KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Krantz (FP):
Bakgrunden till de nya antagningsreglerna var den reform som vi genomförde 2007. Det fanns två bärande motiv bakom den reformen, dels att vi skulle gynna direktövergång från gymnasiet in i högskolan, dels att vi ville införa meritpoäng för att stimulera elever att läsa moderna språk och matematik, framför allt avancerade kurser i dessa ämnen, på gymnasiet. Inte minst i den senare delen har vi redan sett mycket tydliga resultat.
Antalet elever på gymnasiet som läser moderna språk och matematik har ökat kraftigt enligt alla de indikationer vi har fått. Tyvärr var Miljöpartiet emot just den delen när vi röstade om detta i riksdagen. Mats Pertoft frågar: Hur kunde detta inträffa? Ja, den frågan kan Mats Pertoft delvis ställa till sig själv.
När reformen antogs 2007 kunde konsekvenserna när det gällde IB-programmet inte riktigt överblickas. Nu försöker vi göra det vi kan för att rätta till de problem som har uppstått. När frågan var uppe i riksdagen 2007 fanns det inga motioner från Miljöpartiet där detta uppmärksammades. Inte heller 2006 när den dåvarande regeringen gjorde reformer när det gällde antagningssystemet uppmärksammade Miljöpartiet den här frågan.
Därför kan frågan likaväl ställas tillbaka till Miljöpartiet: Varför uppmärksammade inte ni detta? Jag tycker att det är lika bra att lägga det här bakom sig och säga: Låt oss vara glada i dag över att vi har fått fram en lösning som innebär att IB-eleverna får konkurrera på samma villkor som elever med vanliga svenska gymnasiebetyg. Låt oss glädjas över detta i stället för att gräva i historien, när det förmodligen är så att det finns både borgerliga politiker och miljöpartipolitiker som borde ha uppmärksammat detta tidigare men som inte gjorde det. Nu rättar vi till detta, och jag är glad över det.
Det regelverk som vi nu föreslår ska träda i kraft den 1 januari 2010. Det är ett tydligt och klart besked. I praktiken innebär det att det kommer att få betydelse för antagningen hösten 2010. Vi kommer att fatta detta beslut i regeringen inom de närmaste veckorna, så det kommer att träda i kraft den 1 januari 2010.
Tobias Krantz (FP):
Först vill jag säga att jag delar Mats Pertofts uppfattning om hur viktigt IB-programmet är och hur mycket det tillför den svenska gymnasieskolan och det svenska utbildningsväsendet. Det är verkligen i mångt och mycket ett flaggskepp för svensk utbildningspolitik. Man satsar och har under många år satsat enormt mycket på kunskap och kvalitet i utbildningen, och man har legat i toppen när det gäller resultat och kan också hävda sig mycket bra internationellt.
Det är verkligen en toppenutbildning, och det ligger i linje med regeringens ambition att höja statusen och kunskapen i det svenska utbildningsväsendet att satsa på kunskap och kvalitet. Därför är jag extra glad över att vi i dag kan ge beskedet att de elever som läser på IB-programmet ska kunna konkurrera på precis samma villkor som elever som får vanliga svenska gymnasiebetyg. Det är en viktig signal.
För de allra flesta är det helt uppenbart att IB-programmet är en del av det svenska utbildningsväsendet. Man kan inte betrakta det som en utländsk examen, utan det är faktiskt en del av det svenska utbildningsväsendet. Så betraktas det av de allra flesta. Den ändring som vi nu genomför är fullt logisk ur det perspektivet.
Precis som Mats Pertoft säger gav vi ett uppdrag till Högskoleverket och Verket för högskoleservice i början av juni i år. De fick i uppdrag att lämna resultat till oss den 1 oktober. Det gav dock inte riktigt det underlag som vi hade väntat oss. Det har lett till att vi har fått jobba ganska intensivt på departementet och i Regeringskansliet för att ändå försöka fatta beslut om den här förändringen.
Jag är väldigt glad över att vi har lyckats gå i mål med nya regler som ska kunna träda i kraft den 1 januari 2010. Det har inte varit lätt, men jag är glad över att vi är där. Det är naturligtvis helt rätt som Mats Pertoft säger att man alltid ska tänka igenom alla konsekvenser. Jag bara konstaterar att de konsekvenser som har uppstått när det gäller IB-eleverna förutsåg inte vi och ingen annan politiker heller, tror jag.
Därför hade vi ingen debatt om detta när bestämmelserna antogs. Grundprincipen i den reform som vi antog 2007 tycker jag är helt rätt. Vi måste uppmuntra elever som läser avancerade kurser i matematik och språk att fortsätta göra det. Vi riskerar annars att hamna i en situation där ungdomarna har sämre språkkunskaper än sina föräldrar, och det är naturligtvis oacceptabelt i en tid då vi lever i globalisering och internationalisering.
Grundprincipen i det systemet är helt rätt, och den ligger fast. Men om det visar sig att det finns konsekvenser som vi inte kunde överblicka ska vi som politiker naturligtvis inte ha större prestige än att vi kan backa och säga att vi har gjort fel. Nu ändrar vi detta. Jag tycker att det här är en glädjens dag. Det viktigaste är inte att jag och Mats Pertoft kan glädja oss utan att landets IB-elever kan glädja sig.
Tobias Krantz (FP):
Antalet platser i högskolan måste självklart kunna variera beroende på efterfrågan och arbetsmarknadens behov. Det är därför som fler platser i högskolan tillförs nu när det behövs fler platser i högskolan. Däremot finns det ingen poäng i att som Socialdemokraterna alltid tillföra fler platser oavsett hur studenternas efterfrågan eller arbetsmarknadens behov ser ut. Den politiken för inte vi.
Vi har tidigare sett resultatet av den politiken då man har byggt ut högskolan så kraftigt att man inte har klarat kvaliteten. I den svenska högskolan ser vi nu att studenter inom till exempel humanistiska och samhällsvetenskapliga ämnen bara får fyra timmars undervisningstid i veckan. Det är resultatet av den socialdemokratiska politiken. Vi måste anpassa antalet platser i den svenska högskolan efter arbetsmarknadens behov och studenternas efterfrågan. Det är just det vi gör.
Vi sätter in åtgärder när de behövs, varken tidigare eller senare. Svenska universitet och högskolor har mer pengar än någonsin tidigare. Vi har genomfört en stor forskningssatsning med 5 miljarder kronor som i högsta grad stärker kvaliteten i den svenska högskolan. En viktig faktor när det gäller hög kvalitet i den svenska högskolan är att man har kvalificerade lärare. Forskare är också lärare.
Att vi får bättre forskning och forskare i Sverige påverkar naturligtvis också högskoleutbildningen positivt för de studenter som deltar i den. Vi har tillfört ett antal hundra miljoner i grundutbildningsanslaget för att se till att det blir fler lärarledda timmar i den svenska högskolan. Vi tänker lägga en kvalitetsproposition under våren där vi ytterligare försöker stärka drivkraften att höja kvaliteten i den svenska högskolan. Alliansregeringen satsar mycket på kvalitet.
Däremot uppfattar jag att det är skillnad mellan regeringen och oppositionen när det gäller synen på kvalitet och kvantitet. Socialdemokraterna står för kvalitetslinjen högskolan som utbildningsfabrik. Det gör inte vi.
Tobias Krantz (FP):
Mikael Damberg har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder med anledning av att andelen ungdomar som väljer att studera vidare på universitet och högskolor varierar kraftigt mellan olika kommuner samt vilka konkreta åtgärder jag avser att vidta för att öka andelen ungdomar som studerar vidare och minska den sociala snedrekryteringen till högre studier. Till att börja med vill jag betona att arbetet med breddad rekrytering till högskolan är prioriterat och viktigt.
Den högre utbildningen ska vara öppen för alla som har intresse och förutsättningar för sådan utbildning. Detta gäller oavsett bostadsort och bakgrund. I det perspektivet kan jag hålla med Mikael Damberg om att det naturligtvis är problematiskt att övergången till högskolan skiljer sig kraftigt åt mellan kommuner. Utbyggnaden av den högre utbildningen runt om i landet har varit viktig för att öka tillgängligheten till högre utbildning och sänka trösklarna för att påbörja högskolestudier.
Däremot håller jag inte med Mikael Damberg om vilka verktyg som ska användas för att möjliggöra att alla som har intresse och förutsättningar också ska kunna studera på högskolan. Den förra regeringen använde kvantitativa mått som pekpinnar. Resultatet blev ett stort antal outnyttjade platser inom högskolan. Jag är inte beredd att gå den vägen. I stället är den här regeringens utgångspunkt att universitet och högskolor själva kan och ska ta ett ökat ansvar för att säkerställa breddad rekrytering.
Jag är övertygad om att våra lärosäten är fullt kompetenta att bedöma vilka åtgärder som behöver vidtas. Inte minst för att nå ungdomar i de kommuner där övergången till högskolan är låg. Regeringen följer noga hur universitetens och högskolornas arbete fortskrider. Som en grund för lärosätenas arbete har regeringen också vidtagit åtgärder som är en del i arbetet med att bredda rekryteringen. Bland annat har universitet och högskolor fått i uppdrag att förbättra informationen och vägledningen om utbildningsvägar vid respektive lärosäte.
En effektiv studie- och yrkesvägledning såväl inför som under studierna är inte minst viktig när det gäller studenter med icke-akademisk bakgrund. Regeringen genomför också en studiemedelsreform med höjda studiemedel och höjt fribelopp. Ett bra studiemedelssystem är viktigt för att motverka social snedrekrytering. När efterfrågan på högre utbildning nu ökar har regeringen också kraftigt ökat antalet platser. Utgångspunkten är då efterfrågan på utbildning. Antalet platser har för 2010 och 2011 ökat med ca 10 000.
Jag vill understryka att arbetet med att bredda rekryteringen kräver ett helhetsgrepp där alla utbildningsnivåer innefattas. Universitet och högskolor kan inte ta hela ansvaret för att korrigera förhållanden som grundläggs i lägre åldrar. En grundförutsättning är högre kvalitet och bättre studie- och yrkesvägledning i grund- och gymnasieskolan. Regeringens bedömning är att den gymnasiereform som regeringen har sjösatt och som innebär en väsentlig kvalitetshöjning av utbildningen har goda förutsättningar att inverka positivt på arbetet med breddad rekrytering till högskolan.
Tobias Krantz (FP):
Först vill jag tacka både interpellanten och meddebattören för en mycket viktig och bra debatt. Det är ett angeläget ämne vi har pratat om. Vi måste minska den sociala snedrekryteringen av de skäl jag har nämnt. Det handlar om att vi ska ha den samhälleliga begåvningsreserven till nytta i det svenska samhället. Det blir inte minst viktigt i globaliseringens tidevarv, där vi vet att kunskap och utbildning blir allt viktigare. Vi har inte råd att tappa en enda begåvning om vi ska klara den internationella konkurrensen.
Det andra och för mig allra viktigaste skälet är ett starkt ideologiskt sådant, nämligen att alla människor har rätt att nå sin fulla potential. Då måste vi också se till att alla de hinder som ligger i vägen - sociala skäl, etniska skäl, geografiska skäl eller vad det kan vara - röjs undan. Det måste vara vårt yttersta mål för politiken. Därför har jag ett mycket starkt engagemang för att bryta den sociala snedrekryteringen. Jag vill säga någonting om utbyggnaden.
Jag håller naturligtvis med Mikael Damberg om att utbyggnaden, eftersom den gav ett antal fler platser, ledde till att fler personer fick tillgång till högre studier. Där fanns naturligtvis också de vi kallar arbetarbarn och även människor från andra kategorier. Den intressanta frågan är dock: Har vi genom utbyggnaden lyckats bryta mönstret att det i större utsträckning är akademikerbarn som läser vidare på högskolan eller inte? Mitt svar på den frågan är: Nej, det finns inga sådana belägg. I värsta fall är det till och med så att det mönstret har blivit värre.
Vi måste alltså fundera på om det är det bästa sättet. Vi kanske ändå måste bygga ut högskolan av andra skäl, åtminstone tillfälligt som vi gör nu, men frågan är om det löser problemen med den sociala snedrekryteringen. Jag tror inte att det gör det, utan det finns andra, djupt liggande orsaker som är viktiga. Vi måste ha en mer kunskapsinriktad skolpolitik, vilket vi nu genomför. Mikael Damberg sade att vi inte gör någonting, men vi gör massvis. Vi har en kunskapsinriktad skolpolitik och en skattepolitik som ökar utbildningspremien.
Vi genomför också en kraftig studiemedelsreform som jag tror kommer att påverka. Mycket ligger dock på annat håll också. Lönebildningen måste fungera bättre. Här har arbetsmarknadens parter ett stort ansvar att se till att inte minst lågutbildade akademiska kvinnor får en bättre löneutveckling. Tack för en viktig debatt!
Tobias Krantz (FP):
Jag vill tacka samtliga meddebattörer för en bra och viktig debatt i ett angeläget ämne. Sverige står inför en mycket tuff internationell utmaning. Som flera debattörer varit inne på befinner vi oss i en internationell miljö där vi inte bara kan diskutera hur det ser ut beträffande förutsättningarna i Sverige. Vi lever i en global värld där ett antal länder nu satsar stenhårt på utbildning och forskning. Man räknar med att exempelvis Indiens och Kinas forskningssatsning i relativa tal kommer att fördubblas under de närmaste 20-30 åren.
Trots ett mycket tufft budgetläge ökar man i USA sina forskningsansträngningar med 6 procent. På alla andra områden fryser man utgifterna, men på forskningen satsar man. Många andra länder gör också det, med rätta. Det är alltså den miljön vi lever i och som vi måste anpassa oss till. Därför tror jag att det är viktigt att öka resurserna till svensk forskning generellt sett.
5 miljarder extra går till traditionell fri grundforskning och till ett antal strategiska områden som är viktiga för Sverige - områden där vi har stora möjligheter att göra forskningsgenombrott och som är viktiga för näringslivet och näringslivets behov. Det är också viktigt att forskningsresurserna används på ett bra sätt och stimulerar till kvalitet och utveckling.
Då är det betydelsefullt att vi har ett system som leder till att vi premierar de bästa forskningsresultaten och det som regeringen har infört. De universitet och högskolor som verkligen presterar bra resultat får mer pengar än de som inte är riktigt lika bra. Det finns både högskolor och universitet som får betydligt mer pengar, och det finns både högskolor och universitet som inte får riktigt lika mycket pengar.
Själva poängen med regeringens politik är att vi inte bryr oss om vad som står på skylten, om det står Universitet eller om det på skylten står Högskola. Det är prestationer i termer av goda forskningsresultat som räknas. En viktig sak som jag tycker att vi måste lära oss av de senaste 10, 20, 30 årens forskningsdebatt är att vi ska strunta i den gamla uppdelningen i universitet och högskolor och att vi ska premiera kvalitet. Det är det som räknas och det enda som räknas i den tuffa internationella miljö som vi lever i.
Tobias Krantz (FP):
Mikael Damberg har frågat mig vad jag gör för bedömning av hur den sociala snedrekryteringen påverkats och kommer att påverkas av de reformer regeringen har genomfört och som har beslutats. Så sent som den 16 februari i år hade jag nöjet att debattera med Mikael Damberg om just breddad rekrytering. Vid det tillfället underströk jag att jag är helt överens med Mikael Damberg om att den sociala snedrekryteringen är ett stort problem.
Jag pekade då på några reformer som enligt regeringens bedömning har goda förutsättningar att inverka positivt på arbetet med breddad rekrytering. Jag nämnde gymnasiereformen som innebär en väsentlig kvalitetshöjning samt uppdraget till universitet och högskolor att förbättra informationen och vägledningen om utbildningsvägar vid respektive lärosäte. Jag nämnde också att regeringen tillfälligt har tillfört 10 000 högskoleplatser trots att många lärosäten inte når sina takbelopp. Detta var den 16 februari.
Sedan dess har regeringen presenterat flera förslag till reformer som enligt min bedömning ger ytterligare möjligheter att bredda rekryteringen. Den proposition om ökad frihet för universitet och högskolor som regeringen överlämnade till riksdagen i mars i år innehåller förslag om att ge universitet och högskolor ökad frihet att anpassa verksamheten efter lärosätets egna förutsättningar och behov.
Detta är en förutsättning för att universitet och högskolor ska kunna bedriva sin verksamhet framgångsrikt i en alltmer globaliserad utbildningssfär och i en förlängning nödvändigt för att stärka Sveriges internationella konkurrenskraft. Ökad frihet innebär samtidigt ett ökat ansvar. Ett lärosäte som inte aktivt och målmedvetet arbetar med att bredda sin rekrytering riskerar att gå miste om ett antal duktiga studenter.
Därutöver har mångfalden i sig ett värde för att bygga upp och behålla högkvalitativa miljöer såväl i utbildningen som i forskningen. Jag har ett mycket starkt engagemang för att bryta den sociala snedrekryteringen till högskolan och menar att vi måste röja undan de hinder, såväl sociala och etniska som geografiska, som ligger i vägen för att alla människor ska kunna nå sin fulla potential. Därför är det nödvändigt med åtgärder också utanför högskolan.
Här vill jag nämna regeringens förslag till ny skollag, som innehåller en lång rad åtgärder för att förbättra skolan. Bland annat förtydligas huvudmannens ansvar för att eleverna får tillgång till studie- och yrkesvägledning. Min bedömning är således att de reformer som regeringen har genomfört och de förslag som regeringen har presenterat sammantaget ger goda förutsättningar för att minska den sociala snedrekryteringen.
Att alla talanger och begåvningar tas till vara har stor strategisk betydelse för Sveriges konkurrenskraft, men det är framför allt en fråga om att ge alla människor, oavsett social och ekonomisk bakgrund, likvärdiga chanser att genom egen ansträngning förverkliga sina ambitioner.
Tobias Krantz (FP):
Jag vill tacka mina meddebattörer för en bra och viktig debatt. Jag anser att vi måste ta krafttag för att minska den sociala snedrekryteringen. Det är mycket angeläget av två skäl. Det första är att vi måste se till att alla unga människors begåvning, potential, tas till vara, oavsett social, etnisk och ekonomisk begåvning. Vi har inte råd i den tuffa internationella miljö vi lever i att inte ta till vara alla unga människors förmåga och potential.
Det andra, som är ett viktigare starkt ideologiskt och principiellt skäl, är att vi ska se till att alla människor, oavsett bakgrund, har möjligheter att förverkliga sina drömmar och sina förutsättningar. Det är en viktig ideologisk utgångspunkt för mig, och då måste vi ta ett brett grepp för att minska den sociala snedrekryteringen i Sverige. Vi gör det i regeringen på ett antal olika områden. Vi gör det genom en offensiv kunskapsinriktad skolpolitik och genom en kvalitetsinriktad högskolepolitik.
Vi stärker studiemedlen och har ett generöst studiemedelssystem, vi ser till att föra en skattepolitik som ökar utbildningspremien, för att ta några exempel. Naturligtvis är det viktigt att se till att vi har en kommunal vuxenutbildning som gör det möjligt att behörighetskomplettera, om man upptäcker efteråt att man gjort ett felaktigt val.
Problemet tidigare har varit att allt fler har valt att konkurrenskomplettera. Jag håller med de tidigare socialdemokratiska statsråden Leif Pagrotsky och Lena Hallengren om att det var en felaktig modell. Det förvånar mig att Mikael Damberg argumenterar emot det nu.
Jag tror att det är viktigt att komvux används till just dem som ska ha en andra, tredje, fjärde, femte eller sjätte chans, inte till dem som kan anstränga sig lite mer på gymnasiet och som bara använder komvux för att läsa upp betyg i ämnen som de redan har läst. Jag tror att det är viktigt att komvux används som den språngbräda det ska vara för dem som upplever att de gjort ett felaktigt val och som gör att de kan göra nya val. Då måste vi se till att komvux inriktas på rätt saker.
Tobias Krantz (FP):
Mikael Damberg har frågat mig om jag avser att ta några initiativ för att ändra de regler som utestänger studieintresserade från högre studier. Jag vill inledningsvis betona att jag inte delar Mikael Dambergs bedömning att de nya tillträdesbestämmelserna utestänger studieintresserade från högre utbildning. I dagens globaliserade värld är det angeläget att Sverige konkurrerar med kunskap och kvalitet. Den högre utbildningen ska vara öppen för alla som har intresse och förutsättningar för sådan utbildning.
Tillträdesreglerna ska ge tydliga signaler till elever i gymnasieskolan att det lönar sig att välja ämnen och fördjupningskurser som ger en gedigen grund för högskolestudier och som är relevanta för att den sökande på ett gott sätt ska lyckas genomföra den sökta utbildningen. I gymnasiereformen skärps därför den 1 juli 2011 kraven på grundläggande behörighet till högskolestudier.
Reformen innebär dock även att elever som läser yrkesprogram inom ramen för individuellt val och utökat program ges möjlighet att läsa in de kurser som krävs för grundläggande behörighet. Dessutom införs nu genom den nya skollagen en rätt till vuxenutbildning på gymnasial nivå för elever med yrkesexamen som inte i gymnasieskolan har uppnått grundläggande behörighet till högskolan. Till många utbildningar antas alla behöriga sökande.
Först om det är flera behöriga sökande till en utbildning än det finns platser görs ett urval. Riktigt hård konkurrens är det endast till några få utbildningar. Utöver betyg kan urval bland de sökande göras på grundval av resultat från högskoleprovet och av högskolan bestämda urvalsgrunder. Det är viktigt att främja direktövergången från gymnasieutbildning till högre utbildning. Studiemotiverade studenter som söker till högskolan direkt efter avslutad gymnasieutbildning ska uppmuntras och inte missgynnas.
Jag vill också understryka att arbetet med breddad rekrytering till högskolan är prioriterat. Sökande som skaffat sig utbildning och förkunskaper på annat sätt än genom gymnasieskolan eller vuxenutbildningen ska kunna få kunskap och kompetens validerad och få tillgodoräkna sig så kallad reell kompetens eller antas på grundval av de av högskolan bestämda urvalsgrunderna. Att tillträdesreglerna ändras till antagningen hösten 2010 har varit känt sedan 2006.
Jag vill också påminna Mikael Damberg om att det var den förra regeringen som införde bland annat nuvarande bestämmelser om kvotgrupper vid urval på grundval av betyg som Mikael Damberg nu har invändningar emot. Först nu när de nya tillträdesreglerna börjar tillämpas kommer det att vara möjligt att göra en grundlig uppföljning av effekterna av de nya bestämmelserna. Regeringen följer utvecklingen noga.