KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
"Sitter som en smäck", sade Ibrahim Baylan, och jag kan hålla med om detta. Jag var med på Kulturrådet när juryn lämnade sitt besked att Umeå i konkurrens med flera andra svenska städer hade utsetts till kulturhuvudstad 2014. Glädjen gick inte att ta miste på.
Det var flera städer som hade hoppats, och jag hade varit glad om kanske ännu fler städer i Sverige hade velat kandidera till den utmärkelse detta faktiskt är. Vi har haft en dialog såväl med den politiska ledningen i Umeå, både före förra valet och efteråt, som med den konstnärliga ledningen. Vi följer detta arbete. Det är nämligen en process som tar lång tid.
Det är, som Ibrahim Baylan också påpekade, inte bara en fråga för kulturens område. Jag brukar i olika sammanhang påpeka att kultur inte är någonting som sker i slutna rum, utan kultur ska ta plats på många fler arenor. Man har också ett mycket ambitiöst arbete i Umeå, skulle jag vilja säga. Det gäller inte bara i Umeå stad utan även i regionen och i närliggande kommuner.
I detta ligger också ett partnerskap med Riga som är systerstad under 2014. Detta gemensamma arbete är väl så viktigt och ger naturligtvis möjlighet att bygga band som kan hålla både före och framför allt efter 2014. Ibrahim Baylan frågade när det kan komma besked.
Som Ibrahim Baylan också påpekade finns det skrivet i budgetpropositionen att detta är en fråga som regeringen följer. Denna vecka har medarbetare från Kulturdepartementet varit uppe i Umeå tillsammans med representanter för Kulturrådet. Det är inte första gången man har dessa kontakter, utan dem har man haft också tidigare.
Det är bland annat för att se hur behoven och möjligheterna ser ut och hur vi ska formulera uppdrag till våra myndigheter - vi har ganska många på Kulturdepartementets område - inför de regleringsbrev som ska skrivas och levereras till myndigheterna i slutet av året. Då är det viktigt att det finns en framförhållning och att man inser att detta naturligtvis inte är en fråga enbart för Umeå kommun eller ens för regionen utan att det är nationellt.
Förra näringsministern Maud Olofsson och jag besökte Umeå i våras, dels för att studera universitetet och designutvecklingen, dels för att träffa representanter för kulturhuvudstadsåret. Vi var väldigt tydliga med att detta är en fråga inte bara för Umeå utan för hela landet, och vi uppmanade ledningen att ta kontakter med universitetsvärlden och andra. Det arbetet är på gång.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag tyckte att jag var väldigt tydlig. Jag kommer inte i denna interpellationsdebatt att kunna ge ett tydligt besked om när eller hur ett ekonomiskt stöd kommer att utgå. Det kan jag inte göra.
Det är en tydlig signal, anser jag. Regleringsbreven formuleras nu under hösten och delges de olika institutionerna i december. Det vet Ibrahim Baylan mycket väl. Det konkreta som Ibrahim Baylan frågade efter, summorna, kan jag inte ge något besked om. Däremot var jag i Åbo under invigningen i januari.
Jag åker nästa vecka till Tallinn, som är den andra kulturhuvudstaden under detta år, för att där diskutera med kulturministern som jag mötte under Östersjöfestivalen hur man arbetar dels i Estland, dels tillsammans med Åbo. Där tror jag att vi kan lära en hel del.
Innan vi kan gå vidare och över huvud taget diskutera eventuella ekonomiska åtaganden måste vi få en klarare projektplan från Umeå, och det arbetar man med. Det inkluderar inte bara Kulturdepartementet utan också andra departement och andra verksamheter, inklusive näringslivet och ideella aktörer. Att vi ser fram emot att Umeå ska genomgöra detta råder det inget tvivel om.
Jag har sedan jag blev kulturminister 2006 varit ett antal gånger i Umeå såväl för att diskutera bloggopera, som jag tycker är ett oerhört intressant initiativ, som för att besöka Norrlandsoperan och ta del av deras internationella samarbete och inte minst det som Umeå gör för att stödja kultur till barn och unga som ju är en av regeringens tydligaste prioriteringar på kulturområdet.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det här kallas interpellationsdebatt. Jag tycker mer att det är ett samtal, och det är gott så. Jag tror inte att det är så mycket mer att tillägga i sak. Ibrahim Baylan och jag delar synen på Umeå, Umeås möjligheter och ambitioner att fullgöra uppdraget som kulturhuvudstad 2014 på ett alldeles utmärkt sätt. Arbetet är i gång, inte bara på departementet utan också på flera andra håll.
Vi får ha en fortlöpande dialog, och den kommer vi att ha ända fram till 2014. När det gäller den mer konkreta frågan om pengar återkommer jag. Men jag börjar med att resa till Tallinn för att lära mig där.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Gunilla Carlsson i Hisings Backa har frågat mig vad jag avser att göra för att Kulturarvslyftet ska uppnå de mål som satts upp. Gunilla Carlsson ger i sin interpellation en god bild av Kulturarvslyftet när hon beskriver att satsningen ger stöd till människor som är tillbaka från långtidssjukskrivning, skapar gemenskap och sysselsättning och att satsningen samtidigt bidrar till det viktiga arbetet med kulturarvet.
Kulturarvslyftet är av stor betydelse för regeringen, och vi följer utvecklingen mycket noga. De senaste siffrorna från Riksantikvarieämbetet visar att det hittills inkommit 64 ansökningar omfattande 217 platser.
Många av projekten sträcker sig över flera år, och totalt innebär de inkomna ansökningarna att totalt 7,6 procent av de 4 400 möjliga årsplatserna inom Kulturarvslyftet kan tas i anspråk. Regeringen har, som Gunilla Carlsson lyfter fram, mycket höga mål för Kulturarvslyftet. Den höga målsättningen beror på att behovet av de här platserna är så stort.
Varje plats som skapas inom Kulturarvslyftet är värdefull och innebär att en person som i dag står långt från arbetsmarknaden kan komma i arbete, få arbetskamrater och få ekonomisk trygghet. Regeringen är därför mycket angelägen om att fler möjliga anordnare av platser upptäcker och tar till vara möjligheterna inom Kulturarvslyftet. Vi vill att satsningen ska göra skillnad för många.
Omfattande insatser för att informera om satsningen görs nu av de genomförande myndigheterna. Bland annat har Riksantikvarieämbetets och Arbetsförmedlingens generaldirektörer nyligen skickat ett brev om Kulturarvslyftet till 1 600 beslutsfattare inom kommuner och landsting. Flera länsstyrelser gör också viktiga insatser för att samordna och sprida kännedom om Kulturarvslyftet.
Det finns en rad förklaringar till varför det tar tid att bygga upp strukturen inom Kulturarvslyftet. Att arrangera en plats kräver att anordnaren tar ett aktivt arbetsgivaransvar och står för en del av finansieringen själv. Det innebär att det i de flesta fall krävs planering och förberedelser innan man kan komma i gång med ett projekt. Det kan krävas att man söker kompletterande finansiering eller hittar nya samverkansformer.
Kulturarvslyftet är fortfarande i ett inledningsskede, och det är därför svårt att göra en säker prognos för den framtida volymutvecklingen. Vi kommer dock att fortsätta att följa och analysera satsningen noga. De platser som erbjuds ska ge meningsfull och utvecklande sysselsättning och samtidigt främja kulturarvet på bästa sätt.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är utmärkt om det också finns människor som via fas 3 kan få arbete med att digitalisera kulturarvet. Behovet är stort. Jag tror egentligen inte att det räcker med 4 400 personer på tre år för att digitalisera de rika samlingar vi har och göra dem tillgängliga. Det är dessutom arbeten som jag tror känns väldigt meningsfulla. Det är glädjande, och det var en nyhet för mig.
Access var en satsning som mycket riktigt infördes av den förra, socialdemokratiska regeringen. Vi moderater tyckte att den var mycket bra. Det var också därför som vi förlängde den under ytterligare två år och ökade satsningarna med 100 miljoner. Men det var också, precis som Gunilla Carlsson säger, en annan satsning.
Det handlade i huvudsak om arbetslösa akademiker inom kulturarvssektorn som hade gått arbetslösa länge och som genom Access fick en möjlighet att få jobb inom framför allt museivärlden. Det tyckte vi var alldeles utmärkt. Vi såg också att det behovet fanns. Det vi nu talar om är en helt annan kategori. Det är människor som kanske inte har jobbat inom kulturarvet tidigare. Det finns akademiker också i den gruppen.
Men jag har noterat att det finns många fördomar gentemot människor som inte har arbetat under lång tid. Det är också en viktig pedagogisk uppgift att komma över fördomarna och beskriva att det är människor som du och jag. Där tycker jag att en större del av de problem som vi har mött när vi har diskuterat det här ligger.
I början av året när förordningen var antagen och vi visste att riksdagen också hade godkänt detta träffade arbetsmarknadsminister Hillevi Engström och jag företrädare för såväl kulturmiljöarbetet som Arbetsförmedlingen. Vi fick intrycket att båda var på banan och samarbetade bra, och det har man också gjort.
Men jag vill återkomma till att det trots allt finns en risk för fördomar gentemot människor som har hamnat utanför arbetsmarknaden. Det är den gruppen som det handlar om nu. Det här är riktiga jobb, och de är också riktigt betalda. De är pensionsgrundande. Det är trygga jobb. Det är kanske inte meningen att man för all framtid ska stanna inom till exempel arkivsektorn eller arbeta med kulturmiljöer. Det kan man också göra utomhus.
Men man ska få en möjlighet att komma tillbaka till arbetsmarknaden. Det kanske kan utvecklas till fasta arbeten inom den här sektorn, men det måste inte vara så. Däremot ser vi i kultursektorn stora behov av att ta till vara de rika skatter som bland annat finns i våra magasin. Det är därför vi är så glada över att den här satsningen har kommit i gång.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det här är en större satsning än någon av de tidigare. Den är på 800 miljoner kronor. Det är också en större bredd på de institutioner eller andra aktörer som kan ta emot människor. I den meningen skiljer sig detta mycket från andra satsningar som har gjorts på arbetsmarknadsområdet. Det är också en stor satsning på jobb som handledare, och då talar vi om professionella handledare.
Jag räknade upp flera i den gruppen tidigare som via Riksantikvarieämbetet ska fungera som handledare. Det är, precis som Gunilla Carlsson säger, viktigt att det finns en ordentlig handledning. Jag hyser en stor tilltro till att det här kommer att fungera väl, men inte utan vidare. Gunilla Carlsson frågar vad jag är beredd att göra. Det finns ett behov av att fortsätta att informera om detta och besöka dem nu när de börjar komma i gång.
Drygt 70 olika projekt har fått godkänt. Jag vet att många andra är på gång. Länsstyrelserna är aktiva. De kunde kanske ha agerat lite tidigare eftersom vi hade en information för länsstyrelserna redan i januari. Det handlar om att fortsätta att informera, uppmärksamma och ge goda exempel på hur det fungerar för att bland annat motverka fördomar.
Gunilla Carlsson får mer än gärna vara delaktig i detta. Därför vill jag gärna lämna över några av de broschyrer om Kulturarvslyftet som vi har tagit fram. De handlar om hur det fungerar och var man kan söka pengar, och de visar också på den stora spridning när det gäller mottagare och arbetsuppgifter som är möjlig inom detta.
Eftersom vi brukar göra det inom kulturutskottet vill jag samtidigt överlämna en sommarbok och önska Gunilla Carlsson trevlig läsning och en skön sommar.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Isak From har frågat mig vad jag tänker göra för att den senfärdiga hanteringen av scenkonstpensionerna inte ytterligare ska drabba samverkansmodellen och möjligheterna till ett varierat kulturutbud i hela landet. Låt mig inledningsvis konstatera att frågan om scenkonstpensionerna är angelägen och mångfasetterad samt att en långsiktig och stabil lösning kräver en ansvarsfull hantering.
Regeringen har i budgetpropositionen för 2013 gjort bedömningen att arbetsmarknadens parter genom kollektivavtal bör ta över ansvaret för att reglera pensionsvillkoren på scenkonstområdet. Regeringen avser att återkomma till riksdagen i frågan. Inom kort kommer riksdagen att ta ställning till budgetpropositionen för 2013, som för kulturens del innebär ökade ekonomiska ramar.
Den svenska ekonomin och det statliga stödet till kulturen har en stark position, särskilt när vi jämför oss med andra länder i Europa. Mot bakgrund av att Isak From påstår att anslaget för regionala kulturverksamheter inte räknas upp 2013 vill jag göra följande klargörande.
Av propositionen framgår att regeringen förstärker stödet till regionala kulturverksamheter med 75 miljoner kronor under 2012-2014. Dessutom räknar regeringen upp anslaget för kultursamverkansmodellen med 7,8 miljoner kronor. Kultursamverkansmodellen är den viktigaste kulturpolitiska reformen på mycket länge, och den har fått ett betydelsefullt genomslag i många län.
Från och med 2013 kommer 20 län att ingå i modellen. Utvärderingar visar att modellen bidrar till att sätta kulturen högre upp på den politiska dagordningen. Regeringen följer noga modellens genomslag och effekter.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Den här pensionsfrågan är, som Isak From mycket riktigt säger, en komplicerad fråga. Den är inte heller ny för riksdagen eller för kulturutskottet, utan den har funnits på dagordningen för flera regeringar under drygt 15 års tid. Samtidigt har vi under den här tiden haft en förstärkning av kulturbudgeten.
Det har naturligtvis också kommit scenkonstinstitutionerna till del. Isak From redogör mycket väl för ambitionerna och visionerna för samverkansmodellen. Jag vill tillägga att just institutionerna som rör teater, musik och dans får huvuddelen av de medel som betalas ut via Kulturrådet.
I det sammanhanget vill jag också gärna säga att, bortsett från att det här är en ny, mycket viktig, demokratisk kulturpolitisk reform som i hög grad kommer medborgarna till godo, det inte innebär att staten har abdikerat. Det förs fortfarande dialoger inte bara inom regionerna utan också med Kulturrådet och Kulturanalys, som utvärderar modellen så att den ska stämma med de kulturpolitiska mål som finns.
Det finns ett ökat inflytande för regionerna, men det är inte så att staten har abdikerat. Vi noterade tidigt att frågan om scenkonstpensionerna var svårlöst. Det innebar att det blev problem att planera för flera institutioner, inte för alla men för många. Det var också skälet till att vi tillsatte en utredning redan under den förra mandatperioden.
Det var en utredning som många parter var glada och nöjda med men som tyvärr visade på ekonomiska konsekvenser som vi inte hade räknat med. Problemet med att det skulle bli minskade inkomster till staten med bortåt 100 miljoner per år var inte löst under ett par decennier. Det gjorde att vi fick ta ett omtag i hela den här frågan.
Därför är jag mycket glad över att jag i Teaterförbundets tidning kunde se rubriken Segdragen pensionsfråga på väg att lösas. Vi har haft samtal med parterna på scenkonstområdet på departementet. Nu arbetar vi fram en ram för hur de här förhandlingarna ska kunna gå till. Det gör vi naturligtvis i samverkan med Socialdepartementet.
Jag kan inte här i dag, även om det hade varit önskvärt, säga när jag kan återkomma till kulturutskottet och förklara att vi har ett förslag på gång. Det är också först nästa vecka som vi debatterar och beslutar om kulturbudgeten. Det står, precis som Isak From var inne på, att regeringen avser att frågan ska lösas på ett statsfinansiellt ansvarsfullt sätt och att vi återkommer till riksdagen i frågan.
Men det finns en samstämmighet om att det är arbetsmarknadens parter som ska ta över ansvaret genom kollektivavtal på det här området.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Isak Froms sista fråga i den här replikrundan kan jag inte svara på, för samtalet pågår ju inom regeringen och mellan departementen. Det tror jag att Isak From vet. Vi backar tillbaka till det som Isak From sade inledningsvis om den succé som kultursamverkansmodellen faktiskt har visat sig bli och Stockholms eventuella anslutning.
Samverkansmodellen har ju inte funnits så länge, utan det var först 2011 som den blev verklighet. Vi har varit med så pass länge, Isak From och jag, att vi vet att som alltid vid större förändringar blir det en hel del oro. Så var det också innan samverkansmodellen sjösattes.
Därför var det desto mer glädjande att från den 1 januari 2011 var det ej blott de fyra första utpekade regionerna Skåne, Västra Götaland, Halland och Gotland som gick med, utan även Norrbotten anslöt sig av egen fri vilja. Man sade: Vi är långt framme. Vi har tagit fram kulturplaner, och vi vill också vara med. Som tidigare nämndes går 20 av 21 regioner från årsskiftet in i samverkansmodellen.
Samtliga regioner har med landstingen i spetsen gjort ett omfattande och imponerande arbete för att ta fram kulturplaner där ej blott kommunerna är med och diskuterar utan också det civila samhället och professionella aktörer.
Som rapporten från Kulturanalys också pekar på har politiker såväl som tjänstemän upptäckt att kulturen har fått en helt annan status och betydelse i regionerna än den hade tidigare. Det tror jag att Isak From och jag är precis lika glada över. Sedan varierar naturligtvis kommunernas bidrag till kulturen. Det finns olika förklaringar till det.
Trots allt har det offentliga stödet för kulturen likväl som medborgarnas egna investeringar i kultur ökat under de drygt senaste tio åren. Hur man än räknar bort inflation och penningvärde kan man se att det offentliga stödet till kulturen - det jag gärna ser som investeringar i kulturen - har ökat med närmare 25 procent sedan sekelskiftet. Det tycker jag är glädjande.
Det visar också att kulturen har fått en ökad betydelse inte bara i sig själv utan på många andra områden. Varför Stockholm inte vill gå med får de väl svara på själva, men min förhoppning är naturligtvis att Stockholms län också ska ansluta sig.
Sedan är det kanske så att många av de offentliga institutionerna, såväl Dramaten som Operan och merparten av de statliga museerna, ligger i Stockholm. Det gör att bilden kanske blir lite annorlunda. Men även jag hoppas att Stockholms län ska gå med, därför att länet inte bara är Stockholms stad, utan det är ett 20-tal andra kommuner också som jag tror skulle ha glädje av ett sådant här samarbete.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Som framgått i våra respektive repliker ser vi att det är angeläget att vi får en lösning på pensionsfrågan. Men den här frågan är komplicerad och har varit så under många år. Om det är vi faktiskt överens, eller åtminstone tolkade jag det så.
Inte desto mindre, med det nya tak som nu har kommit i det förslag som vi ska debattera i nästa vecka, tycker jag att det nu finns en lösning på en situation som har känts låst under lång tid. Jag ser mycket fram emot debatten som vi ska ha i nästa vecka och den offensiva kulturpolitik som Isak From säger att Socialdemokraterna nu ska driva.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Berit Högman har frågat mig om jag avser att ta något initiativ för att förtydliga innebörden av idrottspolitiken eller politiken för det civila samhället. Frågan är ställd mot bakgrund av Marknadsdomstolens beslut i slutet av december 2012 i ett ärende mellan Svenska Bilsportförbundet och Konkurrensverket.
Frågan som varit föremål för Marknadsdomstolens prövning och beslut har skapat oro och initierat en intensiv diskussion inom idrotten. Beslutet och dess konsekvenser analyseras nu inom Regeringskansliet. Vi för i detta arbete självfallet en nära dialog med Riksidrottsförbundet och andra intressenter som också analyserar beslutet noga.
Analyser är viktiga, men analyser tar också tid, och i dagsläget kan jag därför inte svara på om det finns skäl för regeringen att ta några initiativ. Låt mig ändå klargöra att regeringen står upp för principen om goda villkor för det allmännyttiga föreningslivet. Den särskilda ställning föreningslivet har i olika sammanhang gäller även i fortsättningen.
Samhälleliga värden som konkurrens, föreningsfrihet och det som inom EU brukar kallas idrottens särart är värden som är viktiga att upprätthålla. Detta är en central utgångspunkt i den analys som nu görs.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag tycker att Berit Högman gör det mycket lätt för sig. För mig som moderat är det självklart att försvara idrotten och idrottens särart, och jag kommer också in på det om en stund. Jag nämnde i mitt svar att vi har regelbundna samtal med idrottsrörelsen i många olika frågor. Vi har också följt denna fråga från det att den först togs upp i Konkurrensverket tills den senare kom att hamna i Marknadsdomstolen.
Frågan är därför inte ny för oss. Men en analys kräver faktiskt sin tid, vilket jag också sade. Berit Högman räknade upp ett antal frågor som inte har med just interpellationen att göra. Men det är möjligt att en del av frågorna kan ha det om vad som gäller konkurrenslagstiftningen, som det också har fattats beslut om i demokratisk ordning. Det ska vi också ha med oss när vi diskuterar detta.
Men för att vi ska veta vilka eventuella konsekvenser som denna dom kan medföra och hur den rimmar med de beslut och det meddelande som har tagits i Europeiska unionen kring idrottens särart behövs det en analys. Som jag har uppfattat det finns det inte något tryck från idrottsrörelsen om att vi ska gå ut och fatta beslut och möjligen ändra lagar.
Riksidrottsförbundet vill själv inom sin styrelse och med specialförbunden analysera vad detta kan få för konsekvenser. Ibland är konkurrens bra också inom idrotten. Ibland kan den ställa till det, i synnerhet om man som vi också försvarar det civila samhället. Men, Berit Högman, det är för tidigt att just nu från regeringen säga att vi avser att agera i den ena eller den andra riktningen.
Det är möjligt att vi kan hamna där, men vi är ännu inte där.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är väl fullkomligt självklart att vi står bakom det civila samhället. Det var dock inte det Berit Högman tog upp inledningsvis, utan det var frågan om människa mot marknad. Med den politiska syn jag har finns det ingen direkt motsättning mellan människa och marknad, utan en fri marknad ger frihet för medborgarna. Motsatsen har vi sett alldeles för många exempel på. Detta är en komplicerad fråga.
Det finns inte heller en klar och given linje inom idrottsrörelsen för hur man ska se på detta. Eftersom vi har gått idrottsrörelsen och det civila samhället till mötes med vår politik och även idrottsrörelsens önskan om självständighet måste vi innan vi själva möjligen agerar veta hur idrottsrörelsen ser på detta. Vad ser man för faror? Vad önskar man i så fall för slags stöd? Där är vi inte ännu.
De analyserar fortfarande frågan med sina jurister, och vi har regelbunden kontakt med Riksidrottsförbundets styrelse i denna process. Vi har också träffat dem. Berit Högman tog upp momsfrågan. När det handlar om det som har aktualiserats om det frivilliga arbetet och undantaget är regeringens inställning självklar. Det gäller inte bara idrottsrörelsen, utan det finns flera andra områden som är involverade i detta.
Där finns alltså ingen som helst motsättning. Idrotten har ett starkt samhälleligt stöd och ett starkt politiskt stöd. Jag skulle vilja säga att det är ett enhetligt politiskt stöd. Under 10-15 år har samhällets ekonomiska bidrag till idrottsrörelsen ökat med lite drygt 300 procent. Vi har skärpt en hel del av det som är riksdagens och därmed medborgarnas förväntningar på idrottsrörelsen.
Det gäller inte minst barn och unga. Det handlar om korrekt bemötande, och det finns ett antal exempel på detta. Idrottsrörelsen har en egen stark ställning. Jag vill att det ska förbli så. Vi har goda relationer, och det kommer vi också fortsatt att ha. Det är dock fortfarande idrottsrörelsen som har initiativet i just denna fråga, och det är därför vi har den nära kontakt vi har.