KBLab/rixvox huggingface dataset:
Solveig Zander (C):
Äntligen, säger jag, ska vi höja pensionen för alla som har den absolut lägsta pensionen. Det värmer mitt hjärta som centerkvinna och förstås som centerpartist att vi har kommit dit. Det har varit en lång väg, men nu är vi där.
Pensionsgruppen har som sagt arbetat fram förslaget, och vi hörde av Katarina Brännström att detta är något som vi har varit överens om. Ingen har tvekat på det sättet. Det viktigaste för oss har varit att grund- och garantipensionen ska öka, och detta ska ske på ett träffsäkert sätt.
Därför har vi medverkat till att också bostadstillägget ska in i höjningen. Garantipensionens höjning tillsammans med bostadstillägget innebär att de pensionärer som har den lägsta pensionen får en höjning på drygt 1 000 kr i månaden.
Jag vill att detta ska sjunka in, för vissa har tydligen inte uppfattat det. Det handlar framför allt om de kvinnor som har jobbat i hela sitt liv utan att få en enda krona.
Det är kvinnor som har tagit hand om barn, jobbat i till exempel jordbruket eller tagit hand om sjuka föräldrar eller andra anhöriga som har behövt deras hjälp. De har förmodligen varit ansvariga för ekonomin i ett företag som mannen har haft. Kvinnorna har inte fått lön, utan mannen har kunnat tjäna in pengar till hushållet.
Det är dessa kvinnor som nu får möjlighet vid 65 års ålder, som det är i dag - snart är det 66, med tanke på pensionsåldershöjningen - att för första gången få en egen inkomst. De får en pension, och då är det viktigt att den är rimlig.
Katarina Brännström uttryckte detta, som är mycket viktigt: Det ska alltid löna sig att ha arbetat. Med höjningen av garantipensionen betyder detta att 800 000 personer får del av höjningen, vissa mindre, vissa mer.
När vi nu tar upp detta med att bostadstillägget, som är väldigt träffsäkert och en av de dyraste omkostnader vi har och även en av de absolut viktigaste då det gäller tak över huvudet, räknas in vill jag verkligen ta tillfället i akt att säga: Alla som kan ska söka bostadstillägg.
Det är betydligt fler som är berättigade till detta än vad som söker. Vi ska nu göra det lättare att räkna ut om man har rätt till bostadstillägg. Det är inte en rätt utan en skyldighet att få bostadstillägg för att fylla ut pensionen.
Så nu tar jag tillfället i akt och säger: Sök bostadstillägg, alla som kan! Man får hjälp av Pensionsmyndigheten och Försäkringskassan att göra detta, så gör det! Även om man bor i egen villa har man en utgift för sitt boende och kan vara berättigad till bostadstillägg.
Som sagt: En hög slant på banken gör inte att man inte är berättigad, utan tvärtom. Och det är ingen allmosa att få bostadstillägg, utan det är en rättighet man har. Jag har varit tydlig nu och sagt: Sök bostadstillägg! Det var det primära för mig när jag gick upp i talarstolen i dag.
Jag är stolt över att vi nu ska höja garantipensionen, och jag är stolt över att kvinnor ska få den största delen av detta. Bostadstillägget är viktigt. Därmed, fru talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag.
Solveig Zander (C):
Vårt välfärdssystem är verkligen någonting som vi ska slå vakt om. Vi i Sverige är välkända för att ha ett offentligt finansierat välfärdssystem, ett trygghetssystem.
Det ska ge oss trygghet och skydd när vi hamnar i en situation som inte var beräknad, när vi vill ha sjukvård eller när vi får utbildning. Det är via statskassan som vi ska känna den tryggheten. Tack vare att vi betalar våra skatter är det möjligt. Det finns tre modeller som utgör vårt välfärdssystem.
Det är grundtryggheten, behovsprövningen och inkomstbortfallsmodellen. Dessutom finns det i våra välfärdssystem också åldersutjämning och inkomstutjämnande inslag.
Det betyder att vi måste medverka till att de pengar som betalas kommer dem som mest av allt behöver det till del. Därför måste vi kunna lita på våra system. Vi måste veta att när vi behöver det ska vi också få del av dem.
Det finns regler för när vi ska få del av dem och vilka förhållanden som ska råda för att pengar ska betalas ut. Det ska vara regler som är lika för alla.
Om någon får pengar på oriktiga grunder, det vill säga på ett sätt som är kriminellt, betyder det kort och gott att man tar pengar från dem som verkligen behöver dem. Det vill ingen människa i vårt land vara med om.
När det gäller den ekonomiska brottsligheten har brotten blivit alltmer vanliga och grova. För oss i Centerpartiet är det viktigt att vi på alla sätt och vis motverkar det. Gör vi inte det tappar människor tilltron till våra system, och det är inte rätt.
Därför behöver vi en bättre underrättelseverksamhet, och det gäller att man också får kännbara straff. I det förslag som nu ligger på bordet ingår skärpta straff, att preskriptionstiden ska förlängas och att fler instanser ska ingå. Det har vi redan hört här. Det finns en reservation, som Centerpartiet inte står bakom. Jag vill ändå säga att det handlar om något som vi tycker är viktigt.
Det är reservationen från Moderaterna och Kristdemokraterna. Den handlar om att den statliga lönegarantin också ska ingå i det förslag som nu finns. I utskottet valde vi att inte tillstyrka det.
Det var under förutsättning att regeringen redan ser över hur man ska hantera och motverka fel och fusk i den statliga lönegarantin. Jag kan lova, fru talman, att vi kommer att följa den utvärdering och det arbete som regeringen gör.
Det kan finnas skäl till att vi medverkar snabbt till att ändra också det regelverket. Men till dags dato tillstyrker vi det betänkande som finns.
Solveig Zander (C):
Tack, ministern, för svaret! Jag måste dock vara uppriktig och säga att jag tror att ministern har missförstått min fråga. Att Skatteverket sedan den 1 januari har fått möjlighet att lämna arbetsgivardeklarationer har ingenting med min fråga att göra.
Min fråga handlar om hur man fastställer sjukpenninggrundande inkomst, det vill säga hur man fastställer den ekonomiska ersättningen från våra trygghetssystem. Att Skatteverket fick denna möjlighet från den 1 januari i år har att göra med att man vill motverka fusk, fiffel och oegentligheter.
Och det är jätteviktigt - det vill jag verkligen påstå. Men det är som sagt en helt annan sak och inte det jag menar. Min fråga gäller det man fick till uppdrag att göra i den parlamentariska socialförsäkringsutredningen: att utreda och föreslå hur man på ett betydligt enklare sätt skulle kunna få sina ersättningar bedömda.
Det var i april 2015, för fem år sedan, som den utredningen lade fram sitt förslag. Sedan dess har det inte hänt någonting - eller kanske några småsaker, men ingenting som påverkar möjligheterna för till exempel företagare att veta vad de ska få i ersättning när de behöver det.
I denna utredning föreslogs ett i grunden omarbetat, tydligt, förenklat, detaljerat och träffsäkert förslag till hur ersättningen skulle kunna beräknas. Det handlade, ska ministern veta, om historisk EGI.
Det betyder att man varje månad skulle redovisa den skattepliktiga inkomsten till Skatteverket. På det sättet skulle man inte behöva krångla med att räkna ut hur det skulle vara. Detta skulle betyda att man förenklade administrationen för företagen och arbetsgivarna.
Företagarna skulle veta vilken ersättning de skulle få. De egenanställda, till exempel de som får hjälp via Frilans Finans och liknande företag, skulle veta. De som har oregelbunden arbetstid och till exempel jobbar timmar inom vården skulle veta vad de fick, och det skulle inte vara beroende av om man råkar vara sjuk en ledig dag.
Obekväm arbetstid, enskilda firmor, kombinatörer - allt skulle underlättas om man fick historisk EGI. I sitt svar påpekar ministern att det för ett par månader sedan kom en utredning och att man skulle fortsätta att utreda detta. Det kan inte vara sant!
Företagen har väntat tillräckligt länge - i fem år - på att få en förenkling och få veta vilken ersättning man ska få. Vad är det som behöver utredas mer, menar ministern? Vad i den parlamentariska socialförsäkringsutredningens detaljerade förslag ska utredas mer? Det undrar jag, och det undrar framför allt företagarna.
Solveig Zander (C):
Nu hävdar jag att ministern har fel. I den parlamentariska socialförsäkringsutredningen, där jag själv deltog, fanns det, precis som ministern säger, förslag om att det hela skulle genomföras i steg och att man var beroende av arbetsgivardeklarationen. Men det innebär ju inte att man måste vänta i fem år på att få den stegvisa införingen på plats.
De remissinstanser som då yttrade sig var alla oerhört positiva till den parlamentariska socialförsäkringsutredningens förslag. Och bland annat Företagarna sa: Låt oss nu ta det här i steg, för vi är inte beredda att klara av detta på en gång.
Men i dag säger de att ingen människa kunde tro att de skulle behöva vänta i fem år. Nu svarar dessutom ministern att det behövs ytterligare utredningar. Då ska man alltså vänta i fem år till! Vet ministern varför man inte vill vänta?
Jo, när olika typer av företagare till exempel vill ta ut föräldrapenning eller sjukersättning gör Försäkringskassan vid varje enskilt tillfälle en uträkning för att fastställa den ersättning som ska utgå.
Detta betyder att man drar sig för att starta företag i dag, för man har ingen aning om vad trygghetssystemen skulle ge om man skulle råka hamna i den situationen.
Apropå jämställdhet, som ministern har diskuterat här tidigare, vet vi också att kvinnor är de som drar sig mest för att starta företag, för de vet inte vad trygghetssystemen ska ge. Vi behöver fler företag i vårt land, för det innebär fler arbetstillfällen. Därför är det väldigt viktigt att införa historisk EGI.
Det måste ministern själv säga är viktigt. Är det då något som ministern skulle vilja ändra på? Vad anser ministern skulle behöva göras nu och som skulle behöva utredas igen och igen? Det kan inte vara så att vi ska behöva vänta ännu längre.
I den parlamentariska socialförsäkringsutredningen var vi faktiskt överens om direktiven. Då medverkade också Socialdemokraterna i allra högsta grad med att ta fram utredningsdirektiven, som utredningen sedan följde till punkt och pricka.
Men jag tolkar det som att förhalningen från regeringens sida, där man inte inför historisk EGI för alla, också företagare, beror på att man i dag inte vill det. Det kan ju inte finnas någon annan anledning till att man förhalar detta.
I remisserna på den utredning som kom för någon månad sedan har man från Svenskt Näringsliv, Företagarna och andra sagt: Nu får det vara nog! Nu vill man faktiskt se något konkret på bordet. Tycker inte ministern att det är skamligt att man inte har gjort något?
Solveig Zander (C):
Det var en vänlig invit från ministerns sida! Jag har nog aldrig hört ministern vara så vänlig och tillmötesgående förut. Självklart ställer jag och Centerpartiet upp, för detta är frågor som är viktiga. Det är frågor som är viktiga för alla våra företag, för tillväxten i vårt land och för alla som har möjlighet att få arbete om vi får fler företag.
Jag är också övertygad om att näringslivet generellt sett skulle kunna medverka till att vi snabbare skulle kunna få en historisk giv, för det är ju detta det handlar om. Jag måste också tydliggöra att detta inte är en av punkterna i januariavtalet.
Detta ska hanteras på sitt sätt, och här har vi inte något samarbete på gång. Det vill jag verkligen hävda. Vill ministern ta del av våra förslag går det jättebra. Det går också bra att läsa den parlamentariska socialförsäkringsutredningens betänkande. Det är ju ganska tjockt, men jag kan rekommendera det, för det innehåller många bra synpunkter. Men jag vill också tydliggöra för ministern att detta inte bara handlar om sjukpenning utan om alla våra trygghetssystem.
Det innebär närståendepenning, rehabpenning, som man kan få i förebyggande syfte om man blir sjuk, och också havandeskapspenning, smittbärarpenning och sådant. Det är många olika ersättningar, och de är viktiga för alla men inte minst för företagarna och framför allt för dem som är kombinatörer och både är anställda och har företag.
Med den positiva inställning och det tillmötesgående sätt som ministern faktiskt hade i det här sammanhanget förväntar jag mig att det ska hända något snabbt och att vi inte ska behöva vänta i fem år till. Tack så mycket för debatten!
Solveig Zander (C):
Jag tackar ministern så mycket för svaret. Självklart är vi helt överens vad gäller anknytningen till arbetet, och det råder inget tvivel om att medicinska insatser är viktiga och verkligen medverkar till att den sjukskrivne anställde snabbare kommer tillbaka till jobb.
Men det handlar om att jobba i förebyggande syfte, så att man inte behöver bli sjukskriven. Jag undrar naturligtvis vad ministern gör åt det. Det är inte så lätt att komma tillbaka när man väl har varit sjukskriven i 30 dagar eller 60 dagar.
Nu har ni från regeringen infört ett system där arbetsgivaren ska veta hur länge en person är sjukskriven. Det är det som det handlar om. Man ska upprätta en plan. Detta kombineras med att arbetsgivaren kan ansöka om ett arbetsplatsinriktat rehabiliteringsstöd - det är väl det ministern menar, antar jag.
Då lägger man i allra högsta grad det största ansvaret på arbetsgivaren och företagaren. Hur menar ministern att det skulle minska den administrativa bördan? Det är det jag frågar om.
Arbetsgivaren ska alltså veta att man är sjuk längre än 60 dagar. Men läkaren kan inte lämna uppgifterna till arbetsgivaren om inte den anställde själv går med på det. Jag undrar om ministern har tänkt på det. Dessutom kan Försäkringskassan avslå läkarintyget.
Hur ska arbetsgivaren kunna veta det innan den börjar med sin plan? Det är också så att bidragsansökan till Försäkringskassan ska göras i efterhand, det vill säga året efter att man vidtagit åtgärder för att underlätta återgång i arbete.
Det här gör givetvis att arbetsgivaren är oerhört osäker och måste ta kontakt med oerhört många instanser och människor. Det tar tid, och det är en arbetsbörda för en arbetsgivare. Tre av fyra företag är enmansföretag. De har inte rätt till det här alls.
De kan inte göra en rehabiliteringsplan för sig själva. Förra veckan diskuterade ministern och jag hur svårt det är för en företagare att få sin sjukpenninggrundande inkomst fastställd, om de över huvud taget får någon. Vad gör ministern och regeringen åt arbetstagaren i det sammanhanget? Det är ju faktiskt i de små företagen som jobben skapas.
Vi ska vara rädda om företagen. Jag måste verkligen återkomma till min fråga: Hur minskar man den administrativa bördan för företagen i sjukskrivningsprocessen? Vad säger ministern om det?
Solveig Zander (C):
Tack så mycket, ministern! Ministern säger att det tar 20 minuter. Med tanke på att jag berättade om hur många olika delar i rapporten som man måste ta del av och ha kontakt med, till exempel Arbetsförmedlingen, vården och så, tror jag inte att ministern själv tror att det bara tar 20 minuter, för så är det inte.
Det kanske tar 20 minuter att fylla i ett papper. Men innan man har kommit till det, och med vad som krävs före och efter, tar det betydligt längre tid än 20 minuter. Det kan jag verkligen lova. Jag menade också vad man gör för att människor inte ska bli sjukskrivna. Vad avser ministern och regeringen att göra för att människor inte ska bli sjukskrivna?
Det är en av kärnpunkterna. Jag undrar också: Varför förändrar regeringen inte möjligheten att vara sjukskriven på 25, 50 och 75 procent till andra delar än bara de delarna? Det räcker kanske att vara sjukskriven 10 procent eller 60 procent. Men det är inte möjligt i dag.
Det är en viktig del för att successivt kunna återgå i arbete. Om man har olika delar i fråga om möjligheten att gå tillbaka till arbetet innebär det att människor sedan kan rapportera i efterhand till Försäkringskassan om de gjorde något arbetstillfälle. Varför tittar man inte på det? Litar inte ministern och regeringen på att företagen verkligen vill få tillbaka sina anställda?
Vi vet att varje dag som en arbetstagare är borta är ett avbräck i inkomsten för en arbetsgivare med tanke på att de flesta arbetsgivare är små företag.
Varför inför inte regeringen och ministern en mer flexibel arbetsmarknad där det finns ännu bättre stöd och system för omställning, omskolning och vidareutbildning så att det också är en möjlighet att byta jobb om man nu inte kan vara kvar på arbetsplatsen?
Det borde också vara möjligt att ta in i det som handlar om att man ska få en kortare sjukfrånvaro. Varför medverkar man inte till att finansiera det med finansiell samordning via samordningsförbunden?
De är bra på detta med att medverka till att personer inte blir sjuka, att de återgår i jobb och att de hittar det som de kan arbeta med. Varför gör ni inte det? Varför ålägger ni arbetsgivarna en större administration? Det är verkligen huvudfrågan i detta. Det är inte att direkt hjälpa den som är sjuk.
Ni tog bort skattebefrielsen för att arbetstagare skulle kunna ha försäkringar för sina anställda. Ni införde vårdskatten. Men nu ska ni lägga pengar på hjälp med att göra planer. Är planerna viktigare än att människor får komma till sjukvården innan de blir sjuka?
Ni hanterar pengar och sjukfrånvaro på ett oerhört konstigt sätt. Varför skapar ni inte tilltro till sjukförsäkringen? Det här laborerandet gör att människor blir osäkra.
Solveig Zander (C):
Min fråga till ministern var: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att minska företagens administrativa börda i samband med sjukskrivning? Jag ska vara uppriktig och säga att jag inte tycker att jag har fått svar på frågan. Jag uppskattar dock att ministern också blandar in pensionerna i detta, för det är viktigt. Vi vet att de flesta som är sjukskrivna är kvinnor, och de behöver verkligen kunna få vara på jobbet.
Jag pratar med väldigt många människor om sjukskrivningar. Jag gjorde det senast i tisdags, då jag pratade med en dam som liksom många andra hade blivit sjukskriven. Det berodde inte på arbetsplatsen, utan hon hade en arbetsgivare som på alla sätt och vis ville hjälpa henne att återgå i arbete så fort som möjligt.
Men hon fick inte vara sjukskriven; hon blev nekad det av Försäkringskassan. Hon fick en second opinion på läkarens intyg som vidhöll att hon inte kunde arbeta. Men Försäkringskassan avslog detta. Nu har hon naturligtvis överklagat det.
Hur ska man som arbetstagare kunna delta i en rehabilitering när man inte har någon ersättning under den tid man inte kan jobba heltid? Den här damen har nu efter ett antal månader återgått i jobb, och hennes arbetsgivare har jobbat mycket med detta för att hjälpa henne.
Men arbetsbördan har blivit högre för arbetsgivaren. Ministern är svaret skyldig på min fråga. Jag ser fram emot flera debatter, och jag tackar så mycket för den vi har haft nu.
Solveig Zander (C):
Jag vänder mig till utbildningsministern och återkommer till en fråga om de intellektuellt funktionsnedsattas möjligheter till studier efter särvux. Ministern och jag har tidigare varit överens om att detta är en väldigt viktig fråga. Komvuxutredningen, som tack vare ett tillkännagivande fick ett tillägg, har nu presenterat ett förslag.
Man säger att personer med intellektuell funktionsnedsättning ska ges ökade möjligheter till fortsatt utbildning efter särvux. Då kan man undra över det som står i förslaget: att arbetsgivaren ska kunna betala utbildningen. Inte kan väl ministern mena att det ska räcka? Det behövs betydligt fler möjligheter.
Det handlar om studielån och om hur man ska hantera aktivitetsstödet och liknande. Min fråga är: Vad tänker ministern göra åt detta?
Solveig Zander (C):
Då kan socialförsäkringsministern återigen ställa sig i talarstolen, för jag tänker ställa en fråga om blanka läkarintyg. Vi vet ju att arbetsgivare i dag gör allt de kan för att få dem som är sjuka tillbaka till arbetet. De har ett stort ansvar i det och medverkar på alla sätt. Arbetsgivarna ska nu också skriva en rehabiliteringsplan för hur återgången ska gå till.
Då får arbetsgivarna ett blankt läkarintyg. De har ingen aning om vad diagnosen är eller vilken sjukdomsbild som den anställde har. Hur ska de då kunna bedöma rättigheten till ledighet och rättigheten till sjuklön eller över huvud taget anpassa arbetsplatsen för att den anställde ska kunna komma tillbaka?
Vad tänker ministern göra åt dessa blanka läkarintyg?
Solveig Zander (C):
Regeringen lägger ju fler och fler arbetsuppgifter på företagen. Det måste man underlätta på alla sätt och vis, men ni har inte lagt så stor möda på det. Nu får arbetsgivarna också blanka läkarintyg. Det säger sig självt - hur ska man kunna anpassa arbetsåtergången om man inte vet vad sjukdomsorsaken är?
Jag frågade ministern: Vad tänker ministern göra åt dessa blanka läkarintyg?
Solveig Zander (C):
Jag ställer min fråga till statsrådet Jennie Nilsson. Den handlar om konsekvenserna av corona, som drabbar oss alla när vi stänger våra gränser. Många människor som brukar komma hit och säsongsarbeta har inte möjligheter till det, och det drabbar de gröna näringarna, våra livsmedelsproducenter. Det betyder att de nu skriker efter arbetskraft.
Just nu finns det faktiskt odlare ute i vårt land som inte vet om de ska plantera eller så, för de vet inte om de kan skörda. LRF säger att det handlar om ungefär 8 000 arbetstillfällen.
Nu när det är många som har blivit uppsagda och permitterade och LRF har kommit med förslag om hur man skulle kunna möjliggöra för personer att arbeta inom de gröna näringarna undrar jag: Vilka åtgärder tänker statsrådet ta till för att möjliggöra för dessa personer att få ett nytt arbete?
Solveig Zander (C):
Ja, det kommer att bli stora utmaningar, för det handlar faktiskt om försörjningsgraden, och det handlar om att fylla på i våra affärer när hyllorna blir tomma. Om bönderna nu tvekar i fråga om att de kan börja odla är risken oerhört stor. Därför måste vi se till att underlätta för alla som skulle kunna jobba där, och det är många. Det finns all anledning för ministern att ta till åtgärder, och det snabbt.
Men vad tänker ministern göra nu?
Solveig Zander (C):
Flera medier har den senaste veckan uppmärksammat Pensionsmyndighetens nödrop gällande möjligheten att verkställa den höjda åldersgränsen och införandet av riktålder i pensionssystemet i enlighet med pensionsöverenskommelsen från december 2017. För oss som jobbar med frågan är det här ingen nyhet. Pensionsmyndigheten har framfört detta ända sedan i vintras.
Frågan om ett längre arbetsliv är den enskilt viktigaste faktorn för att höja nivåerna för våra pensionärer och i pensionssystemet. Det är därför en central del att pensionsöverenskommelsen hålls. Jag är bekymrad över risken att detta försenas.
Därför ställer jag frågan till socialförsäkringsministern: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att säkerställa att Pensionsmyndigheten får de förutsättningar som krävs för att verkställa dessa reformer?
Solveig Zander (C):
Jag vill uppmärksamma statsrådet på att jag inte ställde pensionstillägget mot höjd pensionsålder. Jag undrar vilka garantier man kan få för att man kan verkställa båda dessa i utsatt ordning. Det är oerhört viktigt för nuvarande pensionärer och för kommande att vi höjer pensionsåldern. Jag skulle vilja veta vilka förslag ministern har kommit med för att prioritera och göra så att båda möjligheterna kommer till stånd.
Solveig Zander (C):
På en fråga ställd på det sättet - och ändå inte är en direkt fråga - måste jag säga att rehabiliteringskedjan ligger mig oerhört varmt om hjärtat. Det gäller också i Centerpartiet. En tydlighet i gränserna i rehabiliteringskedjan är det viktiga.
Det var från början tänkt i rehabiliteringskedjan, vid dag 30, 90, 180, 365 och 550, att myndigheter och arbetsgivare har ansvar för rehabiliteringen till nytta för den som är sjuk.
Den tydligheten har försvunnit i rehabiliteringskedjan. Jag vill verkligen att den ska återställas. Alla vi som är i arbete har ett behov av att veta vilka riktlinjer vi har att följa. Våra arbetsgivare är skyldiga att tillhandahålla dem.
Våra arbetskamrater och samhället ska veta på vilket sätt och när vi får stöd och hjälp från samhället. Att förtydliga rehabiliteringskedjan, inte mjuka upp, är vad jag och Centerpartiet vill.
Solveig Zander (C):
Ida Gabrielsson tar upp problemen med pandemin. Jag kan hålla med om att den inte följer de gängse reglerna eller diagnoserna. Det är en sak för sig.
Om vi följde rehabiliteringskedjan och det som ska ingå i perioderna borde problemen vara betydligt mindre. Men människor är ingen sak, och vi reagerar olika. Tack så jättemycket!