Chatrine Pålsson Ahlgren (KD):
Kära vänner! Också detta är en synnerligen viktig debatt. Även om det är enbart motioner som föranleder debatten är det en viktig debatt för alla personer som är särskilt berörda av handikappolitiken.
Jag är glad för att den här regeringen har sett handikappolitiken som ett stort och vitt område där man nu aktivt arbetar med olika departement. Jag tror att den tiden är slut då vi kan sätta olika politiska frågor i fack och säga: Det sköter den, det sköter de och det sköter de.
Vi måste tillsammans samarbeta för att uppnå de mål vi har. Det är därför jag vill säga att Maria Larsson, vår minister som har ansvar för det här området, är en eldsjäl när det gäller att få saker och ting uträttade. Jag vet att det arbetas i olika departement.
Samtidigt har flera av mina kolleger här sagt att också kommuner och landsting numera arbetar tillsammans. Man skrev en artikel i höstas där man skrev under att man nu ser till att enkelt avhjälpa hinder och att det verkligen händer någonting. Det känns bra för mig.
Det känns också bra att Boverket och SKL under 2009 och 2010 genomför en informationssatsning i landets kommuner och landsting om detta. Det tycker jag känns jättebra! Fru talman! Jag skulle önska att ett samhälle planerades på ett sätt så att alla kan trivas.
Då behöver vi inte heller ha någon övrig anpassning, i varje fall inte särskilt ofta. Både byggherrar och alla vi andra borde tänka inifrån på hur vi skulle kunna bygga för att göra det hela tillgängligt för oss alla. Herr talman!
Även om vi inte har bestående funktionshinder, mer än glasögon, onda fötter och grejer, kan vi av och till bli funktionshindrade under några månader. Jag fick för min del en mycket elakartad fotfraktur när min äldste son var fem veckor.
Jag hamnade då i en mycket besvärlig situation med ett gipsat ben, kryckkäppar och allt under sex sju veckor. Då såg jag hur svårt det var. Det var ganska nyttigt för mig trots att jag som sjuksköterska hade god insikt om att saker och ting blir annorlunda när man får en funktionsnedsättning. Men jag såg också då att det på en del ställen gick alldeles utmärkt med kryckkäpparna.
På andra ställen var det omöjligt att klara sig. Det är klart att alla människor någon gång kommer att uppleva att man inte kan hoppa bock som man gjorde i skolan, utan att det finns andra verkligheter hos oss människor.
Hur eller på vilket djupgående sätt en person känner sig funktionshindrad beror också på hur vi planerar vårt samhälle. Förra året hade jag möjlighet att besöka Nice några dagar helt privat.
Jag blev så förvånad och frapperad av denna stad, närheten till paradiset i vattnet och alltihop. Men det fanns en sak som jag aldrig förr hade sett. Längst ned vid stranden fanns en central uppbyggd med små röda plastbilar - jag kallar dem så.
Detta hade man byggt för funktionshindrade människor som var rullstolsburna. De kom dit i sina badkläder och fick hjälp med bilen att åka ut i vattnet och bada precis som alla vi andra.
Jag är tvärsäker på att det inte var något politiskt beslut som låg bakom, utan det var någon som hade en vision, en tanke och en bredd att kunna se att man här kunde ge möjlighet även för dem som inte själva kan gå ut i havet att göra det.
När det gäller detta nytänkande och denna kreativitet för att förbättra en situation för våra funktionshindrade tror jag att vi med opinionsbildning, information och breda ansatser kan göra mycket mer för att se till att idéerna kommer fram.
Därför skulle jag, herr talman - som jag önskar välkommen hit; vi har ju setts förut i dag - vilja önska oss alla, kommuner och landsting, Boverket, de olika departementen och alla andra entreprenörer lycka till mot samma mål.
Vi ska inte uppträda som konkurrenter till varandra utan som komplement till varandra, där vi vill göra samma sak och gå mot samma mål men använda de roller som vi har. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.