Jan Björklund (L):
Thomas Strand har frågat mig vad jag avser att göra för att rätta till obalansen av hur statliga forskningsmedel fördelas mellan lärosätena i syfte att säkerställa att även landets högskolor och yngre universitet får rimliga resurser för att bedriva forskning och innovation. Thomas Strand hävdar att den nu förda forskningspolitiken leder till att de äldre och större universiteten får merparten av de statliga forskningsmedlen.
Jag vill understryka att detta inte är effekten av någon ny politik från alliansregeringen. Den proportionella fördelningen mellan de nyare lärosätena och de äldre i detta avseende har väsentligen varit likadan under en längre tid och under olika regeringar. Regeringens mål är att stärka Sveriges ställning som forskningsnation och därmed stärka konkurrenskraften i en globaliserad värld och bidra till ökad ekonomisk tillväxt och välfärd i Sverige.
Högsta vetenskapliga kvalitet är en avgörande faktor för att uppnå denna målsättning. Regeringen vill understryka att förstklassig forskning och utbildning kan bedrivas vid såväl större som mindre lärosäten. Det är också nödvändigt att slå vakt om forskningsresurserna vid våra internationellt mest framstående lärosäten för att inte hota den svenska högklassiga forskningen.
Regeringen presenterade i propositionen Ett lyft för forskning och innovation en ny modell för resurstilldelning för forskning. Resurser fördelas efter kvalitetsindikatorerna externa medel samt publiceringar och citeringar, vilket gör att både universitet och högskolor kan påverka sina möjligheter till finansiering av forskningen.
För att garantera en koppling mellan utbildningens volym och forskningsfinansieringen har varje lärosäte dessutom getts en basresurs om 8 000 kronor per år och helårstudent enbart för forskning. Detta har framför allt gynnat de nyare lärosätena. I syfte att utveckla resurstilldelningen för forskning har en utredare haft i uppdrag att lämna förslag på hur systemet med omfördelning av forskningsresurser utifrån kvalitet kan utvecklas.
Regeringen avser att återkomma om detta i nästa års forsknings- och innovationsproposition. Utöver detta ser jag inga övergripande skäl att ändra principen om fördelning utifrån kvalitet. Lärosäten som uppnår hög kvalitet har möjlighet att efter prövning få tillstånd att utfärda examina på forskarnivå. Bristande kvalitet ger på motsvarande sätt utslag i form av indraget examenstillstånd.
Kvalitetssäkringen av forskarutbildningen har skärpts både i samband med att tillstånd ges och i löpande utvärderingar där möjligheten att utfärda forskarexamina kan dras in för alla lärosäten. Detta lägger grunden för ett högskolesystem som är diversifierat, dynamiskt och satsar på kvalitet. Mindre lärosäten utan egen forskarutbildning kan genom att profilera sig och koncentrera sina resurser uppnå en kvalitet som kan leda till mer resurser och egen forskarutbildning.
Min ambition är att det ska bedrivas högre utbildning med högsta möjliga kvalitet över i princip hela Sverige, särskilt inom områden av stor betydelse för den regionala arbetsmarknaden. Samtidigt måste svensk forskning bedrivas med inriktning mot högsta möjliga kvalitet och med strävan att konkurrera i internationell toppklass.