Jan Lindholm (MP):
Jag vill tacka ministern för svaret även om jag gärna hade sett något mer konkret när det gäller kommentarer till mina frågor. Frågan om mögeldrabbade hus och hälsoeffekter av detta har debatterats under väldigt många år. Diskussionen har handlat om huruvida det är kemikalier som diffunderar från sammansatt byggmaterial, om det är bakterier eller om det är mögel och dess sporer som är orsaken till de odiskutabla ohälsoproblem som har drabbat många utsatta individer.
De som har råkat illa ut i byggnader där det är stora påtagliga skador och stora mängder fukt och väl synlig påväxt av mögel har haft större möjligheter att bli trodda och få åtgärder vidtagna än andra. I många fall är nämligen mögel i byggnader inte ett synligt problem. Mögel kan finnas inuti materialen och ändå påverka inomhusmiljön. Om man tror på de skattningar som har gjorts kan det vara så många som närmare var fjärde bostad i vårt land som på något sätt är drabbad av mögel.
Anticimex har till exempel skattat att 30 procent av alla hus i Sverige med krypgrund har problem med mögel. Det är 175 000 hus. Svenska forskare i Lund har alltså, som jag har påpekat i interpellationen, utvecklat ny mätteknik som gör det möjligt att upptäcka ännu mindre partiklar än tidigare. Förr trodde man att det var sporerna från möglet som var själva problemet, men ofta var mängden sporer alldeles för liten för att det skulle kunna vara en rimlig förklaring.
Men nu vet man att även själva möglet i sig sönderdelas i betydligt mindre delar än sporerna och att de här ännu mindre partiklarna kan tränga betydligt längre ned i våra lungor än vad sporerna kan. Där ligger sedan dessa mycket små delar av giftigt mögel och diffunderar. Visserligen är det väldigt små mängder, men ämnena är tyvärr väldigt giftiga. Deponierna av giftig substans i lungorna kan därför bli betydligt högre än vad man tidigare har trott.
Det här är kärnan i den nya kunskapen. Den nya tekniken innebär helt plötsligt att vi vet att antalet mögelrelaterade partiklar i inomhusmiljön kan vara ungefär 600 gånger fler än vi tidigare trott, och det kan vi alltså tacka Lennart Larsson och hans team i Lund för.
Med denna nya kunskap är det lättare att förstå den tragiska rapporten från den amerikanska motsvarigheten till ministerns miljödepartement, U.S. Environmental Protection Agency, där de beskriver katastrofen för 27 spädbarn och deras föräldrar. De små barnen i Cleveland drabbades av mögeltoxinerna i sina bostäder. Nio spädbarn dog av den dåliga inomhusmiljön.
Denna händelse var bakgrunden till att man i USA tog fram en särskild nationell plan för giftigt mögel och barnhälsa, Toxic Mold Safety and Protection Act.
Dr. Dearborn, som även av svenska forskare anses som en av världens främsta experter på inomhusmiljö och hälsa, rapporterade om den här händelsen i Environmental Health Watch där han beskriver hur dessa spädbarn hostar upp blod från sina lungor. Som jag har förstått det råder fortfarande en vetenskaplig osäkerhet på området hälsoeffekter av mögel i inomhusmiljö.
Men forskarna anser att det här är ett område där försiktighetsprincipen självklart borde gälla. Vad anser ministern om det? I Sverige förekommer praktiskt taget ingen forskning kring hälsoeffekter av mögel i inomhusmiljö. Är ministern beredd att medverka till att sådan forskning prioriteras? Om ministern inte kan ge några mer konkreta svar på de frågor jag ställde i interpellationen kanske ministern kan säga något om vart människor som drabbas av sjuka hus ska vända sig.
I dag får exempelvis Astma- och allergiföreningarna runt om i landet ta emot väldigt många samtal från personer som anser att de inte får någon hjälp från de kommunala miljö- och hälsoskyddskontoren. I den granskning som jag har gjort inför denna debatt har jag från många håll fått höra att det saknas någon som har ett nationellt ansvar. Anser ministern att detta är en viktig fråga?