Julia Kronlid (SD):
Min kollega Jonas Millard har redan redogjort för våra andra ställningstaganden i det här betänkandet. Jag tänkte begränsa mig främst till frågan om samvetsfrihet då jag själv har undertecknat den motionen, som finns med i betänkandet. De senaste åren har frågan om samvetsfrihet för sjukvårdspersonal aktualiserats och debatterats en del i Sverige inte minst i samband med fallet Ellinor Grimmark, en barnmorska.
I Sverige har inte vårdpersonal någon lagstadgad rätt till samvetsfrihet vad gäller att medverka till abort och dödshjälp om det skulle bli aktuellt. Lagstadgat om vårdpersonalens rätt till samvetsfrihet har man däremot gjort i flertalet av de 47 medlemsländerna i Europarådet. I till exempel vårt grannland Norge är samvetsfrihet för vårdpersonal varken något nytt eller något konstigt.
Sedan 1978 har det funnits inskrivet i lagen att sjukvårdsinrättningar ska ta hänsyn till vårdpersonal som av samvetsskäl inte vill utföra eller assistera vid aborter eller liknande ingrepp. Som tidigare har nämnts i debatter om samvetsfrihet har Europarådet antagit en resolution för att skydda vårdpersonalens rätt till samvetsfrihet.
Denna resolution innebär att "ingen person, sjukhus eller institution" ska tvingas, hållas ansvarig för eller på något sätt diskrimineras för att man på grund av samvetsbetänkligheter inte vill utföra eller medverka till abort, dödshjälp eller någon annan handling som kan orsaka döden för ett mänskligt foster eller embryo.
Samtidigt, vilket också är viktigt, framhålls i resolutionen att om man ska införa lagstadgad rätt till samvetsfrihet måste det också finnas föreskrifter som garanterar att en kvinna som på laglig grund önskar avsluta en graviditet också kan få en abort utförd.
Jag anser det vara beklagligt att just Sverige ska vara ett av de få länder som vägrar ta till sig den här resolutionen, trots att de flesta andra medlemsländer har gjort det. Det här har gett konsekvenser i Sverige, bland annat i fallet Ellinor Grimmark. Hon hade utlovats en tjänst på Höglandssjukhuset i Eksjö, men när man fick veta att hon av samvetsskäl inte vill delta i aborter drogs hennes tjänst tillbaka. En kort tid därefter miste hon även ett vikariat hon erbjudits på kvinnokliniken i Värnamo.
Detta av samma skäl - att hon inte vill medverka till aborter. Fallet har varit uppe i domstol i flera instanser. Det har nu överlämnats till Arbetsdomstolen efter avslag i tingsrätt. Vi menar att en barnmorska eller läkare, som har utbildat sig till att i första hand rädda liv, inte ska nekas jobb på grund av samvetsbetänkligheter att delta vid aborter.
Det betyder inte att vi vill ha någon generell ordning där man av samvetsskäl ska kunna vägra vilka arbetsuppgifter som helst. Det här är särskilt svåra etiska frågor. Vi måste också tänka på att det i Sverige är möjligt att göra abort upp till vecka 22 samtidigt som det finns exempel på för tidigt födda som har befunnit sig i gränslandet mellan vecka 21 och 22 och överlevt.
Vi har fått höra vittnesbörd av barnmorskor som sett foster leva efter aborten och fått lämna dem att självdö i en rondskål eller något annat ovärdigt. Ska vi verkligen tvinga vårdpersonal att vara med om det här, eller ska vi kunna göra vissa undantag?
Rätten till samvetsfrihet har stöd i FN:s deklaration om mänskliga rättigheter samt i Europakonventionen, där det uttryckligen står följande: "Var och en har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet." Det har tidigare varit svårt att veta hur långtgående man ska tolka denna samvetsfrihet. Men nu finns en resolution från Europarådet som begränsar det här till abort och dödshjälp.
Där framgår det också tydligt att kvinnans rätt att få en abort utförd måste kunna tillgodoses. Jag är ändå glad att det finns med i konstitutionsutskottet. Man har fastslagit i betänkandet att de frågor som tas upp i den här motionen gällande samvetsfrihet är av stor principiell vikt. Vi måste tänka på att abort och dödshjälp leder till väldigt svåra konfliktsituationer vad gäller etiska dilemman.
Vi kan komma ihåg att vi i Sverige till exempel har vapenfri tjänst just med tanke på det etiskt svåra i att utsläcka ett liv. Vissa människor klarar helt enkelt inte av det. Nu har vi inte aktiv dödshjälp i Sverige. Vi kan bara föreställa oss vilka svåra situationer vårdpersonalen då ställs inför.
Jag anser det vara beklagligt att det bara är Sverigedemokraterna som tydligt försvarar att rätten till samvetsfrihet ska vara skyddad i svensk lagstiftning. Jag är glad att Kristdemokraterna också tycker att det är en viktig fråga och på olika sätt lyfter den, men jag tycker ändå att det är beklagligt att de anser det vara tillräckligt att det ska lösas på varje arbetsplats. Jag tycker inte att det är tillräckligt. Jag anser att fallet Ellinor är ett tydligt exempel på att det inte räcker.
Därför vill jag yrka bifall till reservation 4.