KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Hallengren (S):
Tack, Martina Johansson, för frågan! Det är rimligt att de lokaler som Sis använder för vård och behandling av unga är ändamålsenliga. Det är också rimligt att man kan bedriva en god verksamhet av hög kvalitet, att personalen kan känna sig trygg och att de unga som behandlas på hemmet upplever att det är en miljö som är tillräckligt bra för syftet med att de är placerade där.
Så var inte fallet med Lövsta. Det fanns stora problem, precis som Martina Johansson redogjorde för här och som jag har skrivit i mitt frågesvar. Det är väldigt ovanligt att man vidtar åtgärden att till och med stänga ett behandlingshem. I det här fallet är jag glad att man gjorde det. Det hade varit betydligt värre om verksamheten hade fått fortsätta bedrivas. Det är klart att ambitionen inte är att ha tomma lokaler som kostar skattebetalarna en massa pengar eller att personal inte ska arbeta.
Exakt hur de lokalerna kommer att användas kan jag inte svara på i den här frågestunden. Men det är klart att myndigheten arbetar för att både resurserna och lokalerna ska användas på ett bättre sätt.
Lena Hallengren (S):
Nu har inte Josefin Malmqvist någon följdfråga, utan hon får väl återkomma vid en annan frågestund. Men jag är inte helt säker på att jag förstår hur den felaktiga utbetalningen ska undvikas genom att man gör ett hembesök. Det är förstås viktigt att man har tillgång till all den kunskap som krävs om personens inkomst, att man vet var personen bor och att man vet om personen bor ihop med någon annan.
Allt det här är naturligtvis helt centralt för att se till att personer som har rätt till och stort behov av det som är samhällets yttersta skyddsnät, nämligen försörjningsstöd, också får del av det. Ingen av oss vill ju att man ska få försörjningsstöd om man inte har rätt till det. Att ta alla möjligheter som finns att arbeta och ha en egen inkomst ska naturligtvis inte bara uppmuntras utan också krävas. Men jag kan upprepa att jag inte är helt säker på hur ett hembesök skulle göra att man får rätt försörjningsstöd.
Josefin Malmqvist får gärna återkomma med en skriftlig fråga, så ska hon få ett bättre svar.
Lena Hallengren (S):
Jag tackar Marléne Lund Kopparklint för frågan. Alla som arbetar i vård, omsorg och skola och som kommer i kontakt med barn och unga som de befarar far illa är skyldiga att göra en orosanmälan. Vården är inte på något sätt undantagen. Det är viktigt att man etablerar den typen av samverkan och relationer och att man inte känner att det är någon annans ansvar.
Det är en allvarlig situation, och det är viktigt att vara uppmärksam. Marléne beskriver att det är en särskild tid, och det är sant. Det händer rätt mycket innanför hemmets väggar, och om man har möjlighet och får kännedom om detta ska man givetvis agera.
Men skyldigheten att göra orosanmälan finns i dag för alla dem som möter barn och unga.
Lena Hallengren (S):
Tack, Ulrika Heindorff, för en otroligt viktig fråga! Det är något som regeringen har arbetat hårt med. Under det år som jag själv har varit socialminister har vi vidtagit ett flertal åtgärder. Vi har uppdaterat den kömiljard som inte var riktigt så verkningsfull som vi skulle önska. I dag innefattar den såväl återbesök som primärvård. Den ger dessutom alla som förbättrar sina insatser en möjlighet att ta del av resurserna.
Resurserna spelar roll. Det handlar också om satsningar när det gäller kompetens, inte minst specialistkompetens. Det vårdkompetensråd som finns från den 1 januari kommer att spela stor roll. Och det handlar om resurser i form av välfärdsmiljarder i överenskommelse mellan Sveriges Kommuner och Regioner. Vi har också standardiserade vårdförlopp, som är ett väldigt bra sätt att arbeta. Det ska inte ses som utlovade väntetider utan som ett sätt att arbeta på ett liknande sätt runt om i landet, för att öka jämlikheten och för att öka överlevnaden i cancer.
Lena Hallengren (S):
Jag står fast vid de vallöften vi gav. Jag fortsätter att säga i alla tänkbara sammanhang att människor har rätt till vård efter behov och vård som man inte behöver vänta på när man har behov. Jag vill gärna understryka att fyra veckor var ett sätt att verkligen vara ambitiös och visa att vi tar frågorna på allvar. Men de standardiserade vårdförloppen är egentligen mycket mer ambitiösa. Där handlar det inte om att vänta enligt en vårdgaranti, och kanske inte ens fyra veckor utan mycket mindre än så. De började införas 2016.
Vi har i dag över 40 standardiserade vårdförlopp på plats, och allt fler utreds. Jag tror att det är positivt.
Lena Hallengren (S):
Tack, Clara Aranda, för frågan! Och tack för tidigare i dag, då vi sågs i socialutskottet! Där hade vi en gedigen genomgång av den svenska krisberedskapen generellt och naturligtvis med fokus på just coronaviruset. Att vara beredd på en kris handlar om att vara beredd på olika scenarier. Statliga myndigheter har en roll; smittskyddsexperter har verkligen ett ansvar för att säkra smittskyddet i Sverige. Men smittskyddsläkarna i respektive region har också ett ansvar för att se till att sjukvården är rustad.
När det gäller den situation vi har i dag kan man inte säga att det finns en särskild anspänning på vården. Men som Clara Aranda säger gäller det att vara beredd på att situationen kan förändras. Det är ett arbete som man gör regionalt. Min bild är att vi är ett land som har en god infrastruktur och en väl förberedd hälso- och sjukvård.
Men det är klart att om vi hamnar i en krissituation, där saker och ting verkligen inte är som i dag utan om ett eventuellt utbrott skulle ske, krävs det att man gör omprioriteringar och är beredd att hantera den situationen. Min bild är att man är det.
Lena Hallengren (S):
Frågan gled över till att handla lite mer om krisberedskap generellt, även när det gäller läkemedel. Det pågår en utredning, som ska lämnas över i slutet av året. Jag ser fram emot att diskutera innehållet i den med bland andra socialutskottets ledamöter. Sverige måste såklart se till att hela tiden ha en beredskap. För hälso och sjukvården är just frågan om pandemi och luftspridd virusinfektion ett sannolikt scenario som man måste vara förberedd på.
Lena Hallengren (S):
Tack, Johanna Jönsson, för frågan! Jag ska ärligt säga att det är en fråga som inte har uppmärksammats särskilt av undertecknad. Jag vet inte om försvarsministern känner igen det mer än jag gör. Uppdraget för bland annat hälso- och sjukvården och skolan är att se till att barn och unga får stöd och hjälp. Inte sällan krävs det just en diagnos. Jag tycker att det är olyckligt. Man bör kunna få stöd och insatser ändå.
Om detta sedan följer med senare i livet och om det begränsar ens möjligheter är det olyckligt. Jag har inget svar på hur vi ska hantera den frågan, men jag är tacksam för att Johanna Jönsson har lyft den. Vi får fortsätta med den typen av diskussioner.
Lena Hallengren (S):
Tack igen, Pia! Jag uppskattar verkligen engagemanget från Pia Steensland och de diskussioner och samtal vi har. När det gäller frågan om personlig assistans tror jag inte bara att vi har ett gemensamt engagemang. Jag tror också att vi har en gemensam oro för vad som faktiskt händer och att vi har en gemensam kunskap om hur otroligt komplext, svårt och snårigt det är. Det är verkligen positivt att frågan om andning och sondmatning är framme.
Hade det inte fallit på juridiken hade den varit framme för länge sedan. Nu kom också frågan om egenvård, tillsyn och avsmalnat föräldraansvar, vilket hjälper till. Jag vill understryka dilemmat med den uppstyckning som vi har haft under många års tid och som verkligen urholkar assistansen. Däremot kan vi inte ha förhandlingar om vårbudgeten under en frågestund i riksdagen. Det är klart att det här är samlade diskussioner som vi har. Så här långt finns det schablonuppräkningar som sker enligt överenskommelser.
När de ändras kommer vi att meddela det.
Lena Hallengren (S):
Detta har vi haft en diskussion om många gånger i denna kammare: att värnskatten hade försvunnit oavsett vilka politiska konstellationer som hade styrt. Det var ett löfte som också allianspartierna gav till Centerpartiet och Liberalerna. Det var dessutom så att 20 miljarder försvann i ännu ett jobbskatteavdrag. Det var synd. De kunde kanske ha använts här. Men, återigen, jag har ett mycket stort engagemang när det gäller assistans och när det gäller att hantera frågan om personalens förutsättningar. Men vi kan inte ha en vårbudgetförhandling i kammaren. Det vore inte riktigt rimligt.
Lena Hallengren (S):
Tack, Bengt Eliasson, för frågan! Jag tror att vi gör frågan en otjänst genom att förenkla den på det sätt som riksdagsledamoten precis gör. Han får det att låta som att det skulle vara ett nationellt engagemang som saknas. Staten har aldrig varit den som betalar för stora idrottsevenemang, oavsett syfte.
Däremot är det väldigt olyckligt och bekymmersamt, tycker jag, att man drar igång denna typ av arrangemang och skapar förväntningar och förhoppningar utan att ha säkrat att man faktiskt kan klara de kostnader som är förknippade med detta. Vi har naturligtvis många olika frågor som handlar om folkhälsa. Det finns också ett stöd till idrottsrörelsen i många olika sammanhang.
Men detta har inte fallit på att staten inte engagerar sig, utan det har fallit på att man inte har säkrat att man har en ekonomisk situation där man kan hantera de kostnader som man vet att det för med sig att stå värd för ett stort idrottsevenemang.
Lena Hallengren (S):
Det är en fråga som faller på kultur- och idrottsminister Amanda Lind, och hon har också svarat på frågan tidigare. Jag har naturligtvis också nåtts av frågan och svarat precis som nu: Staten står inte värd för eller finansierar stora idrottsevenemang. Det gäller oavsett vem som arrangerar dem och vilket syftet är. Innan man drar igång ett stort arrangemang och väcker förväntningar och förhoppningar är det otroligt viktigt att man har säkrat upp detta.
Jag hoppas verkligen att det finns möjlighet för dem att driva det här arrangemanget på olika sätt, men staten står inte för och betalar inte för stora evenemang.
Lena Hallengren (S):
Tack för frågan, Yasmine Bladelius! Svensk hälso- och sjukvård utgår från vård efter behov. Det viktiga är alltid hur man mår, inte om man har förmåga att betala för sig. I generationer har vi byggt svensk hälso- och sjukvård på just den principen och kombinerat kvalitet och jämlikhet. Det är dock uppenbart som riksdagsledamoten säger, att det här systemet faktiskt hotas.
Precis som vi socialdemokrater länge har varnat för är det här en växande marknad, och de konsekvenser som kan finnas när sjukvårdsförsäkringar äter sig in i sjukvården kan komma att spela en väldigt allvarlig roll när människor som har råd att teckna en försäkring får vård snabbare än den som inte har råd att göra det. Frågan var också vad regeringen avser att göra. Under den förra mandatperioden presenterades ett lagförslag där det skulle tydliggöras att det är behoven som ska styra.
Det var ett förslag som då föll i riksdagen. Regeringens och min avsikt är att lägga fram ett nytt förslag till riksdagen i närtid och ge samtliga riksdagspartier ännu en chans att fatta ett beslut.
Lena Hallengren (S):
Jag vill verkligen återigen understryka att vi har en situation i dag där alltför många av olika skäl har en sjukvårdsförsäkring. Om detta fortsätter att öka och vi inte ser till att stoppa den här utvecklingen utan stillatigande ser på när privata sjukvårdsförsäkringar tar över och också blandas med den offentligfinansierade vården är vård efter behov något som är hotat. Det ser jag väldigt allvarligt på.
Lena Hallengren (S):
Det är klart att det är viktigt att göra allt som är möjligt för att underlätta föräldraskapsbekräftelse, både för föräldrarnas skull och för att minska administrationen. När det gäller den specifika utredningen och exakt varför den har fastnat tror jag att den frågan får ställas till ansvarig minister. Det handlar ju om föräldrabalken och frågor som rör den.
Jag kan inte svara på varför utredningen har fastnat, men jag är alldeles övertygad om att frågan kommer att återkomma till riksdagen. Det var ju därför utredningen tillsattes.
Lena Hallengren (S):
Tack, Cecilia Engström, för en viktig fråga! Att drabbas av cancer är såklart väldigt tungt, både för den drabbade och för de anhöriga. Kan vi förebygga cancer är det naturligtvis angeläget. Det är också skälet till att det nu finns möjlighet att vaccineras även för pojkar. Att vi utökat vaccinationsprogrammet med det är positivt. Vi får se hur vi fortsätter arbetet.
Det är en fråga för regionerna att fundera över. Det är också en fråga där regeringen lyssnar på våra myndigheter och de råd vi får när det handlar om att inte bara minska smittspridning, som vi talat om tidigare här i kammaren, utan också utrota sjukdomar som är möjliga att utrota med hjälp av vaccin. Vi får återkomma till den frågan.
Lena Hallengren (S):
Tack, Rasmus Ling, för frågan, och för att perspektivet är både höjda straff och fler poliser - allt vi kan för att bekämpa den gängkriminalitet vi ser - och sociala och förebyggande insatser. LVU är faktiskt också en förebyggande insats.
Det är inte alltid så man tänker, men ambitionen är fortfarande att ge behandling och samtidigt arbeta på hemmaplan så att personen kan komma tillbaka till en vardag, en verklighet och en framtid som är mycket ljusare. Det är absolut möjligt att stärka kvaliteten. Vi behöver också ha fler platser på våra Sisboenden för att möjliggöra LVU-omhändertaganden.
Allt detta arbetar vi med, och dessutom kommer inom kort, i slutet av mars, en återredovisning från Statskontoret och IVO, som har tittat på kvaliteten hos samtliga HVB- och Sishem. Detta är också något att ha som utgångspunkt när vi gör förbättringar.
Lena Hallengren (S):
Tack för det förtydligandet! Att alla ska ta efter Region Stockholm är nog ändå ett önsketänkande, tror jag, hos politikerna i regionen. Detta har inte uttalats av vare sig regeringen eller någon annan. Däremot är det såklart otroligt viktigt att vi hela tiden arbetar med att se till att vården kommer närmare människor. Jag är inte säker på att alla stockholmare håller med om att det är detta som händer i Stockholm just nu. Jag är inte säker på att man delar den uppfattningen när man faktiskt får vänta längst av alla på akuten. SÖS-akuten har haft längst väntetider under många års tid.
Jag har stor respekt för att det är komplicerat att bedriva hälso- och sjukvård. Men det är också anmärkningsvärt att den region som har de kanske bästa förutsättningarna - den högsta tillväxten, den yngsta och friskaste befolkningen, den bästa infrastrukturen och dessutom tillgång till både grund- och specialistutbildad personal - inte alltid får ihop det. Jag tycker att det är en felaktig beskrivning som jag inte delar när man säger att den omställning som sker i Stockholm skulle vara beställd från nationellt håll. Det är Stockholms eget beslut.
Lena Hallengren (S):
Tack, Per Ramhorn, för frågan! Det är ändå lite sorgligt att Sverigedemokraterna, när de ska diskutera sjukvård, alltid ska ha en udd mot ensamkommande och nyanlända - att det ska vara där vi hittar konflikterna. Jag känner inte till hur man har resonerat i Borlänge. Jag tror att regionpolitiker i Dalarna får svara på hur det ser ut där. Men det är klart att det alltid är behoven som ska styra.
Som jag beskrev tidigare när jag fick frågan om privata sjukvårdsförsäkringar är det precis detta som ska styra svensk hälso- och sjukvård, oavsett om det handlar om primär- eller specialistvård eller om specialistvård för den som lider av PTSD.
Lena Hallengren (S):
Tack, Hampus Hagman, för frågan! Jag väljer att tolka den i ett lite vidare perspektiv och säga att det är klart att WHO är en otroligt betydelsefull aktör, inte minst i dessa sammanhang när vi verkligen får erfara att hälsohoten inte bara är nationella utan i allra högsta grad globala och att vi behöver samarbeta och hjälpas åt. Sverige bidrar till WHO både ekonomiskt och genom dialog.
Generaldirektören för Folkhälsomyndigheten ska själv bege sig till länder i Afrika för att bidra med kunskap och erfarenhet. Det är klart att vi vill att alla ska kunna ta del av informationen. WHO måste verkligen arbeta med att nå ut på allra bästa sätt. I Sverige gör vi allt vi kan, inte för att låta var och en läsa vad WHO säger utan för att via våra myndigheter och UD förmedla den information som är relevant för Sverige.
Lena Hallengren (S):
Tack, Ulrika Jörgensen, för frågan! Det är otroligt viktigt att vi gör vad vi kan för att förebygga. Det gäller att förebygga cancer och alla andra sjukdomar som är livsstilsrelaterade för att vi ska få den begränsade vård och den vårdpersonal som finns att räcka till. Låt mig ge exempel på det förebyggande arbetet. Vi röker väldigt lite i Sverige i dag.
Det handlar om att människor tar till sig fakta och kunskap och, vågar jag påstå, framför allt om politiska beslut, till exempel att inte tillåta rökning i offentliga miljöer. Nu i somras har vi tagit ytterligare beslut om att man inte heller får röka på perronger eller andra utemiljöer och inte i närheten av krogar, för att se till att rökning avnormaliseras, så att unga människor inte ska möta rökning i sin omgivning.
Det är ändå beklagligt att Moderaterna inte har drivit på denna typ av frågor. Jag tror att varenda cancerläkare skulle understryka att det absolut viktigaste vi kan göra för att minska insjuknandet i cancer är att se till att färre människor röker.
Lena Hallengren (S):
Tack, Camilla Waltersson Grönvall, för frågan! Jag gissar att detta är den första i raden av covid-19-frågor under frågestunden eftersom detta är något som berör oss alla mycket. Engagemanget är stort, men det är också informationsbehovet och viljan att få information. Det kanske inte är så att oron ökar utan att oron består. Det har varit så under en längre tid, och så blir det när situationen upplevs som lite osäker.
Desto viktigare då är det att regeringen i dag har fattat beslut om att se till att myndigheterna, både Socialstyrelsen och Folkhälsomyndigheten, känner trygghet i att de har de resurser som krävs och att tillskott görs. Resurstillskottet ska användas för att upprätthålla god beredskap och se till att inte minst Folkhälsomyndigheten kan utöka sina kommunikationsinsatser, utöver riktad information till olika grupper, eftersom behovet är väldigt stort.
Socialstyrelsen ska ha möjlighet att bistå regionerna, till exempel när det handlar om utbildning och träning för personal som kan behöva plockas in.
Lena Hallengren (S):
Camilla Waltersson Grönvall behöver inte vara orolig. Staten är både regeringen och dess myndigheter, och den samlade krisberedskapen är omfattande. Nu ställdes specifikt en fråga om skolor, och jag ska hinna svara på den. Rekommendationerna från Folkhälsomyndigheten är tydliga: Om man har varit i ett riskområde och upplever att man har minsta lilla symtom ska man inte gå till vare sig skola eller arbete, utan man ska stanna hemma, ringa 1177 och följa de vårdråd man får. Om man inte har några som helst symtom kan man gå till både skola och arbete.
Denna rekommendation fortsätter att gälla.
Lena Hallengren (S):
Tack, Lina Nordquist, för frågan! Som Lina Nordquist är väl informerad om eftersom vi samarbetar om detta håller vi under 2020 på att ta fram en ny ANDT-strategi, alltså om alkohol, narkotika, dopning och tobak. Jag har vid tidigare tillfällen sagt att det kommer att vara särskilt fokus på just n:et. Vi vet att rökningen minskar och debutåldern för att dricka alkohol stiger, det vill säga man provar alkohol allt senare och röker allt mindre.
Vi ser faktiskt inte att man i stället använder sig av narkotika, men däremot ser vi inte samma positiva utveckling och det måste vi göra. Tull och många andra aktörer är bekymrade över det faktum att man faktiskt beslagtar en hel del narkotika som naturligtvis har en köpare någonstans. Det här behöver vi alltså titta vidare på. Jag tänker mig att ANDT-strategin är viktig bland annat för samlade insatser där och nya åtgärder.
Lena Hallengren (S):
Fortsatt stöd till organisationer som arbetar med information är en viktig del, liksom att se till att socialtjänsten står väl rustad. Många gånger möter socialtjänsten de unga ganska tidigt och kan ta orosanmälningar på allvar och genom förebyggande arbete förhindra unga från att över huvud taget prova narkotika och kunna erbjuda alternativ som gör att de inte fastnar i missbruk. Jag vill verkligen återkoppla till ANDT-strategin.
Vi behöver ta krafttag och se detta i ett samlat perspektiv.
Lena Hallengren (S):
Tack, Rebecka Le Moine, för frågan! Den är på en nivå där jag inte kan detaljerna, och det ber jag om ursäkt för. Naturligtvis är det så att all jakt generellt sett behöver ske med ansvar. Hur man sedan utvecklar den politiken handlar om vad Naturvårdsverket, som är den myndighet som reglerar detta, kommer fram till. Dit kan man också vända sig.
Finns det intresse från Rebecka Le Moine att ställa många fler kompletterande frågor rekommenderar jag att hon vänder sig till Näringsdepartementet och statsrådet Jennie Nilsson.
Lena Hallengren (S):
Jag tackar för frågan, och jag tycker att det är fint att det är många som hyllar vårdpersonalen. Det är de verkligen förtjänta av, för de jobbar och sliter. Det är inte heller så att vi på något sätt är ur den här krisen. Karin Rågsjö pekar på en väldigt viktig fråga - och, kanske jag vågar säga, flaskhals - i den situation vi befinner oss i när det handlar om sjukvårdsmateriel. Varje region måste självklart börja titta på sin beredskap.
Alla vet att svensk sjukvårds beredskap, och krisberedskap generellt, handlar om att den som gör någonting i fredstid också gör det i kristid. Väl medveten om detta handlar det dock naturligtvis om att Socialstyrelsen behöver vara behjälplig när det gäller möjlighet till upphandling och uppköp. Att vi i Sverige beslutade oss för att ta del i den europeiska upphandlingen handlar om att vi försöker rusta oss. Men, som jag har sagt i många sammanhang: Det finns begränsat med sjukvårdsmateriel, för produktionen har minskat i en del länder. Efterfrågan är också väldigt stor.
Jag är alldeles övertygad om att vi kommer att fortsätta diskussionen om hur vi ska kunna stärka kanske både produktion och lager.
Lena Hallengren (S):
Tack för frågan, Pia Steensland! När det handlar om missbruksvården tycker jag att det är bra att vi fortsätter på den inslagna vägen att faktiskt arbeta även med skademinimering. Det är ju det som sprutbyte och att sjuksköterskor över hela landet kan använda Naloxon för att häva överdoser faktiskt syftar till. Jag är också väldigt glad över att det finns ett enigt utskott som vill arbeta vidare med missbruksvården med just den intentionen, och jag stöder verkligen det.
Vi kommer att tillsätta en utredning som ser över huvudmannaskapet, precis i enlighet med riksdagens vilja. Låt mig återkomma till de exakta formerna för hur detta ska bedrivas! Det är självklart viktigt att det är långsiktigt och att vi har stor politisk enighet. Det vore positivt, men här i talarstolen i dag låser jag mig inte vid formerna. När det sedan handlar om hela missbruksvården är det klart att det oavsett hur man vrider och vänder på det kommer att finnas mer än en aktör som möter en person med ett missbruk.
De måste hitta bästa möjliga sätt att samarbeta och samverka, och vi ska underlätta för dem.