KBLab/rixvox huggingface dataset:
Torsten Lindström (KD):
Jag upprepar det jag sade förut: Var får Lena Hallengren allt ifrån? Vilken upprörd stämma och svidande kritik! Har Lena Hallengren glömt att hon har ansvaret för studiemedelsfrågorna? Har Lena Hallengren glömt att hon är ansvarig för den politik som regeringen för? Missade Lena Hallengren den fråga jag ställde om bostadsbidraget?
Varför har inte regeringen vidtagit de åtgärder som den utredning som kom 2003 visade på och som vi tidigare diskuterat? Försök inte blanda bort korten, Lena Hallengren. Låt oss ta diskussionen om studenters sociala trygghet. Svara på de frågor som är ställda.
Regeringens insatser är omfattande, säger Lena Hallengren i sitt svar. Sedan Socialdemokraterna tog makten 1994 har studenternas ekonomiska utrymme halverats. Det är fakta, Lena Hallengren. Studenterna har tillsammans med garantipensionärerna fått finna sig i den uslaste av usla utvecklingar av den egna ekonomiska situationen.
Det är facit efter tolv års ekonomisk politik från Socialdemokraternas sida. Det låter på Lena Hallengren som om hon faktiskt har presterat olika saker på sin statsrådspost. Jag vill inte gärna recensera det, men jag låter gärna studenterna själva göra det.
Sveriges förenade studentkårer har konstaterat att den socialdemokratiska studiemedelspolitiken inte ens kan vara med i något slags gradering. Den räcker inte ens till för att bli granskad och bedömd.
Upprördheten från Lena Hallengren verkar tyvärr tyda på att det är en akilleshäl i den socialdemokratiska stöveln och att oviljan att ta diskussion därför blir bombastisk. Herr talman! Jag konstaterar att min fråga om fribeloppet inte heller blev hanterad. Vi står inför en sommar.
Många studenter räknar på om de har råd att jobba extra under de ferier som Lena Hallengren pratar om i sitt svar. Det låter som om det fanns jobb att få. Det gör det inte för väldigt många. De som får jobb räknar nu på om de har råd att ta jobbet eller om de på olika sätt måste hitta lösningar vid sidan av för att kunna behålla studiemedlen och samtidigt försörja sig under de sommarmånader som ligger framför oss.
Inte heller på den punkten kom Lena Hallengren med något klarläggande svar. Får jag besvära statsrådet att svara på åtminstone någon av de konkreta frågor som ställs i interpellationen och i debatten i dag, om hon har tid med det mellan sina utfall? Jag vill skicka med ytterligare en fråga, nämligen den om studenters rehabilitering.
I en debatt den 24 januari i år sade Lena Hallengrens kollega, Hans Karlsson, som tydligen ansvarar för den frågan, att han hade lust - just det ordet använde han - att göra en förändring så att studenter som är sjukskrivna ska kunna vara det på deltid för att bättre kunna komma tillbaka till sina studier. Det är nämligen inte möjligt i dag, vad statsrådet än säger. Det insåg Hans Karlsson i den debatten.
Sedan dess har förstås ingenting hänt. Min fråga till Lena Hallengren är om hon i dag, till skillnad från i tidigare debatter, är beredd att se att det är ett problem och verka för att det blir en lösning.
Torsten Lindström (KD):
Jag kan inte svara på det i dag, säger Lena Hallengren. Det är tydligt. Det är väldigt tydligt för envar som följer den här debatten - precis som tidigare debatter - och läser protokollet att det inte är mycket på det här området som Lena Hallengren tycker är viktigt att debattera. Hon föredrar att tala om annat i stället. Hon utger sig för att vara stolt. 300 kr, är det mycket att vara stolt över?
Det är som att vilja men inte kunna. Vad betyder det för den student som i dag behöver en dryg tusenlapp för att få ihop ekonomin varje månad utan att vara beroende av föräldrar eller svartjobb? Kristdemokraterna vill höja totalbeloppet med 1 000 kr mer än vad vänsterkartellen orkar med.
Det är något som har mottagits väl av de studerande, precis som vårt förslag att helt ta bort fribeloppstaket. Lena Hallengren är nöjd med att man har höjt det, dock innan hon blev statsråd. Vi vill faktiskt ta bort det helt och hållet. Alla ska med, brukar det heta från den socialdemokratiska propagandamaskinen.
Frågan är varför inte alla får vara med i studiesystemet och varför inte alla får en chans att försörja sig. Det handlar kortsiktigt om ett antal insatser som skulle behövas och som Kristdemokraterna har presenterat i denna kammare. Det är en höjning av totalbeloppet, möjliggörande av deltidssjukskrivning och utredning av rättssäkerhetsfrågorna. Kom gärna tillbaka till bostadsbidragsfrågan också, Lena Hallengren.
Det handlar också om att långsiktigt se över hela studiemedelssystemet och studenternas trygghet. Det är ett beslut som riksdagsmajoriteten har ställt sig bakom. Lena Hallengren får gärna i sitt slutinlägg berätta hur det går med tillsättandet av den utredningen. Herr talman! Droppen lär urholka stenen, har jag hört.
Kanske blir stenen någon gång våt också i den här frågan så att det blir en och annan förändring, annars lär studenterna få vänta på en helt ny regering för att något ska hända över huvud taget.
Torsten Lindström (KD):
Inledningsvis vill jag tacka infrastrukturministern för svaret på min interpellation. Också den här frågan är väl bekant och har diskuterats tidigare flera gånger under åren mellan Ulrica Messing och mig. En ombyggnad av E 18 mellan Enköping och Sagån till motorväg har också planerats under många år.
Det är en av Sveriges farligaste vägsträckor, kanske den allra farligaste. Under åren 2000-2005 dog 9 personer och 13 skadades svårt. Bara under förra sommaren omkom 3 personer. Hälften av dödsoffren har varit ungdomar. Kanske är detta den sträcka där flest unga människor dör eller skadas svårt i vårt land.
Nu när vi står inför sommaren, den kanske mest trafiktäta perioden då ännu fler än vanligt vill ut och köra, kan man undra: Hur många ska dö eller skadas i år? Alla dödsolyckor har skett på de sträckor där det är mötande trafik. Det är möteskollisionerna som har varit de dödande.
Den aktuella sträckan har alltså redan i dag en mycket stor trafikvolym, och den beräknas öka med ytterligare 50 % per dygn till år 2015. Förutom säkerheten för människor handlar detta också om förutsättningarna för jobb och utveckling i Mälardalen.
E 18 utgör en livsnerv för transporter, och en utbyggnad till motorvägsstandard är en grundförutsättning för att regionen och dess företag ska kunna uppnå en gynnsam tillväxt och fortsätta bidra till andra delar av Sverige. Inför detta år, 2006, låg ombyggnadsprojektet i startgroparna, och det hade varit möjligt att komma i gång redan i år.
Men eftersom inga pengar sattes av, eftersom regeringen föredrog att använda pengarna till annat, så hände ingenting. Inga arkeologiska undersökningar och inlösen sker i år, vilket traditionellt brukar inleda stora byggprojekt, detta trots att byggandet tar en ganska lång tid, nämligen tre år. Med den tidsramen gäller det förstås att komma i gång.
Så sent som den 26 januari lovade Ulrica Messing i en debatt med mig i riksdagen att en ombyggnation skulle fortsätta att vara prioriterad, enligt ministern ett av de 100 mest prioriterade projekten. I ett frågesvar den 26 april anförde statsrådet: Det innebär att en utbyggnad ska påbörjas under perioden 2006-2007. I dag upprepar Ulrica Messing detta budskap. Så långt är det till synes gott och väl.
Men det räcker faktiskt inte. Vägverket har nämligen meddelat att man inte kommer att starta projektet inom denna period. Vägverket beräknar att pengarna räcker för en byggstart först år 2013. Står Ulrica Messing bakom det beskedet? Vad är i så fall talet om prioritering värt?
Varje dag som ombyggnationen skjuts upp ökar risken för fler skador och fler dödsfall. Det räcker inte att tala. Man måste göra något också, Ulrica Messing. Om och när blir ombyggnationen av?
Torsten Lindström (KD):
Jag hoppas att tredje vice talmannen har överseende med att jag blir lite personlig. Varje gång som jag går till en debatt i denna fråga undrar jag faktiskt hur många som ska hinna dö eller skadas tills en ombyggnation verkligen blir av, när prioriteringen har lett till handling.
Det är en fråga som jag tror att jag har all anledning att fortsätta att ställa mig även efter denna debatt. För när Ulrica Messing talar om prioriteringar måste jag faktiskt ställa följdfrågan: Vad är detta värt? Jag citerar gärna Ulrica Messing i dag.
Den 26 januari sade Ulrica Messing i kammaren, när jag ställde just frågan om Vägverkets möjligheter att göra det som Ulrica Messing pratar om: "Jag kommer att ta mitt ansvar för att de myndigheter som ligger inom mina områden kan leva upp till de prioriteringar som regeringen har gjort och de löften som regeringen har gett.
Och jag kommer inte att skylla på någon annan." Men verkligheten, Ulrica Messing, är ju att Vägverket konstaterar att man inte har pengar och möjlighet att bygga förrän tidigast 2013. Det är ju den verkligheten, inom en av de myndigheter som ligger inom Ulrica Messings ansvarsområde, som Ulrica Messing faktiskt måste förhålla sig till och ge ett klart besked om. Vad är ansvaret egentligen värt?
Och hur ska regeringen leva upp till ansvaret? Blir det något initiativ från regeringen, eller vad blir det? Det räcker inte att muntligt lova. Det behövs betydligt mer än så för att vi västmanlänningar och mälardalingar ska våga lita på det här muntliga och skriftliga beskedet om 2006-2007.
När kartan och verkligheten inte går ihop, som de inte gör i regeringens besked, måste regeringen ge ett tydligt och klart besked om vad det är för någonting som gäller. Är det det man säger, eller är det det Vägverket gör? Det handlar om att ta ansvar för en myndighet och för en verksamhet som ligger inom statsrådets ansvarsområde, och det har ju statsrådet lovat att hon ska göra.
Torsten Lindström (KD):
Bra! Tack för det beskedet, Ulrica Messing! Men Ulrica Messing får faktiskt inse att det inte räcker att bara säga att regeringens beslut ser ut på ett visst sätt. Det måste också bli av i verkligheten. Det måste också börja grävas i backen. Och då krävs det resurser. Då krävs det medel. Då krävs det regeringsbeslut. Regeringen kan inte bara säga att det här är prioriterat men sedan faktiskt inte göra någonting.
Det är den aktionen, som jag efterlyser. Jag välkomnar Ulrica Messings ord, vilket jag har gjort under hela den här debatten och också tidigare, med det räcker inte. Det måste också till verkstad, inte bara snack, för att få den här vägbyggnationen att komma i gång. Det är naturligtvis väldigt bra att vi är överens på det teoretiska planet. Det gäller bara att bli det på det praktiska också.
Det här är en fråga som inte bara handlar om Västmanland, utan det här är en fråga som berör också Uppsala län, Örebro län och hela Mälardalen. Men det handlar också om hela Sverige, faktiskt. Det här handlar om Mälardalens möjlighet att vara med och bidra.
Då gäller det att få bort den här typen av flaskhalsar, och det handlar om att få bort tydliga faror för människoliv, så att människor tryggt och säkert kan ta sig fram utan fara för liv och säkerhet. Det måste bli ett slut på hasardspelet med människoliv på den här mycket farliga sträckan. Hasardspelet duger inte. Det måste till mer än så.
Det måste till en byggstart av E 18, Enköping-Sagån, så att vi kan bidra till att rädda människoliv och värna människors hälsa. Det är det som det i grund och botten handlar om. Något annat duger helt enkelt inte.
Torsten Lindström (KD):
Statliga medel ska användas till att förse glesbygden med bredband, säger statsrådet. Det är helt korrekt. Riksdagsbeslutet var att pengarna skulle gå till områden där marknaden inte löser problemet. Så har det faktiskt inte blivit, vill jag påstå. Eller rättare sagt: Det är inte helt tydligt hur det har blivit, eftersom någon uppföljning, trots vad statsrådet säger, inte finns.
När jag bad riksdagens utredningstjänst titta närmare på detta skrev man tillbaka i sin promemoria, som statsrådet gärna kan få ta del av: Varje länsstyrelse har sitt eget system för att följa upp resultatet i form av utbyggda nättjänster. Det har dock varit svårt, enligt Länssamverkan Bredband, att hitta rätt uppföljningssystem, eftersom utbyggnaden har skett på många olika sätt.
Det visar att det inte går att följa upp hur skattemedlen de facto har använts. Jag kan inte tro att statsrådet är nöjd med att gå omkring och tro att riksdagsbeslutet följs och respekteras. Hon måste ha ett bättre underlag än så för att kunna påstå det.
Frågan är helt enkelt om statsrådet är nöjd med att statliga medel använts på ett okontrollerbart sätt så att det inte går att veta ifall de går till rätt saker eller inte. Statsrådet konstaterar att statsstödet ska gå till att komplettera de olika insatser som görs av privata aktörer. Jag förutsätter att statsrådet inte står bakom de märkliga ageranden som har skett i bland annat Södertälje.
Där har statsbidraget använts till att bygga nät som man förväntar sig att göra vinst på i stad.
I en tidigare debatt i frågan har Ulrica Messing också sagt i denna kammare att hon tänkte ge ett uppdrag till Post- och telestyrelsen, som hon för övrigt åberopar här i dag, att ta fram en bild av de olika överklaganden som har gjorts när det gäller fördelningen av statsbidraget för att kunna se ifall pengarna fördelats på ett rättvist och konkurrensneutralt sätt.
Statsrådet får gärna berätta för kammaren ifall hon har gett ett sådant uppdrag, och vad svaret från Post- och telestyrelsen har blivit.
Torsten Lindström (KD):
Pengarna ska användas rätt, säger Ulrica Messing. Självfallet - det är ett bra första steg att ha den ambitionen. Samtidigt blir det näst intill lite bedårande när Ulrica Messing sätter en sådan tilltro till marknaden och ser att kommunerna möjligen kan komplettera. Det är så jag också önskar att det vore, men så är det faktiskt inte.
Tvärtom har socialdemokratiska kommunpolitiker - för det är vad det oftast handlar om - i Södertälje och även andra kommuner gått in och lagt beslag på statliga medel för att skaffa sig kommunala monopol på ett fullständigt oacceptabelt sätt.
Vi kan också se i andra kommuner, till exempel Malmö, att kommunen via sina helägda bolag agerar på ett sätt som faktiskt sätter marknaden ur spel och som gör att marknaden inte har en chans att fungera. Det är någonting oerhört bekymmersamt när det offentliga hindrar en sund och fri konkurrens som är bra för människorna och som är bra för kunderna.
Jag skulle, fru talman, kunna tänka mig betydligt fler initiativ från statsrådets sida även om det är bra att hon säger att hon ska fortsätta arbetet, fördjupa det och så vidare. Jag skulle kunna tänka mig att det är dags att se över lagstiftningen för att se ifall den fungerar och hur staten ska kunna uppnå att mer av stödet tydligare riktas till glesbygden. En skärpt lagstiftning skulle kunna vara ett inslag i ett sådant översynsarbete.
Det skickar jag gärna med statsrådet. Det handlar ytterst, fru talman, om att se till att statens medel används på ett sätt som är optimalt och som till sitt yttersta bidrar till att så många människor som möjligt får tillgång till informationsteknikens fördelar så att ingen lämnas efter. Alla ska med; så enkelt borde det vara.
Torsten Lindström (KD):
Det är väldigt intressant att lyssna på meningsutbytet mellan två av vänsterkartellens partier. Det förefaller vara ganska spretigt mellan det socialdemokratiska partiet och ett av dess stödpartier. Samtidigt ska jag gärna tillstå att jag har en oerhörd respekt för det engagemang som Mikael Johansson och Miljöpartiet visar i den här frågan.
Det är tydligt att den höjning av totalbeloppet med 300 kr som regeringen numer står för är ett resultat av att ha blivit baxade rejält under budgetförhandlingarna. Samtidigt, herr talman, är det här ingenting som det går att vara nöjd med, och det är naturligtvis inte heller vi kristdemokrater.
Vi vill mer än detta, som också har framgått tidigare under den här dagens debatter. Totalbeloppet behöver ses över och höjas ytterligare. 1 000 kr mer i månaden vill vi höja det jämfört med vad vänsterkartellen föreslår i sin budget.
Deltidssjukskrivningarna, som Mikael Johansson tar upp, är en väldigt viktig fråga, att hitta en lösning för studenter som är sjuka så att de kan komma tillbaka till studierna, kan studera på deltid. Det är en fråga där statsrådet har visat ett ointresse i många tidigare debatter, men nu finns det ett förslag från Försäkringskassan och Centrala studiestödsnämnden. Jag hoppas verkligen att det är ett förslag som får bli verklighet.
Det kanske till och med är så att nästa gång det behandlas i riksdagen kommer Miljöpartiet att stödja det kristdemokratiska förslaget. Åldersgränsen hörde jag också statsrådet tala om här, och hon är nöjd - kanske till och med både stolt och nöjd - med att ha höjt den till 54 år. Jag säger bara: Välkommen efter! Vi är inte nöjda med det heller utan tycker fortfarande att 55 år ska vara en rimlig gräns.
Men det är bra att den har höjts till 54 som ett första steg. Karenstiden: Det är orimligt, precis som framgår i denna debatt, att en grupp i samhället ska ha 30 dagars karens vid sjukskrivning, nämligen studenterna. Det är inte rimligt. Det måste förändras. Det måste hända något också på den punkten. Slutligen, herr talman, skulle jag vilja slänga in ytterligare en fråga, som jag försökte få svar på tidigare.
Riksdagen har tagit ett beslut, tack vare en majoritet formad av Miljöpartiet, Kristdemokraterna och våra övriga vänner i Allians för Sverige, om att vi vill se en utredning som på allvar tar itu med de studiesociala frågorna. Det här är viktigt.
Det är en utredning som tidigare har sjabblats bort av den socialdemokratiska regeringen, med hjälp av felaktiga eller, åtminstone i mitt tycke, ofullständiga utredningsdirektiv. Nu finns chansen att ta tag i frågorna på allvar. Det är någonting som behövs långsiktigt jämte de kortsiktiga insatserna, som vi skulle kunna bli överens om i denna kammare bara den politiska viljan fanns.
Min fråga till statsrådet som jag vill skicka in i den här debatten är naturligtvis hur arbetet med den här utredningen går. När kommer regeringen att tillsätta utredningen? Jag förstår att statsrådet inte kan ge något uttömmande svar, men hon kanske kan ge oss alla en liten vink om när utredningen kommer och på vilket sätt den kommer att arbeta. Kommer regeringen denna gång att respektera riksdagens beslut?
Torsten Lindström (KD):
Jag tror uppriktigt sagt inte att vi kommer så mycket längre i den här debatten i dag. Ändå är det naturligtvis oemotståndligt, när statsrådet på det här sättet går i affekt när vi nuddar vid akilleshälen, att mycket kort replikera på detta. Jag tar gärna diskussionen om de här bluffplatserna som ni socialdemokrater slår er för bröstet för, men det är faktiskt en diskussion som vi får ta i ett annat forum när vi har tid för en sådan. Jag ber faktiskt statsrådet att respektera det.
Sedan, herr talman, vidhåller jag min fråga när det gäller utredningen, den studiesociala utredning som riksdagen har beställt. Det har ju skett tidigare, och då valde regeringen att sjabbla bort utredningsdirektiven. Det blev en tunn sak, en kartläggning, men inte mycket till politik eller beslut som resultat - även om det naturligtvis fanns några goda bitar i den utredningen.
Det vore välkommet med ett positivt besked.
Annars måste vi tyvärr - tyvärr för Lena Hallengren, herr talman, men inte tyvärr för min del - inse att vi lär få vänta på en ny regering för att en sådan utredning ska komma till stånd, om nu den socialdemokratiska regeringen än en gång tänker sjabbla bort riksdagens beslut som var ett väl så behövligt initiativ för att få inte bara en översyn utan också de beslut som så väl behövs för att Sverige ska klara sig i det globala kunskapssamhället.
Gunnar Nordmark (L):
Jag ber att få tacka statsrådet Nuder för svaret. Jag noterar med tillfredsställelse att den parlamentariska kommitté som statsrådet hänvisar till uppenbarligen kommer att ta upp frågan om hur vallagens 10 kap. om öppettider i vallokaler ska vara utformat. Det tycker jag är bra. Samtidigt skulle jag gärna vilja höra statsrådets mer principiella inställning vad gäller öppettider i vallokaler.
I vallagens 10 kap. talar man om enskilda valdistrikt. I förarbetena till lagen talar man också om särskilda skäl för att begränsa öppettiderna. Som sådana särskilda skäl har tidigare uppfattats att det har rört sig om valdistrikt med få röstande där det inte har varit motiverat att ha öppet hela dagen.
Valmyndighetens tolkning är att det strider mot den anda som finns i lagen att stänga vallokalerna i samtliga valdistrikt i en kommun under ett antal timmar under en dag. Statsrådets kollega statsrådet Sahlin har gått ännu längre och påpekat att den här typen av beslut strider mot lagen och alltså är direkt lagstridiga. Jag undrar hur statsrådet ser på den här uppfattningen från Valmyndigheten och från statsrådet Sahlin.
Sedan skulle jag också vilja höra hur statsrådet rent principiellt ser på hur vi behandlar val i det här landet. Vi har ju den uppfattningen att det är viktigt att vi har ett högt valdeltagande, och det är inte för att slå någon form av rekord, utan därför att ett högt valdeltagande ger valen och de valda en betydligt ökad legitimitet. I det förra valet till EU-parlamentet hade vi stora problem med valdeltagandet.
Det var bara 39 % som röstade. Jag vet att både statsrådet och jag tycker att det var en pinsamt låg siffra. EU-parlamentet var, och är nu, en än mer viktig institution för svenskt vidkommande. Det är viktigt att de människor som vi sänder dit har en kraftig legitimitet i sitt mandat, och då är det viktigt att vi får ett högt valdeltagande.
Attityden hur man behandlar val blir ju bestämmande för om människor uppfattar val som viktiga eller inte. Jag är rädd för att ett begränsande av öppettiderna i valdistrikten i en kommun markerar att det här valet inte är så viktigt. Jag undrar hur statsrådet ser på att man i en hel kommun begränsar öppettiderna i samtliga valdistrikt. Främjar det ett högt valdeltagande?
Gunnar Nordmark (L):
Jag tackar statsrådet för svaret. Jag märker att statsrådet besjälas av samma vilja och önskan som jag att vi får ett högt valdeltagande. Jag tycker att det är bra att statsrådet har tagit ett initiativ till att man ska se över den här frågan. Jag tycker samtidigt av rent principiella skäl att man ska ha en god tillgång på vallokaler.
Det är framför allt av fundamental vikt att man behandlar Europaparlamentsvalet på samma sätt som man behandlar andra val. Jag menar att vi skickar ut en felaktig signal om vi säger att det kan vara berättigat att stänga när det gäller val till Europaparlamentet.
Jag har svårt att tänka mig att någon skulle applådera ett beslut om att man i kommun-, landstings- eller riksdagsval stängde samtliga vallokaler under ett antal timmar med motiveringen att man skulle spara lite pengar.