KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig hur Moderaternas tidigare ställningstagande när det gäller lagring av trafikdata kommer att påverka genomförandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om lagring av trafikuppgifter för brottsbekämpning, EG-direktivet, i svensk lagstiftning. EG-direktivet antogs i mars 2006 och håller på att genomföras i samtliga medlemsstater i EU. Det följer av Sveriges medlemskap i unionen en skyldighet att genomföra EG-direktivet.
Trafikuppgiftsutredningen har haft till uppgift att lämna förslag till hur EG-direktivet ska genomföras i svensk rätt. Utredningen har arbetat brett med sakkunniga samt experter från myndigheter och tele- och Internetoperatörer. En referensgrupp i vilken samtliga riksdagspartier har ingått har varit kopplad till utredningen. Därutöver har utredningen haft möten med myndigheter och samrått med Integritetsskyddskommittén.
Trafikuppgiftsutredningen överlämnade för ett par veckor sedan sitt betänkande Lagring av trafikuppgifter för brottsbekämpning . Betänkandet remitteras nu på sedvanligt sätt. Därefter avser regeringen, bland annat med beaktande av remissinstansernas synpunkter, att lägga fram en proposition med förslag på hur EG-direktivet ska genomföras i svensk rätt.
Beatrice Ask (M):
Utgångspunkten är, som jag tidigare har sagt, att vi har en skyldighet att genomföra lagringsdirektivet, och det kommer jag också att göra. Det råder inget tvivel om den saken. Det hindrar inte att de synpunkter som jag och Moderaterna har lämnat tidigare naturligtvis har betydelse.
Den fråga som alltid måste avgöras är ju hur man når balans mellan brottsbekämpande myndigheters behov av uppgifter och den enskildes behov av ett starkt integritetsskydd. Frågan om när en proposition läggs fram är enkel att besvara. Det blir under 2008. Remisstiden går ut den 14 mars. Sedan behöver vi bereda frågan. Men det är ett bra underlag, och vi lär säkert få bra svar, så förhoppningsvis ska detta inte ta alltför lång tid.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att bekämpa ungdomsvåldet. Att bekämpa ungdomsvåldet är en prioriterad fråga för mig och regeringen. De senaste åren har vi sett en ökning av våldsbrottsligheten, särskilt bland unga män. Jag anser att det är angeläget att bryta den trenden, och för att kunna göra det krävs insatser från flera håll. Regeringen genomför nu den mest ambitiösa satsningen någonsin på polisen. Under två år tillförs polisen närmare 1,3 miljarder kronor.
Resurstillskotten möjliggör en kraftig ökning av antalet poliser med målet att det 2010 ska finnas 20 000 poliser. Ett led i satsningen är att fler poliser ska arbeta i yttre tjänst och på tider och platser där de behövs mest. En synlig och närvarande polis bidrar till att öka förutsättningarna att bryta brottsutvecklingen. Samhällets reaktioner på ungdomsbrottsligheten måste bli tidigare och tydligare. Därigenom kan allvarlig brottslighet i framtiden motverkas.
Bland annat bör fler brott som begås av barn under 15 år utredas. Regeringen har därför beslutat om direktiv till en utredning som ska se över de särskilda regler som gäller vid polis och åklagares utredningar av brott då den misstänkte var under 15 år då brottet begicks. I uppdraget ingår att lämna förslag som ger de brottsbekämpande myndigheterna befogenheter att med tvång drogtesta barn under 15 år som misstänks vara narkotikapåverkade. Att fler brott utreds är positivt för brottsoffren.
Det ökar dessutom möjligheterna till tidiga insatser för att hjälpa gärningsmännen. Bättre möjligheter att ingripa tidigt mot drogmissbruk och kriminellt beteende ger förutsättningar för ett effektivare arbete med att förebygga fortsatt kriminalitet hos barn under 15 år. Riksdagen har nu fattat beslut om att medling ska erbjudas i samtliga kommuner.
Medlingen har också fått en tydligare ställning i rättsprocessen genom att åklagaren vid ett eventuellt beslut om åtalsunderlåtelse särskilt ska beakta den unges vilja att medverka till att medling kommer till stånd. Ungdomar som blivit utsatta för brott löper en stor risk att själva bli förövare. Ett nyckelord i arbetet med att förebygga brott är samverkan. Polisen måste samverka med andra viktiga aktörer både inom och utanför rättsväsendet.
Skola och socialtjänst är viktiga i det här sammanhanget, inte minst när det gäller att tidigare och tydligare angripa ungdomsbrottsligheten. Att samtliga polismyndigheter sedan tidigare har utsedda kontaktpoliser för skolorna är en viktig åtgärd liksom polisens och kommunens arbete med brottsofferstöd för unga genom till exempel centrum för unga brottsoffer. Avslutningsvis vill jag säga att en trygg uppväxt är den mest effektiva brottsförebyggande insatsen.
Föräldrar har alltjämt huvudansvaret för att förmedla normer och värderingar till sina barn och ungdomar.
Beatrice Ask (M):
Vad gäller frågan om kontaktpoliser kan det naturligtvis genomföras på olika sätt. Och det är väl bra, eftersom det då finns utrymme för lokala bedömningar. Det är lite skillnad på Stockholms innerstad och Sveg. Det har jag själv erfarenhet av. Jag har faktiskt aldrig tänkt tanken att man utser en kontaktpolis för varje elev, utan jag har tänkt att det måste finnas en kontaktpolis för varje skola.
Men det är naturligtvis rimligt att varje elev vet vem den polisen är, att både elever och personal i skolan känner den kontaktperson som de har hos polisen. När det gäller arbete mot narkotika finns det, som jag redovisade i mitt svar, ett ganska bestämt förhållningssätt att ingripa tidigare och tydligare genom möjligheten att drogtesta. Det finns väldigt mycket annat som behöver göras.
Det arbete som har skett inom ramen för Mobilisering mot narkotika och det särskilda projekt som Björn Fries leder avslutas nu för ett nytag. Det finns anledning att återkomma till det, i synnerhet tillsammans med Socialdepartementet, som ansvarar för frågorna. Det är viktigt att bekämpa narkotikaproblemen på bred front.
Beatrice Ask (M):
Börje Vestlund har frågat mig vad jag avser att göra för att Stockholmspolisen inte ska behöva skära i sin budget för 2008. Jag svarade på en riksdagsfråga för några veckor sedan med samma innehåll som den här interpellationen. Jag har inte ändrat uppfattning i frågan och lämnar därför samma svar nu som då. Rättsväsendet har fått ett tillskott på drygt 1,5 miljarder kronor för 2007. Från och med 2008 får polisen ytterligare 415 miljoner kronor.
Det är den största enskilda satsningen på rättsväsendet någonsin, och den innebär även ett betydande resurstillskott för polisen. Resurstillskottet möjliggör ett stort antal fler poliser med målet att det 2010 ska finnas 20 000 poliser. När det gäller fördelningen av såväl personella som ekonomiska resurstillskott har regeringen delegerat det ansvaret till Rikspolisstyrelsen och ytterst till polismyndigheterna.
Rikspolisstyrelsen fördelar pengarna mellan polismyndigheterna medan respektive polismyndighet beslutar i frågor som rör verksamheten lokalt. Den ordningen tycker jag är rimlig om vi ser till den styrningsmodell vi har i Sverige med myndigheter som agerar självständigt inom de ramar som riksdag och regering har satt upp.
Beatrice Ask (M):
Antalet poliser i Stockholm ökar och har ökat med 315 tjänster mellan 2005 och 2007. Jag har själv varit ordförande i City polisnämnd under ganska många år och vet ganska väl hur antalet poliser har ökat. Den ökningen fortsätter att finansieras genom budgeten. Att det finns en diskussion mellan RPS centralt och annat är ingenting som är nytt.
Jag kan också till Bosse Ringholm säga att jag har haft många diskussioner med mina partikamrater i polisstyrelserna i Stockholm, Göteborg och Malmö och även i de andra länen. Jag vet vilka svårigheter de har. De är inte begripligt att vi skickar mer och mer pengar när man undrar var de hamnar. Vi har till exempel varit tvingade att försöka få någon ordning för att ta reda på hur mycket RPS centralt och administrationen där har ökat under socialdemokratiskt styre.
Man har inte ens någon statistik så att det går att läsa ut hur det ser ut. Det finns en del att göra, och det finns frågor kring detta. Jag är väldigt glad över att det tas upp, för jag tror att medborgarna behöver veta det. Jag har inga problem med vad jag sade före valet och efter valet. Det kommer däremot att bli problem för Bosse Ringholm när han inser att vi menar allvar och tänker genomföra det vi har lovat. Jag blir väldigt upprörd när man raljerar om sagostunder.
Statsministern redovisar hur två unga kvinnor med psykiska problem berättar om sina erfarenheter av en psykvård som inte fungerar, hur en dotter och en hustru på väldigt underliga sätt fick veta av myndigheterna att deras pappa och make hade blivit mördad och hur man misslyckas med bemötandefrågorna. Vi är helt överens, jag och Fredrik Reinfeldt. Vi har mycket kvar att göra på det området.
Men säg inte att det är sagor när vi lyfter fram hur vanliga människor i olika delar av landet har det. Om man när man sitter i regeringsställning eller i opposition tror att det inte finns problem är man illa ute. Jag vet att vi har många tillkortakommanden, trots satsningar och annat. Det är därför jag är så entusiastisk över att få fortsätta.
Beatrice Ask (M):
Lena Olsson har frågat mig om jag avser att tillsätta en kommission för att undersöka om det förekom felaktigt agerande från myndigheter och regering i samband med den så kallade bordellhärvan. Jag vill först av allt säga att jag känner starkt med de kvinnor som utnyttjades i den så kallade bordellhärvan på 70-talet. Det är självklart att sådana upplevelser sätter djupa spår.
När det gäller frågan om en fördjupad granskning av myndigheternas och den tidigare regeringens agerande i ärendet anser jag att ingående överväganden krävs. För att kunna fatta ett riktigt beslut i en så viktig fråga behövs ett fullgott underlag. Som de flesta känner till har två kvinnor, som vid tidpunkten för händelserna på 70-talet var minderåriga, begärt skadestånd av staten. Det ärendet handläggs för närvarande av Justitiekanslern.
Om Justitiekanslern finner skäl för det har han möjlighet att gå vidare och granska myndigheternas agerande i ärendet. Jag vill avvakta Justitiekanslerns ställningstagande innan jag tar ställning till om ytterligare åtgärder kan krävas från regeringens sida.
Beatrice Ask (M):
Lennart Sacrédeus har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att direktiven till utredningar ska följas och för att säkerställa kvaliteten i och tilltron till det svenska utredningsväsendet. Vidare ställs frågan vilka åtgärder jag avser att vidta när det gäller Äktenskaps- och partnerskapsutredningen, som interpellanten menar inte har följt sina direktiv eller allmänna utgångspunkter om grundlig analys.
Eftersom det är Äktenskaps- och partnerskapsutredningen Lennart Sacrédeus tar till utgångspunkt för frågorna hänvisar jag vad gäller de lite mer allmänna frågorna om valet mellan enmansutredningar och parlamentariska utredningar till Mats Odells svar på Peter Hultqvists interpellation om statliga utredningar och kommittéer, som tas upp i en annan debatt.
Äktenskaps- och partnerskapsutredningen tillsattes av den förra socialdemokratiska regeringen. Lennart Sacrédeus och jag är överens om att det bästa hade varit en parlamentarisk utredning i enlighet med riksdagens begäran 2004. När alliansregeringen tillträdde hade emellertid den tillsatta utredningen kommit långt i sitt arbete, och alternativet att låta den börja om från början i en annan form var inte lämpligt.
Ett sådant beslut hade knappast gett uttryck för det parlamentariska inflytandet, utan tvärtom nog setts enbart som ett förhalande av frågan. Till saken hör också att frågan under många år varit föremål för debatt och politiska ställningstaganden. Min uppfattning är att utredningen, som den har bedrivits, har gett utrymme för en bred diskussion i samhället. Utredaren har haft två referensgrupper, en för riksdagspartierna och en för trossamfunden.
Utredaren har fortlöpande informerat och samrått med referensgrupperna. Flertalet utredningssammanträden har varit gemensamma för sakkunniga, experter och referensgrupperna. Dessutom har samtliga medverkande i referensgrupperna haft möjlighet att avlämna särskilda yttranden. Någon brist i den demokratiska förankringen kan man inte säga att det är. För den fortsatta beredningen är det viktigt att det finns tid för att analysera och diskutera frågan. Därför är remisstiden ordentligt tilltagen.
Mitt intryck är att det är en gedigen utredning och att den inte skulle ha sänts ut på remiss om den hade haft allvarliga brister. Jag är inte beredd att nu gå in i en diskussion om förslagen utan avser att återkomma i frågan när remisstiden har gått ut.
Beatrice Ask (M):
Först vill jag naturligtvis be om ursäkt om jag uttalar namn fel. Det var inte meningen. Men det är mycket att hålla i huvudet så här sent på kvällen. Interpellationen handlar om kvaliteten i utredningar rent allmänt, mot bakgrund av den utredning som vi diskuterar nu, och om hur man säkrar att direktiv följs.
Jag har uppfattningen att den här utredningen gör ett gediget intryck. Att utredaren avgränsar sitt uppdrag och beskriver hur han gör är ganska vanligt. Det är faktiskt ett kvalitetsmärke.
Det är viktigt att man följer direktiven, men ibland är man tvungen att göra avgränsningar, och då är det viktigt att man tydliggör detta. Det gör man i seriösa arbeten. Då vet läsaren att man har hållit sig till vissa delar av frågeställningen av olika skäl. Ofta argumenterar man också för det. Jag tycker att detta är något som är bra.
Man vet på förhand när man läser avgränsningen att det är vissa bitar som inte är med. Då kan man fundera över hur man ska hämta in den kunskapen och hur den kan tillföras diskussionen. Jag ser inte det som ett problem. Jag tycker att vi har fått och får - genom den debatt som pågår - en bred belysning och analys av den frågeställning som det handlar om.
Däremot har jag inte - vilket jag också sade inledningsvis - för avsikt att föregripa den pågående remissrundan och den debatt som faktiskt pågår. Jag tror att det vore direkt olämpligt av mig att göra det, även om interpellanten delvis frestar mig även i den frågan.
Beatrice Ask (M):
Jag behöver inte hålla något långt slutanförande. Det är klart att det fanns en möjlighet att börja om från början. Frågan var ju fri. Det kunde man göra. Men vi var i alliansregeringen överens om att det inte var lämpligt. Det fanns en utredning som var tillsatt och som hade kommit ganska långt. Vi var överens om att arbeta med den utifrån de förutsättningar som rådde. Det är ett arbete som nu är slutfört.
Möjligheten fanns, men det var knappast lämpligt eller nödvändigt att börja om för att få det underlag som behövs inför ett beslut i riksdagen.
Beatrice Ask (M):
Först vill jag ta upp påståendet från Lena Olsson att fotboja ska vara i stället för fängelse. Nu ska vi inte blanda ihop begreppen. Man använder fotboja i lite olika sammanhang, precis som jag beskrev. Den finns i försöksverksamheten på anstalt, och den finns i andra faser. Vi håller oss till det som jag tror att interpellationen handlar om, nämligen fotboja på anstalt.
Det var den förra regeringen som gav Kriminalvården ett uppdrag att pröva hur den teknik som används med intensivövervakning skulle kunna användas i anstalt. Det har man gjort på en av de modernaste anstalter vi har, nämligen Kolmården. Den blir för övrigt ofta kritiserad för att det är så fritt och så bra.
Skälet till att man kan ha en väldigt öppen verksamhet där är att man inte behöver ha andra mer manuella kontrollåtgärder därför att man använder den tekniska övervakningen. Det ger enligt Kriminalvården större möjligheter att arbeta med verksamhetens innehåll. Nu vill Kriminalvården gå vidare och arbeta med metoden på några anstalter till. Jag tycker att det är väldigt bra.
Det vore mycket bra om vi kunde undvika en del saker. Även på fria anstalter finns det kontroller, regler och annat. Kan vi hitta lösningar där man inte ägnar sig åt den typen av manuell kontroll för att säkerhetsföreskrifter och ordningsregler ska fungera kan man i stället ägna kraften åt något annat.
Det är min bestämda uppfattning att den förra regeringen inte hade som avsikt med försöksverksamheten att minska på verksamheten eller spara på personalen. Det var just att man såg den här möjligheten. Såvitt jag har blivit informerad har man varit ganska nöjd med resultaten just på Kolmården av att kunna använda tekniken. Jag kan förstå att Kriminalvården känner det så.
Låt oss nu testa om det går med några anstalter som inte är lika hypermoderna som Kolmården. Vi har också ett behov i kriminalvården att modernisera verksamheten. För regeringens del är det väldigt viktigt att vi har bra öppna anstalter. Det är viktigt att det finns alternativ inom kriminalvården. Jag tror att vi ska vara öppna för att också pröva modern teknik i den typen av sammanhang.
Den sista frågan som Lena Olsson ställde var: Hur ska ministern nu försäkra sig om att man inte använder det i besparingssyfte? Jag vill följa den utvärdering av verksamhet och resultat som man har. Jag ser väldigt positivt på att Kriminalvården moderniserar verksamheten.
Jag är väldigt glad om man kan frigöra mer resurser i fråga om personalens tid och engagemang till det som är vård och innehåll i verksamheten från passandet av vad intagna ägnar sig åt och att kontrollera att de inte sticker iväg eller vad det nu kan vara. Sanningen är nog att verksamhetens innehåll på många anstalter, både slutna och öppna, kan utvecklas ytterligare.
Då måste vi ha personal som kan ägna sig åt den.
Beatrice Ask (M):
Det finns risker med nästan all utvecklingsverksamhet; det är helt riktigt. Men det som är viktigt och som jag tycker att man ska se när det gäller användningen av fotboja på anstalt är att det är lättare att få legitimitet för öppna anstalter också nära bostadsområden och annat. Det har vi sett när det gäller Kolmården. Vi vet alla att det här är ett problem i dag. Många säger: Vi vill inte ha någon anstalt, utan här ska vi ha det som vi har det.
Människor är rädda. Nu får de en annan trygghet därför att de vet att det finns ett bra kontrollsystem. Jag tycker att det kan vara på pluskontot. En annan sak är att vi kan se att intagna på en öppen anstalt där detta finns är lite mer skyddade från spekulationer om inblandning i händelser som har inträffat utanför anstalten.
Det är ofta så att det kommer rykten i svang och folk säger: Nu har vi den här anstalten, och det förstår man ju vem som har varit ute här! Med den här typen av övervakning kan man slippa det resonemanget. Det är alldeles riktigt att de tre anstalter där man nu diskuterar att pröva systemet inte har samma modernitet som Kolmården.
Men jag tror att vi måste våga pröva att utveckla verksamheten. Jag tycker att kriminalvården gör rätt här. Jag vill inte vara så konspiratoriskt lagd att jag går omkring och tror att Kriminalvården har hittat på de här idéerna därför att man vill dra ned på personalen. Min uppfattning är att inom Kriminalvården är man oerhört angelägen om att ha personal för att hinna med verksamheten och de intagna.
Det gäller inte minst de öppnare anstalterna. Sedan är det en annan diskussion att vi behöver mer resurser än vad alla kanske tycker att vi borde få. Men det är en diskussion vi får ta i budgetdebatten. Sammanfattningsvis delar jag inte Vänsterpartiets negativa inställning till försöksverksamheten.
Jag vet inte om Vänsterpartiet redan under den förra regeringen var emot att man inledde försöksverksamheten. Men så här långt är erfarenheterna positiva och följer de intentioner som jag tror att man hade när man inledde försöksverksamheten. Jag har inte sett, och ser inte, någon anledning att ifrågasätta att man utifrån de positiva erfarenheterna nu tar ytterligare steg.
Jag ser fram emot detta, och jag hoppas att vi ska få goda erfarenheter som gör att vi kan fortsätta att utveckla de öppna anstalterna så att de både blir säkrare och tryggare men också innehållsmässigt bättre.
Beatrice Ask (M):
Man kanske inte ska förlänga debatten så här sent. Det finns många aspekter på de här frågorna. Det jag vill slå fast är att jag tror att vi ska ha en positiv inställning till förändringsarbetet. Jag vill också ha sagt att om vi önskar oss att fler ska få avtjäna sitt straff på öppnare anstalter måste vi se till att det är ordning och reda där.
Vi vet till exempel att vi tidigare hade större problem på öppna anstalter än på slutna när det gäller att man avviker och så vidare. Om vi ska kunna få en utveckling i kriminalvården mot ett öppnare håll är det viktigt att vi ser till att man inte kan komma och gå som man vill bara för att man sitter på en öppen anstalt. Det här är ett sätt som jag tror att både intagna, personal och även myndigheten har känt fungerar på Kolmården.
Det är utifrån den erfarenheten man går vidare. Vi får väl återkomma till de här diskussionerna och se om vi kan få ytterligare positiva effekter. Det är verkligen min förhoppning.
Beatrice Ask (M):
De här sakerna hänger delvis samman. Riksdagen fattade tidigare ett beslut som gällde bevakningsföretagen och väktarna och har skärpt regelverket. Det förs naturligtvis fortsatta diskussioner. Jag tycker att det är viktigt att säga att vi nu under våren analyserar den granskning som Justitiekanslern har gjort. Vi vill att det ska ligga till grund för ett fortsatt arbete med frågorna.
Kanslern har i flera fall efterlyst ytterligare utredning. Han tar upp frågan om ordningsvakters utbildning, koppling till polisen och anställningsförhållanden och även frågan om entrévärdarnas rättsliga ställning. Det finns en gammal promemoria från 2003 som handlar om ordningsvakter och väktare.
Där föreslås att man i förordningen ska tydliggöra att anmälningar mot ordningsvakter som påstås ha begått brott i tjänsten ska hanteras ungefär som man hanterar frågor när poliser har gjort fel. Det finns ingen enhetlig uppfattning hos remissinstanserna. Det här har varit ute på remiss. Jag ska inte säga att man fick lika många olika svar som antalet remissinstanser, men det finns ingen enhetlig uppfattning.
Därför vidtog inte heller den förra regeringen några åtgärder med anledning av detta. Vi kommer nu att behandla frågan om hur anmälan mot ordningsvakter ska utredas tillsammans med utredningen om brottsmisstankar mot polis och åklagare. Sammanställningen av remissynpunkter och annat får bli det underlag som vi har.
När det gäller entrévärdar är det lite mer bekymmersamt. Det finns skilda regler för dessa i dag. De arbetar också delvis olika. Det är inte helt enkelt att definiera avgränsningarna mellan de här grupperna. Det är klart att människor som är ansvariga för ordningshållningen måste ha vissa regler att rätta sig efter.
Problemet med entrévärdar är att de egentligen inte har det ansvaret i rättslig och i myndighetsprövningens mening. Det finns sådana här värdar i lite olika varianter. Jag tror att det skapar ett problem. Vi har anledning att fundera mycket över detta. Det är väl ingen tvekan om att det här är ett problem.
Det förs mycket diskussioner om det. Det skapar också väldigt mycket irritation, inte minst i nöjeslivet. Vi vet allihop att det är just i nöjeslivet, och inte minst bland unga människor som är ute på fredagar och lördagar, som det händer mycket. Där har vi anledning att på olika sätt verka för bättre ordning.
Jag tror också att regeringens storsatsning på fler poliser och att fler poliser ska arbeta i yttre tjänst på tider när det är befogat kan betyda att vi får bättre ordning på den typ av problem som man har uppmärksammat när det gäller ordningsvakter och entrévärdar.