Beatrice Ask (M):
Jo, det ligger i regeringens intresse att faktiskt ta reda på vad som har hänt och se att det inte händer igen. Låt mig säga att Socialstyrelsen har begärt in en redovisning som ska komma den 15 december. Jag tycker att det är bra att man har agerat skyndsamt.
Detta tillsammans med polismyndighetens egen utredning och annat tror jag kommer att ge en ganska bra kartläggning av bristerna, som vi naturligtvis på olika nivåer måste arbeta med och dra nytta av, så att vi inte får den här typen av händelser igen. Jag tycker att den intressanta frågan som interpellanten ställer är: Hur kunde det ske?
Jag skulle vilja påstå att hänvisningen till Projekt Karin kanske är lite missvisande, för Projekt Karin är ett projekt som handlar om att skapa en särskild miljö. Man behöver inte ha mycket fantasi för att förstå att den här stackars flickan dess värre inte var i närheten av den särskilda miljön, där olika tjänstemän diskuterar anmälda ärenden.
Här handlar det om att man ute i den så kallade verkligheten, alltså ute i ett bostadsområde, måste se till att de som får anmälningar eller signaler om att någonting är fel reagerar och vidtar åtgärder. Det var ju det som inte skedde. Det var flera som hade sett, som hade synpunkter och som ställde frågor. Men man agerade inte på det egentliga basplanet, där den romska 14-åriga flickan fanns.
Och det är det här som jag tror är otroligt viktigt när det gäller barn och ungdomar. Vi måste försäkra oss om att det tas initiativ och ageras på det lokala planet. Där hoppas jag att den redovisning av åtgärder som vi får och den kartläggning av ärendet som görs ska ge oss ett underlag. Jag hoppas också att vi på olika sätt kan försäkra oss om att kommunerna kommer att arbeta med det. Kan det ha betydelse att det var en romsk flicka?
Det vågar inte jag svara på. Man ska inte spekulera i det. Men människor som lever i en väldigt utsatt miljö - den här flickan hade dessutom en utsatt familjesituation - är ofta långt ifrån den typ av människor som agerar och handlar väldigt strukturerat.
Då blir avståndet till våra goda ambitioner hos myndigheter och andra inte tillräckligt kort, och det är den bryggan vi måste bygga. Jag har för avsikt att under nästa år arbeta mycket med barn- och ungdomsärenden just därför att jag har en bestämd uppfattning att vi har många goda institutioner, regelverk och insatser men att de inte hålls samman. Därför faller barn och ungdomar emellan.
Riktigt hur det ska landa i konkreta åtgärder är jag inte framme vid än, men vi kommer naturligtvis att använda den kunskap som vi får i det här vedervärdiga ärendet för att kunna ta till det hela. Jag tycker att det är bra att man från polis och åklagare har agerat och lyfter fram ärendet.
Jag får inte ha synpunkter på vad de ägnar sig åt, men jag har i alla fall en bestämd känsla av att det är många som har använt det som hänt som en väckarklocka. Det ska vi alla vara glada över. Sedan måste vi naturligtvis utvärdera handlingsplanen och alla de olika åtgärderna. Det är planerat att så ska ske. Det är många olika projekt av olika sort, men jag tycker att vart och ett av dem är viktigt.
Självklart måste vi göra en samlad redovisning av vad vi har lärt oss och hur vi går vidare. Ingen ska inbilla mig i vart fall att det som behöver göras redan är gjort, för det finns alltid mer att uträtta. I det här fallet har vi fått en del hemska erfarenheter som vi behöver ta med oss i det arbetet.