KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sylvia Lindgren (S):
Efter att ha lyssnat på debatten är det ingen tvekan om att man funderar mycket på den strategi som den borgerliga regeringen gick till val på och också vann valet på, nämligen jobb till vilket pris som helst. Man var så tydlig med att det var jobben som skulle komma i gång att man snabbt som sjutton drog ned på a-kassan, sjukförsäkringarna, arbetsmarknadsutbildningarna och så vidare.
Det visar väl tydligt att man inte alls hade väntat sig den utveckling som vi har i dag. Man hade inte väntat sig att det skulle bli varsel, uppsägningar och konkurser i den utsträckning som det har blivit. Därför kan man mycket enkelt säga att strategin inte höll.
Med 500 000 som står utanför a-kassan och bara en liten del som kan tillgodogöra sig 80 procent av a-kassan, ungefär 20 procent, har det naturligtvis slagit stenhårt. A-kassan är inte heller längre solidariskt finansierad, vilket är en mycket viktig del i a-kassans uppbyggnad i det sammanhanget. Arbetsmarknadsutbildningarna drog man ned på.
Företagarna sade att det inte kunde anställa, för det fanns inte kompetent arbetskraft. Det handlade om 90 000 jobb. Det var Svenskt Näringsliv som sade det, inte Socialdemokraterna. Regelförenklingar är också sådant som det bollas med. Alla tycker att dåliga regler ska göras enkla. Men vad har man gjort för till exempel tandvården?
Den har överrösts med regler som har gjort att tandläkarna behandlar färre patienter i dag. Det beror på att administrationen har ökat. Det är så lätt att slänga sig med ord vars innebörd man sedan inte klarar av att förverkliga. Därför måste man se helheten. Jag beklagar att regeringen inte vill göra det.
Sylvia Lindgren (S):
Sven Yngve Persson står här och säger att det är bra att statistiken visar på färre döda och färre skadade. Vi i Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet kan aldrig acceptera dödsfall i jobben. Det måste vara oerhört tydligt. Vi tycker också att det är oerhört viktigt med det förebyggande arbetet.
Det arbetsrelaterade miljöarbetet är av största vikt, för vi vet att det är långt fler än vad som finns med i statistiken som går bort av arbetsrelaterade sjukdomar som inte finns med i någon statistik, som det inte forskas tillräckligt kring och som man inte sätter fokus på.
Därför är vi så kritiska till regeringens politik på arbetsmiljöområdet. Man vidhåller väldigt tydligt - det sade Sven Yngve Persson också - att man sätter jobben först.
Men om jobben är dåliga och innebär svårigheter både för den enskilda individen i det kortsiktiga och även på lång sikt när det gäller ekonomin måste man vända fokus och bli tydligare när det gäller arbetsmiljöarbetet.
Det är omöjligt att uppfatta det som att regeringen tar sitt arbetsmiljöansvar på allvar när man tar bort pengarna i början för att sedan lägga på lite grann uppåt men långt ifrån hela delen.
Vad har Sven Yngve Persson för svar på de här frågorna om statistiken och om dödsfall och belastningsskador som många gånger leder till förödande konsekvenser för samhället och inte minst för den enskilda individen?
Sylvia Lindgren (S):
Men Sven Yngve Persson, ni har ju dragit ned på de resurser man hade! Nu är det ju jag som ska ställa frågor till dig. Du kan gärna läsa i reservationerna i övrigt när det gäller vår plattform och se att vi vill satsa betydligt mer på arbetsmiljöfrågorna än vad ni vill göra.
Ni framhåller flera gånger här att jobben är det viktigaste för er och att det är anledningen till att man också har dragit ned på Arbetsmiljöverket och avvecklat på ALI. Det har vi fått höra många gånger. Men ändå är det 100 000 arbetslösa, och det är 70 000 i utanförskap, så det är ingen tvekan om att ni har misslyckats i era strävanden.
Då är en fråga till Sven Yngve Persson: Delar du uppfattningen att dåliga jobb ändå är att föredra och sedan får man väl vänta och se? Jag vill väldigt gärna ha svar på den frågan, för jag tycker att den är ideologiskt väldigt viktig att få belyst i det här sammanhanget. Sedan har vi det här med inspektörerna.
Det är klart att om man drar ned resurserna och gör sig av med en tredjedel av inspektörerna är det omöjligt för dem som är kvar att kunna göra lika många inspektioner som gjordes tidigare. Då säger man: Men nu kan ju inspektörerna göra fler inspektioner per person. Ja, men blir de lika bra då? Är det verkligen de arbetsplatser som mest behöver det som då inspekteras, eller görs det här för att försöka se över statistiken?
Vi vet att det är färre arbetsplatser som får besök. Det är också vidimerat av Arbetsmiljöverket, så det är ingen nyhet i det sammanhanget. Men det kan vi ju kanske också få svar på här. När det gäller rehabiliteringen: Titta på vår reservation 2 som berör bland annat företagshälsovården! Rehabiliteringen måste in i ett tidigt skede, och vi anklagar er för att inte ha tagit det riktigt på allvar.
Sylvia Lindgren (S):
Tack, Lennart Levi! Jag har hört Lennart Levi tidigare säga: Vi är överens om att vi vill ha ett bra arbetsliv. Vi vill ha ett friskt arbetsliv. Vi vill inte att folk ska bli sjuka av det. Vi vill att folk ska må väl av det och vara produktiva. Det återupprepades här i dag, även om det kanske inte direkt var den ordföljden.
Lennart Levi sade också för ganska exakt två år sedan: Det är riktigt att regeringen ännu inte är färdig med sitt tänkande, men man lyssnar. Man diskuterar. I sitt anförande här framförde Lennart Levi väldigt tydligt vad hans parti, Centern, tycker i de här frågorna. Då var det om arbetets organisation.
Lite grann fanns det väl ett embryo till mönsterarbetsplatser när man pratade om inflytande. Man tog upp chefernas kunskap. Då ställer jag mig frågan: Är det sådant som Lennart Levi inte får med Alliansen på? Han står här och framför många synpunkter som inte finns med i betänkandet.
Det finns inte någon motion skriven om detta eller ställningstaganden i den riktningen. Det, herr talman, skulle jag gärna vilja ha ett svar på.
Sylvia Lindgren (S):
Ja, tänk! Då hade vi Arbetslivsinstitutet. Jag vet att Lennart Levi också var kritisk till att lägga ned det. Då hade vi fler skyddsombud, och Arbetsmiljöverket hade mer resurser. Sedan dess har vi också fått en arbetslöshet som är jättestor. Vi har otrygghet ute på arbetsplatserna.
Vi har fler som inte är tillsvidareanställda och därmed har otrygga anställningar. Det gör att arbetsmiljöarbetet blir mycket svårare att genomföra. Vi har färre skyddsombud som jobbar beroende på olika saker, inte minst hur man har hanterat fackföreningsrörelsen. Det kan vi prata mycket och länge om. Så inte sjutton har man byggt vidare på de förutsättningar som har funnits.
Man har rustat ned. Det är vi jättekritiska till. Jag håller med Lennart Levi om att det är bra att lyfta fram det positiva. Visst ska man göra det. Men så länge man inte klarar av att inspektera och se över de arbetsplatser som har det svårast är det en oerhört stor brist. Vad som behövs är mer resurser. Det går inte att blunda för.
Tar man bort resurserna påverkar det verksamheten. Eller tror Lennart Levi något annat när det gäller den delen? När det gäller resonemanget om ekvivalenter och så vidare har jag jättesvårt både att förstå och uttala de orden. Men jag förutsätter att det är människor som Lennart Levi menar i det sammanhanget.
Sylvia Lindgren (S):
Först vill jag tacka arbetsmarknadsministern för svaret på min interpellation där jag ställde frågan: Arbetsmiljöarbetet, en administrativ börda? I det ligger naturligtvis: Går regelförenklingar före arbetsmiljöarbetet? Ja, i Stoibergruppen gör det onekligen det. Anledningen till interpellationen är det förslag som Stoibergruppen har lagt fram.
Det kan inte tolkas på annat sätt än att man anser att arbetsmiljökraven är den stora boven bakom småföretagens administrativa kostnader. EU-kommissionens ordförande José Manuel Barroso lade den 22 oktober fram förslaget, en handlingsplan med bilagor.
Förslaget är en etapp inom ramen för handlingsprogrammet om att minska företagens administrativa bördor med 25 procent till år 2012. Enligt uppgifter som kommit mig till del sägs att de små och medelstora företagen inte ska behöva göra riskbedömningar av förhållandena på den egna arbetsplatsen.
De ska inte heller behöva utbilda anställda enligt kraven i nuvarande arbetsmiljölagstiftning. Arbetsmiljöinspektionen behöver inte vara så omfattande och kan minskas med 20 procent. Kommissionen uppmanar medlemsländerna att inte komma med nya arbetsmiljökrav mer än det absolut nödvändiga. Herr talman!
Det är inte svårt att inse att man blir både oroad och förskräckt över synen på det arbetsmiljöarbete som vi sedan lång tid har försökt att bygga upp. Jag ser det därför som oerhört negativt och allvarligt för det fortsatta arbetsmiljöarbetet att man försämrar reglerna i ramdirektivet, vilket alltså är det som övervägs, på grund av regelförenklingsarbetet.
Naturligtvis är det viktigt att få reda på vilken position regeringen har i frågan om kommissionens förslag och Stoibergruppens arbete, inte minst nu när Sverige har ordförandeskapet i EU. Frågan ställdes vid ett informationsmöte i arbetsmarknadsutskottet då ministerns tid var begränsad, och jag har förståelse för det.
Ministern gick, och statssekreteraren skulle ta över frågorna. Hon bollade över frågan direkt till en annan tjänsteman som sade att det inte fanns något förslag. Denne kunde naturligtvis inte säga ett dugg om vad som var regeringens ståndpunkt. Den aktuella frågan är oerhört viktig.
Naturligtvis borde ministern ha tagit upp och resonerat med sina kolleger såväl här hemma som i Europa i övrigt om inriktningen i Stoibergruppens förslag. Ministern säger i svaret att han är tveksam. Det gör mig inte mindre orolig i frågan.
Och vad är definitionen på små företag? Jag skulle vilja höra hur Sven Otto Littorin ser på detta och även hur han ser på att utföra arbeten med låg risk. Och är underlaget verkligen ett regelförenklingsarbete?
Finns det någon analys av att begreppet information skulle kunna göra bördan än värre? Jag är tacksam för svar på detta.
Sylvia Lindgren (S):
Det är bra att Sven Otto Littorin nu säger att han inte vill gå på Stoibergruppens förslag i de här frågorna. Ändå säger han väldigt tydligt i interpellationssvaret att han är tveksam till de förslag som läggs fram.
Det är klart att en tveksamhet medför att det blir en oro kring det här. En fråga: Är Svenskt Näringsliv överens med ministern i den här frågan? Ministern har ju också i hela Europa väldigt många, tyvärr, kan jag uttala, partivänner från den moderata sidan.
Det blåser blå vindar i Europa för tillfället. Då finns det all anledning för ministern att bearbeta sina partivänner i den här frågan och inte uttala en tveksamhet kring den. Den rådgivande kommittén kommer att diskutera denna fråga - jag tror att det är den 10 december, den här veckan.
Det känns minst sagt som en rysare hur den debatten kommer att gå och vad som händer där. När det gäller vilka regler man ska ha i stället har kritik riktats, inte minst från Europafackens sida, mot att underlaget har varit undermåligt. Det är så lätt att tala om regelförenklingar sett direkt till kostnader, och det är de små och medelstora företagen det handlar om där.
I vissa sammanhang pratar man om mikroföretag med upp till tio anställda och i vissa fall med 10-249 anställda, så inte sjutton vet jag var gränsen går. Om man inför lagregler, vad är skillnaden när det gäller information och vägledning i de sammanhangen?
Jo, det är att det blir en stor otydlighet, och det påverkar naturligtvis regelsystemet, inte minst för de små och medelstora företagen. Det är klart att regeringens ställningstagande i den här frågan är mycket viktigt. Hur förarbetet till detta har varit är också viktigt i det sammanhanget. Frågan har ändå kommit rätt långt.
Det var ju inte i går som Stoibergruppen tillsattes, och det var inte heller i går som förslaget skickades till kommissionen. Ju förr arbetet börjar, desto lättare är det att få till stånd en förändring. Det är därför som det här arbetet tidigt måste få en inriktning. Vad är ministerns uppfattning om arbetsplatser med låg risk? Finns det någon eller några sådana arbetsplatser?
Hur ska man veta att det inte finns någon risk utan att man har prövat det? Riskbedömningarna är en av grundbultarna i såväl ramdirektivet som det systematiska arbetsmiljöarbetet. Hela det systematiska arbetsmiljöarbetet är uppbyggt på kartläggning, analys, upprättande av handlingsplaner och åtgärder att följa upp.
Och nummer ett är just riskbedömningarna. Jag önskar att ministern är tydlig på dessa områden så att vi kan stoppa detta arbete. Jag har ingen möjlighet att diskutera med Stoibergruppen, men jag har möjlighet att diskutera med Sven Otto Littorin som har verktygen för att jobba med dessa frågor.
Jag är ledsen över att det fram tills nu inte har varit tydligare, men bättre sent än aldrig. Intet är heller som väntans tider.
Sylvia Lindgren (S):
Det finns en stor och berättigad oro för vad som ska gälla för bland annat ramdirektiv och riskbedömningar om Stoibergruppens idéer vinner gehör. Man kan inte bara lättvindigt säga att Stoibergruppens förslag inte kommer att gå igenom, och därför behöver man inte göra något. Det blir ett ordentligt bakåtkliv i arbetsmiljöarbetet till förmån för regelförenklingsarbetet.
Det är en pendel har vi sett så många gånger. Den ena delen tar över på bekostnad av den andra. Det är olyckligt om man skulle offra decenniers arbete för att öka aktiviteterna i det förebyggande systematiska arbetsmiljöarbetet för eventuella kostnadsbesparingar eller regelförenklingar.
Då bygger man på ett redan bräckligt underlag. Därför är det olyckligt när ministern ställer sig tveksam till idén att minska kraven på riskbedömning. Så står det i interpellationssvaret. Nu säger ministern att han inte tycker att Stoibergruppens arbete är bra.
Men när det gäller riskbedömningar och dylikt är det inte riktigt ministerns bord, utan det är andra som ska ta detta. En tydlig del har dock ministern i detta som ansvarig för dessa frågor i regeringen. Därför är tydligheten viktig. Det är viktigt hur Sverige agerar i dessa frågor.
Man måste lyfta upp arbetsmiljöarbetet och inte skylla på något annat. Vi hade en arbetsmiljöriksdag för en tid sedan då denna fråga var uppe på nationell nivå på ett viktigt sätt. Det är dock oerhört viktigt hur detta ser ut i ett EU-perspektiv, för det spiller över på oss. Det är ramdirektivet det handlar om.
Sylvia Lindgren (S):
Jag tackar för svaret på Sven-Erik Österbergs interpellation. Det första som den moderatstyrda regeringen gjorde när den tillträdde var att börja försämra i arbetslöshetsförsäkringarna. Reglerna har gjorts om gång på gång.
Det har gällt ersättningens storlek, försäkringens finansiering, medlemsvillkoret, arbetsvillkoret, reglerna för ränta och återkrav, för att nämna några. I dag står var tredje löntagare utan ett inkomstrelaterat skydd vid arbetslöshet.
Detta kommenterar arbetsmarknadsministern med - jag citerar från interpellationssvaret: "Det är därför upp till var och en att avgöra om man vill omfattas av inkomstbortfallsförsäkringen genom att vara medlem i en arbetslöshetskassa eller inte.
Det är olyckligt att individer väljer att stå utanför arbetslöshetskassan, särskilt mot bakgrund av den ekonomiska nedgång vi befinner oss i." Ni höjde a-kassan rejält. Det blev krångligare. Kom inte och säg att kritiken om försämringar i a-kassan inte förts fram.
Det är väl snarare så att ministern har beklagat sig över all tid han har behövt lägga på att svara på interpellationer och frågor. I viss mån har det kanske varit bra; efter 100 interpellationer blev det en tårtinbjudan. Men ministern har onekligen vid flera tillfällen beklagat sig över all tid han har fått vara här i kammaren. Det beror naturligtvis på kritiken.
Kritiken är berättigad och har infunnit sig. Andelen arbetslösa som inte har rätt till a-kassa har ökat väsentligt. Endast var fjärde ung har rätt till ersättning i dag. De försäkringslösa är hänvisade till socialbidrag eller ersättningsnivåer som ligger under risknormen för socialbidrag.
Det har vi kunnat läsa om i pressen, inte minst när det gäller antalet socialbidragstagare som har ökat väsentligt. Det beror på ökad byråkrati och administrativt krångel. Det stärker knappast någon som vill komma tillbaka till jobbet.
Andra insatser, både politiska och inriktade aktiva insatser med utbildning och praktik för att få reella möjligheter att komma till jobb, togs bort i början. Sedan har man fyllt på något, men långt ifrån tillräckligt.
Vi har också kunnat se att Arbetsförmedlingen i år har fått 10 miljarder över på sina anslag enligt myndighetens nya prognos, vilket också Sven-Erik Österberg har tagit med i sin interpellation. Min fråga är: Har regeringen missbedömt situationen eftersom det här har slagit så oerhört fel?
Sylvia Lindgren (S):
Ministern började med att säga att han var ledsen. Nu går ministern härifrån och tänker inte fortsätta debattera med mig. Jag tycker att detta är förnedrande. Jag tycker att det är förnedrande att man inte accepterar att jag som kvinna och ledamot av arbetsmarknadsutskottet är kapabel att föra debatten med ministern.
Det är inte första gången som han gör på detta sätt. Varför ska jag stå här och prata? Men jag begär att talmannen tar upp denna fråga. Det hade nämligen tidigare anmälts att jag skulle ta emot Sven-Erik Österbergs svar på denna interpellation.
Sylvia Lindgren (S):
Jag vill börja med att tacka ministern för svaret. Det är ett artigt men också ganska förutsägbart svar där ministern upprepar kända men något förbluffande ståndpunkter, nämligen att regeringen inte ska syssla med bostadspolitik. Herr talman!
Min interpellation har som utgångspunkt att det finns ett stort upprustnings- och renoveringsbehov i befintliga bostadsbestånd. Inte minst gäller det flerbostadsområdena som byggdes inom ramen för miljonprogrammet.
I ett läge med stor arbetslöshet försitter regeringen chansen att investera i våra mest utsatta bostadsområden, vilket skulle kunna skapa både jobb och ge kraft åt nödvändiga klimatinvesteringar. Jag hoppas att ministern lyssnar. Socialdemokraterna vill se fler aktiva bostadsområden.
Det finns bostadsområden där husen förvisso har bra lägenheter, god standard och ligger bra till, men området eller stadsdelen i sin helhet har brister. Vi socialdemokrater vill ha trygga bostadsområden där människor trivs och där företag vill etablera sig.
Områden med tomma lokaler och som är trista och nedslitna gör ingen människa lycklig. Tomma ytor och centrumbildningar medför också en otrygghet för de boende. Herr talman!
Vi behöver en bättre variation där bostäder, affärer, restauranger och inte minst mötes- och samlingslokaler och bibliotek finns tillgängliga, liksom arbetsplatser och därtill tillgången till kommunikationer som fungerar och är bra.
Upprustning, ombyggnad och förnyelse av redan befintliga hus och miljöer måste prioriteras i såväl ord som handling. Vi vill därför att staten och näringslivet tar ett gemensamt ansvar med kommunsektorn tillsammans med de boende och utvecklar miljonprogramsområdena och därmed skapar fler attraktiva bostadsområden.
Socialdemokraterna har tidigare presenterat vårt miljardprogram för miljonprogramsområdena. Boendemiljön är så mycket mer än bara den fysiska bostaden och den fysiska planeringen. Miljardprogrammet sträcker sig därför över flera utgiftsområden och innehåller investeringar riktade mot ungas fritid, skolorna och kontaktpolisers verksamhet.
Insatserna ska matchas av insatser av lokala myndigheter, kommuner eller näringsliv. Ett brett ROT-program som både rymmer en vidgning av det ROT-avdrag som högeralliansen infört och en stor satsning på att renovera flerfamiljshus, både bostadsrätter och hyresrätter ska införas.
Jag ger nu ministern ytterligare en chans att visa lite handlingskraft. Kan ministern tänka sig att göra åtminstone något lite för att stimulera till upprustning och renovering av slitna bostadsområden?
Sylvia Lindgren (S):
Det är bra att Mats Odell och jag är överens om vikten av att berika våra bostadsområden. Varför vill man då inte göra någonting i stället för att bara skälla på de idéer och förslag som De rödgröna kommer med? Dessutom tycker man att överenskommelsen är bra, och det får jag ta med mig.
Det är positivt att ministern tycker så. Varför, Mats Odell, gäller inte ROT-avdraget alla? Varför gör regeringen så stor skillnad på de olika boendeformerna? Varför ska det vara skillnad mellan dem som bor i villa, bostadsrätt och hyresrätt?
Beträffande min fråga om ministern tänker ta några initiativ till åtgärder som stimulerar till renovering och upprustning omfattande alla boendeformer kan jag inte tolka vare sig det skriftliga svaret på interpellationen eller det Mats Odell framförde från talarstolen som annat än ett mycket tydligt nej.
HUS-avdrag, som är den argumentation Mats Odell använder sig av i interpellationssvaret, har införts av den borgerliga regeringen. Det är dock riktat mot de enskilda hushållen, har andra utgångspunkter och har effektivt bidragit till att minska den svarta ekonomin, vilket även Börje Vestlund tog upp.
Men, Mats Odell, är det klokt att använda skattebetalarnas pengar till att subventionera de välbärgade för att de inte ska betala svarta tjänster? Det är en fråga jag gärna vill ha svar på. Vi hade en rad indicier i början av den borgerliga valperioden på att man använde sig av svart arbetskraft. Jag tänker inte nämna någon.
Ingen nämnd och ingen glömd! Man kommer naturligtvis fram till att det här är något besvärligt som vi måste komma åt, och så inför man det som modernt kallas RUT-avdrag. Man legaliserar det här genom att ge en subvention, och skattebetalarna är med om att subventionera detta. Vart är vi egentligen på väg när vi ska subventionera de välbärgade för att komma åt den svarta arbetskraften?
Det är inte jag som tar upp detta i den här interpellationsdebatten, utan det är ministern som har tagit upp det i sitt interpellationssvar. Märk väl att det är det enskilda ägandet som styr. "Regeringens och riksdagens uppgift är . inte att subventionera de fastighetsägare som av något skäl inte tagit sitt ägaransvar", står det i interpellationssvaret.
Det är alltså villor och vissa andra man ska subventionera, men inte hyreslägenheter och dylikt. Vi har redogjort ganska klart för hur det utvidgade ROT-avdraget ska se ut och presenteras. Jag är mycket väl medveten om att det inte räcker till helheten.
Men det är en del, ett steg för att försöka skapa incitament för att göra någonting åt de större bostadsområdena. Från ministern får vi ingenting av detta. Det är väldigt tydligt att regeringens politik ökar klyftorna i samhället, och det oroar mig jättemycket, herr talman.
Sylvia Lindgren (S):
Det finns ungefär 10 000 arbetslösa byggnadsarbetare i Sverige. Vi har ett stort antal hyresrätter som byggdes på 60- och 70-talen, då vi hade en socialdemokratisk aktiv och progressiv politik för byggandet. De här lägenheterna behöver nu i väldigt stor utsträckning rustas upp. Det behöver bytas lite stammar här och där.
Det behövs framför allt miljöanpassning. Man behöver kanske också fönster, dörrar, tätning och så vidare. En socialdemokratisk politik är att ta chansen och inte vänta och hoppas att det löser sig av sig själv, vilket också sades i förra veckan i en liknande debatt.
Ta chansen att förbättra ROT-avdraget så att det också omfattar hyreslägenheter så att man kan klimatanpassa dem och göra dem bättre. Det är bra för jobben och inte minst för miljön. Möjligheter till subventioner och ROT-avdrag ska vara konjunkturanpassat.
Om man tar bort också det verktyget, vad har man då att sätta emot när konjunkturerna svänger i olika delar? Att göra ROT-avdragen permanenta är att sätta in åtgärder som man sedan kan använda sig av i jobbkristider.
Det finns inte någon större vilja från ministern och alliansregeringen att se över detta så att man också kan sätta in åtgärder när de behövs. Här ska det vara mer av linjen: Till den som har ska vara givet än mer.