Lena Ek (C):
Det här artar sig nästan till en kulturdebatt. Det är roligt, tycker jag. Jag skulle kunna nämna en annan bok: På västfronten intet nytt . Men jag ska inte gå vidare på den linjen. Däremot vill jag påpeka igen att jag, och regeringen med mig, vill se att EU tar steget till 30 procent.
Men fundera över hur det var på rådsmötet i somras!
Då hade klimatkommissionären lagt fram ett förslag om en färdplan till 2050, hur vi ska klara målen till 2050, ett dokument som jag faktiskt tyckte var ganska bra i min position som EU-parlamentariker men också i min position som Centerpartiets miljöminister och alliansregeringens företrädare i den här debatten. Förslaget var uppdelat i sektorer.
Det var mål, det var strategier och det fanns en plan för hur man successivt skulle nå fram till målen. Man kan alltid tycka att de kan vara skarpare, men det var strategiskt och organiserat. Sverige gav ett starkt stöd, liksom Storbritannien och de flesta andra länder. Några var lite mer passiva.
Problemet var ju att det slutade med att det inte blev något beslut i ministerrådet därför att Polen lade in sitt veto. Det är den situation vi måste leva med, kanske inte acceptera utan försöka ändra, men det är den situation som vi har i rådet. Utan beslut i rådet har vi inga regler i EU som för frågan framåt.
Därför måste vi se till att få fram de här besluten i ministerrådet. Polen är nu ordförande för EU-länderna, står för den här diskussionen och hävdar att det finns väldigt mycket kostnader - rätt eller fel - för de nya medlemsländerna från öst.
Det som jag vet är att de för att komma upp till samma genomsnittliga levnadsstandard som vi har behövde dubbelt så hög tillväxt i 20 år när de kom in som EU-medlemmar för att levnadsstandarden skulle väga något så när jämnt och vara rättvis mellan de olika länderna. I en ekonomisk kris är det klart att de här argumenten blir svårare att tas med när man vill genomföra klimatåtgärder. En del klimatåtgärder ger ju vinster i förlängningen men kanske kostar i första skedet.
Nu håller kommissionen på att syna de här korten. Det tycker jag är bra. Kunskap är en bra bas för diskussion och beslutstagande. Det kommer en rapport i december från kommissionen som synar just de ekonomiska argumenten och som gör att vi under det danska ordförandeskapet ska kunna ta ett steg vidare. Det tycker jag är oerhört bra. Kommissionen kommer också med en rapport som talar om vad olika länder har satsat och inte satsat när det gäller det här området.
FN:s klimatsekretariat talade i torsdags, när jag pratade med chefen där, om att de också kommer med en officiell FN-statistik för att rensa en del i den här debatten och skapa en kunskapsbas som gör att det är lättare att ta sig vidare och lättare att ta diskussionen med de länder som inte vill vidta några klimatåtgärder eller de som sitter passiva. Det blir också lättare för oss som försöker driva de här frågorna aktivt att komma till tals med de här länderna.
Det är en lång process. Det är 27 medlemsländer. Man blir ibland otålig. Särskilt med tanke på miljöläget blir man extra otålig. Men jag hävdar att det finns tillfällen när det är bra att vänta in mer kunskap för att få en bättre och mer sansad debatt. Det rör sig nu om inte mer än åtta veckor.