KBLab/rixvox huggingface dataset:
Raimo Pärssinen (S):
Låt mig börja med alla de här kvinnorna, som i högkonjunkturen nu får jobb, vilket är väldigt glädjande! Jag måste fråga Hillevi Engström om de här 93 000, eller vad det var hon sade: Hur många av de här är tillsvidareanställda? Det kanske är alla som är det. Men kan man bli tillsvidareanställd på noll timmar? Då kan man väl säga att det är fasta och trygga jobb?
Eller sitter man hemma och väntar på att telefonen ska ringa? Man kan titta på ett sådant företag som Ikea. Man har - det är mycket bra - en policy där man säger: Vi ska försöka höja anställningsgraden till åtminstone 30 timmar i veckan för 70 procent av de anställda. Det är klart att det är många som har fått jobb där också. Det går väl att dyka ned i statistiken och säga att det är väldigt många som får jobb.
Men problemet är, Hillevi Engström, att det är väldigt ojämlikt. De män som får jobb får ju jobb med mycket mer tjänstgöringstid. Det får inte kvinnorna. Då kan det väl inte vara någon lösning att säga: Ja, men då har vi ett RUT-avdrag, och det främjar kvinnorna, för det är kvinnorna som ska åka runt och städa. Så var tanken när ni skrev den ursprungliga propositionen.
Den lågproduktiva arbetskraften skulle få ställen att få jobb på. Då är frågan: Vad har de för anställningsförhållanden? Vad har vi för kontroll på de här företagen? Vill vi ha kontroll på de här företagen? Man säger till och med i dag att det är många som kommer från andra länder och gör de här förtjänstfulla jobben, städar hemmen och så vidare.
Men det finns en svart sektor här också. Vad har de då för fördelar gentemot männen? Inga. Hillevi Engström vet också att det i samband med de här RUT-tjänsterna förekommer sexuella tjänster. Det växer upp en svart marknad. Hillevi Engström säger att jobbskatteavdraget gynnar kvinnor.
Jag hade debatter många gånger under förra mandatperioden, när jag satt i skatteutskottet. Då pratade man om procent, och man sade så här: Den som tjänar 100 000 fick mer i procent än den som tjänar 500 000 när man gjorde de här förändringarna. Man sade: Titta, det är mycket mer procent! Men jag säger som jag brukade göra när jag en gång i tiden förhandlade för IF Metalls medlemmars räkning: Vad köper ni mjölk och limpa för?
Betalar ni med procent, eller betalar ni med kronor? De undersökningar som är gjorda vad gäller effekter av skattesänkningarna visar att det är kvinnorna som är förlorare där också. Hillevi Engström kan inte stå här och påstå att de skatteförändringar som är gjorda gynnar kvinnor mer än män. Det är inte sant. Det vet Hillevi Engström också.
Jag vill inte pådyvla arbetsmarknadsministern att hon far med osanning i talarstolen. De sammantagna skatteförändringarna har gynnat männen. Statsministern sade det i en frågestund också. Ja, det är klart att männen har fått mer i skattesänkningar, för de tjänar mer. Ja, så är det, därför att man har utgått från den principen.
Jag ställde tidigare frågor, fru talman, till arbetsmarknadsministern om sysselsättningsgraden. Hur stor skillnad accepterar regeringen? Eller finns det en målsättning om att den ska bli totalt utjämnad? När ska det i så fall ske och på vilket sätt?
Raimo Pärssinen (S):
Nu hör vi återigen att arbetsmarknadsministern låter som hon gjorde i valet 2006. Man håller sig kvar i samma frågor hela tiden, men det är ju så att det faller en verklighet över oss alla som visar på vad det blir för effekter.
För att ta ett exempel när vi talar om löneskillnader mellan män och kvinnor så var skillnaden på ett år, räknat från 2009, 67 000 kronor netto som män fick mer än kvinnor. Det betyder mer än hela matkostnaden för en tvåbarnsfamilj.
Om vi gör det spännande tankeexperimentet, Hillevi Engström, och säger att det gäller för tio år så är det alltså 670 000 kronor netto. Det är en ganska fin sommarstuga, speciellt i Gävleborgstrakten. Det är stora skillnader, och de bara ökar. Tidigare har vi nämnt ohälsotalen.
Många fler kvinnor än män har aktivitets- och sjukersättning. Det är nästan dubbelt så många kvinnor som har fått en utbetalning på grund av sjukskrivning den senaste månaden jämfört med män. Vad beror detta på? Det är klart att det är många faktorer.
Men sämre sjukvård, sämre möjligheter till rehabilitering, den offentliga sektorn och dåliga arbetsmiljöer runt om i landet ger jättestora skillnader.
Och är det så att ni moderater eller hela regeringen hävdar att linjen framåt är fortsatta skattesänkningar, och så ökar ändå den här klyftan, då kan jag bara säga att det kanske är bäst för Hillevi Engström att ändra retorik inför valet. Det blir spännande att mötas då.
Raimo Pärssinen (S):
Jag tackar Maud Olofsson för svaret. Det har varit en väldigt tung period i Gävle kommun och den delen av Gävleborg, men även på andra ställen, sedan Maud Olofsson tillträdde. Det är ingenting som jag lastar ministern för, utan det är den verkligheten som vi har och som måste hanteras.
Först lade Stora Enso ned massatillverkningen i lilla Norrsundet. Det var väldigt många arbetstillfällen som försvann. Det ledde till arbetslöshet i den regionen. Sedan meddelande Ericsson att 1 100 jobb i Gävle skulle försvinna. Nu har Stora Enso meddelat att man tänker lägga ned sågverket i Norrsundet. Det ska vara avvecklat till årsskiftet.
Det betyder att det totalt sett är 150 arbetstillfällen som försvinner. Sammantaget är det väldigt många arbetstillfällen som har försvunnit på en ganska begränsad geografisk yta. Det är därför jag har skrivit den här interpellationen. Vi har interpellerat och diskuterat nedläggelser förut.
Det är därför jag undrar vad regeringen och speciellt ansvarig minister gör för att utveckla de industrijobb som är kvar i Gävleborg. Gävleborg är ett län och en region som är mycket beroende av sina basindustrier.
Det är väldigt duktiga basindustrier med hög kompetens, hög produktivitet och hög teknikutveckling med många mindre tillverkningsföretag runt omkring. Svaret jag får är - som vanligt, höll jag på att säga, när man får svar av Maud Olofsson - allmänt hållet.
Man kan nästan känna att svaret, också utifrån de tidigare interpellationer som Maud Olofsson svarat på i dag, är ett steg tillbaka från politiken. Det är mer fråga om marknadslösningar. Lösningarna kommer lokalt, säger statsrådet, och det stämmer. Här ska ges en eloge till de styrande i Gävle kommun som dragit, och drar, ett stort lass vad gäller dessa svåra frågor.
Kommunen har ställt upp på ett föredömligt sätt. Frågan är vad staten och ansvarig minister tänker göra. Jag tycker inte att det räcker med att säga att man har sänkt en del skatter och gjort det billigare att anställa.
Det handlar väldigt mycket om infrastruktur, om kommunikationer, men lika viktigt om inte viktare är utbildning. Det handlar även om hur man kan tillförsäkra sig en stadig, stabil och mycket högkvalificerad kompetensförsörjning för framtiden.
Ministern skriver i svaret att regeringen gjort 172 insatser för att främja jobb och företagsamhet. Det kan väl vara bra. Det kan vara 413 insatser, herr talman, men frågan är om det är de rätta insatserna som gjorts. Frågan är också vilket besked ministern kan ge till de 150 i Norrsundet som nu får gå.
Vi hörde tidigare att Maud Olofsson varit i Silicon Valley och på andra ställen i USA; hon reser och far. Vad jag vet har Maud Olofsson dock ännu inte besökt Norrsundet, trots ihärdiga uppvaktningar om det.
Raimo Pärssinen (S):
Det var Maud Olofsson som tog upp det här med att ge dem verktyg när de blir arbetslösa. Vi ser en stark tillströmning till fas 3 när de blir inlåsta. Det är det vi ser. Det är väl inget verktyg? Man har alldeles för lite utbildningsinsatser inom både fas 1 och 2. Det är konstaterat, så hävda inte att regeringen har satt dit verktyg för att klara det här!
Branschforskningsprogrammen var oerhört viktiga för oss i Gävleborg. Vi hade dem på papperssidan och på stålsidan.
Vad gäller träförädlingen, som är så viktig i Gävleborg, behöver vi ett samarbete mellan staten, näringslivet och parterna som finns i näringslivet som gör att vi kan få mer tillämpad forskning, så att man kan forska på logistik, produkter, energianvändning och processer. Det är jätteviktigt!
Då kan vi inte bara säga att vi stöder dem generellt. Kalla det för en punktinsats! Det är jättebra grejer, men gör det då! Fortfarande är det så, Maud Olofsson, att de människor som finns där i Norrsundet känner sig utlämnade. Maud Olofsson har inte ens besvärat sig med att åka dit och prata med dem. Bara en sådan grej!
Maud säger att regeringen sköter detta med generell politik. Men visa lite intresse! Förra gången hade vi en interpellationsdebatt om Arizona Chemical. Där finns också en risk. Men Maud Olofsson säger: Nej, vad då? Vi har en generell politik. Hur är det med jobben i Sandarne? Hur kommer det att bli med dem? Visa lite intresse för industrin i Gävleborg! Låt staten vara med och utveckla program för Gävleborg!
Raimo Pärssinen (S):
Först har jag en kontrollfråga till Katarina Brännström från Moderaterna. Vad menar ni när ni säger att arbetsmiljölagen inte skulle gälla för dem som har nio anställda? Katarina Brännström sade alldeles nyss att det faller ett stort ansvar på en arbetsgivare som har tio anställda. Hur tänkte ni då?
Den faktiska pensionsåldern har stigit. Tar Katarina Brännström åt sig äran för det? Vad kan det bero på? Det ni har gjort sedan ni tog över är faktiskt, har vi nämnt tidigare, bland annat att lägga ned Arbetslivsinstitutet. Är det det som har skjutit upp den faktiska ålderspensionen, eller var det svältkuren på Arbetsmiljöverket som gjorde det?
Det kanske är lagen om anställningsskydd som gör att man kan finnas kvar längre i arbetslivet. Det har också blivit färre inspektioner. Kanske har det bidragit till att man jobbar kvar längre. Nej, nu ska jag sluta raljera, men förklara vad regeringen har gjort eller vad det kan hänga på. Kan det vara pensionssystemet som gör detta?
Min fråga blir så här: Oavsett om pensionsåldern har skjutits upp eller inte, vad gör regeringen för en fabriksarbetare som statistiskt tvingas lämna arbetslivet nio tio år i förtid? Vad föreslår ni konkret? Det duger inte att säga att det finns många goda arbetsgivare och företag. Det är klart att det gör, men vad gör ni konkret?
Vad föreslår ni i denna famösa handlingsplan, den där påsen som visade sig vara ganska tom? Förklara nu först det här med tio anställda, sedan om pensionsåldern och sedan konkret vad ni tänker göra för den här fabriksarbetaren.
Raimo Pärssinen (S):
Det konkreta svaret från Moderaterna på frågan om hur man ska göra för att en fabriksarbetare inte ska tvingas lämna arbetslivet i förtid är att ni ser det här och så ska man göra rätt. Det är inte särskilt konkret, Katarina Brännström. Ni hade åtminstone kunnat peka på någon åtgärd som är konkret och faktisk och som man kan ta på, men det gör ni inte. Ni bara pratar vackert.
Ställer vi för höga krav på arbetsgivarna i dag? Är arbetsmiljölagen alldeles för krävande eller vad säger ni? Varför då inte låta regionala skyddsombud besöka fler företag? De är en oerhörd hjälp. Se regionala skyddsombud som regelförenklare!
De kan förklara saker och ting för de små företagarna, och de kan hjälpa till så att de små företagen känner att de gör rätt. Det är väl en regelförenkling om något, Katarina Brännström. Varför tillåter ni inte detta?
När det gäller det märkliga svaret på Josefin Brinks fråga om skyddsombuden, om att det är en trend i tiden, har ni ju verkligen sett till att göra allt för att rasera facklig verksamhet. Organisationsgraden har sjunkit med 10 procent. Ni motarbetar facket.
Först handlade det om sammalöneregeln, där ni minskade den tid som sjukdom är semesterlönegrundande. Nu ger ni er på studieledighetslagen, och så har vi det här med att man vid tvist får gå på a-kassa i stället för att få lön och så vidare. På vilket sätt underlättar ni fackligt arbete, och på vilket sätt underlättar ni att det blir fler skyddsombud i Sverige? Ge mig ett konkret exempel för en gångs skull!
Raimo Pärssinen (S):
Jag ska framföra några funderingar till Hans Backman som han känner igen. Som jag beskrev är det väldigt många som måste lämna arbetslivet i förtid, alltså före 65 år. Vi har fått höra från Katarina Brännström och Moderaterna att ett sätt att se till att människor blir kvar till 65 år är att göra regelförenklingar.
Folkpartiet brukar alltid hålla med Moderaterna i riksdagen, så jag utgår ifrån att Hans Backmans svar är likadant - att det är regelförenklingar det hänger på. Hans Backman är gammal brevbärare. De måste lämna i förtid i den yrkeskategorin också, alldeles för tidigt.
Det blir samma fråga till Hans Backman: Vad vill Hans Backman och Folkpartiet göra för att fler brevbärare ska kunna vara kvar i yrket fram till 65 års ålder? Är det regelförenklingar, som Moderaterna föreslår, som är det rätta svaret? Det är den första frågan. Sedan tar vi den andra frågan, och den handlar om nollvisionen.
Jag är helt övertygad om att Hans Backman och jag är överens om att ingen ska behöva dö på jobbet. Så är det. Men vad är det för fel med att sätta fokus på denna fråga på precis samma sätt som man gjort inom trafiken? Man säger att vi ska ned till noll dödade i trafiken, och så har man ett gemensamt, genomtänkt och stenhårt arbete kring detta för att nå resultat. Varför kan vi inte göra samma sak inom arbetslivet?
För mig räcker det inte med att höra att alla vet att vi vill samma sak. På vilket sätt vill Hans Backman fokusera på att ingen ska behöva dö på sin arbetsplats? Är det inte så att det är väldigt enkelt att använda det begreppet och på så vis också kunna samla krafterna för att nå ett resultat? Ingen ska behöva dö på jobbet.
Raimo Pärssinen (S):
Då måste man fråga sig om man gör fel inom trafiken. Har man inte konkreta åtgärder där? Det heter ju "nollvision" när det gäller trafikdödade. Det resonemanget tycker jag alltså inte gick ihop. Det är väl enkelt, Hans Backman: Det är klart att vi ska ha en nollvision mot dödsfall i arbetslivet! På så vis pekar vi ut det som ett prioriterat område som vi samlar resurser kring - från arbetsmarknadens parter, myndigheter och så vidare.
Sedan kör man en bred kampanj kring att ingen ska behöva dö på jobbet. Det vore väl självklart, i stället för att stå här och säga att ni inte behöver använda det där ordet, för ni gör det ändå. Det gör ni ju nämligen inte. Den samlingen finns inte. Hur ser den ut i sådana fall, om det inte är en bred samling? Heter den kanske någonting annat, som vi inte har hört talas om? Vi föreslår alltså detta. Det finns en möjlighet att haka på.
Sedan skulle jag vilja säga något om regionala skyddsombud, eftersom ni inte svarar på det. Det finns ingen här i kammaren som har svarat på det. Moderaterna säger ingenting om det. Hans Backman får en chans: Varför skulle det vara omöjligt att tillåta ett regionalt skyddsombud att besöka mindre företag runt om i branschen som har kollektivavtal men inga fackliga medlemmar? Varför är det omöjligt?
Ni pratar om regelförenklingar - ett regionalt skyddsombud är en oerhörd regelförenkling. Skyddsombudet kan systemen, kan reglerna och kan resonera med de små arbetsgivarna och säga: Så här borde du göra här, det här är farligt och så vidare. Man går alltså in i ett lärande tillsammans. Detta vägrar ni dock konsekvent, och ingen har fått svar. Varför, Hans Backman?
Det vore väldigt intressant att för en gångs skull få höra det utan att vi ska behöva misstänka att det bara är så att ni vill motarbeta facket. Svara på den frågan, är du snäll!
Raimo Pärssinen (S):
Jag ska börja med att säga till Lars-Axel Nordell: Det är klart att det finns bra företag. Men när vi pekar på de dåliga exemplen gör vi det för att skydda de företag som är sjysta och bra, som erbjuder villkor enligt gällande kollektivavtal och som tar ett ansvar för arbetsmiljön för de anställda. De tar ett stort samhällsansvar också.
De vill inte bli utkonkurrerade av skummisar, rufflare eller andra. Det kallas marknadsstörning, och det ser vi nu på många områden. En enkel fundering är då: Vad kan man göra inom arbetsmiljöområdet och från Arbetsmiljöverkets sida för att hitta dem som står bredvid och utnyttjar människor, arbetskraft, för att kunna vinna affärer?
Då handlar det naturligtvis om vilka möjligheter vi ger Arbetsmiljöverket. Kristdemokraterna valde den andra vägen. Ni skar ned. Och så säger ni att ni inte vill tillåta regionala skyddsombud att gå in och besöka företag, fast de har kollektivavtal men för tillfället inte har några fackliga medlemmar. Hur rimmar det med vad ni säger? Vem är det som tänker på de goda företagen då? Jo, det gör vi.
Men Kristdemokraterna säger: Nej, nu ska vi inte svartmåla. Men problemet är väl att vi måste kunna ta tag i dem som inte beter sig riktigt och konkurrerar ut andra med urusla villkor. Nu ställer jag första frågan: I princip fullföljs en nollvision.
Kan då Lars-Axel Nordell peka ut vilka åtgärder som han vill betona i första hand som leder till att en maskinoperatör eller ett vårdbiträde inom äldreomsorgen faktiskt kan finnas kvar i arbetslivet till 65 års ålder, till pensionsåldern?
Raimo Pärssinen (S):
Det kan ju vara så att värdegrunden säger att fler borde jobba tills man fyller 75 år. Så kan det vara. Men då är frågan: Vad gör ni då, när ni samtidigt vet att så många inte orkar jobba till 65 år? Det är vad jag är ute efter. Hur ser det ut i ert handlingsprogram? Vad är det som kommer först, som leder till att maskinoperatören tvångsmässigt slipper lämna arbetslivet nio år före 65 års ålder?
Vad tar Kristdemokraterna först? Vad är det första man gör? Och vad kommer sedan, för att städerskan ska orka vidare? Var finns visionen? Det är likadant med nollvisionen för dödsfall. Du säger att ni i princip gör detta. Men inte bygger man en nollvision enbart på en värdegrund! Nollvisionen måste innehålla steg som man tar ett i taget för att komma framåt.
Det är de stegen jag efterfrågar. Jag fick inte de svaren från Moderaterna. Katarina Brännström sade att det var regelförenklingar som skulle leda till detta. Håller Lars-Axel Nordell med om att det är regelförenklingarna som leder till att fler kan finnas längre i arbetslivet? Vad är det första steget? Vi socialdemokrater anser att handlingsprogrammet är tomt.
Ni pratar om att ni tänker nytt. Då frågar vi oss: Vad är det för konkret innehåll i det nya? Är det en ny hemsida? Det kan ju vara bra. Men vad är det mer konkret? Vad är det första steget? Är det mer resurser till Arbetsmiljöverket, så att de kan göra fler kontroller? Bra! Är det att man börjar samla ihop forskningen, så att man kan skapa större kunskap kring detta? Bra!
Men vad är det egentligen ni säger? Ni säger inte att det ska bli fler inspektörer eller samlad forskning. Vad är första steget?
Raimo Pärssinen (S):
Jag tackar fru talmannen för tillrättavisningen av Finn Bengtsson, som inte höll sig till ämnet. Jag blir riktigt fundersam, fru talman, när jag läser svaret från Hillevi Engström. Hon skriver att hon efter en "diskussion med arbetsmarknadens parter" lägger frågan på is.
Det här är väl bara, Hillevi Engström, ytterligare ett exempel på ministerns och regeringens passivitet när det gäller frågor om arbetsmiljö? Vad vi pratar om är ständigt återkommande rån och hot. Människor far illa på sina arbetsplatser och får uppleva traumatiska händelser.
Detta har uppmärksammats i olika kampanjer och av olika organisationer. Man inser att detta är en väldigt allvarlig fråga. Arbetsmiljöverket pekar på detta. Våld och hot blir det bara mer och mer av i detta land. Det måste naturligtvis stävjas och motarbetas.
I det läget skriver arbetsmarknadsministern i svaret till Josefin Brink att hon efter en diskussion inte tänker göra någonting. Vad ger det för signal till de anställda i butikerna? Vad ger det för signal, Hillevi Engström, till alla som vill ha bort kontanter? Man kan fråga hotell- och restaurangbranschen. Man kan fråga bankerna.
Man kan fråga alla som vet att det är farligt att hålla på och handskas med kontanter på grund av risken för rån, våld och hot. Ändå svarar arbetsmarknadsministern så enkelt att hon efter en diskussion inte tänker göra någonting. En majoritet i riksdagen pekar på detta och säger att det är allvarligt och viktigt. Då säger Hillevi Engström att man lämnar över det och låter det bli en ren myndighetsfråga; de får fixa det.
Ungefär samma synsätt har hon på Arbetsmiljöverket: Lägg på dem mer arbetsuppgifter, men tillför inte resurser! Det är tyvärr det förhållningssätt som ansvarig minister har i arbetsmiljöfrågorna.
Det kommer i framtiden att drabba folk som jobbar i butik och blir rånade, blir hotade, blir skrämda in på skinnet om de överlever rånet och den traumatiska händelsen. Hon hänvisar till att det inte räcker, efter en diskussion med arbetsmarknadens parter. Ursäkta mig, fru talman, om jag låter lite upprörd.
Men så är fallet - det är det som är verkligheten. Jag är själv gift med en polis som har fått rycka in vid olika rån och vet vad som händer med den som blir utsatt för detta och vilken risk som poliserna själva utsätter sig för därför att det finns kontanter tillgängliga. Nu har ministern tydligen gjort upp med arbetsgivarsidan, som säger att de är emot det här.
Därför ska man inte göra någonting. Detta är ett flagrant exempel, fru talman, på en passivitet från regeringens sida som inte på något vis pekar på att man tar ansvar för arbetsmiljön för dem som jobbar i butiker som hanterar kontanter. Man tar inte ansvar för de följder som alla rån och hot får.
Man tar inte heller ansvar för alla de branscher och alla andra som vill ha bort kontanthanteringen av säkerhetsskäl. Fru talman! Ursäkta mitt uttryck: För mig blir detta ren ynkedom.
Raimo Pärssinen (S):
Var det inte så, Hillevi Engström, att uppdraget som riksdagen gav regeringen var att tillsammans med parterna ta fram ett förslag? Betydde det då att alla skulle vara överens från början? Betydde det också att all kontanthantering skulle bort i Sverige? Nej, så var det inte. Handelsanställdas fackförening har arbetat fram ett 13-punktsprogram som gäller detta.
Man är fullständigt medveten om att man måste hitta en lösning som är rimlig och acceptabel. Men det måste vara en lösning som får bort många rån. Det var uppdraget och ingenting annat. Men nu lägger regeringen sig platt och hävdar att eftersom parterna inte är överens kan man ingenting göra, och då gör man ingenting heller.
Jag sade i mitt förra inlägg att vi måste få bort kontanter och få mindre kontanthantering. Man kan snacka om att vara förebyggande. Att ta bort så mycket kontanter som möjligt är väldigt förebyggande. Det minskar möjligheten till rån. Det förbättrar tryggheten på väldigt många små arbetsplatser. Det om någonting är förebyggande.
Ni talar om polisiära resurser. Men låt oss då vara förebyggande. Låt parterna tillsammans med regeringen ta fram ett förslag som är acceptabelt för de flesta. Låt det inte bara stanna vid: Vi kan ingenting göra därför att arbetsgivarna har sagt nej.
För mig låter det som ett klassiskt moderat grepp att lyssna till arbetsgivarna och strunta i alla dessa som blir utsatta för rån. Det är nästan tre om dagen. Det struntar regeringen i.