Anders Borg (M):
Låt mig börja med att instämma i det som sades här av Gustav Fridolin inledningsvis. Det är klart att kärnverksamhet i den offentliga sektorn naturligtvis är vård, skola och omsorg; att erbjuda medborgarna en trygghet som återflöde för att de faktiskt betalar relativt höga skatter. Det tror jag att vi alla är överens om. En bra, solidariskt finansierad skola, barnomsorg och äldreomsorg är naturligtvis väldigt viktigt.
Vi ska komma ihåg att det är ett av skälen till att vi som ett av få länder i Europa har lagt så stora resurser på att värna just kärnan i de offentliga välfärdstjänsterna under krisen. Vi har inte återupplevt det som hände på 90-talet, då mycket stora personalneddragningar blev nödvändiga.
Vi har i stället på en bas av 1,2 miljoner haft en nedgång, och nu ser vi en uppgång under de kommande åren, väl att jämföra med vad vi kommer att få se i de flesta andra europeiska länder där ansvarslös ekonomisk politik kommer att leda till att man får säga upp offentliganställda i en helt annan omfattning. Vi kommer att vara tillbaka på den nivå vi hade före krisen inom några år därför att vi nu räknar med en rätt snabb personalökning inom vård och omsorg. Detta behövs.
Det behövs fler duktiga lärare, förskollärare och sjuksköterskor. Jag vill bara påpeka att vi naturligtvis ska vara försiktiga med offentliga medel. Men att göra det här till en fråga om att det anställs en statssekreterare tycker jag är att göra det lite för enkelt. Vi har i Regeringskansliet haft tjänstemän med politiska anställningar de sista 40-50 åren.
Deras kärnuppgift är inte att vara PR-konsulter, utan det är att se till att man har underlag för att kunna föra en öppen och bra diskussion kring politiken, att det ska finnas ett regeringskansli med stora öron som har förmåga att ta till sig av medborgarnas synpunkter och att vi ska ha förmåga att jobba gentemot våra olika partier men också andra folkrörelser med att förankra och förklara svåra politiska beslut - både lyssna och förankra.
Det är självklart att en ökad öppenhet och en ökad tydlighet i det politiska beslutsfattandet underlättar för ett bra demokratiskt samtal. På det sättet skiljer sig inte Per Schlingmanns tjänst i Regeringskansliet från många andra tjänster, därför att kommunikation, öppenhet, förankring och lyssnande har varit en del av det svenska Regeringskansliets verksamhet under väldigt lång tid. Låt mig bara ta Peter Hultqvists siffror.
Enligt de uppgifter jag har från Regeringskansliets förvaltningskontor hade vi 2006 4 514 tjänstgörande i Regeringskansliet. I september 2010 hade vi 4 486 tjänstgörande i Regeringskansliet. Det är alltså snäppet färre. Det kan till exempel jämföras med 2004, då vi hade 4 621 tjänstgörande i Regeringskansliet.
Gustav Fridolin reste frågan om den besparing Moderaterna en gång föreslog i Regeringskansliet. Låt mig påpeka för Gustav Fridolin att den inte genomfördes, och detta på goda grunder. När vi väl hamnade i sitsen att vi kom till regeringsmakten fanns inte den typen av utrymme för att göra en stor neddragning som man hade föreställt sig. Låt oss ta det här så seriöst som det är.
Det handlar om 670 miljoner i december, genomförande under 2011, omräknat i heltidstjänster med kostnader för avgångsvederlag och naturligtvis omställningskostnader. Om det handlar om tusen personer som får gå är det en betydande uppsägning som i så fall görs. Jag säger inte att det inte finns möjligheter att minska och effektivisera i Regeringskansliet.
Det ska vi alltid göra, varje år, men jag tycker att man ska tänka sig väldigt noga för innan man med så kort varsel genomför en så pass dramatisk förändring som detta trots allt handlar om, detta efter att vi dragit ned anslagen med 500 miljoner sedan toppåret.