precis som vi har hört Larry Söder ta upp. Jag tog också upp det i mitt anförande. Det är ett riktigt och verkligt problem i vardagen som måste hanteras.
Skatteverket har gjort en egen översyn, men det skulle behövas en mycket större, där man greppar mycket mer. Det har vi också drivit under denna mandatperiod. Nu har det gått åtta år. Det är klart att det finns mycket att titta på kring detta. Det som Skatteverket kräver tekniskt fungerar inte. Det är dessutom inte vädersäkrat.
Det finns en berättelse om marknadsföretagaren som står på Jokkmokks marknad i 25 minus och som inte kan göra rätt därför att systemet inte fungerar när det är sträng kyla. Vad säger ni om det?
Lotta Finstorp (M):
Tack för ett bra inlägg, Maria! Du lyfter fram en fråga som är oerhört viktig, nämligen kvinnohat och moralpoliser. Det hör inte hemma i Sverige 2018. Jag skulle vilja återkomma till det jag tog upp i debatten. Det är bra delar som regeringen lyfter fram i propositionen, och vi har tillsammans drivit fram detta - absolut. Men sedan handlar det ju om att kunna implementera det nere på de olika nivåerna.
Det handlar till exempel om de skolor som i dag har haft med barn med skyddade identiteter i sina skolkataloger. Jag tror inte att vi har något svar på hur man kan säkerställa detta, men jag vill ändå ställa frågan vad man kan göra.
Jag tror att det kan vara så att GDPR sätter frågan om personliga uppgifter som måste skyddas lite mer på dagordningen - vi får ju hela tiden mejl om att vi ska godkänna att någon får ha kvar våra personuppgifter och så vidare. Men man kan titta på alla de övertramp som har gjorts mot personer som har skyddade identiteter.
Det gäller till exempel tingsrätter som talar om vilken tingsrätt en person med skyddad identitet hör till, så att säga. Det handlar om skolkataloger, och det handlar om brukare med skyddad identitet som kommunen har röjt och så vidare. Jag skulle bara vilja att vi problematiserade detta. Hur kan vi få alla i de olika samhällsfunktionerna att faktiskt implementera detta och ta skyddade identiteter på största allvar?
Lotta Finstorp (M):
Jag skulle också vilja ta upp en del i den alliansreservation vi har. Maria Strömkvist säger helt riktigt att det finns med i propositionen att folkbokföringsbrott ska återinföras, liksom möjligheten för Skatteverket att göra hembesök.
Problemet som inte finns med i propositionen rör vår andra reservation, som handlar om att vem som helst kan folkbokföra sig på min adress utan att jag får en aktiv fråga från Skatteverket om jag vill ha den personen folkbokförd på min adress. Det finns många som vittnar om vad som har hänt när människor har gjort så. Bland annat hörde jag att en person en gång hade folkbokfört sig på Sagerska palatset utan att någon fick veta det.
Det kanske inte blev ett jättestort problem - det vet jag inte - men det finns många människor i Sverige som har fått kanske en kriminell person folkbokförd på sin adress och sedan fått jätteproblem med betalningsanmärkningar som kommer till adressen utan att de egentligen har en aning om vem detta rör. Vi skulle vilja att man gick in i en fördjupning. Man måste få fram ett riktigt uppdrag för att titta på hur man skulle kunna göra.
Maria Strömkvist och jag har diskuterat detta förut, och det är inte en helt lätt fråga. Bor man till exempel i en hyresrätt blir det nämligen svårt eftersom många bor på samma adress. Men på något vis måste man få veta - mobilt bank-id finns ju i dag - att en person har adressändrat hem till en själv.
Någon berättade för mig att hon fick veta att någon hade folkbokfört sig på hennes adress genom att det kom ett brev från UC därför att någon hade beställt någonting till hennes adress. Jag skulle bara vilja höra vad Maria Strömkvist anser att man kan göra åt detta.
Lotta Finstorp (M):
Jag tackar ministern för svaret. Det är intressant när man börjar gräva lite djupare i denna fråga. Antalet personer som har en sjukvårdsförsäkring har ökat radikalt de senaste tio åren.
I dag är det 638 000 som har en sjukvårdsförsäkring, och 429 000 försäkringar är betalda av arbetsgivaren. Det kan finnas olika motiv till att privatpersoner köper sjukvårdsförsäkring. Svensk Försäkring har gjort en tydlig modell av hur den offentligt finansierade vården och sjukvårdsförsäkringarna kompletterar varandra.
Många företag är i remissvaren mycket kritiska till förslaget och menar att beskattningen kommer att leda till att arbetsgivare avstår från att teckna försäkring och att anställda kommer att vilja avstå från försäkringsskyddet, och det är därför jag har ställt denna interpellation. Detta riskerar i sin tur att leda till ökad sjukfrånvaro och ökad belastning på den offentliga vården. Låt mig återgå till ministerns svar. Jag har en del tilläggsfrågor.
Bland annat sa ministern att vissa privata sjukvårdsförsäkringar har inslag av rehabiliteringsåtgärder som inte kommer att vara föremål för förmånsbeskattning. Hur ska denna gränsdragning göras? Vad är rehabiliteringsåtgärd i förhållande till faktisk hälso- och sjukvård eller förbyggande insatser?
När jag har läst remissvaren och försökt förstå denna fråga har jag sett att det är många företag som tecknar denna sorts försäkringar för sina anställda och använder dem i förbyggande syfte för att människor inte ska gå in i sjukförsäkringen.
Vidare sa ministern i svaret att OECD skriver i en rapport att effekten kan bli fler besök hos specialistläkare. Har vi en överkonsumtion av hälso och sjukvård i Sverige i dag?
Ministern sa också att det i dag inte finns underlag som stöder att privata sjukvårdsförsäkringar avlastar den landstingsfinansierade vården. Hur är den analysen gjord? Är beräkningen gjord avseende återgång till arbete?
Det måste finnas ett mörkertal när det gäller dem som inte behöver komma in i den landstingsfinansierade vården och tack vare förebyggande åtgärder i försäkringen inte behöver bli sjukskrivna. Det är mina följdfrågor på ministerns svar. Sedan kan man ju ställa sig frågan hur det här förslaget förhåller sig till regeringens mål om minskad sjukfrånvaro. För mig låter det kontraproduktivt.
Hur ser regeringens analys ut avseende detta? Jag vet att ministern har ett program för hur man ska kunna minska sjukfrånvaron och sjukskrivningarna. Då måste ju privata sjukvårdsförsäkringar vara en viktig del i att människor inte behöver komma in i den vanliga sjukförsäkringen, eftersom man i de här försäkringarna arbetar mycket förebyggande och mycket med rehabilitering.
Man måste också ställa sig frågan varför de här försäkringarna ökar så radikalt. Det måste ju bero på att den landstingsfinansierade hälso- och sjukvården inte stöder återgång i arbete på ett bra sätt och att företagarna därför tecknar de här försäkringarna för sina anställda.
Lotta Finstorp (M):
Jag tackar ministern för hennes inlägg. Jag tror att hon har tagit del av Mårten Palmes analys. Jag känner igen siffrorna. Det här är väldigt intressant. För två år sedan gjorde SVT, eller om det nu var Sveriges Radio, en undersökning angående den kraftiga ökningen av sjukvårdsförsäkringar.
Där kom det också fram att många kommuner tecknar sådana försäkringar för hela arbetstagarkollektivet, till exempel därför att man inte har möjlighet att få in vikarier. Man behöver få människor att komma tillbaka fortare. Återgången till arbetet tar för lång tid i dag, anser många arbetsgivare. Detta måste väl ändå vara ett viktigt bidrag till att nå det sjuktal som regeringen har satt upp.
I det ministern har presenterat för att nå sjuktalet på nio dagar finns det ett smörgåsbord av olika saker. Det här måste väl ändå vara en bra del, eftersom människor kan få hjälp och det används väldigt mycket för förebyggande insatser, vilket jag har tagit reda på genom diskussioner och dialog med Svensk Försäkring.
Det borde avlasta den landstingsfinansierade hälso- och sjukvården, framför allt i de delar som handlar om förebyggande insatser. Man använder detta mycket till exempelvis KBT-terapi, när människor känner att de har en stressrelaterad ohälsa och behöver få hjälp med att strukturera upp tillvaron. Detta möjliggörs genom att arbetsgivaren har tecknat den här försäkringen.
Arbetsgivarbetald vård är ingen gräddfil för höginkomsttagare. Vad gäller kommuner är det sällan man tecknar försäkringar för en viss yrkeskategori eller en viss enhet. I stället blir det för alla anställda. Det är också en myt att man sitter i separata väntrum på samma sjukhus, så att de som är landstingsfinansierade och ska operera höften sitter i ett väntrum och de som har privat sjukvårdsförsäkring sitter i ett annat.
Det finns väldigt tydligt reglerat hur det där går till. Jag har läst Sacos remissvar. Då pratar vi säkert om dem som ligger i det övre löneskiktet. Saco skriver: "Det handlar heller inte om en försäkring för enbart höginkomsttagare eftersom många företag tecknar försäkringen för samtliga sina anställda."
Som Svenskt Näringsliv tagit upp kan det gälla till exempel en gruvarbetare från Kiruna, en mjölkbonde från Dalarna eller en städerska från Stockholm. Det sägs av en person som har en specialistklinik och talar om vilka personer med sjukvårdsförsäkring som kommer dit. Jag tycker att det är viktigt att man åtminstone har samma grund.
Mårten Palmes analys är väldigt tydlig med vilka kategorier av personer som omfattas av en sådan här sjukvårdsförsäkring. Om förmånsbeskattningen blir verklighet känner jag en oro för hur landstingen ska klara att ta emot de personer som i dag har den här försäkringen. Köerna är fortfarande enorma.
Man ser ingen ljusning i den tunneln över huvud taget, i alla fall inte i landstinget i den del av landet som jag kommer från, nämligen Sörmland. Ska dessutom alla de här människorna få del av den landstingsfinansierade hälso- och sjukvården när de blir dåliga blir det ett enormt ytterligare tryck på hälso- och sjukvården.
Lotta Finstorp (M):
När det finns ett sådant här förslag tycker jag att det är viktigt att man ändå försöker gå till botten med det på ett bra sätt, vilket jag tycker att vi har gjort i denna debatt. Min ärliga oro handlar om hur landstingen ska klara detta med tanke på det enorma uppdrag de har i dag och de oacceptabla köerna till vård och behandling.
Det är ju, om man ska vara helt ärlig, därför arbetsgivarna tecknar dessa försäkringar: för att snabbt få tillbaka sin arbetskraft. Förhoppningsvis handlar det också om att genom förebyggande arbete förhindra att fler går in i den offentliga sjukförsäkringen, blir sjukskrivna under lång tid och får vänta på vård och behandling. Det är alltså inte så konstigt att fler och fler tecknar de här försäkringarna. Det jag undrar över är gränsdragningen.
Jag ser och jag hör från ministern att man ska undanta vissa delar. Förslaget riskerar därmed att ge upphov till problem med gränsdragning mellan sjukvårdsförsäkring, företagshälsovård, förebyggande insatser och rehabilitering. Detta drabbar i förlängningen de anställda, och det blir väldigt konstigt.
Jag tror att ni på något sätt kommer att få en gränsdragningsproblematik i föreskriften. Var går gränsen för till exempel förebyggande åtgärder för en anställd? Detta verkar jättesnårigt.
Det vore bra om ministern i sitt slutanförande kunde förtydliga vad som menas så att vi inte får den gränsdragningsproblematik som jag tror att många upplever i det förslag som ligger.
Lotta Finstorp (M):
Det var ett intressant inlägg från ministern. Jag har full förståelse för att det är en fråga som pressar ministern. Det jag ville fortsätta med är att Välfärdsutredningens förslag ju inte bara är en fråga om den enskilda människans rätt att välja välfärdsutförare utan också i allra högsta grad ett hot mot alla de företag och anställda som berörs. Mer än var femte anställd inom välfärdssektorn arbetar ju i privata driftsformer, så det är väldigt stor oro där ute. Se bara på signalerna.
Vi var säkert många som såg när ministern i tv-rutan vädjade till Sverigedemokraterna att ställa upp på detta förslag. Jag förstår att ministern är pressad av det. Ingen är bättre än jag på att föra vuxna samtal i kammaren. I ministerns svar finns det mycket som jag undrar över.
Bland annat står det: "Jag delar därmed inte bilden att privata aktörer kommer att försvinna i den utsträckning som Lotta Finstorp menar." Men om man tittar på vad som sägs till exempel av företagarorganisationer, av Friskolornas riksförbund och i alla de remissvar som är oroliga och upprörda ser vi att de just gör bedömningen att väldigt många företag kommer att försvinna.
Vidare står det att om vissa ägare och aktörer skulle försvinna på grund av sämre lönsamhet skulle det bara medföra administrativa kostnader för de kommuner som ska ta över alla dessa elever och förskolebarn - vi håller oss till skolsektorn, för när det gäller hälso- och sjukvården har ni gett ett extra uppdrag om att den ska ses över. Men eleverna i kommunal verksamhet är ju inte gratis på något sätt.
Det handlar ju inte bara om en administration, utan det är en verksamhet som dessa elever ska in i, och det kommer naturligtvis att kosta för kommunerna. Där hoppas jag att det från regeringens sida finns en analys av vad detta kommer att kosta för kommunerna. Kommunerna behöver alltid ha en beredskap att ta emot elever, till exempel från den konkurs som ministern nämnde.
Ja, så är det, men i det här fallet handlar det inte om en konkurs utan om många tusen elever som ska in i kommunala verksamheter. Hillevi Larsson sa att det kommer att vara de oseriösa som försvinner. Man kan titta på företagsorganisationernas utlåtande om förslaget.
Förslaget är ju ganska oförskämt mot företagen, för det kan faktiskt vara helt andra företag som försvinner än de som är oseriösa. Jag får bilden av att ni anser att alla dessa företag är oseriösa. Det är fel att svartmåla en hel bransch på det här sättet.
Jag tittade på remissvaren för att se hur många elever som eventuellt kommer att behöva gå till kommunala skolor, som de kanske aldrig har gått i tidigare. Friskolornas riksförbund har tittat på detta. Hur ska kommunerna med bibehållen kvalitet klara att ta emot dessa elever? Många kommuner har mer än 70 procent av förskolebarnen i fristående verksamheter. Jag har tittat på några kommuner i mitt eget län.
Jag bor själv i Sstyrda Flens kommun, och där har vi 26,4 procent av våra grundskoleelever i fristående skolor. I S-styrda Oxelösund går över 40 procent av gymnasieeleverna i friskolor i andra kommuner. Hur ska kommunerna klara att ta hem dessa elever om friskoleföretagen läggs ned?
Lotta Finstorp (M):
Jag saknar svar på den kanske viktigaste frågan i den här interpellationsdebatten, som är hur kommunerna ska klara åtagandet och bereda plats att undervisa alla barn som förmodligen kommer att mista de fria verksamheter där de finns i dag. Jag undrar hur regeringens analys ser ut - hur kommunerna ska klara det och vilka pengar som måste skjutas till för att det ska fungera.
När jag läste ett stort antal av remissvaren till slutbetänkandet kunde jag se att Norrköpings kommun, en stor S-styrd kommun, är emot det här och tycker att det är fel. Trosa kommun, en liten alliansstyrd kommun, anser att det blir en stor utmaning att klara det här - och de har ändå en liten procentandel barn och ungdomar som går i fristående verksamheter. Statskontoret är mycket ifrågasättande.
Sedan kan man titta på det ur ett företagarperspektiv. Sverige har en väldigt låg andel kvinnor inom näringslivet. Om man tittar på dem som i dag driver företag inom vård, skola och omsorg ser man en överrepresentation av kvinnor i ledande befattningar. Rimmar då inte det här lite illa med en feministisk regering, när vi försöker få fler kvinnor att starta och driva företag?
När det handlar om att garantera kvaliteten och göra bra upphandlingar tog alliansregeringen flera steg i det, till exempel ökad tillsyn, skärpta kvalitetskrav och stärkt upphandlingskompetens. Det som jag upplever i kommuner och landsting är att man är dålig på att följa upp avtalen. Man utvärderar inte heller på ett bra sätt när avtalen har gått ut.
Hotet mot god kvalitet i välfärden är inte vinster som sedan investeras. Det är de verksamheter som går med förlust som är hotet. Och var går gränsen? Är det vid hantverkaren som bygger och hjälper till på ett offentligt drivet dagis? Ska han också få en reglering av sin vinst?
Lotta Finstorp (M):
Det är uppenbart att regeringen inte ser ekonomiska incitament för den enskilde som ett sätt att stimulera människor att arbeta kvar längre. Dessutom kan jag bli orolig över Välfärdsutredningen och dess förslag om vinsttaket som kan göra att det förmodligen, enligt alla de remissvar som har kommit in, blir färre välfärdsföretag att välja bland. Människor måste kunna välja arbetsgivare.
Det gör kanske att man orkar jobba kvar längre om man kan låta sin kompetens gå över till en annan arbetsgivare. Med Välfärdsutredningens förslag kommer det inte att finnas så många kvar att välja bland om jag har ett yrke som är tänkt för välfärdens förbättringar och min kompetens skulle kunna göra nytta där.
Om man tittar på antalet sysselsatta bland äldre ser man att det har ökat med nära 100 000 personer sedan 2007 när Alliansen tog bort den särskilda löneskatten. Det behövs ekonomiska incitament både för arbetsgivaren och naturligtvis för den som arbetar.
Kommer vi inte till rätta med detta och får fler att stanna kvar längre i arbetslivet måste det till ytterligare åtgärder för att stimulera den som har fyllt 65 år att fortsätta arbeta. Förhoppningsvis kan vi också snart fatta ett beslut om att flytta upp pensionsåldern. Det måste också handla om att den som vill och den som kan utifrån sin hälsa ska kunna arbeta kvar längre.
Det är lätt att stå här och generalisera och säga att alla ska jobba längre, men det ser naturligtvis väldigt olika ut när det gäller hur man mår och hur man har haft det under sitt arbetsliv. Men jag undrar faktiskt om finansministern tror att ekonomiska incitament för den enskilde är viktigt för att man ska stanna kvar längre i arbetslivet.
Lotta Finstorp (M):
Tack, ministern, för en bra och viktig debatt! Det är många som lyssnar på den där ute. Men det är inte enbart kommunerna som inte får betalt eller som har problem med detta. Det handlar också om andra, till exempel juridiska byråer som har utfört uppdrag åt Migrationsverket, exempelvis som offentliga biträden.
Det var flera juridiska byråer som hörde av sig till mig när de såg att denna interpellationsdebatt skulle hållas. De får inte betalt för arbetstimmar och direkta kostnadsutlägg.
Bland annat är det problem när det handlar om tolktjänster, för byrån måste betala tolkarna som har gett stöd åt de offentliga biträdena, och ersättningarna måste betalas ut inom 30 dagar enligt fakturan som kommer från tolkarna. Eftersom de här juridiska byråerna ligger ute med så mycket pengar blir det svårt för dem också avseende likviditeten.
En byrå som jag har haft kontakt med har utestående fordringar hos Migrationsverket som motsvarar 70 procent av deras totala utestående fordringar. Antalet liknande förtvivlade berättelser bara ökar. Det handlar både om privata företag som har utfört olika tjänster för Migrationsverkets räkning och om kommunerna som vittnar om tidskrävande administrativa uppföljningsrutiner.
Det har hänt att man inte har fått betalt trots att beslut är fattat av Migrationsverket. Det säger de här personerna som är offentliga biträden. Det duger inte. Människor måste få betalt för utförda tjänster åt staten. Man tror ändå att det är en kund som man kan lita på och som det är tryggt att göra affärer med. Hur avser statsrådet att agera för att de offentliga biträdena ska kunna få sina rättmätiga betalningar i tid?
Lotta Finstorp (M):
Dessa medel finns, om jag är korrekt underrättad, i försvarsöverenskommelsen. Det är alltså någonting som vi har gjort gemensamt - vi har sett att det är en viktig fråga. Alliansregeringen tillsatte ju dessutom utredningen 2011. Incidentrapportering är ju ett EU-krav. Det är bra att vi går i takt med övriga EU-länder. Jag tänker mig att cyberattacker inte bara är någonting som sker innanför landsgränserna utan någonting som slår brett.
Jag tycker att frågan om molntjänster är ganska intressant och helt klart någonting som man borde titta ytterligare på utifrån en analys med konsekvensbeskrivning och så vidare. Det är också viktigt att vi har breda politiska uppgörelser i frågor inom försvars- och säkerhetspolitiken.
Det har tjänat oss väl mot yttre hot och kommer att göra det även framöver, men tyvärr saknas en bred parlamentarisk samsyn om hur vi ska hantera dessa frågor. Dessutom blir det allvarligt när inte ens regeringen talar med en gemensam röst i dessa för Sveriges framtid viktiga frågor.
Jag tycker att det som FRA har beskrivit är oerhört alarmerande: Sverige utsätts för runt 10 000 statssanktionerade cyberaktiviteter i månaden. Jag känner att kommunerna måste ligga på och att de måste få allt stöd och all hjälp som de kan få. Vi har alltså en växande hotbild, vilket såväl FRA som Must och Säpo pekar på i sina årsrapporter.
Det är också viktigt att Regeringskansliet är organiserat så att man kan härbärgera dessa stora frågor, så att det finns bra rutiner för hur man ska göra när det händer någonting och så att alla vet vad de ska göra. Vi har talat om en cybersäkerhetskoordinator, som vi tror skulle kunna hålla ihop arbetet med dessa viktiga frågor.