Sten Tolgfors (M):
Om de två nya rapporter som gjorts med den teknik och de möjligheter vi har i dag och som inte fanns förr - vi har till exempel fått nya möjligheter att göra datasimuleringar - hade gått på tvärs mot den internationella haverikommissionens rapport hade jag förstått Kjell Eldensjös frågor. Nu gjorde de inte det. De bekräftade förklaringen. Därför finns det möjligen nu mindre anledning för Kjell Eldensjö att komma med sina krav än före de här två nya rapporterna.
De har ju gått i samma riktning. De har fördjupat kunskapen, men i allt väsentligt gått i samma riktning. Det är en avvägningsfråga. Det ärkebiskopen talade om att han är öppen för - dock inte föreslog - var en varsam inspektion. Det som forskarna föreslog var att skära loss fönster och bogramp, alltså delar av vraket, och ta upp dem till ytan.
Att ta upp delar av vraket är inte en varsam inspektion. Jag är rädd för att Kjell Eldensjös ambition att det inte ska finnas några frågetecken över huvud taget är väldigt svår att leva upp till. Det är svårt att bevisa vad som inte hände.
Nu har vi tre rapporter som försöker visa vad som, såvitt man kan bedöma givet den teknik och de möjligheter vi har, faktiskt hände. Dessutom har det gått 15 år sedan olyckan. Det innebär att många av de regler som handlar om sjösäkerhet och som verkligen är ett relevant argument för att förstå olyckan så mycket det går är förändrade i dag.
Estonia byggdes för 28-29 år sedan enligt gamla standarder och gick tragiskt under för snart 15 år sedan. Det har skett en utveckling på sjösäkerhetssidan under de åren. Det är bra. Det har ju också varit en ambition, som Kjell redovisar, att försöka dra nytta av kunskapen för att se till att det inte sker igen.
Konsortierna menar att det mest sannolika sjunkförloppet inleddes med att bogvisiret föll av. SSPA-konsortiet talar om the main cause of the ship loss i sin slutsats. SSPA har också prövat om andra orsaker kan förklara förlisningen.
Man har testat olika hypoteser om att hål uppstått i skrovet på olika sätt och att utrymmen under bildäck vattenfyllts. Man har funnit att dessa orsaker inte är troliga. I och med att konsortierna fokuserat på sjunkförloppet har de inte redovisat någon orsak till att bogvisiret föll av, något som däremot Haverikommissionen gjorde.
Man konstaterade att bogvisirets låsanordningar skulle ha varit flera gånger starkare för att det skulle ha funnits en rimlig säkerhetsmarginal för den reguljära trafiken. Kommissionen menar också att haveriet inträffade under de värsta vågförhållanden som Estonia hade stött på. Båda konsortierna har gått igenom vittnesmål och gjort intervjuer med överlevande och med dykare som inspekterade vraket 1994.
Därefter har man på olika sätt undersökt om det är fysiskt möjligt att fartyget kunde sjunka så snabbt till följd av förlusten av bogvisiret med efterföljande händelsekedja. Svaret på den frågan är ja. Konsortierna har redovisat det mest sannolika scenariot och de orsaker som ledde fram till olika skeenden i förloppet.
Det scenario som de båda konsortierna med stöd av vittnesmål, beräkningar och modellförsök pekar ut som det mest sannolika är konsistent med de orsaker som den internationella haverikommissionen har redovisat. Av de samtal jag har haft med SSPA framgår att de själva bedömer att deras modellförsök inte visar på några avgörande skillnader gentemot den internationella haverikommissionen.