KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christer Nylander (L):
Det där sista får Elisabet Knutsson gärna utveckla: inte lika kategorisk som Jabar Amin. Det är ju få som är lika kategoriska som han, inte minst i kritiken av Alliansens skolpolitik. Nu sa han att vi skulle stå till svars för det som hände då och de kunskapsresultat som det ledde till. Min fråga är: Tycker Elisabet Knutsson att vi ska stå till svars för den kunskapsutveckling som skedde?
Jag håller helt med om att svensk skola ska ha bra lokaler - att elever ska ha sjysta lokaler och bra arbetsmiljö. Jag tycker att det är jätteviktigt att lärarna har bra lokaler och arbetsmiljö. Min fråga är i stället vem som ska ha ansvar för detta. Jag tycker att staten ska ta ett större ansvar. Jag tycker att svensk skola ska ha statligt huvudmannaskap, och därför är jag beredd att säga att staten ska se till så att det finns undervisningsresurser.
Men så länge det inte är så säger jag också att statsbidragen till kommunerna bör gå till undervisningsresurser. Det är där vi kan ta ansvar, eftersom vi fastställer vart man ska nå genom läroplaner, kursplaner och kunskapskrav. Då är det rimligt att vi fokuserar våra resurser dit. Det den här regeringen har gjort är dock att man ökat otydligheten i det svenska skolsystemet. Statsbidrag används till allt möjligt. En av de saker som OECD säger till oss är att ett problem med svensk skola är att ansvarsutkrävandet är otydligt.
Det är svårt att säga vem som har ansvar för vad. Nu gör regeringen det ännu otydligare. Även om jag hade velat ha statlig skola landar jag i att kommunerna till exempel ska sköta lokalerna. Det viktigaste för mig är undervisningsresursen och en tydlighet. Jag tror att det är ganska centralt: Ska man ha ett skolsystem som fungerar måste man veta vem som har huvudansvaret för vad. Regeringen gör nu detta mycket krångligare och går rakt emot de rekommendationer som jag tycker att OECD ger oss.
Christer Nylander (L):
Thomas Strand sa i sitt anförande att Liberalerna tycktes vilja vara tysta om sina förslag. Ingenting kunde vara mer främmande för mig. Christina Örnebjär, som deltog i ett tidigare replikskifte, berättade också om våra idéer Fru talman! Jag tror att Thomas Strand i grunden är ganska besviken. Han har under lång tid talat om hur bra forskningspolitiken ska bli när han och Socialdemokraterna väl tar ansvaret. Men det blev inte så mycket av det. Det är en resurstilldelning som är lägre än väntat och en riktning som är väldigt otydlig. Vad står den egentligen för?
Det är inte bara det att man har glömt ordet forskning i propositionens titel; man har också glömt en riktning för forskningspolitiken generellt. Samverkan likställs med kvalitet på ett sätt som jag tror kommer att innebära att kvalitet tonas ned framöver, vilket är olyckligt. För Liberalernas del är fokus på forskningspolitiken och den högre utbildningspolitiken tydligt på kvalitet. Vi tycker att basresurserna ska driva kvalitet.
Vi tycker att VR kan göra kvalitetsutvärderingar över landet. Vi vill ha mer resursfördelning som driver kvalitet. När det gäller lärarutbildningarna, som är en annan nivå, skulle vi gärna se ökad kvalitet också där.
Vår idé är att ämneslärarutbildningen, som ju handlar om långsiktig och grundläggande fördjupning i ett ämne, bör ske på de områden där man har förmåga att ge denna typ av utbildning. Förskollärarutbildning, lågstadielärarutbildning och så vidare skulle däremot kunna ske på många fler sätt. Vi tror alltså att ämneslärarutbildningen kan koncentreras. Fru talman! På tal om kvalitet skulle jag slutligen vilja ställa en kontrollfråga till Thomas Strand.
Han sa att Teach for Sweden inte fick de resurser de eftersökte eftersom de inte kunde ta emot så många. De har i dag 300 sökande, enligt den uppgift jag har fått. Men de får platser för 50 personer. Har Thomas Strand en annan uppgift om söktrycket på Teach for Sweden än vad jag har? Och varför, skulle han annars påstå, kan de inte ta emot så många som de önskar?
Christer Nylander (L):
En forskningsproposition som inte är så dålig, enligt majoritetsföreträdarna - jag vet inte om det är någonting att sträva efter att undvika dålighet. Jag tror snarare att Sverige ska sikta högre. Vi ska bli ett av världens främsta forskningsländer, och då behöver man ambitioner för forskningspropositionen på den nivå som Alliansen tidigare stod för liksom tydligt kvalitetsfokus både i forskningspolitiken och i politiken för den högre utbildningen.
När det gäller lärarutbildningen på ämneslärarnivån är vår tanke att göra ungefär som man gör i Skåne. Det brukar ju vara bra. Högskolan i Kristianstad har tidigare haft ämneslärarutbildning men bestämde sig för att börja samarbeta med Lund i stället och har därför en plats i Helsingborg.
De som utbildas till ämneslärare får den fördjupade kunskapen i ett ämne vid Lunds universitet och lär sig läraryrkets praktiska metoder och didaktik vid högskolan i Kristianstad men på plats i Helsingborg. Det kallar inte jag för elitism. Det kallar jag att vara pragmatisk och satsa på kvalitet. På det sättet får man nämligen både kunskapen i att vara lärare och en djup och rejäl kunskap i själva ämnet.
Ska man lyfta svensk skola måste man nog fundera på detta: Hur får vi riktigt bra kvalitet i ämneslärarutbildningen så att vi kan se till att de lärare som kommer ut kan lyfta eleverna till att få riktigt mycket kunskaper? Man kan visst ha kvar andra delar av lärarutbildningen på många platser, men just när det gäller ämneslärarutbildningen tror jag att man ska fundera rätt mycket på hur man kan dra nytta av att det på vissa ställen i Sverige finns djup kunskap i vissa ämnen, samtidigt som det på andra ställen finns goda förutsättningar för att ge lärarna bra kunskaper i själva hantverket.
Slutligen, fru talman, ställde jag en fråga från Teach for Sweden. Thomas Strand sa att de inte kunde ta emot mer resurser än vad de gjorde därför att de inte hade mottagningskapacitet. Mina uppgifter säger att de har 300 personer som är beredda att börja jobba där, men budgeten som de får av regeringen räcker bara till 50 personer. Varför kan man inte satsa mer på dessa intressanta och bra vägar in till läraryrket?
Christer Nylander (L):
Jag kan börja med att hänvisa till modern hjärnforskning. Jag tycker att Daniel Riazat ska läsa också den och inte bara pedagogisk forskning. Det finns modern hjärnforskning som visar på behovet av struktur och ordning och reda i skolan. Jag tycker också att Daniel Riazat inte bara ska titta på forskning från 30-talet utan också på beprövad verksamhet. Vad är det i internationellt beprövad verksamhet som tyder på att man ska avskaffa betyg och få högre kunskapsresultat av det? Det är min fråga till honom. Herr talman!
Säg att det är så att betyg i årskurs 6 ökar motivationen. 80 procent av eleverna tyckte att de blev mer motiverade. Föräldrarna och lärarna höll med om att fler blev motiverade. Är då slutsatsen att man ska se till så att ingen blir motiverad genom att ta bort betygen i årskurs 6? Är det bättre?
Eller ska man använda sin kraft till att ge extra stöd till dem som inte känner sig motiverade och fundera på hur de ska bli motiverade? Säg att det är så att man med det här tidigt upptäcker elever som behöver extra stöd, att betyg i årskurs 6 innebär att man tidigare upptäcker elever som behöver särskilt stöd.
Är då slutsatsen att man ska ta bort betygen i årskurs 6 för att inte upptäcka dem, eller är slutsatsen att man ska lägga kraft på att ge stöd till dem som verkligen behöver det?
Christer Nylander (L):
Det är synd att Daniel Riazat inte har fler repliker. Man blir lite fundersam: Har han några alternativa fakta som visar att Skolverket har fel när de säger att betyg i årskurs 6 faktiskt har gjort att de elever som behöver särskilt stöd upptäcks tidigare? Min slutsats av det är inte att betygen i årskurs 6 ska tas bort så att dessa elever inte upptäcks, utan mitt besked är att vi ska sätta in resurser så att det finns extra stöd till dem som behöver det och fler lyckas i svensk skola.
Jag tycker att man ska vara nyfiken på och följa forskning. I den rapport som Daniel Riazat refererar till - jag tror att det är på s. 124, men jag minns inte, för det var två år sedan jag läste den - står också tydligt att det finns stora problem med den pedagogiska forskningen; man vet inte exakt. De undersökningar som ligger till grund för slutsatsen har, enligt de forskare som sammanställt detta, brister, vilket gör att det är svårt att dra klara slutsatser. Jag tycker att man ska vara lite nyfiken på den historiska forskningen.
Jag tror att man inom pedagogiken fortfarande läser 1600-talsfilosofer som John Locke och säkert också modern psykologiforskning från 1900-talet och en del hjärnforskning från 2000-talet. Det finns många olika forskningsrapporter som visar på lite olika saker. Låt oss ta in allt i detta, men låt oss inte blunda för den empiri som faktiskt finns. Skolverket har gjort en undersökning av effekterna av betyg i årskurs 6.
Den visade att 80 procent av eleverna kände sig mer motiverade. Lärarna och föräldrarna höll med. Man upptäckte tidigare dem som behövde extra stöd. Tyvärr sattes det inte in; det tycker jag ska göras. Man ser också att det fanns ett tydligare kunskapsfokus. Min slutsats, herr talman, är: Låt oss ha mer av detta, inte mindre!
Christer Nylander (L):
Jag begärde replik av ett enda skäl. Jag skulle gärna vilja höra företrädaren för utbildningsministerns parti i denna debatt engagerat och med ledarskap uppmana miljöpartisterna runt om i landet att se till att denna försöksverksamhet blir lyckad. Herr talman! Jag undrar om vi får höra miljöpartisten i denna debatt säga uppmanande och uppmuntrande ord till de miljöpartister som finns runt om i landet: Delta i den här undersökningen! Delta i denna försöksverksamhet!
Se till att det blir en försöksverksamhet som är lyckad och som vi därmed kan dra slutsatser av!
Christer Nylander (L):
Sjung ut, Elisabet Knutsson! Berätta! Säg till dina miljöpartistiska vänner runt om i landet: Jag vill att denna undersökning ska lyckas. Jag vill att försöksverksamheten ska lyckas, för jag vill kunna dra slutsatser av den. Därför är det viktigt att det finns 100 skolor fördelade på olika delar av landet och med olika utmaningar som deltar i detta. Om du har gått in i en överenskommelse måste du väl vilja att den ska vara lyckad och kan genomföras så att man kan dra slutsatser av den utvärdering man sedan gör. Sjung ut!
Christer Nylander (L):
Man kan rycka på axlarna och tänka att han kanske inte menade exakt vad han sa eller att det inte var så farligt. Men jag vill ändå att Robert Stenkvist ska fundera lite över sina yttranden om den svenska lärarkåren. Stenkvist hävdar att han har fått flera rapporter om lärarkårens opartiskhet. Han har nu chansen att under två minuter redogöra för dessa rapporter. Det är viktigt att man har bra på fötterna om man slänger ur sig vissa saker.
Jag skulle vilja ställa en fråga till Stenkvist om skolans värdegrund. Den säger att man i skolan ska arbeta för demokrati, allas lika rättigheter, individens frihet, jämställdhet, solidaritet och så vidare. Är det att vara partisk att stå upp för dessa värderingar?
Christer Nylander (L):
Jag tror att det är viktigt att säga att när man står i riksdagens talarstol och så generaliserande och svepande talar om en partisk lärarkår, då måste man ha något mer på fötterna än ett enstaka fall från Tyresö. Det är viktigt att skolan inte är rädd för att stå upp för viktiga värderingar. Det är därför vi har en gemensam värdegrund. Jag tror också att det är viktigt att skolan berättar om partiers erfarenheter, historia och ståndpunkt.
Om man när man berättar om Sverigedemokraternas historia upptäcker att där finns flera fall som står i strid med den värdegrund som skolan ska stå för, då är det klart att man redovisar också den historien. Jag tycker att Stenkvist och även andra sverigedemokrater ofta är väl generaliserande och rackar ned väl mycket på den svenska lärarkåren. Det är klart att det finns enstaka personer i den svenska lärarkåren som inte sköter sig, precis som det finns på alla arbetsplatser inklusive denna.
Men att generalisera och påstå att den svenska lärarkåren är partisk och står upp för enskilda politiska ståndpunkter mot Sverigedemokraterna, det tycker jag är ett generaliserande som inte hör hemma här om man inte kan redovisa bättre fakta än Stenkvist just gjorde.
Christer Nylander (L):
Man kan argumentera på det sättet, men det kan man egentligen göra med varenda fråga som någonsin beslutas i denna riksdag - att det är enklare och mer effektivt och att det går snabbare om man låter regeringen bestämma. Men det finns en anledning till att vi ibland också fattar beslut i denna kammare, och det är att säkerställa att regeringen arbetar på uppdrag av riksdagen och att det krävs ett stöd och en tolerans från riksdagen för att regeringen ska lägga fram förslag. Om jag ska vara helt ärlig tycker vi ibland att det är bättre att förslag läggs fram i riksdagen och beslutas här.
Ibland vill vi flytta förordningsmakt till regeringen. Det beror ofta på vem som sitter i regeringen. Det är klart att när vi sitter i regeringen vill vi gärna att förordningsmakten ska vara större, och när vi sitter i opposition vill vi gärna att riksdagens makt ska vara större. På samma sätt antar jag att det är på den rödgröna sidan.
Jag tror däremot att om vi inte hade haft timplanen som en bilaga till skollagen hade vi i morgon inte kunnat fatta beslut om att utöka timplanen i matematik och i idrott och hälsa. Då hade vi nämligen i stället låtit regeringen avgöra hur timplanen ska se ut.
Det var tack vare att det fanns en majoritet för någonting annat i denna kammare som regeringen till sist bytte ståndpunkt och föreslog att man skulle införa mer idrott och matematik i timplanen. Det är just det jag menar, nämligen att om regeringen märker att man inte har tolerans för sin politik i riksdagen är det bra att riksdagen har möjlighet att påpeka detta för regeringen och att regeringen då kan ändra sig.
Christer Nylander (L):
USA:s väljare har gjort sitt val. Många av oss hade säkert velat se ett annat utfall, men valet är gjort och ska respekteras. Framför oss har vi en period då vallöften ska konkretiseras och uttalanden som gjorts under valperioden formuleras i reformförslag. Det är särskilt viktigt för Sverige att följa denna utveckling noga, för USA är mycket viktigt för Sverige.
Det handlar om handel, företag, konsumenter och jobb. Det handlar om välstånd och klimat samt om säkerhet, både globalt och i Östersjöområdet där Rysslands agerande den senaste tiden har ökat spänningarna. Min fråga till utrikesministern är inte konfrontatorisk utan snarare konstruktiv.
Vad avser regeringen att göra för att upprätthålla samarbete och dialog i de frågor där Sverige och USA har starka gemensamma intressen både globalt och vad gäller säkerhet och stabilitet i Östersjöområdet och vårt närområde?
Christer Nylander (L):
Jag tackar för svaret och välkomnar att regeringen avser att ta en tidig kontakt med den nya administrationen när den tillträder. Jag välkomnar också att utrikesministern i sina kommentarer särskilt har lyft fram situationen vad gäller säkerhet och trygghet i Östersjöområdet och vårt närområde. I regeringsförklaringen, som statsministern läste upp i kammaren i september, sas det att den transatlantiska länken, det vill säga kontakten mellan Sverige, Europa och USA, skulle stärkas.
Min fråga är därför: Kan utrikesministern konkretisera hur denna transatlantiska länk ska prioriteras framöver?
Christer Nylander (L):
Tack, statsrådet, för julhälsningen och för inlägget! Detta är såklart saker och ting som hänger samman: behörighet till gymnasiet, förmågan att sedan genomföra gymnasiet, att introduktionsprogrammet växer och att kunskapslyft måste byggas ut. Allt detta hänger som sagt samman.
Ibland kan man fundera över robustheten i ett system och hur man prioriterar mellan att göra nya saker och att se till att underhålla infrastrukturen. Det är inte utan att man kommer att tänka på andra system i samhället där vi har glömt bort att se till att infrastrukturen har hög kvalitet och där det sedan fallerar.
Avvägningen mellan nya satsningar och kvalitet - behovet av att se att det inte bara handlar om nya resurser utan att man också ska ha kvalitet i resurserna - är något som jag funderar på när det gäller hela utbildningssystemet. I regeringens utbildningsbudget finns en otroligt intressant tabell som visar att de elever som går i skolor i utsatta områden också är de elever som har lärare och rektorer med kortast erfarenhet.
Om skolan ska ha en kompensatorisk kraft och om man ska se till att det finns möjligheter för alla elever att lyckas, att fler blir behöriga till gymnasiet och att fler sedan också klarar gymnasiet måste man rikta kvaliteten i resursen dit där den verkligen behövs. Vi ser rätt tydligt att så inte är fallet.
Att lärarutbildningen byggs ut och fylls av luft i stället för av elever med höga kunskapsresultat från gymnasiet kommer också att underminera systemet på lång sikt. Jag vill höra statsrådet filosofera något om behovet av att ha kvalitet i resurserna, och inte bara att i budgeten tänka på kvantitet i resurserna. Vi behöver verkligen se till att systemet håller ihop och att vardagen i varje klassrum är av väldigt hög kvalitet.
Christer Nylander (L):
Kvalitet och resurser hör ibland ihop, men de behöver inte göra det. Om vi har problem med matematikundervisningen är det inte självklart rätt att sätta in ytterligare människor som inte kan något om matematik i ett sådant klassrum. Kvaliteten i resurserna måste säkras om man ska få effekt när resurserna sätts in. Därför funderar jag rätt mycket över hur vi ser till att rätt kvalitet hamnar på rätt ställe så att fler elever lär sig mer.
Jag funderar också över vad det innebär för resurserna där de behövs allra mest när regeringen nu successivt, tydligt och skarpt bygger ut alla system samtidigt. Kan det vara så att den kraftiga utbyggnaden av Kunskapslyftet innebär att kvalitetsresurser som skulle ha behövts någon annanstans i samhället inte kommer att finnas där, till exempel i grundskolan eller gymnasiet? Statsrådet har rätt i att Sverige har låg arbetslöshet nu i högkonjunktur.
Men kan det vara så att när resurserna är väldigt ansträngda i samhället så är det svårt att bygga ut utbildningssystemet med hög kvalitet? Lurar man dem som går in i utbildningssatsningar i stället för att hjälpa dem? Enligt min gamla erfarenhet ska man när det är väldigt hett på arbetsmarknaden se till att de som är långt ifrån nya jobb befinner sig så nära arbetsmarknaden som möjligt.
Men om de inte gör det utan i stället går en fortbildnings- eller utbildningssatsning som har låg kvalitet blir de inlåsta i den, och då missar de den skarpa högkonjunktur som vi har just nu. Det här är otroligt avgörande i konjunkturpolitiken. Eftersom Anna Ekström har ansvar för många av de verktyg som finns inom konjunkturpolitiken vill jag höra hur denna avvägning sker.
Finns det en risk att den kraftfulla satsning som görs, med alltifrån lärarutbildningen till yrkesvux och andra insatser i Kunskapslyftet, innebär att de som nu skulle vara nära arbetsmarknaden, när det är som hetast där, missar chansen att få in en fot på nya jobb? I så fall blir det ännu svårare för dem att klara sig när lågkonjunkturen så småningom kommer.
Christer Nylander (L):
I första halvan av Thomas Strands anförande skröt han om alla de platser som byggs ut. I andra halvan av Thomas Strands anförande sa han: Man kan inte säga att det finns några tomma platser eftersom vi inte delar ut några platser. Min första fråga är: Vilken del av Thomas Strands anförande ska man lyssna på? Min andra fråga gäller lärarutbildningen. Det är sant att Liberalerna vill koncentrera delar av lärarutbildningen, framför allt ämnesstudierna på ämneslärarutbildningen, till vissa platser. Är det då fråga om en elitsatsning? Man kan kalla det vad man vill, fru talman.
Jag tycker att svenska elever ska ha eliten av svenska populationen som lärare. Är det fel tanke bakom det, Thomas Strand?
Christer Nylander (L):
Jag står fast vid att jag tycker att svenska elever ska möta en elit av lärare när de går i skolan. Jag funderar väldigt mycket på hur vi ska se till att den svenska lärarutbildningen blir så bra som den kan bli. När man ska bli ämneslärare läser man två ämnen väldigt djupt, det ena mer än det andra. Det är i princip en masterutbildning.
Det är klart att det är väldigt svårt för ett land med Sveriges geografiska situation och befolkningssammansättning att ge djupa ämneskunskaper på väldigt många ställen. Ja, vi tycker att man bör koncentrera ämneskunskapsinhämtningen i ämneslärarutbildningen för att få en riktigt hög kvalitet på ämneslärarutbildningen. Det innebär inte att man ska lägga ned lärarutbildningen i alla andra delar. Det innebär att man kan ha kvar en metodikutbildning.
Det innebär att man kan ha kvar låg- och mellanstadielärarutbildningen, som inte har så djupa ämnesinriktningar. Det innebär att man kan ha kvar förskollärarutbildningen på väldigt många platser. Men just när det gäller fördjupade kunskaper i själva ämnet tror jag att det är klokt att ge dem på några ställen där studenterna verkligen kan få riktigt fördjupad kunskap. Sedan gäller det platserna på lärarutbildningen.
Varken Socialdemokraterna, Miljöpartiet eller någon annan kan väl tro att det är bristen på lärarutbildningsplatser som är det stora problemet för svensk lärarutbildning. Problemet är inte att man behöver signalera: Nu finns det 10 000 fler platser. Då skulle ni kunna signalera att det helt plötsligt finns 100 000 nya platser. Problemet är att det är för få som söker de platser som finns i dag. Det är för få som vill bli lärare.
Det innebär att antagningspoängen blir låg, och det innebär att utbildningskvaliteten blir låg och därmed också att kvaliteten blir låg när dessa lärare kommer ut i skolan. Jag vill se till att de allra bästa och skickligaste människorna blir lärare och att det är en sådan attraktivitet i utbildningen att folk strömmar dit. Ja, du kan kalla det elitism om du vill. Men jag tycker att svenska elever ska möta eliten.
Christer Nylander (L):
Även jag vill instämma i tacket till statsrådet, som engagerar sig i budgetdebatten. Lärarutbildning är en strategisk fråga för ett land. Där har Sverige en del problem. Vi har problem med söktryck, vi har problem med avhopp och vi har problem med att många signaler visar att det är för lågt tempo. Delvis hänger dessa saker naturligtvis ihop.
Ett svagt söktryck och dåliga förkunskaper kan göra att tempot måste hållas nere. Detta får stora effekter för utbildningen i sig, dess kvalitet och innehåll, men också för utbildningens attraktionskraft. Men det får också effekter för skolan, eftersom de som nu går på lärarhögskolan kommer att vara lärare i svensk skola under 40 år.
Det får effekter för samhället, därför att skolan är så central för samhällsutvecklingen. Min fråga är därför: Vilken strategi har regeringen för att skapa en lärarutbildning som är mycket attraktiv? Jag vill också ställa en fråga om breddat deltagande. Jag lyssnade tidigare noga på Thomas Strand, som är en god representant för regeringen.
Han var mycket otydlig, eller kanske var han tydlig, när han sa att man drar tillbaka förslaget om ett breddat deltagande. Det är mycket bra. Men han sa också att man funderar på några andra åtgärder för att möta det behov som finns. Jag är mycket rädd för att man ska göra samma sak igen, det vill säga ge högskolan i uppdrag att bredda deltagandet på ett sätt som innebär att man tvingas sänka kvaliteten. Därför vill jag fråga Helene Hellmark Knutsson: Vilka planer har regeringen på detta område?