Cecilia Widegren (M):
Riksdagen behandlar i dag regeringens skrivelse om internationella materielsamarbeten som Riksrevisionen har granskat. Relativt ofta förekommer det förseningar och fördyringar. Det är oacceptabelt, och det konstaterar nu både regeringen och riksdagen. Det är inte minst för att det påverkar skattebetalarna ytterst negativt, men det får också förmågemässiga konsekvenser för försvaret.
Försvarets behov av operativ förmåga ska styra vilken materiel som anskaffas. Nya krav ska ställas på vad försvaret ska kunna. Det handlar inte minst om dagens säkerhetspolitiska omvärldsbild, breddade hotbilder och utvecklingen i Sverige och Europa. Effektivare användning av våra skattemedel för att uppnå bästa möjliga resultat på försvarsförmågeområdet är helt avgörande.
Försvarets användbarhet, tillgänglighet och flexibilitet är här och nu. Det ställer krav på en mer kostnadseffektiv materielförsörjning. Herr talman! Det är därför glädjande att sju partier brett har kommit överens om en effektiv materielförsörjning.
Allianspartierna har tillsammans med Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet ingått en överenskommelse i försvarsutskottet om att avslå och säga nej till så kallade särskilda strategiska branschprogram för svensk försvarsindustri, som har framförts av Socialdemokraterna och Sverigedemokraterna.
I utskottets behandling av regeringens skrivelse pekar vi mycket på betydelsen av reducerade ledtider och ekonomiska bindningar för att kunna möta det snabbt uppkomna materielbehov som Försvarsmakten har. Vi accepterar därmed inte fortsatta förseningar eller fördyringar. Herr talman! Sverige är tack vare stabila statsfinanser ett av få länder i Europa i dag som inte skär i försvarsutgifterna.
Finland påbörjar nu en omfattande nedskärning av försvaret. Danmark har aviserat en nedskärning, liksom Lettland, Österrike, Nederländerna och Tyskland. Som en effekt av finanskrisen ökar nu trycket på samarbete inom försvarsområdet för att nå större effekt för de skattepengar som vi satsar på försvaret.
Sverige har därför tillsammans med Tyskland tagit initiativ inom EU-kretsen för att medlemsländerna tillsammans ska definiera de försvarsförmågor och den materiel som man kan samverka kring inom Europa för att bevara och utveckla. Man har därmed också konstaterat hur viktigt det är att de nationella säkerhetsintressena inom detta värnas - det gäller alltså det man inte ska samarbeta kring. Detta görs då för att möta både den säkerhetspolitiska och den ekonomiska utvecklingen.
Genom pågående arbete tydliggörs potentiella samarbetsområden. Exempel på detta är hur vi gör i Norden. Sverige har sparat ungefär 400 miljoner kronor för skattebetalarna på att utveckla det nya och svensktillverkade artillerisystemet Archer tillsammans med Norge. Utvecklingen ligger i linje med de principer för försörjning av materiel som försvaret och den gamla socialdemokratiska regeringen föreslog riksdagen och som riksdagen också fattade beslut om.
Göran Perssons regering skrev: En viktig och bärande idé med den vidareutvecklade strategin är att i dess tidiga faser först utröna möjligheterna till att tillgodose Försvarsmaktens behov utan att initiera nya utvecklingssatsningar. Genom en systematisk genomgång av möjligheterna att utnyttja befintlig materiel och genom att behovet tillgodoses av de produkter och tjänster som den internationella marknaden erbjuder bör fördyringar kunna undvikas.
Detta har alliansregeringen haft för avsikt att utveckla, så att det vid nyanskaffning i första hand köps färdigutvecklad materiel och att man annars ska utveckla materiel tillsammans med andra länder för att uppnå en effektiv materielförsörjning. Herr talman!
Den breda överenskommelsen handlar, förutom om att säga nej till så kallade särskilda strategiska branschprogram för försvarsindustrin, om att betona vikten av att Sverige omgående definierar de viktiga nationella säkerhetsintressen som bygger på dagens men framför allt morgondagens breddade hotbilder. Herr talman! Hoten mot säkerheten, som Sverige liksom övriga länder i vår omvärld ställs inför, är otroligt komplexa.
Det sträcker sig från hot som är tydliga med en försvarspolitisk karaktär till hot och händelser som främst handlar om samhällets krisberedskap. Samverkan mellan myndigheter, civila och militära och nationellt och internationellt, är en förutsättning för att man ska kunna fortsätta att förebygga, förhindra och hantera dessa hot. Herr talman! Ett arbete pågår inom Försvarsmakten.
De som dagligen jobbar med detta ska kunna jobba fram hur de här riskerna och hoten kommer att påverka oss i framtiden. De säkerhetspolitiska bedömningarna ligger nu som grund för utvecklandet av försvarets förmågor och därmed också våra materiella behov. Överenskommelsen säger också att vi med de nationella säkerhetsintressena som grund ska inleda ett utvecklingsarbete. Exempel på detta gäller de viktiga och känsliga delarna inom det svenska stridsflygssystemet.
I övrigt tycker jag att det är förmätet att föregå det arbete som de som dagligen jobbar med detta ska komma fram till. Det är Försvarsmaktens behov som ska vara styrande för vilken materiel vi anskaffar framöver. Med ett försvar med höga krav på tillgänglighet och användbarhet ökar betydelsen av att materiel levereras i tid och håller de ekonomiska ramar som också är satta.
När det gäller förband som verkar i konfliktområden, som Afghanistan eller utanför Östafrikas kust, får leveransförseningar direkta effekter på förbandens möjlighet att lösa sina uppgifter och ytterst också soldaternas säkerhet. En effektiv och konkurrenskraftig försvarsindustri i Sverige kommer fortsatt att vara en mycket viktig del i försörjningen av materiel till Försvarsmakten. Ett antal bredare politiska överenskommelser har träffats inom försvarsutskottet.
Försvars- och säkerhetspolitiken kräver detta inför framtiden. Jag avslutar med att yrka bifall till förslaget i betänkandet, herr talman.