Jan Björklund (L):
Det finns ett par olika typer av kritik som riktas mot regeringens utbildningspolitik i debatten. Det ena är att det förändras för lite, och det andra är att det förändras för mycket. Det ena är att förändringarna går för fort, och det andra är att resultaten kommer för långsamt. Det är den typen av kritik som Monica Green riktar samtidigt, och det går inte ihop. Ni har röstat emot nästan alla de stora skolreformer som nu genomförs. Ändå klagar ni nu på att resultaten dröjer. Hade ni styrt hade ju inga reformer alls genomförts.
Det är det som är sanningen, i alla fall om man stöder sig på hur ni har röstat i denna riksdag under de här sju åren. I princip alla större lärar- och skolreformer har Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet röstat emot helt eller delvis. Jag förstår inte kritiken mot att regeringen beställer en forskningssammanställning där man utvärderar de utbildningsreformer som nu pågår. Varför skulle det vara fel?
Ska vi inte stödja oss på forskning när vi gör reformerna? Professor Per Thullberg, som ju utnämndes till generaldirektör för Skolverket av den förra, socialdemokratiska regeringen och som numera är pensionär, har gjort den här sammanställningen. Han har mycket gediget gått igenom reform för reform och finner att det finns stöd i forskningen för reformerna men betonar att vi måste ha tålamod innan de ger resultat. Det tålamodet har varken Monica Green eller jag, utan vi vill göra ännu fler reformer. Det behövs.
Det kommer att ta tid innan de här reformerna, de stora läroplansreformerna, betygsreformerna och lärarutbildningsreformerna, ger resultat. Men reformerna har rätt inriktning, och det var ju det som var det viktiga, centrala budskapet i professor Thullbergs besked i utredningen i går. Varför är det fel att bygga på forskningsstöd? Det får gärna Monica Green utveckla i nästa inlägg.
Staten satsar mer resurser på skolväsendet i dag än vad staten gjorde 2006 när Socialdemokraterna styrde. Monica Green påstod att när det inte är valår så drar vi undan pengarna. Så är det inte. Staten satsar mer på skolan i dag än vad staten gjorde 2006. Statsbidragen till kommunerna är högre i dag än vad de var 2006, bara så att vi är överens om det som utgångspunkt. Det är inte så att alliansregeringen har dragit ned på statsbidragen till kommunerna eller på statens anslag till skolan under sin regeringstid jämfört med hur det var ni själva styrde.
Det har ökat på båda punkterna. Resultaten har inte sjunkit de senaste sex åren. De har sjunkit de senaste tjugo åren. Det är bakgrunden till utbildningspolitiken. Det är därför vi lägger om hela den svenska utbildningspolitiken och gör alla dessa reformer som nu görs och som Monica Green har röstat emot men som hon nu kritiserar mig för att inte ge resultat snabbt nog. Vi behöver göra mer. Det vi gör räcker inte.
Vi behöver göra mer, och jag är naturligtvis också bekymrad över det som båda debattörerna tar upp om bristande likvärdighet. Där menar jag att det finns tre faktorer som påverkar likvärdigheten och som vi måste våga se. Det första har inte så mycket med utbildningspolitiken att göra, utan det är bostadssegregationen. När det påstås här att skolan alltid har varit likvärdig förut är det inte sant. Den har alltid varit väldigt olika.
Miljonprogramsområden med många lågutbildade och en hög invandrartäthet med nyanlända har alltid haft lägre resultat än till exempel den svenska medelklassens villaområden. Så har det alltid varit. Det som är synligt nu är att vi mäter detta mycket mer med nationella prov och betyg, och så får vi oftare en debatt kring det. Sedan tror jag att det är korrekt att säga att skillnaderna har ökat, även om vi i grunden alltid har haft skillnader. Där finns ett par faktorer.
Några kan vi påverka, andra är svårare att påverka. Men några faktorer vi kan påverka, och det är att vi måste återgå till mer traditionell katederundervisning. Detta att eleverna själva ska söka sina kunskaper leder till att en del är mycket motiverade och mogna och får pushning hemifrån att göra det medan andra inte får det. Jag tycker också att vi behöver en mer socioekonomisk fördelning av resurserna ute i kommunerna så att skolor med svåra förutsättningar får mer pengar än andra skolor. Det är alltså ett par förändringar som vi bör komma till beslut om i denna kammare under mandatperioden.
Men påståendena som säger att vi inte satsar på skolan i dag eller att vi har dragit ned jämfört med den socialdemokratiska regeringstiden, det är helt och sant en bluff!