Åsa Romson (MP):
Jag tänkte börja i en lite annan ända, nämligen i att 2010 är året för biologiskt mångfald. Jag vet att miljöministern, som nu är med oss, var mycket nöjd med de förhandlingar som man lyckades genomföra på den internationella nivån i Nagoya i Japan tidigare i höst.
Det var många som gladdes åt de besluten på internationell nivå, för biologisk mångfald är inte bara en fråga om våra arter utanför knuten här hemma. Det är också fråga om ett ekosystem som ska fungera över hela jorden. Därför behövs internationell samordning och diskussion.
Det kräver naturligtvis starka åtaganden för att den biologiska mångfalden också i vårt land ska stärkas. Den har utsatts för många prövningar och utsätts alltjämt för stark påfrestning. Inte minst utarmas våra skogslandskap, huvuddelen av det svenska landskapet, fortfarande i stor utsträckning.
De åtgärder för skogen som är den största budgetposten i den budget som vi nu diskuterar har hittills inte alls räckt för att bättra på statistiken. Snarare jobbar vi mot en allt större uppgift.
Kanske borde fler diskutera - och jag hoppas att vi återkommer i den här församlingen - hur vi kan ställa om den grundläggande användningen av skogsresursen på ett sådant sätt att det bättre gagnar biologisk mångfald. Jag skulle vilja framföra mitt djupaste beklagande över att var fjärde avverkning i Sverige inte ens når upp till de miniminivåer som vi har i vår skogslagstiftning.
Dessa nivåer är satta just med tanke på att det frivilliga åtagandet från skogsägare i Sverige också ska bidra till biologisk mångfald. Det är ett system som år efter år inte visar sig fungera. Det tycker jag att den sittande regeringen, som nu är inne på sitt femte år, borde ta till sig och göra någonting åt.
Det är anmärkningsvärt att man kan delta i de internationella förhandlingarna och slå sig för bröstet utan att ha redovisat på hemmaplan. Det finns mycket att göra när det gäller skogen. Det handlar om många olika arter. Vi står inför ytterligare en vinter med jakt på varg, en art som är starkt hotad i Sverige. Vi vet att situationen för ålen ser tämligen dyster ut och att åtgärder saknas på den reella kartan.
Vi skulle kunna ta upp vilken art som helst, det finns många, men då skulle talartiden snabbt rinna i väg. Det jag vill komma till är att den biologiska mångfalden, det politiska området liksom andra miljöpolitiska områden, behöver en styrning och ett system så att man kan jobba långsiktigt, att man kan jobba på även i tider när frågorna inte står högst på dagordningen.
Vi vet att det i dessa tider med bombdåd i Stockholm och annat finns litet medieutrymme för hur ålens reproduktionscykel ser ut. Det är ingenting konstigt med det, men vi måste i ett välfärdsland som Sverige mäkta med att ha ett system som kan leverera ett skydd för de grundläggande ekosystemen som vi ju alla är beroende av - även i dessa tider.
Det av oss i Sverige utvecklade miljömålssystemet har blivit internationellt prisat. Det är ett system som under den förra mandatperioden och hittills under denna mandatperiod riskerar att försvagas. Jag tror att anledningen är att det faktiskt levererade obekväma förslag på mål och åtgärder. Det är beklagligt att vi går ifrån ett sådant system utan att veta vart vi ska gå i stället.
Låt mig ta ett exempel som jag vet att regeringen nu har börjat visa visst intresse för, nämligen kemikalieområdet. Vi har haft ett miljömålssystem på det området och ett miljömålsråd som levererat förslag till en strategi med åtgärder på det kemikaliepolitiska området. Det var en strategi för giftfria och resurssnåla kretslopp som var oerhört väl utarbetad.
Flera myndigheter var involverade och där fanns ett antal viktiga åtgärder, inte minst hur Sverige skulle agera och vara starkare i EU eftersom kemikaliepolitiken är så starkt EU-reglerad. Det arbetet med miljömålssystemets försvagning - läggandet i långbänk, omstrukturering, tappandet av delmål - har man lagt i byrålådan.
Nu kommer regeringen i stället och säger att vi under den här mandatperioden också ska fokusera på kemikalier och ta fram en handlingsplan. Jamen, tjenare, det fanns ju en hel strategi, det fanns en åtgärdslista. Man kan börja där i stället för att slå sig för bröstet och säga att man nu ska ta fram en handlingsplan. Men visst, vi välkomnar en handlingsplan för kemikalier.
Vi har i motioner och i det gemensamma särskilda yttrandet från den rödgröna sidan poängterat att det finns många sätt för Sverige att gå före på kemikalieområdet. Det fanns några områden som regeringen pekade ut som prioriterade under förra mandatperioden och som man fortsätter att jobba hårt med, säger man. Det är klimatområdet och havsområdet. Klimatområdet är fortsatt ett oerhört viktigt område, och liksom föregående talare är även jag nyligen hemkommen från mötet i Cancún i Mexiko.
Utan att göra alltför djuplodande analyser kan man konstatera att förhandlingstaktiken på det mötet var att vi inte enbart kan använda den internationella arenan som den enda klimatpolitiska åtgärden. Då skulle man inte komma särskilt mycket framåt på det här området.
I stället måste vi agera parallellt här hemma, resolut och konkret, och vi måste säkerställa att vi kan visa för andra hur man kan minska klimatutsläppen på ett mycket tydligare sätt.
Jag menar att det är helt fel att sätta de klimatpolitiska målen i Sverige utifrån idén om att de åtgärder vi kan vidta här är tillfyllest, att vi inte behöver göra någonting ytterligare, åtminstone inte under den kommande mandatperioden, vilket sades i regeringsförklaringen, och att om vi ska göra något ytterligare ska vi stärka insatserna utomlands. Vi borde sätta klimatmålen i Sverige utifrån vad mer Sverige kan göra. Och Sverige kan göra mycket, mycket mer.
Städerna, kommunerna, företagen i Sverige kan göra mycket mer, men de får inte incitament, inspiration eller ett mål att jobba mot - med en regering som sätter målen efter vilka åtgärder man inte vill vidta.
Vi har i det rödgröna förslaget till budget, vilket föregående talare tog upp, ganska mycket mer i form av klimatpolitiskt agerande.
Det gäller investeringar i järnvägar för att få bort transportsektorns ständigt ökande utsläpp, miljösmarta investeringar i miljonprogrammen, investeringar som skapar bra samspel mellan kommuner och företag och sätter i gång exempelvis biogasanläggningar genom Klimp:en och liknande. Det finns mycket att göra som inte görs.
Varje beslut som fattas i den här kammaren som innebär att man inte tar vara på möjligheten att göra en klimatsatsning måste vara ett beslut i fel riktning med tanke på den situation som i dag råder på jorden, med den ökning av växthusgaser som vi står inför. Det måste vara billigare att göra det nu än att skjuta på det till senare.
Jag vet att Miljöpartiet inte är överens med alla partier i denna kammare om att det är så, men det är vår uppfattning att det är betydligt smidigare och bättre för samhället. Det innebär mindre mänskligt lidande om man fattar dessa beslut nu än om de fattas senare. När det gäller havet hoppas jag att vi får diskutera den stora lösningen med ett handelssystem för kväve och fosfor som har föreslagits från regeringen under ett antal år.
Jag har fortfarande inte sett något resultat av det. Jag undrar om man tror att man kan komma fram den vägen. Avslutningsvis var förra mandatperioden den första perioden där miljöpolitiken inte flyttade fram sina positioner i Sverige. Budgeten ger inte någon bild av att den här perioden kommer att bli annorlunda, vilket vi beklagar.
Jag instämmer i de två särskilda yttranden som Miljöpartiet för fram i detta betänkande.