Nyamko Sabuni (L):
Eva-Lena Jansson har uttryckt oro för ett par tre områden där jag inte riktigt förstår hennes oro. Genusforskningsanslaget fanns 2006, när vi tog över makten, och det finns fortfarande. Vi arbetar nu igenom en ny forskningsproposition.
Som jämställdhetsminister anser jag mig ha ansvar och skyldighet att tänka på hur vi kan utveckla detta. Jag är trött på att allt som har med jämställdhet och genus att göra alltid ska ha en liten egen pott och alltid ska ske i projektform. Jag vill införliva genusforskningen i den generella forskningen. Genusforskningen är nu mogen att konkurrera med annan forskning.
Vi får se hur forskningspropositionen kommer att se ut. Just nu finns det genusforskning och ett öronmärkt anslag. Det är inte ändrat sedan den förra forskningspropositionen. När det gäller hälsa skulle jag gärna se att fler ville forska om hälsofrågor, framför allt om kvinnors hälsa.
Jag har, till skillnad från mina företrädare, satsat 90 miljoner för att fokusera enbart på forskning om kvinnors hälsa. Det är också ett sätt att bygga upp kunskap och att se till att den mognar och att man väcker intresse för att fler forskare ska vilja ägna sig åt det forskningsområdet. Jag har svårt att se vad man oroar sig för. Vi har ju försökt stimulera ytterligare och införliva dessa frågor i den generella stora potten forskningspengar.
Det finns väldigt mycket forskningspengar som de här forskningsfälten inte alltid får ta del av eftersom det finns öronmärkning som innebär en mindre del i det stora sammanhanget. När det gäller jämställdhet och högre utbildning handlar det bara om organisationsförändringar. Detta uppdrag kommer att finnas där. Det kommer att vara viktigt med jämställdhetsintegrering på både regional och kommunal nivå.
Sveriges Kommuner och Landsting ska fortsätta sitt arbete med hållbar jämställdhet som de har gjort bra. Det finns en hemsida som sprider kunskap. Hillevi Larsson pratar om jämställdhetsbonus och tror att man genom att låta det bli krångligt kommer att få fler att använda sig av den. Jag har svårt att förstå den retoriken.
Jag tror inte att den främsta opinionsbildningen som når människor vanligtvis sker via tv-soffor, radio eller tidningar. Jag tror att den bästa opinionsbildningen sker vid köksborden mellan vänner. Det kanske sitter några föräldrar där som säger: Vi fick ett par tusenlappar extra den här månaden för att vi delade lika. Bara på det sättet kan informationen och kunskapen spridas till andra par.
Men om man sitter där och tycker att det är så krångligt att ansöka om jämställdhetsbonus att man inte gör det, då är det ingen som kommer att använda sig av den. Jag är därför glad över att vi har infört dessa förenklingar som gör att föräldrar upptäcker detta. Jag har redan i dag vänner som berättar om jämställdhetsbonusen. De säger: Jag fick en extra tusenlapp, och min man fick också en. Helt plötsligt börjar man tala om detta. Det har man inte gjort tidigare. Tidigare var det många som beklagade att det var så svårt.
Återigen menar jag att skrivningarna i dag kanske bättre speglar hur Försäkringskassan har jobbat med information till föräldrar om föräldrapenningen. Det är inte Försäkringskassan som skapar förutsättningar. Vi skapar förutsättningar med lagstiftning och med andra åtgärder. Försäkringskassan har ett ansvar för att informera och uppmuntra, till exempel att se till att det finns räknesnurror där man kan se att våra val i dag påverkar vårt liv om 20, 30 eller 40 år.
Det är Försäkringskassans uppdrag, och det är inte förändrat.