Beatrice Ask (M):
Först vill jag säga till Carina Adolfsson Elgestam med anledning av attitydförändringen i samhället att jag tror att det här är en kamp som måste bedrivas hela tiden. Det handlar om människosyn. Det handlar om människovärde. Skälet till att vi har haft en väldigt bestämd syn på det här i Sverige, det har varierat lite över tid, är ju att vi inte anser att någon människa ska hamna i en sådan situation att man till slut måste sälja sig själv.
Egenvärdet för en människa, man eller kvinna, är ju att faktiskt få leva sitt liv med viss integritet. Den kroppsliga, fysiska integriteten är viktig. Säljer man sin kropp säljer man också sin själ. Här har vi satt en gräns. Vi har sagt att det inte är tillåtet att köpa detta. Vi har inte skuldbelagt offren just för att de är offer. Det finns inga lyckliga horor. Det är en myt. Därför har vi den här lagstiftningen.
Det är, precis som Carina Adolfsson Elgestam säger, väldigt få som har åkt dit för det här. Nu är det fler än vad som står i en del uppgifter därför att det också har dömts till betalningsföreläggande, men det är ändå relativt få som har åkt dit i förhållande till den marknad som uppenbarligen finns. Det är skälet till att Anna Skarhed, som har uppdraget att utvärdera den svenska sexköpslagen, bland annat har fått i uppgift att utvärdera tillämpningen.
Hur används lagstiftningen? Hur användbar är den? Det är också en fråga om hur användbar den är för polisen. En lagstiftning kan ha en förebyggande verkan, alltså skicka en signal, men sedan är frågan också om den är användbar för de brottsbekämpande myndigheterna. Här blir det väldigt intressant, tycker jag, att se effekterna som en utredning förhoppningsvis kan visa på.
Ett skäl för att göra den här utredningen ordentligt, utöver att vi vill göra rätt här hemma, är att det finns ett stort intresse runt om i Europa för de svenska erfarenheterna. Det finns naturligtvis en debatt också som gör att jag tror att det är otroligt viktigt att vi har ordentligt på fötterna och kan visa fakta om vad som går bra och vad som inte går bra.
Det är också så att sedan vi fick den här lagstiftningen har prostitutionen förändrats i sin form. Mycket har försvunnit från gatorna, men samtidigt har det exploderat på nätet. Jag tycker att vårt arbete mot människohandel har varit viktigt därför att väldigt många som prostituerar sig är utsatta för just människohandel. Vi måste se den här förändrade marknaden.
Det är inte fattiga svenska tjejer med missbruksproblem längre som är de enda som går på Malmskillnadsgatan. Det är unga kvinnor som fraktas från olika delar av världen - de vet knappt vilket land de är i - som går omkring på Malmskillnadsgatan, i Malmö, i Haparanda eller var de nu kan vara. De fraktas runt av organiserade nätverk av kriminella. Därför måste vi arbeta mycket med de här internationella frågorna.
Det som jag tyckte var väldigt intressant, både på den konferens vi hade i oktober och även på ministerrådsmötet, var just att vi diskuterade en hel del kring frågan om demand. Den ökade insikten om kopplingarna mellan prostitution, människohandel, grov organiserad brottslighet och barnpornografi, för att nu nämna några, har gjort att man faktiskt funderar över vilka det är som köper det här. Vad har de för problem? Vad ska vi göra åt det?
Jag tycker faktiskt att vi har flyttat fram ett steg när det gäller att arbeta med det som är den grundläggande frågan. Sedan handlar det naturligtvis väldigt mycket om att se till att polisen har resurser och mycket annat. Där har vi med handlingsplanen kunnat göra en del här hemma som är bra. Men det finns mycket kvar att göra. Det är en sak som är säker.