Peter Hultqvist (S):
Jag tackar för svaret. Regeringen har reviderat och föreslagit omfattande förändringar i både skollagen och plan- och bygglagen. Båda är stora och omfattande lagstiftningar med stor betydelse för samhällets funktion och utveckling. Därför är det viktigt att lagstiftningen är tydlig och att den inte lämnar öppet för tolkningar och svåra juridiska bedömningar.
Lagrådet har konstaterat följande om plan- och bygglagen: Det är alltid angeläget att en lagtext utformas på ett enkelt, rakt och tydligt sätt. Detta som en markering mot att lagförslaget inte uppfattades ha dessa kvaliteter. Man fortsätter: Det är dock uppenbart att det i ett projekt av den storlek som det är fråga om här inte varit möjligt för Regeringskansliet att hinna ge den nya lagen den optimala struktur som avsetts.
På sammanlagt 153 sidor pekar Lagrådet på ofullkomligheter, otydligheter och sådant som leder till tolkningsproblem och som dessutom kan bana väg för ny rättspraxis. Lagrådet har haft två månader på sig att granska det nu föreliggande lagförslaget.
Den PBL som började gälla den 1 juli 1987 hade utretts i 18 år. Efter tre års utredningsarbete ändrades lagen den 1 juli 1995. År 1987 hade Lagrådet två år på sig att hantera denna svåra och komplexa lagstiftning. Nu har det handlat om två månader. Det går att göra en lång katalog och genomgång av exempel på oklarheter och otydligheter i detta lagförslag. Jag ska ge några exempel.
Hur säkerställer man att det på själva arbetsplatsen - en byggarbetsplats - finns tillräcklig kompetens för att se till att slutresultatet av ett bygge uppfyller samhällets minimikrav? Att entreprenörens ansvar inte beskrivs i lagstiftningen är uppseendeväckande, likaså att ingen arbetsansvarig arbetsledare ska utpekas. Varför ska kommunerna inte längre få utse kontrollansvariga vid byggnationer?
Vad är det som säger att centrala organ sköter detta bättre trots sämre lokal kännedom? Vad är det i EU:s tjänstedirektiv som tvingar fram detta, och varför används EU:s tjänstedirektiv som argument när det inte går att härleda var i direktiven detta står? Ett annat sådant exempel är en skrivning som kan tyckas ringa men som har stor praktisk betydelse för bedömningarna.
Det är begreppet "mindre avvikelser från detaljplan" och hur det ska tolkas. Här ändras ordalydelsen från "mindre" till "liten", vilket i praktiken blir en utvidgning eftersom "liten" är större än "mindre", eller hur är det med detta, ministern? Detta är ett exempel som kan skapa stora problem. När det gäller skollagen finns det en katalog med kritik och ofullkomligheter på 77 sidor.
Det handlar om definitioner av begrepp, brister i enhetlighet, brister i detaljer och formuleringar som öppnar för tolkningar och en ej konsekvent begreppsanvändning. Så går det när lagstiftning ska forceras fram i hög takt och när den ska drivas fram i riksdagen, ofta i konfrontation och utan dialog med oppositionen.
Är det inte bättre att ta lite mer tid på sig och göra detta jobb grundligt? Det finns många som har pekat på att det kanske skulle vara klokt att dra tillbaka denna PBL och komma tillbaka när man har gjort arbetet på ett grundligare sätt. Min fråga är: På vilket sätt har regeringen säkerställt kvaliteten i de två nu aktuella lagförslagen? Hur ska vi veta att ofullkomligheterna och otydligheterna är borta när Lagrådet inte getts möjlighet till ny granskning?
Hur har regeringen säkrat att man har tillmötesgått kritiken?