Jan Lindholm (MP):
Jag tycker att ministern smiter från ämnet. Jag ställde inte denna interpellation till bostadsminister Mats Odell. Det hade jag gjort om jag hade velat diskutera byggteknik. Jag ställde denna interpellation till folkhälsoministern därför att jag faktiskt vill diskutera ett folkhälsoproblem. Det vore bra om ministern kommenterade den delen något.
Det behövs mer forskning innan vi kan ge rekommendationer, säger ministern. Visst krävs det mer forskning på detta område. Men här har vi faktiskt tusentals, tiotusentals och kanske hundratusentals människor som är utslagna från arbetsmarknaden. Detta är inget litet problem, utan det handlar om ungefär 20 procent av våra bostäder, och det är en betydligt större procentandel av offentliga lokaler, till exempel skolor och arbetsplatser.
Detta är ett mycket utbrett problem. Min fråga handlar om folkhälsoperspektivet på detta. Visst är det så att den studie som jag har använt som grund för denna interpellation inte är ny. Den har också pågått väldigt länge. I denna studie har patienter följts under 7-13 år. Visst behövs det mer forskning och mer kunskap.
Men ministern hänvisar till att detta förekommer i andra sammanhang. Är det relevant? När ska den försiktighetsprincip som vi har användas? Hur många människor måste ta livet av sig? Hur många människor måste vara sjuka för att man på något sätt ska få ett stöd från samhällets sida? Detta är människor som samhället lämnar helt därhän.
Denna typ av utmattningssjukdomar och diffusa symtom accepteras inte för sjukskrivning. Det finns människor som äger ett hus, och de kan inte gå till jobbet, och de kan inte få någon sjukpenning. Deras ekonomi raseras fullständigt. Det handlar om oerhört stora tragedier. Den delen tycker jag att folkhälsoministern ska kommentera.
Jag fick en fråga från Finn Bengtsson om hur Miljöpartiet ser på byggnationen. Det skulle jag egentligen vilja ta upp i en annan debatt. Men vi har byggindustrin på vår sida i detta sammanhang. Byggindustrin vill verkligen göra någonting. Jag har träffat väldigt många representanter från byggindustrin, och vi har haft seminarier med Miljöpartiet om detta. Det är just denna fråga som man vill tackla och göra någonting åt.
Byggindustrin är väldigt positivt inställd till de krav som jag driver och som jag inte hade tänkt nämna i dag men som jag driver i andra sammanhang kring denna problematik när jag fokuserar mer på byggtekniken. Byggindustrin ser faktiskt positivt på att få ett ökat ansvar. I stället för att bara behöva ta ansvar i två år för det som man bygger tycker man att tio år eller kanske till och mer skulle vara jättebra.
Då skulle man verkligen tvingas ta ansvar för att det som man bygger är sunt och friskt.
Det finns andra intressenter inom förvaltning av byggnader som tycker att det vore intressant att också titta på det som har byggts, alltså att det skulle inrättas någon form av sjuka-hus-kommitté eller en bygghaverikommission eller liknande för att verkligen gå på djupet med denna fråga och se vad man kan göra.
Vi vet att det handlar om kostnader på 200, 300 eller 400 miljarder för att åtgärda det som är byggt framför allt i början av 60-talet och fram till 1980. Det är 20 år då det har byggts mycket sådant. Men det tillkommer sådant även i dag. Man måste därför även titta på regler för nybyggnation. Det gör regeringen, och det är positivt att man jobbar med det. Men innan vi har kommit dit finns det jättemånga människor som är drabbade, och det är dessa människor som jag tycker att vår folkhälsominister skulle bry sig mer om.