Lena Ek (C):
När det gäller new and additional resources och när det gäller hela den kombination som man anger ska finnas till 2020 är det bara att följa förhandlingarna i den FN-arbetsgrupp som har jobbat med detta. Där finns ett stort antal förslag på bordet från olika länder, och där är Sverige med och försöker genom sitt vice ordförandeskap hitta bra beslutsunderlag.
Det handlar om att komma fram till en gruppering av nya åtgärder som kan fungera utan att indirekt straffa utvecklingsländer som lite försiktigt kan börja få en utrikeshandel, som lite försiktigt kan börja få en finansiell sektor och som lite försiktigt börjar få ett utbyte med andra länder.
Jag tror personligen inte att det är där internationella avgifter ska sättas in, utan man måste vara noga med att det hela gynnar utvecklingsländernas arbete för att just utvecklas. Det finns en form som jag kan tänka mig, där man har kommit ganska långt i olika länder och där underlaget något så när börjar stabiliseras. Jens Holm försöker nu tvinga fram besked.
Vi ska vara på det klara med att vi deltar i en förhandling där resultatet ska vara klart 2020 och där Sverige är med och driver på och med och leder arbetet. Det gäller att FN:s alla olika medlemsländer med sig, så det är ett oerhört komplicerat förhandlingsarbete.
Många gånger ser vi inom biståndssektorn att när man går in med biståndspengar kan man ibland dra med sig andra privata investeringar. Det kan gälla i alternativ energi, till exempel, det kan gälla i matproduktion eller det kan gälla i uppvärmnings- och kokmöjligheter för fattiga kvinnor. Det finns många olika sådana exempel där lönsamheten inte finns men där det kanske blir lönsamt.
Då drar man in kapital och verksamhet i utvecklingsländerna genom att man lägger en startpeng eller någonting som gör att det efter ett par år finns en lönsamhet eller kanske bara en sådan sak som en trygghet och en garanti i investeringen. Jag tror att detta arbetssätt kan vara bra också när det gäller klimat.
När man håller på med dessa frågor handlar det inte hela tiden om att lämna pengar. Det behövs, det är bra och det är viktigt. Men det handlar också om kapacitetsuppbyggnad i dessa länder. Det handlar om att de ska kunna ta emot, använda och bygga plattformar för att själva sedan köra utvecklingsprojekt av olika slag.
Därför tror jag att det i många fall är bra just med kombinerade projekt med låne- och garantiinstrument på de sätt som nu utvecklas. Det är många gånger länder som Sydafrika, till exempel, som driver utvecklingen av hur sådana här åtgärder ska se ut.
Efter att ha hållit på med biståndsfrågor ända sedan jag var 18 år - det börjar bli några år vid det här laget - tycker jag att fattigdomsbekämpningen och de mänskliga rättigheterna är oerhört viktiga. Det är kanske egentligen basen för vad vi gör på biståndssidan. Men det går inte att nå våra mål om fattigdomsbekämpning, om att minska spädbarnsdödlighet eller om att öka kvinnors rättigheter om vi inte samtidigt jobbar med miljöfrågorna på ett konstruktivt sätt.
Detta hänger ihop väldigt mycket. Det kan handla om sådana saker som kvicksilver, klimat och rent vatten i sammanhanget. Därför tycker jag att de regler som OECD har när det gäller det som ligger över 0,7-nivån och upp till enprocentsnivån ska kunna vara både biståndsvänliga - om jag använder det uttrycker - och klimatvänliga.
Så måste det många gånger vara för att man ska kunna arbeta förebyggande och hjälpa människor att inte återigen hamna i katastrofala situationer vid torka eller översvämningar.