Berit Jóhannesson (V):
Jag vill tacka Leni Björklund för svaret på min interpellation, men jag är inte helt nöjd. Det är inte första gången som jag tar upp klustervapen, och jag hoppas att den här diskussionen ska föra frågan närmare en lösning. Varje dag dödas människor av lämningar efter klusterbomber, och värst drabbade är Afghanistan och Irak. I anfallskriget mot Irak 2003 släppte koalitionsstyrkorna 13 000 vapen som innehöll 1,9 miljoner stridsdelar.
Alla dessa är presumtiva dödsfällor och drabbar urskillningslöst, män, kvinnor och barn, då det inte finns någon kontroll över var de hamnar. Dessa klusterbomber har större verkan och dödar i större utsträckning än personminor. Även hjälppersonal drabbas när man försöker röja marken.
Efter en konflikt, när det är viktigt att bygga upp ett land igen, förhindras den sociala utvecklingen genom att misstanken att det finns klusterlämningar hindrar återuppbyggnad och att man kan producera livsmedel. Därför är ett förbud mot dessa vapen en livsnödvändig åtgärd. Sverige har varit ledande i nedrustningen. Vi var det fjärde landet som ensidigt förbjöd personminor.
Detta infördes därför att man insåg att det inte var trovärdigt att verka för ett internationellt förbud om man inte hade satt ned foten på hemmaplan. Resultatet har blivit minförbudet genom Ottawakonventionen. Trots att inte alla länder har ratificerat den har den haft en mycket god effekt.
Kofi Annan sade nyligen att han beräknar att minröjning tar kortare tid än vad man har beräknat från början. Det är alldeles utmärkt när vi kan göra det minfritt i världen. En viktig fråga är då hur man identifierar klustervapen, och Leni Björklund svarade på detta. Belgien har, som det första landet i världen, tagit ett ensidigt förbud mot klustervapen.
Det betyder att man har byggt på ett sätt att identifiera det. FN:s organ Unmas, UNDP och Unicef har lagt ett förslag på definition, och den definitionen har Belgien antagit och utgått från. Det vore en klok idé att Sverige också ansluter sig till denna definition.
Försvarsministern hänvisar till varför man behöver bombkapsel 90, att vi inte kan utesluta att det uppstår ett militärt hot mot Sverige och att vi ska ha en grundläggande försvarsförmåga. Jag håller med Leni Björklund om att vi ska ha en grundläggande försvarsförmåga, men det är kopplat till det säkerhetspolitiska läget. Jag sitter, som Leni vet, i Försvarsberedningen, och vi har konstaterat att ett militärt hot mot Sverige under överskådlig tid inte är trovärdigt.
Vi kan ha en grundläggande försvarsförmåga, men det betyder inte att vi behöver personminor eller klustervapen. Valet är inte att ha personminor. Det var ett val som Sverige gjorde, och vi borde gå vidare, också i den humanitära rätten. Vi har haft en tradition av att bidra till att minska lidandet bland befolkningen i krigsdrabbade länder.
Sveriges klusterbomber legitimerar andra länders produktion, export och användning, och därför borde Sverige följa Belgiens exempel och förbjuda klustervapen. Vi är inte ensamma om att diskutera detta. Schweiz, Uruguay, Österrike, Tyskland och Frankrike diskuterar de här frågorna. Norges regering har också uttalat att man ska arbeta för ett internationellt förbud.
Jag skulle vilja fråga: Vad anser Leni Björklund just om den identifikation av klustervapen som Belgien har gjort? Är inte det någonting som vi också skulle kunna ställa oss bakom?