KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann Linde (S):
Jag förstår verkligen den frustration som massor av svenskar känner som sitter fast i utlandet. Det är ju så att så länge det finns kommersiella möjligheter är det den enskilda resenären som får ta ansvar och vända sig till sitt flygbolag, sitt försäkringsbolag och sin resebyrå.
Jag kan konstatera att olika resebolag som Ving, Apollo och Tui varit väldigt effektiva de senaste dagarna i fråga om att ta hem sina resenärer. Senast i går hade Ving ett plan fullt av svenskar som man flög hem från Spanien. Trots detta kan det uppstå situationer där det absolut inte går den kommersiella vägen. Därför måste vi stötta på de ställena.
Vi har redan gjort det i Marocko och i Tunisien, och nu planerar vi för att se hur vi kan hjälpa hem framför allt dem i Peru. Men det finns också andra länder där läget nu är så svårt att UD måste gå in mer aktivt. Därav denna ökning av det konsulära stödet.
Ann Linde (S):
Ja, det stämmer. Vi har varit oerhört aktiva med att både ge information och erbjuda platser när det kommer plan från andra länder där svenskar kan få vara med. Alla som kan måste därför ladda ned appen UD Resklar. Då kan de få pushnotiser och sms direkt för att få information om att nu är det till exempel något annat nordiskt land som har hjälpt till; nu har Sverige sett till att de får hjälp.
Vi får 1 500 samtal om dagen till UD just nu, så det är ett hårt tryck.
Ann Linde (S):
Tack, Håkan Svenneling, för frågan! Ett av de stora problemen framöver, när vi har kommit över den värsta krisen med själva smittan, sjukdom och död, är just vilka effekter detta får för hela det internationella systemet och samarbetet.
Vi kan se att auktoritära stater mycket aktivt har utnyttjat krisen, både genom aktiv desinformation och genom att använda metoder som går emot mänskliga rättigheter och folkrätt. Till exempel har man i Ungern lagt fram ett lagförslag om att förlänga undantagstillståndet.
Det är än så länge ett förslag, men vi följer och analyserar noga utvecklingen. Från både Ryssland och Kina kommer desinformation som handlar om Sverige, och det försöker vi bemöta. Frågan togs också upp i måndags av EU:s utrikesministrar.
Ann Linde (S):
Jag håller helt med Håkan Svenneling om att vi behöver ta ett stort ansvar. Sverige har också till exempel gett ett extra tillskott på 40 miljoner till WHO, och Sida ställer nu om en del av sitt bistånd till att stärka hälso- och sjukvårdssystem i länder där dessa är svaga, så att man även i dessa länder bättre kan möta smittans spridning.
Ann Linde (S):
Många länder också i vår egen region i EU har vidtagit extraordinära åtgärder för att begränsa spridningen av coronaviruset, och vi måste vara vaksamma så att sådana åtgärder inte blir skadliga för rättsstatens principer, demokratin och folkrätten.
Som jag sa i mitt tidigare svar till Svenneling är det ungerska lagförslaget om att förlänga undantagstillstånd än så länge bara ett förslag, men vi följer och analyserar utvecklingen och är beredda till en dialog med berörda parter om lagförslaget skulle träda i kraft. Även Europarådets MR-kommissionär har skrivit till den ungerska regeringen och erbjudit dialog och stöd i syfte att den eventuella nya lagen ska motsvara rättsstatens krav.
Det är oroande att det internationella forskningsinstitutet Varieties of Democracy vid Göteborgs universitet nu har rankat Ungern som första EU-land med en auktoritär regim och inte som en liberal demokrati.
Ann Linde (S):
Vi ser med stor oro på den demokratiska utvecklingen i flera av EU-medlemsstaterna. EU genomför nu ansträngningar för att vända den negativa utvecklingen när det gäller rättsstatens principer, demokrati och respekt för mänskliga rättigheter. Vi säger alltid att EU:s grundläggande värden inte är förhandlingsbara.
Därför välkomnar vi också att EU-kommissionen nu arbetar på en mekanism som ska belysa hur rättsstatens principer ska tillämpas i alla medlemsländer.
Ann Linde (S):
Det är precis som Kenneth G Forslund säger så att krig, konflikter och humanitära katastrofer tyvärr fortsätter fullt ut trots corona, och det blir inte bättre.
Jag kunde som den hittills enda utrikesministern sedan Jemenkrisen utbröt för fem år sedan under en hel dag besöka Aden i Jemen och på plats se den förfärliga och sönderbombade staden och dessa katastrofer.
Vi har varit mycket aktiva från svensk sida, och det Stockholmsavtal som finns är fortfarande igång. Men det finns mer kvar. Det som jag har gjort är bland annat att jag har tagit med erfarenheterna till EU och berättat för mina kollegor. Vi beslutade då att Jemen ska tas upp som en egen punkt på EU:s dagordning. Det har inte gjorts, om det ens har gjorts, på många år och så vidare.
Ann Linde (S):
Min absoluta övertygelse är att Saudiarabien är berett att titta på hur man kan avsluta situationen. Det är flera länder som antingen har dragit sig tillbaka helt, som Förenade Arabemiraten, eller inte vill bidra med fler trupper. När det gäller huthierna, som är motparten, är det Iran som står bakom dem.
Jag ringde därför till Irans utrikesminister och bad honom hjälpa till att få stöd för fredssamtal.
Ann Linde (S):
Tack, Hans Wallmark, för frågan! Ett öppet investeringsklimat är väldigt viktigt för Sverige, men regeringen är samtidigt mycket väl medveten om de risker och säkerhetsproblem som kan uppstå vid utländska förvärv av exempelvis känslig infrastruktur och känsliga teknologier. Coronakrisen tillför nu ytterligare utmaningar.
Vi välkomnar att EU-kommissionen tar initiativ till nya riktlinjer om utländska direktinvesteringar och skydd för europeiska tillgångar under den rådande krisen. Det gäller framför allt kritiska tillgångar inom områdena hälsa, medicinsk forskning och bioteknik. Ungefär hälften av EU:s medlemsstater har i dag en granskningsmekanism, men inte vi.
Den utredning som Hans Wallmark talar om presenterade ett svar i mars i form av ett delbetänkande. Det medför att EU-förordningen kan tillämpas fullt ut i höst. Sedan ska det fullständiga uppdraget redovisas senast i november.
Ann Linde (S):
Tack, Hans Rothenberg, för frågan! Frågan om kärnvapennedrustning är en av de absolut viktigaste även nu, trots att den har kommit bort från den politiska dagordningen. Det pågår nämligen en kärnvapenupprustning på flera håll, bland annat i vårt eget närområde.
Därför tycker jag att det är positivt när man tar olika typer av initiativ för att hålla denna fråga levande. Vilken typ av initiativ som olika partiföreningar, kommuner eller andra tar är upp till dem att avgöra. Jag tycker inte att jag ska lägga mig i det. Däremot har Sverige varit väldigt tydligt med att vi nu jobbar stenhårt för att få en bra icke-spridningskonferens.
Den har tyvärr, i coronatider, blivit uppskjuten - den skulle ha varit om två veckor. Och vi fortsätter kampen för en kärnvapenfri värld.
Ann Linde (S):
Världen befinner sig mitt i en omfattande kris. Världshälsoorganisationen har en avgörande roll när det gäller att tillhandahålla kunskap, ledarskap och råd. Nu är det extra viktigt att WHO får de bästa förutsättningarna för att kunna bedriva det arbetet.
Att mitt i den rådande krisen dra undan finansiering och annat stöd är mycket olyckligt. I nuläget borde vi fokusera på hur vi ska minska smittspridningen och rädda liv och på hur vi kan stötta WHO och inte tvärtom.
Därför har Sverige redan givit ett extra stöd till WHO på 40 miljoner, och vi kommer att se över hur vi ytterligare kan förstärka både vårt finansiella och vårt politiska stöd till WHO.
Ann Linde (S):
Tack, Kerstin Lundgren, för frågorna! Jag börjar med Rysslands roll. Det är lite olika beroende på vilken konflikt och vilket tematiskt område det gäller. Om vi ser på den största och allvarligaste konflikten, den i Ukraina, kan vi se att Ryssland där vill fjärma sig från att ens vara en part i konflikten.
De säger hela tiden att det är en inrikespolitisk konflikt och att Ryssland inte är en part. Men det motsägs av Minskavtalen där det sägs att den trilaterala kontaktgruppen består av parterna Ryssland och Ukraina och OSSE som medlare och att man ska ha deltagande av de två separatiststödda Donetsk- och Luhanskregionerna.
Ryssland vill där flytta bort sig själv som part och vara bara medlare. Det är inget som vi kan acceptera. Det gör det här oerhört svårt. Jag tror att det var Maria Nilsson som sa att det har varit 163 eller 173 möten. Det är jag väl medveten om, eftersom jag har mycket kontakt med Heidi Grau. Men dessa möten leder ingenstans, eftersom man är destruktiv.
Det finns andra delar, till exempel i Moldavien. Där diskuterade jag senast för två veckor sedan med min ryska motpart att vi behöver komma vidare i det så kallade 5 + 2-formatet. Det bejakade Ryssland och sa att det verkligen är tid att ha ett nytt möte för att försöka komma vidare där.
Jag får återkomma till de två andra frågorna i nästa replik.
Ann Linde (S):
Jag tar de två första punkterna snabbt. Moskvamekanismen är ett av de skarpaste verktyg som OSSE har. Den rapport som lämnades av rapportören för Belarus hade över 80 olika förslag och rekommendationer, och vi försöker nu att hjälpa till att följa upp dem. De riktades specifikt - vissa till länder, vissa till OSSE som organisation och vissa till de autonoma institutionerna.
Som ordförandeland är vi med och ser till att man tar hand om dessa rekommendationer. Vissa rekommendationer var till regimen, och de kommer ju inte att följas upp som det ser ut just nu. Rekommendationerna är alltså väldigt disparata, men vi ligger på i detta arbete. Jag går vidare till frågan om utvärdering och hur en sådan ska göras. Vi kommer självfallet att utvärdera ordförandeskapet.
Jag tror att vi får återkomma efter dialog med riksdagen om hur vi ska göra allt detta, men självklart är det viktigt. När det gäller Rysslands roll tror jag att det som Kerstin Lundgren säger till viss del är rätt - man använder organisationen för egna syften.
Men det är också så att man deltar i till exempel veckomötena, som är PCP, alltså den permanenta kommissionen i Wien, och där får stå till svars för varje sak som har skett.
Hade man valt att inte vara med i institutionernas arbete hade man ju inte haft detta ansvarsutkrävande, som är något av det viktigaste i OSSE och som har dämpat en väldigt stor del av de konflikter som finns.
Jag vet hur många gånger jag som ordförande bara under detta halvår har fått ringa till utrikesministrar därför att det har varit gränskonflikter eller blossat upp olika problem och använt OSSE-kappan för att dämpa det hela.
Ann Linde (S):
Jag kan bara konstatera att jag svarar på alla de hundratals frågor som Björn Söder ställer. Jag beklagar om Björn Söder inte är nöjd med svaret, men vi besvarar frågorna fullt i enlighet med alla formella regler som finns.
När det gäller Nagorno-Karabach-konflikten är det väldigt viktigt att vi försöker att få till en lösning på själva konflikten och att vi inte i OSSE-ordförandens namn ägnar oss åt att fördöma den ena eller den andra parten. Det gäller att få båda parterna att sätta sig ned och få fram ett hållbart fredsavtal. Olika typer av fördömanden skulle inte hjälpa.
Det gäller att få parterna att sätta sig ned, utgå från det fredsavtal som måste finnas och säga: "Nu har vi ett vapenstillestånd men inget fredsavtal - vad ska vi göra för att nå dit?" Det har förekommit kränkningar på båda sidor.
Vi hade ett 44 dagar långt krig där över 6 000 personer dog och där massor av människor förlorade sina hem. Det viktiga är att se om vi som OSSE-ordförande kan medverka till en lösning på den här förfärliga konflikten, som har pågått i så många år.
Detta är mycket viktigare än att vid varje enskilt tillfälle fördöma den ena eller den andra parten, oavsett om det är så - och det som Björn Söder säger stämmer - att det förekommer kränkningar. Det förekommer kränkningar från båda håll.
Ann Linde (S):
När jag träffade den azeriske utrikesministern i mars uttryckte jag en stark önskan om att man skulle följa den internationella humanitära rätten och respektera mänskliga rättigheter och vikten av kvinnors deltagande i fredsprocessen.
Nu är det ju så att OSSE redan sedan det första Karabachkriget, som var redan på 90-talet, har erbjudit ett multilateralt forum för att lösa konflikten. Som OSSE-ordförande har jag visat stöd för Minskgruppens samordförandeskap, det vill säga Ryssland, USA och Frankrike, och den personlige representanten, som har varit personlig representant för olika ordförandeskap i 25 år.
Där ska man hantera dessa frågor i den här utdragna konflikten. Jag tror att det finns möjligheter att så småningom få OSSE att åter spela en roll, och det kommer jag att fortsätta att verka för. Det är inte bra som det är nu.
Det vapenstilleståndsavtal som har skrivits har skrivits av Armenien, Azerbajdzjan och Ryssland, vilket gör att det bara är ryska fredstrupper där - över 2 000 personer. Det finns inte några internationella fredstrupper där, vilket jag tycker att det borde göra.
Ann Linde (S):
Tack, Gudrun Brunegård, för frågan! Regeringen har inte den minsta beröringsskräck när det gäller frågor om religion - inte ett dugg. Jag som var på UD redan på 90-talet vet att vi redan då hade religionsdialoger, och det har fortsatt. Nu när jag är utrikesminister får jag ofta rapporter från religionsdialogen till exempel på Cypern, som är en av de framgångsrika religionsdialoger vi har.
Religions- och övertygelsefrihet är en mänsklig rättighet som gäller för alla. Nu har vi sett en ökning i många länder av diskriminering, trakasserier och våld som är kopplat till människors religiösa och icke-religiösa identiteter. Det är tyvärr ett problem också i många av OSSE:s deltagande stater.
Som ordförande påpekar vi alltid vad man har för åtaganden som medlem i OSSE, och utgångspunkten är de mänskliga rättigheterna. Ordförandeskapet har också tre personliga representanter, vars mandat rör tolerans och icke-diskriminering. En av dessa heter Regina Polak.
Hon arbetar specifikt för att motverka rasism, xenofobi och diskriminering, inklusive intolerans och diskriminering mot kristna och andra religioner. Hon samverkar då med de två andra representanterna, med mandat som är kopplade till antisemitism och till diskriminering av muslimer, för att belysa dessa frågor inom OSSE.
Hon samverkar också med flera regionala organisationer, till exempel Europarådet, när det gäller skyddet av kristna och för att främja interreligiös dialog. Man kan till exempel gå in på internet och se vilket fantastiskt arbete som Regina Polak gör.
Ann Linde (S):
Jag måste säga att jag blir lite förvånad över att Gudrun Brunegård nu igen tar upp en halmgubbe att slåss mot. Först var det att vi har en beröringsskräck när det gäller religiösa frågor, vilket är helt osant. Sedan var det att vi inte skulle ha reagerat mot det som hände med Hagia Sofia. Det var en kraftfull internationell reaktion mot det som hände. Jag personligen reagerade. Hur många utrikesministrar som helst reagerade. Organisationer reagerade.
Det var jättemycket reaktioner mot just detta. Det stämmer inte att det inte var några reaktioner. När det gäller att ta upp frågorna som sådana finns det en möjlighet att göra det i OSSE-kontexten. Jag har personligen pratat med min turkiska kollega i Ankara och tagit upp just de OSSE-åtaganden som man har som deltagande stat.
Man är skyldig att följa principerna och de åtaganden som man har, som inkluderar respekt för mänskliga rättigheter och tolerans när det gäller kristna och andra religioner. Det handlar om möjlighet att få utöva sin religion, ha sin religion eller inte ha någon religion.
På alla resor jag gör inom OSSE-ordförandeskapet har jag som princip att alltid möta representanter från civilsamhället. Det kan vara religiösa representanter, kvinnoorganisationer, MR-organisationer och så vidare. Det gör jag just för att, som Gudrun Brunegård säger, lyfta upp att de finns, att de verkar och att de är viktiga.
Ann Linde (S):
Ja, vi insåg direkt att vi under vårt ordförandeskapsår inte kommer att kunna lösa de här konflikterna, som inte har lösts. I Ukraina har det pågått sedan 2014 och i Nagorno-Karabach sedan 90-talet och så vidare. Men det finns små saker som vi kan göra. Det finns en del stora saker som vi kan göra.
Det viktiga är att det, när vi är överens, kan bli förbättrade levnadsvillkor för människor som drabbas av dessa konflikter. När jag var i Europarådet fick jag ungefär samma fråga: Varför kan ni inte lösa det här? Man måste hela tiden se att det här handlar om människor. Det handlar om att bygga förtroende, det handlar om att bidra till små framsteg eller i vilket fall som helst inte ha bakslag.
Det handlar om att vi kan öppna fler gränsövergångar på konfliktlinjen i östra Ukraina eller ha kvar öppenhet i själva landgränsen mellan icke regeringskontrollerat område i Ukraina och Ryssland.
Det handlar i Moldavien och Transnistrien om sådant som att försöka få till stånd en trådbuss så att människor kan ta sig till och från de olika delarna och hälsa på familj och vänner. Det handlar om att man ska kunna använda sina bilar för att åka längre sträckor än bara inom Transnistrien till exempel. Det handlar om att kunna använda betalkort.
Det handlar i Georgien om att få en mer humanitär situation i Abchazien och Sydossetien. Det här handlar om att förbättra situationen för människor också, inte bara att lösa hela konflikten.
Ann Linde (S):
Jag hoppas verkligen det. Inga möten är klara förrän de faktiskt har hållits, men där finns en öppning, skulle jag vilja säga. När det gäller Georgien har vi Annika Söder, tidigare kabinettssekreterare, som särskild representant. Där har man åter fått igång det som heter Geneva International Discussions, vilket inte har varit fullt aktivt på länge.
Där har man ganska intensiva samtal nu, och jag vet att Annika Söder och OSSE:s generalsekreterare Helga Schmid åker till området nästa vecka. Där tror jag också att man kommer lite framåt, inte minst i Abchazien. Det är svårare i Sydossetien, men vi har tagit ett litet steg även där. Det handlar inte minst om att öka folk-till-folk-kontakterna.
Det är nämligen så att ju längre ett område - Transnistrien, Abchazien, Sydossetien och nu också de två icke regeringskontrollerade områdena i Ukraina - är borta från det land som det faktiskt tillhör, desto mer fjärmar det sig från det landet, vilket är ett problem i sig.
Att försöka att utveckla dessa kontakter tror jag därför är ett väldigt viktigt steg.
Ann Linde (S):
Tack, Yasmine Posio, för att du återigen lyfter de här viktiga frågorna! Den feministiska utrikespolitiken genomsyrar även arbetet i OSSE. Vi ser det som en del av det bredare säkerhetsbegreppet, och att det ska gå igenom alla de tre olika dimensionerna i OSSE.
Jag delar Yasmine Posios och Vänsterpartiets syn på att SRHR är en grund för det säkerhetsfrämjande arbetet och kvinnors deltagande i olika demokratiska processer och fredsprocesser. Att konsensus saknas i OSSE, för det gör det, är ett hinder för möjligheterna att aktivt driva frågan så som vi skulle vilja göra.
Men vi försöker på olika sätt att stärka jämställdhetsarbetet genom till exempel agendan för kvinnor, fred och säkerhet. Det är lite lättare på den sidan, för det är så konkret i det arbete som OSSE gör. Det handlar också om att stärka kvinnors deltagande i konfliktrelaterade och fredsbyggande processer.
Jag kan som exempel säga att jag och Åsa Regnér, Assistant Secretary-General i UN Women, åker tillsammans till Kosovo. Tema är jämställdhet och kvinnors deltagande i fredsprocesser, något som jag diskuterade med den nya kvinnliga kosovanska utrikesministern i dag.
Vi försöker alltså på alla sätt att lyfta in det här, men jag skulle ljuga om jag sa att det inte finns ett starkt motstånd också.
Ann Linde (S):
Jag tackar Margareta Cederfelt för frågan om Belarus. OSSE kan förhoppningsvis spela en roll som så småningom leder till en lösning av krisen i Belarus, men inte just nu. Situationen är ju helt låst.
Det massiva våld och den tortyr som har använts i fängelserna mot alla arresterade oppositionella och vanliga människor som har gått ut och demonstrerat, eller bara viftat med en flagga, det urskillningslösa våldet, gör att det just nu är mycket svårt att över huvud taget komma fram med några initiativ.
Men OSSE har använt sig av en av de mest starka instrument som organisationen har, nämligen att sätta igång Moskvamekanismen. Där ville inte det land som utsattes för en sådan granskning medverka, men rapportören fick i alla fall komma in i landet och kunde konstatera att det har förekommit grova övergrepp samt kränkningar mot mänskliga rättigheter och yttrandefrihet och så vidare.
Rapportören lade då fram över 80 olika rekommendationer på hur situationen kan bli bättre i Belarus. Det gäller både till regimen själv, som inte har gjort någonting, och konkreta förslag till hur OSSE och OSSE:s autonoma institutioner ska kunna bidra till en bättre situation.
Jag sa i mitt inlägg att vi från början hade ett erbjudande om att facilitera en dialog, vilket oppositionen var positiv till, för att få till stånd en lösning. Men regimen har inte beaktat det förslaget över huvud taget.
Ann Linde (S):
De primära uppföljningsmekanismerna som gäller de åtaganden som länderna har i organisationens verksamhet är de veckovisa möten som hålls i Wien. Folk har inte riktigt koll på hur tuffa dessa möten faktiskt är. Där tas aktuella frågor upp. De kan gälla brott mot gemensamma åtaganden, exekutiva strukturer, autonoma institutioner, fältmissioner och så vidare.
Utöver dessa möten genomförs inom ramen för de tre olika dimensionerna årliga översynsmöten där man tar upp frågor som rör varje enskild dimension. Här finns också en möjlighet för varje enskild stat att ta upp frågor som ska ses över och kontrolleras.
Här finns också HDIM, som bjuder in civilsamhället för att belysa brister hos deltagarstater. Vi har också system för ekonomisk styrning som leds av generalsekreterarens kontor och som följer arbetet i det permanenta rådet. Här finns omfattande existerande mekanismer för uppföljning och kontroll.
Om vi ser på de svårigheter som OSSE har för att nå konsensus tror jag att det skulle vara svårt att få en acceptans för inrättandet av ännu fler kontrollmekanismer och mötesformat. Jag tror att ordförandeskapets ansträngningar gör större nytta inom andra områden.
Sedan är det en helt annan sak att vi naturligtvis ska utvärdera vårt eget ordförandeskap. Men jag tror att det är bättre att arbeta mer effektivt med de mekanismer och mötesformat som redan finns för kontroll och uppföljning.
Ann Linde (S):
När det gäller Svalbard gör regeringen ingen annan bedömning än Försvarsberedningen. Svalbard är norskt territorium under de villkor som Svalbardstraktatet föreskriver. Regeringen stöder Norge politiskt i förhållande till det ryska ifrågasättandet av status quo kring den folkrättsliga regleringen av Svalbard.
Det svenska stödet innebär dock inte nödvändigtvis att Sverige delar de norska havsrättsliga tolkningarna avseende de omkringliggande havsområdena som inte explicit täcks av Svalbardstraktatet.
I arbetet med att Arktisstrategin har vi gjort ett medvetet val att inte inkludera explicit text om olika bilaterala tvister, en fråga som är aktuell även i andra sammanhang just nu. När det gäller isen är det inte alls så konstigt.
Rysslands militära agerande är en viktig faktor eftersom 50 procent av den arktiska landmassan utgörs av Ryssland. De har en väldigt lång kust mot Norra ishavet. Isen har setts som en naturlig skyddsbarriär för Ryssland.
När isen nu smälter anger Ryssland ett ökat behov av att kunna skydda sin kustgräns med ett framskjutet militärt försvar. Låt oss komma ihåg att den ryska militära närvaron i regionen var mycket hög också under kalla kriget, av rent militärstrategiska orsaker. Den logiken har nu kommit tillbaka i takt med de ökade geopolitiska spänningarna.
Det är alltså inget konstigt att man agerar så och inget konstigt att Nato, västmakterna och Sverige reagerar på det. Vad gäller Östersjön får jag återkomma i nästa replikskifte.