KBLab/rixvox huggingface dataset:
Larry Söder (KD):
Att vi har en övergångsregering innebär inte att vi har en övergångsriksdag. Det är viktigt att komma ihåg. Vi har saker att hantera och beslut att fatta, däribland en budget. Jag ber inte om ursäkt för att Kristdemokraternas och Moderaternas budget har vunnit bifall i kammaren.
Jag är dock beklämd över att vi inte har en regering på plats - kanske en som motsvarar majoriteten och därmed kan genomdriva de förslag som finns i den budgeten. Byggbranschen är en marknad, och att subventionera en del av marknaden innebär att man snedvrider marknaden och i längden inte skapar fler bostäder utan bara styr vilka byggen som blir av. Det är min uppfattning.
Det borde inte vara en överraskning för någon att Kristdemokraterna tycker så, för det tyckte vi också den förra mandatperioden. Om man tror att en alliansbudget innehåller byggsubventioner är man nog rätt naiv. Jag tror att om en regering kommer på plats så snart som möjligt kan den skapa förutsättningar för att göra detta på ett smidigt och bra sätt.
Men varje dag som går utan en regering på plats skapar större problem. Därför tycker jag att vi borde se till att få en regering på plats så snart som möjligt. Det är mitt recept för att lösa detta.
Larry Söder (KD):
Det är inte rimligt att svenska folket och företagen får vänta i tre månader på en ny regering. Det är inte rimligt att vi inte i denna kammare kan fatta beslut om vem som ska vara statsminister. Det är detta som är det största problemet. Hade vi haft en regering på plats hade man kunnat hantera detta på ett smidigt och bra sätt - det vill säga regeringen hade kunnat fatta de nödvändiga besluten. En övergångsregering kan inte, precis som Johan Löfstrand säger, hantera denna situation, och det är detta som är vårt stora problem.
Min uppmaning till Johan Löfstrand är därför att ta med sig till sitt parti att det är en annan budget som gäller nu i riksdagen. Kanske borde en annan regering sitta i Rosenbad.
Larry Söder (KD):
I mitt anförande försökte jag se om vi hade en gemensam problembild. För att kunna lösa ett problem måste man ha en gemensam problembild. Jag kan konstatera att Emma Hult i alla fall delar tre av problembilderna.
Vi är överens om att vi behöver bygga fler bostäder i Sverige, vi är överens om att vi behöver utnyttja det bostadsbestånd vi har på ett mer effektivt sätt och vi är överens om att vi har problemet att unga inte kan få en egen bostad. Jag uppfattade att Emma Hult tog upp dessa tre i sitt anförande. Då skulle jag vilja fråga Emma Hult vad man har för åtgärder för just detta.
Vad jag hela tiden hör är att investeringsstödet ska lösa allt. Nu talar Emma Hult också om att man nu har kommit på att man vill ha ett nytt bostadsmål som ska lösa problematiken.
Jag hade hellre sett att hon talat om att kreditrestriktionerna är för kraftiga och att vi skulle kunna sänka dem lite grann, så att efterfrågan kan öka, eller om att på annat sätt försöka sätta press på kommunerna att bygga de bostäder som behövs och är nödvändiga. Men jag hörde inte någonting av detta i Emma Hults anförande, så jag skulle vilja ge henne möjlighet att utveckla detta.
Hur gör vi för att fler bostäder ska byggas och att de utnyttjas bättre? Och hur gör vi för att unga faktiskt ska kunna få en egen bostad?
Larry Söder (KD):
Emma Hult säger att det är bra om vi sätter upp ett gemensamt mål. Då är min fråga: Vilka är "vi"? Det skulle vara intressant att veta om det bara är JÖK:ens partier som ska vara med i detta eller om Emma Hult avser riksdagens partier. Jag tror att vi kan komma överens när det gäller bosparande.
Jag tror också att vi skulle behöva komma överens när det gäller startlån, det vill säga att människor som faktiskt visar att de klarar av att spara och skapa en buffert också kan få ett startlån från staten.
Vi verkar vara överens om att vi vill sätta mer press på kommunerna att faktiskt genomföra bostadsbyggande, men jag hörde inte om Emma Hult var beredd att gå så långt att man faktiskt kan tänka sig att lägga vite på de kommuner som inte lever upp till det som vi är överens om.
Vi kommer inte runt det här på annat sätt än att vi i riksdag och kommuner är överens om vilket mål vi ska uppnå och vad det är som var och en ska göra för att kunna lösa detta. Jag är den förste att säga att vi aldrig kommer att lösa bostadskrisen genom att bygga nytt, utan vi måste använda de ytor som finns så effektivt som möjligt. Då kommer jag tillbaka till kreditrestriktionerna. Jag har haft diskussioner med bostadsministern flera gånger om detta.
Min uppfattning är inte att man ska ta bort kreditrestriktionerna helt och hållet, utan man måste se över dem och titta på helheten, för när man lägger på kreditrestriktioner hela tiden blir det fel någonstans. Det är för stora kreditrestriktioner, vilket gör att människor faktiskt inte kan få lån för att köpa en bostad. Vi måste se till att man kan köpa en bostad även som ung med lägre inkomst.
Larry Söder (KD):
Då vet vi att Emma Hult tycker att det är bostadskris. Snart är det bara bostadsministern som anser att det inte är bostadskris. Emma Hult och bostadsministern är i samma parti och borde rimligtvis diskutera dessa frågor, så min fråga till Emma Hult är: Hur högt står bostadsfrågan på dagordningen hos regeringen?
Är det kris borde den stå högst upp, och vi borde se de åtgärder som motsvarar en kris. Då undrar jag vilka förslag regeringen tänker lägga fram det närmaste halvåret som på något sätt hanterar denna bostadskris. Emma Hult håller ju med om att det är bostadskris. Då lägger man bort alla andra saker och koncentrerar sig på bostadskrisen.
Något vi har diskuterat i dag som Kristdemokraterna har föreslagit är att fler delar skulle kunna bygglovsbefrias. Så kan man faktiskt öka takten på bostadsbyggandet. Man skulle också kunna inskränka överklaganderätten så att processen går fortare. Man skulle kunna införa en avgift för överklagande för att få bort detta med överkynnesöverklagande. Det skulle också öka takten på bostadsbyggandet.
Problemet är att regeringspartierna, inklusive Emma Hults Miljöpartiet, har avslagit alla dessa förslag - utan att redovisa något eget förslag som innebär att vi ökar bostadsbyggandet i Sverige. Jag hävdar, precis som föregående talare, att planering av bostäder är en stor del av bostadspolitiken. Att regeringen inte kan leverera svar på hur man har tänkt lösa bostadskrisen är ytterst allvarligt.
Larry Söder (KD):
Då har jag nog missuppfattat Emma Hults svar till de två tidigare frågeställarna i interpellationsdebatten. Jag fick intrycket att Emma Hult delar uppfattningen att det är bostadskris. Att det är kris för den som inte har en bostad är solklart. Men jag anser att det är en nationell kris eftersom det är så pass många som drabbas. Det är inte bara den som inte får bostad, utan det är faktiskt också de närstående.
Emma Hult får vara tydligare med om hon tycker att det är en nationell kris eller inte. Om Emma Hult och Miljöpartiet inte tycker det förstår jag att det inte kommer några nya förslag, för då finns det väl andra åtgärder som de tycker är viktigare. Emma Hult svarade inte på min fråga. Vilka åtgärder kommer det närmaste halvåret som innebär att vi kan komma bort från den bostadskris som vi har? Jag gav några tänkbara förslag.
Vi har haft bostadsdebatter flera gånger tidigare här i kammaren och redovisat flera förslag på vad man kan göra. Jag förväntar mig att Emma Hult på ett eller annat sätt redovisar de förslag vi kan förvänta oss det närmaste halvåret. Man kan också sätta upp mål för hur många bostäder som ska byggas på ett år och i det fallet ge länsstyrelserna i uppdrag att diskutera med kommunerna. Jag delar Emma Hults uppfattning - jag tror att kommunerna säkerligen vill vara med och lösa den bostadskris som råder.
Men jag tror att det behövs en nationell del som talar om hur många bostäder som behövs och i vilken omfattning det behöver byggas i de olika delarna och sedan diskuterar med de olika kommunerna. Nu är det en del kommuner som tar väldigt mycket ansvar och en del kommuner som inte bygger någonting. Det kan finnas olika orsaker till det. Det kanske inte finns god ekonomi; det kanske inte finns möjligheter. I så fall får vi på den nationella nivån stötta och hjälpa till.
Jag har fortfarande inte hört Emma Hult tala om några åtgärder det närmaste halvåret som gör att vi kan avskriva denna kris, som faktiskt finns.
Larry Söder (KD):
Över 100 000 ungdomar i åldern 20-27 år bor motvilligt hemma. Vi har inte tillräckligt med sociala kontrakt. Det finns människor som inte får sociala kontrakt och som bor under omständigheter som inte någon av oss här i kammaren skulle vilja göra. Jag menar att det är ett klart bevis på att vi har en bostadskris i Sverige och att regeringen skyndsamt behöver vidta åtgärder mot detta.
Vi ser också att de som har pengar och kontakter klarar sig i en bostadskris. De som inte har det är de som får ta stöten i den bostadskris som vi har. Vi kan inte heller bygga oss ur denna kris, precis som tidigare talare har sagt. Men rörligheten på bostadsmarknaden kan göra att vi faktiskt tar oss ur denna kris.
Det är därför som jag tycker att det är viktigt att vi sätter upp ett mål för det antal bostäder som vi ska bygga, att vi ser till att kommunerna på något sätt hjälper till och att länsstyrelserna får en uppgift i att tala med kommunerna. Jag tror också att det är viktigt att plan- och bygglagen reformeras på ett sådant sätt att det går mycket fortare från idé till att bostaden faktiskt finns på plats.
Anförandet från Socialdemokraterna tycker jag inte innehöll några nya idéer om hur vi ska komma ur denna bostadskris. Vi säger ja till samtal över blockgränserna. Vi i oppositionen tycker att det är bra att majoriteten - regeringspartierna S och MP tillsammans med L och C - bjuder in oppositionen till samtal. Men det hjälper inte i andra ändan, eftersom vi måste vidta åtgärder just nu.
Jag ställer samma fråga till Socialdemokraterna som jag ställde till Miljöpartiet: Vilka åtgärder kan vi förvänta oss under det närmaste halvåret som innebär att vi lättar på den bostadskris som finns? Jag har nämligen fått uppfattningen att Socialdemokraterna tycker att det är en bostadskris.
Larry Söder (KD):
Det är riktigt som Leif Nysmed säger, det vill säga att bostadsförsörjningen ligger på kommunerna, men jag hävdar nog att ansvaret måste tas på det nationella planet. Du kan inte lägga ansvaret för bostadsförsörjningen på nationell nivå på varje enskild kommun, utan det måste vara den nationella nivån - det vill säga antingen riksdag eller regering - som på något sätt talar om vad målet är och hur mycket vi ska bygga. Sedan måste man på något sätt diskutera med kommunerna.
Jag tycker att det är en självklar process, som man måste starta. Sedan talar Leif Nysmed om investeringsstödet. Jag hävdar att investeringsstödet inte har skapat en enda extra bostad. Man har byggt hyreslägenheter, ja, men man har i samma omfattning minskat antalet bostadsrätter som har byggts. Om du tittar på siffrorna för 2018 ser du att antalet bostäder som har färdigställts är mindre än det var 2017.
Det finns alltså inget stöd någonstans för att investeringsstödet har gett fler bostäder. Däremot har det byggts fler hyresrätter. Det är lång kö till hyreslägenheter. Ja, varför då? Jo, för att människor som bor i hyreslägenheter kanske vill ha en annan bostad. Därför måste man bygga fler villor och bostadsrätter, för att få igång processen att människor ska bo på rätt ställe.
Människor har olika behov: En del vill bo i hyresrätter, en del vill bo i bostadsrätter och en del vill bo i villor. Det är det problemet vi ser i dag. Det är därför vi sitter med långa köer till hyresrätter, trots att alla kanske inte vill bo i hyresrätt utan i någonting annat. Jag fick inget svar från Leif Nysmed. Vilka åtgärder kommer Socialdemokraterna att föreslå under det närmaste halvåret som innebär att vi kan lätta på bostadskrisen?
Jag uppfattar det nämligen som att Leif Nysmed har samma uppfattning som jag, det vill säga att vi har en bostadskris. Vi måste lösa den.
Larry Söder (KD):
Jag vill i dag läsa upp vad vi faktiskt har skrivit i betänkandet: "Riksdagen ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen skyndsamt bör utreda hur en lagreglering som innebär att en samfällighetsförening själv kan besluta om ändrade andelstal i en gemensamhetsanläggning kan utformas och återkomma till riksdagen i frågan."
Jag menar att det är ganska löst formulerat. Jag kan inte riktigt förstå vad i den meningen som Liberalerna har problem med. Liberalerna har samma uppfattning, det vill säga att det är ett problem. Jag har samma uppfattning om att vi borde ändra systemet. Vad är det i denna skrivning som gör att Liberalerna går emot detta? Jag kan inte för mitt liv förstå hur man kan komma på andra sidan.
Jag säger andra sidan, för jag tycker att Liberalerna är ett alliansparti. Liberalerna borde stå upp för att när vi kan fatta beslut på lägsta effektiva nivå borde vi göra det. I detta fall är det alldeles solklart att det är på vägsamfällighetsnivån. När det gäller översynen av Lantmäteriet kan jag heller inte riktigt förstå hur man landar där man gör.
Där öppnar vi för att man ska kunna få in andra aktörer som gör en del av uppgifterna som Lantmäteriet gör för att Lantmäteriet ska göra mer av det som det faktiskt är duktigt på och som bara det kan göra. Det borde väl vara en liberal tanke att andra aktörer släpps in även i statliga verksamheter. Det gör att vi konkurrensutsätter de delarna för att göra det så effektivt som möjligt och använder skattemedel på bästa sätt.
Jag håller nog med Lars Beckman i hans tolkning. Jag skulle vilja att Liberalerna förklarade lite mer varför de hamnar på andra sidan.
Larry Söder (KD):
Hur vill då Liberalerna göra det? Det är den stora frågan. Socialdemokraterna och Miljöpartiet avstyrker denna motion, och Liberalerna avstyrker denna motion. Det betyder att de inte har något uppdrag från riksdagen att göra någonting över huvud taget. Hur vill Liberalerna komma till rätta med de långa handläggningstiderna? Hur vill Liberalerna flytta beslutandemakten närmare människorna?
Det är faktiskt det vi vill göra. Om inte det är liberal politik vet inte jag vad liberal politik är längre. När det gäller att man är rädd för att det är rättsosäkert är det klart att man måste ha ett system där man kan överpröva det på ett eller annat sätt. Men i 95 procent av fallen är alla överens om vilket andelstal det ska vara. De fallen kommer med detta system att fungera alldeles utmärkt. Andelstalet kommer att vara rätt.
Man kommer att betala den avgift man ska betala, och Lantmäteriet belastas inte. Men i detta fall tycker Liberalerna att det är bättre att det går till Lantmäteriet och det ska sitta och besluta om det är rätt eller fel. Förlåt mig, men jag tycker att Liberalerna har hamnat på fel sida i dessa två delar. Annars har vi samma verklighetsbeskrivning av problemet.
Om Liberalerna vill ha en skarpare skrivning som gör att de kan gå med på detta nästa år, javisst, gärna. Det är fine för mig. Men detta är en så lös skrivning att även Liberalerna skulle kunna gå med på det.
Larry Söder (KD):
Jag tänkte återföra diskussionen till dagens ämne. Vi kristdemokrater har inga problem med äganderätten. Vi tycker att fastighetsägare ska ha rådighet över sina fastigheter och hyra ut till dem som de önskar utifrån de spelregler som finns. Problemet är att spelreglerna inte funkar, och då får vi avarter i systemet som innebär svarta kontrakt. Jag tror inte att någon i denna kammare vill ha svarta kontrakt.
Debatten handlar inte om det utan om hur vi ska komma åt de svarta kontrakten på bästa sätt. Mitt parti tror inte att det bästa är att kriminalisera den som är sist i ledet och utsatt. Det är det som det handlar om. Vi tycker att det är bra att kriminalisera dem som säljer kontrakten, det vill säga de som är förstahandsuthyrare. Men att kriminalisera den som köper ett kontrakt på grund av sin situation är inte det bästa, tycker vi.
Vi menar att man kan vidta civilrättsliga åtgärder för att komma åt detta. Hur har Socialdemokraterna tänkt att kriminaliseringen ska efterlevas? Hur ska ni kunna lagföra dessa människor? Hur stort är problemet? Eftersom ni menar att man inte kan lösa det på civilrättslig väg måste ni ha tänkt att kriminalisering är det enda som hjälper.
Hur har ni kommit fram till det? Det är ett långt steg att gå från civilrättsliga åtgärder till kriminalisering. Jag skulle vilja ha svar på dessa frågor och på så sätt återföra diskussionen till ämnet. Vi har en hyresmarknad som inte fungerar och avarter som vi inte vill ha. Hur löser vi det på bästa sätt? Jag tror inte att det är genom kriminalisering.
Larry Söder (KD):
En del förslag från regeringen blir man riktigt irriterad över, men ibland finns det guldkorn som man i grunden tycker är bra. Det förslag vi diskuterar nu, att ge hyresgästen och fastighetsägaren större möjlighet att göra överenskommelser kring höjning eller sänkning av hyran beroende på frånval eller tillval, är i grunden ett guldkorn.
Det ökar hyresgästens möjligheter och frihet, vilket vi anser är bra i längden såväl för hyresgästen och fastighetsägaren som för marknaden. Det är dock märkligt att man i en frihetsreform, vilket jag ändå känner att detta i någon mån är, tar till hängslen.
I stället för att lita på och prova det nya system man vill skapa vill man minimera riskerna för fel, vilket gör att det bara blir en halv reform. Detta åstadkoms genom att man inte ger hyresgäst och hyresvärd hela ansvaret utan kräver att frågan ska förhandlas med en hyresgästorganisation.
Jag förstår inte varför man ska behöva förhandla med en hyresgästorganisation om hyresvärd och hyresgäst är överens. Det borde vara tillräckligt. Om man som hyresgäst känner att man vill ha hjälp och stöd av en hyresgästorganisation är det givetvis upp till den enskilda hyresgästen att ta emot det, men att skapa ett system som bygger på skyldighet att förhandla verkar för mig vara att ta ett steg tillbaka i frihetsreformen, i stället för ett steg framåt.
Kristdemokraterna och Moderaterna har en gemensam motion där vårt förslag är att denna skyldighet ska tas bort. Det ska i stället vara upp till den enskilde att besluta. Med detta yrkar jag bifall till reservation 1.
Larry Söder (KD):
Jag ska försöka återföra diskussionen till det som den gäller. Jag tycker att det i grunden är ett bra förslag. Jag tycker att det i grunden är bra att man ger hyresgästen mer frihet att bestämma hur man vill bo och möjlighet för hyresgäst och hyresvärd att komma överens. Mitt problem med detta är att man då sätter på en överrock.
Man är helt enkelt skyldig att ha en hyresgästorganisation som är med och förhandlar om detta. Jag tycker att det skulle vara tillräckligt att hyresgästen och hyresvärden är överens. Om hyresgästen vill ha hjälp av en hyresgästorganisation, fine, givetvis ska man få det om man önskar. Men om båda dessa parter är överens i ett förhandlingsläge tycker jag att det skulle räcka. Jag tror att betänkandet skulle gynnas av en sådan utveckling.
Vad är Socialdemokraternas argument för att ha den här överrocken, det vill säga skyldigheten att förhandla?
Larry Söder (KD):
När det gäller hyror generellt sett har jag inget problem med att det finns en stark motpart till Fastighetsägarna, som också är en organisation. De är jämbördiga. En enskild hyresgäst som vill göra tillval eller frånval ska kunna välja att förhandla med hyresvärden och komma överens om vad det ska vara för något och om priset.
Vad betänkandet säger är egentligen att den förhandlingen inte är helt okej. Man måste i stället ha en hyresgästorganisation som är med och diskuterar. Trots att hyresgästerna är överens med hyresvärden och kanske till och med är nöjda och glada över resultatet, är det någon annan som ska förhandla för dem. Jag är helt okej med att hyresgäster som självmant väljer att ta hjälp av en hyresgästorganisation ska få göra det. Men detta innebär egentligen att man fråntar makten från hyresgästen.
Det man ger hyresgästen möjlighet att göra är att göra till- och frånvalen. Men resultatet av förhandlingen är det någon annan som beslutar. Det är däri problemet ligger för mig. Svenska modellen i sig annars - inga problem, fine - men ge frihet och möjlighet för den enskilde hyresgästen att besluta över sin hyreslägenhet om den har möjlighet till det. Men vill inte hyresgästen göra det, fine, låt då en hyresgästorganisation göra det. Men låt hyresgästerna bestämma det.
Det är det som är friheten i den här reformen, som jag tycker är bra men som ni tar bort. Ni går framåt ett steg och tillbaka ett steg. Jag hade önskat att man hade tagit bort den här delen. Då hade den här reformen varit jättebra.
Larry Söder (KD):
I detta system ingår faktiskt inte ett totalt förbud, utan det finns en liten öppning för att man kan prövas på ett eller annat sätt vad gäller huruvida man ska kunna ha kvar äktenskapet. Någon måste i så fall fatta beslutet utifrån om det är lämpligt och om det är förenligt med svensk lag. Jag menar att det då är bättre att det sköts av en myndighet än av flera olika typer av myndigheter.
Alldeles oavsett vilken regering vi har eller vilken regering vi får tror jag att det är viktigt att vi försöker att säkerställa rättssäkerheten. Jag tror att Sverigedemokraterna kan tycka att den tanken - att det är en myndighet i stället för flera som har hand om dessa saker - faktiskt är rätt bra. Jag tycker nog att Sverigedemokraterna kan ställa sig bakom detta alldeles oavsett om vi i dag har en regering eller inte.
Larry Söder (KD):
Mikael Eskilandersson och jag har samma synpunkt, för jag tror inte heller att det är speciellt många ärenden som det kommer att handla om. Då tycker jag att det är än viktigare att man samlar bedömningen på ett ställe, så att inte flera olika myndigheter ska hantera ett fåtal ärenden. Så brukar vi hantera andra delar, det vill säga att vi ser till att det finns kompetens på ett ställe, att handläggningen är effektiv och rättssäker.
Därför borde det vara en myndighet. Vi säger inte att det behöver vara en ny myndighet. Vi kan tänka oss att en myndighet som finns i dag tar över ansvaret för helheten. Som nämndes är Skatteverket den myndighet som fattar flertalet av dessa beslut, och jag kan tänka mig att handläggningen ska ligga på den.
Men det viktiga är att erfarenheten och kunskapen om hur man hanterar sådana ärenden ska finnas på en plats och inte på flera platser.
Larry Söder (KD):
Jon Thorbjörnson och jag känner varandra lite grann sedan innan, så jag vet att han har en i grunden väldigt bra syn på att försöka hjälpa barn i utsatta situationer.
Det som jag ändå inte riktigt får ihop här är att för att kunna göra detta med både hjärta och hjärna, det vill säga rättssäkert, behöver man ha en myndighet som på något sätt fattar besluten i den här ventilen som finns med i lagstiftningen och som vi kristdemokrater och liberaler har lagt fram ett särskilt yrkande om. Vänsterpartiet har sagt nej till det.
Jag undrar om Jon Thorbjörnson kan utveckla varför man är emot att hantera dessa frågor på ett rättssäkert sätt, som jag tror skulle vara bra för barnen.
Larry Söder (KD):
Då är min fråga om vi är överens om att det kanske handlar om ganska få fall när det gäller den här ventilen. I förra debatten vi hade om detta var Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna överens om att det kommer att bli ganska få fall. Om Vänsterpartiet håller med om att det är ganska få fall kan jag inte riktigt förstå varför man ska dela upp ärendena på olika myndigheter som fattar beslut från olika perspektiv. Det borde vara en myndighet som har kunskapen och erfarenheten och vet hur detta ska hanteras.
Något annat vore rättsosäkert. Om flera olika myndigheter har ansvar för detta kan de också fatta olika beslut. Jag tror inte att det är rättssäkert i Sverige, och jag tror inte heller att det är bra. Jon Thorbjörnson får gärna utveckla på vilket sätt han tycker att det skulle bli rättssäkert när flera myndigheter i stället för en myndighet har hand om detta.