Karin Nilsson (C):
Nu har Thomas Bodström lämnat kammaren, men jag gick egentligen upp i talarstolen för att vända mig till honom. Jag har varit kort tid i riksdagen, men när jag ställer mig i talarstolen gör jag det med utgångspunkten att jag har fakta med mig. Det är skrämmande att en före detta justitieminister kommer med hårresande påståenden och överdrifter. Han talar om massavlyssning. Man lyssnar på vad människor säger och läser vad de skriver i sina mejl, påstår han.
Med det utgångsläget hade jag givetvis också sagt nej till förslaget. Det är hårresande. Det är skrämmande. Han skrämmer upp människor. Han skrämmer upp sig själv. Jag förstår därför inte varför han var så nära att faktiskt säga ja. Det vore för mig helt omöjligt att ens tänka tanken.
Jag tycker att hela frågan blivit en blandning av buggningsärendet, alltså den hemliga avlyssning som det talades om förra året, och signalspaningen som vi i dag debatterar. Det talas om avlyssning, men det handlar inte om avlyssning och definitivt inte om massavlyssning. Flera har nämnt ordet avlyssning.
Buggning innebär avlyssning av en brottsmisstänkt förutbestämd person där en fysisk person, en spanare, sitter och lyssnar på ett pågående eller ett inspelat samtal. Det innebär också att ett mänskligt öra utvärderar ifall samtalet har ett kriminellt innehåll som kan leda till gripandet av en grov brottsling, ett narkotikasyndikat eller liknande.
Vidare innebär buggning användning av hemligt installerade mikrofoner i privata eller offentliga miljöer eller avlyssning av telefonsamtal. Vi kommer i riksdagen att tvingas fatta beslut också i sådana svåra frågor. Den typen av hemliga tvångsmedel var Thomas Bodström beredd att fatta beslut om förra året då han var ansvarig minister för Justitiedepartementet. Det handlade dessutom om att tillåta avlyssning av tidningsredaktioner.
Centerpartiet drev då frågan till bordläggning genom att kräva åtgärder för att slå vakt om den personliga integriteten och förstärka rättsskyddet. När det gäller buggningen har det under bordläggningstiden jobbats fram en rad åtgärder för att tillmötesgå ett rättssäkert förslag, och det kommer att presenteras senare. I det här fallet handlar det om signalspaning, som är någonting annat.
Det är en teknisk inhämtning av signaler i ett globalt nätverk som sker i realtid och helautomatiskt. Innehållet kan inte inspekteras i inhämtningssystemet. Det går alltså inte att med ett mänskligt öra höra ett telefonsamtal eller med ett mänskligt öga läsa ett mejl. Enbart behörig analytiker som arbetar med ett visst underrättelseuppdrag kan ta del av det material som inhämtas för uppdraget.
Den behöriga analytikern måste registrera sig vid varje enskilt tillfälle både vid ut- och inloggning och signera med en kråka som sparas för kontroll i efterhand. Nytt uppdrag måste godkännas av ansvarig myndighet. Den helautomatiska sökningen inriktar sig på begrepp och företeelser som kan utgöra hot mot svensk säkerhet.
I ett gigantiskt flöde av signaler som piper förbi varje sekund i det trådbundna nätverket och som passerar landets gränser letar man efter bokstavskombinationer och kryptiska symboler som kan indikera ett terroristhot eller ett militärt hot. Herr talman! Thomas Bodström har tagit lärdom av behovet av integritetsskydd och av behovet av starkt rättsskydd för landets invånare och slår vakt om dessa frågor. Det tycker jag är bra.
Socialdemokraterna har vaknat upp och kommit med en rad förslag på åtgärder för att förstärka den personliga integriteten. Det tackar jag för. Konstruktiva förslag och en bred uppgörelse i en fråga som berör landets säkerhet är bra. När Centerpartiet och alliansregeringen nu vägt in de önskemål som Socialdemokraterna krävt undrar jag vad det då är som gör det omöjligt att enas.
Det enda svar jag ser är att Thomas Bodström och Socialdemokraterna vill demonstrera sin makt och låter denna fråga bli symbol för en meningsskiljaktighet som egentligen inte finns.