KBLab/rixvox huggingface dataset:
Joar Forssell (L):
Jag ska börja med att göra något ovanligt i svensk politik, nämligen genom att säga att jag faktiskt inte vet. Jag är inhoppare i dag i denna debatt. Vanligtvis arbetar jag inte i finansutskottet utan i näringsutskottet, som på många sätt har närliggande men inte precis samma frågor. När vi utformar vår politik på bostadsområdet, särskilt de ekonomiska aspekterna, tittar vi mycket på Finland och Norge. Norge har ju ett system för bosparande för unga som vi har tittat på.
Jag får helt enkelt ta med mig frågan till dem i mitt parti som ägnar sig mest åt bostadspolitik och den typen av finansiell politik kopplad till bostäder. Jag tackar för inspelen från Vänsterpartiet. Vi liberaler är alltid idel öra för nya sätt att se på saker i världen. Fru talman! Jag vill ändå kommentera detta.
Jag är socialliberal, och jag tycker att det är intressant med social rörlighet. Någonstans är det fundamentet för vår politik, nämligen att människor oavsett bakgrund ska få en sjyst chans i livet. Det är ett stort problem att klyftorna har ökat i Sverige under många år. Till stor del ökar klyftorna på grund av inkomster på kapital.
Det blir lite larvigt med dessa diskussioner om att höja skatten på inkomster från arbete. Det är ju inte därifrån klyftorna kommer, utan de kommer från inkomster på kapital. Ett skäl till detta är att personer med låga inkomster har så himla svårt att komma in på den ägda delen av bostadsmarknaden. Vi har i dag pratat om amorteringskrav och bolånetak.
Jag har nämnt hyrköp eller flexibelt ägande - kärt barn har många namn. Vilka förslag har Vänsterpartiet för att öka det privata ägandet av bostäder också bland personer med låga inkomster?
Joar Forssell (L):
Det blir klassiskt från Vänsterpartiet och från Liberalerna. Vänsterpartiet pratar gärna om hur man ska bekämpa rikedom, och Liberalerna pratar gärna om att bekämpa fattigdom.
Vårt svar på frågan handlar inte om att skapa en större ekonomisk börda för människor som har kapital och äger bostäder, utan vårt svar handlar om att se till att människor som i dag inte äger bostäder men har låga inkomster också får råd att köpa bostäder. Jag bodde tidigare i hyresrätt i Tensta utanför Stockholm. Det finns nästan inga bostadsrätter i Tensta.
Det finns några stycken, men det är skralt. Det som händer hela tiden i den typen av områden är att människor som kommer därifrån och som skaffar sig en utbildning får jobb med ofta högre inkomster än vad föräldrarna eller andra i familjen har haft och flyttar därifrån.
De flyttar inte därför att de inte tycker om Tensta - de flesta tycker om sina områden och trivs där med vänner och socialt sammanhang - utan de flyttar därför att det inte finns bostadsrätter eller möjligheter att få tag på den bostad som uppfyller behoven.
En annan problematisk aspekt är att det i högre grad än vad det borde vara är bakgrunden som avgör var man bosätter sig. Det beror på att det inte finns tillräckligt många bostadsrätter i alla delar av bostadsbeståndet, i alla delar av landet eller i alla delar av staden.
Det är också så att människor som i början har låg inkomst och inte har möjlighet att spara pengar men som vet att de kommer att få högre inkomst längre fram inte får en chans att komma in på bostadsmarknaden. Det är därför vi måste se till att det ägda boendet ökar också hos människor med låga inkomster.
Joar Forssell (L):
Tack till ledamoten Wiechel för hans inlägg! Jag har en sakupplysningsfråga.
Den 12 januari i år skrev den socialdemokratiska gruppen i civilutskottet i en debattartikel i Fastighetstidningen bland annat följande: "Men alla de pålagor som skett under det senaste decenniet är med största sannolikhet inte motiverade. Framförallt är det orimligt med så framtunga amorteringar som nu är fallet.
Unga och förstagångsköpare stängs ute eftersom amorteringarna är som tyngst i början av ett låns löptid. För unga människor innebär det att de ska amortera som mest när inkomsten är som lägst. Ett mer välavvägt amorteringskrav för unga och förstagångsköpare vore önskvärt." Det här är ingångar i diskussionen som jag delar.
Jag kan lägga till att det finns personer högre upp i åldrarna som fått en ny livssituation som förmodligen också skulle gynnas av lägre krav på bostadsmarknadens funktionalitet.
Men min fråga till den socialdemokratiske ledamoten från finansutskottet är om Socialdemokraterna i finansutskottet är eniga med Socialdemokraterna i civilutskottet om att ett mer välavvägt amorteringskrav för unga och förstagångsköpare vore önskvärt.
Joar Forssell (L):
Tack, Björn Wiechel, för svaret! Jag tolkar det ändå som att man inte är överens inom Socialdemokraterna. Socialdemokraterna i civilutskottet säger inte bara att det ska utvärderas utan pekar också ut en riktning och säger att ett mer välavvägt amorteringskrav för unga och förstagångsköpare vore önskvärt. Jag uppfattar det som att Socialdemokraterna i finansutskottet inte ställer upp på den meningen, och jag beklagar detta. Fru talman!
Som jag ser det behöver vi riksdagsledamöter, oavsett vilket utskott vi verkar i, se till helheten. I vanliga fall verkar jag mest i näringsutskottet, och ett av de problem, bortom pandemin, som företagare och jobbskapare lyfter allt som oftast när vi pratar med dem är kompetensförsörjning.
Där är bostadsbristen en enormt viktig förklaring, liksom svårigheterna med en orörlig bostadsmarknad, som bland annat kommer sig av de tuffa amorteringskraven, bolånetaket och så vidare.
Ur ett socialdemokratiskt perspektiv hade jag kanske hoppats på lite mer av en social eller klassbrytande politik, som jag uppfattar att man är ute efter i den här artikeln, med en ny egnahemsrörelse och en politik som leder till att fler personer med låga inkomster också kan äga sitt boende. Det är klart att det, framför allt ur ett socialdemokratiskt perspektiv, tänker jag, skapar instabilitet i samhället om vi ser att klyftorna ökar.
Och de ökar framför allt på grund av inkomsterna från kapital. Ett sätt att komma åt detta vore att göra det enklare även för personer med låga inkomster att komma in på marknaden för ägda bostäder och få ta del av värdeutveckling och samtidigt kunna lägga undan ännu mer sparande därför att man slipper betala för dyra hyresrätter.
Joar Forssell (L):
Det gläder mig att det finns en sådan enighet i kammaren kring att vi har ett stort ansvar att stärka äldrevården och se till att de människor som har byggt det här landet får ett värdigt liv hela livet. Man ska kunna leva livet hela livet, och man ska ha egenmakt.
Man ska kunna bli sedd som människa, som en egen individ, och leva sitt liv som man själv vill, med hjälp av en fungerande äldrevård. Herr talman!
Det är också positivt att kammaren nu unisont och gemensamt agerar för att få bukt med de många problem som finns inom äldreomsorgen och som covid-19 på ett extremt tragiskt och förödande sätt så tydligt exponerat för alla i vårt samhälle. Det är väldigt bra och helt nödvändigt med mer pengar till äldrevården, herr talman.
Det är av dessa skäl som Liberalerna har varit pådrivande för detta inom januariavtalssamarbetet, och det är just för att människor ska kunna leva livet hela livet och just för att vi ska få en värdig äldreomsorg i hela landet som vi har drivit på för mer pengar och medverkat till historiska förstärkningar av kommunsektorn.
Det är också därför vi välkomnar att oppositionen driver på för ännu mer pengar. Jag kan konstatera, herr talman, att det i kammaren i Sveriges riksdag finns en stor politisk enighet kring den här delen av dessa frågor. Herr talman!
Jag hoppas att vi framöver kommer att få se en regering som återkommer med fler svar på de problem som oppositionen belyser och på de problem som covid-19 blottlagt och exponerat.
Jag hoppas, herr talman, att vi kommer att få se en bred mitt i Sveriges riksdag som samarbetar inom sedvanliga beredningsprocesser när det gäller dessa frågor, så att vi kan få bukt med de problem som vi faktiskt gemensamt har identifierat. Jag tror att många som tittar på det här i dag, herr talman, blir lite konfunderade över hur vi vill spela upp konfliktnivån mellan varandra i frågor där det råder hyfsat stor enighet.
Jag tror att många äldre och många anhöriga till äldre upplever det som lite provocerande att vi spelar rätt mycket politisk teater och vill låta påskina att det är mer konflikt är vad det egentligen är. Vi vill stärka äldrevården - om detta finns en bred politisk enighet och en bred politisk mitt.
Jag tror och hoppas, som sagt, att regeringen återkommer med förslag på hur vi kan lösa ännu mer problem framöver och med sedvanliga beredningsprocesser se till att gemensamt lägga fram förslag om de saker vi egentligen är överens om. Jag vill återigen tacka oppositionen, som har drivit på för ännu mer pengar till äldrevården. Detta är ju något som Liberalerna också har gjort inom ramen för januariavtalet.
Joar Forssell (L):
Tack, Ulla Andersson, för frågan! Det fanns ju många frågor i din fråga, Ulla Andersson. Du får gärna återkomma i ditt svar om jag missar någon, för det var många relevanta frågor. Till att börja med vill jag konstatera att Liberalernas ekonomiska politik - för det här handlar såklart i grunden också mycket om finansieringen - går ut på att skapa ett stort välstånd som vi sedan kan använda när vi fördelar genom välfärden.
Den stora skiljelinjen mellan Liberalerna och Vänsterpartiet i dessa frågor är ju att Liberalerna har en mycket mer offensiv politik för att skapa välstånd och se till att vi har företagande och människor som arbetar och som ser till att det rullar in pengar till statskassan som vi sedan kan använda för att stärka välfärden.
Vänsterpartiets ekonomiska politik skapar inte välstånd och kommer därför på lite längre sikt att leda till en långt mer underfinansierad äldrevård och välfärd i största allmänhet. Men, herr talman, åter till frågorna. Jag tror att det är bra att det finns privata alternativ. Jag tror att det är bra därför att vi får en mångfald.
Jag har själv äldre i min närhet som har haft både privata och offentliga utförare av äldrevård, och de har upplevt både brister och styrkor. Det som har varit viktigt har varit att faktiskt kunna göra ett eget val, att ha makt över sitt eget liv och att kunna välja bort det som har varit av sämre kvalitet. Det är ju detta som är den stora vinsten.
När det gäller anställningstrygghet tycker vi att det är viktigt att det finns en långsiktig finansiering.
Jag tycker också att det är viktigt - detta kanske förvånar Vänsterpartiet, men den som känner till Liberalernas historia blir inte förvånad - att det finns en stark facklig rörelse som kan ställa krav, att man organiserar sig och att arbetsmarknadens parter kommer överens om hur det ska funka.
Joar Forssell (L):
Låt oss inte grotta ned oss i ekonomisk teori. Jag kan bara konstatera att länder som har testat marknadsekonomi och liberalism har fått ett högre välstånd än länder som har testat socialism och därför också kunnat stärka sin äldrevård och hela sin välfärd på lite längre sikt. Herr talman! Jag tycker att Vänsterpartiet har en lite märklig syn i dessa frågor.
Målet för äldrevården och för hela välfärden måste ju vara den individ som till syvende och sist ska bruka välfärden. Det är ju den personens väl och ve, egenmakt, rätt att bestämma över sitt eget liv och rätt att få en god äldreomsorg som måste vara målet. Av detta skäl är det viktigt att det finns privata utförare. Man ska kunna välja och välja bort.
Man ska inte bli tilldelad en kommunal eller offentlig utförare och sedan bara få laga efter läge och ha det som en politiker har bestämt, utan man ska själv få makt att bestämma och att välja och välja bort. Man ska själv kunna göra detta. Det är klart att det finns problem inom både den privata och den offentliga äldreomsorgen. Där tycker jag att politiker ska kunna ställa krav, och det kan man också göra.
Man kan ställa hårdare krav från politiken på flera av de saker som Vänsterpartiet tar upp. Tycker man att det viktigaste är att prioritera upp kontinuiteten kan man ställa sådana krav, och det är jag helt öppen för att man gör. Men till syvende och sist måste vi ändå koka ned detta. Vill vi ha ett system där vi lägger mer makt hos de äldre eller ett system där vi lägger mer makt hos Ulla Andersson?
Vill vi - om vi pratar ekonomi - ha ett system där människor själva driver fram välstånd eller ett system med mindre välstånd där vi också får mindre välfärd i den andra änden? Jag tror på ett system där människor själva får bestämma mer.
Joar Forssell (L):
Jag vill faktiskt börja med att tacka Lars Hjälmered och de andra ledamöterna både i näringsutskottet och i finansutskottet för att vi under den här väldigt tuffa tiden har haft ett väldigt konstruktivt arbete.
Jag har varit med på möten i finansutskottet där alla partier har bollat fram idéer och förslag och fångat upp och spelat in saker utifrån som sedan har blivit verklighet i någon av de nu rätt många ändringsbudgetar som lagts fram. Det vill jag tacka Lars Hjälmered och andra ledamöter som har varit med i det arbetet för, för det här är en extremt tuff och svår situation.
Från Liberalernas håll har vi gång på gång bollat in precis de saker som ledamoten Hjälmered nu lyfter fram. Vi har bollat in anstånd med skatter, permitteringar och omställnings- och omsättningsstöden. Vi har bollat in Almi och Företagsakuten, och vi har också lyft de problem som Hjälmered tar upp i sitt anförande. Fru talman!
I en förhandling med andra partier får man inte alltid igenom allting. De saker som jag pratar om nu är jag väldigt glad över att Liberalerna har fått igenom, också med ett tryck från Moderaterna och Kristdemokraterna.
Jag tror faktiskt, fru talman, att det är precis detta som kommer att vara lösningen framåt: att vi har ett bra, konstruktivt arbete i Sveriges riksdag och att vi vid förhandlingsbordet, i det här fallet med Socialdemokraterna och Miljöpartiet, ser till att driva på för reformer som handlar om att rädda företagare och se till att folk får det stöd som man faktiskt har rätt till.
Jag är också kritisk till att det har tagit för lång tid, men det är faktiskt inte Liberalernas fel. Jag vet att Hjälmered har ställt den här frågan till andra partier under den här debatten. Det tycker jag är rätt, för det som det handlar om här är att våra förhandlingspartner ibland inte har gått oss till mötes.
Joar Forssell (L):
Jag kan bara hålla med. Det är klart att i grund och botten handlar det här om människor som i praktiken många gånger har fått näringsförbud. Det är dessutom så att skattepengar från början kommer från företagsamma människor som sliter och gör rätt för sig, och det är klart att man snabbt ska få det stöd som man behöver. Någonting annat vore orimligt. Det är också så att om vi vill kunna skattefinansiera någonting i framtiden behöver vi ha ett näringsliv som inte bara överlever utan också lever och blomstrar. Fru talman!
Jag delar helt uppfattningen att vi i lagstiftningsarbetet framöver måste titta på de saker som ledamoten Hjälmered lyfter. En annan lärdom man kan dra av den situation vi befinner oss i, tycker jag, är att när man i framtiden presenterar restriktioner behöver man samtidigt presentera kompensationer. Det är inte rimligt att man kan göra det ena utan att se den andra kostnaden.
Det skulle man göra om man samtidigt har krav på sig att presentera kompensationer.
Joar Forssell (L):
Jag har läst både Vänsterpartiets budget och Karl Marx Kapitalet . Det gör mig inte mer trygg med att Vänsterpartiet gillar företag.
Det finns en grundläggande problematik med Vänsterpartiets syn på företagande, och jag skrev faktiskt ned någonting som Vänsterpartiet sa här tidigare i debatten: Våra företag behöver organisera sig på ett nytt sätt. "Våra företag." Fru talman!
Jag tror inte att det här handlar om bolag som Vänsterpartiets partiorganisation står som ägare till. Jag tror inte heller att ledamoten Lorena Delgado Varas refererar till sitt eget arbetarkollektivs företag. Jag tror, fru talman, att när hon säger att "våra företag" måste organiseras på ett nytt sätt pratar hon om företagsamma privatpersoners företag som de har byggt upp.
Hon pratar om personer som har skrivit kontrakt med varandra och frivilligt valt att göra någonting tillsammans för andra och kanske få en peng, en liten lön, en liten vinst för detta hårda slit. Hon pratar om att bestämma över hur andra människor frivilligt ska organisera sig.
Men det är inte längre särskilt frivilligt hur man organiserar sig när Vänsterpartiet kommer och säger att "våra företag" ska organisera sig på ett nytt sätt. Fru talman! Jag vänder mig emot den här bilden. Företag ägs av privatpersoner och drivs av företagsamma människor som vill göra någonting bättre och som vill bidra. Det är också när man lyckas skapa värde för andra som man kan göra en vinst.
Det är inte farligt; det är det som får ekonomin att rulla och samhället att fungera.
Joar Forssell (L):
I vanliga fall hade en liberal blivit glad när Vänsterpartiet säger att staten ska göra mindre. Det är bara det att den här krisen inte är en vanlig kris. Det här handlar inte om företag som har skötts dåligt och därför hamnat i trångmål. Det här handlar om att staten har sagt att du som är företagare, du som driver en krog eller har ett resebolag - du får inte bedriva din verksamhet. Ni som har varit kunder får inte köpa det den här företagaren erbjuder.
När man i praktiken ger någon näringsförbud är det rimligt att man ger stöd. Men då, fru talman, får vi påminna om att varje krona som kommer att gå i form av företagsstöd till en företagsam person är en krona som från början har skapats i näringslivet och inte på Näringsdepartementet i Powerpoints eller hos Vänsterpartiets partikansli.
Varenda krona i företagsstöd kommer från början från företagarna eftersom det är där ekonomin och bnp på riktigt skapas.
Joar Forssell (L):
Jag tackar ledamoten Tobias Andersson. Det här är roligt. Vi har debatterat många gånger med varandra när vi var ungdomsförbundsordförande, men det är tyvärr sällan vi debatterar med varandra i kammaren. Herr talman! Ledamoten har såklart helt rätt vad gäller snusets verkan på folkhälsan. Jag är själv inte snusare eller rökare för den delen.
Jag har ofta blivit anklagad för det, men jag är uppväxt med astma så jag har inte ägnat mig åt tobak av det skälet. Det är klart att människor själva måste få välja vad de gör med sin egen kropp, och det är klart att människor genom demokratin i sina egna länder måste få reglera vad de kan köpa och sälja.
Jag håller helt med om att det ska gå att exportera snus från Sverige till världen. Det här är en fråga som Liberalerna driver på EU-nivå. Liberalernas ledamot i EU-parlamentet har en framträdande roll i det utskott som ägnar sig åt handelspolitik.
Det handlar såklart om handel utanför unionen, men i grunden betyder det också att man intresserar sig för den typen av frågor. Jag är glad för att Tobias är engagerad i frågan, men det är något som vi driver på en annan politisk nivå.
Jag hoppas att vi framöver kan ha en tobakspolitik i Sverige som handlar om att skademinimera, det vill säga se till att färre personer skadas av tobak, och att den politiken på sikt kan spridas till Europa.
Joar Forssell (L):
Jag har egentligen aldrig något emot att Sverigedemokraterna, eller något annat parti för den delen, plockar upp liberal politik och lägger fram dem i Sveriges riksdag. Det är något som jag ser positivt på, både vad gäller den här frågan och i andra frågor. Precis som Tobias säger - förlåt, ledamoten Tobias Andersson säger, herr talman - har det här inte varit mina frågor som jag har hanterat i kammaren förrän efter det att motionstiden löpte ut.
Det kan mycket väl vara så att det kommer motioner i den riktningen från oss längre fram. Det är inte heller något som är kontroversiellt hos oss, utan det är något som jag betraktar som liberal politik - och har varit det sedan tidigare. Herr talman! Vi ska komma ihåg att politik är lite mer komplext än att man kan plocka upp en enskild sakfråga, som Tobias gör på det sättet. Jag har redogjort för att vi driver denna fråga, och det är en fråga som vi står bakom.
Vi driver den inte på samma politiska nivå som Tobias gör, och det är inte det valet vi har gjort hittills. Å andra sidan, herr talman, kan man väl inte i ärlighetens namn påstå att Tobias heller alltid är hundra procent konsekvent. När jag var i USA och kampanjade för Hillary Clinton för ett antal år sedan träffade jag ledamoten Andersson där när han kampanjade för Donald Trump.
Jag misstänker att han inte gjorde det för att han ville se Donald Trumps frihandelsfientliga handelspolicy eller något liknande, utan det var andra värden som ledamoten Andersson ställde sig bakom. Så funkar politik. Det finns vissa saker som man gillar och vissa saker man inte gillar, och vi talar hela tiden om paket.
I det liberala paketet kan jag säga att frågan om export av snus definitivt finns med.
Joar Forssell (L):
Tack, alla ni andra som är med i debatten! Alla vet ju att klimatet är den största utmaningen. Det är vi helt överens om i näringsutskottet. Det är den största utmaning som vi som land och som människor står inför under vår tid på denna jord.
Det kan kännas lite övermäktigt, men egentligen behöver det inte vara det.
Om vi skulle lyckas med att elektrifiera precis allt som vi i dag kör på el som kommer från fossila källor som ger utsläpp som driver på klimatförändringarna skulle vi faktiskt klara klimatutmaningen, under förutsättning, förstås, att vår elproduktion är fossilfri.
Fru talman! Om man ska göra detta måste man arbeta på flera fronter samtidigt. Vi jobbar ju med alla de delarna i näringsutskottet.
En del saker ligger i andra utskott också, men näringsutskottet är kanske det utskott som kommer närmast att ha en helhetsöverblick när det gäller klimatfrågan just eftersom vi hanterar energifrågorna. I det här fallet handlar det om elnätsfrågorna, men vi hanterar också flera andra delar som är viktiga för klimatomställningen.
Detta innebär att vi får en stabilare och långsiktigare planering och investering just i våra elnät i Sverige. Det är ju helt avgörande för att vi ska kunna elektrifiera, oavsett vilken del av landet vi talar om. Och vi ska ju elektrifiera allt. Fru talman!
I svensk debatt talar vi mycket om överföringskapacitet mellan norr och söder. Jag tycker egentligen att det ligger utanför ärendet, men det har tagits upp av flera andra debattörer. Det konstaterades att vi i dag har ett system där vi har gjort södra Sverige beroende av el från norra Sverige.
Oavsett hur mycket pengar vi lägger på elnätsverksamhet och hur mycket vi investerar i elnätet kommer detta inte att vara hållbart i framtiden om vi vill fortsätta elektrifieringen. Det finns industrier i norra Sverige som kommer att kräva mer el. Då har vi ingen el att föra över. Vi vill också kunna expandera i hela landet och ha mer industrier också i de södra delarna.
Vi vill också ha mer klimatsmart energiproduktion som vi kan exportera till andra och därmed pressa undan deras energiproduktion, som inte är fossilfri. För att detta ska komma på plats kommer vi att behöva bygga ny, reglerbar energiproduktion både i norra Sverige och i södra Sverige. Båda delarna behövs, oavsett vad vi gör i elnätsfrågan.
Därför tycker jag alltså att detta egentligen inte hör till debatten i det här ärendet, men eftersom andra har tagit upp det är det svårt att inte säga hur det ligger till, får jag erkänna. Fru talman! Vi i Sverige behöver långsiktiga, stabila investeringar i våra elnät. Därför är detta ett otroligt viktigt ärende.
Om vi lyckas elektrifiera och se till att den el som kommer fram är grön kommer vi också att klara klimatutmaningen.