KBLab/rixvox huggingface dataset:
Thomas Östros (S):
Den beskrivning som Cristina Husmark Pehrsson ger av de yrkesförberedande programmen är ju inte riktig. Det finns väldigt dåliga exempel, men det är inte den generella sanningen om fordonsprogrammet som Cristina Husmark Pehrsson ger. Dessa program behöver utvecklas.
Cristina Husmark Pehrssons svar till LO och svenskt näringsliv är att säga att elever som går på fordonsprogrammet inte behöver kunna engelska och matematik, som är basala ämnen för dem som ska kunna hantera sin yrkesverksamhet. Cristina Husmark Pehrsson kommer under sådana förhållanden att se två saker inträffa: ett fallande intresse bland ungdomarna för att söka till de yrkesinriktningarna och ett näringsliv som omedelbart kommer att säga att vi inte kan ha det så här.
Vi kan inte anställa unga människor som inte har de kunskaper som krävs på en modern arbetsplats. Lyssna till näringslivet! Det har varit mycket tydligt. Och lyssna till de fackliga organisationerna! De säger alla att vi måste se till att de här ungdomarna får också de teoretiska kunskaperna med sig. Annars klarar de inte utmaningarna på arbetsplatserna. Men Cristina Husmark Pehrssons idé är att om vi sänker kunskapskraven kommer det nog att bli bra.
Det är klart att du kanske till och med kan få en och annan av ungdomarna att säga: Ja, det var väl skönt! Men vad händer när man har sin utbildning klar? Man upptäcker att man inte får något arbete och att man inte klarar kraven på arbetsmarknaden. Du möter då ett näringsliv som säger: Vad har ni gjort med utbildningarna? Delta i stället i vårt arbete för att stärka kvaliteten, utveckla innehållet, få ett bättre samarbete med näringslivet och införa en ny lärlingsutbildning, men sänk inte kunskapskraven!
Jag tror att det vore ett väldigt omodernt sätt att hantera utmaningarna på det här området.
Thomas Östros (S):
Det förvånar mig mycket om Christer Nylander verkligen fullt och fast tror att Folkpartiets förslag om statlig skolpeng skulle lösa utmaningarna för Tensta och Rinkeby. En statlig skolpeng, ett schabloniserat system skulle dra ned insatserna i Stockholm. De ligger över medel. De är bland de dyraste skolorna som vi har. Med en statlig skolpeng skulle man hamna mer på ett genomsnitt, och det skulle försvåra för de eleverna.
Dessutom skulle det bli svårare att ge de eleverna de resurser de behöver. Också där blir det med ett statligt skolpengssystem mera så att alla får lika mycket i stället för att man går efter behoven. Så enkel är inte frågan att den går att lösa med ett statligt skolpengssystem. Jag har visat att det dessutom är risk för att klyftorna i stället ökar. Vi behöver ett engagerat arbete från kommunerna för att utveckla skolan, att fördela resurserna efter behov och stöd från staten.
Därför är det viktigt att två ofördelade miljarder från statens sida återstår till skolan, för att anställa fler lärare. Vi räknar med att kunna nå de 15 000 fler lärare och andra specialister som vi har som målsättning. Det innebär i praktiken att man får fler lärare att sätta i arbete i de skolor som har de största utmaningarna.
När det gäller barn som kommer hit från andra länder som flyktingar eller invandrare före 10-årsåldern är vi i Sverige väldigt duktiga på att ge dem samma kunskapsutveckling som de svenskfödda eleverna. Men det är svårigheter med de elever som kommer senare i livet, i 13-14-årsåldern. Det är klart att de får svårt att hinna lära sig svenska och engelska och dessutom hinna i fatt i de övriga ämnena.
Här behövs mer insatser och mer resurser för att ge de ungdomarna den hjälp och den möjlighet som de har rätt till. Det tror jag sker bäst om vi tar ett gemensamt ansvar och inte inför pengsystem av olika sorter.
Thomas Östros (S):
Jag tycker att det låter på Lars-Ivar Ericson som om han har flera goda uppslag för hur man kan utveckla yrkesförberedande utbildningar och hantverksprogram. Flera av dem ligger väl i linje också med regeringens initiativ och tänkande. Ta det exempel som Lars-Ivar Ericson tog upp - kärnämnena, de teoretiska ämnena, som vi båda är så angelägna om att alla elever ska få med sig.
Det gäller till exempel engelskan, som alla behöver i dag för att kunna leva ett gott liv och utvecklas i sitt yrke. När man lär sig engelska skulle det kunna färgas av att man är intresserad av en yrkesinriktning. Precis det tar vi upp som en av de elva punkterna i propositionen om den nya gymnasieskolan. Vi vill att man ska arbeta så. Det hela ska mer präglas av den yrkesinriktning som man har för att fånga det intresse som eleverna har för sitt framtida yrke.
Därmed för man också in vikten av att kunna engelska, och de ord och de speciella förutsättningar som engelskan har i just den yrkesinriktningen. Det bör också gälla matematiken och fler ämnen. Jag tror att detta är ett framgångsrikt sätt, och det ser vi också tydligt i de kommuner som har varit framgångsrika. Då förbättras också resultaten.
Jag tror att frisökning, det vill säga att man får söka gymnasieutbildningar också i andra kommuner, är ett bra sätt att stimulera utveckling av gymnasieskolan. Framför allt tror jag att de yrkesförberedande programmen behöver mer av regional samverkan.
Om vi ska få uthålliga satsningar av bra kvalitet med goda resurser så behöver man i en region komma överens om vad man ska satsa på och hur man ska fördela ansvaret så att man erbjuder eleverna i regionen bra valmöjligheter. Då är det ofta vanskligt för en liten bräcklig kommun att satsa på något område där man inte är säker på att man får elevernas efterfrågan och intresse. Det behöver man kunna göra tillsammans, och det ser jag gärna framöver.
Nu har vi diskuterat utbildning, som för mig är en angelägen fråga. Men vi måste också se att det handlar om en arbetsmarknad. Det är inte självklart att det bara är en utbildningsfråga. Låt mig ge ett exempel på ett yrke där vi har brist i dag, och där det sannerligen inte har varit problem med utbildningen. Det handlar om bussförare. Enligt Vägverket finns det i dag cirka tio gånger fler människor med busskörkort än yrkesverksamma bussförare. Ändå råder det brist.
Det har naturligtvis att göra med arbetsvillkoren och en arbetsmarknad som behöver förändras för att locka människor också med specialistutbildningar att söka sig till de yrkena. Det måste vi ha med oss i en sådan här diskussion. Precis som Lars-Ivar Ericson säger följer ungdomar med i vad som händer i vårt samhälle. De ser vilka yrken som uppskattas och belönas och var man får ett gott och fint yrkesverksamt liv.
Därför blir det så viktigt att branschen - små och stora företag - engagerar sig i att informera och stimulera ungdomar till att vilja läsa på de här viktiga utbildningarna.
Thomas Östros (S):
Jag är glad att Ulf Nilsson ansluter sig till min linje när det gäller att hävda likvärdigheten i betygssättningen. Jag tycker att det är en väldigt viktig nationell fråga. Det får naturligtvis inte genomföras så att vi tar bort det lokala ansvaret för undervisning och betygssättning, men vi måste få mer av inspektion och stöd till lärarna för att få en bra betygssättning.
Det är en viktig myndighetsutövning att sätta betyg. Här måste vi få en ökad rättvisa. Sedan har Ulf Nilsson ett par olika förslag, bland annat om externa examinatorer. Jag är inte säker på att det är det som är modellen. Vår modell med nationella prov är, menar jag, en mer effektiv modell - att få en avkänning av hur kunskapsläget ligger i landet. Det är någonting som de flesta andra länder inte har någonting i närheten av.
Det bör vara ett sätt att också känna av huruvida betygssättningen ligger på en rimlig nivå eller inte. Det finns ju en del oroande tendenser också, exempelvis att fristående skolor med stor andel obehöriga lärare tenderar att få ett högre betygsutfall utan att ha fått bättre resultat.
Detta är naturligtvis också frågor som en utbildningsinspektion aktivt måste titta efter: att obehöriga lärare möjligen sätter högre betyg än behöriga lärare trots att kunskaperna inte är bättre. Jag menar att vi ska fortsätta den här vägen - fortsätta med Skolverkets nya roll och fortsätta med stödvägen.
Sedan ska vi naturligtvis reformera betygssystemet så att det är ett betygssystem som uppfattas som rimligt och rättvist. Jag menar att ämnesbetyg är ett mycket bättre sätt att betygssätta människors kunskapsutveckling än att betygssätta varje kurs för sig oberoende av varandra. Kunskaper fungerar ju så att de läggs ovanpå varandra, att man har en progression i kunskapsutvecklingen.
Elever får inte uppfatta det som att om man trampar snett på en större kurs i första årskuren på gymnasiet så är det kört, utan det handlar om tre års studier och utveckling i de ämnena. När vi går igenom kursplanerna inför den nya gymnasieskolan ska Skolverket naturligtvis också ta hänsyn till att vi går över till ett ämnesbaserat betygssystem.
Då får man se över hur kurserna passar i varandra och hur den här kunskapsprogressionen framhävs i sättet att beskriva kursernas innehåll. Det tror jag är ett bra sätt att också reformera kursinnehållet i en ny, modern gymnasieskola.
Thomas Östros (S):
Jag är glad att kunna berätta att LO och regeringen har samma ståndpunkt i frågan om förändringen av gymnasieskolan. Detta är själva argumentationen till varför vi i gymnasiepropositionen föreslår en del viktiga förändringar. Först och främst är det fråga om att se till att kärnämnena mer färgas av yrkesutbildningens inriktning. För att ta till vara intresset bör engelskan färgas av om man ska bli fordonsmekaniker, så att man känner att ämnet är relevant och behövs.
Att göra som Folkpartiet säger och hävda att engelskan inte behövs är inte en särskilt bra strategi. Verkligheten är sådan att man behöver den. Samma sak är det med matematiken. Folkpartiets strategi är att säga att den inte behövs. Läs något annat. Men LO och regeringen förstår att matematik behövs på en modern arbetsplats. Men matematikämnet behöver färgas mer så att det riktas in mot yrkesutbildningen så att intresset kan fångas upp.
Det är detta som LO och regeringen är engagerade i: Hur ska kvaliteten i utbildningarna stärkas så att man verkligen får de kunskaper man så väl behöver? På en punkt finns det en liten skillnad mellan LO:s formuleringar i artikeln och mig, nämligen frågetecknet kring religionsundervisningen.
Jag tycker att den globala utvecklingen de senaste åren inte tyder på att vi har för goda kunskaper om varandras religioner och kulturer utan snarare är en bristfällig källa som vi måste komma till rätta med. Det kan väl inte vara så att det gäller bara dem som ska gå vidare till högre utbildning, utan det gäller oss alla i samhället.
Här har vi en jättefin möjlighet att få en stark utveckling av de yrkesförberedande utbildningarna. Det är någonting som jag har prioriterat mycket högt just för att jag har noterat de brister som LO lyfter fram i sin artikel. Det präglar också den proposition vi har lagt fram i riksdagen. Ett av de mer spännande förslagen handlar om en modern lärlingsutbildning med höga kunskapskrav men med väldigt stark förankring ute i yrkeslivet.
Gör inte så, Ulf Nilsson, att du devalverar idén om en lärlingsutbildning genom att säga att de som ska ha ett yrkesarbete inte behöver så mycket kunskaper för ett modernt samhällsliv. Då kommer ni att se till att minska attraktionskraften i de utbildningarna, och ni leder in eleverna i en återvändsgränd.
Thomas Östros (S):
Om Folkpartiet är intresserat av förbättringar finns det en stark gymnasieproposition att ta ställning till, som just pekar ut yrkesutbildningarna som det prioriterade området. Jag tror inte ett dugg på den variant som Ulf Nilsson nu lanserar, nämligen att behålla kärnämnet i ord men i praktiken ta bort kärnämnet.
Det är som ni säger: Ska man gå en viss utbildning ska man inte ha samma kunskapskrav för en annan utbildning, även om man läser den första kursen i ett ämne. Om du ska bli akademiker ska du inte läsa samma matematik som om du ska bli yrkesarbetare. Ska du bli civilingenjör läser du inte bara A-kursen, utan du läser B, C och kanske går vidare ytterligare med matematiken. Det är naturligt.
Man behöver olika mycket av matematik beroende på vilken inriktning man ska ha i sitt yrkesliv. Men att säga att man inte behöver A-kursen i matematik om man ska bli en god yrkesarbetare är detsamma som att säga att man inte har förstått vad som har hänt ute i arbetslivet och inte har förstått vad näringslivet ställer för krav. Vi behöver mer samverkan med näringslivet, mer av arbetsplatsförlagda delar av utbildningen. En ny modern lärlingsutbildning kan ge detta.
Det Folkpartiet föreslår är bara ytterligare en utveckling av sortering och lägre kunskapskrav som jag tror leder till att det är svårt att komma in på arbetsmarknaden och svårt att vidareutbilda sig senare i yrkeslivet.
Thomas Östros (S):
Jag är glad att få chansen att diskutera det här ytterligare en gång med Ana Maria Narti. Jag tror att Ana Maria Narti har sett de rader av initiativ som vi har tagit från Utbildningsdepartementet för att stötta utländska akademiker i deras möjligheter att komplettera sin utbildning. Det är riktigt att det finns andra verksamhetsområden som är involverade, till exempel Arbetsmarknadsstyrelsen under Näringsdepartementet.
Det finns självfallet begränsningar för hur lång tid man finansierar utbildning via Arbetsmarknadsstyrelsen. Det har att göra med att grunden för vårt utbildningsväsende är att vi via studiemedel finansierar människors utbildning, och så kan vi under kortare perioder använda arbetsmarknadspolitiska åtgärder.
Men en tidsbegränsning finns där för att det inte ska bli för stora skillnader mellan olika studenter vid våra lärosäten. Att använda sig av aktivitetsstöd vid olika typer av arbetsmarknadspolitiska åtgärder tycker jag är bra och positivt. Men det är alldeles riktigt att Näringsdepartementet och Arbetsmarknadsstyrelsen har en tidsgräns för hur länge den utbildningen får fortgå innan man erbjuds att gå över till studiemedel. Det är inte en orimlig ordning.
Man kan naturligtvis diskutera om 40 veckor är den mest lämpliga tiden, men det är inte en orimlig ordning att vi försöker ha så likartade villkor som möjligt. Utbildningsdepartementet har stöttat enskilda högskolor för att de ska bli mera professionella i att ta emot också denna studerandegrupp. Det kräver speciella kunskaper: att kunna validera, att kunna bedöma var kompetensen finns och vilka kompletterande åtgärder som ska vidtas.
Där har Linköping och Malmö universitet och högskola fått möjligheten att få extra resurser för detta, för att bli riktigt skickliga och kunna lära andra hur man ska arbeta på detta vis. Vi har i propositionen Öppna högskolan tryckt på vikten av reell kompetens, att högskolan generellt sett måste bli bättre på att värdera den reella kompetensen för att kunna möta människor på den kunskapsnivå där de är.
Här arbetar nu Högskoleverket med att ta fram särskilda test och prov för att till exempel inom teknikområdet kunna göra en bedömning av var kompetensen är. Det kommer också att underlätta detta arbete.
Integrationsminister Mona Sahlin hanterar frågorna om mottagande av flyktingar och hur olika typer av stödåtgärder ska samordnas för att man så snabbt som möjligt ska kunna erbjuda integrering för den människan, genom att ställa upp med utbildningsåtgärder eller arbetsmarknadspolitiska insatser. Den frågeställningen bereds i Regeringskansliet. När det gäller utbildningssystemet tycker jag att vi har kommit framåt i att kunna producera en utbildning som blir en komplettering som man behöver för att komma ut på arbetsmarknaden.
Thomas Östros (S):
Som Ana Maria Narti känner väl till delar jag engagemanget när det gäller att vi måste se till att alla invandrarflyktingar som kommer till Sverige, inte minst de som dessutom har en lång utbildning sedan tidigare, snabbt och effektivt får möjlighet att komplettera och komma ut på den svenska arbetsmarknaden. Här finns flera problem i mottagningen. Det ser regeringen över via integrationsminister Mona Sahlin. Här finns problem med diskriminering på arbetsmarknaden.
Där handlar det också om attitydförändringar och lagstiftningsarbete. Men det finns också en högskola som har blivit allt bättre på att försöka bedöma människors kunskaper, på att inte tvinga människor att börja om. De ska snarare komma in på den nivå där de själva ligger för att kunna komplettera. Det finns flera lyckade arbetsområden där vi har gjort bra insatser via våra myndigheter. Det gäller till exempel kompletterande utbildning för utländska läkare.
Arbetsmarknadsstyrelsen har med särskilda pengar kunnat driva den typen av arbete så att vi har fått en kraftig ökning av antalet akademiker med utländsk bakgrund inom läkaryrket. Det har varit positivt. Det är klart att det sedan finns olika typer av stödsystem. Vill Ana Maria Narti diskutera hur länge man ska kunna få gå på arbetsmarknadspolitiskt stöd när man studerar rekommenderar jag Ana Maria Narti att ställa en interpellation till arbetsmarknadsministern, för det är en fråga som handlar om arbetsmarknadspolitiken.
Där har vi traditionellt haft en ganska generös hållning. Det handlar om upp till 40 veckors bidragsstöd för studier. Då kan man gå sida vid sida med studenter som lånar fullt ut. Men vi vet att det också finns en stark folklig opinion kring att det inte får gå för långt, för då blir skillnaderna för stora mellan dem som lånar och dem som får ett rent bidrag. Då måste man hitta en avvägning. Det är ingen vetenskaplig process, utan vi får känna av vad som är rimligt.
Men 40 veckor är ingen kort period, utan det är för många tvärtom en period som räcker till. Utmåla inte vårt studiemedelssystem som ett omöjligt hinder att passera! Betänk att många länder som tar emot flyktingar och invandrare inte har något studiemedelssystem över huvud taget att erbjuda. Det är ändå en tredjedel bidrag och två tredjedelar lån till goda villkor med trygghetsregler som gör att man inte behöver försättas i ekonomiska svårigheter.
Det är klart att det alltid är attraktivare att slippa ta ett lån, men utmåla inte studiemedelssystemet som ett omöjligt hinder att passera! 300 000 studenter tar varje år studiemedel, så det bör kunna vara ett alternativ efter att man har fått ett stöd. Men visst kan systemet göras bättre. Mona Sahlin hanterar just den beredning som handlar om mottagandet och om att få olika stöd att fungera på ett bättre sätt.
Inom högskolan har man blivit allt bättre, inte minst på grund av de initiativ som vi har tagit för att stötta utvecklingen ute på högskolorna.
Thomas Östros (S):
Jag har stor respekt för Ana Maria Nartis kunskap och engagemang i de här frågorna, och vi har haft många tillfällen att utbyta erfarenheter om detta, men jag skulle få ännu större respekt om det fullföljdes av en politik i det parti som du tillhör som visade att man gjorde bättre och större och mera insatser. Men så är det inte. På studiemedelssidan är det kraftiga neddragningar. Det är 1,8 miljarder kronor i neddragningar.
På vilket sätt ger det ökade möjligheter för individer att få den kunskap som vi båda är så angelägna om att man ska få? Det finns brister, och det finns anledning att skärpa myndigheternas sätt att samarbeta med varandra. Det arbetet pågår. Det arbetet bereds i Regeringskansliet. Men det finns också väldigt fina framsteg, inte minst inom högskolans område.
Från regeringens sida har vi stöttat utvecklingen i Malmö, Linköping och på andra ställen för att man ska kunna ge effektiv och fin kompletteringsutbildning till invandrade akademiker. Jag återkommer gärna till diskussion framöver med Ana Maria Narti.
Thomas Östros (S):
Varje gång vi debatterar, Torsten Lindström, slutar det med att du, efter att jag ivrigt uppmanat dig att berätta vad ni ska göra, radar upp en röra av åtgärder som ska genomföras. Allting förmodas kosta en hel del pengar.
Och varje gång jag går tillbaka till dokumenten, till urkunderna, och tittar på vad vi har i Kristdemokraternas budgetförslag ser jag att det aldrig finns någonting där som svarar upp mot detta. Nu säger Torsten Lindström att det för första gången ska komma om en vecka. Jag tvivlar djupt på detta. Ta det Torsten Lindström säger om skolan. Hur ska det gå till när ni år efter år, nu för fjärde året, säger nej till riktade statliga pengar till skolan?
Hur ska allt detta goda inträffa med bättre löner, bättre villkor, bättre kompetensutveckling och mindre klasser när ni ständigt säger nej till riktade pengar till skolan? Jag har inte fått svar på det under de debatter vi har haft i kammaren. Jag fick det inte heller i dag. Hur tänker ni er att nya grupper ska komma till högskolan när ni säger nej till hela arbetet med den öppna högskolan?
Det skärps nu ute på varje högskola och universitet med engagerat arbete ute i delar av städer och regioner där vi inte har traditionen att gå vidare till högskolan. Där ser vi nu en minskad social snedrekrytering flera år i rad. Till det arbetet och de resurserna har Kristdemokraterna hela tiden sagt nej. Hur ska det gå till när det enda nya som kom fram denna gång var en idé om etnisk kvotering?
Det beror möjligen på att Torsten Lindström då inte behöver ställa upp med någon budgetinsats. Det är en intressant diskussion att ta och det var en nyhet. Den är jag beredd att gå vidare med i öppen debatt. Men jag tror inte att det är lösningen när det gäller att stärka läraryrkets framtid och att stärka attraktionskraften i lärarutbildningarna. Där har jag visat att vi är på rätt väg. Det finns mycket kvar att göra, men Torsten Lindström har i denna debatt inte kunnat bidra med några nya idéer.
Thomas Östros (S):
Det var en viktig framgång för Sverige i diskussionerna i Europeiska rådet om det konstitutionella fördraget att vi efter mycket intensivt arbete fick in de skrivningar jag refererade till i mitt svar. Det innebär att Sverige kan känna trygghet på de områdena. Låt oss bena upp frågan från start.
I fråga om fördraget och hänvisning till internationella förhandlingar gäller inte balansen mellan privat och offentligt. Det påverkas inte av kommissionens möjligheter att bedriva förhandlingar när det gäller handelspolitiken.
När vi sedan kommer till frågan om utbildning och hälso- och sjukvård, där en del länder har offensiva intressen och aktivt säljer utbildning, har Sverige i de förhandlingar vi har deltagit i inte lämnat de områdena öppna för Sverige att delta i när det gäller GATS-avtalet. För att få ytterligare säkerhet och trygghet har vi dessutom fått in undantaget när det gäller omröstningsregeln.
Det tar sikte på de fall där internationella avtal om tjänstehandel berör områden som kan påverka grunderna för vår nationella organisation av hälso- och sjukvårdssektorn och utbildningssektorn. Med hela uppbenandet av argumentationen kan vi känna stor trygghet.
I EU, som det ser ut, finns det inte heller någon stark opinion, utöver trygghetsåtgärderna som har vidtagits, för att föra in utbildning och hälso- och sjukvård i handelsavtalen på ett sådant sätt att de skulle kunna påverka hur vi organiserar detta på hemmaplan. Det här är viktigt för oss. Vi ser gärna en fortsatt öppning av tjänstesektorerna för internationell handel.
Regeringen är starkt frihandelsvänlig när det gäller möjligheterna att med privata varor och tjänster kunna handla fritt med varandra mellan världsdelar och mellan länder. Den frågan driver vi starkt inom Europeiska unionen, nämligen att Europeiska unionen ska ha en mycket stark frihandelsvänlig inställning i de förhandlingar vi deltar i. Detta är en annan sak än hur vi organiserar vår offentliga sektor.
Vi kommer att nogsamt bevaka att avtal på det området inte på något sätt negativt påverkar vår organisation av offentlig sektor.