Ylva Johansson (S):
Jag vill tacka Annika Qarlsson. Det här är en mycket viktig fråga som verkligen förtjänar att debatteras och diskuteras, också här i kammaren. Det är oerhört viktigt att vi kan ha bra service i hela landet, inte minst från Arbetsförmedlingen men också från andra statliga myndigheter. Det ska vara en service som hela tiden utvecklas i takt med att utmaningarna förändras. Jag ska återkomma till det.
Det är alltså en naturlig fråga att debattera. Låt mig klargöra att Arbetsförmedlingen inte har något besparingsbeting. Tvärtom får de utökade resurser. Det finns inget behov av eller uppdrag om centralisering av Arbetsförmedlingens arbete. Det är inte heller syftet med Arbetsförmedlingens förändringsarbete.
Det finns inget som säger att just små kontor ska läggas ned. Det är dock viktigt att se hur Arbetsförmedlingens service kan utvecklas, i ett lite längre perspektiv, också utöver den service de ger vid fysiska möten på kontoren. Den svenska arbetsförmedlingen ligger inte i framkant när det gäller detta, jämfört med andra länder. Här finns det stor utvecklingspotential.
Det är också en potential som myndigheten själv har identifierat och som de nu jobbar med. Ett exempel på det utvecklingsarbete som Arbetsförmedlingen nu satsar på är arbetsgivarkontakter. Man har haft på tok för dåliga och för få arbetsgivarkontakter. Man behöver frigöra resurser så att fler personer kan vara ute på arbetsplatserna och möta arbetsgivarna hos arbetsgivarna. Det är inte ofta som de kommer till kontoret.
Om Arbetsförmedlingen vill träffa arbetsgivarna behöver man komma ut och träffa dem. Det gäller inte minst mindre arbetsgivare som inte kan lämna sin produktion. Arbetsförmedlingen måste komma ut och möta dem på deras arbetsplatser och helt enkelt ha tid att vara där. Det kan vara ett sätt att öka närvaron i en region eftersom man har tid att möta alla de små arbetsgivare som gärna vill ha hjälp med kvalificerad rekrytering men som kanske sedan tidigare är skeptiska eller negativt inställda till vad Arbetsförmedlingen kan erbjuda.
De kanske inte ens har vågat sig in på något arbetsförmedlingskontor. Vi kan fundera på om resurserna ska läggas på att i första hand bemanna ett kontors öppettider eller på att vara ute hos arbetsgivare och sedan kanske möta arbetssökande på avtalade tider. Då har man inte öppet alla dagar i veckan eller hela dagarna utan kan frigöra tid för att träffa arbetsgivare. Det är ett sätt att prioritera som vi kan fundera på.
En annan viktig fråga när det gäller flexibilitet är att vi i dag ser ett antal kommuner, inte minst ett antal mindre kommuner, som tar ett mycket stort ansvar för både asylsökande och nyanlända. Det här kan hända ganska plötsligt, ur kommuners perspektiv. Migrationsverket upphandlar ett asylboende, och personer blir kvar i kommunen också efter att de har fått uppehållstillstånd.
Det kan gå med, om inte från en dag till en annan, åtminstone på tok för kort planeringshorisont ur kommunens perspektiv. I det läget måste Arbetsförmedlingen såklart kunna vara flexibel och mobil. Man måste också dyka upp lika snabbt i den kommunen och erbjuda sina tjänster för etablering av nyanlända. Arbetsförmedlingen kan inte vara låst vid ett kontorsnät som kanske finns någon annanstans. Det finns alltså flera sådana utmaningar.
Jag ska återkomma till det. Jag välkomnar en debatt om de stora utmaningar som finns när det gäller en modern arbetsförmedling som är till nytta för både arbetsgivare och arbetssökande.