KBLab/rixvox huggingface dataset:
Thomas Östros (S):
Här illustreras väldigt tydligt, tycker jag, vad som kommer att ske vid ett avskaffande av kårobligatoriet: en farbroderlig klapp på axeln från en företrädare för riksdagen som talar om för studenterna att de nog kommer att få ett inflytande ändå. Men det blir en helt annan sak än att ha fristående studentkårer finansierade av sina egna medlemmar och där man står fri i förhållande till både högskolan och till beslutande makt som riksdagen.
Det är möjligt att Torsten Lindström upplever det som obekvämt, men det är ett väldigt bra sätt att också driva utveckling på högskolan. Det har landets rektorer förstått, som i många sammanhang nu uttrycker oro för vad som kommer att hända om kårobligatoriet avskaffas. Men framför allt är oron mycket stor bland studenterna.
Jag lever ju nära en studentmiljö i Uppsala, och där ser jag inte minst i studentnationerna en månghundraårig tradition som av Torsten Lindströms principiella nitiskhet riskerar att släppas bara så där. Och sedan ska Torsten Lindström garantera att det nog blir bra ändå. Jag är inte övertygad om det.
Och jag är säker på att det finns borgerliga ledamöter i denna kammare med erfarenhet från studentkårsverksamhet och nationsverksamhet som inte kommer att vilja möta den verklighet som uppstår vid ett avskaffat kårobligatorium. Det är också så, Torsten Lindström, att det är det enda konkreta initiativ som Kristdemokraterna har tagit i frågan om studenters rättssäkerhet. I övrigt har ni motvilligt accepterat våra förslag till förändringar i lag och förordning.
Det enda som nu åstadkoms är att rättssäkerheten skulle öka om vi avskaffade grunden för våra livaktiga studentkårer. Det är inte särskilt imponerande. Om det sedan ska kompletteras med en lag om kursutvärderingars innehåll blir jag än mindre imponerad. Välkommen i engagemanget för studenters inflytande! Men tänk över förslagen, för ni är på väg åt helt motsatt håll.
Thomas Östros (S):
Ett paket har ni, säger Torsten Lindström. Jag skulle vilja kalla det en ballong, ett slags spärrballong, som alltmer lättar från verklighetens grå budgetvardag. Så är det med kristdemokratisk skolpolitik.
Det som Torsten Lindström beskriver här i talarstolen kan också kompletteras med det som står på Kristdemokraternas hemsida: rader av löften, rader av väldigt konkreta insatser, men 4 miljarder kronor mindre på utgiftsområdet. Hur går det ihop? Ja, det går inte ihop. Det är uppblåst, högtravande och tomt.
Ta till exempel konkret anslaget 25:3 i budgeten, som handlar bland annat om rektorsutbildningar och lärarutvecklingsprojekt, vidareutbildning. Ni tar i princip hela det anslaget, och använder till något annat, gissar jag. Det finns väldigt lite konkret att hämta om man ska ha något slags koppling till verkligheten. Jag tror att en av de viktigaste insatser som vi kan göra är att fortsätta att stärka just lärarutbildningen. Vi ser ett ökat intresse.
Vi har väldigt många fler sökande. Vi ser väldigt många fler förstahandssökande. Det är de första tecknen på att läraryrket blir alltmer attraktivt. Det är naturligtvis också kopplat till att vi har sett starka reallönelyft för lärarna de senaste åren. Inte minst ingångslönerna har stigit kraftigt i en stor del av landet.
Det ska vi ta tag i genom att fortsätta att utveckla forskning kopplad till lärarutbildningen, se till att fler får möjlighet till forskarutbildning, se till att fler ute i skolorna också har den bakgrunden, för att på så vis komma i gång med en kvalitetsutveckling som stärker läraryrkets attraktivitet men också och framför allt stärker skolans kvalitet. Då är det en väldig fördel att 50 % fler nu studerar till lärare.
Det är ett väldigt gott kvitto på att det inte är så illa som Torsten Lindström beskriver det. Jag tror inte att det är förhoppningar om att kd:s politik ska realiseras som gör att vi nu ser så många fler sökande till lärarutbildningen.
Thomas Östros (S):
Det är roligt att höra att Göran Lindblad och Moderaterna verkar dela min uppfattning. Den magisterexamen som vi har är ju en moderat uppfinning. Den var bra på sin tid, när den instiftades i början på 90-talet och var i full sving i mitten på 90-talet, men enligt min bedömning har tiden redan passerat för den i och med den process som Sverige har varit väldigt aktiv i, Bolognaprocessen.
Om jag kan tolka inlägget från Göran Lindblad som att vi har en uppslutning också från Moderaterna kring mina idéer om hur vi ska utveckla det svenska examenssystemet är jag väldigt glad för det. Vi ska naturligtvis se till att alla aktiva aktörer - universitet, högskolor, avnämare av olika sorter - får en chans att ge sina synpunkter.
Vi har precis i dagarna skickat ut vårt förslag på remiss, och jag tycker att det är rimligt att vi får en ordentlig diskussion kring detta. Samtidigt ser vi över högskolans antagningsregler. Där har vi också ett förslag som snart ska ut på remiss. Vi kommer också att se över möjligheterna att ytterligare stimulera profileringen av våra högskolor. Bara där har vi redan tre viktiga reformområden för den högre utbildningen som naturligtvis kommer att kräva ett gediget grundarbete på Utbildningsdepartementet.
Det är bra att Göran Lindblad är med på tåget, för jag tror att det vore väldigt bra att införa en masterexamen. Den ska dessutom kopplas till en framtida forskarutbildning. För någon vecka sedan fick vi en rapport från Forskarutbildningskommittén som ser över hur vi moderniserar forskarutbildningen i Sverige och internationaliserar den. Det har naturligtvis en stark samhörighet med hur en masterexamen kommer att se ut i framtiden.
Det här är alltså ett område där vi arbetar med goda förslag, med remissbehandling och med ett bra grundarbete på Utbildningsdepartementet. Vi kommer i god tid att lämna en proposition för förändring, och jag räknar med att Moderaterna redan har ställt upp med stöd för den propositionen.
Thomas Östros (S):
Det här är nästan för komplicerat för mig. Jag är också lite otålig i den meningen att jag hade kunnat tänka mig att vi hade gjort de här förändringarna redan i början av 90-talet. Varför har vi en examen som inte är direkt anpassad till de internationella sammanhangen? Unckel valde att skapa en svensk variant av masterexamen som inte riktigt har den internationella lyskraft som behövs. Nu behövs det ett utvecklingsarbete.
Vi föreslår ju en fördjupad masterexamen med stark koppling till forskning och forskarutbildning. Det snyter man inte ur näsan på ett par veckor på en institution. Nu pågår ett utvecklingsarbete på landets universitet där man dels deltar i remissomgången, dels mycket aktivt börjar diskutera hur vi ska lägga upp en framtida masterutbildning för att vi ska ligga i världstopp när det gäller kvalitet och attraktionskraft.
Det är roligt att se att jag har fått en så positivt respons från högskolevärlden för det här initiativet - och nu också från Moderaterna. När det gäller utbildningarna till civilingenjör och läkare, de legitimationsutbildningar vi har, är det inte alldeles självklart att man direkt säger att Bolognaprocessens tre cykler ska överföras också till dem. Det gör inte heller alla andra länder.
För läkarutbildning skulle det till exempel vara en återgång till forna tiders med.kand.-utbildningar, där man stannar på mitten. Jag tror inte i dagsläget att det är en bra utveckling. Vi ska vara rädda om de delar där vi redan har stark kvalitet och internationellt renommé. Men i fråga om rader av andra utbildningar kommer Bolognaprocessens tre cykler att vara en kvalitetshöjning. Det kommer att stärka möjligheten för Sverige att vara attraktivt som utbildningsland.
Som svar på den konkreta frågan kan jag mycket väl tänka mig att vi i framtiden också öppnar för möjligheten att ta ersättning för kostnaden för studenter av individer. Det är en fråga som det måste tittas på noggrant, för här handlar det om en rad olika juridiska spörsmål. Men det är en långsiktig idé, och svenska högskolor bör kunna vara attraktiva. Redan i dag får de ju sälja uppdragsutbildning till utländska myndigheter, utländska företag, delstater och annat.
Thomas Östros (S):
Som talmannen förstår kan jag inte ge mig in i detta myndighetsärende och diskutera handläggningen av det mitt under den process där själva myndighetsbeslutet är på väg att tas. Jag kommer alltså inte att ge mig in ytterligare i den diskussionen. Däremot är det naturligtvis viktigt att Skolverket ska arbeta kompetent och grundligt. De ska ta in alla de uppgifter som de bör ta in. De har då att göra med olika aktörer.
De uppgifterna kan komma in snabbare eller långsammare, och det påverkar handläggningstiderna. De bör naturligtvis också ta hänsyn till sin egen utbildningsinspektion och de resultat som finns där. Finns det tecken på att Skolverket inte handlägger enligt de principerna ska regeringen naturligtvis reagera. Det är den principiella uppfattning jag har.
Thomas Östros (S):
Anne-Marie Pålsson har frågat mig hur jag ser på möjligheten att låta utbildningsplatser, avsedda för utländska studenter, finansieras med avgifter för att dels stärka universitetens ekonomi, dels göra det möjligt för fler studenter utanför EU att studera i Sverige. Regeringens grundläggande uppfattning är att utbildning bör betraktas som en social rättighet snarare än som en vara eller tjänst på en marknad. Högskolestudier ska vara en levande möjlighet i varje hem.
Av det skälet har vi skapat ett system med starka, statligt finansierade och avgiftsfria universitet och högskolor. Att ge fler människor möjlighet att läsa på högskolan och minska den sociala snedrekryteringen har också varit ett viktigt skäl för att bygga upp minst en stark statlig högskola i varje län. På Anne-Marie Pålssons agenda står att införa avgifter för alla studenter i högre utbildning. Detta skulle verka i motsatt riktning.
Det skulle stänga högskolan för stora grupper studenter och öka den sociala snedrekryteringen till högre utbildning. En projektgrupp inom Regeringskansliet som har sett över vissa examensfrågor i högskolan presenterade i februari sina förslag i slutrapporten Högre utbildning i utveckling - Bolognaprocessen i svensk belysning . Förslagen syftar till att inrätta tydliga utbildningsnivåer och internationellt konkurrenskraftiga examina och därigenom öppna för en mer aktiv rekrytering av utländska studenter till Sverige.
För att stärka de svenska universitetens och högskolornas konkurrenskraft är det också angeläget att lärosätena blir bättre på att samverka och profilera sig inom sina starka områden. För att utveckla svensk högre utbildning är det samtidigt angeläget att högskolan är öppen mot omvärlden och rymmer såväl svenska som utländska studenter. Vi vill också öka antalet utländska studenter i Sverige. Det är inte självklart att de svenska skattebetalarna ska betala detta. I dag är det möjligt för svenska lärosäten att sälja uppdragsutbildning till uppdragsgivare utanför EES-området.
Köpare är då en offentlig eller privat organisation. Men för att rekrytera ännu fler utländska studenter till framför allt magister- och forskarutbildningar bör universitet och högskolor kunna erbjuda enskilda studenter från länder utanför EES utbildning mot betalning utan att avgiftsfriheten i övrigt hotas. Härigenom skulle vi kunna attrahera fler utländska studenter och ge de svenska högskolorna ytterligare ett incitament att öka internationaliseringen.
Naturligtvis bör det finnas möjligheter att få stipendier, exempelvis genom utbytesprogrammet Linnaeus-Palme som är inriktat mot utvecklingsländer för att finansiera studieavgifter för studenter med små ekonomiska resurser.
Thomas Östros (S):
Jag begär inte och tror inte heller att vi någonsin i någon verksamhet kommer i den situationen att man säger: Nej, några ytterligare resurser vill vi inte ha. Det är klart; det ligger i sakens natur. Men se på vad Sverige satsar på högskoleutbildning och jämför det med resten av världen! Då ligger Sverige tillsammans med Schweiz och USA högst i kostnad per student. Det syns rent fysiskt.
Det är bara att besöka våra föreläsningssalar och seminarier och jämföra med vad vi ser i södra Europa till exempel. När det gäller kostnader och ersättning per student håller vi en mycket hög kvalitet. När jag blev utbildningsminister noterade jag en svaghet i den politik som hade bedrivits i kvalitetskontrollen av högre utbildning. Sedan dess har vi skapat kanske Europas allra tuffaste kvalitetsutvärdering av svensk högre utbildning.
Högskoleverket bedriver ett mycket ambitiöst utvärderingsarbete där professorer tillsammans med studenter och ibland också arbetsmarknaden utvärderar de olika utbildningarna. I nästan alla av dem har vi också internationell expertis närvarande. Resultatet i Högskoleverkets rapport är mycket tydligt: Svensk högre utbildning står sig mycket väl i den internationella konkurrensen. Också det är ett tecken på att internationaliseringen för oss är någonting som vi ska vara glada över.
Vi ser också att attraktionskraften i svensk högre utbildning finns där. Sett till EU-programmen är det fler som kommer till Sverige än svenska studenter som reser ut. Vi ser ett ökat intresse från Kina och Sydostasien för att komma hit och utbilda sig här i Sverige. Detta är mycket positivt. Men det är klart att vi måste ha en rimlig möjlighet att ta ut kostnaderna för det. Annars blir vi tvungna att begränsa det intresset. Det vore olyckligt för universitetens utveckling.
Min bedömning är att i universitetsvärlden finns det ingen ledande opinion för avgifter. De vet vad som inträffat i alla länder där avgifter införts. Då dras nämligen också det statliga stödet in, för man upptäcker andra sätt att finansiera detta. Det vore en mycket dålig politik.
Thomas Östros (S):
Det är precis så, som Berit Högman säger, att i rader av orter i vårt land har man en helt annan tradition än entreprenörskapstraditionen. Stora företag i många av våra bruksorter har varit den dominerande arbetsgivaren, och det har naturligtvis påverkat förhållningssätt och kulturer, och också påverkat skolans förhållningssätt och kulturer.
Jag tror, precis som Berit Högman, att det är väldigt viktigt att stimulera ett nytänkande och en nyorientering, att göra det tidigt bland våra ungdomar, att skapa intresse för entreprenörskap. Man måste inse, som Berit Högman säger, att det inte bara handlar om att lära sig bokföring eller ekonomiska förutsättningar. Det handlar också om ett förhållningssätt.
Då spelar hela skolans arbete en stor roll - att uppmuntra individuell utveckling, att arbeta i projektform tillsammans med andra. Det traditionella grupparbetet i den svenska skolan kan också vara väldigt väl utformat för ett entreprenörskapstänkande. Det sker en förändring.
Jag har också noterat det som Berit Högman pekar på, att vi ser en förändring kanske framför allt riktad mot fler av de studieförberedande utbildningarna och sedan på högskolan på de djupt teoretiska utbildningarna. Det är väldigt positivt. Det ska vi förstärka och verkligen ta vara på. Men vi måste se motsvarande utveckling på de yrkesförberedande utbildningarna.
Det är ett intressant uppslag som Berit Högman har, att i dialog med Ung Företagsamhet och andra viktiga organisationer just diskutera hur man kan stimulera den här utvecklingen inom de yrkesförberedande utbildningarna. Vi har för någon vecka sedan genom ett regeringsbeslut inrättat en yrkesutbildningsdelegation. Jag menar att det är ett perspektiv som bör finnas med i deras diskussion.
Här finns all anledning, när vi gör en ny gymnasieskola med nya kursplaner och med tätare samverkan med näringslivet, att också ha med entreprenörskapsperspektivet. Precis som Berit Högman nämner har vi en spännande rapport framför oss. Den 1 september 2004 kommer Nutek att lämna en rapport till regeringen om ett utökat nationellt entreprenörskapsprogram. Då ska man också titta på hur man ska stärka samverkan med det omgivande samhället.
Det kan bli en bra grund för initiativ framöver. Sedan kommer regeringen att lägga fram en ungdomspolitisk proposition till hösten, och den kommer också att ha med entreprenörskapsperspektivet. När det till sist gäller lärarutbildningen är den ett viktigt perspektiv - det arbetssätt som främjar ett entreprenöriellt förhållningssätt.
Jag räknar med att den nya lärarutbildningen stärker framtidens lärare i att kunna bidra till det när det gäller att vara en modern lärare i klassrummet tillsammans med elever som blir alltmer entreprenörsinriktade.
Thomas Östros (S):
Jag ser mycket positivt på de kvalificerade yrkesutbildningarna. De har verkligen fyllt ett stort behov genom att det är en utbildning som kombinerar en bra teoretisk utbildning med mycket arbetsplatsförlagd utbildning inom väldigt avancerade områden - alltifrån vård och omsorg till informationsteknik och också där det finns ett större inslag av entreprenörskap. Jag ser gärna att vi kan fortsätta att satsa på dessa utbildningar.
Under de senaste åren har det varje år funnits ett visst anslagssparande på KY. För oss har det varit en signal om att man ska behålla den här nivån. Men det utvärderas vid varje budgetprocess om vi ska höja den eller inte framöver.
Thomas Östros (S):
Jag är glad att Gudrun Schyman är engagerad i skolfrågorna när det gäller jämställdhetsperspektivet och genusperspektivet. Jag tror att det är precis vad som behövs, att det finns väldigt många engagerade människor som bidrar till att förändra vardagen i skolan. Det gör också regeringen, genom rader av initiativ.
Som Gudrun Schyman väl känner till har vi också bidragit till det som Gudrun Schyman pekar på, att många unga människor vill ha och törstar efter kunskap, kunskap om genusperspektiv och genusordning och kunskap som kan leda till att man kan förändra sin verklighet. Det gör vi bland annat genom att se till att stötta lokal verksamhet, stötta lokala initiativ.
Genuspedagogerna, som nu finns i drygt hälften av landets kommuner och som jag räknar med kommer att vara mycket intressanta under det sista årets arbete för resterande kommuner, är ett sätt att bidra med professionell kunskap in i jämställdhetsarbetet lokalt i skolan. Våra erfarenheter hittills är att genuspedagogerna fungerar precis på detta sätt.
Samtidigt stimulerar vi till att producera kunskapsmaterial som kan användas ute i skolorna av lärare och av andra professionella i skolan, för att bidra till förändring och användas inte minst av eleverna själva. Gudrun Schyman säger att det handlar om kunskap och inte om attityder. Jag menar att det absolut handlar om både-och. Det är klart att det också handlar om attityder. Skolan får inte abdikera från att påverka unga människors attityder.
Det är viktigt när vi ser att attityder får fäste i skolan som vi inte kan acceptera, som handlar om ojämställdhet men också om avståndstagande från människor med annan etnisk bakgrund och annan sexuell läggning eller andra typer av diskriminerande attityder.
Vi har i dag en kunskap om genusordningen, inte minst på grund av den genusforskning som har vuxit sig stark och som naturligtvis också bör prägla skolans undervisning. Det bör det göra genom att integreras in i ämnena. Precis som jag beskriver i mitt svar: När man diskuterar och lär sig om samhällskunskap, om historia och om andra centrala ämnen ska det naturligtvis finnas med ett genusperspektiv.
Ett viktigt initiativ som vi har framför oss är att mycket starkt tydliggöra vad samhället anser om diskriminering och ojämställdhet på skolans område, genom det lagförslag som vi nu bereder om förbud mot diskriminering i skolan. Precis på samma sätt har vi gjort inom högskolan för ett par år sedan, där det har bidragit till att stärka arbetet mot diskriminerande behandling i högskolan.
En sådan lagstiftning kräver inte bara att man ska ha någonstans att vända sig om man blir diskriminerad. Den kräver också ett aktivt förebyggande arbete ute på varje skola. Det tror jag blir ännu ett viktigt steg i arbetet för en jämställd skola. Där hoppas jag att vi får Gudrun Schyman med oss, inte bara som en advokat för att ingenting har hänt utan som någon som pekar på de goda exemplen och är med och bidrar till att förändra skolans arbete.
Thomas Östros (S):
Jag tror att vi har väldigt likartad utgångspunkt, jag och Gudrun Schyman, när det gäller engagemanget för jämställdhet i skolan - det handlar om att spränga mönster, traditioner och förhållningssätt som egentligen bara hindrar pojkars och flickors utveckling. Men jag är inte alls säker på att Gudrun Schyman i övrigt, när hon talar om hur det ska gå till, är inne på helt rätt spår.
Att säga att det inte handlar om attityder är detsamma som att säga till tusentals verksamma i skolan: Försök inte att ändra attityder genom att påverka, som man har möjlighet att göra som vuxen i skolan! Här handlar det om någonting helt annat. Det handlar om ett förvetenskapligande, något slags teoretisk grund som är alldeles för komplicerad för att en vanlig lärare ska kunna ta till sig den. Det handlar visst om attityder.
Det tycker jag att Gudrun Schyman ska våga stå upp och säga, men det handlar också om kunskap som gör det tydligt vilket ojämställdhetsförhållande som finns ute i vårt samhälle, så också i skolan. Gudrun Schyman har en idé om att man inte ska föra in jämställdhetsperspektivet i alla ämnen, utan det ska behandlas för sig. Det är någonting som man gör på eftermiddagen, efter det att man har gått igenom alla andra kunskapsområden. Jag tror Gudrun Schyman har helt fel på den punkten.
Det ska visst in. Det är klart att jämställdhetsperspektivet ska vara väldigt levande när man diskuterar samhällsekonomi. När man diskuterar historia måste man ha ett genusperspektiv med sig. Annars får man inte rätt bild av hur historien har förlupit. Jag menar att på de här punkterna är Gudrun Schyman fel ute.
Det är ett bra engagemang, men tala inte om jämställdhetsfrågor på ett sådant sätt att det blir en handlingsförlamning ute på skolorna för att man inte ska påverka attityder. Gör det inte så att man, när man bearbetar olika ämnen ute i skolan, tänker: Nej, jämställdhet är någonting som vi har för sig, ett särskilt ämne i ett särskilt kunskapsfält. Det tror jag är helt fel väg att gå. Integrera detta och se till att det präglar skolans vardag. Det är en mycket bättre metod.
Det ska finnas med i lärarutbildningarna. Det ska finnas med också när man läser sina ämnen på lärarutbildningarna, inte bara som ett specialområde, utan som någonting som finns med i hela vårt sätt att arbeta i skolan. Det ska också finnas med i ett starkare attitydskapande arbete för jämställdhet mellan pojkar och flickor. Inte minst handlar det om att börja i förskolan, om att hela tiden arbeta med att medvetandegöra och se vilka skillnader och klyftor som uppstår. De klyftorna förhindrar nämligen både pojkars och flickors utveckling.
Jag skulle önska att Gudrun Schyman kunde ta till sig det perspektivet. Det tror jag vore mycket mer fruktbart ute i skolorna.
Thomas Östros (S):
Jag är glad åt att Gudrun Schyman vågar ha den här mer vidgade synen på jämställdhetsfrågan, som någonting som ska prägla hela skolans arbete. Där pekar Gudrun Schyman också på rektors viktiga roll. Det som Gudrun Schyman beskriver är inte acceptabelt, att hon när hon resonerar med skolor får som svar: Här finns inga problem. Här behöver vi inte arbeta med jämställdhetsfrågor. Det finns ingen skola i landet som inte behöver arbeta med jämställdhetsfrågor.
Det ska vara ett aktivt och engagerat arbete som grundar sig på den kunskap vi har om genusordningen i vårt samhälle, den ojämställdhet som den skapar och de problem den skapar för både pojkar och flickor i deras utveckling.
Jag tror att vi kan driva på från regeringens håll genom att ta initiativ till att ta fram kunskap, sprida kunskap, vidareutbilda och se till att våra rektorer och lärare har en god kunskapsgrund att stå på men också genom att stötta enskilda initiativ för att visa på ett arbetssätt som kan fungera. Där är jag och Gudrun Schyman engagerade i att skapa en jämställd skola.
Däremot är jag inte säker på att den metod som Gudrun Schyman här redovisar som mer handlar om ett vetenskapligt förhållningssätt till politik - det känner vi igen från Gudrun Schymans tidigare engagemang - är det enda rätta sättet. Det måste också handla om attityder, påverkan när det gäller unga människors förhållningssätt mot varandra, och där handlar det inte bara om vetenskap. Det handlar också om ett gott ledarskap ute på våra skolor.