KBLab/rixvox huggingface dataset:
Cristina Husmark Pehrsson (M):
LiseLotte Olsson och Jasenko Omanovic har frågat mig om jag avser att beakta remissinstansernas omfattande kritik och dra tillbaka förslaget om rehabiliteringskedjan. Vidare frågar LiseLotte Olsson mig om jag avser att vidta åtgärder för att tillsätta en parlamentarisk utredning som får återkomma med förslag till en förbättrad sjukförsäkring.
LiseLotte Olsson har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att inte allt fler ska tvingas söka socialbidrag. LiseLotte Olsson har även frågat om jag avser att vidta åtgärder för att kommunerna ska ersättas för ökade utgifter för försörjningsstöd som följd av införandet av tidsgränser i sjukförsäkringen och införandet av en rehabiliteringskedja.
När alliansregeringen tillträdde i oktober 2006 hade 554 000 människor sjuk- eller aktivitetsersättning. Detta var ett resultat av en oavbruten uppgång sedan mitten av 1990-talet. Uppgången har varit särskilt markant för yngre försäkrade och då i första hand för unga kvinnor.
Att tidigt hamna i ett utanförskap innebär för individen att denne successivt halkar efter i standardutvecklingen samtidigt som det medför stora samhälleliga kostnader. Det som gör det stora utanförskapet särskilt tragiskt är att många människor som försörjs via sjukersättningen uppger att de skulle kunna utföra arbete om de fick tillräckligt bra förutsättningar för det.
Regeringens politik syftar till att minska detta stora utanförskap. Det ska ske genom att sjukskrivningsprocessen förbättras så att människors förmåga tas till vara och så att de som redan hamnat i utanförskap ska få stöd och hjälp att komma tillbaka i arbete.
Jag är väl medveten om att övergången till en mycket mer aktiv sjukskrivningsprocess ställer stora krav på Försäkringskassan, Arbetsförmedlingen, hälso- och sjukvården, arbetsgivare och många andra aktörer när de ska förändra sina arbetssätt och rutiner. Min utgångspunkt har dock i första hand varit den enskildes behov.
Insatser måste göras betydligt tidigare än vad som hittills skett. Redan efter tre månaders sjukskrivning ökar risken annars att fastna i långtidssjukskrivning betydligt. För att underlätta för Försäkringskassan och andra aktörer har regeringen i sin proposition förskjutit tiden för när de nya bestämmelserna ska börja tillämpas i de många, långa sjukfall som redan pågår.
Framför allt Försäkringskassan men även en del andra remissinstanser har önskat att vissa regler skulle förtydligas, och detta har även gjorts i den proposition som regeringen lämnat till riksdagen. Regeringens reformer kommer enligt min mening sammantaget att innebära ett tidigare och mer effektivt stöd till den enskilde. Min bedömning är att antalet personer i utanförskap minskar som en följd av detta.
Regeringen kommer givetvis att mycket noga följa dessa reformer för att försäkra sig om att regeringens målsättning om att få fler människor i arbete uppnås. När det gäller LiseLotte Olssons fråga om en parlamentarisk utredning vill jag framföra att det är min ambition att tillsätta en sådan utredning så fort som möjligt.
Cristina Husmark Pehrsson (M):
Låt mig göra detta klart nu på slutet. I den här regeringen lyssnar vi på remissinstanserna. Vi har tagit intryck, och därför har vi också gjort förändringar vad det gäller tidsgränserna. De sjukfall som pågår före den 1 juli kommer inte att omfattas av rehabiliteringskedjan förrän den 1 januari. Man behöver heller inte söka om förlängd sjukpenning. Jag förstår att man inte har hunnit läsa propositionen utan fortfarande hänger vid med departementsskrivelsen, för den är roligare att debattera.
Vi har klarlagt en del, tagit bort diagnoser och gjort tydliga undantag och förtydliganden, inte minst i enlighet med vad man har sagt från Försäkringskassan. Jag tycker att det är viktigt att lyssna på remissinstanserna. Det kanske inte interpellanterna tycker. Jag vill kort också rätta till ett litet missförstånd. I dag, med dagens regler, kan man prövas mot hela arbetsmarknaden redan efter tre fyra veckor.
Vi tycker att det är för tidigt. Därför inför vi en tidsgräns på först sex månader. Vi ger också de anställda en förstärkt arbetsrätt genom en tjänstledighetslagstiftning enligt vilken man ska pröva om det är totalt omöjligt att gå tillbaka. 30-40 procent av de sjukskrivna kvinnorna säger att de har arbetsförmåga om de får pröva andra arbetsuppgifter eller annat arbete. Det blir ett halvårs skillnad jämfört med i dag. Kom inte och säg att det blir hårdare regler!
Hårdare regler tycker jag att det är när man inte ger företagshälsovård eller rehabilitering och ställer människor i långa sjukskrivningar. Anna Hedborg säger att det är en väntan i ett svart hål - ingenting händer och ingen frågar efter mig. Efter ett år får man ett brev från Försäkringskassan om obligatorisk prövning mot SA. Man ställs utanför med 64 procents ersättning.
Det blir inga arbetsmarknadspolitiska åtgärder, ingen rehabilitering, och det är ett sakligt skäl för uppsägning. Jag tycker att det är det mest inhumana man kan göra. Vi måste i stället hjälpa människor till aktivitet och se till att de får rätt stöd och hjälp. Vi ska vara säkra på att de som är sjuka fortfarande kommer att få sin sjukpenning. Det behöver vi aldrig vara oroliga för. Men vi ska inte förtidspensionera bort människor i utanförskap.
Detta är en kedja och en rehabiliteringsinsats som jag och regeringen är mycket stolta över att kunna presentera.
Cristina Husmark Pehrsson (M):
LiseLotte Olsson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att göra en analys av förslaget ur jämställdhetssynpunkt. LiseLotte Olsson har även frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att rehabiliteringskedjan inte ska strida mot riksdagens uppsatta jämställdhetspolitiska mål.
Siw Wittgren-Ahl har frågat mig om jag är beredd att ta några initiativ för att förhindra att rehabiliteringskedjans konsekvenser minskar jämställdheten. Jag har för avsikt att svara på båda interpellationerna i ett sammanhang. Det övergripande målet för jämställdhetspolitiken är att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv.
Detta mål omfattar givetvis även arbetet med att minska ohälsan. Jag kan i dag konstatera att kvinnors arbetsliv och hälsa är ojämlikt i förhållande till männens. Under den senaste tioårsperioden har antalet sjukskrivna kvinnor ökat mycket kraftigt, och kvinnorna utgör nu omkring två tredjedelar av alla långa sjukskrivningar.
Några verkningsfulla åtgärder vidtogs inte för att minska ohälsan. Regeringen har inte accepterat denna situation och har därför tagit initiativ till en rad åtgärder för att minska ohälsan och hjälpa människor tillbaka i arbete. Regeringen presenterade i budgetpropositionen för 2008 ett samlat åtgärdspaket för att skapa fler vägar tillbaka till arbete.
I åtgärdspaketet ingår bland annat satsningar på en rehabiliteringsgaranti och en utvecklad företagshälsovård. Som ett led i detta åtgärdspaket har regeringen presenterat förslag till en förändrad sjukskrivningsprocess med preciserade tidsgränser för de olika momenten vid prövningen av arbetsförmågan och med en tydligare utgångspunkt i individens förmåga och behov.
Siw Wittgren-Ahl menar att regeringen endast ställer krav på kommuner och landsting att finna andra arbetsuppgifter till den som inte kan gå tillbaka till sitt ordinarie jobb. Detta stämmer inte. Arbetsgivarens rehabiliteringsansvar påverkas inte av regeringens förslag. Detta framgår tydligt av regeringens förslag.
För de personer som behöver byta arbete ska givetvis Arbetsförmedlingen ge den enskilde stöd och hjälp att komma tillbaka i arbete. Det är regeringens uppfattning att de samlade satsningarna kommer att leda till ett mer effektivt stöd till kvinnor som på grund av sjukdom inte kan arbeta. Regeringen ser därmed arbetet med att minska ohälsan som en viktig del i arbetet med att uppnå målet för jämställdhetspolitiken.
Cristina Husmark Pehrsson (M):
Jag tycker också att det här är viktiga frågor och en viktig debatt. Den tidigare regeringen och majoriteten har sagt sig ha en könsanalys i sjukskrivningsprocessen och de jämställdhetspolitiska målen för ögonen. Hur kan det då se ut som det gör?
Det hjälper alltså inte att bara ha jämställdhetspolitiska mål eller en könsanalys om det inte leder till några förändringar. Vi vet, som vi hörde Solveig Zander säga, att 60-64 procent av dem som är förtidspensionerade eller långtidssjukskrivna är kvinnor. Är man förtidspensionerad får man 64 procent i ersättning, som ni alla vet. Det är sakligt skäl för uppsägning. Man blir kvar i en fattigdomsfälla.
Jag tycker inte att det är rimligt att ett oproportionerligt stort antal kvinnor hamnar i permanent utanförskap och en fattigdomsfälla. Man kan inte ha haft det jämställdhetspolitiska målet för ögonen i den tidigare regeringen eftersom man inte har gjort något åt detta. Det är något som har hänt under de senaste tio åren. Hur många, i den grupp som har förtidspension, får hjälp att komma tillbaka?
Hur många av de totalt 550 000, eller de långtidssjukskrivna som är över 100 000, får hjälp att komma tillbaka? Riksrevisionen säger att det är 1 procent. De flesta lämnar förtidspensioneringen därför att de går in i ålderspension eller avlider. Dessutom vet vi enligt forskningen att det är större risk för personer som är förtidspensionärer att avlida tidigare än andra.
Det anser jag inte heller innebär att man följer något jämställdhetspolitiskt mål när fler kvinnor befinner sig där.
Regeringen kommer i maj att lägga fram en proposition där det kommer att finnas en mängd olika vägar för just de personer som befinner sig i förtidspension att vilja, våga och försöka komma tillbaka utifrån sina förutsättningar och sina möjligheter och i sin takt, och samtidigt ha tryggheten att alltid ha förtidspensionen i botten. Vi kommer aldrig att ifrågasätta deras ersättning.
De kan tjäna upp till 4 000 kronor i månaden utan att vi rör deras sjukersättning. Det är en möjlighet inte minst för kvinnor att ta sig ur fattigdomsfällan om de orkar och kan. Jag är samtidigt medveten om att alla inte kommer att klara det. De har en förtidspension därför att de är trötta, utslitna och sjuka. Anna Hedborg skriver också att förtidspensionerna många gångar har använts av arbetsmarknadspolitiska skäl.
För dessa personer kan detta kanske vara en möjlighet tillbaka. Vi arbetar mycket med handikapprörelsen när det gäller detta. Riksrevisionen skriver vidare att sjukskrivningsprocessen sker utan mål och mening. Jag tror att det är just kvinnorna som utsätts för detta.
Det hade därför varit intressant att få höra interpellanterna säga någonting om på vilket sätt de har haft de jämställdhetspolitiska målen och könsanalyserna framför sig när de samtidigt har sett det faktum att 64-65 procent av dem som är långtidssjuka eller förtidspensionärer är kvinnor och att de flesta fastnar i ett fattigdomsfälla för resten av sitt liv.
Cristina Husmark Pehrsson (M):
Jag är självklart beredd att följa upp det här, och det gör jag utan anmodan från riksdagen. Genom att redan ha fokusgrupper och seminarier och på olika sätt följa upp detta ska vi självklart göra det också gentemot de mål som riksdagen har beslutat om. Det är ingen av oss här som vill se den utveckling som pågår. Det är en diskriminering av kvinnor som pågår i dag eftersom en stor andel kvinnor ställs totalt utanför.
Jag har häromdagen haft diskussioner med Sveriges Kommuner och Landsting. De har självklart också svarat utifrån den departementsskrivelse som finns. En arbetsgrupp har nu startats för att utveckla en jobb- och utvecklingsgaranti och hjälpa personer, många av dem som faller mellan stolarna. De är för friska för att vara sjukskrivna men för sjuka för att arbeta. Den gruppen har fullständigt fallit mellan stolarna. Ingen har hjälpt dem.
Jag tror att de kommer att bli mycket hjälpta av denna jobb- och utvecklingsgaranti. Varenda människa som har behov av att få en sjukersättning eller en förtidspension ska ha det, kanske från dag ett. De som är allvarligt sjuka och inte har arbetsförmåga ska självklart ha en sjukpenning. För att vi ska kunna prata om rätt arbetsförmåga har jag också bett Anna Hedborg att göra en utredning för att titta på vad som är arbetsförmåga.
Hon kommer att komma med ett första delbetänkande i maj månad. När det gäller den parlamentariska utredningen var det väl synd att Socialdemokraterna sprang i väg tvärtemot vad riksdagen hade beslutat om. Trots att vi fick stöd av Miljöpartiet brydde sig inte Socialdemokraterna om att tillsätta den parlamentariska utredning som denna riksdag beslutade om för flera år sedan. Man blev KU-anmäld för detta.
När vi kom till makten och såg hur det såg ut, inte minst för landets kvinnor, deras sjukskrivningar och den övriga situationen, sade vi: Vi måste göra något omedelbart. Vi kan inte begrava detta faktum med en misslyckad sjukförsäkring i en lång utredning som vi inte vet vad den leder till. Det hade inte gynnat kvinnor.
Cristina Husmark Pehrsson (M):
Gunvor G Ericson har frågat mig dels när jag kommer att tillsätta den parlamentariska utredningen inom socialförsäkringsområdet, dels om jag kommer att verka för att direktiven till denna utredning även ska omfatta utredning av en gemensam myndighet för sjukförsäkring, arbetslöshet och försörjningsstöd.
De senaste decenniernas utveckling inom sjukförsäkringsområdet visar tydligt att sjukförsäkringen är allt annat än stabil. Avsaknaden av stabilitet både över och i tiden orsakas av i sak omotiverade brister i systemet. Genom att utnyttjandet av sjukförsäkringen nu sjunker skapas ett tidsmässigt utrymme för en samlad analys utifrån principiella utgångspunkter.
Analysen bör fokusera på sjukförsäkringen, men samspelseffekterna med andra delar av trygghetssystemen är också viktiga. När det gäller frågan om en parlamentarisk utredning vill jag framföra att det är min ambition att tillsätta en sådan utredning så snart som möjligt.
Avslutningsvis vill jag som svar på Gunvor G Ericsons fråga om en gemensam myndighet för sjukförsäkring, arbetslöshet och försörjningsstöd konstatera att det är en lösning som i olika former har genomförts i många andra länder. Jag utesluter inte att frågan skulle kunna komma att aktualiseras inom ramen för en parlamentarisk utredning, men jag kan heller inte föregripa direktivskrivandet i denna del.
Cristina Husmark Pehrsson (M):
Arbetsförmågan är diffus och oklar. Vi behöver ha tydlighet där. Därför har jag bett Anna Hedborg att utreda det. En första del som svar på detta kommer i maj, och resten kommer om ytterligare ett år. Då kommer vi att få en tydlighet i vad arbetsförmåga är. Jag tror inte att Sveriges Kommuner och Landsting hade varit jätteglada om vi hade beslutat om skarpa förslag över deras huvuden. Gunvor G Ericson, som har ett förflutet inom landstinget, vill nog inte att regeringen beslutar om hur det ska se ut i landstingen.
Där har vi en artighet mot varandra och reglementen som säger att ska vi ha en samverkan ska vi ha ett avtal. Därför väntar vi nu på ett avtal med Sveriges Kommuner och Landsting när det gäller både företagshälsovården och rehabiliteringsgarantin. Precis som Gunvor G Ericson sade finns det pengar avsatta i budgeten. De ligger och väntar redan från och med den 1 juli. Sedan var det ett litet fel.
Vi har tydliga tidsgränser, tre, sex och tolv månader, som kommer att införas den 1 juli, men vi har inte dragit åt de tumskruvarna, som Gunvor G Ericson säger. Däremot finns det tydlighet när det gäller vad som händer med den enskilda individen. Görs det rätt saker? Var befinner han eller hon sig på sjukskrivningens stege? Det är inte som i dag, att man bara blir bortglömd. Gunvor G Ericson sade att det var max ett och ett halvt år.
Det är två och ett halvt år, först tolv månader och sedan arton månader, och inte ens därefter är det slut. De som är allvarligt sjuka kommer att få behålla sina 80 procent i sjukpenning. Sedan finns det några som kanske behöver ha sjukersättning. Vi kommer också att ha jobb- och utvecklingsgarantier och många olika stödformer där. Men det handlar om arbetsförmåga. Har jag arbetsförmåga ska jag inte ha sjukersättning.
Är jag sjuk ska jag ha det, men har jag arbetsförmåga ska jag ha hjälp att kunna utveckla den och inte begrava den arbetsförmågan, som har skett tidigare.
Cristina Husmark Pehrsson (M):
Lena Olsson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att medborgare på landsbygden ska ha rätt till en bra personlig service från Försäkringskassan. Precis som Lena Olsson säger genomför Försäkringskassan en omorganisation som påverkar hela myndigheten.
Syftet med omorganisationen är att servicen till medborgarna ska bli bättre. Försäkringskassans ambition är att myndighetens handläggningstider ska kortas och kvaliteten i handläggningen öka. Ser man till det gångna året kan man konstatera att Försäkringskassan både blivit bättre och sämre i sina kontakter med de försäkrade. Mycket talar för att kvaliteten i handläggningen totalt sett förbättrats.
För detta talar de kortare sjukskrivningstiderna och även en förbättrad beslutskvalitet i form av en högre andel tillräckliga beslutsunderlag och en högre andel rätt beslut i kvalitetskontrollen. Samtidigt visar den årliga stora kundundersökningen en negativ trend.
Det är tråkigt, och det finns anledning för Försäkringskassan att jobba vidare med omorganisationen så att de positiva effekterna av denna blir synliga. När det gäller kontoren runt om i landet pågår omfattande förändringar.
Samtidigt görs dessa förändringar i syfte att de som har särskilda behov ska få väl förberedda personliga möten på myndighetens lokalkontor eller på annan plats om den försäkrade önskar. Ett stort antal besök på Försäkringskassan handlar om att personer behöver få hjälp med enklare frågor.
Genom en utvecklad telefonkundtjänst kan ett större antal frågor besvaras utan att den försäkrade behöver uppsöka ett kontor. För att detta ska fungera måste dock givetvis telefonkundtjänsten fungera bra. Lena Olsson lyfter fram att det ibland kan vara svårt att komma i kontakt med Försäkringskassan via telefon. En utvecklad telefonkundtjänst är en av de delar som ska förbättras i den nya organisationen.
Försäkringskassans ambition är att i slutet av 2008 ska betydligt fler frågor besvaras direkt och telefonkundtjänsten ska ha längre öppettider. Jag är övertygad om att de förändringar som genomförs på Försäkringskassan kommer att få positiva effekter för de försäkrade som behöver enklare hjälp men även för dem som behöver ett kvalificerat stöd.
Cristina Husmark Pehrsson (M):
När jag tittar på Lena Olssons interpellation finns där en sak till som jag skulle vilja ta upp. I början av interpellationen står nämligen att 1 miljard kronor har sparats på Försäkringskassan. Det var så 2005; jag vill bara göra klart det så att vi har historien klar för oss. 2005 beslutade denna riksdag att Försäkringskassan skulle bli en myndighet.
I den konsekvensanalys som då gjordes svarade Försäkringskassan att man skulle spara 1 miljard kronor på att slå samman alla de lokala försäkringskassorna till en myndighet. Genom att inte vara utspridda på många ställen skulle man alltså spara resurser.
Den miljard som tas upp låg i förändringsarbetet, och jag har med mig ett papper med preciseringar på ekonomin ifall Lena Olsson vill ha det. Jag kan konstatera att Försäkringskassan alltså fått 548 miljoner kronor mer med denna regering än det som fanns beskrivet i Vänsterpartiets och Socialdemokraternas budget, som presenterades 2006. Detta sagt för att vi ska vara klara även över den frågan.
I övrigt tror jag att vi är överens om att Försäkringskassan ska vara en bra myndighet med hög tillgänglighet, bra bemötande, korta handläggningstider och god service. När det gäller rättstryggheten kan vi väl konstatera att man, när man 2005 gjorde den här förändringen med en myndighet, missade att sätta en form av tillsynsmyndighet över Försäkringskassan.
De betalar ändå ut ungefär 435 miljarder kronor om året. Det fanns ingen oberoende tillsyn över detta. Därför tillsatte vi väldigt snabbt en utredning för att vi skulle se hur vi ska kunna stärka rättstryggheten för enskilda och tilltron till Försäkringskassan på ett bra sätt. Vi har fått en utredning. Den bereds nu på Regeringskansliet.
Den kommer säkert att mynna ut i någon form av ny myndighet eller samordning på något sätt, så att vi får en stark oberoende tillsynsenhet över Försäkringskassan, med alla de pengarna. Den ska då titta på: Hur handskas man med pengarna på ett bra sätt? Hur är det med effektiviteten? Då tror jag att vi kan komma in på en hel del av det som Lena Olsson pekar på, nämligen tillgänglighet, bemötande, handläggningstider etcetera.
Cristina Husmark Pehrsson (M):
Då ber jag att få läsa upp det som jag läste upp förut: I Vansbro, Rättvik, Särna, Älvdalen och Orsa räknar Försäkringskassan med att så snart det är praktiskt möjligt etablera samverkanskontor med Arbetsförmedlingen och i något fall med en kommun. Försäkringskassan hoppas att det sker före sommaren. Försäkringskassan strävar också efter att upprätta samarbete med Arbetsförmedlingen i Mora under september månad i år.
Inget beslut är taget vad gäller Leksand, men i Malung siktar man på att samverkan kan starta under december månad i år.
Cristina Husmark Pehrsson (M):
Lars Johansson har frågat mig dels hur jag ser på trafikförsäkringens framtid och framtida utformning, dels om jag avser att lägga fram ett förslag före valet 2010.
Enligt direktiven till utredningen om en överföring av vissa socialförsäkringsutgifter till trafikförsäkringen ska utredaren bland annat göra en konsekvensanalys med utgångspunkt i hur reformen kan påverka trafik och trafikflöden, val av transportmedel, människors mobilitet, yrkestrafik etcetera.
Utredaren ska också mot bakgrund av de regler och administrativa rutiner som föreslås utifrån en helhetssyn redovisa de ekonomiska och administrativa konsekvenser som långsiktigt uppstår för de berörda och samhället. Utredningen ska även genomföra sina analyser ur ett jämställdhetsperspektiv.
Uppdraget ska enligt de ursprungliga direktiven redovisas senast den 30 april 2008. Utredaren har begärt förlängd utredningstid bland annat av det skälet att det tog lång tid att bemanna utredningssekretariatet och att uppdraget kräver att en stor regelmassa ska analyseras innan förslag till en ny rättslig reglering kan utarbetas.
Regeringen har nu i enlighet med utredarens begäran förlängt utredningstiden till den 15 juni 2009. Det grundläggande syftet med att förändra dagens trafikförsäkring är att minska riskerna för och effekterna av trafikskador. Samhällets kostnader för trafikskadade personers sjukpenning och sjukersättning har ökat de senaste tio åren.
Det har lett till ökade kostnader för skattebetalarna men också för den privata trafikförsäkringen. Denna negativa trend måste brytas. En sådan reform bedöms på sikt kunna ge stora samhällsekonomiska vinster i form av ökad trafiksäkerhet, förbättrad rehabilitering och minskade skadekostnader.
Frågan om trafikförsäkringen ska överta ansvaret för vissa delar av sjukförsäkringssystemet måste dock först utredas och regeringen har därför tillsatt den utredning som nu ska utreda förutsättningarna för en sådan överföring.
Utredningens förslag ska därefter remissbehandlas, och beroende bland annat på de synpunkter som kommer in i samband med denna remissbehandling kommer regeringen att slutligen ta ställning till förslaget.