Morgan Johansson (S):
Ewa Björling avslutade med att ställa ett stort antal frågor till mig, snarare en kaskad av frågor, som rör pandemiberedskapen. Jag kan inledningsvis säga att det är väldigt svårt för mig att svara på alla de här frågorna, och det kommer jag inte att göra.
Samtidigt är en del av de frågorna på en detaljnivå som ju inte regeringen i sig hanterar och inte heller ska hantera. Det är de myndigheter som vi har gett i uppdrag att hantera beredskapen som ska se till att utforma det hela på bästa sätt.
I mitt tidigare svar redogjorde jag för den nationella pandemigrupp som myndigheterna har gått samman kring och som leds av Socialstyrelsen. En av de grundläggande frågorna är den som Ewa Björling ställde till mig, det vill säga vem som har det grundläggande ansvaret.
Det är i första hand naturligtvis regeringen som alltid har ansvaret i sista hand, men också den myndighet som är vårt viktigaste instrument i den här frågan, det vill säga Socialstyrelsen, som också har ordförandeskap i den nationella pandemigrupp som är tillsatt. Vi hanterar frågorna mellan myndigheter och regeringen på det sättet att vi ger uppdrag till myndigheter att lösa olika uppgifter.
Sedan får myndigheterna komma tillbaka till regeringen om det är något som de vill ha att vi ytterligare ska hjälpa till med. Det har Socialstyrelsen gjort vid flera tillfällen, till exempel när det gäller upphandlingen av antivirala läkemedel. Socialstyrelsen har sagt att de vill ha ett uppdrag att göra det och dessutom få pengar till det. Det har vi sett till att efterkomma.
När det gäller vaccinfrågan, som vi är på väg att jobba vidare med, sade Socialstyrelsen att man ville ha en ytterligare belysning. Det har vi också efterkommit. En sådan sak som att samordna vaccininköp av alla landsting och centralisera vaccininköpen kom också Socialstyrelsen till regeringen med. Vi tog den bollen och såg till att det, av Socialstyrelsen tillsammans med svenska kommuner och landsting, också blev gjort.
Det är så man måste hantera de här frågorna framöver. Bollen ligger hos myndigheterna, men när man behöver hjälp av statsmakterna på något sätt ska vi se till att försöka efterkomma det. Det är några frågor som jag vill kommentera. Ewa Björling ställde en fråga om de etiska frågeställningarna, det vill säga om vi har bedömt etiken i en del av de lagförslag som vi har lagt fram.
Det är klart att vi har gjort det, särskilt i samband med att vi lade fram lagförslaget om de extraordinära smittskyddsåtgärderna. De kan vara väldigt ingripande i enskilda människors liv och rätt att röra sig i samhället. Där gjorde vi den bedömningen att allmänhetens rätt till skydd går före individens rätt att röra sig.
Det innebär bland annat att vi numera har möjlighet att till exempel hindra människor från att kliva av ett flygplan som landar på Arlanda om man misstänker att någon är smittad. Vi kan hålla dem där tills vi har hunnit undersöka dem. Vi släpper inte ut dem i samhället. Bara en sådan sak kunde vi inte göra för några år sedan. Det kan vi nu med den nya lagstiftningen. Där fanns en etisk diskussion i botten.
Ewa Björling tog upp kommunikationsfrågan. Det är förstås oerhört viktigt i ett krisläge. Här sker hela tiden ett utvecklingsarbete mellan Socialstyrelsen och Krisberedskapsmyndigheten. Jag vill ändå lyfta fram och påpeka att erfarenheterna hittills under våren sedan vi fick fågelinfluensan hit är ganska goda.
Jag vet med mig att den information som har kunnat gå ut har varit väldigt tillgänglig för allmänheten. Jag tror att allmänheten uppfattar sig som ganska väl informerad om läget.