KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jasenko Omanovic (S):
Det är en jätteintressant fråga som Maria Stenberg lyfter upp, nämligen på vilket sätt man kan säkerställa att de som är nyanlända faktiskt får den hjälp som de behöver för att så fort som möjligt komma in i samhället.
Jag tycker att det är jättebra att man ändrat sättet i reformen, att det är Arbetsförmedlingen som ska sköta det. Jag har jobbat på Arbetsförmedlingen och har alltid tyckt att det är bra att Arbetsförmedlingen tar större ansvar i frågan.
Om jag då hade ställts inför det faktum att jag måste välja mellan ett antal företag tror jag att jag skulle ha blivit en aning förvirrad. Jag hade inte haft hela bilden klar för mig.
Om jag redan dagen efter att jag anlänt hade behövt välja om det var Kristina eller Hillevi som skulle föra mig fram tror jag inte att jag hade varit kapabel att fatta rätt beslut. Jag tycker fortfarande att Arbetsförmedlingen skulle ha gjort det.
Det jag tyckte var bra var att jag fick sfi, svenska för invandrare, en gedigen och bra sfi-utbildning med både komvux och folkhögskola involverade, alltså en åttatimmarsutbildning per dag.
Det gjorde att etableringen i samhället gick mycket fortare, och redan efter fyra år fick jag jobb på Arbetsförmedlingen. Jag var heller inte ensam. Ingen i den grupp som hade utbildningen uppbyggd på det sättet är i dag arbetslös.
Efter fem år har ingen varit arbetslös. Det beror på att vi fick en bra sfi-utbildning. Arbetsförmedlingen var involverad. Arbetsförmedlingen var på plats och berättade vilka möjligheter och skyldigheter vi har. Det är viktigt att inte bygga upp en marknad där den nyanlände blir en vara.
Tänk er att åka på semester till Spanien och inte veta vilket hotell man ska bo på, att man landar där och det står sex sju hotellentreprenörer som erbjuder det bästa boendet. Man vet inte vilket man ska välja eftersom man inte sett dem. Nu kan man gå in på Internet och titta på hotellen i förväg. Och då handlar det om att man är på semester, inte om att man byter land och kommer som flykting undan krig.
De flesta flyr från krig och ska då välja mellan ett antal entreprenörer. Det tycker jag är lite problematiskt. Därför är det bra om Arbetsförmedlingen får större ansvar.
Jasenko Omanovic (S):
Det blir en lite konstig debatt när man börjar blanda in bilmärken och sådant. Men när nu ministern har gjort det kan jag bara tillägga att Stockholmsbörsen ägs av ett statligt bolag, men inte ett svenskt. Jag tror att det är från arabvärlden.
Volvo ägs av ett kinesiskt bolag, där det i grunden är det kinesiska kommunistpartiet som står som garant. Saab har också nu i dag fått en delvis kinesisk ägare. Förmodligen finns det en annan regering, den kinesiska, som ville garantera jobben i Trollhättan när inte den svenska regeringen ville göra det. Men det är inte det vi diskuterar, fru talman.
Vi diskuterar egentligen etablering. Det jag ville säga i mitt första anförande var hur viktigt det är att man får en bra sfi-undervisning. Grunden till etableringen är att lära sig svenska språket så bra som möjligt och få de förutsättningarna.
Men innan man lärt sig någonting om Sverige och det svenska samhället, innan man ens vet att Sverige är ett avlångt land med 449 750 kvadratkilometers yta, ska man välja rätt lots. Det är det jag tycker är förhastat. Det kommer för tidigt i processen.
Man måste kunna lära sig någonting om landet först. Man måste få rådgivning om hur arbetsmarknaden ser ut och vad den kräver innan man får en lots som ska hjälpa en att hitta rätt plats.
Jasenko Omanovic (S):
Man kan börja med att fundera på: Varför gjorde regeringen den här sänkningen av sociala avgifter? När man gjorde det var retoriken att man ville öka sysselsättningen bland unga människor. Det är viktigt att vi har det som utgångspunkt i denna debatt. Varför genomförde man den?
Jo, för att öka sysselsättningen. Regeringen skriver i sin finanspolitiska plan för 2011 om långsiktiga effekter av regeringens politik. Under punkten övrigt står det: med 5 000 ökad arbetskraft och 5 000 ökad sysselsättning, alltså 5 000 fler i arbetskraft och lika många i sysselsättning.
Det står att det här inkluderar effekter av vårdnadsbidraget, sänkta sociala avgifter för unga samt generellt sänkta sociala avgifter. Alltså en reform på tiotals miljarder som ger effekt på 5 000 fler i sysselsättning.
Då är det inte konstigt att Riksrevisionen, och många andra med dem, tyckte att det var en väldigt dyr åtgärd. Finn Bengtsson tar upp frågan varför vi använder begreppet, i det här fallet Monica Green, "bidrag".
Sociala avgifter är egentligen löntagarnas löneutrymme som man avstår för att skapa sig en trygghet, bland annat trygghet i sjukförsäkringen. Nu tar man från löntagare den här delen.
Om effekten inte blir den att det är fler löntagare som jobbar, om åtgärden blir så dyr som den är, är det självklart att vi säger att det är ett bidrag. Effekten, det ni sade att den skulle vara, är inte den önskade. Sysselsättningen bland ungdomar har inte ökat, utan arbetslösheten är mycket hög.
Finansministern sade i debatten om vårpropositionen att 7 miljoner studenter utexamineras i år i Kina. Det är bra att finansministern omvärldsorienterar sig.
Men det som är problemet är att vi har 114 000 arbetslösa, de flesta av dessa ungdomar. Så har vi en politik där vi inte har råd att ge dessa en möjlighet att få en gymnasieutbildning. De här 114 000 saknar till och med gymnasieutbildning.
Regeringen har inte råd att bekosta en utbildning, att skola om dessa människor, att klä dem kunskapsmässigt så att vi kan konkurrera med Kina och de 7 miljoner utexaminerade studenterna. Vi har inte råd att ha människor passiva.
Vi har inte råd att förvisa människor till en grupp som ska vara en säck som Sverige ska bära. Alla måste bidra. Därför är det viktigt att också dessa ungdomar - de som är arbetslösa utan gymnasieutbildning - får chans till en riktig och bra utbildning.
Jasenko Omanovic (S):
Jag ska börja med att klara ut vad bidrag betyder för mig. Om jag kör bil och blir påkörd ringer jag inte till mitt försäkringsbolag och frågar om jag kan få ett bidrag för att reparera min bil, utan jag ringer för att få försäkringspengar.
På samma sätt är det när jag och alla andra löntagare i landet avstår från löneutrymme för att kunna få trygghet och säkerhet om vi blir sjuka. Ingen kallar det för bidrag, utan det kallas försäkring.
På samma sätt som vi betalar bilförsäkring månadsvis eller årsvis försäkrar vi oss mot minskad arbetsförmåga. Så är det när det gäller bidrag, Finn Bengtsson.
Ministern talar om att ungdomar ska avstå löneutrymme två gånger. Förra veckan höjdes reporäntan, eller hur? Varför ska det bli dyrare för företagare att låna pengar för att investera i att utveckla företagen?
Jo, för att regeringen har lagt på Sverige en ryggsäck med 400 000 arbetslösa. Den ryggsäcken kan Sverige inte bära.
Riksbanken måste avlasta eftersom det är en överhettning på arbetsmarknaden och risk för löneglidning.
Jasenko Omanovic (S):
Tack, ministern för svaret! Det här är en viktig fråga för den ekonomiska utvecklingen för Sverige, men den är lika viktig för varenda individ som ska in på arbetsmarknaden och i dag står utanför.
I sitt svar säger ministern att insatser för att motverka de strukturella flaskhalsarna måste bygga på faktaunderlag. Man undrar: När kan en flaskhals uppstå? Det är om arbetsgivare inte hittar arbetskraft med rätt kompetens.
Då kan flaskhalsar uppstå. Men när övergår det till att bli en strukturell flaskhals? När övergår det till att bli en samhällsstruktur?
Jo, det är när staten trots hög arbetslöshet inte investerar i kompetenslyft för den del av arbetskraften som står utanför arbetsmarknaden. Det är då det övergår till en strukturell flaskhals.
115 000 arbetslösa saknar i dag gymnasieutbildning. Med en sådan politik som regeringen driver i dag riskerar man att hamna i en strukturell arbetslöshet. Det är det som är regeringens politik.
Det finns ytterligare faktorer som kan göra att det uppstår en strukturell flaskhals. En av dem är dåliga villkor i a-kassan.
När en medborgare utbildas och samhället investerar pengar i utbildningen kommer personen sedan ut på arbetsmarknaden och möts av att efterfrågan på just de jobben inte är särskilt hög. Man har själv investerat i utbildningen och samhället har investerat i utbildningen, och då måste man ta första bästa jobb.
Då blir man överkvalificerad för den arbetsuppgift som man utför. Samhället missar att göra en riktig matchning. Dagens låga a-kassa bidrar också till den strukturella flaskhalsen.
Dagens låga a-kassa kan man jämföra med folkpensionen när den infördes 1913. Då var pensionsåldern 67 år, men medellivslängden var kortare, bara runt 60.
På liknande sätt är det med a-kassan i dag: Man har en a-kassa, men det är bara en tredjedel som får a-kasseersättning enligt Arbetsförmedlingen. Det är några få ynka procent som får 80 procent av den tidigare inkomsten, vilket det ju från början var tänkt att försäkringen skulle ge.
Försäkringen i sig, sådan den är utformad i dag, blir också en del av den strukturella flaskhalsen.
Jasenko Omanovic (S):
Först skulle jag vilja säga något till Fredrik Schulte. Vi pratar om missmatchning. Vi pratar om egentliga problem. Och så säger Fredrik Schulte att detta är lyxproblem! Då kan vi säga att 381 000 svenskar har ett lyxproblem - de har inget jobb. Varannan arbetsgivare som rekryterar har alltså ett lyxproblem - de hittar ingen arbetskraft.
Vilket lyxproblem de lever med! Skulle det vara lyxproblem att vara arbetslös? Det känns som att man saknar ord att beskriva detta. Dessutom säger Fredrik Schulte att utanförskapet är det största problemet och att vår politik med höjda bidrag, som han säger, leder till utanförskap.
Hur många tusen människor har ni placerat in i fas 3 med er passiva arbetsmarknadspolitik? Varje morgon vaknar Sverige med 50 nya personer i fas 3. Det är 50 nya personer som får mat för dagen, och det får räcka med det. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att man kallar detta för lyxproblem.
Den passiva arbetsmarknadspolitiken leder till missmatchning. TCO har snart sin kongress. TCO lyfter fram som en viktig fråga och som ett krav att Riksbanken ska ha ytterligare ett mål. Den ska inte bara hålla inflationen i schack utan den ska ha ett sysselsättningsmål.
De två saker som de strukturella flaskhalsar som jag nämnde i mitt förra inlägg beror på är för det första att man inte utbildar tillgänglig arbetskraft till de jobb som finns och för det andra att det är låg nivå på a-kassan. Det är bland annat detta som TCO ser som problem när man läser igenom deras synpunkter.
Därför vill de att Riksbanken ska ha ett sysselsättningsmål. Varför det? Jo, därför att arbetsmarknadspolitiken nu har abdikerat.
Om jag hade varit arbetsmarknadsminister skulle jag ha ställt mig frågan: Hur kan en så stor organisation som TCO gå ut och kräva att Riksbanken ska ha ett sysselsättningsmål och att vi inom politiken inte ska ha någonting att säga om det?
I dag ligger ansvaret här i kammaren eller på andra sidan vattnet, i Rosenbad, för att föra en politik som främjar och ökar sysselsättningen i landet. Men en sådan politik saknas i dag.
Man kan titta på det som har hänt under det senaste året i Arbetsförmedlingen med ökningen av antalet nya jobb som är anmälda. Till hälften av de jobb som har tillkommit till Arbetsförmedlingen kanske man hittar en arbetssökande.
Det finns ingen ledig arbetskraft som passar till de jobb som finns. Därmed är arbetsmarknadspolitiken misslyckad i och med att man saknar arbetsmarknadsutbildningar. Man förkortar dem till utbildningar på några veckor. De riktiga arbetsmarknadsutbildningarna har försvunnit helt och hållet.
Jasenko Omanovic (S):
Jag vill påminna arbetsmarknadsministern om att Svenskt Näringsliv inte har kritiserat den socialdemokratiska arbetsmarknadspolitiken. Det är inte vi som styr, utan det arbetsmarknadsministern som styr, och det är dit kritiken riktas.
Jag säger detta för att det ska vara klart och tydligt vem som kritiseras för att det inte finns kompetent arbetskraft för de jobb som finns tillgängliga. 115 000 människor, de flesta ungdomar, är arbetslösa och saknar gymnasieutbildning.
De har 40-45 år tills de går i pension. De ska tillföra det här landet och sig själva någonting under 40-45 år. Redan i dag står de i den positionen att de inte kan nå arbetsmarknaden och har 40-45 år framför sig. Då säger arbetsmarknadsministern: Nej, vi kan inte göra någonting.
Vi kan inte göra någonting på det här området. Ni vill satsa på långa utbildningar. Självklart krävs det utbildningar. Men vi har 115 000 människor, de flesta unga, som har 40-45 yrkesverksamma år framför sig.
Ska vi stå i armarna i kors och säga: Nej, vi kan inte göra någonting, för det krävs långa utbildningar? Det är därför TCO och andra organisationer säger: När politiken har abdikerat måste någon ta ansvar. Ska Riksbanken ta ansvar? Det tycker jag är skandal!
Jasenko Omanovic (S):
Jag får tacka ministern för svaret. Tyvärr tror jag att ministern har missuppfattat min fråga. Jag har inte varit ute efter att få ett svar som jag kan få från vilken jurist som helst i landet. Hur räknar man fram var besluten tas? Vem betalar man till?
Det kan många fler svara på än Sveriges finansminister. Det jag är intresserad av, fru talman, är den politiska vilja som ligger bakom dessa procentsatser.
Bakom varje socialavgift finns det en lagtext, och det är lagtexten som bestämmer vilka som är berättigade till försäkringar, till exempel sjukförsäkringsavgiften. Det är lagtexten som egentligen bestämmer i vilken omfattning man är berättigad när man är berättigad.
Det är den politiska viljan från Moderaterna som har gjort att man har minskat möjligheterna för dem som är sjuka. Vi hade debatten i går, fru talman, och Moderaterna står på sig. I dag har man återförvisat ett utskottsinitiativ till utskottet. Det tyder på att det är högst ideologiskt för moderater att sänka socialavgifter.
Det handlar inte om någonting annat än om ideologi. Varför gör man det?
Det tar finansminister Anders Borg och flyttar till den allmänna löneavgiften. Vad står det om det i lagtexten, fru talman? Tyvärr står det en tom rad, för som finansministern påstår är det ren skatt.
Den skatten är jag intresserad av: Till vad har finansministern använt de pengar som man har tagit ifrån löntagarna, det löneutrymme som löntagarna avstod för att kunna skapa sig en trygghet? Det tog finansministern och flyttade till den allmänna löneavgiften där han förfogar, helt fritt, över pengarna.
Då är frågan, som sagt: Kan ministern redogöra för vad han har använt pengarna till som han har tagit ifrån de utförsäkrade, alla sjukskrivna som har fått sänkt nivå i försäkringen och minskade rehabiliteringsmöjligheter? Vad har man använt de pengarna till?
Jasenko Omanovic (S):
Jag kunde föra den här debatten i princip med vilken jurist eller ekonom som helst i landet. Finansministern anser sig inte ha någon politisk åsikt i frågan, utan det är bara rent tekniska saker.
Då behöver man inte ta upp tid för det här i kammaren, när finansministern vägrar att svara om det politiska innehållet. Det Anders Borg här säger är ju så klart: Det är klart att ingen vill ändra beräkningen, den del som Anders Borg här säger, sättet att beräkna.
Men problemet är, Anders Borg, att ni moderater går in och ändrar förutsättningarna för en försäkring där löntagare avstår ifrån löneutrymme för att kunna skapa sig en trygghet ifall man blir sjuk. Det är där ni går in och förändrar. Därmed skapar ni helt andra förutsättningar.
Ni sätter en bortre gräns i försäkringen. Ni utförsäkrar folk. Jag kan berätta om ett exempel från Jämtland där man fick utförsäkra en kvinna och läkaren sade: Det finns ett sätt att åka till Arbetsförmedlingen, och det är ambulans. Det är det ni gör när ni ändrar förutsättningarna i lagtexten.
Antingen pratar vi förbi varandra eller också vägrar ministern att ha en politisk åsikt i frågan. Jag hoppas att det är det första, så att vi kan hitta en linje, så att vi kan titta på vilka politiska åsikter ministern har i frågan.
Försäkringen går med vinst vartenda år, trots de beräkningar som görs. Om vi koncentrerar oss bara på sjukförsäkringen: Den har gått med vinst på 11 miljarder år 2007, 9 miljarder år 2008, drygt 3 miljarder år 2009 och drygt 4 miljarder i fjol, trots att ni har halverat avgiften.
Man kan titta på löneavgiften. Den har gått från 33 miljarder år 2005 till 93 miljarder år 2008.
I år ligger den på drygt 9 procent, vilket innebär att det löneutrymme som varje löntagare i Sverige har avstått, det har Anders Borg tagit i anspråk och flyttat till en skatt som man förfogar över helt själv. Jag upprepar, fru talman, min fråga: Vad har Anders Borg använt pengarna till?
Detta är ju ett löneutrymme som löntagarna har avstått, och Anders Borg har tagit över pengarna till en skatt. Men vad har man använt pengarna till?
Jasenko Omanovic (S):
Jag har under pågående debatt ställt frågan. Varför säger jag i interpellationen att det är orättvisa och oönskade förändringar? Man kan ju inte, Anders Borg, komma ifrån att det finns en lagtext som reglerar hur man ska beräkna. Vad ska man använda pengarna till?
Det heter inte skatt utan avgift för att man ska veta vad pengarna används till. Begränsar man vilka som är berättigade att utnyttja de utgifterna är det solklart att man frigör resurser till något annat. Fru talman!
Fortfarande får varken jag eller någon annan i kammaren svar på frågan: Vad har ministern använt pengarna till? Det handlar om löneutrymme som löntagare har avstått från. Vad har man använt de pengarna till?
Den frågan kommer förmodligen att bli helt obesvarad i den här debatten, eftersom ministern vägrar att ha en politisk åsikt i frågan.
Det är så uppenbart och så beklagligt att vi har en finansminister som inte har någon politisk vilja eller åtminstone inte visar den i den här debatten, vilket jag beklagar starkt, eftersom vi nu skulle få klargjort vad man har använt pengarna till och varför man har den här inställningen till sjukförsäkringen och för den delen andra försäkringar.
Jasenko Omanovic (S):
Om man tittar på svaret som ministern ger ser man bland annat att regeringen inte beslutar om Kustbevakningens interna organisation.
Det må vara så, fru talman, att regeringen inte bestämmer om den interna organisationen, men i samma svar säger ministern att man kommer att spara mellan 19 och 23 miljoner. Jag vill minnas att utredningen bara hade ett förslag.
Det var ensidigt; man lägger nu ned Karlskronas och Härnösands regionkontor. Det fanns ju inte något alternativ i förslaget. Hur mycket kommer man att spara om man lägger ned regionkontor i Stockholm och Göteborg, har kvar regionkontoren i syd och nord, i Karlskrona och Härnösand, och har samverkanskontor i Stockholm och Göteborg?
Det står inte någonting om det. Vi får aldrig veta hur mycket Kustbevakningen skulle kunna spara på det. Det bryr sig inte ministern om, fru talman. Det finns inte någonstans i ministerns värld. Den här regeringen är faktiskt känd för att skapa överhettning på arbetsmarknaden.
Det är inte arbetslinjen för hela landet som gäller utan det är överhettning i en del regioner och isande kyla i de andra regionerna. Kustbevakningen är ett exempel på hur man inte alls bryr sig om alternativen.
Man kör på det sättet att det i Sverige i dag är ett antal generaldirektörer som bestämmer, och alla har en och samma linje. Det är storstadsregioner som får allting. Därmed skapar man överhettning på arbets- och bostadsmarknaden och därmed har vi problem, missmatchning på arbetsmarknaden.
Det här är ett litet exempel som bidrar till det, för det fanns inte något andra alternativ. Det fanns ingen beräkning av hur mycket man skulle ha kunnat spara om man hade vänt på perspektivet. Det bryr sig inte ministern om, fru talman, inte en sekund. Det gör mig faktiskt orolig.
När jag tittar på de saker som regeringen gör blir jag faktiskt lite orolig för om ministern egentligen har någon bild av vad som görs på de här regionkontoren.
Regeringen har fattat beslut om att det samarbete som Kustbevakningen hade med Umeå marina forskningscentrum ska flyttas från Kustbevakningen.
Det har nu lett till att Umeå marina forskningscentrum har skrivit brev till generaldirektören på Kustbevakningen där man påpekar att om det inte vidtas åtgärder så att man får tillbaka den här uppgiften - Kustbevakningen har ju båtar som är byggda så att det går att genomföra det här arbetet - kommer Sverige inte att kunna uppfylla de åtaganden som EU:s vattendirektiv föreskriver.
Det är också en miss från regeringen, något som man inte hade tänkt på. Det fanns inga andra alternativ. Det fanns bara ett alternativ och man kör på det. Det är beklagligt, fru talman, att man inte kan se bredare än man gör.
Jasenko Omanovic (S):
Jag trodde att jag skulle få svar på mina frågor. Jag trodde att jag skulle få svar på vilket det andra alternativet är. Tänkte man aldrig på det andra alternativet? Först sade ministern att jag skulle lägga fram beräkningar.
Och nu sade Annicka Engblom att man kan ha hela Försvarsmakten i Stockholm och Göteborg och inte någon annanstans. Det är bara i storstäderna det fungerar. Hon sade det inte ordagrant utan med andra ord. Problemet kvarstår. Hur mycket skulle man kunna spara om man hade tänkt lite bredare?
Hur mycket skulle man kunna spara om man hade lagt regionkontoren i Karlskrona och Härnösand och samverkanskontoren i Stockholm och Göteborg? Hur mycket? Det kommer vi aldrig att få veta, fru talman. Är det 20 eller 35 miljoner? Det kommer vi aldrig att få veta. Den tanken har aldrig funnits, varken hos ministern eller i departementet.
Beklagligt nog är det så. För att återvända till den andra frågan vill jag peka på den oro man känner för ett beslut som regeringen har fattat, att bryta det samarbete som Umeå marina forskningscentrum hade med Kustbevakningen, ett exempel på att man sparade pengar och samordnade.
Det har man tagit bort. Nu hotas vi av att Sverige inte kan uppfylla de åtaganden som EU:s vattendirektiv föreskriver. Det är beklagligt.
Jasenko Omanovic (S):
Jag vill tacka ministern för svaret. Även om han inte ger något svar på frågan och även om han inte svarar någonting är det ändå ett svar, fru talman.
Ministern säger att det omfattande utanförskap från arbetsmarknaden som fanns 2006 skulle man motverka genom att göra om sjukförsäkringen. Vilka ambitioner hade regeringen med att göra om försäkringen?
På s. 45 i regeringens finansplan kan man läsa om långsiktiga effekter av regeringens politik. Där finns en tabell där det står om förändringar i sjukförsäkringen som kommer att leda till att arbetskraften kommer att öka med 30 000 personer.
Men regeringen själv säger att sysselsättningen kommer att öka med bara 5 000 personer. Det är det vi ser i dag i det som ministern kallar för enskilda fall. Det är det vi ser, skillnaden.
25 000 personer skickas rakt ut i arbetslöshet, längst bak i kön. Vi har en arbetslöshet i dag på 380 000 personer.
Där finns personer som kommer från sjukförsäkringen där man har bedömt deras arbetsförmåga på en fiktiv arbetsmarknad, inte den reala arbetsmarknaden, inte anpassad till den efterfrågan som finns utifrån den arbetsförmåga de har utan till en fiktiv arbetsmarknad. Kan du röra på fingret kan du trycka på knappen, och då får du gå ut på arbetsmarknaden.
En sådan bedömning har lett till att de så kallade enskilda fallen, som vi dagligen kan läsa om i medier, hamnar längst bak i kön, i arbetslöshet, en del utan försäkring, utan någon inkomst alls.
Socialbidragen, försörjningsstöd som det nu heter, har ökat bland den här gruppen enormt mycket. Nu ska regeringen rätta till det så att man, efter det förslag som regeringen har lagt fram, bara delvis blir beroende av försörjningsstöd.
Det är en komplettering, och det är en liten grupp som kommer att omfattas. Frågan är: Vad har man tänkt med det här? Hur har man tänkt?
Det är inte enskilda fall som det berör, utan det rör tusentals människor som i åratal har betalat sociala avgifter, som i åratal jobbat och investerat i samhället. Men nu när de behöver samhället drar sig samhället undan och säger: Nej, ni får vända er till socialen för eventuellt socialbidrag. Varför det?
Därför att man inte har någon arbetsförmåga, man är sjuk. Då får man vända sig till socialen för att få bidrag.