Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Siv Holma nämnde att situationen nog, om möjligt, är värre nu än förra vintern. Ja, jag hörde någon väderexpert som just sade att den här vintern kom mycket tidigare och var mycket hårdare än vad som är normalt. Vi har haft en extrem situation, och det förväntas vara en extrem situation under den kommande helgen, just i en tid när många människor de facto ska ut och resa.
Det finns en erfarenhet från förra vintern som kom upp i den utredning som Per Unckel bland annat gjorde för att se över hur det står till med vinterberedskapen. Det är att i normala fall kan tåg norrifrån åka ned till Malmö och vända och få en naturlig avisning. Det gick inte förra vintern. Det kommer vi inte att se den här vintern heller, om det fortsätter på det här sättet.
Då är naturligtvis en slutsats att vi behöver ha fler avisningsanläggningar, för det var uppenbarligen inte tillräckligt. Det byggs fler, men de är inte färdiga på den här sidan årsskiftet. En har invigts nyligen; jag tror att den ligger precis utanför Helsingborg. Men vi behöver ha fler därför att det blir problem.
När jag säger att vi har höjt anslaget för drift och underhåll innebär det att vi under de kommande tolv åren avsätter 64 miljarder. Det är mer än tidigare. Jag tror att vi kommer att återkomma till den här diskussionen, om det räcker eller inte räcker.
Men det som är ännu viktigare är att kunna veta var problemen finns och hur vi ska använda de pengar som vi faktiskt har, så att vi sätter in resurser på rätt ställe. Stina Bergström vidimerade lite grann att anslaget har höjts. Men frågan är: Har underhållet blivit bättre, eller är det fortfarande dåligt? Ja, det är det som är den stora frågan.
Har vi tillräckligt med kunskap för att veta var vi ska sätta in de pengar som behövs så att de gör störst nytta? När det gäller frågan om väg eller järnväg kan jag säga: När det gäller nya investeringar avsätter vi 49 miljarder för vägobjekt och 65 miljarder för järnväg. Det är alltså betydligt mer av järnväg under den kommande tolvårsperioden.
Jag tycker att det är viktigt, lite grann som Ulrika Karlsson var inne på, att säga att vi behöver båda. När det gäller vägprojekt är det oftast mycket fokus på trafiksäkerhet, där vi jobbar med mittseparering och med att få säkra vägar, vilket jag tror att vi allihop önskar. Det handlar också om att få bättre framkomlighet med fler körfält. Vi vet att det också ger positiva effekter på miljön.
Jag tror att det är viktigt att jobba utifrån tanken att fler vill åka kollektivt. Våra storstäder behöver en bra och fungerande kollektivtrafik. Annars skulle framför allt städerna ramla ihop. Då kommer vi in på arbetspendlingen, som är oerhört viktig. De flesta resor som görs, oavsett vilket trafikslag man väljer, är under tio mil. Det är inte långa resor. Det är här vi också ser mycket av frustrationen. Man hinner inte till arbetet.
Man får sin arbetsdag förstörd. Man hinner inte hem för att hämta barn på dagis eller vad det nu må vara. Då tycker jag att det är bra - det är en hantering, inte en långsiktig lösning - att ha en trafikreduceringsplan där man måste göra en prioritering. Och det är Trafikverket som gör den. Först väljer man mellan persontrafik och godstrafik och ser behoven.
I fråga om persontrafiken gäller det att välja mellan arbetspendling och långväga pendling för att det inte ska bli så sårbart för dem som arbetspendlar. Där har vi en utmaning nu när förtroendet för tågresandet sjunker. Det gäller att hålla det förtroendet uppe. Och långsiktigt tror jag ändå att de anslag som vi nu har tillfört är en bit på vägen, men det tar tid.