Lennart Kollmats (FP):
Tack för introduktionen! Det måste ändå kännas lite tråkigt för våra socialdemokratiska vänner att bara yrka avslag på allt och inte ha något positivt att komma med. Men det är väl det som är motionsbetänkandenas konsekvenser. Många frågor av övergripande karaktär har vi tagit upp tidigare, och vi är eniga i utskottet om att inte ta de debatterna. De redovisas så småningom i ett särskilt betänkande. Jag ska dock ta upp några punkter.
Vi har från Folkpartiet under ett antal år föreslagit att man ska omarbeta målen för kulturpolitiken. Jag ska inte upprepa de argumenten; de finns att ta del av i tidigare debatter. Men när vi inte har fått majoritet för våra förslag så tycker vi att det åtminstone skulle kunna finnas utrymme för utvärderingar. Utskottets majoritet sade för några år sedan att tidigare mål varade i över 20 år. Man antydde också, tror jag, att det borde fortsätta så.
Men jag hoppas för min del att riksdagen redan till hösten fattar beslut om att se över målen. Målen är i sig av betydelse för inriktningen, men påverkar kanske inte så mycket den direkta verksamheten inom målramen, om jag får uttrycka mig på det sättet. Det gör däremot statens stöd till kulturlivet. Det måste vara något besvärande att få beslut om tilldelning av pengar så sent som i december.
Men det kan man möjligtvis ta med jämnmod eftersom det redan i september blir offentligt med budgettilldelning genom budgetpropositionen. Den ändras ju som bekant rätt sällan. Däremot är det svårare med möjligheterna till långsiktighet när nuvarande regeringskonstellation håller på med anslagsbesparingar och återkommande rationaliseringskrav. Kulturinstitutioner är per definition mycket personalkrävande.
För till exempel konserter behövs en given personaluppsättning för att kunna framföra vissa verk. Det hörde vi också nu när vi var med hela utskottet på besök i Östergötland för några dagar sedan.
För att leva upp till rationaliseringseffekterna måste de antingen få lägre lönehöjningar än andra grupper inom samhället, avstå från att framföra en del symfoniska verk eller vidta andra åtgärder som negativt påverkar kulturinsatserna. Ett annat finansnummer som regeringen inklusive Vänstern och Miljöpartiet ägnar sig åt är att göra så kallade anslagsbesparingar.
Det innebär att överskott från ett år dras in vid årsskiftet. Det visar att man har dålig förståelse för vikten av att kunna planera på längre sikt. Vissa föreställningar kräver en planeringstid på många år. Det kan också vara en institution som vill göra en särskild satsning ett år längre fram för att ett annat år ägna sig åt billigare produktioner. Men detta motverkas med det system som nu tillämpas.
Resultatet riskerar också att bli att man ägnar sig åt att göra oplanerade inköp i december om man ser att ett överskott är på gång i slutet av året. Det är inget bra sätt. Vi har därför en alliansreservation i ärendet. Jag yrkar bifall till den, fru talman. Det är reservation 6 under punkt 6.
En annan övergripande fråga där vi inte är eniga med regeringen är centralstyrning eller regionalisering. Det är också en debatt som har förekommit här i kammaren varje år under ett antal år. Nu finns det ett särskilt yttrande i utskottet från Centerpartiet.
Att det inte är en reservation med åtminstone vårt stöd beror på en formulering i motionen som pekar på att det skulle kunna vara Statens kulturråd som ska regionaliseras. Det är något som i och för sig förtydligas i yttrandet till att handla om dess verksamhet.
För Folkpartiets del menar vi att regionerna måste få ett betydligt större inflytande och en starkare beslutanderätt för sin kulturpolitik. Huvudinriktningen behöver inte vara att det ska vara exakt lika över hela landet. Det är inte samma förutsättningar och samma tradition i Halland som i Västerbotten eller i Norrbotten kontra Skåne.
Därför tycker vi att det är rimligt att regionerna, eller om det kallas landstingen, får fatta sina beslut själva i större utsträckning och jobba med de frågor och den kultur som de känner det största engagemanget för. Slutligen, fru talman, kan jag inte annat än att beundra kreativiteten hos några av mina riksdagskolleger. Jag är själv siffermänniska. Jag brukar samla på idrottsresultat och annat i huvudet.
Det är så kallad onödig kunskap, som min hustru säger. Ibland samlar jag också på koder och telefonnummer. Men jag har aldrig kommit på tanken att riksdagen skulle besluta om hur jag ska framföra de siffror och sifferkombinationer som jag till äventyrs kommer ihåg. Jag kommer således inte att yrka bifall till Leif Björnlod yrkande i sin motion, men jag kan inte låta bli att uppskatta uppfinningsrikedomen i motionsskrivandet.
Det är kreativt, och kreativitet är bra för kulturen! Förutom bifallet till reservation 6 under punkt 6 står jag givetvis bakom övriga reservationer som fp står bakom.