KBLab/rixvox huggingface dataset:
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tänker bara upprepa vad jag sade tidigare. Jag tror att både interpellanten och jag delar bilden att Arbetsförmedlingen har ett uppdrag att jobba med arbetsgivare. Det skulle inte behöva stå i ett regleringsbrev eftersom det är grunduppdraget. I regleringsbrev skriver man det som man ska fokusera extra på under ett år. Det borde man alltid göra. För en tid sedan besökte jag en arbetsförmedling som helt av sig själv bestämde sig för att fördubbla antalet arbetsgivarkontakter under en viss period.
När de fokuserade på det fick de också många fler jobb som kom in och anmäldes till Arbetsförmedlingen. Detta är ett förhållningssätt. Man måste se att man har två kundgrupper att arbeta med. Har man det förhållningssättet och den attityden, och cheferna organiserar arbetet på det sättet, tror jag att detta fokus kommer att bli mycket tydligare. Det är huvuduppdraget, och man kan organisera sig så. Jag, interpellanten och andra kan tycka att det är fel och att man kan jobba smartare.
Jag tror att alla myndigheter har ett jobb att göra i att fundera kring hur man kan jobba smartare. Hur ska man till exempel jobba med inskrivning på Arbetsförmedlingen? Hur ska man jobba med kontakter med arbetssökande? Det finns väldigt många olika med olika behov. Man ska inte göra samma sak med alla. Det finns lärande att göra mellan arbetsförmedlingar. Det har jag sagt många gånger. De över 300 arbetsförmedlingar som finns i Sverige arbetar på jobbar delvis på olika sätt.
Här finns ett lärande att göra av de metoder som är lyckosamma för att fler ska ha ett jobb att gå till. Det är hela poängen med och målet med det arbete som Arbetsförmedlingen har. När man möter arbetssökande som i dag möter stora utmaningar och som själva inte har nätverken till olika arbetsgivare ska den kunna vara bryggan och bron över och kompensera för det nätverk som den arbetssökande inte har. Det är Arbetsförmedlingens uppgift.
Elisabeth Svantesson (M):
Ylva Johansson har frågat mig hur länge regeringen har känt till Arbetsförmedlingens manipulation av statistiken samt vilka åtgärder regeringen avser att vidta för att Arbetsförmedlingens statistik ska vara tillförlitlig. Frågan är ställd mot bakgrund av de uppgifter i medierna som gör gällande att Arbetsförmedlingen systematiskt har manipulerat statistiken på Arbetsförmedlingen i Arlöv. Arbetsförmedlingens verksamhet ska styras utifrån principerna om rättssäkerhet, enhetlighet och effektivitet.
Arbetsförmedlingen ska följa förordning 2007:603 om intern styrning och kontroll. I denna förordning definieras intern styrning och kontroll som den process som syftar till att myndigheter med rimlig säkerhet fullgör de krav på effektivitet, regeltillämpning, tillförlitlighet och rättvisande rapportering.
När det gäller frågan om statistik är det i detta sammanhang viktigt att poängtera att Sveriges officiella arbetsmarknadsstatistik kommer från arbetskraftsundersökningarna från Statistiska centralbyrån. Dessa undersökningar ger en sammanhållen bild av arbetsmarknadsförhållandet för hela befolkningen i åldersgruppen 15-74 år. Arbetsförmedlingens interna statistik fyller en viktig funktion för myndigheten och ska vara korrekt.
Arbetsförmedlingen publicerar veckovisa och månadsvisa uppgifter om den öppna arbetslösheten, antalet personer i olika arbetsmarknadsåtgärder samt ett totalt registerbaserat mått på arbetslöshet. Uppgifterna är i sin grund administrativa och bygger på inskrivna arbetssökande hos arbetsförmedlingarna. Eventuell manipulation av statistik är oacceptabelt.
Det är viktigt att Arbetsförmedlingen säkerställer att rutiner för arbetet sker på ett korrekt och tillförlitligt sätt. Arbetsförmedlingen har meddelat att myndigheten kommer att genomföra utförliga stickprovskontroller på slumpvis utvalda kontor för att ytterligare säkerställa att myndigheten registrerar korrekt statistik.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tackar Ylva Johansson för interpellationen. Låt mig vara väldigt tydlig. Arbetsförmedlingens uppdrag handlar om människor och jobb, inte om statistik för statistikens skull. Precis som jag sade i mitt svar är eventuell manipulation av statistik självfallet helt oacceptabelt.
Det är viktigt att Arbetsförmedlingens ledning säkerställer att deras rutiner, både för det löpande arbetet och för det som återrapporteras till regeringen, sker på ett korrekt och tillförlitligt sätt. Arbetsförmedlingen har i sina kontakter med departementet meddelat att de kommer att genomföra stickprovskontroller för att säkerställa detta.
Jag delar Ylva Johanssons bild att förtroendefrågan är en av Arbetsförmedlingens främsta utmaningar. För att vara framgångsrik i sitt uppdrag att fler människor ska komma i arbete och att arbetsgivare ska anställa måste man prioritera att jobba just med förtroendefrågan. Den senaste tidens medieuppgifter som jag fått ta del av - också just via medierna - aktualiserar just detta.
Jag förutsätter att Arbetsförmedlingens styrelse och ledning vidtar de åtgärder som deras uppdrag kräver. Låt mig än en gång säga att deras arbete handlar om att matcha arbetssökande mot de arbetsgivare som söker arbetskraft. Ingen människa ska någonsin gömmas i statistik. Alla människor ska synliggöras just för att de ska få det stöd och den hjälp de behöver.
Arbetsförmedlingens uppdrag är att rusta och matcha dem vidare i arbete, ingenting annat.
Elisabeth Svantesson (M):
Ylva Johansson redovisade några skäl till att det är viktigt att statistiken är korrekt. Jag delar den bedömningen. Det är viktigt att den är korrekt så att man kan följa upp och se vilka insatser som olika personer har fått. Men framför allt är det viktigt att ha korrekt statistik för att människor inte ska gömmas och glömmas. Alliansen har under dessa år i regeringsställning synliggjort människor därför att vi är övertygade om att alla människor behövs.
Människor som tidigare gömdes och glömdes står nu till arbetsmarknadens förfogande. De har kommit närmare jobb, men alla har ännu inte fått jobb. Jag är inte intresserad av att ha en missvisande statistik. Jag är intresserad av att alla människor som har en arbetsförmåga ska synliggöras. Det är också här som vår största utmaning ligger. Vi måste fortsätta att sänka trösklarna så att jobben både blir fler och kommer fler till del.
Under Socialdemokraternas tid gjorde man precis tvärtom. 140 personer per dag förtidspensionerades. Människor trycktes ut från arbetsmarknaden till ett rekordstort utanförskap. I stället för att ta tag i de utmaningar som finns och stå upp för ett samhälle där alla verkligen behövs upplever jag att det är just Socialdemokraterna som ofta har ett problem med att snygga till statistiken.
Det är också därför som man kan bli lite oroad över Stefan Löfvens och Socialdemokraternas målsättning att de nu vill ha lägst arbetslöshet i Europa. Hittills har det nämligen handlat om att just tricksa med siffror. På riktigt är det så att om man ska nå det måste jobben fortsätta att växa till, och minst 200 000 nya jobb måste växa till i ekonomin. Men när man läser Socialdemokraternas budgetmotion innebär den att man slår ut ungefär 80 000 jobb.
Vi har ett track record, ett resultat, och det är att över 200 000 fler har ett jobb att gå till. Jobben har vuxit fram under en mycket tuff tid. Samtidigt har vi synliggjort människor. Det är därför som jag blir upprörd över om det skulle förekomma något slags siffertricksande på Arbetsförmedlingen. Det är mot allt det som jag står för. Jag tycker att det är viktigt att alla människor synliggörs.
Ska man nå målet om att alla behövs och att arbetslösheten ska minska måste jobben fortsätta att växa till. Men vi måste också se varenda människa, så att varje person kan få det stöd och den hjälp som man behöver för att komma tillbaka in på arbetsmarknaden.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tackar Ylva Johansson för debatten. Som jag har sagt tidigare handlar Arbetsförmedlingens uppdrag just om människor och jobb och inte om statistik för statistikens skull. Det är jag mycket tydlig med. Det säger jag till Arbetsförmedlingen, och det säger jag väldigt gärna här i kammaren. Vi vill nämligen se människor, och människor ska inte gömmas och glömmas. Vi vill veta precis hur det är, så att vi kan ge rätt insatser till rätt person. Vad gör jag i detta?
I går tillträdde en ny generaldirektör som jag tror är helt rätt person för att ta itu med den kulturproblematik som uppenbarligen finns i Arbetsförmedlingen. Den nye generaldirektören har sagt att det är tre frågor som är viktiga för honom att arbeta med. Det handlar om förtroendefrågan, det handlar om det centrala uppdraget att både se arbetssökande och arbetsgivare, och det handlar om att utveckla exempelvis e-tjänster. Han kommer att vara viktig för myndigheten.
Det handlar också om den översyn som nu pågår av Arbetsförmedlingen och som jag tror är mycket viktig. Den handlar om organisation men framför allt om innehåll, insatser och verktyg för att fler människor ska ha ett jobb att gå till. Jag är tydlig. Jag vill inte se siffertricksande någonstans, vare sig det handlar om myndigheter eller politiska partier. Den striden tänker jag ta, för människan ska vara i fokus, och varje människa ska ha det stöd som han eller hon behöver för att komma tillbaka till arbete.
Elisabeth Svantesson (M):
Raimo Pärssinen har frågat mig varför regeringen stöder Refit-programmet. Raimo Pärssinen har också frågat på vilket sätt arbetsmiljölagstiftningen och därmed arbetsmiljöarbetet förbättras av Refit-programmet. Arbetet med att åstadkomma smart lagstiftning är en prioriterad fråga på EU-nivå inom ramen för arbetet med att främja hållbar tillväxt och sysselsättning. Regeringen välkomnar kommissionens arbete med att systematiskt och löpande identifiera och förenkla EU-lagstiftningen.
Regeringen välkomnar därmed även kommissionens Refit-program. Regeringen instämmer i vikten av att arbeta med konsekvensutredningar, utvärderingar och samråd med berörda för att uppnå en mer ändamålsenlig och effektiv lagstiftning. Detta gäller alla politikområden, inklusive arbetsmiljöområdet. Arbetet med att förenkla för företag får dock inte leda till en försvagning av arbetsmiljökrav.
Det innebär bland annat att det är en självklar utgångspunkt för oss att på områden där EU kan anta minimidirektiv, vilket är fallet på arbetsrätts- och arbetsmiljöområdet, ska medlemsstaterna fortsatt ha rätten att anta eller behålla regler som går längre och ger ett bättre skydd för arbetstagare än vad som anges i direktivet. Denna rätt regleras i EU:s fördrag. Regeringen har även varit väldigt tydlig med att vi inte accepterar generella undantag från lagstiftning för små och medelstora företag.
Förslag som ger möjligheter till lättnader eller undantag för mindre företag måste bedömas och analyseras från fall till fall. Arbetstagare i mindre företag ska inte särbehandlas och utsättas för större risker än arbetstagare i större företag. Skyddet för säkerhet och hälsa ska inte bero på i vilket företag man arbetar. Låt mig avslutningsvis understryka att varje förenklingsförslag ska bedömas vart för sig när det väl presenteras.
De rättsakter som nämns i meddelandet om Refit ska behandlas inom ramen för sedvanligt beslutsförfarande.
Elisabeth Svantesson (M):
Regeringens mål är att alla som arbetar ska ha en god arbetsmiljö. Det är vägledande även i vår syn på regelförenkling. Refit-programmet handlar om att minska bördor för företag inom EU. Syftet är att identifiera ineffektiva vanor och ineffektiva åtgärder som har vidtagits till följd av olika initiativ från EU.
Regeringen har gjort klart att vi inte kommer att acceptera försämringar vad gäller arbetsmiljö eller arbetstagarskydd i Sverige till följd av regelförenklingsarbetet. Vi kommer att fortsätta att ha ett starkt skydd även i framtiden. Vi accepterar heller inte generella undantag för små företag. I stället bör principen när regler utformas vara att alltid tänka småskaligt först.
Om en lagstiftning är enkel att följa för ett litet företag är det också enkelt för ett stort, men det förhåller sig inte alltid tvärtom. Ibland kan också små företag få en oproportionerligt stor börda i förhållande till den nytta som ett visst regelverk medför. Då kan man diskutera om de ska undantas från vissa regler. Men sådana förslag måste bedömas och analyseras noga från fall till fall. Jag tror att det råder en hel del missuppfattningar i frågan.
Att säga ja till Refit-programmet är inte samma sak som att säga nej till något direktiv eller förslag på arbetsmiljöområdet. Det innebär bara att vi är positiva till den övergripande inriktningen på arbetet med att minska onödiga bördor för företag. När sedan konkreta förslag kommer att läggas fram kommer vi att ta ställning till dem i vanlig ordning. Då är vår bestämda uppfattning att regelförenkling inte får ske på bekostnad av en försämrad arbetsmiljö.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag undrar om den sista debattören hörde vad jag sade i mitt förra inlägg. Jag vet att Raimo Pärssinen inte riktigt hörde vad jag sade i första meningen i mitt första inlägg, för han talade med Börje Vestlund. Låt mig säga detta igen: Att säga ja till Refit-programmet är inte samma sak som att säga nej till vissa direktiv eller förslag på arbetsmiljöområdet. Låt mig vara väldigt tydlig med det.
Eftersom interpellationen handlar om några väldigt konkreta förslag, bland annat ergonomidirektivet, har Sverige stöttat idén om ett modernt och sammanhållet direktiv. Jag noterar att kommissionen nu planerar att ta fram en rekommendation, och då får vi avvakta när den processen har satts i gång och hur vi ska ta ställning där.
När det gäller frisöravtalet, som Raimo Pärssinen nämnde, vill jag understryka att jag självklart välkomnar den process vi har inom EU - den sociala dialogen. Den är både viktig och ett väletablerat system med rättslig grund i fördraget och hela EU:s funktionssätt. Kommissionen har aviserat att de fortsätter att analysera förslaget men att de inte tänker lägga fram ett direktiv under denna mandatperiod. Förslaget är dock inte avskrivet.
Regeringen har efter samråd med Arbetsmiljöverket efterlyst en bättre konsekvensanalys av förslaget, bland annat hur branschspecifika förslag ska förhålla sig till de mer generella reglerna. När det gäller det tredje förslaget Raimo Pärssinen tar upp, om karcinogener, har kommissionen tills vidare valt att inte göra en översyn.
Regeringen kommer självfallet att titta på det förslag som eventuellt läggs fram, men det är för tidigt att i det här skedet uttala sig om ett förslag som inte har presenterats. Som jag sade i mitt förra inlägg och som jag säger nu: Det är svårt att dra slutsatser av det som står i Refit-programmet. Det är en inriktning, och det är ett regelförenklingsarbete som vi välkomnar. Jag var mycket tydlig med vad vi inte ställer upp på. Nu pekar man ut områden för översyn mer än att man lägger konkreta förslag.
Det viktigaste nu är att vi jobbar strategiskt med det som även Raimo Pärssinen var inne på, EU:s nästa arbetsmiljöstrategi, som kommissionen förväntas presentera under den här månaden. Vi i regeringen har drivit på för att ett nytt program ska läggas fram.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag ska passa på att tacka Raimo Pärssinen för interpellationen. Jag tror att jag glömde det inledningsvis. Avslutningsvis: Jag har varit mycket tydlig med att det är den svenska regeringen och arbetsmarknadsministern som är i denna interpellationsdebatt och svarar på frågor kring Refit, och jag har varit väldigt tydlig med vad regeringen har klargjort att vi inte accepterar, till exempel förändringar vad gäller arbetsmiljö och arbetstagarskydd. Sedan väljer Raimo Pärssinen att inte tro på mig. Det har han upprepat vid flera tillfällen.
Men han väljer ändå att interpellera, och det gör han alldeles rätt i. Om han sedan vill tro på mig eller inte väljer Raimo Pärssinen. I de här förhandlingarna har vi varit tydliga med vad vi accepterar och inte accepterar. Jag har också svarat på varje fråga som Raimo Pärssinen har ställt i interpellationen, så jag känner att jag är klar.
Elisabeth Svantesson (M):
Marie Nordén har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att åstadkomma bättre kompetens hos arbetsgivarna för att hantera och förebygga mobbning på arbetsplatserna och om jag avser att ändra lagstiftningen så att kränkande särbehandling blir straffbart som arbetsmiljöbrott. Kränkande särbehandling, som mobbning och trakasserier, är inte förenligt med en god arbetsmiljö eller med lagstiftningen på området.
Både staten och arbetsmarknadens parter har viktiga uppgifter för att förbättra kompetensen hos arbetsgivare att hantera och förebygga kränkande särbehandling i arbetslivet. För Arbetsmiljöverkets del handlar det om både tillsyn och informationsarbete. Parternas arbete är mycket viktigt för att höja kompetensen bland de arbetsgivare som i dag brister. Jag vill lyfta fram att Arbetsmiljöverket nu i samråd med arbetsmarknadens parter utför ett utvecklingsarbete om reglerna på det psykosociala området.
I översynen ingår även föreskriften om kränkande särbehandling. Vad gäller Marie Nordéns andra fråga vill jag säga att kränkande särbehandling inte är undantagen från brottsbalkens bestämmelse om arbetsmiljöbrott. Om någon har åsidosatt sina skyldigheter enligt arbetsmiljölagen, oavsett om det gäller ansvaret för den fysiska eller psykiska arbetsmiljön, och det har lett till eller inneburit fara för dödsfall, kroppsskada eller sjukdom kan personen fällas till ansvar för arbetsmiljöbrott enligt brottsbalken.
För att man ska fällas för brottet krävs att man uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot arbetsmiljölagstiftningen. Det ska också finnas ett orsakssamband mellan åsidosättandet av kraven i den lagstiftningen och skadan, dödsfallet eller tillbudet.
Det är allmängiltiga straffrättsliga utgångspunkter, som jag utgår från att vi alla av rättsäkerhetsskäl kan stå bakom, även om det gör utredningar mer resurskrävande och komplicerade. Regeringen och riksdagen beslutade förra året om en reform för effektivare sanktioner för arbetsmiljö- och arbetstidsreglerna. Den träder i kraft i sommar.
Reformen innebär att sanktionsavgifter i stor utsträckning ersätter straffsanktioner, vilket skapar ett effektivare sanktionssystem. Därigenom frigörs resurser från polis och åklagare, samtidigt som Arbetsmiljöverket självt kan besluta om sanktionsavgifter och effektivisera sin tillsyn.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tackar Marie Nordén för en mycket viktig interpellation. Detta är en otroligt komplex fråga som berör väldigt många människor, och där vi alla på något sätt är inblandade, det vill säga hur vi behandlar varandra på våra arbetsplatser och vad vi tillåter och inte tillåter. När det gäller arbetsmiljöfrågorna handlar det mycket om att man behöver göra rätt från början för att komma åt problemet. Det handlar om att det behöver finnas ett systematiskt arbetsmiljöarbete ute på alla våra arbetsplatser.
Redan i dag finns det bestämmelser om det. Arbetsgivaren har skyldighet att utforma arbetet så att anställda inte utsätts vare sig för psykisk belastning som kan leda till ohälsa eller för kränkande särbehandling. Vi ser att den psykiska ohälsan är ett växande problem, och vi vet att själen är lika viktig som kroppen för en god hälsa. Arbetsmiljöverket har särskilda föreskrifter om kränkande särbehandling.
Enligt dem ska arbetsgivarna planera och organisera arbetet för att förebygga mobbning. Det finns krav på att rutiner ska finnas för att fånga upp signaler om förhållanden som leder till mobbning, och om mobbning förekommer har arbetsgivaren en skyldighet att agera och ge personen i fråga stöd och hjälp så snabbt som möjligt. Sedan finns också det problem som Marie Nordén tar upp, nämligen att det ibland är arbetsgivarna som står för mobbningen.
Arbetsmiljöverket arbetar nu med att förnya föreskrifterna på det psykosociala området. I detta arbete innefattas också vuxenmobbning, vilket jag tycker är bra eftersom det är en utmaning på många arbetsplatser. Detta arbete gör man inte själv utan tillsammans med parterna. Det är också mycket centralt, så att man får moderna och ändamålsenliga regler tillsammans med parterna.
Jag vill ändå påpeka att handlingar som utgör mobbning redan i dag är kriminaliserade genom en rad olika bestämmelser. Det handlar om olaga hot, ofredande, förtal och förolämpning. Ett nytt brott som heter olaga förföljelse har också införts för att stärka skyddet mot trakasserier och förföljelse. Detta brott är tänkt att gälla gärningar som var för sig kanske inte är så allvarliga men som tillsammans utgör ett led i en upprepad kränkning av personens integritet.
Utöver det finns det möjlighet att bekämpa trakasserier inom arbetslivet genom diskrimineringslagen. Sammantaget finns det alltså ett skydd mot mobbning i den straffrättsliga lagstiftningen. Marie Nordén vill ha mer lagstiftning. Jag är inte säker på att det är rätt väg att gå. Vi har en lagstiftning som faktiskt förbjuder att man beter sig mycket illa mot andra människor på sin arbetsplats.
Jag hoppas att det här arbetet ska stärkas ännu mer i och med föreskrifterna som Arbetsmiljöverket tar fram med parterna. Det är aldrig acceptabelt att någon mobbas, vare sig det sker ute på industrin, på ett kafé eller på något av våra partikanslier.
Elisabeth Svantesson (M):
Marie Nordén ställde två frågor i interpellationen. Den ena handlar om ifall jag avser att ändra lagstiftningen så att kränkande särbehandling blir straffbart som arbetsmiljöbrott. Jag svarade på det innan, nämligen att det redan i dag inte är förenligt med lagstiftningen på området. Den andra frågan handlar om bättre kompetens hos arbetsgivarna för att hantera och förebygga mobbning.
Jag tror att det är centralt att vi i den allmänna debatten diskuterar de här frågorna, att de diskuteras runt fikabord på arbetsplatser och att vi över huvud taget medvetandegör oss om frågor kring hur vi egentligen behandlar varandra. Arbetsmiljöverket har två verktyg för att öka kunskapen hos arbetsgivaren.
Det ena handlar om tillsynsarbete som styrs av trender på arbetsmiljöområdet, och man riktar sig till områden där riskerna är som störst. Ett viktigt syfte med den tillsynen är att förbättra arbetsgivarnas kompetens så att de kan bli bättre på att förebygga arbetsrelaterad ohälsa. Just nu pågår en stor insats av Arbetsmiljöverket. Det är en flerårig tillsynsinsats mot skolan.
Till och med 2016 inspekteras 30 procent av landets skolor. Jag tycker att det är fantastiskt bra att man gör de riktade insatserna i den arbetsmiljön. Det andra verktyget som Arbetsmiljöverket har är informationsarbetet. De flesta arbetsgivare tror jag i grunden vill göra rätt men är osäkra på hur man går till väga.
Regeringen har höjt anslagen till Arbetsmiljöverket sedan 2009 för att utveckla den del av verksamheten som handlar om kunskapsspridning, information och kommunikation. Det handlar helt enkelt om att nyttiggöra den kunskap som finns i forskning och inte minst om att få ut den på svenska arbetsplatser. Sedan har såklart parterna tillsammans en viktig roll att spela i arbetsmiljöarbetet, vilket jag alltid säger i den här typen av debatter.
Jag vet att Prevent, som är en gemensam organisation för parterna, har gett ut skrifter om mobbning på jobbet. De håller också utbildningar i hur chefer och andra berörda kan bli bättre på att hantera konflikter. Det här är ingen quick fix och inget som någon ensam kan göra, utan det här måste vi jobba med tillsammans på alla möjliga håll och kanter. Framför allt handlar det om att var och en av oss ska behandla andra som vi själva vill bli behandlade.