Beatrice Ask (M):
Låt mig inledningsvis säga att det känns lite grann som att interpellationsinstitutet i dag fyller något slags funktion av att parlamentariker får prata ut med varandra om något uppdrag som de har någon annanstans och där statsrådet egentligen inte är så inblandat. Möjligen borde riksdagen fundera över ett sådant institut så att ni får prata ut med varandra om detta, för det är ju en otroligt viktig fråga som diskuteras. Det finns emellertid några saker som har sagts här som jag tycker är viktiga att kommentera.
Det ena är naturligtvis: Hur ska man motverka sexköp och prostitution här hemma? Det förekommer ju faktiskt i Sverige och är ett stort problem. Där tycker jag att det är viktigt att vi får en utvärdering av sexköpslagen och de insatser som vi gör, och det kommer. Vi har också satsat på polisresurser. Vi tycker att det är viktigt med fler poliser i yttre tjänst, för det är där man kan stävja en del av den problematik som finns.
Vi arbetar aktivt för att öka samarbetet mellan polisen och andra myndigheter, vilket när det gäller att arbeta med dem som är drabbade av prostitution eller finns i den svängen är helt nödvändigt, och därför är de sociala insatserna otroligt viktiga samtidigt. Vi arbetar för att få ett utbyte mellan myndigheterna när det gäller best practice och hur man ska jobba. Vi tittar på gromningen som är ett bekymmer. Det är ju en del av det som är prostitution på nätet och åtminstone försök till prostitutionsaktiviteter.
Det finns alltså en massa arbete här som är viktigt och som vi jobbar med och som jag tror att det finns ett stöd för i riksdagen också - det får vi väl se när vi lägger fram förslag och så. Hur ska man värna Sveriges goda rykte? frågar någon. Jag vill nog säga att frågan i stället handlar om hur vi ska påverka attityderna mer internationellt. När man kommer ut i internationella sammanhang är det verkligen inte den goda världen alla gånger.
Man behöver ju inte bara sitta i möteslokaler, utan jag brukar ägna mig åt att faktiskt vara ute på stan. Det finns miljöer runt om i Europas städer - och man behöver inte gå in i slummiljöer för att se det - där attityden mot kvinnor och visavi prostitution är helt annorlunda än vad den är här. Jag kan säga att min erfarenhet av att ha jobbat ganska mycket internationellt är den att den bästa taktiken faktiskt inte är att vara så jäkla storsvensk och tala om att vi minsann har hela lösningen.
Jag tror mycket mer på att arbeta med kvinnofrågor utifrån att man faktiskt pratar om de erfarenheter man har och de problem man ser, och att man också tar frågan ur mer än ett perspektiv. En viktig sak är det arbete som vi bedriver för att få mer att hända när det gäller människohandel. Vid det senaste informella RIF-mötet - jag berättade om det i justitieutskottet i dag - hade jag ett ganska viktigt inlägg, tycker jag själv.
Debatten har handlat om försvunna barn, och jag lyfte fram frågan om de försvunna barn som ingen letar efter. Det är nämligen de som finns i prostitutionssvängen som i väldigt stor utsträckning utnyttjas. De är utlånade, bortlämnade, köpta eller på något annat sätt borta från sina familjer, sina vänner och en trygg famn. Och när vi hittar dem i olika sammanhang har vi ingenstans att leverera dem utan lämnar dem ofta tillbaka till de miljöer där brotten begås.
Vi behöver alltså diskutera mycket mer hur vi riggar en ordning för att skapa ett nätverk för att ta hand om problemen. Vi driver aktivt de här frågorna, och jag kommer naturligtvis att fortsätta göra det.
Det ligger en skillnad i att respektera alla människors mänskliga rättigheter och att förespråka att prostitution ska vara lagligt. Det är en väldigt stor skillnad för mig. Jag är en smula förvånad över att Europarådets parlamentariker antar en sådan resolution, inte minst mot bakgrund av att det finns så skilda uppfattningar i medlemsländerna i frågan. Jag ska gärna gå in lite mer på varför jag tycker att den här resolutionen är problematisk, men jag får göra det i nästa inlägg.