Hillevi Engström (M):
Jag vänder mig till Mattias Jonsson eftersom han kom med några frågor, för att kanske klargöra lite grann vad som gäller för jobb- och utvecklingsgarantin. Jag tror att det som regeringen nu gör är viktigt, det vill säga att se på de utvärderingar som har gjorts. Det har varit för låg aktivitet i jobb- och utvecklingsgarantin, och därför har vi nu satsat oerhört stora resurser på Arbetsförmedlingen. Man ska förstärka aktiviteten redan när människor kommer in i jobb- och utvecklingsgarantin och även ge möjlighet till arbetsmarknadsutbildning i sysselsättningsfasen.
De personer som är i sysselsättningsfasen står över huvud taget väldigt långt från arbetsmarknaden. De har varit arbetslösa mellan sju och åtta år i snitt. Många är äldre, och många har funktionsnedsättningar. Det är därför regeringen har gjort en förstärkning av det särskilda anställningsstödet som gör att arbetsgivaren till en låg kostnad kan anställa en person som har varit arbetslös under en lång period. Vi har också gett Arbetsförmedlingen i uppdrag att se över anordnarbidraget.
Anordnarbidraget fungerar i det stora hela ganska bra, speciellt för dem i den sociala ekonomin som tar emot långtidsarbetslösa. Det ger dem en bra grund att stå på och leder vidare till sysselsättning, inte minst inom sociala företag. Det gäller också idrottsrörelsen, kyrkan och många av de aktörer som ger arbetslösa en chans att komma in på banan igen.
Tanken är också att man inom jobb- och utvecklingsgarantin ska ha fått mycket stöd och hjälp med praktik, utbildning och annat så att man kommer ur jobb- och utvecklingsgarantin före sysselsättningsfasen. Det är sju åtta personer som lämnar för jobb eller studier före sysselsättningsfasen. Men det kan bli betydligt bättre.
Jag brukar inte hålla med Raimo Pärssinen särskilt ofta, men i detta fall ska jag försöka problematisera lite grann kring de brister som näringslivet upplever: Man har brist på rätt kompetens och utbildning. Ja, i vissa delar är det så. Det är därför vi har gjort kraftfulla satsningar just på utbildning och kompetensutveckling. Det är därför vi har gjort förändringar i gymnasieskolan som ska göra att färre ungdomar slutar skolan utan att ha en gymnasieutbildning att stå på.
Forskningen visar nämligen att när man gjorde om gymnasieskolan till att vara högskoleförberedande för alla som gick där och med mycket högre grad av teori ökade avhoppen. Nu ger man fler möjligheter att få en bättre grund att stå på. Skola och utbildning är förstås grunderna för att komma vidare i arbetslivet.
Det är inte heller så enkelt som jag tycker att Raimo Pärssinen låter påskina, att de långtidsarbetslösa ungdomar som har slutat utan godkända betyg lätt kan omsättas till den arbetskraft som industrin efterfrågar. Det är ingen enkel resa, utan industrin efterfrågar ganska hög kompetens. Låt mig ta ett exempel. Jag var på LKAB i Kiruna, och de har ett stort anställningsbehov. Vi diskuterade mycket: Vad kan LKAB göra för att anställa personer som är långtidsarbetslösa i Kiruna eller dess omgivningar, till exempel ungdomar?
Då säger LKAB ganska tydligt: Vi har ett krav att den som ska köra grävskopa i gruvan måste ha godkända gymnasiebetyg och bra kunskaper i svenska. Det är miniminivån för att bli anställd där, även om man kanske tycker: Måste man verkligen kunna det innan man kommer in på ett jobb? Ja, säger LKAB kompromisslöst. Då är svaret: Gå tillbaka till skolan och utbilda er! Därför ger vi möjlighet till ett förhöjt studiebidrag för att man ska få en bra grund att stå på.
Det finns ingen quick fix. Det finns ingen arbetsmarknadsutbildning på ett halvår eller ett år som gör att personer blir anställbara. Det är ett långt och tålmodigt arbete. Motivera! Gå tillbaka till skolan eller till en arbetsmarknadsutbildning, till exempel inom gruvindustrin! Det erbjuder vi också. Flera olika verktyg behövs i verktygslådan. Att höja ersättningen i a-kassan är inte lösningen. Det leder inte till att fler får jobb.
Lösningen är att rusta personerna så att de får en bra grund att stå på och blir anställbara.