Carl Bildt (M):
Annelie Enochson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att verka för att de kristna minoriteterna ska skyddas i arabvärlden, för att Sverige på ett mer aktivt sätt ska kunna stödja återuppbyggnaden av Irak samt för att minska diskrimineringen av kristna minoriteter i särskilt Turkiet och Irak. Till att börja med vill jag säga att den senaste tidens attacker mot kyrkor och kyrkliga ledare i Irak väcker djup oro.
Trots att vi under de senaste månaderna har noterat försiktiga förbättringar av säkerhetsläget fortsätter väpnade grupper att begå allvarliga övergrepp. Många övergrepp riktas särskilt mot minoritetsgrupper. Den svenska regeringen och Europeiska unionen fördömer kraftigt dessa våldsdåd.
Den irakiska konstitutionen garanterar rättigheter för Iraks minoriteter, däribland kristna, mandéer, jezidier, turkmener och andra etniska och religiösa minoriteter. Tyvärr har Iraks regering inte förmått säkerställa att respekten för de mänskliga rättigheterna upprätthålls. Utrikesdepartementet följer noga situationen för olika minoritetsgrupper och har också kontakt med flera grupper för att ta del av deras erfarenheter. Bland dessa kontakter finns också kristna företrädare.
Sverige och Europeiska unionen för en tydlig dialog med irakiska regeringsrepresentanter om vikten av att respektera och stärka de mänskliga rättigheterna i Irak. I dessa samtal läggs stor vikt vid särskilt utsatta grupper såsom religiösa och etniska minoriteter, barn och kvinnor. Jag tog själv upp dessa frågor i mina kontakter med min irakiske kollega Hoshyar Zebari under dennes besök i Stockholm och mitt besök i Bagdad förra året.
Liknande dialoger förs med flera av länderna i Mellanöstern. Sveriges regering försöker på flera olika sätt verka för en ökad respekt för de mänskliga rättigheterna, inklusive minoriteters rättigheter. Vi gör detta inte minst genom våra ambassader, som ständigt tar upp vikten av att de mänskliga rättigheterna respekteras fullt ut med myndigheterna i de länder i Mellanöstern där vi finns representerade. På den punkten är vi, liksom övriga EU, mycket tydliga.
De associeringsavtal som EU har ingått med flertalet länder kring Medelhavet, förhandlingarna om ett frihandelsavtal med Gulfstaternas samarbetsråd , förhandlingarna med Turkiet om medlemskap i EU samt förhandlingarna om ett handels- och samarbetsavtal med Irak ger ytterligare möjligheter för EU att ställa krav på regeringarna i regionen.
Jag vill särskilt lyfta fram de ansträngningar som görs inom ramen för EU:s rättsstatsinsats Eujust lex som syftar till att stärka rättssäkerheten och respekten för de mänskliga rättigheterna inom det irakiska rättsväsendet. På gräsrotsnivå i Irak sker ett viktigt samarbete mellan svenska och irakiska enskilda organisationer som arbetar för ökad tolerans, demokrati och mänskliga rättigheter.
Sådana insatser tror jag bidrar till att situationen på sikt förbättras för hela Iraks befolkning. Det är dock i huvudsak den irakiska regeringens uppgift att fullgöra sina skyldigheter enligt internationella konventioner och att visa att man är kapabel att leva upp till sina åtaganden vad gäller skydd av den egna befolkningen och respekt för de mänskliga rättigheterna. Den svenska regeringen är, liksom EU, medveten om de problem som finns i dagens Turkiet vad gäller religionsfrihet och skydd av den enskildes rätt till liv och personlig säkerhet.
Dessa frågor står högt på agendan i Turkiets förhandlingar om EU-medlemskap. Sverige och EU kommer fortsatt att ställa mycket tydliga krav på Turkiet för att stärka respekten för de mänskliga rättigheterna och förbättra situationen för landets religiösa och etniska minoriteter. Samtidigt måste EU och Sverige stå fast vid att Turkiet är välkommet som fullvärdig medlem i EU när samtliga de kriterier ett medlemskap är förenat med har uppfyllts.
Ett framtida medlemskap förblir en av de starkaste drivkrafterna för genomförandet av ytterligare reformer i Turkiet. Sammanfattningsvis kan jag försäkra Annelie Enochson om att Sveriges regering fortsatt kommer att göra vad vi kan för att bidra till en ökad tolerans för religiösa och andra minoriteter i Mellanöstern.