Nyamko Sabuni (L):
Det är besvärligt och väldigt svårt att debattera eller föra samtal med interpellanter som ställer flera frågor för att sedan påstå att de inte fått svar på sina frågor. Carina Adolfsson Elgestam har tre frågor. Den första frågan är vilka åtgärder jag avser att vidta för att leva upp till regeringsförklaringens löfte. En del av regeringsförklaringens löfte är att kvinnor ska bli ekonomiskt självständiga. Därmed får du ett svar.
Den andra frågan handlar om lönekartläggningar. Också där har du fått ett svar. Jag anser inte att periodiciteten kommer att göra frågan lidande. Tvärtom menar jag att det är viktigt att man upptäcker löneskillnaderna och skyndsamt justerar dem. När det gäller handlingsplaner är det viktigare med det aktiva förebyggande arbetet och att man håller dokumentet levande än att det årligen revideras.
Den tredje frågan handlar om vilka åtgärder jag avser att vidta för att öka jämställdheten mellan kvinnor och män - återigen en vid, generell, fråga som jag också försöker besvara.
Detta med att vi inte kan hålla oss till hela jämställdhetspolitiken - helt plötsligt hör jag här att jag inte svarar på och inte håller mig till den fråga som ställts - blir väldigt besvärligt, framför allt när man sedan får läsa följande på bloggarna: Jag ställde en fråga om lönekartläggning men fick svaret från statsrådet att det är hushållsnära tjänster som ska lösa det. Den typen av samtal går det inte att föra i de här sammanhangen. Återigen: Jag har precis gett dig svar.
När det gäller lönekartläggning är jag inte orolig för att det arbetet inte ska kunna fortsätta. JämO och den framtida Diskrimineringsombudsmannen kommer fortsatt att ha möjlighet att utöva tillsyn av att lagen följs och att fortsatt ha möjlighet att komma till företag och kräva att få se redovisningar av det arbete som sker. Den enskilde anställde kommer fortsatt att ha möjlighet att anmäla lönediskriminering i den mån man anser att lönediskriminering förekommer.
Framför allt är det viktigt att det arbete som sker just sker i samråd mellan arbetsgivare och arbetstagare och normalt genom de fackliga organisationerna på arbetsplatserna. Ingenting hindrar att de fackliga representanterna på en arbetsplats tillsammans med anställda kommer överens med sin arbetsgivare om att göra det här varje år. Ingenting i lagen hindrar det. Vi säger minst en gång vart tredje år , men vill man göra det oftare är man välkommen att göra det.
Vem har jag lyssnat till - arbetstagare eller arbetsgivare? Nej, bland annat har vi lyssnat till den socialdemokratiske talesmannen i jämställdhetsfrågor - förre JämO, Claes Borgström. När vi ställde frågan om det på detta område finns möjlighet till regelförenklingar var svaret: Ja, periodiciteten kan göras större. Han föreslog vartannat år. Vi valde vart tredje år.
Där kom det alltså ett svar om att periodiciteten inte nödvändigtvis måste handla om ett år. Finns det ett vetenskapligt belägg för att ett år är mycket bättre än två, för att två år är bättre än tre eller för att tre år är bättre än fyra år? Nej, det finns det faktiskt inte. I vårt arbete med regelförenklingar för företag - dessa är nödvändiga för att människor ska vara på arbetsplatserna och för att man ska kunna ha förutsättningar att jobba med jämställdhet - måste vi se till att man också kan vara företagare och inte administratör.
Framför allt för små företag tar det väldigt mycket tid att hantera det regelverk som i dag finns. Jag är inte alls orolig. På det här viset skapar vi en möjlighet för arbetsgivare att faktiskt jobba med de aktiva åtgärderna i stället för att sitta och upprätta handlingsplaner eller lönekartläggningar varje år innan man ens har hunnit korrigera de fel och misstag som upptäckts.