Birgitta Ohlsson (L):
Politik är inte bara det omöjligas konst - det är också det möjligas konst. Dessa ord kom från Václav Havel, som tyvärr avled, alldeles för tidigt, den 18 december förra året. Han var en av Europas allra största, tillsammans med Polens Lech Walesa. De blev bägge symboler i kampen för att avskaffa den kommunistiska diktatur som förpestade vår egen kontinent.
Jag tycker att vi genom Havels livsgärning ska minnas att det inte var många år sedan och inte många mil härifrån som diktaturens fasor och förtryck höll människor fångna. Det är därför denna riksdag och den regering jag tillhör har valt att ägna mycket tid det senaste året åt att uppmärksamma framför allt Baltikums frigörelse från den sovjetiska diktaturen.
Vi kan fortsatt konstatera att människors frihetslängtan är lika rättfärdig och lika stark världen över. Sedan vi möttes för ett år sedan har diktatorer fallit i Libyen, Egypten och Tunisien. Det var något många av oss inte trodde skulle ske de närmaste åren.
Jag vet att det nu också börjar en mödosam resa mot demokrati, rättsstat och mänskliga rättigheter, och här har vi från EU en stor skyldighet att göra skillnad och vara den starkaste rösten för demokrati och frihet i världen. Unga frihetsaktivister just i dag, på gatorna i Syrien, Bahrain och Belarus, ska känna att Europa står på deras sida. I dag ska vi diskutera kommissionens arbetsprogram.
Det är ett program som har lagts fram i en anda och en tid av gigantiska utmaningar för EU och där, för att använda Havels ord, politiken måste kunna finna lösningar på både det omöjliga och det möjliga. Det är en tid där Europa kanske ser den svåraste ekonomiska krisen sedan 1930-talets dagar. Här ser vi hur många européer inte minst genomlider en oerhört svår period, också i Sveriges grannländer.
Jag tänker på de lettiska lärare som för några år sedan fick sina löner nedsatta med 25 procent. I dagens Lettland ser vi dock att det sker en återhämtning i ekonomin.
Detta är utmaningar som inte bara rör vårt närområde utan också på ett större plan hur Europas ekonomi och konkurrenskraft ska bli starkare igen och hur vi ska vara en dynamisk union där nya jobb skapas, innovationer och företag kommer fram och där människor fritt kan utveckla sina förmågor. Den statsfinansiella krisen - skuldkrisen - har följt på en bankkris som har drabbat länder både inom och utanför eurosamarbetet. Vi ska komma ihåg att omvärlden inte inväntar Europa.
EU-länder måste ta ett större ansvar än vad vi har sett. Den gemensamma nämnaren i krisen är inte vilken valuta de länder som har drabbats av krisen har, utan det handlar om att många länder inte har följt de regler som har satts upp i stabilitets- och tillväxtpakten. De har levt över sina tillgångar. Under de två senaste åren har EU vidtagit åtgärder för att stärka regelverket, för att undvika framtida kriser.
Vi har beslutat om tvåpack, sexpack och den europeiska terminen, och 25 länder har förhandlat fram den så kallade finanspakten. För att komma ur denna besvärliga situation krävs fortsatt budgetkonsolidering, men också ett nationellt genomförande av de strukturreformer som krävs för att skapa förutsättningar för tillväxt i EU:s medlemsländer. Dessa åtgärder är viktiga på nationell nivå men också på EU-nivå, och det är detta kommissionen tar fasta på i sitt program.
Jag välkomnar programmet i stort, men det finns självklart delar i kommissionens program som regeringen inte alls håller med om. Vi stöder inte kommissionens förslag om en finansiell transaktionsskatt. Vi är väldigt tveksamma till att undanta mikroföretag från arbetsmiljöregler, eftersom vi tycker att arbetstagare i mindre företag inte ska särbehandlas och utsättas för större risker än arbetstagare i större företag.
I stort delar vi dock kommissionens strävan att komma till rätta med krisen. Vi kan inte heller från svensk sida ställa oss utanför och blunda för vad som sker i andra länder. Sverige är inte en isolerad ö - 70 procent av vår export sker till andra EU-länder. Vi vill också ha ett mycket tydligare feministiskt perspektiv på bristen på jämställdhet, som är påtaglig i alltför många EU-länder.
Jämställdhet leder inte bara till kvinnors frigörelse och makt över sina egna liv, utan det handlar också om tillväxt. Det finns studier som pekar på att om kvinnor och män skulle arbeta i lika stor utsträckning skulle bnp:n kunna höjas med över 20 procent. Ökad jämställdhet kanske är den absolut viktigaste tillväxtskapande reformen i Europa i dag. EU har inte råd att ha världens mest välutbildade hemmafruar, vilket faktiskt är fallet år 2012.
Mitt i den brinnande krisen måste vi våga lyfta blicken och diskutera EU:s globala ställning. Jag tror att dagens ekonomiska maktbalans kommer att diktera morgondagens politiska värderingar. Ett försvagat EU ekonomiskt sett innebär också ett försvagat stöd för en global kamp för frihet, mänskliga rättigheter och demokrati.
Den stora frågan är nu om Europa åter ska bli världens ekonomiska centrum eller förpassas till att bli världens största museum. Här är Europas bristande konkurrenskraft ett gigantiskt problem vi inte får försumma. De avregleringar Sverige gjorde på 1990-talet, som Gustav Blix förtjänstfullt nämnde i sitt anförande, är nödvändiga för fler länder.
Bakom varje reglering finns nämligen en vinnare - ofta ett skrå, som har makten över en sektor - men mångdubbelt fler förlorare. Framför allt är det EU-medborgarna som är de största förlorarna. Jag hoppas verkligen att Italiens nye ledare Monti kommer att kunna fortsätta med ett ambitiöst reformprogram. Vi ser även hur västvärlden tappar mark i snabb takt. I Kina, Japan och Sydkorea produceras nu mer bilar än vi gör i Europa och Nordamerika tillsammans.
Vi ser hur företagen också inom kunskapssektorn, it-sektorn, medicin och utveckling lämnar Europa till förmån för Asien. Europa måste också ta sig ur denna kris för att vara den politiska kraften för frihet och öppenhet. Det handlar nämligen om vilken tyngd världens fria demokratier ska ha i framtiden. I dag ser vi att Kina är Afrikas största handelspartner. Landets investeringar där har tjugodubblats på tio år.
Frihandel är en fantastisk fattigdomsbekämpare globalt, men samtidigt är det ingen garant för frihet eller demokrati. Ingenting talar för att Kina kommer att sprida de mänskliga fri- och rättigheterna i världen. Efter den arabiska våren försöker nu flera nordafrikanska länder skapa fungerande styrelseformer. För att Europa ska kunna vara en attraktiv förebild måste vi hålla rent framför vår egen dörr.
I skuggan av den ekonomiska krisen brer nämligen också en värderingskris ut sig i alltför många EU-länder. Vi har sett samma scenario förut, decennier tidigare. Vi har sett vad det leder till då tuffa ekonomiska kriser ger vind i seglen åt hatets krafter. Europas populistiska, främlingsfientliga och nationalistiska partier har i genomsnitt nästan fördubblats vid varje nationellt val den senaste tiden.
Jag är också djupt oroad över situationen i enskilda medlemsländer. Jag tänker framför allt på Ungern. Sedan ett år tillbaka har jag i samtal med ungerska ministrar, EU-kommissionärer och Europaparlamentariker lyft denna fråga.
Den maktkoncentration vi ser till regeringspartiet Fidesz, den nya medielagen och den nya konstitutionen bör med rätta kritiseras högt och tydligt. Jag var själv i Strasbourg förra veckan och följde debatten oerhört intensivt där. Därför är en av mina viktigaste politiska visioner som EU-minister att under den närmaste tiden arbeta med att på EU-nivå ta fram skarpare system för att mänskliga rättigheter ska respekteras. Europa kan bättre än vad vi presterar i dag.
Och jag tycker att det är pinsamt, rent ut sagt, att enskilda EU-länder hamnar långt ned på listan över pressfriheten i världen eller hur minoriteter respekteras. Ställer vi inte tuffa krav på de länder som är medlemmar i dag blir det tufft att göra det på kommande medlemsländer.
Jag är övertygad om att EU inte bara ska vara utan också ska fortsätta att vara en förebild för våra grannländer, men då är det viktigt att EU:s konkurrenskraft kommer tillbaka och att vi tillhör kärnan i det europeiska samarbetet. Vi driver tillsammans med likasinnade på för att den inre marknaden ska utvecklas, för att frihandel och öppenhet ska vara honnörsord, för ett bättre företagsklimat och också mer resurseffektivitet.
Ett exempel är den digitala marknaden, som enligt Montirapporten skulle kunna öka bnp i Europa med 4 procent. Ett fullt genomfört tjänstedirektiv skulle kunna öka bnp med 1,5 procent. Här är långtidsbudgeten central, och jag är glad över att det finns en stor och bred politisk uppslutning i denna kammare för att modernisera och reformera. När EU-kommissionen presenterade sitt förslag till ny budget sade de att det här inte är en revolution.
Jag skulle som liberal säga att det inte ens är en reform. Det handlar om ren och skär konservering. Det duger inte att föreslå att sammanhållningspolitiken och regionalpolitiken ska gå från att utgöra nästan hela EU:s budget till att fortsätta utgöra nästan hela EU:s budget. Vi måste genomföra reformer för att kunna få en reell förändring. Det går inte att spendera sig ur krisen. Klimatfrågan vill jag bara kort nämna. Den handlar också om värderingar. Där måste Europa fortsätta att ha ledartröjan mycket tydligare.
Det gäller också asyl- och migrationsfrågor, där det inte är acceptabelt att medlemsstater vid högt migrationstryck återinför kontroll vid gränser. Jag hoppas att vi också ska få en gemensam asylpolitik detta år. I utrikespolitiken saknas det inte utmaningar. Där måste vi fortsätta att vara principfasta och väldigt tydliga. Avslutningsvis: Regeringen är mån om att hela Europa och EU håller ihop.
Som ett mellanstort land har vi allt intresse av att EU-kommissionen är stark. Vi har också intresse av starka gemensamma institutioner som driver på tydligt. Fru talman! Vaclav Havel brukade konstatera att i vår värld angår allt alla, och det gäller synnerligen oss européer som har valt att ingå i Europeiska unionen.
Den som vill vårda, värna och vurma för Europatanken måste vara tydlig, tidig och trovärdig när dessa värderingar som unionen står på kränks, när länder slarvar med ekonomiska åtaganden, när utlovade nödvändiga reformer uteblir. Europas demokratier ska inte vända varandra ryggen när krisen pågår. Vi ska se till att det är mer samarbete, inte mindre, som tar oss ur krisen tillsammans.