Annika Lillemets (MP):
Det blir lite juridik igen. Miljöministern hävdar i sitt svar att minerallagen inte står över miljölagen i tillämpning. Men i praktiken är det så. Det syns tydligt i samband med borrning efter gas. Trots att det är ett Natura 2000-område har Bergsstaten enligt minerallagen lämnat tillstånd för provborrning i Vättern vid Sandö naturreservat, efter gas i alunskiffer.
Denna praxis förklaras i läroboken Den svenska miljörätten av Michanek och Zetterberg. På sidan 489 står det: "Anta t.ex. att Naturvårdsverket efter ingående utredningar har beslutat att ett område bör ses som riksintresse för naturvård enligt 3 kap. 6 § andra stycket miljöbalken. Området får i så fall inte 'påtagligt skadas' .
Om dock bergmästaren i en prövning av bearbetningskoncession anser att området inte bör ses som riksintresse för naturvård, faller detta krav. Även om mark- och miljödomstolen i en efterföljande prövning av mineralutvinningen enligt miljöbalken skulle anse att Naturvårdsverkets bedömning av området enligt 3 kap. 6 § miljöbalken är uppenbart riktig, kan domstolen inte hindra projektet med stöd av hushållningsbestämmelserna." Bergmästaren får alltså stor makt.
I detta fall är det tydligt att naturvårdsintressen har ett svagare skydd än mineralintresse som regleras av minerallagen. Det behövs en skärpning. Det uppstår en moment 22-situation mellan Bergsstaten och länsstyrelsen. Bergsstaten, som är kontrollmyndighet, lämnar över till länsstyrelsen, som inte har resurser att kontrollera och bara hänvisar till den ålagda självkontrollen. Så kan det inte fortsätta.
Försvarsmaktens kortsiktiga intressen tillåts gå före skyddet av dricksvattnet och Natura 2000, fast det finns andra platser att öva på. I Älvdalen finns ett övnings- och skjutfält som Försvarsmakten år 2008 själv beskrev som Europas största militära övningsområde. Det är miljöprövat och väl lämpat även för internationella övningar. Det har också acceptans i bygden.
Vilka andra länder tillåter militära övningar som innebär att man skjuter i sitt eget i dricksvatten? Hur skulle det kunna vara okej att skjuta 79 000 skott i dricksvatten utan krav på rensning, vilket man har om man skjuter i sandvall, därför att metallerna där kan hamna i grundvattnet. Men fiskare får inte använda blysänken i fiskenät. Alla dessa specialbestämmelser för Försvarsmakten och gruvdrift måste ses över.
I allmänhetens ögon ser det med rätta märkligt ut att förbjuda privatpersoners och jordbrukares miljöfarliga verksamhet, till exempel biltvätt och virkesupplag, men tillåta gigantiska miljöfarliga verksamheter som övningsskjutning, gruvor och gasborrning. Länsstyrelserna följer de regler som lagarna ger och tillåter flygövningar och gruvor i eller nära dricksvattnet.
Med långa förklaringar säger man att eftersom Vätterns vatten är så rent är det okej att smutsa ned det, för halten blir ändå låg. Men vattendirektivet säger: nollutsläpp. På det här viset minskar faktiskt förtroendet för länsstyrelsen som myndighet. Mot bakgrund av allt detta undrar jag hur Lena Ek kan anse att Natura 2000 och vattendirektivet respekteras fullt ut i Sverige.
Jag upprepar min fråga: Kommer Lena Ek att ta sitt ansvar och ta initiativ till en förändring av den lagstiftning som behöver förändras för att undvika och förhindra långsiktiga, irreparabla skador på Vättern innan det är för sent?