KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Eskilandersson (SD):
Tack, Morgan Johansson, för svaret! Min interpellation bygger mycket riktigt i stora delar på det enskilda fall som kom att bli det första fallet av äktenskapstvång som ledde till en fällande dom i hovrätten. I och med att Högsta domstolen nekade prövningstillstånd blev denna dom vägledande för andra kommande domar.
Jag vet att Morgan Johansson inte får yttra sig om enskilda fall, men jag vill ändå ge en bakgrundsbild till mina frågor. Historien bakom är kortfattat: En ung flicka född 1993 träffar en kille här i Sverige som hon blir kär i och börjar träffa i smyg. Detta sker 2013, så hon är då 20 år. Pappan får reda på detta och underkänner pojkvännen som blivande make.
I stället vill han att dottern ska gifta sig med en manlig släkting i Afghanistan, så att denna kan få ett bättre liv här i Sverige. Det är så det uttrycks i domen.
Detta sker 2015, så hon är då runt 22 år. När hon väl kommer dit tvingas hon att gifta sig. Pappan och en vän till honom för även bort dotterns pojkvän här i Sverige och rånar och misshandlar honom som ett led i att definitivt försöka avsluta deras relation. I domen döms pappan och hans vän för flera olika brott riktade mot pojkvännen.
I tingsrätten resonerar man kring att pappan varit den mer drivande i brotten mot pojkvännen, så där får pappan tre och ett halvt år för brotten mot pojkvännen, medan hans vän får tre år. Därefter lägger man till äktenskapstvånget och hoten mot dottern, som enbart pappan varit inblandad i. Då höjs straffvärdet till fyra år, enligt tingsrätten.
Hovrätten för ett liknande resonemang, där straffvärdet för den andra personen, pappans vän, sägs vara tre år. Eftersom pappan har varit mer drivande ska hans straff vara något längre. Totalt fastställer man pappans straff till fyra år, liksom tingsrätten tidigare gjort.
Slående blir här att brottet mot flickan ses som så mycket mindre allvarligt, och man kan ju undra varför. Nu ska man vara försiktig med vilka slutsatser man drar, eftersom hovrätten inte preciserar lika bra som tingsrätten vad de egentligen dömer pappan till när det gäller brotten mot pojkvännen. Det finns även en straffrabatt som inträder.
Straffrabatten brukar grunda sig i tanken att det grövsta brottet ger fullt straff och det näst grövsta ger halvt straff. Detta är det man brukar kalla för den samlade brottslighetens straffvärde men som hos vanligt folk snarare brukar kallas straffrabatt. Totalt sett kan man fråga sig om maximalt fyra år för äktenskapstvång är ett riktigt ställningstagande.
Är det där straffet bör ligga?
Mikael Eskilandersson (SD):
Det gläder mig att vi kan vara överens om straffvärdet. Dessa kvinnors liv borde vara värda mer än till exempel en bil, men ändå kan tillgrepp av fortskaffningsmedel i vissa fall ge betydligt längre straff än äktenskapstvång. Vi tycker att kvinnors värde måste öka i samhället. Det är glädjande att även ministern har samma synpunkt. Sedan var det frågan om vår inställning och varför vi fällde budgeten.
Det handlade inte direkt om enskilda budgetposter, utan det var fråga om den totala effekten. Dessutom fanns ett löfte från Stefan Löfven om att han skulle avgå i det fall att budgeten inte fick gehör i kammaren.
Nu valde ju Stefan Löfven att frångå sitt löfte efter att vi hade fällt budgeten, men vi såg det i alla fall som ett sätt att få något mer att påverka. Totalt sett är fyra år som maxstraff ett alldeles för lågt straffvärde. Det man ska tänka på där är ju att straffet för till exempel våldtäkt har ett minimum på två år.
Det finns inget minimum för äktenskapstvång. Trots det ingår i praktiken våldtäkt i det brottet - för det är väl knappast någon som tror att en kvinna som gifts bort mot sin vilja i Afghanistan ställer upp frivilligt under den kommande bröllopsnatten. I Afghanistan är det dock inte straffbart att ha sex med sin fru mot hennes vilja.
Därmed finns det ingen möjlighet att straffa för detta. Jag tycker att det är synd att vi inte kan få en översyn även av möjligheten att införa en 24-årsregel, även om vi har fått svaret att det inte skulle vara möjligt. Tyvärr hinner jag inte längre än så.
Mikael Eskilandersson (SD):
Det finns i dag inga företag i Sverige som erbjuder ett färdigt bröllopspaket, i alla fall inte inklusive vigsel. Och varför finns det inte det? Jo, helt enkelt för att det inte är tillåtet. Jag tycker inte att staten borde ha olika regler för religiösa kontra icke-religiösa föreningar eller företag.
Icke-religiösa föreningar eller företag har ingen möjlighet att anställa en person som ska förrätta vigslar, vilket till exempel Svenska kyrkan har. På det sättet får människor som inte är religiösa sämre möjlighet att utforma sin vigsel som de själva vill. Det borde även finnas en möjlighet för företag att anordna ett bröllop utöver det vanliga för den som vill det och som är beredd att betala för det. Företag och företagare är inte genuint onda.
De flesta företagare är vanliga människor som brinner för det som de gör. Morgan Johansson påstår att det är möjligt att ha personliga variationer på en borgerlig vigsel, och det stämmer, om man lyckas att hitta en vigselförrättare som ställer upp, vilket inte alls är säkert. Jag skulle kunna räkna upp ett antal exempel på när vigselförrättare har nekat till att genomföra en vigsel enligt önskemål.
Det har bland annat handlat om att det har varit för långt från kommunhuset, om att det har varit på obekväm tid eller om att det har tagit för mycket tid i anspråk, enligt de vigselförrättare som har tillfrågats. Ofta har detta problem löst sig. Det finns flera vigselförrättare, och det brukar gå att hitta någon som ställer upp.
Om någon skulle ha som en affärsidé att ordna vigsel på ett särskilt sätt finns det inte någon möjlighet att anställa en vigselförrättare, såvida man inte är en religiös förening. Då är det helt plötsligt okej. Detta är i mina ögon en något märklig hållning från staten. Staten bör inte skilja på ordningen för religiösa och icke-religiösa föreningar.
Varför får en religiös förening anställa en vigselförrättare medan en icke-religiös förening är förbjuden att göra detsamma? Man kan få uppfattningen att företag anses som kommersiella och därmed onda medan religiösa föreningar alltid anses vara goda. Att människor ingår äktenskap är definitivt positivt för samhället ur flera aspekter.
Det löser mängder med problem, bland annat när det gäller vårdnad, arvsregler och så vidare. Det jag tycker är märkligt är att man har olika regler beroende på om det är en religiös förening eller om det är ett företag som står bakom. Varför är det egentligen så?
Mikael Eskilandersson (SD):
Först vill jag förtydliga att Sverigedemokraterna självklart också vill ha ett kostnadsfritt alternativ, och detta ska kommunen tillhandahålla. Det ska givetvis vara möjligt att gifta sig kostnadsfritt. Om det är vi helt överens. Vad jag däremot ser som lite problematiskt är att man inte får lov att ha en person anställd som utför vigslar. Där tycker jag att det finns en likhet med präster, imamer eller andra.
Så fort man blandar in religion och ett trossamfund är det okej att ha en person anställd som har rätt att viga. Däremot kan man inte lägga ut en anställningsannons hos Arbetsförmedlingen för att anställa någon för att just viga personer.
Det kan finnas en poäng med att inte kommersialisera detta, men de värsta avarter av bröllop tror jag att vi kan se ändå. Det finns alltid någon som ställer upp på att viga personer på de mest konstiga sätt. Annars kan man alltid söka sig utomlands.
Jag tycker att ett företag mycket väl kan anordna ett ordnat bröllop enligt gammal svensk tradition men utan kristna eller andra religiösa inslag.
Jag förstår egentligen inte varför man motsätter sig att ett företag som kommersialiserar och börjar marknadsföra detta får ha en person anställd som även kan utföra själva vigselakten. Detta är inget stort problem. Man brukar lösa det ändå.
Men bröllopsparet brukar behöva vända sig till flera instanser för att få ihop det bröllop som de själv drömmer om och vill ha. Jag skulle se det som en fördel för den som vill gifta sig om det räcker att vända sig till ett ställe som kan ordna hela bröllopet åt en.
Mikael Eskilandersson (SD):
Jag vill inte säga att bara för att det är kommersiellt är det mindre seriöst. Då gör man också en bedömning. En präst har faktiskt betalt när han utför en vigsel, liksom i så fall en person som är anställd av ett företag skulle ha.
Så länge företaget i sig är seriöst och tar sitt uppdrag seröst har jag inga moraliska problem med att företaget utför vigseln. Med "värsta avarter" menar jag snarare att det har funnits exempel på att man har gift sig naken eller har gift sig på märkliga ställen, till exempel då man har hoppat bungyjump eller fallskärm.
Det är inte giftermålet i sig som jag menar utan att man gör det på ett udda sätt. Och kan man göra detta redan i dag finns det ingenting som ett företag skulle kunna göra mer konstigt eller udda än det kan vara i dag. Men om människor vill ha ett bröllop i samband med att de hoppar bungyjump ska de givetvis få ha det.
Jag ser inga moraliska problem med det utan menar bara att det kanske är en udda sort. Avslutningsvis vill jag säga att företag inte nödvändigtvis är oseriösa i grunden bara för att de är företag. Man bör även som företagare kunna erbjuda en vigsel.
Det är lite märkligt att bara religiösa får göra detta och att föreningar eller företag inte får ha en person anställd som kan viga.
Mikael Eskilandersson (SD):
Tack, Morgan Johansson, för svaret. Jag tror att vi kommer att kunna återkomma till EU:s förordningar senare, när det finns konkreta förslag. I övrigt kan jag bara säga att det stämmer att det inte finns någon helt fast mall för vad mahr är, vilket beror på att mahr inte är något avtal utan i stället är kopplat till kulturella förespeglingar och traditioner. Mahr nämns även i Koranen.
Mahr är normalt inte en reglering av de ekonomiska förhållanden som råder mellan personerna före vigseln, vilket är fallet med ett äktenskapsförord. Därför bör mahr aldrig vara giltigt i Sverige. Domen i Högsta domstolen klargör också att mahr i det fall som tas upp inte är giltigt som avtal eller som äktenskapsförord i Sverige. Dock finns det några skrivningar i domen som öppnar upp för en annan tolkning i andra fall.
Annars är jag i stort sett nöjd med Högsta domstolens dom och tolkning. Jag är även nöjd med Morgan Johanssons svar så här långt, så jag har inte för avsikt att utnyttja mina övriga inlägg i denna interpellation.
Mikael Eskilandersson (SD):
Mycket riktigt är det så att om föräldrarna är gifta har de automatiskt gemensam vårdnad om barnet. Om föräldrarna däremot inte är gifta finns det ingen naturlig rätt för pappan. Då är det upp till mamman huruvida pappan ska vara en del av barnets liv från början.
Jag tycker att vi 2017, som vi nu har kommit en bra bit in på, borde ha kommit lite längre när det gäller jämställt föräldraskap än att lämna över det till mamman huruvida pappan ska få bli en del av barnets liv. För ett par år sedan, eller lite mer, gjorde civilutskottet ett gemensamt ställningstagande.
Utskottet ville se att man kunde registrera faderskapet tidigare, alltså innan barnet hade fötts. Om man har registrerat faderskapet före barnets födsel vore det naturligt att man även får gemensam vårdnad när barnet väl föds. Då finns det, precis som vid ett äktenskap, en tydligt utpekad pappa.
Dessutom finns det faktiskt inte någon garanti för att pappan är den som är mannen i förhållandet, så det skulle definitivt inte vara säkrare på grund av äktenskap. Sedan kan jag tycka att det är märkligt att pappan ständigt lyfts fram som potentiell våldsverkare gentemot barnet och mamman, för inte blir man mer potentiell våldsverkare för att man inte är gift.
Det måste man i så fall vara även om man är gift med mamman. Och i det fall mannen är gift med mamman ser man ju inga problem med att de har gemensam vårdnad från barnets födelse. Givetvis ska vi inte ge våldsverkare, oavsett om de är manliga eller kvinnliga, rätten till vårdnaden om barnet, men det måste man hantera på ett annat sätt. Det kan ju faktiskt också vara en mamma som är olämplig för sitt barn.
Då finns det förhoppningsvis vissa möjligheter för samhället att gå in och ta ifrån en sådan person vårdnaden om barnet. Att pappor i samboförhållanden eller i förhållanden där pappan och mamman inte bor tillsammans skulle vara sämre eller mer våldsamma ställer jag mig definitivt tveksam till.
Sedan tycker jag att regeringen har haft en väldigt konstig syn på pappan överlag. Man införde bland annat rätten till inseminering för ensamma kvinnor, och då var det helt plötsligt inget större problem att det inte fanns en pappa med i bilden. Då får mamman samtliga föräldradagar.
Det finns många undersökningar som visar att barn behöver en närvarande pappa och att en frånvarande pappa kan ge nackdelar längre fram i livet. Därför borde det vara samhällets uppgift att försöka knyta pappan till barnet, så att barnet och pappan får en känsla för varandra redan från födseln.
Nu har Norge infört automatisk gemensam vårdnad vid barnets födelse. Det är ännu för tidigt att säga vad det kommer att leda till. Det har inte skett någon uppföljning, vad jag vet, än så länge. Men jag har svårt att tänka mig att de skulle ha infört det om de såg så stora problem med att pappor i samboskap eller ogifta pappor överlag var våldsverkare.
Mikael Eskilandersson (SD):
Morgan Johansson skarvar ganska friskt när det gäller vad jag sa och vad jag vill göra. Påståendet att våldtäktsmän skulle få delad vårdnad om barn är direkt barockt. Jag hänvisade till den lagstiftning som man införde i Norge.
I den proposition som lagts fram där står det tydligt att i de fall där det finns problem med våld eller våldtäkt i bakgrunden ska man inte ge gemensam vårdnad, utan detta gällde för de fall där barnet kommit till på ett normalt sätt och med ett normalt förhållande i bakgrunden. Det är samma sak när det gäller delad vårdnad efter våld mot mamman.
Det jag vill ha infört i Sverige är precis samma lagstiftning som man nu provar i Norge, och den tar hänsyn till om det finns våld eller våldtäkt inblandat. Det är inte en påtvingad gemensam vårdnad i det fallet.
När vi så småningom får ett nytt regelverk, där faderskapet ska kunna tecknas innan barnet föds, vore det kanske lämpligt att också införa gemensam vårdnad, för även om man är överens i dag är det inte så att man får gemensam vårdnad den dagen barnet föds.
I det fall mamman till exempel skulle dö vid förlossningen kan barnet mycket väl stå helt utan vårdnadshavare, och det har faktiskt skett vid åtminstone ett par tillfällen. Det i sig borde inte behöva hända, speciellt inte om man kan registrera faderskapet tidigare.
Har man då registrerat faderskapet före förlossningen borde man kunna få gemensam vårdnad, även om man inte har fyllt i rätt papper.
Mikael Eskilandersson (SD):
Morgan Johansson kommer återigen in på detta med våldtäkter. Fortfarande står det klart och tydligt i den proposition som antogs i Norge att våldtäkter och våld i olika former skulle göra mannen till icke havande av gemensam vårdnad. Han skulle alltså inte längre ha rätt till gemensam vårdnad.
Jag ser egentligen inte någon anledning till att jag ska förklara en gång till att det givetvis inte är dessa fall det handlar om. För att framhålla hur viktiga båda föräldrarna är för barnet borde det vara naturligt att båda föräldrarna får gemensam vårdnad när barnet föds.
Det är intressant att Morgan Johansson inte kommenterar hur man ska göra när det gäller mammor som dör i samband med förlossningen. Där försvinner den gemensamma vårdnaden plötsligt helt, eftersom det är mamman som ensam har vårdnaden som det ser ut i dag. Det är ett problem som man skulle bli av med om man hade gjort så som vi vill, det vill säga ge gemensam vårdnad i normalfallet.
Det måste alltid finnas en pysventil där man kan ta bort vårdnaden från pappor som är olämpliga. Det måste man även kunna göra från mammor som är olämpliga. Också mammor kan utsätta sina barn för våld. Det är inte bara pappor som kan utgöra ett problem. Jag ser inte varför det skulle vara ett mycket större problem med pappor som inte är gifta med mamman jämfört med dem som är gifta.
Gifta får ju automatiskt gemensam vårdnad. Men med dagens dåliga statistik vad gäller giftermål borde vi se över systemet så att det fungerar även bland ogifta föräldrar.
Mikael Eskilandersson (SD):
Även jag tänker tala om området konsumentpolitik. Nytt i denna debatt jämfört med förra årets debatt är att Sverigedemokraterna har föreslagit ett eget konsumentpolitiskt mål. Tidigare hade vi två mål, ett från Alliansen och ett från regeringen, som vi kunde välja mellan.
Men vi ansåg inte att något av de målen återspeglade vår syn på konsumentpolitiken på ett bra sätt. Inget är så bra att det inte kan bli bättre, men vi har försökt sammanfatta våra grundtankar och ambitioner i ett mål. Vi i Sverigedemokraterna har en förvaltartanke som grund för våra beslut.
Vi ska förvalta vårt land och vår miljö på ett bra och väl genomtänkt sätt så att våra barn och barnbarn även de så småningom har möjlighet att föra arvet vidare till sina nästkommande. Vi anser därför att det är viktigt att konsumtionen är hållbar ur såväl ett ekonomiskt och socialt som ett miljömässigt perspektiv. Herr talman!
För oss sverigedemokrater är det också viktigt att konsumenten har tillräcklig möjlighet och information för att kunna göra aktiva val. Detta är viktigt för att en konsument ska kunna välja bort en sämre vara eller tjänst men också för att konsumenten ska kunna välja vad man stöder genom sin konsumtion.
Ursprungsmärkning och information om innehållet i produkter är viktiga verktyg för konsumenten vid köp av produkter. Vi motsätter oss därför att ursprungsmärkningen försämras eller att en alltför övergripande märkning används eftersom detta kan försvåra för konsumenten att göra aktiva val.
Tyvärr kan vi konstatera att EU på många sätt arbetar i motsatt riktning. Man tar bort märkning av ursprungsland för att i stället skriva "Tillverkad i EU". Vad säger det egentligen om varan? Det är en enorm skillnad om en vara är tillverkad i Spanien, Grekland eller Finland. Trots detta är märkningen identisk.
Om man till exempel inte vill stödja Spanien för att man tycker att Spaniens agerande när det gäller Kataloniens frihetskamp är förkastligt kanske man vill välja bort spanska varor. Men man kan inte göra det om det bara står "Tillverkad i EU". Då vet man ju inte om det man väljer bort är tillverkat just i Spanien eller i något annat land.
Vår uppfattning är att ett konsumentpolitiskt mål ska omfatta såväl möjligheten att göra aktiva val som hållbarhetsaspekter.
Sverigedemokraterna föreslår därför att det införs ett nytt konsumentpolitiskt mål för utgiftsområde 18 med följande formulering: "Målet för konsumentpolitiken är att skapa hållbar konsumtion, där konsumenterna har möjlighet att göra aktiva val på väl fungerande konsumentmarknader."
Det är den formulering som vi än så länge anser bäst talar om hur vi ser på konsumentpolitiken. Avslutningsvis tänkte jag ta våra yrkanden. Vi står givetvis bakom alla våra reservationer, men jag vill i likhet med Roger Hedlund yrka bifall endast till reservationerna 1 och 8.
Mikael Eskilandersson (SD):
Låt mig börja med att vara tydlig. Det är vår uppfattning att alla barn ska ha rätt till en trygg uppväxt, och denna trygghet skapas bäst inom en familj. För de barn som av någon anledning saknar en familj är adoption en möjlighet till större trygghet under uppväxten.
Vi anser inte att förslaget är tillräckligt långtgående vad gäller att underlätta för inhemska adoptioner. Alltför ofta placeras barn som helt saknar egen familj på institutioner eller andra typer av hem när det optimala för barnet borde vara att adopteras av par som vill bli föräldrar till barnet.
Även välfungerande institutioner har svårt att mäta sig med tryggheten hos en välfungerande familj, och barnets behov av att känna sig delaktig och älskad glöms lätt bort. Vi skulle vilja se långtgående förslag om hur inhemska adoptioner ska bli vanligare förekommande så att fler barn som själva helt saknar familj ska få uppleva den trygghet som det kan innebära.
Här måste barnperspektivet råda över socialistiska låsningar som förespråkar institutioner för uppfostran, så att samhället stöder barnet och ger det möjlighet att leva i en familj. Fru talman!
En annan del som vi tycker saknas i propositionen gäller information till personer som genomgår en oönskad graviditet och informationen om möjlighet till adoption i stället för abort. Informationen om att det är möjligt att adoptera bort sitt barn efter födseln i stället för att genomgå abort för dem som så önskar bör rutinmässigt ges till kvinnor som söker för oönskad graviditet.
Normalt informeras en gravid kvinna om att hon har möjlighet att föda barnet eller, om graviditeten är oönskad, om möjligheten att genomgå en abort. Någon egentlig information om möjligheten att adoptera bort barnet ges normalt inte, även om det är klarlagt att graviditeten är oönskad.
Åsa Regnér har, som talesperson för regeringen, på en skriftlig fråga tidigare framhållit att information om adoption riskerar att leda till en inskränkning i den svenska aborträtten och framhållit detta som anledning till att sådan information inte rutinmässigt ska ges till kvinnor som söker hjälp för oönskad graviditet.
Vi delar inte denna uppfattning utan tror att kvinnor normalt klarar av att hantera neutral information om alla möjligheter, för att därefter kunna fatta beslut efter sin egen unika situation.
Att däremot medvetet undanhålla information, så som regeringen förespråkar, för att leda en patient mot en särskild lösning tycker vi är moraliskt förkastligt. Fru talman! Avslutningsvis vill jag yrka bifall till vår reservation 6.