Jan Ertsborn (FP):
Även om jag delar Gunnar Andréns uppfattning att det här kanske inte är den absolut viktigaste politiska frågan för dagen är den ändå ganska väsentlig. Jag tyckte att det var intressant när jag såg den här interpellationen och även när jag nu hörde statsrådets svar. Jag har en speciell ingångsvinkel.
Jag fick, som statsrådet säkert känner till, i uppdrag av regeringen för något år sedan att leda Insolvensutredningen och bland annat titta på de så kallade evighetsgäldenärerna, alltså personer som finns kontinuerligt hos Kronofogdemyndigheten år ut och år in med utmätningsärenden.
Inte bara i utredningen utan även som ett led i riksdagsarbetet har jag följt Kronofogdemyndigheten under väldigt lång tid, och jag har då kunnat konstatera att Radiotjänst är en av de allra största leverantörerna av uppdrag till Kronofogdemyndigheten. Man kan se detta i ett historiskt perspektiv.
För ganska länge sedan debiterades licensavgiften på telefonräkningarna. Då fanns det ett mycket effektivt sätt att få folk att betala. Man stängde helt enkelt av telefonerna. På det viset hade man en väldigt hög betalningsfrekvens på även radio- och tv-licenserna. Nu menar jag inte att vi ska återgå till detta, men det var ju ett väldigt bra indrivningssätt.
I dag har vi inte det indrivningssättet. Vi har i stället den situationen, vilket jag har fått reda på av Kronofogdemyndigheten, att vi har inte mindre än 110 000 personer som är restförda för tv-avgift hos Kronofogdemyndigheten för ett belopp som motsvarar ca 1,2 miljarder. Det är naturligtvis ansenliga belopp.
För min del tänker jag alltid, när jag tittar på de olika inslagen i tv om att man ska anmäla sitt tv-innehav: Ja, anmäla är väl en sak, men betala, rent faktiskt, är den intressanta frågan. Och vi vet att vi har väldigt många som inte har betalat. Vad gör man då åt det? Ja, något måste man naturligtvis göra nu när man ska göra förändringar i sammanhanget och titta på hur man ska kunna lösa detta.
Jag blir lite bekymrad när jag ser att utredningen talar om att man eventuellt ska göra detta till ett mer enskilt fordringsärende från Radiotjänst, därför att det innebär att man i princip fördubblar arbetet hos Kronofogdemyndigheten jämfört med det arbete som sker i dag, då ju tv-avgifterna hanteras som skatter.
Det har också betydelse i till exempel frågan om preskription. Som det är i dag, efter ett utslag i Högsta domstolen, preskriberas en tv-avgift efter fem år, precis som skatter.
Men om man lägger över det som en mer privaträttslig fordran från Radiotjänst kommer den treåriga preskriptionen för konsumentfordringar att gälla såvitt jag kan förstå, men den preskriptionen kan ju avbrytas och kan i princip då förlängas hur många gånger som helst. Det är en komplikation. En annan komplikation som faktiskt är ganska stor är frågan om skuldsaneringsärendena.
I nästan alla skuldsaneringsärenden finns det skulder på tv-avgiften, och det är ett bekymmer, därför att de kommer ju med regelbundenhet varje kvartal och förs på. Då blir det väldigt besvärligt att fatta beslut om skuldsanering, och det finns fall där man har sagt nej till skuldsanering just på grund av att man har haft de här skulderna från Radiotjänst som kommer hela tiden.
Jag ville delta i debatten och få framföra det här speciellt, för jag tycker att det är väldigt viktiga saker som ska beaktas i det fortsatta beredningsarbetet hos kulturministern.