Anna Kinberg Batra (M):
Ärade ledamöter, särskilt de ärade ledamöterna i finansutskottet! I dag presenterar riksdagens EU-upplysning en undersökning om svenska folkets efterfrågan på information om EU. Den visar bland annat att svenskarnas intresse för EU ökar. Det är nu fler än på mycket länge som vill veta mer. Den sakfråga som man mest efterlyser mer information om är den om hur EU-pengarna används. Det förstår jag, och det tar jag på allvar. Jag vet att vi här i kammaren gör det.
Det är därför vi är här i dag och det är därför som riksdagen är engagerad på både bredden och djupet i den här processen. EU-nämnden och finansutskottet har, som sagts, haft en gemensam utfrågning i det här ämnet. Nämnden och fyra utskott har yttrat sig, och nu har finansutskottet i sin vishet sammanfattat det utlåtande som vi i dag här debatterar. Alla skattebetalare har rätt att få veta vart pengarna tar vägen.
Konstigare borde det inte vara vare sig det handlar om EU-nivån eller det handlar om den kommunala, landstingskommunala eller statliga nivån. Alla människor har rätt att ställa krav på att vi folkvalda bryr oss om vart pengarna tar vägen och att vi gör vad vi kan för att pengarna används på rätt sätt. Den principen är lika viktig här. Därför trycker vi i EU-nämndens yttrande på att EU-budgeten måste bli mer överskådlig, tydlig och begriplig.
Det låter självklart, men alla vet vi att det ännu inte riktigt är så enkelt. Den här principen har genomsyrat riksdagens arbete med budgetöversynen. Det är jag stolt över. Snart kommer regeringens yttrande till kommissionen. Åtminstone någon vecka till kan faktiskt vem som helst skicka in sina tips och förslag. Många har redan tagit vara på den möjligheten. Det är en nästan unikt bred och öppen process.
Jag är särskilt stolt över att processen har resulterat i det breda stöd som vi har i denna kammare. Över blockgränser är vi överens om de viktigaste prioriteringarna - sedan kan vi hålla på och tjafsa inom ramarna om hur vi ska göra till vardags eller så. Jag är väldigt glad över att fem partier står bakom majoritetsförslaget.
Läser man v- och mp-reservationerna med ganska öppna ögon och ganska välvilligt - som jag numera gör, särskilt när det gäller Miljöpartiets reservationer - ser man att vi är överens om det mesta, i alla fall sett till huvuddragen. Ulf Holm sade att det är "ganska bra". Svenska prioriteringar i sak har vi berört, så jag ska inte upprepa dem. I alla fall ska jag inte alltför länge uppehålla mig vid detta.
Självklart är det viktigt att hålla i plånboken även på Europanivå och att vi gör genomgripande förändringar - i alla fall driver på för sådana - inom jordbruks- och sammanhållningspolitiken. Jag tror att få svenska medborgare och ingen enda ledamot i denna kammare vill införa beskattning på Europanivå. Inför budgetöversynen när beslut fattades om att det skulle bli en sådan här översyn var det viktigt dels att den blev genomgripande, dels att vända på varje sten och kanske mer än så.
Det gläder mig att finansutskottet har beslutat om det och att kammaren snart gör det. EU måste kunna åta sig nya utmaningar. Men då måste man komma ihåg två saker: Först gäller det, som redan nämnts, att ett viktigt politikområde inte behöver kosta mer. Det har flera berört. Till Björn von Sydow kan jag bara säga: Forskning är för all del inte gratis. Men den är ett område som tillhör de nya utmaningarna, särskilt om Europa ska stå starkt i konkurrensen i världen.
Liksom klimatfrågan är detta ett typiskt område som EU måste kunna prioritera mer. Men i till exempel miljö- och klimatfrågorna kan det faktiskt gå att minska kostnaderna - till och med kan man råka få ökade intäkter. Framför allt är det ofta lagstiftning som är medlet. Allt som är bra behöver inte bli dyrt. I dag, kan det konstateras, går mindre än 1 procent av medlemsstaternas bni till EU-budgeten.
Ni minns väl att vi hade en omfattande debatt om enprocentsmålet inför den här budgetprocessen. Vad har hänt sedan dess? Ja, EU har numera 27 medlemmar med nya möjliga bidragsmottagare och nya önskelistor. Ändå lyckas vi prioritera och samtidigt hålla i plånboken. Det inger ändå lite hopp. Prioritering innebär ibland också att välja bort. Jag vill då särskilt helt kort nämna regionalpolitiken.
I dag är sju av tio medlemsstater fattigare än den fattigaste staten i unionen var för 20 år sedan. Tanken med stödet var att hjälpa dem som har det allra svårast, till exempel att få människor och länder på fötter efter krig. I dag vet vi alla att stödpengar går till relativt välmående länder och regioner, inte bara på kontinenten utan även här hemma. Det måste vi kunna ta en ordentlig diskussion om.
Det gläder mig att det är så tydliga skrivningar om detta även i finansutskottets utlåtande. Stöd ska inte användas till att få återbäring på medlemsavgiften, utan stöd ska användas till att hjälpa de människor och länder som har det allra svårast. Då måste vi titta mer exempelvis på Serbien än exempelvis på Spanien. Jag är alltså glad över det breda stödet här i Sveriges riksdag. Vi politiker får ta till oss signalen att människor vill ha ännu bättre information.
Insynen i budgeten och förvaltningen och också pedagogiken där behöver förstås bli bättre. Avslutningsvis vill jag säga att jag tror att riksdagens engagemang och även det faktum att flera andra nationella parlament har liknande processer är en nyckel till en större förståelse utanför både Bryssel och Stockholm. Vi träffar ju folk till vardags, och EU-budgeten berör folk till vardags.
Detta är inget som bara berör eliten eller experterna; då skulle det bli mycket dyrare och mycket sämre. EU är en del av vår vardag. Det är också EU-pengarna - vad man än tycker om storleken. De pengarna ska vi vara rädda om. Jag är glad över att vi är så pass eniga om det.