KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jasenko Omanovic (S):
Jag är tyvärr väldigt orolig för Arbetsförmedlingen. Det gäller just det jag nämnde i min inledning. Det ministern gör är att detaljstyra arbetsförmedlare och omyndigförklara dem när det gäller kontakter med arbetssökande. När det däremot gäller kontakten med arbetsgivare står det ingenting.
Arbetsmarknadsministern visar ingen vilja. Nu får vi här höra att arbetsmarknadsministern möter Arbetsförmedlingen på olika arenor, och där sker en dialog som leder till någonting. Jag hoppas att vi inte utvecklar det mycket mer och vidare än så. Jag vet inte vad det är som händer, arbetsmarknadsministern.
Det finns ett sätt att styra våra myndigheter, och det är regleringsbrev. Det är där man som minister ska vara tydlig och ge en instruktion till myndigheten om vad som är viktigt. I regleringsbrevet på 27 sidor står det bara på ett par ställen om arbetsgivarkontakter.
Jag tror att det står ett par rader under punkt 2 och punkt 9. Resten av detta är: Hur styr man en arbetsförmedlare i kontakter med arbetssökande? Då blir resultatet att av 197 kontakter på en månad är 168 med arbetssökande. Det är 29 kontakter med omvärlden som inte är arbetslös.
Det är skrämmande. Vad har arbetsmarknadsministern gjort med myndigheten? Är det så att arbetsmarknadsministern känner sig nöjd med att av nästan 200 kontakter som arbetsförmedlarna har i snitt i månaden är det inte ens 30 som är med omvärlden där det inte är någon arbetslös?
Det kan vara en arbetsgivare, en jobbcoach eller någon annan. Det är skrämmande siffror.
När Statstjänstemannen gör en undersökning bland anställda säger 60 procent som varit med i underlaget att de inte känner att de har tillräckligt med tid eller resurser för att göra sitt uppdrag.
Det är 60 procent. Det är 7 procent av de anställda som säger att de har tillräckligt mycket tid och resurser för att klara uppdraget. Det är bara 7 procent. Det är på grund av att Arbetsförmedlingen ska redovisa till ministern månadsvis hur mycket som helst när det gäller arbetssökande.
Det gäller däremot inte arbetsgivare, som egentligen är det absolut viktigaste. Utan kontakten med arbetsgivare kan ingen av dem som har varit arbetslösa två år och längre vänta sig någon hjälp av Arbetsförmedlingen.
Man måste ha de kontakterna för att kunna klara av att få ut dem med den allra svagaste ställningen på arbetsmarknaden. Där måste Arbetsförmedlingen göra insatser.
Jasenko Omanovic (S):
Jag måste kommentera ett par saker här. Det första är statistiken. Det är just det att jag vet att någon måste sitta längst ut på linjen och klicka på något tecken som ska visa sig i statistiken. Det är det som är grunden till statistiken. Arbetsförmedlare går också ut till företagen om de får möjlighet till det.
De intervjuar företagen och tittar på framtidsutsikter för dem. Därmed skaffar de underlag till en statistik som kan mynna ut i att man kan upphandla utbildningar som leder till jobb. Om arbetsförmedlarna inte har tid att gå ut till företagen får vi inte några arbetsmarknadsutbildningar. Ni har i och för sig dragit ned så drastiskt på det, så det kanske inte behövs.
Det kanske är därför - ni tycker inte att det behövs några utbildningar, och därmed behöver inte arbetsförmedlare besöka företagen. Men när det gäller den delen av statistiken - de sökande - går det bra att göra många besök i månaden.
Jag vill bara berätta för statsrådet att det arbetsförmedlare säger i undersökningar är att helst vill kunna förbättra sin arbetssituation. 56 procent säger att de behöver mer tid med arbetsgivare. 40 procent säger att de behöver mer tid för att utveckla kontaktnät med arbetsmarknaden.
Varje arbetsförmedlare behöver alltså mer tid för att träffa arbetsgivare. Jag hoppas att arbetsmarknadsministern förstår det.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret. Jag vill börja med att beskriva en situation. Ministern pekar på att det var universitetsstyrelsen som fattade beslutet.
År 2009 kom det en proposition, och 2010 fattade riksdagen beslut om att förändra delegationsordningen för universitet, där de mer fullt ut får ansvara för den interna organisationen.
Utbildningsministern har dragit in 20 000 platser på två år. Det innebär 50 miljoner kronor för det lilla Mittuniversitetet, som inte är så stort. Det finns större universitet som inte behöver spara, så den fördelning som har gjorts innebär att man inte tycker om de mindre universiteten.
Man tycker inte att det ska finnas närhet till högskoleutbildning för till exempel ungdomar från Ådalen. Då handlar det förstås inte om att alla ska söka sig till den utbildning som finns i Härnösand, utan det handlar om närheten till ett universitet.
Om man bor i till exempel Kiruna är det närheten till Luleå universitet som är avgörande för att kunna söka sig vidare till högskoleutbildning. Det handlar om närheten till en utbildning.
Här har man tyvärr beslutat att en 170-årig tradition av att utbilda lärare ska klappa igen och flytta från Härnösand.
Det är något som ministern i högsta grad ansvarar för genom att minska resurserna till universiteten, för att inte prata om högskolorna, som har ännu mindre värde i den politik som utbildningsministern bedriver. Ministern säger: Nu har en universitetsstyrelse fattat beslut.
Men fyra var oeniga där, och ministern borde inte, fru talman, gömma sig bakom det beslutet utan faktiskt gå fram och säga: Jag har lagt fram den här besparingen på universitetet och kan förklara varför jag har gjort det. Men det gör inte ministern, utan han säger att det är en styrelse som har fattat beslut.
Att han har ålagt styrelsen att spara 50 miljoner kronor årligen får vi inte höra i debatten. Det är 50 miljoner kronor varje år. Därför gör man den här förändringen. Tyvärr, fru talman, är Mittuniversitetet långt ifrån ensamt.
Man kan räkna upp hur många högskolor som helst och ett antal universitet som har samma problem med de besparingar som ministern kräver.
Jasenko Omanovic (S):
Jag måste återkomma till vad Björklunds högskolepolitik handlar om. En av de senaste rapporterna från Högskoleverket visar att Sverige med Björklunds politik kommer att hamna i en situation där länder som Slovakien och Polen kommer att ha fler högskoleutbildade än vad Sverige kommer att ha.
Sverige kommer att hamna på en nivå som är lägre än genomsnittet i OECD. Det är Björklunds politik. Det är de ungdomar som nu sitter på läktaren som inte får plats på dagens universitet. Det är vad det handlar om i grunden.
Där blir Härnösand och Mittuniversitetet något slags lex Björklund-exempel på hur politiken bedrivs. Det är vad det handlar om.
Vi kommer på två år att minska många platser när vi, fru talman, har 415 000 arbetslösa, och när de som är födda 1994, en ganska stor ålderskull, kommer ut och ska in på universiteten. Då får vi 20 000 färre universitetsplatser.
Vad ska Sverige konkurrera med när vi om något år blir omkörda av Slovakien, Polen och andra EU-länder? Vad ska vi konkurrera med då? Vad tycker utbildningsministern att vi ska konkurrera med? Det är frågan.
Det är inte underligt att före detta statsminister Göran Persson agerar mot det här beslutet, att före detta statsminister Thorbjörn Fälldin lämnar tillbaka sin doktorshatt och att författare Bodil Malmsten lämnar tillbaka sin doktorshatt. Det handlar inte enbart om Härnösand. Visst handlar det om Härnösand - men inte enbart, utan om den politik som utbildningsministern bedriver.
Det kommer så småningom att visa sig att både Slovakien och Polen kör om oss beträffande utbildningsnivå och det antal högskoleutbildade som vi kommer att ha. Det tycker jag är trist. Jag tycker att det är trist att Sverige ska hamna i en sådan situation bara därför att utbildningsministern har en idé om hur man bedriver högskoleutbildning.
Det är verkligen trist, fru talman. Därför blir Härnösand ett exempel på hur politiken bedrivs på ett helt felaktigt sätt.
När vi har 150 000 arbetslösa ungdomar, och när vi har stora årskullar som kommer ut från skolan och ska in i vuxenlivet fattar utbildningsministern beslut om att man ska spara in på antalet högskoleplatser.
Nu ska man dra ned, nu ska inte möjligheten finnas i lika stora omfattning i hela landet, utan nu koncentrerar man utbildningen till de stora lärosätena. Det gäller inte bara detta, utan det gäller även forskningen. Där missgynnas de mindre universiteten. Detta är alltså en genomtänkt politik. Men ministern säger här i talarstolen att det är styrelsen som har fattat beslut.
Det är mycket lätt att gömma sig bakom en styrelse. Den är dessutom oenig. Det var tidigare mycket lätt för ministrar att gömma sig bakom andra yrkesgrupper.
Jasenko Omanovic (S):
Jag sade mycket tydligt att den största årskullen av 90-talisterna som är kvar att komma ut i vuxenlivet är de som är födda 1994. När denna grupp kommer ut har vi en ungdomsarbetslöshet på 150 000 personer. Då säger utbildningsministern att arbetslösheten inte blev så hög som vi trodde att den skulle bli.
Men hur många arbetslösa ungdomar behövs för att ni ska anse att arbetslösheten är hög? Hur många unga behöver gå arbetslösa för att ni ska förstå att arbetslösheten är hög? Det är obegripligt att en minister, vice statsministern, kan säga någonting sådant i talarstolen här i riksdagen.
När det gäller doktorshattar har jag inte nämnt Göran Persson i sammanhanget med doktorshattar. Jag har nämnt bland andra Thorbjörn Fälldin. Ministern har fått tillbaka ett par doktorshattar. Frågan är hur många doktorshattar som han hinner få tillbaka innan han lämnar sin post.
Frågan är vad ministern ska göra efter detta. En second hand-affär med doktorshattar skulle kanske vara bra.
Att ministern i riksdagens talarstol säger att arbetslösheten inte är hög när vi har drygt 150 000 ungdomar som går arbetslösa dag efter dag - det är inte tillräckligt många för ministern - är en skandal.
Jasenko Omanovic (S):
Jag begärde ordet när det kom upp att ministern tycker att det är anmärkningsvärt att någon målar en stol vit en dag, gul en annan dag och röd en tredje dag.
Då skulle jag vilja säga till ministern att riksdagen ju fattat beslut om att avskaffa fas 3 just på grund av detta, för det är en förvaring av människor som kan vara en resurs för det här landet om man bara vågar investera i dem. Men det gör man inte.
Man har bland annat sänkt arbetsgivaravgifter och sociala avgifter där man delvis har en finansiering för det, och så har man lagt de här miljarderna i Anders Borgs finansministerskattekista. Där finns pengarna som skulle kunna hjälpa till att rusta de här människorna.
Deras rätt att vara en del av och bidra till Sverige har Anders Borg plockat av dem.
Deras rätt att få utbildning och få möjligheten att bli rustade för att komma tillbaka till arbetsmarknaden och bidra till det här landet förvägrar Anders Borg dem, och det är arbetsmarknadsministern som ska verkställa det här.
Jag vill återgå till det här som vi debatterade tidigare, fru talman, om arbetsförmedlarens roll som är jätteviktig.
Av arbetsförmedlare som har fått frågan vad de skulle vilja erbjuda mer svarade 71 procent att de vill kunna erbjuda mer arbetsmarknadsutbildningar.
Jag kan säga, fru talman, att vecka 14 i år deltog 6 548 personer i en arbetsmarknadsutbildning.
Vi har, om någon har missat det, ungefär 415 000 personer som är arbetslösa. Bara 6 548 deltar i en arbetsmarknadsutbildning. Det är ingenting.
De resurser som det här landet skulle kunna ha att erbjuda människor möjligheten att rusta dem att komma tillbaka till arbetsmarknaden finns någon annanstans, nämligen hos Anders Borg.
Jag kan inte begära att arbetsmarknadsministern ska svara på vad Anders Borg gör med de pengarna, men arbetsmarknadsministern är här för att verkställa detta och därmed förvägra människorna denna möjlighet. Därför har riksdagen fattat beslut att avskaffa fas 3.
Jasenko Omanovic (S):
Jag vill instämma i det som Ali Esbati säger. De fall jag tar upp är de som blivit kända i medierna när man insåg hur omfattande det hela var. Ministern kan nu spela teater och säga att om du har märkt någonting borde du ha anmält det, men det är bara teater, inget annat.
Vi behöver i stället tala om verkliga människor som har rätt till stöd så att de är rustade för att komma närmare arbetsmarknaden. Det är det vi behöver debattera i dag.
Riksdagen har fattat beslut om att fas 3 ska avskaffas, men ministern vägrar att göra det. Det är olyckligt att debatten blivit som den blivit, fru talman. Nu säger ministern att det inte var bättre förr.
Ingen av oss har i debatten talat om hur det var på 90-talet, början av 00-talet, 80-talet eller 30-talet. Vad ministern menar vet vi inte, men ingen av oss har nämnt det. Plötsligt kom ministern på att tala om hur det var förr som om någon hade sagt att det var bättre förr.
Vi talar om den situation som folk i dag befinner sig i, den situation som levande människor befinner sig i. Riksdagen har fattat beslut om att fas 3 ska avskaffas, och ministern har inte gjort det. Det är det vi talar om i den här debatten.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret. Jag kan börja med att säga att jag arbetade som ledsagare under de fyra första timmarna jag arbetade i Sverige. Vi cyklade tandemcykel och hade fyra faktiskt ganska intressanta timmar - det var två världar som möttes.
Även om jag alltså har haft en del kännedom om detta har jag dock inte haft en så klar bild av vad ledsagning egentligen betyder för blinda och synskadade.
Jag tror att jag är ett praktexempel på hur medborgare i landet ser ut; man är inte så medveten om vilken stor betydelse ledsagning har för människor.
När jag för någon vecka sedan besökte Synskadades Riksförbund hemma i Västernorrland började besöket med att jag fick en vit käpp och en ögonbindel. Sedan fick jag ta mig till fikarummet, sätta mig vid bordet och fika med personer runt omkring.
Att ta sig fram, att sätta sig vid bordet, att höra röster man inte ser var de kommer ifrån - här kan man se sig omkring - och att äta utan att kunna se vad man äter var en väldigt nyttig upplevelse för mig. Det handlar om att förstå hur människor har det.
Därför blev det väldigt viktigt för mig att lyfta upp denna fråga, och det blev väldigt intressant när jag sedan fick höra hur det kan avvika från kommun till kommun - i mitt eget län och i hela Sverige.
Kommunerna kan bedöma olika från fall till fall och från kommun till kommun. Jag är stolt över att vi nu i min hemkommun Härnösand har 25 timmars ledsagning per månad för synskadade.
Man kan tycka att det inte är mycket begärt att få hjälp 25 timmar i månaden för att kunna ta sig till affären och handla och liknande saker som ju är en vardag för oss alla andra.
Därför tycker jag att det är viktigt hur vi politiskt kan bidra till att dessa människor får en någorlunda bra vardag. Därför frågar jag ministern vad hon tänker göra kring LSS.
Finns det möjligheter för ministern att återkomma till riksdagen med just de frågor som de synskadade lyfte när jag träffade dem om att alla inte omfattas av LSS utan av socialtjänstlagen?
Min fråga kvarstår: Vad tänker ministern göra konkret för att ge dessa personer en bättre och tryggare vardag?
Jasenko Omanovic (S):
Mer än 60 procent av kommunerna i Sverige beviljar ledsagning enligt socialtjänstlagen. Det innebär att synskadade personer får betala en avgift. Avgiften är en hemtjänstavgift, så det beror på i vilken kommun man bor i eftersom det är olika nivåer.
Men det är mer än 60 procent av kommunerna som beviljar ledsagning och som säger: Okej, om du ska gå och handla får du betala ett par hundra spänn till oss. Det är verkligen olyckligt.
Ministern säger i svaret till mig att det finns olika möjligheter och tar bland annat upp LOV som en möjlighet för synskadade. Men problemet är, som en av de synskadade sade till mig, att de inte har makten över sina liv.
LOV är då inte någon hjälp om man får ledsagning beviljad enligt socialtjänstlagen. Om man skulle kunna omfattas av personkrets 3 i LSS skulle man kunna få mer stöd utan att behöva betala för det.
Om man skulle omfattas av personkrets 3 skulle det innebära att man skulle kunna få avgiftsfri ledsagning, och det är ju detta det handlar om.
I dag kostar det, och inte nog med att det kostar utan det är också stora skillnader från den ena till den andra kommunen i landet.
Statsrådet säger att man ska öka trycket på kommunerna, och visst kan man göra det. Men samtidigt får man komma ihåg att trycket ökar på alla håll och kanter. Det är 65 000 utförsäkrade som hamnar hos socialtjänsten.
Det är bara 5 procent som får en a-kassa som motsvarar 80 procent, vilket innebär att de måste få mellanskillnaden från socialtjänsten genom försörjningsstödet. Det är ett stort tryck på kommunerna på alla områden.
Den är en viktig hjälp för att kunna klara vardagen.
Jasenko Omanovic (S):
Min fråga till ministern om personkrets 3 var retorisk. Det var ingen budgetförhandling här vid bordet, utan det var en retorisk fråga om det inte vore bra att få det. När det gäller det kommunala självstyret är det absolut så som ministern säger.
Tyvärr flyttar staten över kostnader till kommunerna på fler och fler områden. Vi kan börja med arbetslösa och sjukskrivna, men det gäller även infrastrukturen och många andra områden.
Nu har vi en politik som leder till att kommunerna ska ta mer och mer ansvar för det som staten egentligen borde ansvara för. Arbetslösheten borde vara en statlig angelägenhet. Samma sak gäller för infrastrukturen.
När nu detta hamnar i samma pengapåse på kommunerna och man ska öka trycket på kommunerna, som ministern säger, vad förmår då landets kommuner att göra? Vi har inte många rika kommuner i landet som sitter på guldgruvor, utan det finns en hel del kommuner som brottas med sin ekonomi.
Ska man ha en politik som i sin helhet går ut på att flytta över kostnader till kommunerna får det konsekvenser. Det blir till exempel färre ledsagningstimmar för de synskadade.
Jasenko Omanovic (S):
Vi fick höra påståenden från ett antal moderater här om att vi socialdemokrater inte har någon politik på området. Jag kan säga att vår politik bygger på detta: Så fort vi får makten avskaffar vi fas 3 som det första vi gör. Det är ett förvaringsprojekt.
Förvaring av människor har man sett i vissa kommuniststater. Där förvarar man folk när man inte hittar plats för dem på arbetsmarknaden. Det är en passiv åtgärd som inte är värdig en demokrati. Detta är vad fas 3 är. För det första avskaffar vi, som sagt, fas 3.
För det andra ger vi möjlighet till alla unga människor i det här landet som inte har gymnasiekompetens att skaffa sig det. Det som är gemensamt bland nästan alla ungdomar som är arbetslösa i dag är att de saknar gymnasiekompetens.
Alla ska ha möjlighet att komplettera och få gymnasiekompetens innan de fyller 25 år för att kunna ta steg närmare arbetsmarknaden och vidare i utbildningen. Fru talman! På tal om vidareutbildning måste jag fråga vad regeringen gör i dag. Jag kommer från Västernorrlands län.
Där är arbetslösheten bland ungdomar 25 procent. Vad gör regeringen förutom att sätta ungdomarna i karantän de första 90 dagarna? De får inte delta i några åtgärder. När de väl kommer längre in i processen får de ingen chans att komplettera gymnasiekompetensen, och sedan hamnar de i fas 3.
De som orkar ta sig igenom alla regeringens hinder och komma närmare en högskoleutbildning får ingen plats. Regeringen har minskat antalet platser på universitet och högskolor.
För Mittuniversitetet i det län där jag bor handlar det om närmare 2 500 platser färre. Man ska minska antalet platser. Då är min fråga till regeringspartierna: Hur tänker ni när arbetslösheten är uppe på 25 procent?
Ni förvägrar unga människor möjligheten att vidareutbilda sig nu när det är så svårt att hitta jobb och nu när det är tiotusentals varsel ute i landet. Det är under den här tiden som man ska ha möjlighet att vidareutbilda sig på högskola och universitet, men då minskar ni antalet platser. Det finns ingen logik i den politik som ni för. Fru talman!
Den första dagen när vi får makten kommer det första vi gör vara att avskaffa fas 3.
Jasenko Omanovic (S):
Vi kunde före uppehållet höra ett antal synpunkter om vår retorik, om vårt angrepp mot fas 3.
Bland annat nämnde Roger Haddad, som nu inte är närvarande i kammaren, att S-kommunalråden inte prioriterar vuxenutbildning för arbetslösa ungdomar.
Det är svårt att prioritera vuxenutbildning när socialbidragskostnaderna ökar på grund av att folk utförsäkras. Trots att folk betalar avgift till a-kassan existerar den i princip inte.
Det finns stora problem som gör att fas 3 bara blir ett förvar för unga, och det är inte bra. Det är inte alls bra att vi har så många ungdomar i åtgärder där de i princip bara förvaras.
Därför hoppas jag att ministern och allianspartierna, regeringsunderlaget, förstår vilken möjlighet ungdomarna går miste om på grund av den förda politiken. Jag hoppas att regeringen ändrar sig.
Om så inte sker och vi vinner valet 2014 kommer vi att avskaffa fas 3.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret. Ministern säger i svaret att det är viktigt med företagskontakter. Man kan nästan säga att företagskontakter är A och O för arbetsförmedlarens arbete. Så långt kan jag hålla med ministern.
Eftersom vi inte har ministerstyre i detta land kan ministern inte peka på myndigheterna och säga vad de ska göra. Den form som man har för att justera myndigheterna är regleringsbrev. Man skriver regleringsbrev till myndigheterna. Just till den myndighet som vi nu talar om, Arbetsförmedlingen, skrevs ett regleringsbrev på 27 sidor.
Det är ganska omfattande saker som man behöver göra inom myndigheten för att uppnå de mål som regeringen och riksdagsmajoriteten vill att myndigheten ska uppnå.
I detta regleringsbrev på 27 sidor nämns arbetsgivarkontakter med 168 tecken.
På 27 sidor är det inte ens tre rader om arbetsgivaransvar och hur viktigt det är att jobba med företagskontakter. Då frågar jag: Varför har en del företag problem med matchningen på arbetsmarknaden?
Det är inte underligt när regeringen skriver tre rader om denna viktiga roll som Arbetsförmedlingen ska spela. Då får vi en situation där många arbetsgivare säger att de har jobb och möjlighet att växa men att de inte har någon arbetskraft. De kan inte någon.
Arbetsförmedlare får i uppdrag att producera massvis med beslut. Det handlar om mycket byråkrati. Säkert blir pappersindustrin glad för det. Men i det övriga samhället behöver man inte vara lika glad eftersom Arbetsförmedlingen inte uppnår det som den behöver göra. Herr talman!
Det är mycket viktigt att vi har en arbetsförmedling som har kontakter med arbetsgivare - vardagliga sådana, där arbetsförmedlare kan ha en förtroenderelation med de lokala näringsidkare som finns i kommunerna runt om i landet.
Det är A och O för den verksamhet Arbetsförmedlingen står för. På varje arbetsförmedling borde det egentligen stå där man kommer in: Vi förmedlar jobb. Det är det som borde stå där man kommer in, så att både arbetsgivare och arbetssökande vet vad verksamheten är till för. Nu är det otydligt. Det är till och med otydligt i regleringsbrevet.
Det står bara tre rader på 27 sidor om det viktigaste uppdrag Arbetsförmedlingen borde ha, nämligen arbetsgivarkontakter.