KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Püss (M):
Jag uppskattar att Matilda Ernkrans svarade på - eller kommenterade, kan vi kalla det - min frågeställning även om den var utanför själva interpellationen. Jag upplever att vi har en samsyn, vilket jag tycker är jättebra. Men när jag började gå längre in i ämnet insåg jag att det finns uppenbara hot.
Jag uppskattar att statsrådet tar detta på fullt allvar, för det är jätteviktigt att vi kan säkerställa det. Jag tror precis som statsrådet att det är viktigt att vi kan arbeta tillsammans med gemensamma forskningsprojekt och att vi har utlandsstudenter som läser här. Precis som svenska studenter ska kunna åka utomlands ska givetvis andra kunna komma till oss.
Jag tror att det främjar väldigt mycket. Jag har själv undervisat på Högskolan i Halmstad, där vi hade många kinesiska studenter. Jag upplevde att det gav väldigt mycket till studentlivet och till utvecklingen och diskussionerna i utbildningen. Jag kan bara understryka att jag håller med om även det. Vi är väldigt överens i dag!
Lars Püss (M):
Jag har precis fått svar från statsrådet Ernkrans på en skriftlig fråga. Den handlade om att Lunds universitet väljer att genomföra undervisning med hjälp av endast inspelade föreläsningar. Svaret jag fick var att statsrådet förutsätter att undervisningen sker på ett sätt som värnar kvalitet samtidigt som det är smittskyddssäkert. Det är helt uppenbart att man i Lunds fall inte har värnat kvaliteten.
Man hade kunnat dela in klasserna i mindre grupper eller haft seminarier och workshoppar för att skapa interaktion mellan lärare och studenter. Men nej, så blir det inte. Studenterna erbjuds bara en inspelad video. Det är i mina ögon långt ifrån en kvalitativ utbildning. Jag upprepar därför min fråga till Matilda Ernkrans.
Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att säkerställa att landets studenter får en utbildning som är värd namnet?
Lars Püss (M):
I ett pressmeddelande från förra veckan säger utbildningsminister Anna Ekström följande: "Tack vare en snabb process kan jag nu meddela att skolenhetsregistret kommer att bli tillgängligt igen i november." Allvarligt talat - en snabb process? Kammarrätten i Göteborg slog i december förra året fast att SCB inte kan publicera skolresultat på skolnivå längre, vilket ledde till att Skolverket slutade publicera data den 1 september i år.
Det här har lett till att Skolinspektionen inte längre vet vilka skolor som finns i landet, vilket är ett närmast absurt tillstånd. Den 17 juni i år gav regeringen Skolverket i uppdrag att försöka lösa problemet. Från att domen kungjordes gick det alltså över fem månader innan något hände. Därför undrar jag varför statsrådet inte agerade i december förra året när domen kom.
Lars Püss (M):
Jag får snarare en känsla av att ni har försökt att lägga skulden just på friskolorna, som Morgan Johansson gjorde på Twitter för några månader sedan, när det i själva verket är så att just friskolorna har varit väldigt tydligt kritiska mot domen från kammarrätten. Vore det då inte mer lämpligt att ni erkänner att ni har missbedömt effekten av domen och nu agerat i panik för att till exempel Skolinspektionen ska kunna veta vilka skolor som finns?
Lars Püss (M):
Tack för frågan, Angelica Lundberg! För mig är det så att vi inte stiftar lagar enbart för våra företagare utan också för våra konsumenter. I grunden anser vi att väldigt mycket av det som finns i förslaget är bra och att det, med de justeringar som vi nu har fått igenom, är ett bra lagförslag. Det gäller att hitta en balans mellan näringsidkare å ena sidan och konsumenter å andra sidan.
Det blir alltid en kompromiss i de här lägena. Men, som sagt, med de justeringar som vi nu får en majoritet för i kammaren anser vi att vi vill gå vidare med det här. Där har vi moderater landat tillsammans med väldigt många andra i utskottet.
Lars Püss (M):
Jag kan förstå Angelica Lundbergs frustration, men vi har ju det system vi har. Vi har dessutom det faktum att det i botten ligger EU-lagstiftning som Sverige är skyldigt att följa, och där är vi faktiskt ganska sena på bollen. Jag tycker att vi tillsammans, gemensamt, måste ta ansvar för att stå upp också för EU:s lagstiftning.
I det här fallet känner vi oss, som sagt och återigen, trygga med grunden i det förslag som Socialdemokraterna och regeringen har lagt fram - med de justeringar som nu har kommit fram. Där har framför allt tiden varit ganska avgörande för oss.
Lars Püss (M):
Jag tycker personligen att det var mycket glädjande att höra statsministerns regeringsförklaring förra veckan, speciellt när statsministern talade om den förändring som nu sker på försvarsområdet. Där kommer vi att gå från att ha ett försvarsdepartement med en minister till att ha ett totalförsvarsdepartement med en försvarsminister och en minister för civilt försvar.
Detta är glädjande, särskilt eftersom utvecklingen när det gäller det civila försvaret inte har gått i takt med det militära försvarets utveckling. Jag vill ställa en fråga till försvarsministern. Jag misstänker att ganska många med mig undrar vilka faktiska förändringar det kommer att innebära i förhållande till den tidigare regeringens ansvarsfördelningar. Jag undrar också vad målsättningen med denna nyordning är.
Annika Hirvonen (MP):
Även jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna. Det förslag som regeringen lägger fram är ett viktigt förslag för att minska återfall i allvarlig brottslighet, särskilt när det är fråga om rattfylleri, grovt rattfylleri samt olovlig körning.
Det innebär dock framför allt att det överlag kommer att bli enklare att förverka fordon. Detta är något som också kommer att innebära att det blir mer rättvist, bedömer jag.
Den som kör en dyrare bil ska alltså inte ha större möjligheter att behålla sin bil och fortsätta med sin brottslighet än den som har riskerat andras liv med en skrothög.
En annan del av förslaget innebär att det blir lättare att förverka fordon med mindre värde inom en kortare tidsperiod, vilket också kommer att göra att kostnaderna för hanteringen av framför allt sådana här skrotbilar kommer att bli mindre.
Det är alltså något som också kommer att göra rättskipningen mer effektiv.
Annika Hirvonen (MP):
Inledningsvis gläds jag åt att också Krister Hammarbergh pratar om vikten av återfallsförebyggande och brottsförebyggande arbete. Jag hoppas att vi kan nå en bred enighet om att fokusera på de här områdena, som jag åtminstone tycker har varit för eftersatta under de åtta år som Krister Hammarberghs parti ledde arbetet.
Jag tycker att vi ska ha straff för straffvärda gärningar, och nivån på straff behöver diskuteras. Att generellt höja straffen för än det ena, än det andra, vilket inte minst Sverigedemokraterna driver men som även Moderaterna verkar ha anslutit sig till i högre grad, tror jag inte på.
Det beror helt enkelt på att det inte finns vare sig vetenskapligt, utredningsmässigt eller annat stöd för att det skulle leda till minskad brottslighet. På sexuallagstiftningens område, inte minst när det gäller våldtäkt, har vi ett problem med att inte allt som borde vara straffbart anses som brott.
Att vi i dag inte har en samtyckeslagstiftning gör att det i praktiken finns en del fall som borde rubriceras som våldtäkt, om än inte jättemånga, men inte gör det.
Jag tycker också att vi behöver överväga ett oaktsamhetsrekvisit, eftersom det i dag uppenbarligen begås gärningar som inte rubriceras som brott men som borde göra det. Det är där vi har en skillnad. När det behövs ska vi ha goda skäl för att höja straff eller nykriminalisera.
Annika Hirvonen (MP):
Inte heller jag söker enighet bara för sakens skull, när vi faktiskt inte är eniga om många saker. Ni vill till exempel att staten ska prioritera och lägga en massa tid och resurser på att byta namn på inbrott i människors hem. På den punkten är vi helt överens om att vi inte behöver vara eniga. Krister Hammarbergh! Visst är det väl bra att man inte alltid säger att högre straff är lösningen på allt.
Det måste ändå vara rimligt att vi gör det som vi från Socialdemokraterna och Miljöpartiet har varit tydliga med genom hela betänkandet, nämligen inväntar den beredning som pågår av de förslag som redan har utretts men också inte minst de utredningar som pågår. Det är genom den kunskapsinhämtande processen som vi kan komma fram till vad som är en bra idé inom straffrätten och inte.
Här känns det som om Moderaterna ganska snabbt har glömt bort hur man för en ansvarstagande politik i regeringsställning och snarare hemfaller åt att söka konflikter även på de områden där det inte finns.
Annika Hirvonen (MP):
Jag vill verkligen instämma i det som Johan Hedin säger om att det är viktigt att vi fokuserar på att bekämpa inbrott i Sverige i dag. Det är alldeles för få som klaras upp. Vi talar om några enstaka procent. Det måste vi verkligen bli bättre på. Jag är dock övertygad om att vi inte blir bättre på det genom att vi sätter oss och skriver om texten i alla lagböcker.
Det handlar snarare om att polisens arbete ska bli effektivare. Det handlar om att polisen ska bli duktigare metodmässigt och att vi ska få ut fler poliser. Vi är helt eniga om att det är ambitionen med den omorganisation som vi har gjort.
Det är mycket skrämmande att höra beskrivningar av att människor upplever att polisen inte har tagit inbrotten eller stölderna på allvar. Så ska det naturligtvis inte gå till. Men, herr ålderspresident, att byta namn på detta brott, från grov stöld till inbrottsstöld, är tyvärr inte det som kommer att lösa detta problem.
Men vi ska absolut rikta mer uppmärksamhet mot dessa brott.
Annika Hirvonen (MP):
Tack, Anders Hansson, för frågan! Jag tycker att det är väldigt viktigt att resonera om vad det är vi ska mäta. Jag tror, precis som Anders Hansson var inne på här, att vi ska mäta tryggheten. Exemplet om antalet poliser tycker jag också illustrerar de problem som kanske har funnits de senaste åtta åren med vilka mått man har valt för tryggheten i samhället.
Det huvudsakliga och nästan enda målet har varit att man ska ha just 20 000 poliser. Jag hoppas att vi snarare skulle vilja mäta kvaliteten och andelen brott som klaras upp, att fokus ska läggas på det vi faktiskt vill uppnå och inte på medlet, det vill säga antalet ordningsvakter eller antalet poliser.
Jag tror nog, precis som diskussionen tidigare med Susanne Eberstein handlade om, att det hade behövts fler åtgärder än vad den tidigare regeringen mäktade med att prioritera, snarare än mindre och färre.
Annika Hirvonen (MP):
Anders Hansson pratade om fler poliser på gatorna, och då skulle jag vilja betona på gatorna . Bara fler poliser, till exempel fler poliser i receptioner eller fler poliser som är föräldralediga, ökar ju inte tryggheten och säkerheten i samhället, även om det naturligtvis i och för sig är behjärtansvärt och mycket bra att poliser är föräldralediga när det finns skäl.
Även om den här debatten handlar om processrättsliga frågor engageras jag väldigt mycket av hur vi mäter och vilka mål vi sätter upp och vilka frågor vi ställer till våra myndigheter, för utefter detta får vi svar.
Jag tror att det är dags för regeringen att gå bort från new public management-tänket och börja mäta det som spelar roll, sätta de mål som leder i rätt riktning och slopa pinnjakten.
Därför vill jag också betona att det är viktigt att vi här i riksdagen inte hemfaller åt att slå oss för bröstet över antalet ordningsvakter eller poliser, utan snarare sätter fokus just på det som är viktigt. Som jag nämnde tror jag inte heller att antalet övervakningskameror är ett klokt mått för oss att styra efter. Det går säkert att analysera resultaten lite olika.
Inte minst måste även integritetsaspekterna väga mycket tungt när det gäller just övervakningskameror. Vi behöver helt klart styra våra myndigheter så att vi uppnår kvalitet och resultat snarare än fina siffror på papperet.
Annika Hirvonen (MP):
Trygghet är en förutsättning för en fungerande demokrati. Det kräver en polis som agerar öppet och effektivt - en polis som medborgarna känner förtroende för. Fler brott behöver klaras upp, och ökad närvaro i lokalsamhället är centralt. Omorganisationen av polisen förväntas leda till detta samtidigt som den möjliggör en tydligare styrning och en polis med god förmåga i hela landet.
Ett exempel på ett område där polisen behöver bli bättre är bekämpningen av hatbrott. Samarbetsregeringens ambitioner är höga, och redan nu har arbetet med att skapa förmåga att bekämpa hatbrott i hela landet satt igång. Minst lika viktigt som vilken organisation polisen har är vilken kompetens framtidens poliser utbildas till.
Nya utmaningar ställer nya krav, och det är dags att polisutbildningen blir en högskoleutbildning. Polisforskning ska kunna bedrivas av poliser, inte bara av dem som också har skaffat sig en annan utbildning. Viktigt är också vilka mål som vi politiker sätter för polisen.
Det är dags att gå ifrån pinnjakten, där det som är enkelt att mäta har fått styra snarare än de mål som har satts upp av riksdag och regering. Det enda och övergripande målet för polisen kan inte längre få vara 20 000. Det är dags för en tydligare ambition för vad dessa poliser faktiskt ska användas till.
För att polisen ska kunna agera effektivt krävs att medborgarna känner förtroende för polisen. De senaste årens uppmärksammade och olagliga registreringar, till exempel av romer eller det så kallade kvinnoregistret, har riskerat detta förtroende.
Därför tycker jag att det är särskilt glädjande att polisen nu har startat ett stort arbete för att bättre garantera integritetsskyddet i polisens behandling av personuppgifter. Herr talman! För att alla medborgare ska känna förtroende för polisen är det också viktigt att polisen speglar samhället. Mångfalden inom polisen måste öka.
Polisen är också en av alla myndigheter som har fått den feministiska regeringens uppdrag att jämställdhetsintegrera sin verksamhet. Herr talman! Sverige har en poliskår med mycket duktiga poliser.
Vår ambition är att ge dessa poliser goda förutsättningar att göra sitt jobb - nu genom en effektivare organisation där vi sätter relevanta mål men också framöver genom att göra om polisutbildningen till en högskoleutbildning och se till att fler poliser ges möjlighet att utveckla polisens metoder genom forskning. Herr talman!
Eftersom min talartid är begränsad till fyra minuter vill jag uppmana eventuella andra personer som har kommit med synpunkter på Miljöpartiets politik att begära replik om de vill diskutera dessa frågor vidare.
Annika Hirvonen (MP):
Miljöpartiet anser att målet för kriminalvården måste vara att minska brottsligheten genom att se till att det återfallsförebyggande arbetet sätts i fokus.
För dem som dömts till anstaltsvård bör målet efter avtjänat straff vara ett liv utan återfall i brott eller drogmissbruk - ett liv med bostad, egen försörjning och ett fungerande socialt liv. Ju fler tidigare dömda som får egen försörjning, desto färre riskerar att återfalla i brott.
Ju färre som återfaller i brott, desto mer av Kriminalvårdens resurser kan läggas på att förbättra rättsväsendets arbete på andra viktiga områden, inte minst vad gäller det brottsförebyggande arbetet och arbetet mot den grova organiserade brottsligheten.
Tack vare att det är färre personer som sitter på anstalt innehöll såväl regeringens proposition som Moderaternas förslag till budget för 2015 ett lägre anslag till kriminalvården än föregående år. Vi behövde faktiskt inte lägga lika mycket på fängelser.
Ellen Juntti hävdade tidigare att det skulle föreligga någon skillnad mellan budgetförslagen. Då vill jag påpeka att regeringens budgetförslag endast omfattade 2015, och där var vi helt överens. Herr talman! Kriminalvårdspolitiken måste alltid bygga på det vi vet fungerar. Det har talats mycket här i dag om forskning och beprövad erfarenhet.
Jag vill ansluta mig till dem som tycker att det är precis detta förhållningssätt vi ska ha när det kommer till kriminalpolitiken i stort och särskilt det arbete som vi har med dem som är dömda för brott, för att se till att de inte återfaller.
Det är helt enkelt de metoder som fungerar som bör användas, medan de metoder som inte visat sig ha önskad effekt ska bytas ut. Det är med stor tillfredsställelse som jag läser att man inom kriminalvården också arbetar på det här sättet, även om det fortfarande finns mycket att utveckla. Kriminalvården är inte en isolerad ö, precis som Petter Löberg var inne på.
Hur samhället ser ut i stort påverkar våra möjligheter att se till att de som har avtjänat sitt straff inte återfaller i brott. Bristen på bostäder, särskilt hyresrätter, är en tröskel som har försvårat det här arbetet.
Därför är det med stor glädje som jag kan konstatera att regeringen i dag har lagt fram förslag som kommer att öka byggandet av hyresrätter.
Även om syftet inte specifikt varit återfallsförebyggande är ett samhälle där det inte finns bostadsbrist och ett samhälle som har goda möjligheter att se till att människor kan få ett jobb också ett samhälle som har lätt att förebygga återfall i brott.
Slutligen, herr talman, vill jag yrka bifall till reservation 11, som handlar om trefjärdedelsfrigivning, med samma motivering som min kollega Petter. I övrigt yrkar jag bifall till utskottets förslag.
Annika Hirvonen (MP):
Jag hoppas verkligen att vi kan ha ett samarbete över blockgränserna. Men jag måste ändå kritisera Folkpartiet som, trots varmt tal om hur viktiga kvinnojourerna är, valde att minska anslagen till kvinnojourerna jämfört med regeringens budgetproposition.
Det är ett val som Folkpartiet har gjort. Ni har valt att lägga pengarna på andra saker, till exempel låg skatt för dem som tjänar mest. Jag vill veta varför Folkpartiet har valt att göra den prioriteringen när ni pratar så varmt om hur viktigt det är att ge kvinnojourerna bästa möjliga förutsättningar.
Annika Hirvonen (MP):
Jag hade inte förväntat mig att vi skulle diskutera tillväxt i denna debatt som handlar om våldsbrott och brottsoffer. Jag förstår inte vad tillväxt har att göra med att Folkpartiet har valt att sänka anslagen till kvinnojourerna. Robert Hannah pratar om flexibla pengar.
Men om vi räknar flexibelt är det 207 miljoner som regeringen hade lagt fram i ökade satsningar på området. Då är det ett ännu värre scenario. Vi kan säkert ha olika åsikter om tillväxtfientlighet eller inte.
Men då behöver denna debatt utsträckas till frågor som utbildning, jobbskapande, framtida beredskap för klimathot med mera.
Annika Hirvonen (MP):
Värnandet av den personliga integriteten har alltid varit en central fråga för Miljöpartiet, så också i dag. Mänskliga fri- och rättigheter, såsom rätten till skydd för privat- och familjelivet, måste alltid väga tungt.
Det gäller även när de vägs mot andra viktiga intressen, såsom till exempel intresset av att bekämpa grov organiserad brottslighet.
För att stärka skyddet för den personliga integriteten, vilket vi länge har tyckt behöver göras, har regeringen kommit överens om att gå vidare med ett förslag om att inrätta en samlad myndighet med uppgift att bevaka frågorna om den personliga integriteten.
Myndigheten ska samla uppgifter som i dag ligger utspridda på ett antal myndigheter och får också ett uppdrag att komma med proaktiva förslag för hur man kan stärka den personliga integriteten.
Det här är ett förslag som Miljöpartiet länge har pekat ut som en central del i arbetet för att stärka integritetsskyddet. För tillfället håller regeringen på att ta fram utredningsdirektiv för detta. Miljöpartiet yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande och med bestämdhet avslag på Sverigedemokraternas förslag.
Jag delar Anti Avsans bedömning att det är helt fel väg att gå att sänka kraven för att använda hemliga tvångsmedel bara för att man vill komma åt viss brottslighet.
När man har sänkt kraven omfattas till exempel brott som tvegifte av möjligheten att ägna sig åt buggning, som är ett mycket ingripande tvångsmedel eftersom det leder till att personer som inte ens är misstänkta för brott kan avlyssnas.
Jag ser fram emot att diskutera vidare hur vi kan förbättra den årliga skrivelsen från regeringen om användandet av vissa hemliga tvångsmedel och hur vi i övrigt kan arbeta med integritetsfrågorna, vilket det verkar finnas ett brett stöd i justitieutskottet för att vi ska göra.
Annika Hirvonen (MP):
Tack för frågorna, Linda Snecker! För att börja med kärnkraften, som visserligen inte ligger på kammarens bord i dag, vill jag bara tydliggöra att några sådana förslag inte har lagts fram av den sittande regeringen. Tvärtom har den lagt fram förslag som med stor sannolikhet kommer att leda till avveckling av kärnkraft.
Vad gäller de hemliga tvångsmedlen, som är på dagordningen i dag, har Miljöpartiet varit kritiskt, precis som Linda Snecker säger, eftersom vi vill att integritetsskyddet ska värnas mer. Därför är vi också väldigt glada för att vi har fått inflytande att göra detta i den sittande regeringen.
Att få en gemensam myndighetsstruktur som dessutom får ett uppdrag att vara proaktiv med integritetsstärkande förslag är en viktig del i det. Därutöver har vi i regeringsförklaring och budget aviserat andra integritetsstärkande åtgärder. Vi har också upprepade gånger här i kammaren lyssnat till inrikesministerns stora engagemang i de här frågorna.
Vi ser att det kommer att göra stor skillnad jämfört med den politik som under lång tid har lett till ett ensidigt fokus på de vinster som man kan få genom att använda integritetskränkande regleringar. Nu kan vi balansera det med ett stärkt integritetsskydd, och det tycker vi är väldigt mycket mer värt än fina plakat.
Annika Hirvonen (MP):
Tack, Linda, för den framtidstron! Jag ser också väldigt mycket fram emot resultatet av det arbete som nu har påbörjats och som så småningom säkert kommer att involvera även justitieutskottet på ett eller annat sätt. Jag har full tillförlit till att de här förslagen kommer att bli verkningsfulla och bli verklighet.
Jag kan säga att det är tack vare Miljöpartiet som vi nu kan göra skillnad för integriteten på riktigt och inte bara i debatten. Det tycker jag är det absolut viktigaste.
Jag hoppas att vi kan få bred enighet också här i kammaren, även om jag förfasas - vilket säkert också Linda Snecker gör - av de uttalanden om hejdlös ökad övervakning som kommer från vissa partier.
Annika Hirvonen (MP):
Också jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. Vi debatterar i dag genomförandet av EU:s brottsofferdirektiv. Jag vill börja med att reflektera lite över den utveckling som har skett vad gäller synen på brottsoffer, inte minst i själva rättsprocesserna.
Vi rör oss alltmer från att brottsoffret är en resurs när åklagaren ska utreda brottet mot staten till att också beakta brottsoffrets behov och rättigheter som något självständigt viktigt i rättsprocessen. Det välkomnar jag.
Jag välkomnar att EU har anslutit sig till detta och markerat hur viktigt det är att brottsoffer blir hörda, kan förstå hela processen och har möjlighet att hänga med samt att brottsoffers rättigheter ska vara tillgodosedda inom hela Europeiska unionen.
Sverige har länge legat i framkant på området, och det återspeglas av att det är små ändringar som regeringen föreslår i de svenska reglerna. De ändringarna har redan redogjorts för, så jag tänker inte förlänga kammarens debatt med att gå närmare in på dem. Vi ställer oss naturligtvis bakom dem.
Jag skulle däremot vilja reflektera över den viktiga roll som ideella organisationer har för att för svensk del också uppfylla flera av de viktiga områden som direktivet berör, inte minst när det kommer till stödet för brottsoffer.
Naturligtvis finns här ett ansvar hos socialtjänsten och i det respektfulla bemötande som ett brottsoffer kan förvänta sig av alla rättsväsendets aktörer. Men man måste komma ihåg hur viktigt det är att vi i Sverige också har starka ideella organisationer som arbetar med stöd till brottsoffer.
Det är till exempel brottsofferjourer och kvinnojourer. De ska inte ses som något som är i stället för staten utan som att det tillför ett mervärde att de ideella medmänskliga aktörerna har en aktiv roll i det svenska brottsofferstödet.
Herr talman! Också jag önskar kammaren en trevlig sommar.