KBLab/rixvox huggingface dataset:
Edward Riedl (M):
Tack, ministern, för svaret! Den personal som har slitit i sjukvården och omsorgen under både våren, sommaren och hösten står nu inför ännu större utmaningar de kommande veckorna. Sannolikt kommer många av dem som redan har gjort ett tufft jobb att få slita ännu mer under jul- och nyårshelgerna.
Det var ett av skälen till att ett av de många förslag som Moderaterna lade fram i våras var ett coronatillägg, för vi tyckte att personalen borde ha kompenserats ekonomiskt. Men mer om det sedan. Redan före krisen tog Moderaterna, tillsammans med Vänsterpartiet, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna, fram en extra ändringsbudget.
I det läget tillsköt vi 7 1⁄2 miljard extra därför att vi ansåg att både äldreomsorgen och sjukvården var underfinansierade i den budget som regeringen och samarbetspartierna lagt fram. Detta fick vi igenom, och vi kunde börja resursförstärka både sjukvården och äldreomsorgen redan i början av året.
Sedan har vi moderater, fru talman, under hela krisen pressat på för ytterligare resurser till hälso- och sjukvården, till skyddsutrustning och till coronatillägg till personalen. Vi har pressat på för mer pengar för att man ska klara av sina verksamheter. Jag talar gärna med ministern om dessa frågor, men den fråga som jag ställde till ministern handlade om ett väldigt specifikt område.
Jag tänker återkomma till det i stället och hoppas att ministern kanske har ett svar där. Det gäller de uteblivna intäkterna för de sjukvårdsregioner som har ansvar för regionsjukvård, mer specifikt de mindre sjukvårdsregionerna med detta ansvar. De större hade mer resurser att fördela ut när krisen slog till.
Den som lyssnar behöver förstå hur sjukvården i Sverige är både organiserad och finansierad. Regionsjukvården ska finnas där när vi behöver mer specialiserad vård, som kanske inte kan ges på det egna länssjukhuset eller länsdelssjukhuset. Jag är från Norrland och bor i Umeå.
Där finns Norrlands universitetssjukhus, dit patienter kommer dagligen. De kommer med ambulansflyg, ambulanshelikopter eller olika typer av landtransporter till regionsjukhuset och får fantastiskt bra sjukvård. Den är högt specialiserad och den bästa man kan tänkas få.
Men rent formellt är det Västerbottens sjukvårdsregion som säljer denna sjukvård till sjukvårdsregionerna, primärt i Norrbotten, Västernorrland och Jämtland, förutom till de patienter som finns i det egna länet. I samband med pandemin har det kommit färre patienter till hälso- och sjukvården totalt sett. Man har sökt sig mindre till sjukvård.
Det som har hänt med de små regioner som har ansvar för regionsjukvården är att de står med kostnaden för alla hjärtspecialister, alla cancerspecialister och alla som ska vara bäst så att det, när ministern, talmannen eller jag blir svårt sjuk, ska finnas ett led till dit vi kan komma för att få hjälp.
Min fråga är: Är det rimligt att skattebetalarna i ett av de fyra Norrlandslänen ska stå för hela kostnaden? Borde inte regeringen och staten, i det här fallet, skjuta till resurser så att det inte blir ett läns eller en sjukvårdsregions skattebetalare som får stå för alla kostnader?
Edward Riedl (M):
Före 2014 tillfördes det omfattande resurstillskott till svensk sjukvård och svensk äldreomsorg. Under alliansregeringens åtta år ökade resurserna till den svenska välfärden mycket och snabbt. Även därefter har resurstillskotten fortsatt att öka. Jag säger ingenting om det, om vi ska blicka tillbaka.
Det jag konstaterade var att i början av 2020 konstaterade Moderaterna, Vänsterpartiet, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna att den budget som regeringen lagt fram för sjukvård och äldreomsorg inte var tillräckligt väl tilltagen. Det var innan pandemin hade slagit till.
Vi i denna kammare tillförde dessa välfärdsområden ungefär 7 1⁄2 miljard kronor. Min fråga handlar, som jag försökte beskriva, specifikt om en del av kostnadsersättningen där de mindre sjukvårdsregionerna med ansvar för regionsjukvården drabbas.
I takt med att mindre sjukvård har efterfrågats har också mindre regionsjukvård efterfrågats. Det handlar om hur sjukvården i dag är organiserad. Vi kan ha olika uppfattning om hur sjukvården borde organiseras, om det ska vara större regioner, mindre regioner eller bara statens ansvar. Där har olika partier olika ingångar. Jag kan konstatera hur det ser ut i dag.
Skattebetalarna i Västerbottens sjukvårdsregion ska ta hela intäktsbortfallet för regionsjukvården i hela Norrland. Det tycker jag är orimligt, fru talman. Jag förstår att ministern inte kan ge besked här i kammarens talarstol. Men jag hade åtminstone hoppats att ministern skulle kunna se att det kan vara ett problem och att vi kanske borde titta på det.
Jag var lite hoppfull från början. Men sedan förstod jag att ministern inte tyckte att det fanns något skäl att se över detta. Det tycker jag är synd. Intäktsbortfallet för Västerbotten är i paritet med delar av de stöd som har betalats ut.
De andra sjukvårdsregionerna kan täcka de kostnaderna inom den ordinarie hälso- och sjukvården och inom kollektivtrafikens minskade intäkter medan det inte gäller för de små sjukvårdsregionerna som bär ansvaret för regionsjukvården. Det finns två sådana regioner. Norrlands universitetssjukhus i Umeå är en av dem som drabbas väldigt hårt.
Där tycker jag, fru talman, att det hade varit bra om ministern åtminstone hade kunnat vara öppen för att det finns en poäng i att inte en sjukvårdsregions skattebetalare ska ta intäktsbortfallet för hela områdena. Jag hoppas att ministern alldeles oaktat vad hon säger här i talarstolen kan tänka sig att överväga detta. Jag vet att hennes egna partikamrater hemma i Västerbottens sjukvårdsregion brottas med detta.
Jag hade hoppats på ett mer positivt svar.
Edward Riedl (M):
Här spretar debatten betänkligt. Vi får höra att jobbskatteavdraget var problematiskt. Jag vill bara till den som lyssnar, även om det är långt ifrån debatten, konstatera att det Moderaterna gjorde var att sänka skatten för vanliga hårt arbetande människor runt om i hela landet. De fick 400 kronor i sänkt skatt varje månad. Det var sjuksköterskor, lärare och många av dem som går och jobbar och sliter.
Den här regeringen sänkte skatten för dem som tjänar mer än 60 000 kronor i månaden när man tog bort värnskatten. Man kan fundera på prioriteringarna för vem man sänker skatter och varför. Men låt oss ta den debatten någon annan gång, även om jag förstår att ministern hellre talar om något annat. Fru talman! Jag förstår heller inte det upprörda tonläget från ministern. Jag har inte efterfrågat ett specifikt stöd till Västerbotten.
Jag har frågat om ministern kan tänka sig att se på intäktsbortfallet i regionsjukvården såsom den är organiserad i Sverige i dag. Det är ministerns ansvarsområde. Det får väldigt stora konsekvenser för de sjukvårdsregionerna, och framför allt för de mindre regionerna som har ansvaret för regionsjukvården. Det blir en sjukvårdsregion, i det här fallet exempelvis Västerbottens sjukvårdsregion, som ska betala intäktsbortfallet för hela Norrland. Det kan man tycka är rimligt.
Det noterar jag att ministern tycker. Jag tycker inte att det är rimligt. Man hade kunnat överväga andra modeller. Men det jag efterfrågade var om man kunde se intäktsbortfallet som en del i de kostnader man skulle ersätta. Fru talman! Den har regeringen och den här ministern har stått i tv flera gånger och sagt att man kommer att ta alla de extraordinära kostnader som dyker upp i samband med pandemin.
Men när det gäller Västerbotten och de andra sjukvårdsregionerna med ansvar för regionsjukvården tänker ministern svika, säger hon i talarstolen. För en liten sjukvårdsregion är det jättebra med de stöd som kommer. Men intäktsbortfallet är omfattande. Det borde också ersättas.
Edward Riedl (M):
Tack, ministern, för svaret! Precis som ministern beskrev är vi inne i ett mycket allvarligt läge med ökad smittspridning. Den hälso- och sjukvårdpersonal och omsorgspersonal som redan har dragit ett tungt lass kommer under jul- och nyårshelgerna sannolikt att få dra ett ännu mycket tyngre lass.
Det väntar svåra prövningar för att klara att begränsa smittan. Det som jag har frågat om här, fru talman, handlar också om hur pandemin slår mot den svenska ekonomin och framför allt mot de svenska jobben och företagen. Jag ställde två frågor till ministern.
Såvitt jag kan bedöma - den som lyssnar får väl avgöra själv - valde han att inte bemöta eller besvara någon av dessa två frågor. Jag frågade om det är rimligt att företag som sökt korttidspermittering kan få vänta flera månader på att få ett besked om huruvida de ens är berättigade till det här stödet eller inte.
Problemet med detta är inte enbart den oro som företagarna känner, utan det handlar också om att de företag som chansar och hoppas att de ska få ta del av dessa stöd inte behöver sparka sin personal. Det var det vi från början ville - att personal inte ska bli av med sina jobb och att anställda inte ska förlora sin försörjning.
Vi har ju sagt att staten ska ta en stor del av den här kostnaden om arbetsgivaren inte säger upp sin personal. Problemet som uppstår ifall man får vänta för lång tid på svaret är att om företaget inte är berättigat till stödet väntar konkurs och alla jobb förloras på företaget. Därför är det här en mycket allvarlig fråga. Fru talman!
Det jag frågar ministern är om han tycker att det är rimligt att det är på det här sättet. Ministern beskriver bra hur det ser ut. Jag har ingen annan bild än att det är tufft för dem som gör de här prövningarna, och de gör givetvis så gott de kan. Men frågan är om mer behöver göras för att rädda just svenska jobb och företag.
Vi moderater lade den 7 april fram förslag om heltidspermittering, och regeringen gick med på delar av detta som blev korttidspermittering den 14 april, som jag kan se i mina anteckningar. Det gjorde att vi kunde få detta viktiga stöd på plats, så att företag inte skulle behöva säga upp sin personal utan i stället kunna ha personalen kvar.
Även om de hade förlorat delar och, för vissa företag, hela sina intäkter och sin omsättning skulle personalen ändå inte bli av med jobben. Det här är ingen vanlig kris. Den har vi själva så att säga orsakat i ekonomisk bemärkelse, för när vi ska minska smittspridningen stänger vi ned delar av samhället, vilket får oerhört stora konsekvenser för företagen. Då behöver vi hitta bra stöd för att ersätta dem.
Det stöd som Moderaterna tog fram om korttidspermittering, som det sedan blev, är ju ett bra stöd. Det har räddat väldigt många jobb och sett till att Sverige har kunnat styra bort från det som annars hade kunnat bli massarbetslöshet, även om arbetslösheten redan har ökat betänkligt.
Min fråga, fru talman, till ministern är ändå om han tycker att det är rimligt att det går så pass många månader som jag beskriver i min interpellation innan företagen får något svar, för det riskerar i förlängningen att leda till många förlorade arbetstillfällen.
Edward Riedl (M):
Till er som lyssnar: Jag har givetvis aldrig sagt människor i Sverige är bekväma. Vad jag sa men kanske inte var tillräckligt tydlig med är att denna regering är extremt dålig på att bekämpa arbetslöshet, faktiskt sämst i hela Europeiska unionen. Socialdemokraterna gick till val på att Sverige skulle ha EU:s lägsta arbetslöshet. Ministern själv skrev under artiklar om det.
Detta skulle vara överordnat alla andra mål för en socialdemokratiskt ledd regering. När det senare blev uppenbart att man inte var på väg i denna riktning utan var den sämsta regeringen i hela Europeiska unionen tog regeringen helt sonika bort målet om EU:s lägsta arbetslöshet. Fru talman!
Min kritik var att Sverige gick in i denna kris med problem som denna regering har varit med om att orsaka genom dålig politik på detta område. Det som var min fråga i denna debatt var om ministern tyckte att detta var ett problem.
Det enda svar jag fick var att med det medeltalet har regeringen inget problem med det som händer. Men detta är ett problem för de seriösa företagare som bryr sig om sina anställda och inte vill säga upp dem. De var glada när staten sträckte ut en hjälpande hand så att de inte skulle behöva avskeda personal utan i stället kunde behålla personalen och säkra arbetstillfällen.
Men när de nu ringer kan de inte ens få besked om när de ska få besked trots att det gått flera månader. Fru talman! Jag tycker att ministern borde titta på detta eftersom det ligger inom hans ansvarsområde. Men här har vi tydligen olika uppfattning.
Edward Riedl (M):
Jag ska inte lägga mig i debatten så väldigt mycket, men jag hade ställt en interpellation till finansministern som tidigare i dag besvarades av miljö- och klimatministern. Därför tänker jag passa på, när vi nu är inne på ämnet bonus-malus, att ställa min fråga till finansministern.
Det som har hänt med bonus-malus är ju att den som tjänar mindre och inte har råd att köpa de här dyra elbilarna är med och finansierar subventioner till dem som tjänar mycket och har råd att köpa de dyra elbilarna. Det är den ena effekten: att pengar överförs från dem som inte har till dem som har. Den andra effekten är att de som bor ute på landsbygden och hemma i Norrland, där jag är ifrån, köper minst elbilar.
Där hamnar minst av elbilssubventionerna. Däremot betalar de straffskatterna. Det är alltså en överföring inte bara från den som tjänar lite till den som tjänar mycket utan också från landsbygd och från Norrland till storstaden. Detta är de omfördelningar som sker inom landet. Det som är problematiskt, fru talman, är att en stor del av dessa pengar dessutom hamnar i Norge.
Det hade jag mycket gärna velat höra finansministerns syn på. Är det rimligt att en så pass stor del av denna straffbeskattning på landsbygd, på Norrland och på dem som tjänar mindre hamnar i Norge?
Jag vet att regeringen har påbörjat ett arbete för att försöka täppa till detta något, men hur mycket dränage i form av klimatbistånd till Norge är ministern beredd att acceptera? Det är hårt arbetande människor, som pendlar till och från jobbet och som inte har råd att köpa dyra elbilar, som betalar detta klimatbistånd till Norge. Det hade varit intressant att höra ministerns syn på detta.
Edward Riedl (M):
Jag kan säga till finansministern att det händer rätt ofta att jag inte är nöjd med svaret jag får från ministern, och det kan ju ligga i sakens natur eftersom Moderaterna inte sitter i regeringsställning längre utan det i stället är socialdemokrater och miljöpartister som gör det. Men för den sakens skull tyckte jag inte att min fråga, vilket talmannen instämde i, låg alldeles för långt från ämnet.
Vi talar om bonus-malus, och jag tycker att det inte vore orimligt att finansministern har en uppfattning om den straffskatt som man har lagt på hårt arbetande människor som inte har råd att köpa dyra elbilar. Jag undrar om det är ett problem i finansministerns ögon att de här pengarna faktiskt inte bara omfördelas från dem som tjänar lite till dem som tjänar mycket och från dem som bor i Norrland och på landsbygden in till dem som bor i städerna.
Till mycket stor del hamnar de här pengarna i Norge. Det tycker jag att en finansminister kan ha en uppfattning om. Jag kan bara upplysningsvis säga att jag har varit med i många debatter där ministrarna inte alls svarat på frågor, så det är också ett sätt att hantera saken. Men jag hade tyckt, och säkert också de som lyssnar, att det vore intressant att höra vilken uppfattning ministern har om bonus-malus.
Det är alltså den mycket höga fordonsskatten på helt vanliga bilar som omfördelar från den som tjänar lite till den som tjänar mycket. Den omfördelar från dem som bor i Norrland, på landsbygden och utanför städerna in till dem som bor i städerna och redan har råd att köpa de här bilarna. Men en mycket stor del av de här pengarna hamnar också i vårt grannland Norge som någon form av missriktat klimatbistånd till ett land som faktiskt har bättre ekonomiska möjligheter än vi.
Det hade varit intressant, fru talman, om finansministern kunde berätta om hon har någon uppfattning om att detta är rimligt eller inte och hur mycket av detta som hon är beredd att acceptera.
Edward Riedl (M):
Återigen har inga svar levererats på det som jag efterfrågade. Det finns inget datum för när detta på riktigt kommer igång, utan vi får de här klippta banden och ingenting mer. Låt mig vara tydlig när det gäller miljö- och klimatpolitiken. Jag tycker att det är synd att vi har den typ av konflikt vi har.
För det den här regeringen, som säger sig värna miljö och klimat, gör är att lägga ned kärnkraft och se till att vi i stället börjar elda med olja - med fossila bränslen. Det är det som nu får nyttjas i stället. Det tycker jag, fru talman, är en dålig miljöpolitik. Det vi borde göra, och det som Moderaterna driver, för att klara omställningen, elektrifiera fordonsflottan och så vidare är att bygga ut kärnkraften.
Vi behöver se till att det blir mindre av de fossila bränslena, som indirekt hamnar i tanken på de elbilar som kommer ut i allt större utsträckning. Det sägs här att Moderaterna skulle ha lägre klimatambitioner, men det är snarare tvärtom. Vi har högre klimatambitioner, och vi har en mer realistisk miljö- och klimatpolitik.
Det som ministern inte heller säger är att den här regeringen vill skicka hela notan för omställningen till hårt arbetande människor runt om i vårt land som är beroende av bilen för att ta sig till och från jobbet, skjutsa sina barn till olika aktiviteter, åka och ta hand om sin gamla mamma på hemmet och så vidare. Det är vad regeringen gör. Man skickar hela notan ut till de här människorna i stället för att se till att vi tillsammans gör bra och rimliga saker.
Återigen har infrastrukturministern och jag haft en debatt om Norrbotniabanan. Det har varit några stycken nu. Jag kan konstatera det jag har konstaterat i sex år, nämligen att samma sak brister nu som har brustit hela tiden: Har man inga pengar avsatta till att bygga järnväg kommer det inte att bli någon järnväg byggd. Det är det som är problemet och ingenting annat. Tack för en god debatt!
Edward Riedl (M):
Jag lyssnade på det som finansministern sa i det senaste anförandet. Jag tycker att man ska tolka varandra välvilligt, så jag ska försöka tänka att jag har missförstått interpellationssvaret. Jag förstod interpellationssvaret som att finansministern tyckte att det var regeringen som hade tagit fram och gjort detta.
Men nu förstår jag att finansministerns bild är denna: Om Moderaterna tar fram förslag, lägger dem på riksdagens bord och får igenom dem och riksdagen ger uppdrag till regeringen att återkomma med anledning av förslagen - det är så arbetsfördelningen mellan riksdag och regering ser ut - gör regeringen sedan det som Moderaterna har föreslagit. Det stämmer ju. Det är en helt korrekt beskrivning från finansministern.
När man är överens i Sveriges riksdag om vad som ska göras måste regeringen sedan göra det arbetet. Man har opolitiska tjänstemän som gör detta på Regeringskansliet. Då har jag en sista fundering jag vill ta upp med finansministern, fru talman. Om det är så här stämmer min bild. Då är den korrekt såtillvida att vi bara har missförstått varandra när det gäller allt det som jag har frågat finansministern om.
Det är på det sättet att finansministern inte försöker ta åt sig äran för att ha lagt fram dessa krisstöd. Det finansministern i så fall har menat är att regeringen har gjort det som riksdagen och framför allt Moderaterna har tagit fram förslag om. Man har gjort det rent praktiskt sedan - bara så att vi förstår varandra och vad vi menar. Om det är på annat sätt förstår jag inte det finansministern säger i sitt interpellationssvar, fru talman.
Där får man nästan bilden av att finansministern tycker att det är hon och regeringen som har gjort detta jobb. Det är inte en korrekt beskrivning av verkligheten. Det är därför jag har försökt få svar av finansministern på konkreta frågor - det har vi alltså inte fått.
Edward Riedl (M):
Man brukar inte tacka två gånger för svaret, men jag får väl göra det, för jag tycker att det var en konstruktiv ton. Jag tror att finansministern och jag är helt överens om vikten både av att bankerna är hårt reglerade på det sätt som vi ser i dag och att vi ser till att bankerna över tid är med och betalar sin del av kostnaderna i samhället.
När det gäller sänkt bolagsskatt är det i grund och botten bra om vi får företag att vilja betala sina skatter i Sverige, och det var väl det som var poängen med min jämförelse.
Det innebär såvitt jag och remissinstanserna kan bedöma att man premierar dem som finns utanför vår kontrollmöjlighet. Detta tycker jag inte borde vara syftet med den skatt som, om jag tolkar svaret från finansministern rätt, också har till syfte att stärka den finansiella stabiliteten.
Då borde vi snarare premiera de bankerna eller i alla fall säkerställa att man betalar samma typ av skatt, riskpremie eller hur vi nu vill uttrycka det. Vi ska inte särskilt straffa några av de svenska storbankerna.
Den bank som träffas av skatten får som jag sa i princip en höjning från omkring 20 procent till nästan 30 procent i bolagsskatt, medan alla andra som är oreglerade eller väljer att banta kundstocken vid årsskiftet - vilket också är ett populärt sätt att undvika den här typen av instrument i andra delar - kommer att slippa vara med och bidra. Det tycker jag är fel, fru talman. Jag och Moderaterna är i grund och botten inte emot det här på något sätt.
Under våra regeringsår var vi också mycket tuffa mot bankerna kopplat till finanskris och annat. Självklart ska de vara med och betala över tid. Problemet med framtagandet av den här skatten, och det är det remissinstanserna också varnar för, är att man faktiskt riskerar att försämra den finansiella stabiliteten även om syftet är det omvända. Då är min fundering: Är regeringen beredd att ompröva detta? Det handlar inte om att bankerna inte ska vara med och bidra; det var inte det min fråga handlade om.
Edward Riedl (M):
Jag tänker inte gå in i alla delar på huruvida det var tom retorik eller innehåll i detta. Det går att ta fram för den som är intresserad. Min fundering gäller det förslag som ligger här och nu. Den slutgiltiga fråga jag försöker att få ett svar på från finansministern gäller om man är beredd att ompröva förslaget, givet att man snedvrider konkurrensen och eventuellt försämrar den finansiella stabiliteten. Det tror jag inte, fru talman.
Jag tror ändå gott i detta; det är inte syftet. Remissinstanserna varnar för att dessa saker kan hända. Jag har full respekt för att Bankföreningen, som ska företräda bankerna, har synpunkter på ökade kostnader - det är möjligen en sak - men också våra expertmyndigheter inom området finansiell stabilitet varnar för samma saker.
Där kan det finnas skäl för ministern att lyssna på kritiken. Fru talman!
Kan finansministern tänka sig att överväga andra sätt, om man försämrar den finansiella stabiliteten, gynnar de utländska bankaktörerna framför de svenska samt de som är oreglerade framför de som är reglerade?
Jag tycker att det vore olyckligt om det blir så, givet att både jag och finansministern tycker att det är bra att banksektorn är reglerad och är med och bidrar. Nu riskerar vi att göra precis tvärtom.