KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ida Drougge (M):
Givet det höga tonläget här i debatten kan man lätt tro att interpellanten och hennes parti har drivit den här frågan länge.
Man kan tro att de under sina tidigare åtta år vid makten har kämpat för att ändra dagens regelverk och kanske i viss mån redan har gjort det, men så är ju inte fallet.
Man kan också fundera på vad som skulle hända om vi inte hade den här lagstiftningen - om det inte var så att vi i inkomstskattelagen hade ett regelverk för automatiska höjningar av skiktgränsen.
Man kan fundera på vad som skulle hända om vi inte hade liknande regler även på en rad andra områden, exempelvis för CSN. På samma sätt som de som betalar statlig inkomstskatt får en uppräkning av gränsen får landets studenter en uppräkning av CSN.
I vanligt språk finns det nog inget bättre sätt att förklara detta på än med just ordvalet att det sker automatiskt. Det kräver nämligen en aktiv handling att ändra dessa lagar. En ändring av lagen sker inte automatiskt. Jag har därför en fråga till interpellanten.
Anser hon att man ska ta bort det här regelverket permanent? Borde exempelvis uppräkning av CSN inte ske automatiskt? Borde inte heller gränsen för den statliga inkomstskatten även fortsättningsvis räknas upp? Herr talman!
Jag skulle gärna se att finansministern utvecklade lite vad som skulle hända om vi inte hade den här typen av regelverk. Hur många svenskar skulle då behöva betala statlig inkomstskatt om några år, exempelvis?
Ida Drougge (M):
Jag ser fram emot den dag då även socialdemokrater föreslår sänkt skatt för låg- och medelinkomsttagare - för breda grupper i samhället som verkligen skulle behöva det.
Jag håller med om att väldigt många i Sverige arbetar, gnetar, går till jobbet, stressar och sliter ut sig. Det handlar inte bara om att det är tuffa tider, utan man blir utsliten över tid och gör långt mer för det här landet än vad många andra gör.
Alla människor som gör det förtjänar respekt och förtjänar att behålla mer av sina pengar i plånboken. För alla människor som arbetar behöver det löna sig att gå till jobbet. Det är respekt. Men det betyder också att det behöver vara lönsamt i hela arbetskedjan - för alla som arbetar.
För den som är undersköterska och vidareutbildar sig till sjuksköterska eller specialistsjuksköterska behöver utbildningsinsatserna löna sig. Därför har vi uppräkningen av statlig inkomstskatt. Därför är den schablonmässig.
Så, ja, det handlar absolut också om principer och om att vi vill ha ett skattesystem där strävsamhet, slit och hårt arbete lönar sig. Det gör det.
Ida Drougge (M):
Sverige har en hög nivå av digitalisering generellt och specifikt på den svenska finansmarknaden. Men tyvärr ligger vi i bottenligan om man jämför vår cybersäkerhet.
För att förstå allvaret visar beräkningar att cyberbrottslighetens kostnader globalt uppskattas vara högre än de globala kostnaderna för hela den internationella droghandeln. Många av de företag som utnyttjas och drabbas finns här i Stockholmsområdet och inom finansmarknaden.
Därför vill jag fråga finansmarknadsministern vad han och regeringen gör för att motverka dessa stora problem.
Aida Hadzialic (S):
Tack, Ulrika Carlsson, för dina kommentarer. Jag börjar med den första delen av din kommentar om hur vi kan kvalitetssäkra det fortsatta arbetet. Det är precis som jag sa i mitt anförande. Det viktigaste måste vara att vi jobbar med att vi får fler verksamma lärare inom sfi:n eftersom behoven växer.
Vi måste också se till att lärarna får rätt förutsättningar för att kunna bedriva en bra undervisning. Det gäller exempelvis att vi tillhandahåller den kompetensutveckling de behöver. Därmed är det olyckligt att den borgerliga oppositionen röstade ned vårt förslag i det avseendet. Det finns uppenbarligen behov ute i verksamheterna.
Det är mycket riktigt så att jag gärna diskuterar och försöker finna samsyn om så mycket som möjligt för att vi ska kunna ta ett steg framåt. När det gäller frågan om de nationella proven är de viktiga. Jag ser naturligtvis funktionen med det verktyget. Men vi har gjort bedömningen att det är bättre att jobba med ett stödmaterial för bedömning och betygsättning i detta avseende.
Det blir en mindre administrativ börda för lärarna, och det är mindre kostsamt än nationella prov. Vi måste här och nu fokusera våra resurser på det som är det viktiga. Det är återigen fler lärare, kompetensutveckling och bättre förutsättningar för undervisning. Det är där vi ska börja, och det är där vi ska lägga grunderna. Men vi ger också verktygen för kunskapsuppföljningen.
Aida Hadzialic (S):
Tack, Ulrika Carlsson. Det är naturligtvis väldigt viktigt med uppföljning. Det är ändå grunden för fortsatt utveckling. Regeringen kommer att bedriva uppföljning av detta. Men vi menar att man inte behöver ge Skolverket ett särskilt uppdrag att syssla med detta.
Allt handlar om någon form av avvägning av hur resurser ska användas. Vi tror återigen att i det ekonomiska läge som vi befinner oss i, där vi måste hushålla med våra gemensamma skattepengar och våra gemensamma medel, är det klokare att fokusera pengarna på det som är nyckeln till en bra undervisning, det vill säga fler lärare, kompetensutveckling och bättre förutsättningar i klassrumssituationen.
Det finns verktyg inom Regeringskansliet och Utbildningsdepartementet för att titta på hur verksamheten utvecklas. Vi ska hålla ett öga på detta. Vi tycker nog egentligen likadant, men vi funderar på hur det hela ska konstrueras bäst.
Aida Hadzialic (S):
Tack, Ida Drougge, för din kompletterande fråga. Det görs ändå mätningar av statusen för den svenska skolan och de olika delarna i utbildningskedjan. Är det något vi i Sverige kan vara väldigt stolta över så är det vår vuxenutbildning. Den anses vara i världsklass. Jag har haft den fina förmånen att ha träffat kollegor runt om i världen.
De säger: Ni i Sverige har verkligen en vuxenutbildning man kan räkna med. Tittar man på varför det gick så väl för Sverige i samband med finanskrisen 2008, 2009 och framåt vet man att en av delförklaringarna till det är att vi hade en väldigt god omställningsförmåga. Branscher kommer och branscher går.
Men i och med att vår arbetskraft kunde omställa sina kvalifikationer via vuxenutbildningen kunde människor ta de jobb som fanns eller de jobb som växte fram, och i många fall skapade de dem. Trots detta förstår jag er tanke om att ni vill ha ännu mer koll på verksamheten på en mer detaljerad nivå.
Så som det är nu tittar man på vuxenutbildningen på en huvudmannanivå. Det gör man också med förskolan, exempelvis. Återigen, det här har handlat om en prioritering. Att vi vill ha kvar det på huvudmannanivån är en fråga om att hushålla med resurserna och se till att vi använder pengarna mest ändamålsenligt. Enligt vår uppfattning handlar det om att skapa rätt former och sedan investera i lärarna.
Investerar vi i lärarna kommer vi också att få duktiga och engagerade elever som blir mer anställbara och har lättare att etablera sig.
Aida Hadzialic (S):
Tack igen, Ida Drougge! Man måste alltid prioritera, och när resurserna är ändliga och man måste hushålla med de ekonomiska ramar vi har väljer regeringen att prioritera verksamhetens innehåll och verksamhetens hjältar, det vill säga lärarna.
Vi vill investera i lärarnas förutsättningar, i att vi ska få fler lärare och i lärarnas kompetensutveckling, för det är så vi tror att utbildningskvaliteten blir ännu bättre. Vi ska fokusera på att vuxenutbildningen och sfi ska få en tydligare koppling till arbetsmarknaden, för det är det som i slutändan ger de största och bästa samhällsekonomiska vinsterna. Sedan är det självfallet viktigt med uppföljning. Det är viktigt med tillsyn.
Men vi har ändå verktygen på plats, och vi ska kanske inte i detta nu, när vi står inför växande behov, göra en prioritering där vi sätter byråkratin, administrationen och detaljbitarna före investeringar i lärarna och i utbildningens kvalitet. Jag tror ändå att vi är rätt så eniga om att det är där kvalitetsutvecklingen sker.
Bara en liten kort reflektion: Det pratas om att vuxenutbildningen är tillgänglig för alla. Det där kan man verkligen problematisera kring. Problemet de senaste åren har ju varit att den borgerliga regeringen dragit ned på resurserna till vuxenutbildningen, vilket gjorde att färre fick möjlighet att studera och omkvalificera sig. Det här är inte bara ett problem för den enskilda individen utan ett problem för arbetsmarknaden.
Fixar vi inte anställbarhet för fler individer fixar vi inte heller vår omställningsförmåga och därmed vår tillväxt. Man måste alltså se hela kedjan.
Aida Hadzialic (S):
Det är med stolthet som jag i dag presenterar denna proposition inför riksdagen. Denna proposition, där vi tar ett viktigt steg mot en mer jämlik och likvärdig skola i Sverige, innebär i sak att alla svenska skolor ska vara avgiftsfria.
Inga skolor ska ha en särställning, utan vi ska jobba med ambitionen att alla skolor ska vara bra skolor och att alla skolor ska vara tillgängliga för alla elever. Det är en viktig markering, och det är ett viktigt steg framåt.
När riksinternatskolorna Lundsberg, Sigtuna och Gränna fick sin särställning i början av 70-talet var det med anledning av att andelen utlandsstationerade svenskar hade ökat, biståndsverksamheten ökade och många svenskar arbetade utomlands.
Då var det viktigt att tillskapa en möjlighet för dessa individer att låta sina barn utbildas hemma i Sverige. Nu har dock utvecklingen gått åt ett annat håll, där man kan se att enbart 1 procent av eleverna vid våra riksinternatskolor har föräldrar som är utlandsstationerade.
Mot bakgrund av detta kan man säga att denna skolform är föråldrad och att den cementerar en ojämlikhet i svensk skola som vi inte finner önskvärd.
Jag tycker att det är väldigt bra att det i kammaren finns en bred förankring kring denna fråga - att i princip alla partier förutom Sverigedemokraterna ställer sig bakom propositionen. Jag vill säga ett par ord om vilka konsekvenser propositionen kommer att få för dagens riksinternatskolor.
Den första är att dessa skolor inte kommer att få ta ut elevavgifter för undervisningen, vilket de har gjort hitintills. Den andra stora och huvudsakliga förändringen är att de särskilda bidrag som hittills har lämnats till riksinternatskolorna för internatverksamhet och som extra bidrag för en mer flexibel skolorganisation tas bort.
Enkelt uttryckt betyder det att särarten, särställningen och särfinansieringen kommer att försvinna. Jag poängterar återigen att propositionen är viktig för att den svenska skolan ska bli mer jämlik och mer likvärdig.
Jag ser med tillförsikt fram mot att vi ska kunna implementera denna reform, och jag är glad att det finns en så bred förankring kring frågan i kammaren.
Aida Hadzialic (S):
Sara Karlsson har frågat mig om jag finner det nödvändigt att förtydliga instruktionerna till Myndigheten för yrkeshögskolan så att kommuner med hög arbetslöshet och störst behov får företräde då myndigheten väljer vilka utbildningar som ska genomföras.
Jag delar Sara Karlssons uppfattning att arbetslösheten är en av politikens viktigaste utmaningar.
Utbildningspolitiken har tillsammans med arbetsmarknadspolitiken och näringspolitiken en viktig roll att spela för att människor ska kunna etablera sig på arbetsmarknaden och få den kompetens de behöver för att få ett arbete eller - vilket är nog så viktigt - byta yrkesinriktning.
Av den anledningen vill regeringen öka ambitionerna inom vuxenutbildningsområdet och föreslog i budgetpropositionen för 2015 ett nytt kunskapslyft som skulle innebära utökade platser i högskolan, yrkeshögskolan, folkhögskolan och den kommunala vuxenutbildningen.
Jag avser att verka för att regeringen återkommer om denna satsning i budgetpropositionen för 2016. Myndigheten för yrkeshögskolan har ett tydligt uppdrag att se till att utbildningar som ska ingå i yrkeshögskolan svarar mot arbetsmarknadens behov och har en lämplig regional placering.
Myndighetens uppdrag är inte att se till att utbildningar anordnas där arbetslösheten är hög. Här har regeringen i stället som ambition att andra delar av Kunskapslyftet ska svara mot sådana behov i kombination med en aktiv och kraftfull arbetsmarknads- och näringslivspolitik.
När myndigheten tar ställning till vilka utbildningar som ska ingå i yrkeshögskolan och beviljar statligt stöd är det alltså arbetslivets efterfrågan som ska vara styrande för myndigheten.
Min och regeringens uppfattning är att detta gynnar de studerande som påbörjar en yrkeshögskoleutbildning eftersom de vet att den utbildning de går igenom ska och kan ge dem en chans till arbete. Att utbildningen har en lämplig regional placering är också viktigt, men detta måste alltid vägas mot arbetslivets behov av yrkeskompetens.
Jag ser därmed ingen anledning att förändra myndighetens uppdrag på det sätt som Sara Karlsson efterfrågar.
Aida Hadzialic (S):
Tack, Sara Karlsson, för dina kommentarer! Vi delar självfallet uppfattningen att det behövs fler platser inom yrkeshögskolan. Om det hade funnits fler platser hade vi kunnat ha en bättre och större fördelning av utbildningarna runt om i landet. Det är precis vad regeringen ville.
Vi uttryckte en ambitionshöjning med 2 000 fler platser för 2015, årets fördelning, och ca 4 000 fler platser per år därefter. Den borgerliga oppositionen, tillsammans med Sverigedemokraterna, valde att stoppa satsningen på den delen av vårt kunskapslyft, som är så efterfrågad runt om i landet.
Det Sara Karlsson signalerar pekar på detta. Människor från Norrland till Skåne i söder har hört av sig och sagt vad Sara Karlsson speglar på olika sätt. Det är återigen ett tydligt tecken på att det behövs satsningar på detta.
Jag och regeringen hoppas få återkomma både nu under våren och under hösten med liknande satsningar för att kunna möta arbetsmarknadens behov och se till att matchningen blir bättre och fler på så sätt kommer i sysselsättning.
Jag hoppas ändå att det är ett gott besked till såväl dig och Eskilstuna som andra runt om i landet att regeringens ambition kvarstår om att ha ett kunskapslyft och att kunskapslyftet ska vara en integrerad och viktig del av jobbpolitiken.
Aida Hadzialic (S):
Tack återigen, Sara Karlsson! Jag ska inleda med att kommentera din fråga kring vad regeringen avser att göra med ett eventuellt framtida kunskapslyft, som vi nu har presenterat. Regeringen avser självfallet att vidhålla den ambitionen.
Vilken form och vilken volym det hela sedan kommer att utmynna i kan vi berätta senare i vår, och framför allt senare i år i den höstpropositionen som ska läggas fram.
Kunskapslyftsambitionen kvarstår - det är det viktigaste - och satsningen på yrkeshögskolan. Vi hade som tanke förra året att vi allt som allt skulle satsa på drygt 35 000 nya utbildningsplatser fram till 2018 inom kunskapslyftspaketet.
Då skulle det vara satsningar på högskolan, universiteten, yrkeshögskolan, folkbildningen och vuxenutbildningen, där även yrkesvux ingår. Allt detta skulle göras för att möta den efterfrågan på kompetens som finns på arbetsmarknaden och för att lösa matchningsproblematiken, som vi vet är en viktig del i att vi har arbetslöshet i dag.
Det finns många som saknar jobb samtidigt som det finns många arbetsgivare som gärna vill tillsätta tjänster men inte hittar den rätta kompetensen. Då måste vi fixa den överbryggningen, och det gör vi genom att öka kompetensen och kvalifikationerna hos arbetskraften.
Vad sedan gäller arbetslösheten generellt och kanske i Eskilstuna i synnerhet: Tro mig - jag förstår verkligen problematiken i kommunen! Regeringen vill främst investera i en aktiv närings- och arbetsmarknadspolitik för att generellt sett öka sysselsättningen i vårt land. Det handlar om att investera i infrastrukturen.
Det handlar om att investera i bostadsbyggandet för att främja tillväxten. Det handlar om att investera i små och medelstora företag så att de kan booma på sitt sätt och skapa nya arbetstillfällen. Det handlar om att investera i kunskap så att vi får en bättre matchning. Allt det där är delar av regeringens politik för att se till att fler kommer i arbete. Det kommer också att gynna Eskilstuna.
Vad sedan gäller den allmänna kunskapsnivån har vi som sagt olika satsningar på olika utbildningar. Jag tror att det är viktigt att man identifierar vilken sorts utbildning som behövs för vilket ändamål.
Om det nu är så att Eskilstuna behöver få en generell utbildningshöjning, kanske en bättre grundläggande kunskapshöjning, tror jag att vuxenutbildningen och de satsningar vi gör där kan vara just den centrala biten.
Aida Hadzialic (S):
Jag vill också tacka Sara Karlsson, både för interpellationen och för den konstruktiva debatt och det samtal som vi har haft. Vi delar självfallet uppfattningen att sysselsättningspolitiken och jobbpolitiken är vår främsta prioritering.
Kan vi kombinera det med en klok utbildningspolitik som ökar kvalifikationerna hos arbetskraften för att möta arbetsmarknadens behov har vi gjort mycket för att detta land ska utvecklas i rätt riktning. Regeringens ambitioner kommer att kvarstå. Jag hoppas att det kommer att gynna hela landet och att det kommer att göra situationen i Eskilstuna bättre också.
Yrkeshögskolans roll kommer att vara central i det hela. Jag ser att man redan i dag från yrkeshögskolans håll verkar över hela landet, så det finns en regional fördelning. Om vi lyckas öka antalet platser och volymerna kommer det att få ännu större genomslag.
Nästa år hoppas jag att vi kan stå här och prata om vilken bra verkan en ambitionshöjning har fått ute i landet och då också i Eskilstuna.
Aida Hadzialic (S):
Roger Haddad har frågat mig vad jag planerar kring sfi-undervisningen. Roger Haddad har även frågat mig vad jag tänker vidta för åtgärder för att höja kvaliteten och flexibiliteten kring sfi inom Arbetsförmedlingens etableringsreform.
Jag vill börja med att säga att jag anser att tillgång till en väl fungerande utbildning i svenska, anpassad efter den enskildes behov, är en förutsättning för nyanländas deltagande i det svenska samhället.
Jag vet också att det runt om i landet finns ett stort engagemang och en stor kompetens hos dem som bedriver utbildning i svenska för invandrare.
Dock pekade Statens skolinspektion mycket riktigt på stora förbättringsbehov inom sfi när myndigheten 2011 genomförde en riktad tillsyn över sfi i 39 av landets kommuner. I vissa av kommunerna såg Skolinspektionen brister när det gäller tillgänglighet eller flexibilitet.
I andra kommuner såg man att sfi inte erbjöds inom rimlig tid. Dessutom ansåg Skolinspektionen att det fanns ett stort utrymme för förbättringar vad gäller samverkan med Arbetsförmedlingen i fråga om möjligheterna att kombinera språkstudierna med praktik och arbete av olika slag.
Sådana brister är givetvis något som kommunerna i egenskap av huvudmän för utbildningen ska sträva efter att komma till rätta med. Regeringen beslutade i går, den 12 mars, en proposition med namnet Ökad individanpassning - en effektivare sfi och vuxenutbildning .
Propositionen innehåller förslag på hur elever inom sfi lättare ska kunna kombinera arbete och studier samt hur undervisningen bättre kan anpassas efter individuella behov utifrån utbildningsbakgrund och erbjudas på flexibla tider.
Men lika viktigt som att utveckla och reformera sfi är det att möta det ökade behovet av utbildade lärare. Det är också viktigt att stötta och uppmuntra det fina arbete som bedrivs redan i dag och att skapa förutsättningar för kommunerna att hitta nya, kreativa sätt att bedriva undervisning när antalet elever och behovet av flexibilitet ökar.
Att vara lärare inom sfi ställer höga krav på kompetens och förmåga till flexibilitet. På grund av den heterogena elevgrupp som sfi omfattar behöver dessa lärare i högre grad än lärare inom andra skolformer individanpassa och effektivisera utbildningen. I dag råder det stor brist på behöriga sfi-lärare.
Vi vet att det finns ca 7 000 lärare som är behöriga att bedriva undervisning inom sfi, men vi vet inte hur många av dessa som verkligen är verksamma som sfi-lärare eftersom de flesta av dem återfinns inom andra skolformer, såsom grundskolan och gymnasieskolan, och även inom utbildningar som upphandlas av Arbetsförmedlingen.
Statens satsning på kompetensutveckling för lärare, Lärarlyftet II, vänder sig bland annat till sfi-lärare. Det är min förhoppning att många av dem som är behöriga att delta i den satsningen anmäler sig i syfte att utvecklas i sin profession och bli behöriga att undervisa inom sfi.
Vi behöver fler sfi-lärare, och regeringen avser att återkomma i denna prioriterade fråga med ytterligare förslag för att förbättra genomströmningen inom sfi.
Aida Hadzialic (S):
Tack för ditt anförande, Roger Haddad! Vi delar självfallet uppfattningen att sfi måste bli bättre. Vi vet att det svenska språket, kombinerat med en bra utbildning, praktik och andra jobbinsatser, är det viktigaste för att nyanlända ska kunna etablera sig i det svenska samhället.
Vi delar också uppfattningen att sfi inte har fungerat tillfredsställande på det sätt som vi kanske skulle ha önskat. Jag undrar vad Folkpartiet gjorde under de åtta år ni var i regeringsställning, när utvecklingen gick åt fel håll. Ni måste väl ändå känna något ansvar för hur läget ser ut i dag?
Den här regeringen avsatte 30 miljoner kronor för satsningar på lärarutveckling inom sfi. Den sortens satsningar inom Lärarlyftet II, det vill säga kompetensutveckling för lärare, återfanns inte i den borgerliga budget som riksdagen antog i december. Jag tycker därmed att Folkpartiet och Roger Haddad talar med kluven tunga.
Ni pratar om att det saknas textrader i budgeten. Förvisso saknas det inte några textrader, men det vore än viktigare att faktiskt avsätta rejäla resurser för att vi ska komma till rätta med den problematik vi står inför. De resurserna fanns inte i den ekonomiska politik som borgerligheten, inklusive Folkpartiet, bedrev.
En annan reflexion är att det, precis som min kollega Gustav Fridolin sa för en stund sedan, är oerhört viktigt att vi här i riksdagen samlar oss kring skolpolitiken och andra utbildningssatsningar. Därför är det välkommet att Socialdemokraterna, regeringen, nu kan presentera en proposition om hur sfi ska bli mer individanpassad och effektiv.
Det var något som Folkpartiet initierade. Det förtjänar att bejakas, och vi tänker fortsätta det arbetet. Jag hoppas att vi framöver kan hitta den sortens gemensam samling för de oerhört viktiga reformer vi har framför oss för att klara av nyanländas etablering i det svenska samhället, för den ambitionen delar vi.