KBLab/rixvox huggingface dataset:
Julia Kronlid (SD):
Det är en stor missuppfattning att Urban Ahlin har erbjudit oss någonting eller att det har skett någon form av förhandlingar. Om det nu skulle vara så väl att övriga oppositionspartier skulle kunna tänka sig att komma och prata med oss skulle jag bli glad. Tyvärr är det inte riktigt så. Jag tycker kanske att de anklagelser som kommer om att oppositionspartierna börjat samarbeta med oss är lite fega, för jag kan tyvärr dementera.
Så väl är det inte riktigt att de accepterar att prata med oss. Det här är ett beslut som vi har tagit själva och som vi tyckte var viktigt. Vi tycker fortfarande, som jag har framfört i debatten, att det är viktigt att folkomröstningen kommer till stånd och att det blir ett fredsavtal.
Men vi ser också att det på vägen dit verkar på något sätt omöjligt att få Marocko att gå med på det här.
Det är det som gör att vi tycker att ett erkännande i det här läget kan, som jag sade, ge en tydlig signal om vårt stöd för Västsaharas rätt till självständighet, ge en tydlig signal till Marocko om att de inte kan fortsätta på den väg de valt, att motarbeta folkomröstningen, att motarbeta fredsavtal och motarbeta en fredlig uppgörelse. Det är där vi har landat.
Vi ser ingen annan väg framåt än att ge den här tydliga signalen till regeringen, att vi tycker att vi bör stödja ett erkännande av Västsahara och deras kamp för att bli självständiga. Sedan anser vi fortfarande som sagt att det till syvende och sist måste vara västsaharierna som de facto när de ska bli självständiga avgör sin egen framtid i en folkomröstning. Det är viktigt.
Julia Kronlid (SD):
Jag skulle inte ha några problem att stå för mina åsikter i ett samtal med Marocko. Nu har jag som det ser ut tyvärr inte möjlighet att delta i mötet. Vi ändrar oss inte för att vi tycker att det är kul. Vi ser dessa frågor som väldigt allvarliga.
Vi ser ingen annan väg att få Marocko att gå med på en folkomröstning och att gå vidare i fredsförhandlingarna än att vi ger en tydlig signal. Vi tycker att Västsahara har rätt till självständighet och att bli ett eget land, och genom ett erkännande tydliggör vi den ståndpunkten. Vi ser att den vägen är den riktiga.
Man kan ha möjlighet att ändra sig utan att bli anklagad för att man gör någonting för att man tycker att det är kul. Vi ser det som en pragmatisk inställning att vi är beredda att erkänna för att sätta ytterligare press på Marocko. Vi har kanske en annan syn på Västsahara än Palestina. Som jag framförde i debatten har vi ett annat läge i Västsahara.
Vi ser inte det hot från omgivande länder som till exempel finns mot Israel. Vi ser att Polisario under många år har hållit sin vapenvila och visat vilja till fredliga förhandlingar. Det är någonting som vi tycker att man ska uppmuntra. Vi ser inga starka skäl till att inte kunna erkänna Västsahara i dagsläget.
Vi tycker att det finns goda förutsättningar för det. Frågan om att verka för ett självständigt Västsahara är någonting som har funnits i partiet under lång tid. Det är ingenting nytt som har kommit upp nu. Viljan att stöda Västsahara och dess rätt till självständighet har funnits länge. Det är ingenting nytt.
Julia Kronlid (SD):
Det var väldigt många frågor och ämnen som togs upp här. Jag kan börja med det som Fredrik Malm tog upp sist. Sverigedemokraterna har alltid varit tydliga med att flyktingar som är berättigade till skydd enligt FN:s flyktingkonvention på olika sätt ska få det skydd de behöver. Det har vi aldrig ifrågasatt. Vi vill inte skicka tillbaka några flyktingar som riskerar sitt liv i sina hemländer. Det har vi aldrig påstått. Det finns mycket andra saker som vi vill kritisera och förändra vad gäller Sveriges invandringspolitik.
Samtidigt måste vi också vara medvetna om att merparten av dem som flyr Syrien inte har möjlighet att ta sig till Sverige eller andra länder i Europa oavsett vad vi har för flyktingpolitik i Sverige. Därför menar vi att stödet till flyktingar i närområdet måste öka så att vi kan hjälpa så många som möjligt.
Nöden bland dessa 300 000, som kan uppgå till 700 000, blir inte avhjälpt av dem som vi i så fall skulle ta emot i Sverige. Den finns kvar bland alla de mängder människor som är där nere. Till exempel nu när vintern kommer lever de under undermåliga förhållanden och behöver mer stöd. UNHCR skriker efter mer pengar.
Det behovet vill vi tillgodose. Jag vill ställa en fråga till Fredrik Malm gällande upphöjande av observatörsstatus i FN. Om det var otydligt i mitt anförande beklagar jag det. Jag är väl medveten om Folkpartiets åsikt står fast att det först ska vara ett fredsavtal vad gäller erkännande och ett fullt medlemskap i FN.
Jag undrar varför Fredrik Malm avviker från den hållningen när det gäller frågan om en höjd observatörsstatus. Det gör mig också förvånad. Jag vill också fråga: Ser man inte att det nu är ett väldigt känsligt läge när vi har en vapenvila som är väldigt skör? Borde inte den utnyttjas för fredsförhandlingar i stället för ytterligare ett steg i FN?
Julia Kronlid (SD):
Jag anser inte att vi har framtoningsproblem. Däremot anser jag kanske att Fredrik Malm har lite problem att lyssna på det vi verkligen säger. Jag sade att vi alltid varit tydliga med att flyktingar som är berättigade till skydd enligt flyktingkonventionen och kvotflyktingar ska beviljas det skydd de behöver. Det har vi varit tydliga med under lång tid och är fortfarande.
Oavsett vilken flyktingpolitik som vi har i Sverige, som jag sade innan, är de flesta människor kvar i närområdena och har inte råd och möjlighet att ta sig hit. Vi vill hjälpa så många som möjligt. Därför vill vi öka satsningarna till UNHCR och hjälpa flyktingar i närområdet. Jag tycker inte alls att det är någon dubbelmoral.
Däremot kan jag anse att det kan vara en ganska dålig moral från regeringen när vi nästa vecka ska debattera bistånd att man gör avräkningar på biståndet och lägger ned mer pengar på flyktingmottagningen i Sverige än vad man gör på att hjälpa flyktingar i deras närområde. Vi ställer oss kritiska till att man ska göra denna typ av avräkningar i biståndet. Den debatten har vi möjlighet att återkomma till.
Jag tycker inte alls att vi har någon dubbelmoral i frågan. Det vi i första hand kritiserar är inte flyktingar enligt flyktingkonventionen eller kvotflyktingar, utan det är en annan typ av invandring.
Främst är det kanske anhöriginvandring som vi kritiserar och även den havererade invandringspolitiken i stort och svårigheten att integrera och assimilera människor i Sverige.
Viljan att hjälpa flyktingar som behöver skydd enligt flyktingkonventionen och flyktingar som befinner sig i en oerhörd utsatt och svår situation i sitt närområde är äkta, och sympatin för dem är äkta från vår sida - ingenting annat.
Julia Kronlid (SD):
Jag har först en fråga gällande situationen i Israel och Palestina och den i dag aktuella frågan om upphöjd status för Palestina i FN. Jag förstår att jag inte får något svar på vad regeringens inställning är. Det har andra redan försökt få svar på.
Centerpartiet har deklarerat sin åsikt. Folkpartiet har deklarerat sin åsikt. Jag undrar om Désirée kunde säga vad Kristdemokraternas hållning är i den här frågan.
Kommer ni att ha samma inställning som när det var fråga om fullt medlemskap i FN, att det först ska föreligga ett fredsavtal, eller är ni beredda att frångå den linjen nu när det gäller upphöjd observatörsstatus, att det inte behöver föreligga något fredsavtal? Désirée Pethrus framförde många kloka synpunkter på vad som bör ligga till grund för ett erkännande, och jag instämmer i det.
Jag tycker att de kriterierna bör ligga till grund även för en upphöjd observatörsstatus. Jag undrar om Désirée Pethrus håller med mig om det.
Julia Kronlid (SD):
Tack för svaret, Désirée Pethrus, även om det kanske inte var så mycket till svar, mer än att Kristdemokraterna ännu inte har bestämt sig utan eventuellt inväntar vad regeringen tycker. Kanske kan Désirée Pethrus berätta vad Kristdemokraterna tycker är viktigt i förhandlingarna med de övriga partierna och regeringen och vad som ska framgå av resolutionen.
Här måste väl finnas något som Kristdemokraterna tycker är viktigt och vill driva. Det kan inte bara vara att ni, Désirée Pethrus, väntar på besked från regeringen och sedan ställer er bakom det. Någon sorts åsikt, och ställningstagande, borde ni väl ha i frågan. Vad kan ni tänka er att gå med på och vad kan ni inte tänka er att gå med på när det gäller resolutionstexten? Kan du ge några exempel? Jag vill också ställa fråga om Västsahara.
Här vänder jag mig till Désirée Pethrus i hennes egenskap av representant för Alliansen. I utskottsbetänkandet står att det finns stöd för en folkomröstning. Désirée Pethrus sade i sitt anförande att om man röstar för självständighet ska det respekteras. I betänkandetexten tas inte tydligt ställning för att alternativet självständighet ska finnas med vid en folkomröstning.
Vad är egentligen Alliansens åsikt? Är det att de ska ha rätt att rösta även om självständighet och inte bara om autonomi? Jag skulle vilja ha svar på det. I betänkandetexten står också att man stöder Västsaharas rätt till självbestämmande. Jag har inte fått någon riktig klarhet i om man, i förlängningen, stöder Västsaharas rätt till full självständighet eller inte.
Julia Kronlid (SD):
Tack, socialministern, för svar och inlägg i den här debatten!
Vad gäller information om kön och frågan från Finn Bengtsson och Göran Hägglund menar vi att information såklart bör kunna lämnas, men vi tycker att information om kön inte bör lämnas förrän efter vecka 22 när abort inte längre är möjlig eller tillåten, eller åtminstone i alla fall inte före vecka 18 när det är helt fri abort utan att man ska behöva ange några skäl.
På vilket sätt kan vi motverka det här fenomenet genom att sänka gränsen för fri abort? Ja, det är inte bara på grund av det här som vi vill sänka gränsen för fri abort, men en sak som förändras är att om man får reda på vilket kön det är efter vecka 12 ska man ange ett skäl, och det ska prövas i en nämnd innan man gör abort. Då är inte kön ett skäl enligt oss för att göra abort. På det viset menar vi att det är lättare att reglera det än när abort är helt fri till vecka 18.
Återigen förnekar jag inte problemet i andra länder, men det är inte det vi debatterar i dag. Socialminister Göran Hägglund anför tydligt i sitt svar att han inte ser något som tyder på att könsselektiva aborter är vanligt förekommande i Sverige. En bekräftelse på detta är att vi inte kan se några demografiska skillnader och att det därför inte är något stort problem.
Jag anser att det är anmärkningsvärt om vår socialminister och partiledare för Kristdemokraterna bara vill införa åtgärder mot könsselektiva aborter om det gått så långt att vi till och med får ont om kvinnor i Sverige. Jag hoppas att vi kan ha lagstiftning och restriktioner i Sverige för att förhindra och förebygga företeelser som vi anser vara djupt omoraliska, etiskt oriktiga eller skapar lidande för människor.
På vilket sätt anser socialministern, vill jag fråga igen, att det är att förebygga förekomster om man ska vänta med åtgärder tills de blir vanligt förekommande? Jag hoppas att socialministern vill ta den här resolutionen på större allvar och vidta fler åtgärder än vad som framkommit i dagens debatt.
Julia Kronlid (SD):
Jag vill börja med att tacka socialminister Göran Hägglund för svaret. Sammanfattningsvis menar socialminister Göran Hägglund att på grund av att kvinnor har lagstadgad rätt till abort och att resolutionen från Europarådet inte är bindande ska Sverige fortsatt vara ett av de få länder i Europa där vi inte kan vara så barmhärtiga att vi respekterar rätten till samvetsfrihet för vårdpersonal.
Det fungerar med samvetsfrihet i många länder i Europa, såsom Danmark, Norge, Tyskland, Frankrike och Nederländerna, och möjligheten och rätten till abort finns också i dessa länder. Varför skulle det då inte kunna fungera i Sverige?
Det blev verkligheten för barnmorskan Ellinor Grimmark som uppmärksammats mycket i medierna. Hon blev nekad jobb på grund av att hon inte vill utföra aborter, trots att hon säkert är en kompetent och duktig barnmorska på andra sätt. Socialminister Göran Hägglund har naturligtvis rätt i att kvinnor inte ska nekas sin lagstadgade rätt att få en abort utförd, men jag är övertygad om att vi kan lösa det även om vi har en lagstadgad rätt till samvetsfrihet i Sverige.
Resolution 1763 från Europarådet, som jag hänvisar till, tar upp just vikten av att kvinnor ska garanteras att få aborten utförd samtidigt som vi kan garantera en lagstadgad rätt till samvetsfrihet. Herr talman! Jag tänkte nu läsa upp ett citat, vars författare jag tänkte meddela på slutet: "Samvetet kan . definieras som en etisk medvetenhet i var människa.
- - - Till syvende och sist handlar det emellertid inte om att utreda huruvida Sverige skall ha en samvetsklausul inom sjukvården eller ej. Frågan är istället hur Sverige skall tillämpa Europakonventionen, som redan är en del av svensk lagstiftning. Enligt vår mening bör dock regeringen snarast återkomma till riksdagen med lagförslag om att införliva samvetsfriheten i rättighetskatalogen i Sveriges grundlag."
Detta skrev Kristdemokraterna i en reservation mot ett riksdagsbeslut år 2003. Det är en mycket bra reservation, anser jag. Hur kommer det sig nu, socialminister Göran Hägglund, också partiledare för Kristdemokraterna, att ni under den tid ni suttit i regeringsställning har ändrat åsikt i den här frågan och nu motsätter er en lagstadgad rätt till samvetsfrihet, något som tidigare har varit viktigt även för socialministerns eget parti?
Julia Kronlid (SD):
När det gäller att titta på andra länder håller jag inte med socialminister Göran Hägglund om att det inte är relevant att kolla på våra nordiska grannländer och att tillämpa detta i Sverige. Jag tycker att det går alldeles utmärkt att titta på Norge och Danmark. Det går också att titta på Tyskland, Frankrike och Spanien - det är länder som är stora. Och Norge och Danmark ligger väldigt nära.
Jag tycker absolut att det är möjligt att titta på andra länders lagstiftningar och införa detta i Sverige. Som jag förstår det är det i alla fall i Norge och Danmark begränsat till just abort. Jag såg en undersökning om samvetsfrihet. Det gällde samvetsfrihet i fråga om abort. Det har alltså inte varit något problem där med att begränsa samvetsfriheten till det ingreppet.
Att det skulle vara dåligt med en lagstiftning tycker jag är väldigt märkligt när KD själva har drivit detta tidigare, även ledamöter som sitter i riksdagen. Jag tycker att det är lite konstigt att man nu tycker att det är ett dåligt förslag för att garantera rätten till samvetsfrihet. Jag vill igen understryka att vi när det gäller abort och dödshjälp, om det nu skulle bli aktuellt, måste kunna finna utrymme för samvetsfrihet. Det handlar om svåra och etiska dilemman som rör mänskligt liv.
Abortfrågan är svår. Den har två sidor, som Göran Hägglund tar upp. Det handlar om kvinnans situation och det etiskt svåra att avsluta ett liv. Vi kommer alltid att ha människor som försvarar möjligheten till abort, och vi kommer alltid att ha människor som försvarar det ofödda barnet. Jag tycker att vi måste kunna finna en balans däremellan. Det är sunt att ha en levande debatt om det här och att det finns människor inom vården som högaktar det mänskliga livet. Det tycker jag är någonting som vi ska värna. De här människorna behövs där också.
Vi ska inte diskriminera dem och låta dem bli av med jobbet - de kanske inte ens får anställning. Jag tycker att det är väldigt tråkigt att socialministern inte kan ha förståelse för det och respektera den här vårdpersonalens rätt att få arbeta i vården.
Julia Kronlid (SD):
Det är korrekt, det som Jonas Gunnarsson säger, att vi behandlar skrivelsen om den förra delegationen och tidigare verksamhetsår. Jag tycker ändå att det är intressant att även tala om aktuella saker och att vara lite framåtsyftande nu när vi står här i debatten.
Därför skulle jag vilja passa på att fråga igen hur det kom sig att en så stor del av den svenska delegationen i Europarådet inte tydligt kunde rösta för en motion som tar upp viktiga frågor som också Jonas Gunnarsson tog upp i sitt anförande - att stå upp för mänskliga rättigheter och att vara emot intolerans och diskriminering. Jag syftar alltså på den resolution som jag tog upp i debatten där man har särskilt fokus på kristna.
Jag tyckte att Jonas Gunnarsson hade ett bra inlägg i debatten från sitt utskott, där man först försvarade resolutionen. Sedan blev det något slags vändning där. Det vore intressant att få veta lite mer. Människor har hört av sig till mig och frågat hur det kom sig att en så stor del av den svenska delegationen inte röstade för resolutionen.
Julia Kronlid (SD):
Jag har lite svårt att förstå varför man från början var skeptisk till en så viktig resolution. Jag vet inte vilka andra rättigheter Jonas syftar på, men det är väl lite grann av detta dilemma som kan uppstå - att man inte ska få kränka någon annan människa i religionens namn. Jag tycker ändå att resolutionen hanterar detta på ett bra sätt.
Det ska inte få gå ut över några mänskliga rättigheter, och man ska vila på demokratins grund. Resolutionen i sig tycker jag tar upp det på ett så bra sätt att vi borde kunna stödja den även om någon skulle ha sagt något olämpligt i själva debatten. Jag ser ingen större anledning till oro över att man skulle använda resolutionen felaktigt.
Jag skulle gärna vilja fråga om Jonas Gunnarsson ändå kan stå bakom intentionen i resolutionen att inga grupper ska diskrimineras - inte heller kristna, även om de skulle utgöra majoritet i ett samhälle. Det är just den problematik som resolutionen tar upp. Jag skulle också vilja ta upp en annan fråga.
Vi har motionerat i betänkandet om vikten av att länder samarbetar för att motverka terrorresor. Efter det att vi väckte motionen har det nu antagits ett protokoll i ministerkommittén som i mångt och mycket bemöter det som vi önskar i motionen.
Sveriges regering har representanter i ministerkommittén, och nu kommer vi att få en förfrågan om att ratificera protokollet för att kriminalisera terrorresor. Då undrar jag om Jonas, som hör till ett regeringsparti, kommer att verka för att så sker och om vi kan vara eniga om att det är viktigt att detta ratificeras och verkställs för att motverka terrorresor.
Julia Kronlid (SD):
Vi gör naturligtvis ingen åtskillnad mellan religionerna. Alla människor måste ha rätt att tro på sin religion, att uttrycka sin religion. Det gäller alla. Sedan har alla också ett ansvar. Det är ingen mänsklig rättighet att i religionens namn döda en annan människa, eller tycker Margareta Cederfelt att det är en mänsklig rättighet?
Vi har många konventioner och rättigheter att ta hänsyn till, och naturligtvis ska vi värna religionsfriheten. Men man kan inte i religionens namn, genom att säga att det är en mänsklig rättighet, ta livet av en annan människa. Eller vad anser Margareta Cederfelt?
Julia Kronlid (SD):
Det jag menar är att vi måste kunna kritisera radikalisering och extremism inom alla religioner när det går ut över en annan människas rättigheter. Vi måste kunna kritisera olika religioner när de övergår i extremism. Det spelar ingen roll vilken religion det är.
Rätten att utöva sin religion och rätten att bekänna sig till en tro, oavsett om man är kristen, muslim, buddhist eller hindu, står vi naturligtvis bakom. Där är vi eniga.
Julia Kronlid (SD):
Vi kan alla tycka att det borde vara tillgängligt och möjligt, i varje fall enligt mig, för en kvinna i ett tidigt skede att genomföra en abort. Men att tycka det och säga att det är en mänsklig rättighet är olika saker.
När vi talar om mänskliga rättigheter ska vi ändå respektera FN och de konventioner vi har att förhålla oss till när vi säger att någonting är en mänsklig rättighet. I vilka konventioner från FN har Acketoft stöd i att abort är en allmängiltig mänsklig rättighet? Var ska gränsen gå? Vilka länder bryter mot mänskliga rättigheter om dessutom fri abort ska vara en mänsklig rättighet?
I till exempel Finland ska man helst göra en prövning innan abort sker och pröva kvinnans skäl till den. Bryter då Finland mot grundläggande mänskliga rättigheter?
Julia Kronlid (SD):
Också jag tycker att kvinnor ska få bestämma över sin egen kropp. Men nu är inte abortfrågan riktigt så enkel. Om det är så att kvinnan i alla sammanhang ska ha rätt till sin kropp, anser då Acketoft att också Sverige bryter mot mänskliga rättigheter eftersom vi i Sverige förnekar kvinnan rätt till sin egen kropp efter vecka 23?
Då bryter vi enligt Acketoft mot den rätten till sin egen kropp. När det uppstår fall i Sverige som till exempel på Gällivare sjukhus att ett foster eller ett barn, hur man nu vill definiera det, ska ligga och självdö i ett bäcken och plågas till döds, anser då Acketoft att det är kvinnans kropp som plågas till döds?
Vems rättighet ska vi då försvara? Jag vill förtydliga att jag också tycker att det bästa är att kvinnor har en möjlighet till abort. Men när vi börjar tala om mänskliga rättigheter ska vi vara försiktiga. Vi måste också kunna diskutera de svåra etiska frågor som vi rör oss med när det handlar om abortfrågan. Jag vill gärna ha svar på frågorna.
Bryter Sverige mot mänskliga rättigheter när vi förnekar kvinnor rätt till sin kropp, som Acketoft anser att det är, efter vecka 22?
Julia Kronlid (SD):
Sofia Damm och Kristdemokraterna lyfter ibland, liksom vi, vikten av att stödja förföljda kristna runt om i världen som just nu, enligt oss, är utsatta för etnisk utrensning och ett folkmord. Kristdemokraterna hade en egen partimotion för att trycka på regeringen att göra mycket mer i frågan, men valde att inte reservera sig för den.
Det förvånar mig lite grann att Kristdemokraterna inte ens stöder sin egen motion. Betyder det att Kristdemokraterna är nöjda med regeringens arbete? Är det som regeringen gör nu för förföljda kristna tillräckligt, när man inte ens vill visa sitt tydliga stöd för självstyre för kristna på Nineveslätten och när människor kan delta i IS verksamhet, döda och korsfästa barn och sedan återvända till Sverige utan konsekvenser och kanske till och med få belöning?
Är Kristdemokraterna verkligen nöjda med regeringens arbete för att stödja utsatta kristna när Sofia Damm till och med kritiserar regeringen för att inte ta med det i den utrikespolitiska deklarationen? Det förvånar mig att man helt enkelt bara nöjer sig med det arbete som pågår och inte ger en tydlig uppmaning till regeringen att göra mer i frågan genom att stödja sin egen partimotion.
Julia Kronlid (SD):
Också jag är glad över att denna formulering kom till. Om inte den hade kommit till hade jag varit bra mycket mer missnöjd än vad jag är nu. Men när det pågår en etnisk utrensning som är så pass allvarlig som denna tycker jag ändå inte att det räcker att säga att människor är utsatta. Det är så mycket allvarligare än att någon är lite utsatt. Det är inte bara förföljelsen som ska stoppas, utan även dödandet och den etniska utrensningen måste stoppas.
Men tack i alla fall för svaret, Sofia Damm! Jag har en ytterligare fråga. Alliansen, däribland Kristdemokraterna, har tryckt på mycket här för att stödja demokratiaktivister och att man i biståndet mer ska stödja insatser för yttrandefrihet. Det är såklart bra insatser, som också jag stöder.
Men hur tänker man sig att till exempel en kvinna som har fullt upp med att över huvud taget överleva, som inte har vatten för dagen och mat för dagen och som kämpar för sin överlevnad, ska kunna ta del av de här rättigheterna? Hur ska en kvinna och en familj som inte ens har tillgång till de grundläggande rättigheterna, och som inte ens har en dator, kunna sitta och ta del av sin yttrandefrihet på internet?
Ska vi inte någonstans börja med att ge människor grundläggande förutsättningar att ta del av de andra viktiga rättigheter som Alliansen vill prioritera i biståndet?