KBLab/rixvox huggingface dataset:
Niklas Wykman (M):
Det finns en längtan hos svenska folket efter en regering som tar ansvar för Sverige. Vi hade under den ekonomiska krisen en ansvarstagande regering som tog ansvar för offentliga finanser, jobb och tillväxt. Sverige fick också mycket internationellt beröm för hanteringen. Magdalena Andersson står här och försöker inta rollen som oppositionspolitiker.
Men Magdalena Andersson är finansminister och har att ta ansvar för skötseln av offentliga finanser. Ett ständigt opponerande mot oppositionen kan man förvisso ägna sig åt, men kärnuppgiften som finansminister torde vara att ta ansvar för svensk ekonomi, svenska offentliga finanser, sysselsättning, arbetsmarknad och tillväxt. Av regeringens egen budget framgår det att utanförskapet kommer att öka under åren framöver.
Arbetskraftsdeltagandet kommer att sjunka. Jämviktsarbetslösheten revideras upp. Utgiftstaken höjs med 50-60 miljarder kronor. Häri ligger Magdalena Anderssons ansvar. Det står förvisso Magdalena Andersson fritt att klaga så mycket som möjligt på oppositionen. Men jag hoppas att finansministern även tar huvudsysslan, att sköta offentliga finanser, på största allvar. Och det är just skötseln av de offentliga finanserna som kritiseras, bland annat av Ekonomistyrningsverket.
Transparensen och öppenheten kring politikens effekter monteras ned. Finanspolitiska rådet är i sitt yttrande till regeringen mycket tydligt med att det är första gången man säger att regeringen tydligt bryter mot det finanspolitiska ramverket. En finansminister som bryter mot det finanspolitiska ramverket borde fundera över hur den ekonomiska politiken ska utformas.
Vi är givetvis väldigt tacksamma för att Magdalena Andersson tar sig tid att ge tips om hur Alliansens ekonomiska politik ska se ut. Men vi hoppas också att det läggs väsentlig tid på att utforma en egen ekonomisk politik som inte får kritik av Arbetsförmedlingen, Ekobrottsmyndigheten, Ekonomistyrningsverket och Finanspolitiska rådet och som inte har negativa sysselsättningseffekter utan tvärtom kan stärka Sverige och ge fler jobb och högre tillväxt.
Min fråga till finansministern i interpellationen var: När så mycket kritik kommer från myndigheter, hur ser regeringen på att detta skadar förutsättningarna för jobb och tillväxt? Sverige är en öppen ekonomi med motsvarande nästan 50 procent av sin bruttonationalprodukt i export. Vi är beroende av att internationella marknader och andra länder litar på oss och känner tillit till att svensk ekonomi står sig stark, klarar kriser och klarar både nedgångar och motgångar.
När det nu råder en så stor osäkerhet kring hur de offentliga finanserna sköts, hur stabil regeringen är, vilken politik som ska föras och vilka löften som gäller eller som avses brytas eller backas ifrån, finns det någon skattning hos regeringen eller finansministern av i vilken utsträckning den här typen av allvarlig kritik eroderar förtroendet och riskerar att hämma tillväxten och sysselsättningsutvecklingen?
Finns det i så fall några förslag på åtgärder för att återställa förtroendet till höga nivåer vad gäller hur den svenska finanspolitiken ska skötas framöver?
Niklas Wykman (M):
Det är självklart centralt att lyssna på vetenskapen, professionella bedömare och de personer som är satta att utvärdera effekten av olika reformer och den samlade politiken. Sedan får man göra just en samlad bedömning av vad som är motiverat.
Frågorna till finansministern kretsar kring huruvida en sådan massiv myndighetskritik kan föranleda några förändringar av politiken. De kretsar också kring huruvida en sådan massiv och samlad kritik kan påverka förtroendet för finanspolitiken i dess helhet.
Finansministern bör ha den typen av debatter med oss i oppositionen för att också få tillfälle att redogöra för eventuella orsaker till att man inte vill agera i enlighet med expertmyndigheternas utlåtanden. Några sådana konkreta förslag har jag inte hört från finansministern.
I stället försöker man förminska problemet genom att säga att enskilda myndigheter i enskilda fall skulle ha andra åsikter eller avvikande meningar. Finansministern försöker också förklara bort Finanspolitiska rådets kritik. Det står var och en fritt och att gå in och läsa det pressmeddelande som Finanspolitiska rådet skickade när nuvarande regering presenterade sin första budget.
Det är första gången det så tydligt säger att en regering bryter mot det finanspolitiska ramverket. I övrigt hoppas jag att finansministern återkommer i höst med en budget där man tydligt redovisar effekterna av den förda politiken på sysselsättningen och offentliga finanser så att vi slipper en debatt om öppenhet och mörkande av politikens effekter. Detta är min sista debatt med finansministern.
Jag vill därför önska en trevlig sommar och önska bästa välgång med att reda ut den situation som råder runt om i Europa. Där har finansministern ett viktigt värv som jag hoppas går bra.
Niklas Wykman (M):
Finansmarknadsministern! Tack så mycket för svaret! Det gläder mig att finansmarknadsministern välkomnar de åtgärder som alliansregeringen vidtog under sin tid vid makten. Alliansens hantering av både skuldkrisen och finanskrisen var en stor framgång och rönte stor internationell uppmärksamhet. Det ledde också till att Sverige realt kunde ha en bättre utveckling än de flesta jämföra länder. Sysselsättningen ökade med mer än 300 000 personer.
Vi hade en relativt sett hög tillväxt i Sverige. Det fanns en trovärdighet för den samlade svenska ekonomiska politiken där penningpolitiken och finanspolitiken kunde samverka i en ekonomisk politik som innebar kortvariga risker och som gjorde att ekonomin fungerade relativt väl, trots de mycket besvärliga omständigheter som då rådde.
Men det finns ett betydande underliggande realt problem i den svenska ekonomin, nämligen den låga investeringstakten i bostäder, även om den förbättrade konjunkturen nu gör att det kommer att byggas mer än vad det gjordes under finans- och skuldkrisen, vilket är helt naturligt och välkommet.
Att projekten som tidigare hade planerats nu realiseras kommer givetvis att innebära en viss lättnad på bostadsmarknaden, men som finansmarknadsministern säkert förstår är det inte tillräckligt för att möta den efterfrågan på bostäder som finns. Därmed kvarstår oron för att bostadspriserna ska accelerera.
Till sist kan det bli så att luften går ur bostadsmarknaden, och vi vet som hände i Holland, Danmark och vad som tidigare hände i Sverige med stora realpolitiska konsekvenser och konsekvenser för enskilda människor som följd. Människor blir av med sina jobb och bostäder, och hela ekonomin kan drabbas av en kris. Herr talman!
Att diskutera stabilitetspolitik generellt kan verka väldigt ointressant i vardagen, men när riskerna väl realiseras blir det i stället det enda som blir aktuellt. Det är ett område som kanske ägnas för lite intresse för till vardags. Men om man följer den instinkten kan stabilitetspolitiken bli det enda som man behöver bekymra sig om. Här finns det en oro för att regeringen inte är tillräckligt aktiv.
Man lutar sig mycket mot det som redan är gjort och har inte någon egen initiativförmåga på området. Den underliggande bristen är ju investeringar i bostäder. Där har Sverige sedan 90-talskrisen legat en bra bit under OECD-genomsnittet. Marknaden är överreglerad, vilket gör det svårt att bygga bostäder. Alliansen gick till val på det som kallades Sverigebygget med stora satsningar på infrastruktur och omfattande satsningar på avregleringar.
Hela avregleringsdelen har ju regeringen, som det verkar, kört ned i diket. Det kommer inget på det området, varför det inte heller långsiktigt kan bli den fart på det bostadsbyggande som krävs. Då återstår det att försöka att hantera ett realt problem med finansiella metoder, vilket ju finansmarknadsministern flera gånger har varit inne på. Till exempel har ränteavdrag diskuterats. I finansmarknadsministerns svar nämns ingenting om ränteavdragen.
Det kan vara svårt, herr talman, att veta hur man ska klä sig när man inte vet när överrocken kommer på.
Niklas Wykman (M):
Finansmarknadsministern säger att man inte ska ropa på vargen. Är det något som olika typer av ekonomiska kriser och inte minst finansiella kriser, som ofta är ursprunget till de ekonomiska kriser vi ser i världen, visar är det: När krisen väl kommer, kommer den med en kraft och en förödelse som är oförutsägbar och mycket starkare än vad man på förhand hade kunnat spekulera kring. Det har vi sett i Sverige i början av 90-talet. Det har vi sett i fråga om en rad olika kriser runt om i världen.
Det handlar inte om att ropa på vargen när man pratar om att riskscenarier kan bli extrema. Finansmarknadsministern säger att regeringen får ägna sig åt att betala av på skulder som Alliansen byggde upp. Det kan vara bra för finansmarknadsministern att känna till att statsskulden under Alliansens tid inte ökade utan till och med sjönk något, lite beroende på hur man räknar, trots den ekonomiska krisen. Däremot stimulerades ekonomin kraftigt, som gjorde att sysselsättningen kunde hållas uppe.
Vi hör här finansmarknadsministern prata om fastighetsskatt. Vi har tidigare hört finansmarknadsministern prata om avskaffade ränteavdrag. Det handlar i sådana fall om väldigt stora skattehöjningar för enskilda hushåll. Menar finansmarknadsministern allvar med tal om ledarskap och om att vara den som står längst fram i den här frågan?
Då vore det önskvärt att finansmarknadsministern inte talar i gåtor till det svenska folket utan tydligt deklarerar vad som är finansmarknadsministerns ståndpunkt och förslag till åtgärder på de här områdena. Nu kritiserar han i stället diffust Alliansen för att man avskaffade fastighetsskatten och hävdar att fastighetsskattens avskaffande är ett stort problem, men finansmarknadsministern är helt utan egna förslag på hur detta ska åtgärdas.
Frågorna kring beskattningen för finansiell stabilitet, ränteavdrag och fastighetsskatt är fortfarande obesvarade av finansmarknadsministern.
Niklas Wykman (M):
Jag vill börja med att säga till Daniel Sestrajcic att jag till skillnad från honom aldrig anser det futtigt att stå i detta folkets parlament och tala. Alternativet till folkets parlament är ett gatans parlament, och så vill vi inte att detta samhälle styrs. Jag har en fråga till Daniel Sestrajcic.
Han säger att de förslag om migrationspolitiken som kom i går är oacceptabla och omöjligtvis kan försvaras. Utan att diskutera dem i sak vill jag säga att den regering som styr detta land gör det enbart beroende på att den har stöd av Vänsterpartiet. Vänsterpartiet kan alltså välja att frångå att stödja regeringen.
Därmed skulle en annan politik, som ännu är okänd, styra landet i stället. Jag undrar därför varför Daniel Sestrajcic och hans parti väljer att stödja en regering han anser föreslår saker som är helt fel.
Niklas Wykman (M):
Först och främst är det allmänt känt att Vänsterpartiet ingår i mycket få överenskommelser. Pensionsöverenskommelsen är en sådan. Det bottnar i en mycket enkel verklighet, nämligen den att Vänsterpartiet inte är kapabelt att ta den typ av ansvar som krävs för att vara med och sköta ett land. Ändå har Stefan Löfven valt att sätta sig i en regering som står i direkt beroendeställning till Daniel Sestrajcics parti.
Hans parti deklarerar nu att den politik som förs är helt ohållbar och omöjlig att ställa sig bakom. Jag frågar därför Daniel Sestrajcic än en gång: Hur kan det komma sig att Daniel Sestrajcic står här i dag och stöder en budget - den enda förutsättningen för att regeringen kan sitta kvar - när han samtidigt anser att regeringens politik är helt oförsvarbar? Hur går den logiken ihop? Herr talman!
Betyder Daniel Sestrajcics besked också att Vänsterpartiet inte kommer att stödja nästa budget? Den migrationspolitik regeringen nu har presenterat kommer nämligen obönhörligen att ha mycket stora effekter på hur nästa budget ser ut vad gäller både intäkter och utgifter. Betyder beskedet alltså att Daniel Sestrajcic och hans parti inte kan stödja nästa budget från den här regeringen?
Niklas Wykman (M):
Tack, ministern, för svaret! Jag är ödmjuk inför och har stor förståelse för att det inte är enkelt att vara fackminister i en regering som är på randen till att tappa kontrollen över de offentliga finanserna. Senast i förrgår hörde vi finansministern berätta att man ska låna stora summor pengar.
Detta finns det ingen permanent finansiering för. Det presenterades inga förslag om hur man ska komma tillbaka på banan till överskott eller balans i offentliga finanser. Det är också väldigt oklart var direktiven i regeringen utgår från. Jag förstår att det som fackminister kan vara svårt att veta om det är med Arbetsmarknadsdepartementet, Näringsdepartementet eller med vem man ska förhandla om pengarna.
Det vi nu ser från ministern är ett stort löftessvek gentemot det Socialdemokraterna framhöll i valrörelsen. Där pratades det om stora satsningar på seniorer. Det pratades om att de skulle få bättre villkor, mer pengar att röra sig med och så vidare. När budgeten sedan presenterades kunde vi konstatera att detta inte blev fallet.
Även om regeringen försökte undanhålla det kom det ut siffror från Finansdepartementet. Åtta av tio hushåll skulle nu få det sämre. Mer överraskande än att man skulle få det sämre med den här regeringen var de ungefär 80 000 pensionärshushåll som nu skulle drabbas av en högre hemtjänsttaxa. Det är självklart att jag undrar och ställer frågan till ministern: Var någonstans kunde de här 80 000 hushållen ta del av det här före valet?
Då hade de bara utlovats en skattesänkning i stället, en skattesänkning som visade sig helt ätas upp av en skattehöjning för personer över 65 år, då skattehöjningen för dem som stannar kvar i arbetskraften blir lika stor som skattesänkningen på pension.
Det här är löftesbrott och en mycket oroande utveckling vi nu ser för seniorerna i Sverige, som ministern ändå är ansvarig för även om hon kanske är mer ett ansikte utåt än själva kroppen i problemet. Efter alliansregeringens stora satsningar på seniorer i Sverige har en genomsnittspensionär fått behålla ungefär 850 kronor mer i månaden. Den disponibla inkomsten ökade med ungefär 20 procent.
Nu står de i stället inför vad som riskerar att bli stora försämringar när statens ekonomi inte går ihop och det inte finns någon plan för offentliga finanser. Det är snart 2016, men fortfarande har ingen sammanhållen politik som man förstår hur den ska gå ihop presenterats för nästa år. Då oroar sig såklart de personer som är beroende av starka offentliga finanser och ett välskött samhälle för hur det blir med pensioner och trygghet efter många goda år, givet det svåra läge som var.
Herr talman! Låt mig upprepa min fråga till ministern: Var någonstans kunde de 80 000 hushåll som nu får försämringar läsa om detta före valet? Var informerade Åsa Regnér eller övriga ministrar i regeringen dessa hushåll om att dessa försämringar väntade?
Niklas Wykman (M):
Det gläder mig att äldreministern är ute och reser, men det är ingen ursäkt för att vara ute och cykla. Jag utgår från att alla ministrar i regeringen känner ansvar för ekonomin inom sina områden och att det inte är en specifik fråga bara för finansministern att se till att ekonomin inom respektive utgiftsområde går ihop.
Som Åsa Regnér känner till är interpellationen ursprungligen ställd till finansministern, men regeringen har valt att förfara på det sättet att det är Åsa Regnér som svarar på den. Det är något anmärkningsvärt att ministern kallar en utgiftsökning för hushållen på ungefär 150 miljoner, det vill säga att 80 000 hushåll får betala 150 miljoner mer för sin äldreomsorg, en satsning på äldreomsorgen. I viss mån är det så, för det kommer in mer pengar.
Men det är knappast en satsning på de äldre i Sverige, för det är de själva som får betala för det. Det var mycket kritik från socialdemokrater mot att pensionärerna under förra mandatperioden och under Alliansens samlade regeringstid fick stora förstärkningar i sin ekonomi. En genomsnittspensionär fick 850 kronor i skattesänkning varje månad, och en garantipensionär ungefär 750 kronor.
Alla hushåll som var berättigade till bostadstillägg fick 340 kronor mer i månaden. Nu väljer regeringen att göra ett stort nummer av att pensionärerna får ungefär 50 kronor mer i skattesänkning varje månad. Man glömmer dock bort att berätta att det äts upp helt av de utgiftsökningar man lägger på de äldre, bland annat genom den höjda hemtjänstavgiften och genom att göra det dyrare att stanna kvar i arbetskraften.
Att trycka ut de äldre från arbetskraften, så som regeringen gör, vet vi innebär sämre hälsa och i många fall lägre livskvalitet. Det kan till och med innebära fler sjukdomar och förkortad livslängd när man inte längre bereds samma möjlighet att stanna kvar i arbetskraften som tidigare.
Utöver de direkta försämringarna som ministern går fram med, att 80 000 pensionärshushåll får högre hemtjänsttaxa och att det för många blir dyrare och svårare att stanna kvar i arbete, finns en hel del indirekta effekter som det inte redogörs noggrant för. Herr talman! Min fråga till ministern är densamma, och jag önskar få ett tydligt svar på den.
Var någonstans redogjorde Åsa Regnér eller Socialdemokraterna samlat inför valet att 80 000 pensionärshushåll skulle få högre hemtjänstavgifter? Var någonstans i den öppna och transparenta demokrati som Sverige vill vara kunde man tillgodogöra sig denna information?
Niklas Wykman (M):
När seniorer och ungdomar hör en minister tala om satsningar kan de tro att det handlar om förbättringar. Men när ministern kallar nya utgifter och ökade kostnader för hushållen för satsningar är det risk för att det leder till vissa felslut.
Vi hörde ministern tala om höjningar av pensioner. Ministern vet att det ligger utanför statsbudgeten och inom ramen för pensionssystemet och hur det fungerar. Vi får bättre pensioner för att fler människor tack vare Alliansens reformer har kommit in på arbetsmarknaden.
Bland annat bröt vi det vansinne och utanförskap som fanns i att var tionde person i arbetsför ålder i Sverige var förtidspensionerad 2006. Att det har brutits och lett till att pensionssystemet utvecklas väl är inget som sittande regering kan slå sig för bröstet för.
Tvärtom fortsätter ministern på detta tema och glömmer att man höjer skatten med 1,7 miljarder för dem över 65 år som stannar kvar i arbete eller gör extra arbetsuppgifter för att tillförskansa sig bättre ekonomi och bättre hälsa. Det är önskvärt att ministern är tydlig på detta område, för många seniorer jag möter känner stor oro. Men de är också luttrade och har varit med förr.
När de hör en regering som inte har kontroll på utgiftstak och offentliga finanser och som håller på att tappa greppet om de offentliga utgifterna vet de att en dystrare framtid väntar. Då hjälper det inte att ministern talar om ökade kostnader för dessa hushåll som rejäla satsningar, för det är det inte.
Niklas Wykman (M):
Tack, arbetsmarknadsministern! Det är klart att en dag som denna är frustrerande för socialdemokratin, med dess sämsta resultat någonsin i en SCB-mätning.
Men, fru talman, jag tror inte att det hjälper att fortsätta förvränga verkligheten på klassiskt S-manér från 70- och 80-talen, där man är helt övertygad om att man sitter inne med verkligheten, så sann och oförvrängd att man kan pådyvla alla andra den oavsett hur den egentligen ser ut utanför partiprogrammet.
Om man utvärderar hur det ekonomiska läget i Sverige såg ut 2014, arbetsmarknadsministern, finner man att Sverige hade de starkaste offentliga finanserna i EU. Bland alla jämförbara länder stod Sverige ut med de starkaste offentliga finanserna. Sverige 2014 efter alliansregeringen hade den högsta sysselsättningsgraden i hela Europeiska unionen. Vi hade lyckats tredje bäst i Europa med att skapa jobb bland unga.
Vi hade starkast sysselsättningsutveckling bland äldre av alla jämförbara länder. Högst sysselsättningsgrad i hela EU är väl ändå inte så nattsvart som arbetsmarknadsministern beskriver det. Alla människor vet ju om att världen drabbades av en mycket stor ekonomisk kris 2008. Det är klart att den påverkade också svensk arbetsmarknad. Det var ju inte Alliansens fel. Det var för den delen inte heller arbetsmarknadsministerns fel. Nu har vi en handfallen regering som inte vidtar några åtgärder.
Man säger sig ha drabbats av ytterligare en kris som man inte kände till trots att Carl Bildt och Anders Borg berättade om den här mandatperiodens stora utmaningar redan före valet. 90-talskrisen tog Socialdemokraterna till slut på sig skulden för - tio år för sent, enligt Kjell-Olof Feldt. Den utanförskapskris som man har orsakat och fortsätter att orsaka i Sverige, med ett stigande utanförskap, kommer nog Ylva Johansson att ta på sig någon dag - tio år för sent, får hon väl säga då.
Niklas Wykman (M):
Den här typen av förvirrade debatter, kanske utan något större intresse för den breda publiken, blir det när en regering försöker dölja och trixa. När finansministern dessutom försöker förvränga frågeställningen så mycket som möjligt för att undvika att svara på den blir det allvarligt. Det står så här i interpellationen: "Regeringen valde att plocka bort den tabell som tidigare år redovisat effekten av regeringens politik på lång sikt." Det är svårt att missförstå vad det är som efterfrågas.
Sysselsättningseffekter gömdes undan. Herr talman! Det är inte jag ensam som står för denna kritik. Det finns en lång rad tunga instanser och personer som kritiserar regeringen för att "fischla", trixa, gömma och så vidare. Finanspolitiska rådet sa på en pressträff den 12 maj 2015: Regeringen bör redovisa sysselsättningseffekter av sin politik.
Lars Calmfors, professor i internationell ekonomi sa den 19 maj 2015: Det är dessutom olyckligt att regeringen inte redovisar beräkningar av effekter av sina reformer. Ekonomistyrningsverket riktade den 7 maj 2015 allvarlig kritik för att man inte gör någon utvärdering och genomgång av reformerna.
Arbetsförmedlingen och Tillväxtverket efterfrågar en utförligare redovisning av hur åtgärderna slår och vad de har för betydelse på arbetsmarknaden. Konjunkturinstitutet, Saco och Arbetsgivarverket gör bedömningen att regeringen tydligt överskattar vad reformerna får för effekt men att man inte kan utvärdera vidare eftersom ingen specifikation ges. Konjunkturinstitutet och Arbetsförmedlingen gör andra typer av bedömningar än regeringen gör.
Man kan räkna upp snart sagt vilken expert och expertmyndighet som helst i detta land som har kritik mot att öppenheten och transparensen håller på att gå förlorad. Jag hoppas att finansministern kan ta tag i detta och återkomma med mer öppna och transparenta budgetar framöver.
Niklas Wykman (M):
Den senast gjorda offentliga bedömningen - finansministern har ju inte gjort någon eller presenterat något för svenska folket på ett öppet och transparent sätt - är den Ekonomistyrningsverket har gjort och presenterat. Där påtalar man just de små marginalerna i utgiftstaken. Hade finansministern själv gjort och presenterat en bedömning och genomgång av banan för offentliga finanser och överskott - eller för den delen balansmål - i samband med att man lånade 11 miljarder extra hade den här interpellationen kanske inte behövt ställas.
Den ställs ju mot bakgrund av att redovisningen inte är tillräckligt tydlig från regeringen. Den är det inte nu och var det inte heller tidigare. Den senaste offentliga genomgången som finns är ju den från Ekonomistyrningsverket. Om finansministern kan presentera en annan bedömning är det i sådana fall välkommet, och det är just det jag eftersöker - mer öppenhet och transparens samt en tydlig redovisning. Sedan tycker jag, herr talman, att det ankommer på en finansminister att inte bara ställa nya frågor utan också svara på de frågor finansministern får.
Det är lite det som är syftet med interpellationsdebatter. Min fråga till finansministern är: Gäller utgiftstaket så som det är beslutat för 2017 och 2018? Jag tar frågeställningen en gång till. Gäller utgiftstaket så som det är beslutat för 2017 och 2018?