KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Malm (L):
Jag tolkar Vänsterpartiets besked i denna debatt som att Vänsterpartiet kommer att rösta emot att vi behöver använda ekonomiska styrmedel inom kemikaliepolitiken för att uppnå miljökvalitetsmålet om en giftfri miljö. Detta kommer Jens Holm att rösta emot.
Jens Holm kommer också att rösta emot reservation 3 under punkt 3, där vi föreslår att arbetet med att införa gruppförbud mot kemikalier ska påskyndas. Det kommer Vänsterpartiet och Jens Holm att rösta emot.
Jag konstaterar också att Vänsterpartiet kommer att rösta emot att EU måste öka takten när det gäller att begränsa användningen av eller fasa ut särskilt farliga ämnen, som hormonstörande ämnen. Detta kommer Vänsterpartiet och Jens Holm att rösta emot.
Det är förstås väldigt tråkigt, för vi behöver ju ta steg framåt också i kemikaliepolitiken och få en progressiv politik som innebär att våra barn får en giftfri miljö och vi alla kan slippa få allergier eller drabbas av olika typer av sjukdomar.
Fredrik Malm (L):
Det är klart att man kan titta på till exempel hur olika partier agerar i Gentekniknämnden eller i andra sammanhang. Då ser man att Socialdemokraterna och allianspartierna i grund och botten har en snarlik syn på bioteknik, modern växtförädling och annat medan Miljöpartiet är fullständigt fanatiska, dogmatiska motståndare till detta och röstar emot precis allt.
Det är då ganska intressant för forskarvärlden, för andra länder, för oppositionen och för svenska medborgare att se hur den dragkampen i regeringen slutar. Jag ser med spänning fram emot det. Låt mig peka på några problem.
Det första problemet är att Europeiska unionen i dag håller på att bli förbisprungen av USA, Kina, Indien, latinamerikanska länder och i framtiden även av afrikanska länder när det handlar om modern växtförädling.
Om EU för samma politik som nu, har samma direktiv som nu, den försiktighetsprincip som råder och den mycket rigida hållning som ett antal medlemsstater har kommer det i förlängningen att innebära att Europa blir konsumenter av det som andra producerar. Europeiska länder kommer då inte att kunna vara med och driva utvecklingen framåt. Även om man är väldigt skeptisk mot genetisk modifiering borde det innebära ett problem om Europa ställs vid sidan av utvecklingen.
Det andra problemet uppstår om regeringen nu landar i att nonchalera de vetenskapliga rekommendationer som kommer från Efsa. I dag kan det nog innebära att sådant som forskarna rekommenderar ska bli tillåtet för marknadsintroduktion stoppas av politikerna. Det kommer att innebära problem att få fram nya grödor och annat som kan hjälpa mänskligheten.
Men i morgon kan ju det motsatta råda, nämligen att vi får populistiska politiker som är fast i olika mycket starka affärsintressen och därför släpper igenom saker och ting som vetenskapsmän och forskare rekommenderar att man ska ha en mer restriktiv hållning till. Det betyder att oavsett i vilken riktning som man vill gå är det ganska tryggt i dag att lita på vad vetenskapen säger.
Vi som politiker, inte minst i den här salen, vet mycket mindre än vad en professor i bioteknik kan om dessa frågor. Vi som politiker måste bygga regelverk och system, anta direktiv i Europeiska unionen och implementera dem i medlemsstaterna. Det ska ge rimliga villkor för forskare, för industri, för lärosäten och för information till medborgarna och sådant.
Men det är mycket riskabelt om politiker går in som någon sorts smakdomare och säger att man ibland när man känner för det struntar i Efsas rekommendationer. Det är inte en bra väg att gå framöver.
Sverige är också mer positivt i jämförelse med andra länder i Europeiska unionen, och det innebär att om Sverige frångår den positionen sänder det ju en signal till andra länder som brukar vara like-minded med oss om att Sverige svänger. Då blir dessa länder mer ensamma, och det blir svårare att värna biotekniken långsiktigt i Europa.
Fredrik Malm (L):
Det är helt riktigt att en nedlagd röst inte är ett nej, men det är heller inte ett ja. Ett nej är alltid ett nej, och ett ja är väl alltid ett ja, i de flesta sammanhang. Däremot behövs det en majoritet av ja-röster för att få ett beslut i EU. Det innebär att en nedlagd röst försvårar möjligheten att få ett beslut i enlighet med det som är den vetenskapliga rekommendationen.
Låt mig, fru talman, nämna en specifik gröda, bt-bomull. Den har delvis skapats genom genetisk modifiering. Det följer något som mänskligheten ägnat sig åt i 10 000 år, nämligen domesticering och växtförädling. Det anses tydligen nu av många vara så farligt att det bör totalförbjudas.
På vilket sätt hänger det ihop med de enorma utmaningar världen står inför? Jo, det faktum att vi vid millennieskiftet var 6 miljarder människor på jorden och kommer i mitten av det här seklet att vara ungefär 9 miljarder innebär att den areal vi har till att odla saker på, och till att ha boskap och annat på, kommer att bli mycket mer ansträngd.
Vi kommer att behöva producera 50, 60, 70 procent mer livsmedel. Samtidigt blir människor rikare och efterfrågar mer animaliskt. Vi har ökenutbredning, klimatförsämringar, näringsfattiga jordar och mycket annat. Det gör att fungerande jordbruksmarknader är avgörande, liksom tekniksprång, men också biotekniken kommer att spela en mycket viktig roll.
Det är en viktig pusselbit i att klara av att mätta alla munnar i världen om 20, 30, 40 år. Det måste vara en överlevnadsfråga för mänskligheten. Därför hänger de här frågorna intimt samman med frågor som är avgörande för hela världsutvecklingen, och därför bör de diskuteras mer.
Fredrik Malm (L):
Den lagstiftning vi har bygger i mångt och mycket på de två EU-direktiv som finns.
Den är problematisk i den bemärkelsen att om två produkter kommer fram - låt säga potatis eller någonting annat - och den ena är framtagen genom en genetisk modifiering medan den andra är framtagen genom en traditionell växtförädling där man har lyckats få fram en likadan produkt skulle den ena vara tillåten och den andra vara förbjuden.
Så blir det när lagstiftningen fokuserar på att reglera teknik. Det vore bättre om lagstiftningen utgår från att man kan forska fram och odla fram saker och ting och sedan tillåts saker som vetenskapen kan rekommendera utifrån att det inte är farligt för människors hälsa eller för naturen.
Det vore en bättre hållning till biotekniken och livsmedelsproduktionen i Europa i den frågan. Fru talman!
Det är mycket riktigt, som landsbygdsministern klargör, att frågan om bioteknik bara är en del för att klara den framtida livsmedelsutmaningen. Det handlar om infrastruktur, att få mer näring i jorden och annat. Det är mycket riktigt att det är så.
De prognoser som finns bland annat från FN:s livsmedelsorgan och andra tyder på att befolkningen i världen kommer att öka med ungefär 50 procent över 50 år. Den stora befolkningsökningen kommer att ske i Afrika söder om Sahara, i delar av Mellanöstern och i Asien. Europa tillsammans med Ryssland kommer sannolikt att få se en minskad befolkning även om det är lite. Japan och OECD-länder runt Stilla havet kommer likaså att få en minskad befolkning.
Det betyder att den stora befolkningsökningen kommer i områden där jorden redan i dag är urlakad på näring på många håll och produktiviteten i jordbruket är mycket låg. Det är klart att biotekniken kommer att vara en viktig pusselbit för att kunna klara av den framtida matförsörjningen. Fru talman!
Det är problematiskt att vi i regeringen har ett parti som är dogmatiska motståndare till allting vad genetisk modifiering heter. Jag har ägnat mig åt något som inte är särskilt rofullt utan snarare väcker en viss förskräckelse och har läst de yttranden som finns på Gentekniknämndens hemsida. Där röstar Miljöpartiet och även Vänsterpartiet konsekvent nej till precis allt.
De reserverar sig mot vartenda beslut om att tillåta vad som helst oavsett vad. Det kan handla om hybridaspar som kan innebära att vi får mer och bättre råvara till industrin. De reserverar sig mot saker och ting som kan innebära att vi får mer kunskap om fotosyntesen. Det är saker som kanske har enorma fördelar i framtiden för klimatförbättringar, en bättre miljö och människors hälsa.
Allt det reserverar de sig mot. Vi har ett parti som kallar sig för Miljöpartiet som gång på gång offrar miljö och klimat till förmån för ett dogmatiskt motstånd mot modern växtförädling. Det kan inte vara att sätta vetenskapen främst.
Därför är det viktigt att dessa debatter sker så att landsbygdsministern ser att det finns en tydlig vilja från riksdagens sida att inte överge de vetenskapliga målen. Fru talman! Det är dessutom inte bara landsbygdsministern som ansvarar för detta. Jag tror att vi har åtta eller nio GMO-myndigheter i Sverige varav en del lyder under Miljödepartementet.
Fredrik Malm (L):
Jan-Olof Larsson gick upp här i talarstolen och menade att han ville försvara Miljöpartiet, som han ansåg felaktigt apostroferades eftersom partiet inte är närvarande i debatten. Därefter levererade han en kraftfull attack på Kristdemokraterna. De är mig veterligen inte heller närvarande i denna debatt, vill jag påpeka. De var däremot med i den förra. De har skrivit en interpellation där de på samma sätt som jag gör i min interpellation uttrycker kritik mot att regeringen frångår de vetenskapliga rekommendationerna.
Jag uppfattar inte att Kristdemokraterna är något problem i de här frågorna. Det är möjligt att det har funnits en annan hållning tidigare, men i Alliansen har vi följt de vetenskapliga rekommendationerna. Vi tycker att vetenskapen är viktig, och vi tycker att biotekniken är viktig. Europa ska inte halka efter andra kontinenter. Jag vill ändå tacka landsbygdsministern för svaret.
Det finns några delar i det som är positiva, fru talman. Det gäller framför allt det femte och sjätte stycket, där man uttrycker sig mycket positivt om bioteknik och användningen av moderna molekylära metoder inom växtförädling. Man säger att detta har möjlighet att bidra till att man på snabbare sätt kan identifiera och behålla ett växtmaterial som är fritt från skadegörare, till exempel. Det kan handla om att det är mer näringsrikt och innehåller de genetiska förutsättningar som efterfrågas.
Det kan handla om resistens mot sjukdomar, tålighet mot klimat- och miljömässiga utmaningar och så vidare. Detta är mycket positivt, och min förhoppning är förstås att det också ska genomsyra Sveriges politik framöver på området. Frågorna är alldeles för viktiga för att vi ska tillåta Sverige och Europa att halka efter övriga världen.
Detta är frågor där all den kunskap, det kunnande och det engagemang som finns i Sverige och i andra länder i Europa ska kunna mobiliseras för att också kunna förbättra världen och bidra till nya landvinningar. Det gäller inte bara det som rör livsmedelsproduktionen utan även till exempel råvara för industrin, drivmedel och mycket annat.
Fredrik Malm (L):
Den slakt som pågår i Mellanöstern tror jag måste sättas i ett historiskt perspektiv. För ungefär hundra år sedan var kanske 15 eller 20 procent av invånarna i Mellanöstern och arabvärlden kristna. I dag är det bara några få procent.
Folkmordet på armenier, assyrier, syrianer, greker och kaldéer och andra utrensningar innebar i stort sett att kristenheten raderades ut från Turkiet.
De förbrytelser som ägt rum i närtid mot kristna assyrier och syrianer i Irak och i Syrien innebär att en befolkning på ungefär en och en halv miljon människor i Irak under mitten av 80-talet har reducerats till 300 000-400 000 människor i dag. Det här är en historisk tragedi där en hel ursprungsbefolkning i praktiken rycks upp med rötterna.
Vi såg det ske med armenierna för hundra år sedan. Vi ser det ske i dag med andra orientaliska kristna i Irak och Syrien. Yazidierna har gått ett liknande öde till mötes med fruktansvärda utrensningar i och med att de varken är sunni, shia eller något annat. De har den religion som man hade innan islam kom. Fru talman! Vi har en bild av att Mellanöstern är någon sorts stor smältdegel av mångfald. Det är inte riktigt sant.
Alla judar har lämnat Mellanöstern för Israel, många av de kristna har emigrerat och sunnimuslimer och shiamuslimer slår ihjäl varandra. Det betyder att flyktinglägren bakom fronterna som nu finns mot Islamiska staten, bakom de kurdiska peshmergastyrkorna och även en del kristna styrkor, ligger i de mest pluralistiska områden som finns i hela Mellanöstern i dag.
Ur det perspektivet är det ännu viktigare att de här människorna kan skyddas, för det här är nästan de enda heterogena områden som finns kvar i regionen.
Fredrik Malm (L):
Kuba är västra hemisfärens sista totalitära diktatur. Man har tvingats lyda en kallblodig, frustande diktator som har en cigarr i mungipan och grön militäruniform. Kuba är i dag sannolikt världsrekordhållare i grenen politiska flyktingar per capita. Kommunistregimen har ägnat sig åt en systematisk familjesplittring gentemot befolkningen i årtionden.
Det innebär att man har en exilkubansk befolkning i södra Florida som uppgår till över 1 miljon. Exilkubanerna är dessutom Kubas livlina i dag, med tanke på de pengar de skickar hem. Man har duperat, lurat och manipulerat världsopinionen i årtionden och försökt beskriva denna stat som någon sorts socialt lyckorike, fast det är fruktansvärt fattigt, nedgånget och förstört av kommunistregimen.
Fru talman! Jag delar helt och fullt det som Jakob Forssmed beskriver. När vi tittar på Kuba är det viktigt att förstå att för den kubanska regimen handlar inte detta om vad som händer med Kuba efter Castro. För den kubanska regimen handlar detta om vad som händer med Kuba efter Hugo Chávez.
Det var när Hugo Chávez försvann från Venezuela som de stora intäkterna från den venezuelanska oljan riskerade att försvinna för den kubanska regimen. Detta har gjort att man nu försöker bygga nya relationer med Brasilien, vilket man har gjort genom att skicka dit kubanska läkare. Dessa får en tredjedel av vad Brasilien betalar, och resten går till den kubanska diktaturen i Havanna. Man har skapat nya relationer med Ryssland för att kunna få stöd därifrån på olika sätt.
Det är bara en tidsfråga innan kineserna kommer in på bred front. Man har också inlett samtal med Europeiska unionen och med USA. Fru talman! Det avtal som Barack Obama nu har slutit med regimen på Kuba innebär i praktiken att USA kan göra vissa förändringar. Men den lagstiftning som ligger i botten, det vill säga embargolagstiftningen - Helms-Burton-lagen - ligger hos kongressen.
Den har republikansk majoritet och delvis en annan ingång.
Kuba har undertecknat men inte ratificerat dessa, och man har definitivt inte börjat implementera dem. För att vi ska kunna normalisera våra relationer med Kuba bör Sverige och Europeiska unionen kräva att Kuba implementerar de grundläggande konventioner landet självt har undertecknat. Om man kan göra detta tillsammans med den amerikanska kongressen får man mycket större tryck, och om Kuba implementerar konventionerna skulle USA kunna häva embargot.
Jag tror att detta är en nödvändig väg framåt. Annars blir dialogen inte rimlig. Annars handlar dialogen med Kuba i slutändan om att öppna upp för europeiska företag att investera på Kuba, medan Kuba inte behöver göra några demokratiska eftergifter eller reformer för sin egen befolkning. Det är inte en rimlig relation.
Brasilien, Ryssland eller Kina må ha en sådan relation med Kuba, men min uppfattning är att Europeiska unionen inte bör ha det.
Fredrik Malm (L):
Fördelen med de förhandlingar som Europeiska unionen nu har med Kuba är att det som återstår av detta är diskussioner om det politiska och MR-delen. Om vi får direkta förhandlingar med en diktaturregim rörande mänskliga rättigheter, viktiga FN-konventioner och annat är det givetvis bra.
Faran är om man inte förstår vikten av att pressa kubanerna utan i stället säljer ut detta i förhandlingarna, vilket jag lite grann tolkade att den amerikanska presidenten tyvärr har gjort i samtalen. Fru talman! Det är mycket märkligt med Börje Vestlunds inlägg - det förstår jag inte alls.
Att kvinnor inte får köra bil i Saudiarabien kan väl inte vara något argument för att vi ska vara mer lågmälda om det fullständigt bisarra, paranoida förtryck som den kubanska statsmakten ägnar sig åt?
Jag kan upplysa Börje Vestlund om att den kubanska konstitutionens artikel 62 lyder: Ingen av de friheter som tillerkänns medborgarna får användas mot det som sägs i konstitutionen och lagarna, inte heller mot den socialistiska statens existens och mål och inte heller mot det kubanska folkets beslut att bygga socialismen och kommunismen. Ett brott mot denna princip är straffbart.
Det betyder i praktiken att det i den kubanska konstitutionen finns en paragraf som innebär att det är straffbart att kritisera socialismen. Det innebär till exempel att medlemmarna i Arco Progresista, som är ett socialdemokratiskt parti på Kuba, skakar galler. Börje Vestlunds partivänner på Kuba är förklarade som kriminella därför att de är socialdemokrater.
Jag kan dessutom upplysa Börje Vestlund om att den här paragrafen kommer att stå kvar i den kubanska konstitutionen oavsett om kvinnor får köra bil eller inte i Saudiarabien - det hänger liksom inte ihop. Därför måste man kunna kraftigt kritisera den kubanska regimen och den saudiska regimen samtidigt.
Fredrik Malm (L):
Detta är en fråga som rör såväl form och process som innehåll. Jag tänkte fokusera mest på det innehållsliga. Det är inte så att vi i Sverige och Europa är bortskämda med en särskilt hög tillväxt i dag och att det skapas alldeles för många nya jobb. Det är precis tvärtom.
Vi lever i en tillvaro där vi måste vässa vår konkurrenskraft, där vi behöver öka vår tillväxt, där vi behöver skapa nya jobb, där vi behöver nya innovationer. Då är det inte särskilt klokt att börja lägga ned flygplatser. Jag har inom politiken träffat en rad olika företag genom åren. Men jag har aldrig mött ett företag som säger: Det viktigaste för oss är att man lägger ned flygplatser i Sverige och att vi har mindre flygtrafik.
Vad de som skapar jobb, innovationer och annat efterfrågar är precis det motsatta. De vill ha bättre kommunikationer, en mer utvecklad infrastruktur, större möjligheter att snabbt kunna kalla till möten, ta sig från olika platser, kunna skicka sina produkter och så vidare. Bromma flygplats, fru talman, är en ganska fiffig lösning, så till vida att det är en relativt liten flygplats.
Den ligger mycket nära Stockholm, närmare än Arlanda. I och med att det är en liten flygplats går det ganska snabbt. Det är inte så långa väntetider. Det går snabbt vid incheckning, säkerhetskontroller och annat. Det gör att Bromma flygplats är perfekt för affärsresenären. Det är ingen slump att ungefär 90 procent av alla resor till och från Bromma flygplats är arbetsrelaterade.
Därmed blir en nedläggning av Bromma flygplats - som Miljöpartiet anser är en särskilt angelägen fråga och med oerhörd entusiasm har gett sig in i som avvecklingsprojekt - ett fullständigt dråpslag mot tillväxt och jobb inte bara i Stockholmsregionen utan, precis som vi har hört, för hela Sverige.
Vi har andra flygplatser i det nationella basutbud av flygplatser vi har i Sverige: Malmö, Göteborg, Visby, Umeå, Åre, Östersund, Ronneby, Kalmar och så vidare. Alla de flygplatserna drabbas också om man lägger ned Bromma flygplats, i och med att en stor del av deras resor går till Bromma. Det kan man ersätta genom att ha lite mer landningar på Arlanda, påstås det då. Men det kan man inte.
Problemet är att Arlanda är mycket nära sitt kapacitetstak, i alla fall under de tider på dygnet när affärsresenärerna reser, vilket är tidigt på morgonen och lite senare på kvällen. Det gör att det kommer att vara omöjligt för Arlanda att absorbera den trafik som skulle behöva flytta om Bromma flygplats läggs ned.
Detta är ett mindre klokt beslut eller rättare sagt ett mycket dumt beslut. Dock är det förstås samtidigt så, fru talman, att flygbranschens utsläpp är ett reellt dilemma. Det får man inte heller bortse från.
Det är viktigt att forskningen ökar kring fossilfritt flygbränsle, och det är viktigt att flygtrafiken inkluderas i de olika systemen för handel med utsläppsrätter och annat runt om i världen. I Europeiska unionens system ETS är det med. De miljöaspekterna är oerhört viktiga.
Men de står inte i motsättning till att vi kan ha en bra flygtrafik till Stockholm, i det land i Europeiska unionen som har de allra längsta avstånden mellan de sydligaste och de nordligaste delarna.
Fredrik Malm (L):
Jag instämmer med föregående talare i bemärkelsen att regeringen ska styra riket. Det är bara det att det är lite rörigt på den fronten i dag. I den fråga vi nu diskuterar kommer det olika bud från olika statsråd och ministrar, och det kommer också olika bud från olika rödgröna majoriteter i olika politiska församlingar.
Detta gör att vi förstås kan diskutera formfrågan här, och det är givetvis mycket viktigt att vi gör det. Vi måste dock även diskutera sakfrågan. Vår huvudstadsregion, som är den viktigaste tillväxtregionen i Sverige, står nämligen inför stora utmaningar och tyvärr betydande politiska låsningar som kommer att drabba tillväxt, jobb och annat.
Det gäller tyvärr inte bara Bromma flygplats, som påverkar hela Sverige men särskilt Stockholm, utan vi har också bekymret med nya Slussen där det finns en rad frågetecken. Vi har även frågan om Förbifart Stockholm, där det har funnits en rad frågetecken.
Det gör att det, om Mehmet Kaplan och hans parti får fritt spelrum i infrastrukturfrågor i Sverige, blir lite som den där Mora Träsk-sången jag var med och sjöng när jag gick på dagis. Den handlar om att man kommer till ett träsk och att man inte kan gå runt det, inte gå genom det och inte gå under det. Det blir så i Stockholm också: Man kommer till en stad, men man kan inte åka runt den, inte åka genom den och inte landa i den. Då blir det till slut väldigt svårt att utveckla tillväxten i Stockholmsregionen.
Därför är de här frågorna viktiga. De bidrar till att skärpa den ideologiska konflikt som finns mellan i huvudsak Miljöpartiet, men även delvis Socialdemokraterna, och allianspartierna om synen på tillväxt, jobb, modernitet, urbanisering och utveckling av våra regioner i Sverige. Den debatten är viktig att ta, och vi kommer att fortsätta att ta den debatten - förhoppningsvis med ett statsråd som inte är lika fåordig nästa gång.
Fredrik Malm (L):
Detta är en mycket viktig interpellation. Den nya regeringen har inte direkt rivstartat på området, får det konstateras, när det första man gör är att lägga ned Landsbygdsdepartementet. Det är en signal om någon till stora delar av Sverige om att det här inte är så viktigt: Det här slår vi ihop med ett annat departement, och så skickar vi in ministern och enheterna dit.
Det är klart att det har en enormt stark signalverkan på svensk glesbygd och landsbygd att man lägger ned departementet som första åtgärd. Men samtidigt är det förstås så, herr talman, att inte allting i detta handlar om själva organisationen på Regeringskansliet, utan det handlar framför allt om substansen i den politik man bedriver.
Det blir väldigt märkligt när ambitioner inte går hand i hand med faktiska politiska förslag. Däremot vill jag säga att jag verkligen delar Vänsterpartiets ansats i detta, att marknaden inte löser alla problem. Jag är den förste, som liberal, att också erkänna detta. Men det är viktigt i det sammanhanget, herr talman, att inte bara se till den dimension som rör stad-land.
Även inom väldigt urbana områden, som den här regionen, finns det nämligen betydande socioekonomiska skillnader. Det kan behövas omfördelning till områden runt Stockholmsregionen eller runt andra stora städer som är väldigt tätbefolkade men som har väldigt stora sociala utmaningar, inte minst. Men jag ska återgå till det centrala när det gäller detta med landsbygden.
Frågan är hur den här regeringen ska kunna återfå förtroendet hos landsbygden när man nu har beslutat att lägga ned departementet och dessutom införa en rad politiska åtgärder, skattehöjningar, regleringar och nya avgifter som kommer att slå väldigt hårt mot den regionala tillväxten och jobben. Det blir intressant att lyssna på hur landsbygdsministern ska kommentera detta.