KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Olsson (S):
Jag har en enkel fråga: Är det rätt att stimulera ekonomin om man har en bnp-tillväxt på 4,3 procent och prognosen är 3,3 till nästa år? Är det då rätt att stimulera den ekonomin? Sedan gäller det finansministerns diskussion om det offentliga finansiella sparandet. Det är faktiskt så att Sverige gick med överskott 2007 och 2008. År 2009 var det underskott.
År 2010 var det plus minus noll. År 2011 var det plus minus noll. År 2012 var det minus 0,6. År 2013 var det minus 1,3. Prognosen för 2014 är minus 1,5. Så det stämmer inte. Men låt oss nu titta på hur jobbskatteavdraget har fungerat i verkligheten. Det viktigaste var sysselsättningen, arbetslösheten och så vidare.
Ni pekade bland annat ut att man skulle försöka få ordning på ungdomsarbetslösheten och problemet med dem som stod långt bort från arbetsmarknaden. Det är alltid så, finansministern, att det är verkligheten som gäller. Vi kan då titta på ungdomsarbetslösheten. I januari 2007 var den 19 procent, säsongsrensad.
I januari 2014 var den, säsongsrensad, 22,9 procent. Vi kan titta på långtidsarbetslösheten. Den var 25,3 procent i januari 2007. I januari 2014 var den 30,5 procent. Vi kan gå till ungdomsarbetslösheten, som egentligen är det viktigaste. Jag har kollat lite grann hur det ser ut i min valkrets.
Vi kan titta på arbetslösa ungdomar mellan 18 och 24 år. I Bollebygd är det plus 56 procent. I Tranemo är det plus 118 procent. I Mark är det plus 25 procent. I Svenljunga är det plus 42 procent. I Borås är det plus 17 procent. I Ulricehamn är det plus 7,95 procent. Det är resultaten i verkligheten, där vi befinner oss.
Vi kan titta på långtidsarbetslösheten för samtliga ungdomar. I Mark är det 250 procents ökning under den här tiden. I Svenljunga är det 400 procents ökning. I Borås är det 10 procent. I Ulricehamn är det 13 procent. Det är verkligheten. Men då tänkte jag så här: Finansministern är från Katrineholm.
Det kan ju vara så att det här är någon speciell ekonomisk funktion som fungerar hemma i Katrineholm. Därför tittade jag också på utvecklingen i finansministerns hemkommun. Arbetslösheten bland ungdomar i Katrineholm ökade mellan januari 2007 och januari 2014 med 35 procent.
Jag har tyvärr inte siffrorna för långtidsarbetslösheten i Katrineholm. Ekonomin har gått från ett överskott på 65 miljarder till ett underskott på 85 miljarder. Arbetslösheten är högre på nationell nivå och på lokal nivå, speciellt bland ungdomarna, som skulle räddas med det här.
Jag är egentligen en snäll person, men hur jag än anstränger mig kan jag inte säga att den ekonomiska politiken har lyckats med den tredje borgerliga regeringen. Det har blivit precis som med de andra jag har varit med om.
Hans Olsson (S):
Jag vet inte vad Anders Borg menade med att fråga om det är bättre med sprit eller jobb. Logiken är också svårare att begripa. Jobbskatteavdraget är nu uppe i 99 miljarder per år.
Avdraget och alla andra skattesänkningar ska användas för att lösa problemen med ungdomsarbetslösheten - men den stiger på nationell nivå och i varje kommun vi har kontrollerat. Vad är det för logik? Det är ingen logik. Fru talman!
För ett tag sedan råkade jag slå på tv:n och såg ett program som heter Lyxfällan . Programmet handlar om människor som helt enkelt inte klarar av sin ekonomi. De fick anmäla sig till programmet, och det kom dit några ekonomer som hjälpte dem att reda ut situationen.
Nu har regeringen gått från 65 miljarder plus till ett minus på 87 miljarder. Regeringen har sålt gemensamma tillgångar för 160 miljarder. Regeringen har bränt arvet, sålt familjesilvret och lever på lånade pengar.
Jag undrar om det inte är dags att anmäla regeringen till programmet Lyxfällan så att man får hjälp att reda ut sin ekonomi.
Birgitta Eriksson (S):
Jag vill till att börja med tacka finansministern för svaret. Av svaret att döma undrar jag om finansministern har läst särtrycket om den allmänna fördelningspolitiska redogörelsen mer noggrant än särtrycket om fördelning av ekonomiska resurser mellan män och kvinnor. I den senare framgår tydligt att det finns genus- och könsskillnader.
Av svaret att döma har finansministern kanske inte heller läst riksdagens utredningstjänsts fördelningsanalys av regeringens budgetproposition. Där kan man rätt tydligt se att 51 % av kvinnorna delar på 40 % av inkomstökningarna, medan 49 % av männen delar på 60 %. Jag vet inte om Anders Borg tycker att detta är att dela lika.
Jag har studerat båda dokumenten, och jag kan då konstatera att finansministern har fel. Kvinnorna är klara förlorare i förhållande till männen i fråga om denna fördelning. Vi vet att kvinnor generellt har lägre genomsnittsinkomster än män, och ensamstående mammor med små barn har den lägsta ekonomiska standarden av kvinnor i alla grupper.
Av ensamstående med barn under 17 år är faktiskt 80 % kvinnor. Det är ca 180 000 kvinnor. Om man då lägger till att många kvinnor också har barn som är över 17 år boende hos sig så blir denna grupp ganska betydande.
Man kan då fråga sig om denna grupp kvinnor kommer att främjas av sänkningarna av förmögenhetsskatten och fastighetsskatten eller av utförsäljningar av allmännyttan. Jag tror inte att det sker i någon större utsträckning. Dessa kvinnor lever inte på bidrag för att de vill det, utan de tvingas till det av olika skäl.
Om vi jämför med övriga Europa har Sverige en mycket hög sysselsättningsgrad bland kvinnor. Så detta är inte skälet till att man hamnar i denna situation. De frågor som jag har ställt till statsrådet är föranledda av att jag känner en oro för att regeringens skattepolitik utgår från mäns ekonomiska intressen.
Den är präglad inte bara av en klassmässig utan också av en könsmässig orättvisa. Jobbavdraget ger inte heller något till en och en halv miljoner ålderspensionärer eller en halv miljon förtidspensionärer. Och en majoritet av dem är också kvinnor. Regeringens förslag om sänkta ersättningsnivåer i a-kassan till 70 % respektive 65 % kommer också att missgynna kvinnor.
Statistik från arbetslöshetskassornas statistikdatabas visar att 110 000 personer redan från årsskiftet får sänkt a-kassa från 80 till 65 %. Och denna grupp utgörs till 75 % av kvinnor. Och många av dessa kvinnor är också ensamstående mammor. Jag känner att den politik som ni nu för kommer att öka skillnaderna och stärka mäns försprång.
Jag tror att jag har hört att Anders Borg i någon intervju har kallat sig för feminist. Men jag tror i alla fall att jag har hört finansministern säga sig sympatisera med jämställdhetstanken. Då undrar jag hur finansministern kan driva en sådan här politik.
Birgitta Eriksson (S):
Vi kan vara överens om att det här är en grupp som drabbas ohemult. Det gläder mig att vi har samma uppfattning om det. Det måste vi naturligtvis göra någonting åt.
Men jag vet ändå att Moderaterna och säkert också finansministern inte gärna diskuterar varför ohälsa och arbetslöshet varierar med kön, klass, ålder, utbildning och födelseland. Ni låtsas ju att man kan påverka dessa faktorer själv. Jag undrar naturligtvis hur man ska kunna slippa bli sjuk eller arbetslös, välja vilken ålder man har eller vilket födelseland.
Det är just dessa faktorer som avgör om du blir vinnare eller förlorare i den fördelningspolitik som den nuvarande regeringen bedriver. Det är därför vi måste ha en fördelningspolitik som utjämnar de här skillnaderna.
Vi kan konstatera att med den skatte- och avgiftspolitik som regeringen för är det arbetarkvinnorna som är de i särklass största förlorarna, och det är ju oroande. Jag kan ta ett exempel hemifrån. En tjej som är granne till mig är ensamstående, 35 år, och har två barn. Hon tjänar 18 000 kr i månaden.
Hon har bara ett vikariat på sex månader som går ut nästa år. Med ert tak i ersättningen och regelförändringen i a-kassan kommer hon att få stämpla 80 % av halva lönen. Det handlar om mellan 5 000 och 6 000 kr i månaden. Det är orimligt. Det är ingen som kan leva på en sådan lön. Vad händer med henne? Hon blir ju hänvisad till socialbyrån.
Detta tycker jag är oroande. Från Socialdemokraternas sida har vi i alla fall varit helt på det klara med den fördelningspolitiska effekt som ett skattesystem ska ha för att inte slå ut dem som redan lever på små marginaler. Sedan kan jag hålla med Anders Borg om att man kan göra mer. Vi föreslog i vår budget också höjt barnbidrag och höjt studiebidrag.
Vi föreslog sänkt maxtaxa. Alla de här förslagen var ju för att vi skulle kompensera vad vissa föräldrar, framför allt ensamstående föräldrar, förlorar. Ni har haft den chansen, men ni har inte tagit den. Det tycker jag är oroande.
Det är nämligen så att i Norden, till skillnad från många andra europeiska länder och USA, är inte ensamstående mammor per definition socialbidragstagare. Det tycker jag att vi ska vara stolta över. Vi ska också föra en politik så att det inte i onödan drabbar den grupp som ensamstående mammor tillhör.
De tar helt och fullt ansvaret för hem och barn och sliter hårt för att få vardagspusslet att gå ihop. Ska de dessutom behöva oroa sig för att ekonomin inte ska gå ihop när de hamnar i omställningsperioder? Lena kommer ju att göra det. Får inte hon ett jobb direkt kommer hon att hamna i den situationen att hon får gå direkt till socialbyrån.
Vi måste väl ändå ha ett system så att man kan klara kortare omställningsperioder utan att man ska hamna i svåra ekonomiska situationer.
Birgitta Eriksson (S):
Finansministern är i den lyckliga situationen att han kan föra fram en politik. Jag har inte den maktpositionen. Jag utgår från att vi är överens om att de ensamstående kvinnorna med barn kommer att få en betydligt bättre situation. Men jag är inte övertygad.
Att låta denna grupp falla igenom alla trygghetssystem är djupt orättvist. Det är en grupp som vi är överens om sliter hårt för att få vardagspusslet att gå ihop. Då borde olika åtgärder ändå underlätta så att de inte ska behöva sitta hemma och oroa sig för ekonomin.
De ensamstående kvinnorna har barn. Det finns omkring 230 000 barn i Sverige som lever i familjer med låg ekonomisk standard. Många lever med en ensamförälder, och många av dem är kvinnor. Det är inte värdigt ett välfärdssamhälle att den grupp som har det tuffast och gör en stor insats i samhället ska behöva gå till socialbyrån.
Välfärden ska klara det. Jag hoppas att vi är överens om att det är en grupp vi måste göra något åt. Jag önskar att finansministern tar initiativ till förändringar så att ensamstående föräldrars situation, i synnerhet ensamstående mammors situation, inte ytterligare försämras så att det blir en grupp som blir beroende av socialbidrag eller hamnar i fattigdomsfällorna.
Birgitta Eriksson (S):
Jag vill först tacka finansministern för svaret. Jag måste säga att det var ett glädjande besked att kreditgarantier för förvärv av bostad också ska gälla kooperativ hyresrätt. I övrigt är jag inte nöjd med svaret. Jag skulle vilja börja med att klargöra den ståndpunkt som jag och Socialdemokraterna har när det gäller bostadspolitiken.
Vi anser att bostaden ska vara en social rättighet och inte bara en handelsvara som kan köpas och säljas på den så kallade marknaden. Vi anser också att allmännyttiga företag och kooperativa bostadsföretag är nödvändiga för att motverka segregation och spekulation i boendet.
Den här interpellationsdebatten ska dock handla om den kooperativa hyresrätten, en både ny och gammal boendeform som är missgynnad i flera avseenden.
Stockholms kooperativa bostadsförening, SKB, bildades redan 1916 och har i dag ett 90-tal föreningar i landet, de flesta bildade efter 1987 då en försökslagstiftning för kooperativ hyresrätt tillkom.
Jag kan tyvärr inte se att den kooperativa hyresrätten över huvud taget finns med som ett boendealternativ i regeringens budgetproposition eller i det tänk som finansminister Anders Borg och statsrådet Odell har kring boendet. Sedan investeringsbidraget och räntebidraget togs bort av regeringen har nyproduktion av hyresrätter minskat drastiskt.
Vi vet att många människor vill bo i hyresrätt, och i olika skeden i livet behöver vi kunna välja mellan olika former av boenden. Med kooperativ hyresrätt får de boende också själva påverka och besluta över sitt boende. Möjligheterna till inflytande och boendedemokrati blir desamma som ges för bostadsrättsföreningar.
Den som flyttar in i en kooperativ hyresrätt betalar en fast ekonomisk insats som betalas tillbaka när man flyttar därifrån. Detta gör att spekulationen i boendet minskar och att hyrorna hålls på en rimligare nivå. Det finns redan i dag väldigt många goda exempel i landet på hur den kooperativa hyresrätten verkar.
Vi har också sett att byggkostnaderna har kunnat begränsas. Jag tycker därför att det finns all anledning för regeringen att stimulera byggandet av kooperativ hyresrätt och att också göra kooperativ hyresrätt till ett alternativ vid ombildande. Märk väl att jag inte är en generell vän av att man omvandlar hyresrätter till andra boendeformer.
Men just kooperativ hyresrätt framstår, tycker jag, som en betydligt mindre spekulativ och mindre riskabel form för de boende. I svaret hänvisar Anders Borg till generella förändringar av fastighetsskatten. Men det är ju inte ämnet för denna interpellation, utan det handlar om den nuvarande skattelagstiftningen som på flera punkter missgynnar den kooperativa hyresrätten.
Jag har ställt frågor till såväl Mats Odell som finansministern och har fått svaret från Mats Odell att man ska se över regelverket för den kooperativa hyresrätten. Jag har också fått svar från Anders Borg att han anser att det är angeläget att alla upplåtelseformer har samma skattemässiga villkor. Jag vill därför ställa frågan ytterligare en gång till finansministern om han är säker på att han inte vill göra något mer för detta.
Birgitta Eriksson (S):
Jag håller med Anders Borg om att det byggs. Men det byggs alldeles för få hyresrätter därför att kostnaderna för nyproduktion blir så höga att det är svårt att få vanligt folk att hyra dem. Därför kan den kooperativa hyresrätten vara ett komplement till andra bygganden.
Jag kan hålla med om att reavinstbeskattningen som vi skjuter på framtiden är något som man måste fundera på. Men så länge vi har det systemet är det viktigt att alla upplåtelseformer får samma förutsättningar för att kunna verka neutralt och på lika villkor.
Det finns ett antal utredningar, inte minst från Boverket som Anders Borg hänvisar till, som konstaterar att den kooperativa hyresrätten är missgynnad i förhållande till övriga upplåtelseformer. Något som Anders Borg förstås är medveten om är till exempel att de kooperativa hyresgästföreningarna inte kan fondera medel till framtida underhållsarbeten på det sätt som bostadsrättsföreningar kan. Det missgynnar.
Stigande produktionskostnader och slopande av investeringsbidrag och räntesubventioner har också lett till att upplåtelseinsatserna i det kooperativa boendet har stigit kraftigt. Samtidigt finns det ett förbud mot att indexuppräkna den kooperativa hyresrätten. Detta leder naturligtvis till värdeminskningar i det insatta kapitalet.
Det blir betydande och missgynnar också i förhållande till andra. Vi har ytterligare en knepig historia. Det är att den kooperativa hyresrätten betalar 3 procent i stämpelavgift medan bostadsrättsföreningar betalar 1 1⁄2 procent. Det missgynnar givetvis också. Det största är att man som innehavare av en kooperativ hyresrätt inte kan få uppskov med reavinstbeskattningen när man säljer.
Det finns äldre människor, framför allt på mindre orter, som kan tänka sig att sälja villan för att få ett bättre boende på samma ort. Många har uttryckt att de kan tänka sig att bo i kooperativ hyresrätt, men då får man inte uppskov på reavinsten från försäljningen, vilket man får på bostadsrätt.
Detta missgynnar i högsta grad den kooperativa hyresrätten. Anders Borg bör fundera på om detta inte vore en viktig åtgärd för att neutralisera mellan de olika boendeformerna. Boverket har visat i sin utredning att det finns ett stort intresse för kooperativ hyresrätt men att den är alltför lite känd.
Det missgynnar också. Många kommuner lägger i dag mycket pengar på att informera om och marknadsföra bostadsrättens fördelar, men man lägger inte många kronor på att informera om kooperativa hyresrätter.
Vore det inte rimligt att ge resurser till information och rådgivning så att hyresgästerna kan göra valet kooperativ hyresrätt vid till exempel ombildning av hyresrätter i allmännyttan? Anders Borg och Mats Odell har vid flera tillfällen uttalat sig om vikten av mångfald.
Varför då inte ge den kooperativa hyresrätten en rimlig chans att få neutralitet och kunna fungera på samma villkor som övriga boendeformer?
Birgitta Eriksson (S):
Jag beklagar, Anders Borg, att du inte ser det stora värde som vi andra ser i det här med kooperativa hyresrätter. En reflexion som jag kan göra är att visst, vi ska vårda vårt skattesystem och våra skattebaser. Men regeringen sänker ju fastighetsskatten för miljonvillor och ger utlandssvenskar skattefrihet för utlandsbostäder.
Men den visar ett väldigt litet intresse för att se över villkoren för den kooperativa hyresrätten. Det är nämligen så, det vet säkert Anders Borg också, att Institutet för bostads- och urbanforskning gjorde en undersökning i november 2004 där svenska folket fick ta ställning till hur man skulle vilja bo. Det var faktiskt 60 procent som sade att de föredrog den kooperativa hyresrätten i någon form.
Även de boende i bostadsrätter ville hellre bo i kooperativ hyresrätt eftersom det finns så mycket värden i den boendeformen.
Att så många ville bo i kooperativ hyresrätt, och med tanke på den äldre befolkningen, som kommer att öka lavinartat de närmaste 15 åren, borde det, tycker jag, vara tillräckliga skäl för regeringen att putsa upp och se över möjligheterna att ge människor chansen att bo i den här typen av kooperativ.
Dessutom är ju det här ett väldigt bra sätt för den enskilda hyresgästen att själv få bestämmande över sitt boende. Man ökar självbestämmandet. Man ökar självförvaltningen. Man anpassar boendet till hyresgästernas speciella villkor. Det nära samarbete som finns mellan hyresgästen och föreningen gör också att man ofta får en betydligt effektivare förvaltning.
Den kooperativa hyresrätten står sig alltså bra när det gäller socialt, ekologiskt och ekonomiskt hållbart boende. Jag tycker att det torde vara tillräckligt goda skäl för att Anders Borg tillsammans med Mats Odell verkligen ska ta till sig det här.
Birgitta Eriksson (S):
Anledningen till att jag efterlyser åtgärder i städbranschen är naturligtvis att den branschen har en väldigt lång historia med nämnda typer av problem. Städbranschen tillhör sannolikt de värst utsatta branscherna. Det konstaterades redan i branschutredningen i fråga. Men efter det blev inte mycket gjort. Jörgen Johansson menar att vi har ett stort ansvar.
Ja, vi som socialdemokrater har ett stort ansvar, och också ni som allians har ett stort ansvar. Jag vill upplysa Jörgen Johansson om att vi i budgetpropositionen 2005 och i vårpropositionen 2006 hade förslag om ett stort antal åtgärder mot skattefusk, något som jag inte sett så mycket av sedan den nya regeringen tog över. Vi har i alla fall uttryckt en klar vilja.
Men det är naturligtvis glädjande att Anders Borg och även övriga talare är överens om att nämnda företeelser måste bekämpas. Hur det sedan ska göras har vi inte riktigt samma uppfattning om. Kanske tycker vi att det krävs fler åtgärder och andra åtgärder än de åtgärder som regeringen har presenterat. Jag undrar också varför det har gjorts så lite just inom städbranschen. Den frågan kan diskuteras.
Många i städbranschen jobbar i oseriösa företag. Invandrare och papperslösa jobbar under väldigt osjysta anställningsvillkor - dumpade löner, långa arbetstider, inga raster och så vidare. Allt sådant har vi naturligtvis också tagit del av i medierna. Herr talman! Kanske har det hela att göra med att det handlar om problem som främst berör kvinnor och invandrare.
Det bekymrar mig att området blir lite lättprioriterat. 85 procent av dem som jobbar i städbranschen är invandrare. Organisationsgraden är låg eller bristfällig. Många papperslösa jobbar utan att ha en aning om vilka rättigheter de har. Tyvärr jobbar de ofta åt ohederliga landsmän.
Man kan nästan tala om ett proletariat i den gamla betydelsen, alltså att lågavlönade exploateras hänsynslöst och behandlas mycket illa. Detta är bekymmersamt.
Jag kan, som tidigare sagts, konstatera att man i byggbranschen - som präglas av män och starka koalitioner både från arbetsgivares och från arbetstagares sida - på kort tid har fått fram ett stort antal åtgärdsförslag. Det skulle glädja mig om vi kunde ta fram ett motsvarande åtgärdsprogram för städbranschen och andra kvinnodominerade branscher.
Den svarta städningen blir inte vit av sig själv. Jag tror inte att regeringens skattesänkningar och avdrag kommer att lösa de här problemen. Jag tror nämligen inte att man kan skattesubventionera bort svartjobben. Men vi verkar vara överens om att i bakgrunden finns en grov organiserad brottslighet med yrkeskriminella. Dessa är, tror jag, helt opåverkade av era skattesänkningar och avdrag.
Min fråga kvarstår: Vad har man från regeringens och finansministerns sida för satsningar när det gäller städbranschen, som jag tycker är ett väldigt viktigt område?
Birgitta Eriksson (S):
Den svarta verksamheten i städbranschen slår ju väldigt hårt mot de ärliga och seriösa företagarna som förlorar upphandlingar i stark illojal konkurrens. Vi vill att de seriösa företagen i städbranschen ska kunna överleva. De erbjuder sjysta arbetsvillkor.
De erbjuder en god arbetsmiljö för personer som kanske inte har samma möjligheter som andra att veta vilka rättigheter man har. Det var finansministern också inne på.
De åtgärder som man skulle kunna fundera på och som vi har lagt fram förslag om från Socialdemokraterna är ju att Skatteverket måste ha förutsättningar för en effektiv brottsbekämpning. Vi vet att ekobrotten är arbetskrävande.
Att låta arbetsgivaren varje månad redovisa in till Skatteverket den skatt man betalar per anställd i stället för en klumpsumma kan vara en sak. En annan kan vara att låta huvudentreprenörerna bli ytterst ansvariga för underleverantörernas skatter och arbetsgivaravgifter. Finansministern var själv inne på personalliggare och oannonserade besök.
Man kan fundera på ID-kort som påminner om det man har föreslagit i byggbranschen. Vi har framför allt också hårdare krav på kommunernas upphandlare. Bud som ligger så kraftigt under genomsnittet borde kunna undersökas betydligt mer. Överklagade upphandlingar bör man gå till botten med.
Jag tror också att man ska stödja en stärkt koalition mellan parterna i städbranschen - branschorganisation, fack och så vidare. När det gäller de papperslösas ställning tycker jag att vi måste komma vidare i den diskussionen.
Birgitta Eriksson (S):
Det är som vanligt när vi har våra debatter. Det är mycket prat och lite verkstad. Den borgerliga regeringen och riksdagsmajoriteten pratar vid varje tillfälle om hur kraftfullt man jobbar med de här frågorna. Det är bra att vi har fått utbytesavtalen. Men det är inte mycket bevänt med dem om inte Skatteverket har möjligheter att genomföra de åtgärder och göra den kontroll som krävs.
Det är precis det som tas upp i Riksrevisionens kritiska rapport. Det är viktigt att den borgerliga regeringen lyssnar på det utan att vifta bort det. Det är allvar. Jag måste fråga: Varför detta ointresse och denna passivitet från regeringen i den här frågan?
Vi har haft otaliga debatter, där vi har varit överens om vikten av att få in de här pengarna. Det är, som sagt, väldigt mycket pengar som fuskas bort. Det hade naturligtvis varit oerhört angeläget att ha de pengarna. För oss handlar det om att stärka välfärden, för er kanske om att sänka skatterna mer.
Men nu fuskas de bort, och vi har ingen kontrollmyndighet som tycker att den kan sköta kontrollen. Det är allvarligt. Hur ska vanliga skattebetalare kunna känna någon större tillit till ett skattesystem där de själva gör rätt för sig men där de stora bovarna går fria utan kontroll?