KBLab/rixvox huggingface dataset:
Emma Henriksson (KD):
Fram till i går hade det kommit 36 568 ensamkommande barn till Sverige och sökt asyl - hittills i år. Ungefär hälften av dem är 15 år eller yngre. Ungefär 300 är barn mellan 0 och 6 år.
Det vi nu debatterar är en boendeform för den hälft av dessa barn som är nästan vuxna. Men de är fortfarande barn. Enligt barnkonventionen och barns rättigheter har man som barn rätt att få stöd och hjälp till dess att man är vuxen. Detta är barn som har klarat väldigt mycket.
De har flytt, många gånger helt ensamma. Ibland började flykten tillsammans med familjemedlemmar, men under resans gång blev man ensam kvar. Detta är barn som har väldigt stora förmågor, men de är också barn som behöver vuxenvärldens stöd och hjälp.
Jag är glad att regeringen lägger fram den här propositionen och därmed fullföljt det arbete som alliansregeringen påbörjade. Jag är också glad för den lyhördhet jag har hört hos statsrådet i utskottet när frågan har diskuterats där med oss. Det är angeläget att stödboendeformen kommer på plats så snart som möjligt.
Men det är också viktigt att vi ser de här barnens olika behov, både deras styrkor och deras behov av stöd. Väldigt många av barnen är pojkar. De är väldigt mycket som unga grabbar i allmänhet. De klarar sig väldigt mycket själva, men ibland blir det också lite fel och tokigt. Man vill gärna hänga med polarna.
Man kanske inte har lust att gå upp tidigt på morgonen. Man kanske vill pröva att dricka alkohol fast man inte har åldern inne. Helt utan stöd från vuxenvärlden klarar de sig inte. De klarar inte livet helt själva.
Därför är jag glad att regeringen visar en lyhördhet för att ett eget boende inte nödvändigtvis ska vara ett ensamt boende, utan att en boendeform såsom folkhögskola är någonting man är fullt öppen för att inkludera i det här.
Jag är också glad att regeringen noterar det vi har uppmärksammat i vårt förslag: att det bland dessa barn finns en del som löper särskilt stor risk att utsättas för människohandel och att det är en sak vi måste vara väldigt noga med att ha ögonen på. Vi kommer senare i dag att debattera budgeten.
Vi kristdemokrater har lagt mer pengar till Inspektionen för vård och omsorg, eftersom vi anser att det är otroligt viktigt att den verksamhet som nu införs också följs upp noga så att vi ser att de här barnen får det stöd de behöver och att de boendeformer som utvecklas motsvarar de behov ungdomarna har.
Vi har inte i det här ärendet fått gehör för just detta eftersom regeringen inte har de pengar som skulle behövas i sin budget, men jag hoppas att regeringen kommer att återkomma också i den delen. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Emma Henriksson (KD):
Min avsikt är inte att gå i polemik med Christina Örnebjär, utan jag instämmer i mycket av det som sas i anförandet. Men jag blev uppmärksammad på att jag blandade ihop ärendepunkt och reservationspunkt när jag yrkade. Min avsikt var att yrka på nr 27, inte nr 24. Hoppas att det nu är klarlagt.
Nr 27 är en kristdemokratisk reservation, till skillnad från nr 24.
Emma Henriksson (KD):
Detta betänkande handlar om patientsäkerhet och en rapport från Riksrevisionen. Jag vill inleda med att säga att Kristdemokraterna står bakom betänkandet från utskottet. Samtidigt finns det fortsatt utmaningar på det här området som vi inte på något sätt ska negligera.
Om man för tio år sedan i Sverige pratade om hur många människor som årligen dog eller drabbades av en allvarlig skada på grund av undvikbara misstag i vården blev det lätt så att man inte riktigt blev tagen på allvar.
Att det i vårt land handlade om personer räknade i tusental som faktiskt årligen dog på grund av misstag som hade kunnat undvikas var det många som inte ville eller kunde ta in. Under våra år i regeringen satte vi fokus på patientsäkerhetsarbetet. Vi började även på detta område utreda: Vad har hänt?
Vad händer de facto? För statistik! Räkna och se efter! Var noga! Det är besvärande, för det sätter ljuset på det som inte fungerar. Men det är också viktigt om man ska kunna få det att fungera. Därför var vi mycket angelägna om att få till den patientsäkerhetslag som infördes den 1 januari 2011.
Viktigt för patientsäkerhetsarbetet var också patientlagen, som infördes den 1 januari 2015, och det kommer den också att vara. Men det gäller också Ehälsomyndigheten. Som tidigare debattörer har varit inne på kan ehälsan vara en viktig faktor för att komma till rätta med undvikbara vårdskador.
Vårdskadorna ska undvikas, oavsett om orsaken är systemfel eller om de beror på misstag från enskilda medarbetare i vården. Vi är ju bara människor, och människor gör ibland fel. Då gäller det att vi har stöd och hjälp genom systemen så att vi kan få hjälp att undvika att göra de misstagen.
Det handlar om att använda tekniken, it-infrastrukturen, för att personalen ska kunna använda sin tid till rätt saker, inte dubbeldokumentera och göra annat i onödan, och få stöd i att hitta de risker som ibland får katastrofala följder.
Under förra mandatperioden hade vi ett prestationsbaserat system som innebar att 2,5 miljarder satsades direkt på patientsäkerhetsarbetet. Det var viktigt att det var anpassat efter prestation, det vill säga att det ska löna sig att göra rätt saker.
Även om vi är flera som står bakom det betänkande som vi nu ska ta beslut om finns det vissa saker i hur den nuvarande regeringen agerar som gör mig orolig och bekymrad. Det handlar inte minst om läkemedelsfrågan. För vissa satsningar får vi varningar.
Beträffande gratis läkemedel för barn förstår jag ambitionen och viljan att ingen ska behöva vända på slantarna för att få råd med medicin till sina barn.
Men när det gäller hur det har utformats, hur man satsar, säger professionen att det finns en risk att användningen av antibiotika ökar och att det kommer att medföra ökade hälsorisker och ökade vårdskador.
Emma Henriksson (KD):
Jag tror att vi är många som blir glada och känner framtidshopp när vi ser hur många som hjälper till och stöttar de människor som kommer till vårt land i den kris som nu råder i världen och som vi i Europa får ta en liten del av.
I regeringsförklaringen lyfter statsministern fram vikten av civilsamhället, men när det kommer till konkret handling var tyvärr det enda statsministern nämnde att man ska bjuda in civilsamhället för samtal. Det som regeringen i övrigt gör, med att ta bort möjligheten till skatteavdrag för gåvor till den ideella sektorn, drabbar den ideella sektorn väldigt hårt.
I sin lagrådsremiss skriver regeringen att stöd till den verksamhet den ideella sektorn bedriver bör fördelas utifrån en prioritering av hur denna bidrar till samhällsnyttan. Man säger vidare att offentligt stöd snarare bör utgå från tydliga prioriteringar än via privatpersoners val. Men det är ju privatpersoners val som är det viktiga med det civila samhället! Min fråga går till statsrådet Fridolin.
Stämmer detta med regeringens fagra tal, att man faktiskt minskar resurserna?
Emma Henriksson (KD):
Tack, statsrådet! Jag delar helt bilden av att många människor gör enorma insatser. Man satsar inte bara pengar utan också av sin tid, man öppnar upp sitt hem och delar med sig av det man har på alla möjliga olika sätt. Det är något vi ska främja. Men vi kan också se att skatteavdraget för gåvor har gjort att de ekonomiska resurserna till de organisationer som har berörts har ökat.
Vi kan fråga Cancerfonden, Läkare Utan Gränser, Röda Korset och Plan Sverige - alla dessa viktiga organisationer som också samlar in pengar och som kan bidra genom dessa ekonomiska resurser. Min följdfråga till statsrådet blir: Hur kommer det att bli bättre för det civila samhället att regeringen ser till att resurserna minskar med, enligt organisationernas egen beräkning, direkt 250 miljoner kronor?
Hur kommer detta att öka det civila samhällets förutsättningar att stå fritt från staten och självt kunna göra prioriteringar av de insatser som behövs? Det är ju detta som också gynnar det civila engagemanget.
Emma Henriksson (KD):
I Sveriges riksdag fattades det i går beslut om att införa ytterligare en kvoterad månad i föräldraförsäkringen. Och regeringen har aviserat att man nu i dagarna sätter igång arbetet med en stor översyn av föräldraförsäkringen. Jag som kristdemokrat är helt övertygad om att barn behöver båda sina föräldrar, och pappor, inte minst, är väldigt viktiga för sina barn.
Men de förändringar som har införts hittills har egentligen inte inneburit att fler pappor tar en längre sammanhållen ledighet med sina barn. Fler pappor tar ut föräldradagar, men det är inte så ofta som pappor tar det huvudsakliga ansvaret för barnen. Ändå hör vi från regeringen och av de signaler som har kommit hittills att man är beredd att gå vidare med förändringar som är på samma tema som det man har gjort hittills.
Min fråga till socialförsäkringsministern är: Är det regeringens avsikt att det arbete man nu sätter igång ska utmynna i att ytterligare begränsa föräldraförsäkringen och att tiden för föräldraledigheten blir kortare?
Emma Henriksson (KD):
Jag kan inte tolka det på annat sätt än att regeringen är beredd att föreslå förändringar som innebär att man kortar föräldraledigheten eller den faktiska tiden som man kan vara hemma med sina barn. Min följdfråga till statsrådet är: Är regeringen beredd att också titta på förändringar som inte minskar utan ökar flexibiliteten?
Det råder en humanitär kris i världen som leder till att många flyktingar söker sig även till vårt land. Det innebär såklart en situation där riksdagen kan behöva stifta lag för att kunna hantera situationen snabbare än i andra fall.
Vi vet att utformningen av försäkringen i dag drabbar mammor och pappor olika, eftersom pappor oftare tar ut sina dagar lite senare. Är regeringen beredd att medverka till förändringar som gör att också pappor kan använda föräldraledigheten genom att utsträcka den så att de kan använda tiden till att vara hemma lite längre och vara huvudansvariga för barnen? Är regeringen beredd att se till att föräldrar kan bestämma över sin föräldraledighet och få sitt vardagsliv att fungera?
När vi stiftar dessa lagar är det otroligt viktigt att vi är noggranna och att riksdagen får de underlag som behövs så att ledamöterna kan ta ställning och fatta beslut på så god grund som möjligt. När regeringen i slutet av förra veckan informerade om att en lagrådsremiss var på väg ut försökte jag söka den information som jag kunde behöva som lagstiftare för att kunna fatta beslut. Mycket knapphändig information finns på regeringens hemsida.
Under fredagen kom lagrådsremissen. Den kunde vi ta del av. Natten till måndag skickade jag en förfrågan till Näringsdepartementet för att få underlaget, det vill säga den remiss som hade skickats ut. Jag bad också om att få remissammanställningen och remisserna. Är detta ett tillfredsställande förfarande?
Emma Henriksson (KD):
Det tog regeringen nästan tre fulla arbetsdagar, hela måndagen, hela tisdagen och fram till 15.07 på onsdagen innan jag fick det underlag som vi med en förkortad motionstid i riksdagen ska väcka motioner om, vilket är i dag. Vi har haft ett dygn på oss att ta del av den sammanställning som expeditionschefen uttrycker enligt följande: Arbetet med lagrådsremissen har inte inbegripit ett sedvanligt skriftligt remissförfarande.
Det finns alltså inget remissunderlag som är offentlig handling som jag kan ta del av. Det var först i går kl. 15.07 som det gick att ta del av samtliga remissinstansers svar, det vill säga de muntliga svar som har nedtecknats.
Jag har en fråga till statsrådet som högsta ansvarig för Näringsdepartementet: Är det rimligt att vi lagstiftare inte får ta del av de handlingar som är offentliga handlingar i god tid och som faktiskt finns när det är så bråttom?
Emma Henriksson (KD):
I förra veckan kom Socialstyrelsens kartläggning för januari över arbetet med ensamkommande barn. Man pekar särskilt på hur allvarlig situationen är när det gäller att socialtjänsten inte hinner träffa alla barn som är i behov av placering, i HVB-hem eller i en familj. Barnombudsmannen kom också med sin rapport som är baserad på samtal med ensamkommande barn.
I rapporten lyfts bland annat samma saker fram men också att barn inte får en god man. Det här innebär såklart risker, på boenden som kan bli otrygga men även för de enskilda barnen som inte får sina behov tillgodosedda. Kristdemokraterna föreslog före jul att vi behöver inrätta en nationell socialkrisjour för att hantera den svåra situation som många socialtjänster har.
Är regeringen beredd att vidta en sådan åtgärd för att avlasta, hjälpa till och se till att barnens rättigheter kan tillgodoses?
Emma Henriksson (KD):
Min fråga går till statsrådet Gabriel Wikström. Ett av den här regeringens absolut första beslut efter att man tillträtt var att lägga ned Äldreutredningen. Sedan haussade man sin egen satsning på äldreområdet men glömde märkligt nog att berätta att man i huvudsak finansierade den genom att skrota ett antal viktiga satsningar på just äldreområdet. Bland annat tog man bort Måltidslyftet.
Man tog bort en kompetenssatsning på både anställda och chefer inom äldrevården, och inte minst skrotade man demensplanen och dessutom äldreboendegarantin. Nu i veckan kom det en rapport från ett antal forskare som visar att vi inom 15 år bara i Sverige kommer att se att antalet personer med demens ökar från ca 160 000 till 250 000 personer.
Min fråga till statsrådet är: Kan ni erkänna att det var fel att lägga ned demensplanen?
Emma Henriksson (KD):
Det låter tyvärr lite grann såsom jag befarade. Man skrotar viktiga satsningar, man lägger ned en utredning för att påbörja en ny utredning och man tappar fart i ett jätteviktigt arbete. Demenssjukdom är något mycket allvarligt och skapar lidande både för den enskilda och för alla de anhöriga som blir berörda. Jag återkommer till att det nu alltså är en forskargrupp med representanter från ett tiotal olika länder som säger att det behövs en demensplan på europeisk nivå men framför allt på nationell nivå.
Frågan är därför: Kommer ni att återuppta arbetet med en demensplan?
Emma Henriksson (KD):
När det gäller förlossningsvården ser vi utmaningar i det här länet, ett län som hela tiden växer. Dessa utmaningar har funnits ända sedan det socialdemokratiskt styrda landstinget på den tiden lade ned en av förlossningsklinikerna som då var mycket välfungerande - den som fanns i Nacka. Sedan dess har vi haft en utmaning när det gäller kapaciteten, men den har konsekvent byggts upp och utökats.
Den stora utmaningen inom dagens förlossningsvård runt om i landet ser man framför allt effekter av i de socialdemokratiskt ledda och vänsterledda landstingen. Jag besökte tidigare i höstas Kalmar län, där man meddelade att det just då på Västerviks sjukhus fanns en enda ordinarie barnmorska kvar. Alla andra tjänster fick besättas av inhyrd personal som inte kunde rutinerna.
Man kunde inte heller bemanna under den tid det behövdes bemanning. Detta är en rejäl patientsäkerhetsrisk, och det innebär även en risk för att man så småningom kommer att behöva stänga förlossningskliniker. Den utmaning vi har när det gäller de högspecialiserade yrkena inom vården där vi behöver kompetens är framför allt en fråga om personalpolitik.
Sjukvårdshuvudmännen klarar i dag inte av att leverera en arbetsmiljö som gör att personalen vill stanna. Under vår tid i regeringen byggde vi ut utbildningsplatserna i hög utsträckning, och det arbetet behöver fortsätta. Men framför allt måste vi se till att man kan trivas på jobbet. Vi ser att sjukskrivningarna är enormt mycket högre hos de offentliga arbetsgivarna än hos de privata.
Ändå leder Vänsterpartiet jakten på alla andra aktörer inom hälso- och sjukvård - de som vi kan se i alla typer av undersökningar är bättre arbetsgivare och som arbetstagarna vill jobba hos.
Emma Henriksson (KD):
Dels satsar vi i vår budget avsevärt mer än regeringen gör i den budget som Vänsterpartiet stöder just på utbyggnad av boendeplatser inom äldreomsorgen, och det gjorde vi också under den tid vi satt i regering, dels hade vi en omfattande politik för bostadssektorn över huvud taget. En hel del av det vi initierade gör att vi i dag ser ett ökat bostadsbyggande.
Det är alltså ganska långa processer för bostadsbyggande, oavsett om det handlar om vanliga bostäder, ungdomsbostäder eller boende för äldre personer. Vi ser en ökad bostadstakt tack vare den bostadspolitik som Kristdemokraterna var med och ledde i den förra regeringen. Tillbaka till kömiljarden. Vänsterpartister, socialdemokrater och miljöpartister som pratar om kömiljarden påstår någonting som man inte har belägg för.
Man säger att det fanns undanträngningseffekter. Om vi går tillbaka till de undersökningar som finns så pekar de på att det fanns risk för undanträngningseffekter. Det var någonting vi var medvetna om. Det var någonting vi tillsatte utredningar om, för vi ville veta om denna risk är verklig. Det fanns en upplevelse av att det skulle kunna vara så, och det var någonting vi tog på största allvar.
Det var därför vi också gång på gång skruvade på kömiljarden för att undvika den risk för undanträngningseffekter som fanns. Vi är väl medvetna om den kritik som fanns; det var därför vi också ville utveckla kömiljarden för att öka tillgängligheten och framför allt med fokus i de senare stegen, alltså gällande dem med kroniska sjukdomar och allvarliga åkommor.
Det vi nu ser är att köerna växer både för kroniker, för dem som väntar på behandling och för dem som vill komma till doktorn på ett första besök. Vi ser nu resultatet ute bland medborgarna. Man litar i dag inte längre på att vården finns där när man behöver den, och framför allt är man missnöjd med tillgängligheten.
Emma Henriksson (KD):
Mer än gärna, för om man tittar på regeringens budget i detalj ser man framför allt vilka konsekvenser regeringens skattepolitik får för den stora arbetsgivarorganisation som är hälso- och sjukvården och den kommunala omsorgen.
När man höjer skatterna för arbetsgivare höjer man nämligen framför allt skatterna för det offentliga, någonting som ganska snabbt äter upp ganska mycket av det som regeringen utlovar som satsningar - pengar som för övrigt förefaller användas ganska många gånger om.
Det stämmer att regeringen ger mer i en påse till kommuner och landsting, men man visar inte hur mycket kommuner och landsting måste betala i form av de skattehöjningar som regeringen har föreslagit. Att Kristdemokraterna föreslår fler insatser på hälso- och sjukvårdsområdet är för att vi ser att det är där vi har stora utmaningar.
Det är där mer behöver göras för att vi ska kunna lita på vården och få den bästa tänkbara vård, oavsett var i landet vi bor. Som jag nämnde i mitt anförande gör vi insatser på äldreområdet och även när det gäller ungdomar. Men det finns också specifika områden där vi ser att regeringen slösar bort pengar.
Jag kan bara nämna flytten av E-hälsomyndigheten där regeringen förvisso har en extra satsning på 30 miljoner kronor i budgeten, vilket kan låta fint. Det man gör är dock att flytta en myndighet från Stockholm till Kalmar, och 95 procent av personalen följer inte med.
Detta är en myndighet vars verksamhet är viktig för att vi i framtiden ska kunna dra nytta av all den kunskap som finns i vården så att patienterna får det som de redan i dag förväntar sig: att den läkare man möter kan titta i journalen oavsett om man har varit hos den läkaren eller någon annan läkare tidigare. Genom flytten av E-hälsomyndigheten har regeringen gjort att det har blivit dyrare och sämre för patienterna.
Emma Henriksson (KD):
I regeringens budget finns en del annat förutom det generella, där vi ser att de 10 miljarderna i vissa kommuner används till att bygga sporthallar även om man från regeringens sida talar om att detta ska gå till den mest väsentliga delen av verksamheten. Det finns dessutom en hel mängd av just den detaljreglering som Anna-Lena Sörenson nu kritiserade. Låt oss ta exemplet med glasögon för barn.
Jättemånga landsting hade detta tidigare - faktiskt allihop i någon form. Men nu går man in och reglerar hur det ska göras, vilket till exempel i Stockholms läns landsting innebär att inga barn kommer att få billigare eller lättare tillgång till glasögon. Men kostnaden för skattebetalarna har ökat avsevärt eftersom regeringen tvingar på landstingen ett visst administrativt system för hur det hela ska lösas.
Snacka om att styra in i detaljer och dessutom till en högre kostnad för skattebetalarna! Vi är inte emot att barn ska kunna få glasögon. Men just sådana beslut ska ligga på sjukvårdshuvudmännen så länge de har detta ansvar. Vi kristdemokrater säger också att det finns områden där landstingen i dag har ansvaret men inte förmår att ta det i tillräckligt stor utsträckning till gagn för alla patienter i hela landet. Därför behöver vi en större statlig styrning.
Det är också någonting som flera utredningar har kommit fram till, och de visar på att det skulle kunna finnas vinster med detta. Kristdemokraterna har många insatser, varav kömiljarden är en, som visar att om man betalar för att någon gör det de ska och lyckas med det kan man också korta köerna. Ni tar bort kömiljarden, och nu ser vi effekten: Köerna har växt, och inte bara lite.
De har växt enormt mycket.
Emma Henriksson (KD):
Jag kommer också att koncentrera mig på lagen om stöd och service för personer med stora behov och deras möjligheter att leva ett liv som andra. Det är nämligen en av detta utgiftsområdes absolut viktigaste delar och ett område där regeringen har skapat enorm skada hittills under den här mandatperioden.
Jag är ändå beredd att lyssna på socialdemokrater och hoppas att Anna-Lena Sörenson i dag kan kommentera ett uttalande från en annan kollega i utskottet, Mikael Dahlqvist, i en debatt hos Ifa den 24 november. Vi kristdemokrater som har haft ansvar för det här området vet att det är ett område där den enskilda budgetposten har ökat under ett antal år.
Det var en oro som vi hade. Framför allt är det ett område där vi kände att vi noga måste följa vad kostnadsökningen berodde på.
Därför finns det ett antal rapporter, som ministern som ansvarig ibland brukar hänvisa till, och de ger en del svar, till exempel att hälften av ökningen tydligt kan förklaras av befolkningsökning, att de som har assistansbehov har blivit äldre och att omfattningen av behoven har ökat. Sedan finns det en del frågetecken kvar.
Men regeringen har valt att tillsätta en utredning som entydigt säger att all utveckling inom hela LSS ska finansieras med besparingar inom assistansersättningen. Man säger också att med hänsyn till kraftiga kostnadsökningar inom assistansersättningen behöver även ytterligare besparingar göras.
Mikael Dahlqvist öppnade på seminariet för ett par veckor sedan för att regeringspartierna är beredda att ge andra direktiv till utredningen om detta är problemet. Vi och de som är beroende av det här säger att det är problemet.