KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Damberg (S):
Först några småsaker. Per Lodenius nämnde en busskur som brann ned. Vad jag har förstått har kommunen sagt upp avtalet med Folkets Hus nu, så det vore inte någon kul signal om det vore på det sättet. Erik A Eriksson nämnde Uppsala som arbetsmarknadsregion. Ja, det är en bra arbetsmarknadsregion som ligger nära. Men kommunikationerna till Uppsala från Hallstavik är inte briljanta.
Vill man understödja utvecklingen måste man från politikens sida ta ansvar för kommunikationerna, vilket staten och regionen kan göra och vilket näringsministern hade kunnat säga att vi ska hjälpa Hallstavik med. Men det säger hon inte, för det är tydligen bättre att sköta det här lokalt, där man inte kan påverka alla kommunikationer. Självklart måste vi öka förädlingsgraden i skogsindustrin. Om detta kan vi vara överens.
Branschsamtalen om forskning och utveckling i stora viktiga branscher är ett sätt att gå vidare med detta, som regeringen tyvärr inte ger tydliga besked om hur det ska bli med framöver, vilket jag tycker är allvarligt. Men det krävs också till exempel en aktiv energipolitik, som Maud Olofsson säger. Maud Olofsson har tidigare sagt att hon ska bjuda in till breda överläggningar om energipolitiken för att ge långsiktighet och stabilitet i energipolitiken. När kommer den inbjudan? Det var ganska länge sedan Maud Olofsson sade att vi skulle få en sådan inbjudan.
Det verkar inte ske före sommaren i alla fall, så skogsindustrin och annan för Sverige viktig industri får vänta åtminstone över sommaren med att få tydliga och långsiktiga spelregler i energipolitiken. Regeringens sätt att lösa det här är att stödja en bra verktygslåda, sägs det. Man skär ned på komvux, har dåligt med yrkesutbildningar och jobbar inte med bristutbildningar. Arbetsförmedlingen i Norrtälje har jag besökt flera gånger det senaste året.
Deras bild är att deras verktygslåda har krympt, att de har mindre möjligheter att jobba. De har ett läge på arbetsmarknaden som fortfarande är bra i Stockholmsregionen, men antalet nyanmälda jobb minskar med 10 procent i Norrtälje. Varslen ligger nu på rad i Norrtälje, och man är oroad över framtiden. Att i det här läget säga att allting löser sig lokalt därför att orten ligger nära Stockholm räcker inte. Det är det Maud Olofsson säger, trots att hon vet vilka kommunikationsproblem det finns i Stockholm. Regeringen borde kunna göra mer.
Men Maud Olofsson ger den passiva näringspolitiken ett ansikte i denna debatt.
Mikael Damberg (S):
Lars Hjälmered säger att man inte ska ifrågasätta studentinflytandet. Han är övertygad om att det går att kombinera. Jag tycker mig känna igen argumentationen. Hade vi inte en sådan diskussion om a-kassan? Avgiften till a-kassan skulle höjas och försäkringen skulle kraftigt försämras. Folk vill ju gå med i a-kassan. Det är väl bra? 500 000 människor lämnade försäkringen.
Nu står regeringen där mitt i lågkonjunktur och växande arbetslöshet med över en miljon människor som står utanför försäkringen. Det är allvarligt. Nu säger man att det inte behöver bli så. Verksamheten kommer att gå vidare. Det krävs bara att man på ett bättre sätt berättar om verksamheten och betjänar studenterna lite bättre än vad Lars Hjälmered och jag gjorde när vi var aktiva i kåren.
Man måste inse att det Lars Hjälmered och regeringen nu gör, och som utredningen pekade på, är att man faktiskt ställer kostnaderna för studentmedverkan mot lärarledd undervisningstid. Det är vad man de facto gör på universitet och högskolor. Högskoleledningar kommer att för att upprätthålla någon form av studiesocial verksamhet och ett studentinflytande behöva ta pengar från grundutbildningsanslaget.
Varför sade ni inte innan att det var er idé? Jag tycker att det är en dålig idé. De frågor som måste ställas, Lars Hjälmered, är: Vilken beräkning har gjorts? Hur hög kommer avgiften att bli för att vara med i en studentkår? Det är avgörande för hur många som kommer att ha råd och tycka att det är värt att vara med i en studentkår. Det går inte att klämkäckt säga att det går bättre med lite bättre information, att då kommer folk att vara med.
Det här handlar om fattiga studenter som måste få vardagen att gå ihop. Vad är egentligen regeringens bedömning av hur många som kommer att vara med i studentkårerna i framtiden?
Mikael Damberg (S):
Det blir bara prat, Lars Hjälmered. Det är optimistiska tankar och kreativitet som ska lösa detta. Regeringens egen utredare sade med anledning av direktiven till utredningen att det finns en påtaglig risk att reformen leder till en försvagning av och en försämrad kvalitet i både studenternas medverkan i högskolornas angelägenheter och den studiesociala verksamheten.
Därför riggade han ett system för att garantera detta. Ni slaktar utredningens förslag och säger lite klämkäckt att med bättre information kommer detta att lösa sig. Det är inte så verkligheten ser ut. Du vet hur medverkan i kårvalen ser ut och hur det ser ut med medlemskapet för de studentföreningar som finns bland de fackförbund som organiserar studenter.
Du kan titta på hur Moderata ungdomsförbundets medlemsstatistik ser ut och hur mycket av intäkterna som de facto kommer från medlemsavgifter till de politiska ungdomsförbunden. Titta på idrottsrörelsen i Sverige. Det är inte så att de lever på enbart medlemsavgifter. Vi har från samhällets sida tyckt att dessa organisationer spelar en viktig roll i våra samhällen, just nu när vi talar om kvaliteten i högskolan.
Regeringens egen utredare har sagt att det måste vara på plats, annars finns det en risk att studentinflytandet slås sönder. Men sedan slänger ni den utredningen i papperskorgen och lägger hela ansvaret på dem som sitter där uppe. Ni ska bli lite mer kreativa. Ni ska berätta lite grann om vad ni har gjort. Det Lars Hjälmered aldrig lyckades berätta för sina studentkompisar ska ni lyckas med. Det är ett sjyst spel med hjälp av studentinflytandet i Sverige. Vilken beräkning har ni gjort?
Vilken konsekvensanalys ligger till grund för förslaget? Hur hög kommer avgiften att bli för att vara med i en studentkår? Hur många kommer att vara med i studentkåren i framtiden i Lars Hjälmereds Sverige?
Mikael Damberg (S):
När jag lyssnade på Ulrika Carlsson funderade jag på ett antal olika högskolestäder runt om i Sverige. Skövde är årets studentstad, har fått en enorm utveckling och har utvecklats väldigt positivt. Det är en framtidsinriktad stad som har stort självförtroende. Ronneby, Kristianstad - man kan se det på fler ställen. Vad vore dessa studentstäder utan studentkåren?
Vad hade hänt med utvecklingen av de här städerna om vi inte hade haft starka studentkårer som varit med och drivit och stimulerat utvecklingen, haft idéer och varit med och samarbetat med både universitet och högskolor, men också med stad och kommun? Vad vore Visby och Gotland utan studentkåren och deras organisering? Vad hade hänt med utbildningen där? Ser Ulrika inga kopplingar mellan detta?
Ser hon inte att studenternas engagemang har betytt oerhört mycket för de här studentorterna? Då blir det lite provocerande, måste jag säga, att det är "spännande" att nu bli av med fyra femtedelar av sina intäkter. Det är ett intressant sätt att beskriva saker och ting på - det är "spännande". Hoppas att man hittar några andra intäkter, så att man kan bedriva sin verksamhet. Det är spännande!
Jag vänder på frågan: Tror du att det blir bättre eller sämre studentinflytande om man tar bort fyra femtedelar av de fasta intäkterna? Om det blir sämre, varför skrev ni då i direktiven till utredningen att den här förändringen skulle göras med lika eller bättre studentinflytande?
Mikael Damberg (S):
Jag tycker fortfarande att det blir intressant att säga "spännande" när man står inför en ganska dramatisk neddragning av verksamheten. Det blir lite nyspråk över det hela. Då blir också modernt lika med mindre. Ett modernt studentinflytande heter egentligen mindre studentinflytande, enligt Centerpartiet. Det tycker jag är lite tråkigt. Regeringens egen utredare har nämligen skissat på ett program som visar på vad som krävs för att behålla ett starkt studentinflytande i Sverige.
Nu gör regeringen och de borgerliga partierna en helt annan bedömning och drar kraftigt ned på detta. Då måste jag dra slutsatsen att det blir mindre studentinflytande. Då tycker jag att man ska säga "mindre" snarare än "modern". När det gäller omställning har utredaren också pekat på att det behövs en omställningsperiod för att kårerna ska klara av detta. Nu underkänner ni er egen utredning igen och säger att det är bra att det är så kort tid, och det är bra att det inte görs någon utredning av konsekvenserna av detta.
Det här får följas lite lojt. Jag tycker att det blir lite nyspråk över det hela. Jag tror på studentkårerna och engagerade studenter. Jag tror att de kommer att göra underverk trots en väldigt svår situation. Jag tror verkligen det. Jag tror också att lärosäten kommer att ta sin del av ansvaret. Men att lärosäten tar sin del av ansvaret betyder ju att lärosäten ska ta pengar från utbildningsanslagen, det vill säga från kvaliteten i undervisningen, för att ge till studentkårer.
Studentkårer ska nu sitta och förhandla och säga så här: Vi tycker att det är så viktigt att vi upprätthåller det här studentinflytandet, så nu måste vi ha mindre lärarresurser för att vi ska få mer resurser för att upprätthålla studentinflytandet. Det är en ganska elak förhandlingsposition att sätta i händerna på Sveriges studentkårer. Det blir inte så oberoende studentkårer när de är helt beroende av en högskolas välvilja.
Om lärosätena tar sin del av ansvaret undrar jag: Varför ska man inte ge kompensation till lärosätena för att de tar sin del av ansvaret? Vi har haft hur många kvalitetsdiskussioner som helst i den här kammaren. Då borde det vara så att om vi vill att lärosätena ska ta ett ökat ansvar för kvaliteten ska de också få pengar för det. Det är så vi brukar diskutera.
Mikael Damberg (S):
Jag har en känsla av att Sofia Larsens anförande i dag kommer att gå till historien. Hur man i detta ekonomiska läge kan tala i över tio minuter om skolpolitiken utan att nämna den kris som kommunerna just nu drabbas av är ganska fantastiskt.
Fram till slutet av anförandet när hon började angripa oppositionen och använda tiden till det kunde jag skriva under på nästan varenda mening som sades - lust till lärande, kvalitet, hur viktigt det är att se varje individ, att ge rätt förutsättningar, att starta tidigt med insatser och så vidare.
Problemet är att Konjunkturinstitutet nu räknar med att 12 000 personer ska bort från kommunerna de närmaste åren. Jag vill därför fråga majoriteten: Hur många av lärarna kommer att få gå de närmaste åren? På vilket sätt ökar det möjligheten att se varje elev? På vilket sätt ökar det likvärdigheten i skolsystemet om vi gör oss av med tusentals lärare, precis som vi gjorde under 90-talskrisen?
Det är ett vägval man måste göra, och det är inte bara jag som säger det. Jag läste att Lärarnas Riksförbund sagt: Vi beklagar att kommunerna inte får extrapengar för 2009 och inga specialdestinerade pengar till skolan i den vårbudget som regeringen presenterat. Lärarförbundet har fyllt i med: Det här kommer inte att räcka för att stoppa varselvågen mot lärare och kommuner. Pengarna måste komma skolan till del redan nu. Det är nu lärare varslas.
På något sätt måste vi försöka hålla ordning på vad som är viktigt att göra just nu. Det ansvaret bär ni, Sofia Larsen. Ni väljer att inte prioritera skolan och ge dessa garantier så att de ska kunna behålla lärarna. Jag tror att det är fel prioritering. Min fråga kvarstår: Hur många tusen lärare räknar majoriteten med kommer att försvinna från Sveriges skolor de kommande åren?
Mikael Damberg (S):
Det är magstarkt att stå och berömma sig om finanspolitiken från regeringens sida. Ni ärvde ett överskott i statens finanser på 70 miljarder, Sofia Larsen, och lyckades med konststycket att sänka skatterna med 80 miljarder, mest för dem som redan har mest i samhället. Nu ser vi framför oss ett underskott i statens finanser på 150 miljarder. Det är en briljant stark finanspolitik! Ni sparade verkligen i ladorna för de svåra tider som kom! Det känns dock inte så - tvärtom.
Oavsett hur det är med det måste ni väl ha räknat på detta. Ni måste väl ha gjort en bedömning i er vårbudget - nu tillför vi inte kommunerna det som de krävt för 2009, nu tillför vi hälften av det som Konjunkturinstitutet säger att kommunerna behöver för att inte fortsätta att säga upp lärare. Därmed har ni gjort en bedömning, nämligen att ni ger ungefär hälften. Betyder det att det är ungefär 12 000 lärare och annan skolpersonal som ska bort de kommande åren?
Hur många räknar ni med ska bort? 7 000? 8 000? Är det en rimlig nivå för att stärka skolans utveckling, för att fler ska nå måluppfyllelsen, för att se varje barn, för att ge nya verktyg till skolan? Ni har väl räknat på detta? Hur många tusen lärare räknar ni med ska försvinna under de kommande åren?
Mikael Damberg (S):
Först det här med enighet eller inte enighet. Man kan väl fundera på ifall majoriteten i Sveriges riksdag och regeringen över huvud taget har något intresse att diskutera någonting som vi är överens om. Man kan utforma en skolpolitik där man bara betonar skillnader. Man kan försöka hitta problem och olikheter överallt, och så fokuserar man på det. Jag skulle också kunna göra det i den här debatten.
Jag tror att alla som lyssnar på den här debatten känner att den stora frågan i debatten är enigheten i kritiken mot att regeringen nu tillåter att tusentals lärare kommer att sparkas från Sveriges skolor. Jag tror att det blir en väldigt stor och viktig fråga för svenskt skolväsen de närmaste åren.
Den här debatten kan nog gå lite till historien när vi tittar tillbaka på den här krisen och hur den borgerliga regeringen valde att låta besparingarna gå ut över skolan i stället för att göra ett annat val och se till att prioritera barns och ungdomars uppväxtvillkor i ett läge av kris. Men du får säga om jag har fel i att den här debatten har präglats av den enighet som har funnits i oppositionen på den här punkten. Jag skulle kunna rabbla upp oenigheter hos er. Vad tycker ni egentligen om friskolor eller konfessionella skolor? Vad tycker Margareta Pålsson om Plymouthbrödernas skola?
Ska de få starta skola? Björklund har varit väldigt tydlig i den frågan. Ska man få stänga skolor omedelbart och se till att de inte får drivas vidare i väntan på den juridiska prövningen? Jag tycker det. Vad tycker alliansen? Vad tycker ni om specialutformade program på gymnasieskolan? Vad tycker ni om omprövning av betyg? Vad tycker ni om Mats Gerdaus förslag om att privatisera vuxenutbildningen? Vad tycker ni om undervisning på modersmål? Vad tycker ni om studiestödet?
Vad tycker ni om elevinflytandet? Jag skulle kunna ha en debatt här om frågor där ni tycker olika. Men jag tror att svensk skola skulle tjäna mycket på en debatt om vad som förenar oss och att vi bygger långsiktighet i skolpolitiken. Men återigen frågan om resurserna: Hur många tusen lärare bedömer du kommer att bli av med jobben de närmaste åren?
Mikael Damberg (S):
Jag vet inte om Margareta Pålsson lever i verkligheten eller om Regeringskansliet inte har träffat någon kommunpolitiker som har tittat på skatteintäkterna och kostnaderna för socialbidragen de kommande åren. Det är dramatiska siffror. Det är kraftiga nedskärningar som väntar. Regeringen har valt att inte ge några pengar för i år. Och bara hälften av det som Konjunkturinstitutet kräver behövs för att inte behöva massuppsäga folk i kommuner och landsting, däribland lärare, de kommande åren.
Det är ett val ni har gjort, samtidigt som ni väljer att gå vidare och sänka skatten för Anders Borg och andra riksdagsledamöter med 13 000 kronor per år. Det är en prioritering man får göra om man tycker att Anders Borg förtjänar 13 000 kronor i år i skattesänkning eller om man tycker att skolorna och lärarna faktiskt är viktigare i ett krisläge. Jag gör den senare prioriteringen, och jag står för den prioriteringen, därför att politik är inte bara att prata, utan politik är också att välja och prioritera vad som är viktigast. Och i ett krisläge måste man bestämma sig för vad man prioriterar högst.
När det sedan gäller kommuner som väljer att göra olika prioriteringar är det inte bara så att regeringen väljer att inte ge kommuner de pengar som behövs för att förhindra massuppsägningar av lärare. Det är så att ni också har kommit på en ny idé om medfinansiering. Kommuner och landsting ska i detta krisläge gå in och finansiera statliga vägar. Det är briljant tänkt. Fråga Huddinge kommun hur de ska göra!
De har fått erbjudandet att nu gå in med 540 miljoner kronor för att finansiera Södertörnsleden. Det är en helt ny princip i Sverige att kommunerna ska betala statliga vägar. Snacka om att vältra över kostnader för vägarna! Sedan tar staten inte sitt ansvar för kvaliteten i grundskolan. Därtill har man förändrat a-kassesystemet så att kostnaderna vältras över på kommunerna för socialbidrag.
Det är klart att regeringen har ett ansvar för den uppkomna situationen. Ta det ansvaret och stå för det! Ni har gjort era val. Jag tycker att ni gör fel val. Ni borde passa på att lära er något av 90-talskrisen och faktiskt se till att försöka värna skolan i den här krisen och inte göra samma misstag som förra gången.
Mikael Damberg (S):
Jag vill först instämma i några saker, jag också. Jag tror att det här med kultur och förväntningar är oerhört viktigt. Man ska ha tydliga kunskapsmål men också bra uppföljning för att styra resurser tidigt. Jag tror också att det är viktigt att jobba med lärarnas status och att jobba med långsiktighet för att få in fler som vill söka till lärarutbildningen, liksom att jobba med lämplighetstester och AT-tjänstgöring.
Men då är det också viktigt att inte sänka nivån på ämneskunskaperna i lärarutbildningen. Jag tror att lärarutbildningen är ett sådant område där vi borde komma överens i brett politiskt samförstånd om hur den ska se ut, för det är en långsiktig reform. Jag ser fram emot att ha sådana diskussioner i utbildningsutskottet där vi har möjlighet att komma överens och skapa långsiktighet om majoriteten är villig att skapa samförstånd. Sedan vill jag säga en sak om statens ansvar, för detta blir lite parodiskt. Först anklagas vi för att tycka olika.
Sedan börjar Christer Nylander med att kräva att vi ska förstatliga skolan. Kommer det också i skollagen nu om någon månad? Jag bara undrar, för det är lite intressant. Man kan ju diskutera förstatligande av skolan, men med det sätt som regeringen nu hanterar den här växande skolkrisen på vore det väl inte så bra att förstatliga skolan nu när staten tar halva ansvaret för de kvalitetsbrister som skolan står inför framöver! Det är ju ett halvt statligt ansvar, så du tappar lite i trovärdighet.
Du vill att staten tar ansvar, men du vill inte att staten går in och räddar skolorna från krisen. Det blir ju lite konstigt. Varför ska ni då ta över? Är det för att fortsätta att inte satsa på skolorna när ni har fått ansvaret för dem? Jag har ställt två frågor. Kan Christer Nylander svara på hur många lärare som han bedömer kommer att förlora jobbet de närmaste åren? Det var den första frågan. Den andra frågan är: Hur ser Folkpartiet nu på att Huddinge kommun till exempel ska ta 540 miljoner kronor från skolan och äldreomsorgen för att bygga Södertörnsleden?
Det är en väg som staten borde finansiera. Är det rimligt att kommuner i det här konjunkturläget ska ta över statliga kostnader för infrastruktur?
Mikael Damberg (S):
Frågan om den ekonomiska politiken kanske kommer lite långt från ämnet, men jag avsätter gärna en minut för det. Jag tror att svenska folket vet att Socialdemokraterna kan regera Sverige. Svenska folket vet att vi har tagit Sverige ur ekonomiska kriser förr. Det gör man inte genom att i en brinnande lågkonjunktur, då skola för skola kommer att tvingas säga upp lärare den närmaste tiden, sänka skatterna mest för dem som har de högsta inkomsterna.
Det är inte så man håller ihop ett samhälle, det är inte så man skapar utvecklingskraft och prioriterar det som viktigt. Ni gör en annan prioritering, och det får stå för er. Ta gärna en diskussion om förstatligande av skolan med era borgerliga allianskompisar. Ni verkar inte vara helt överens.
Jag tycker bara att du, Christer Nylander, är lite inkonsekvent när du säger att staten borde ta ansvar för skolan då vi har krisläge och Konjunkturinstitutet gör bedömningen att kanske 12 000 personer inom kommuner och landsting kommer att sägas upp de närmaste åren, däribland många lärare. Du säger att staten ska ta ett ökat ansvar, men så tar du inte det ansvaret. Då kan man fundera på vad du ska ha ansvaret för om du inte tänker ta det ansvaret. Vi tror inte att det är någon genväg att förstatliga skolan för att lösa alla skolans problem.
Jag tror att det finns en poäng med närhet och dialog kring skolutvecklingsfrågor. Men staten har som garant för likvärdighet och alla ungas rätt till en bra utbildning ett ansvar för skolans finansiering, självklart. Jag har ställt två frågor och hoppas att du kan svara på dem. Hur många tusen lärare bedömer Christer Nylander kommer att få lämna skolan de närmaste åren?
Det är en ganska enkel fråga att svara på, tycker jag, eftersom regeringen måste ha gjort beräkningar av detta inför vårbudgeten och valt att inte prioritera det här området tillräckligt mycket. Den andra frågan handlar om medfinansiering. Ni brukar tala om att man ska prioritera kärnverksamheten i kommunerna. Är det då rätt att kommunerna för första gången ska gå in massivt med medfinansiering av vägar? Jag tog Huddinge som exempel eftersom jag känner det från min egen region.
De kanske ska gå in med 540 miljoner kronor i det här krisläget för att finansiera en statlig Södertörnsled. Är det rimligt?
Mikael Damberg (S):
Jag vill först tacka Karin Granbom Ellison för det här inlägget men också för att hon uppmärksammar en väldigt viktig fråga. Som ordförande för Fadimes minnesfond jobbar jag ganska mycket med de här frågorna, av och till. Det är bra att den här frågan får uppmärksamhet. Jag tycker att det var ett väldigt balanserat inlägg - ibland kan allt bli svart och vitt i de här frågorna. Du efterlyste skyldighet till dialog, riktlinjer och skolornas eget ansvar och så vidare.
När man talar om skollagen bör man också fundera på: Vilken del av skollagen talar vi om? Vilka ska de här riktlinjerna gälla? Är det bara de kommunala skolorna? Eller är det i alla skolor vi tänker oss den här förändringen och de här tydligare reglerna?
Som jag ser det finns det en risk i alla de här diskussionerna, att vi på något sätt säger att det i den kommunala skolan blir omöjligt att föra en dialog med vissa grupper, vilket gör att man tvingar över elever till konfessionella skolor och kanske en ännu större begränsning. Jag tycker att det är en viktig fråga att ha i minnet när man diskuterar de här frågorna. Men jag tyckte att ditt inlägg var både balanserat och klokt, så jag vill bara fråga hur du har tänkt.