KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ewa Björling (M):
Ja, jag står definitivt för frihandel. Jag skulle till och med kunna kalla mig för frihandelsminister i stället för handelsminister. Jag anser att det är ett oerhört viktigt instrument, inte minst i fattigdomsbekämpningen. Jag vill också tillägga att vi har ett väldigt brett stöd för frihandelslinjen i Sveriges riksdag.
I DG Trade säger man också ja till frihandel, men däremot uttalar man sig inte specifikt om länders hälso- och alkoholpolitiska mål. Det är inte heller så att Sveriges alkoholpolitik har ifrågasatts i GATS. I stället kan man säga att GATS skapades just för att främja ökad öppenhet för internationell handel med privata tjänster.
Det här avtalet byggde på en insikt om att tjänstehandeln har en allt större betydelse för tillväxt och utveckling i alla länder, och det behövs ett gemensamt regelverk. Utgångspunkten var just att WTO:s medlemmar inte ska diskriminera mellan privata tjänsteleverantörer från olika länder eller behandla utländska tjänsteleverantörer sämre än de egna. GATS syftar alltså inte till att avreglera nationella marknader eller till att avveckla monopolstrukturer.
Det allra viktigaste är just det här att det är upp till varje enskilt land att besluta om marknadsregleringar och monopol precis som målsättningar rörande skydd för folkhälsan. Redan i GATS-avtalets inledande text bekräftas medlemmarnas rätt att reglera och införa nya regleringar för att tillgodose nationella riktlinjer.
Olika former av begränsningar för marknadstillträde, exklusiva rättigheter, licensförfarande, kvoter, arbetsmarknadstester och begränsningar i deltagande av utländskt kapital kan skrivas in i ett lands åtagande för enskilda sektorer. Det är väldigt tydligt att det också därmed finns med att utvecklingsländerna har möjligheter att lagstifta eller införa regler för att skydda människors hälsa.
Det påverkas inte av GATS.
Ewa Björling (M):
Till att börja med måste jag säga att Egon Frid säger emot sig själv när han talar om den tidigare debatten med Anders Borg i dag. Jag måste återigen upprepa att frihandel är oerhört viktigt. Det är principiellt viktigt, men det är också så att utvecklingsländernas möjligheter att lagstifta eller införa regler för skydda människors hälsa inte påverkas av GATS. Det här gäller alla länder.
Sedan vill jag också säga att global handel har gjort att allt fler människor tar sig ur sin fattigdom. En sak kan vi vara överens om, och det är att biståndet i sig aldrig kommer att hjälpa ett land ur fattigdom på riktigt.
Det som hjälper ett land ur fattigdom handlar om egen tillväxt och egen infrastruktur, det handlar om att bygga ett eget bra och demokratiskt samhälle, och det gör man inte via bistånd enbart. Det främsta instrumentet för det är faktiskt handel. Det handlar också om goda avtal med andra länder.
Det fascinerar mig ganska mycket när Egon Frid talar om olika organisationer som säger att vi driver flera länder till fattigdom och att det inte gynnar utvecklingsländerna. Det är precis det som Sverige jobbar för.
Det handlar om att göra bra asymmetriska avtal, det vill säga avtal där utvecklingsländerna har fördelar under väldigt många år för att hinna komma i kapp så att vi till slut ska kunna ha en jämlik handel.
Dessutom vill jag påpeka för de organisationer som nu tycker att vi går i fel riktning och motarbetar detta att utan avtal blir det ingen handel alls, och då kommer utvecklingsländerna aldrig att ta sig ur sin fattigdom. Däremot är det oerhört viktigt att vi använder oss av ett viktigt instrument som handlar om aid for trade .
Det handlar om kompetensutveckling, och därigenom kan vi bidra med vårt bistånd för att hjälpa länderna att skriva bra avtal och hjälpa länderna i besvärliga frågor som också kan gälla besvärliga varor. Men jag tycker också att vi ska påpeka att skyddet för folkhälsan inte hanteras via tullar. Det finns andra metoder. Vi kan bara jämföra med hur vi själva gör i Sverige.
Jag vill återigen påpeka att frågan som gäller att skydda människors hälsa inte påverkas av GATS. Det är ett missförstånd där Egon Frid säger emot sig själv.
Ewa Björling (M):
Jag ska börja med att säga att icke-diskrimineringsprincipen innebär att om en sektor är öppen för privata tjänsteleverantörer måste utländska företag ges tillträde och behandlas på samma sätt som privata inhemska leverantörer. Det innebär att nationellt tillverkade produkter inte heller får erhålla auktorisering lättare än utländska produkter.
Men det är också så att GATS-avtalet är konstruerat så att länder kan undanta försäljning av alkoholhaltiga drycker från sina GATS-åtaganden som till exempel Sverige har gjort med generellt undantag för detaljistförsäljning av alkoholhaltiga drycker.
Dessutom är det så att ett åtagande i WTO eller ett bilateralt, regionalt frihandelsavtal innebär att ett land frivilligt begränsar sin rätt att hejda utländska företag från att leverera sina tjänster och kunna införa diskriminerande regler. Hur mycket den här rätten sedan begränsas beror dock på det enskilda åtagandet. Ett land kan, som Sverige, välja att inte öppna upp detaljhandeln för alkoholhaltiga drycker.
En sådan begränsning innebär att monopolet skyddas. Men det centrala, som jag kommer tillbaka till igen, är att varje land självt väljer hur man ska göra sina åtaganden via tjänstesektorn. Detta gäller även utvecklingsländer.
Ewa Björling (M):
Jag är väldigt överens med Hans Linde avseende handelspolitikens vikt därför att det aldrig kommer att vara så att enbart bistånd lyfter ett land ur fattigdom. Det som krävs är egen tillväxt och ett oberoende.
För att man ska klara av att komma dit är handeln fundamental - export, import, handel både mellan afrikanska länder och utanför Afrika. Sedan talade Hans Linde om teori respektive verklighet. Vi kan peka på ett väldigt tydligt resultat rent historiskt sett. Det är bara att se på vårt eget land.
Hade vi inte börjat handla hade vi aldrig varit där vi är i dag. Jag vet inte något land i hela världen som har gjort annorlunda. När det sker utveckling är det på grund av ökad handel. Däremot håller jag absolut inte med Hans Linde när han säger att EPA hotar de afrikanska länderna. Det är precis tvärtom.
Avsikten med EPA är till stor del att stärka lokal produktion och att stegvis öka konkurrenstrycket. Det är just därför vi har sagt att de ska öppna sina marknader stegvis med övergångstider på 20-25 år för de känsligaste varorna. Jag kan i sig hålla med Hans Linde när vi talar om jordbrukssubventioner.
Det finns här inget av partierna i Sveriges riksdag som är för dem i EU. Där får vi kämpa gemensamt allihop. EU har en felaktig jordbrukspolitik. Vi subventionerar vår jordbruksproduktion väldigt kraftigt i EU. Men det tas hänsyn till detta i EPA. Vi vet att EU måste jobba väldigt mycket mer där.
Som vi har sagt när det gäller EPA att det verkligen ska utmynna i utvecklingsvänliga handelsavtal. Vi vet också att EU måste vara berett att göra mycket mer omfattande åtaganden än AVS-länderna.
Vi vet att det sker alltför lite handel mellan, som jag sade tidigare, AVS-länderna själva och AVS-länderna och EU. Jag skulle snarare vilja fråga Hans Linde i stället: Vad finns det för förslag om vi inte ska ha EPA? Vad finns det för bra förslag till handelsavtal som också är WTO-förenliga?
Utan avtal blir det ingen handel alls. Det är slutligen den situation vi hamnar i om vi inte förhandlar. Jag kan också säga att jag har hört från flera afrikanska länder och afrikanska ambassadörer att man är väldigt glad över att de här avtalen nu kommer till stånd, även när det gäller interimsavtalen. Man ser vikten av handel.
Ewa Björling (M):
I huvudsak är det som nu avregleras redan tullfritt. Vidare talar Hans Linde om hur vi pressar AVS-länderna, hur vi tvingar dem och att de själva måste få bestämma över sin utveckling, man behöver mycket längre förhandlingstider och så vidare.
Då vill jag påpeka att AVS-länderna inte behöver sluta partnerskapsavtal med EU. Det finns andra system, men de är inte lika fördelaktiga för de mer utvecklade AVS-länderna. De har själva velat behålla en särställning jämfört med andra u-länder. Det är också så att man har mycket att vinna på att införa stabila regelverk inom det handelspolitiska området.
Det ger säkerhet för samtliga parter. Vidare talade Hans Linde om att vi förde in frågor om investeringar, konkurrens och upphandling bakvägen trots att de har avförts från dagordningen i WTO.
De frågor som rör områden som investeringar, konkurrens och upphandling är betydelsefulla för utveckling i u-länder. Jag sade innan att tydliga regler på de områdena ger en stabil grund för hållbar utveckling. Det är viktigt att de frågorna ingår i avtalen. Tanken bakom regionala avtal är att ge parterna möjlighet att i en mindre krets komma överens om att gå vidare på områden som är intressanta för dem själva.
Det handlar också om att stimulera till egna vidare överenskommelser. Jag vill kommentera det Hans Linde sade angående olika siffror. Hans Linde talade bland annat om Kenya och om stark kritik från frivilligorganisationer.
Jag står fast vid att om man inte sluter breda bra WTO-förenliga avtal är det ett allvarligt hot mot u-ländernas utveckling. Jag tror på en klok och fri handel. Det är det bästa sättet för utvecklingsländerna att bli mer utvecklade länder.
Till sist vill jag kort ta upp de siffror som Hans Linde nämner. Han sade att Kenya skulle förlora 65 procent av sin industri, 12 procent av sina statsinkomster och miljontals arbetstillfällen på landsbygden. Tyvärr måste jag konstatera att det är en väldigt vinklad och felaktig tolkning och översättning av källorna.
Ordalydelsen i den källa som studien från Forum Syd bygger på är: "Sixty-five per cent of Kenya's industries are vulnerable to unfair competition with the EU according to analysis carried out for the Kenyan Ministry for Trade." Att vara sårbar för konkurrens är en helt annan sak än att slås ut.
Vidare står det i nästa studie från Oxfam: "In the dairy sector more than 625,000 people are directly employed and an estimated 3 million people depend indirectly on the sector." Det konstateras visserligen att många människor riskerar att påverkas, men det är en helt annan sak än att miljontals arbetstillfällen skulle försvinna.
När det slutligen gäller frågan om statsinkomster finns det siffror som kommer från IMF och kommissionen. Där uppskattar man att 8-12 procent av statsinkomsterna kan komma att försvinna som en följd av EPA. Man ska inte slänga sig med siffror på ett osakligt sätt. Det är bara onödigt. Vi ska i stället diskutera hur detta blir så utvecklingsvänligt som möjligt.
Jag är övertygad om att den svenska ståndpunkten är att verkligen arbeta för det. Det vet Hans Linde.
Ewa Björling (M):
Självklart äger de afrikanska länderna sin egen utveckling. Vi kan också konstatera det av det sätt som vi nu arbetar på. Jag ska ge ett tydligt exempel. Det handlar om Aid for Trade. Där är de afrikanska länderna oerhört involverade och tycker att det är det rätta sättet att arbeta på. Vi bidrar med bistånd till deras egen kompetensutveckling just för att de ska kunna bli bättre på att förhandla.
De ska kunna bygga upp sin infrastruktur och sitt samhälle på rätt sätt för att kunna nå en egen utveckling. Det anser jag är fundamentalt. Det är också väldigt viktigt att påpeka att de afrikanska länderna, i det här fallet AVS-länderna som vi nu diskuterat, inte bara behöver utökat marknadstillträde. De behöver också öka sin kapacitet för att tillvarata de nya möjligheterna.
EU stöttar också AVS-länderna med bistånd just för att främja det. Det gäller inte bara Sverige utan hela EU. Inom EU har man sagt att bistånd kan gälla allt från stöd till förhandlingar eller förenklingar av tullprocedurer till att förstärka länders förmåga att leva upp till internationella standarder och föreskrifter. Förbättrad infrastruktur som tillgång till hamnar liksom utveckling av produktionskapacitet är andra centrala områden. Allt detta är naturligtvis oerhört viktigt.
Kopplat till EPA-förhandlingarna diskuteras därför hur EU kan bidra till att maximera nyttan av avtalen. Det finns också möjligheter att lämna utvecklingsstöd genom Europeiska utvecklingsfonden, som är EU:s gemensamma kanal. Vi har också tillsammans med de andra EU-länderna gjort klart att vi via våra nationella utvecklingssamarbeten kommer att stödja AVS-länderna.
Det är också någonting som väldigt tydligt följer politiken för global utveckling.
Ewa Björling (M):
Kent Persson har frågat mig om de svenska målen för utvecklingspolitiken är förenliga med EU:s handelspolitik för ökad liberalisering och avreglering inom handel med alkohol och tobak samt hur jag avser att agera i denna fråga. Regeringen driver en aktiv samstämmighetspolitik inom EU, i linje med politiken för global utveckling.
En viktig del av detta arbete är att tillgodose att utvecklingsperspektivet ges en viktig roll i handelspolitiken samt att stöd ges för att stärka utvecklingsländernas kapacitet att dra nytta av det internationella handelssystemet. Frihandel är ytterst betydelsefullt och utgör ett kraftfullt instrument för utveckling och fattigdomsbekämpning, vilket bekräftas i FN:s millenniemål. Sverige driver därför aktivt att utvecklingsländerna ska ges bättre tillträde till EU:s marknad.
Detta görs inom ramen för dels de globala handelsförhandlingarna, dels i de bilaterala och regionala förhandlingarna, bland annat med länder i Afrika, Mellanöstern och Latinamerika. Handel med alkohol och tobak förhandlas inom WTO samt i bilaterala och regionala handelsförhandlingar. Låt mig klargöra WTO:s roll för varu- och tjänstehandeln i förhållande till nationell folkhälsopolitik.
Varor som alkohol och tobak särbehandlas inte i WTO-förhandlingarna. Det innebär dock inte att det internationella handelsregelverket begränsar utvecklingsländernas möjligheter att prioritera till exempel folkhälsa. De instrument som normalt används för att minska alkohol- och tobakskonsumtion - såsom nationell beskattning och regler rörande försäljning av alkohol och tobak - omfattas inte av pågående handelsförhandlingar.
Enligt WTO:s regelverk kan länder utforma sina egna regler så länge dessa är icke-diskriminerande, vilket innebär att skattenivåer och reglerna för försäljning av importerade varor ska vara desamma som för lokalt producerad alkohol och tobak. Handeln med tjänster regleras i WTO genom det allmänna tjänstehandelsavtalet, GATS . Ländernas åtagande i GATS avgörs efter förhandlingar.
Varje medlemsland har emellertid själv ett stort inflytande över vilka tjänstesektorer som landet är berett att göra åtaganden i, och detta inkluderar även reklamtjänster. I GATS-avtalets inledning bekräftas medlemmarnas rätt att reglera och att införa nya regleringar för att tillgodose nationella policymål. Detta innebär att varje enskilt medlemsland kan besluta om mål och medel till skydd för folkhälsan.
Jag vill understryka att regeringen är för såväl en fri handel som en god folkhälsa. Det är viktigt att framhålla att dessa frågor inte på något vis behöver stå i motsättning till varandra. Ekonomiska och sociala faktorer samspelar och är beroende av varandra: Ökad handel bidrar till ekonomisk tillväxt som främjar utveckling och sysselsättning och befrämjar därmed social välfärd och folkhälsa.
Regeringen bedriver ett aktivt arbete i EU, WTO, FN och i alla andra berörda forum för att skapa så goda förutsättningar som möjligt för en god folkhälsa för alla tillsammans med minskad fattigdom.
Ewa Björling (M):
Kent Persson tycker att jag ska göra skillnad mellan fri handel och frihandel, om jag förstod saken rätt. För regeringen är det oerhört viktigt att verka i frihandelns riktning. Vi kan inte minst se rent historiskt hur Sverige har utvecklats: Det har vi gjort genom handel. Vad jag menar är att det handlar om att båda sakerna är viktiga.
Det är viktigt med en fri handel. Och hur uppnår man då det? Jo, det gör man genom att ha så lite regelkrångel och så lite tullar som möjligt, för att verkligen kunna idka en riktigt fri handel. Sverige kommer att fortsätta att vara EU:s vakthund när det gäller den här frågan. Den är oerhört viktig inte minst för utvecklingsländerna, precis som Kent Persson säger, för deras ekonomiska och sociala utveckling.
Vi kommer aldrig att lyckas lyfta utvecklingsländerna ur fattigdom så länge vi inte får i gång en bra existerande handel, både en handel mellan afrikanska länder, om vi tar det exemplet, och en handel mellan Afrika och EU, för att ta ett större exempel. Kent Persson säger att han känner oro för det arbete regeringen bedriver och det sätt som regeringen agerar på.
Jag känner mig väldigt trygg i det sätt som regeringen agerar på, men däremot känner jag tyvärr en stark oro för det som sker inom EU i dag. Vi ser att det finns fler och fler protektionistiska länder, som verkar i rakt motsatt riktning mot att både idka fri handel och göra bra frihandelsavtal. Det vi ser just nu är väldigt allvarligt, för det kommer inte att hjälpa utvecklingsländerna.
Det handlar väldigt mycket om att EU, som ett tydligt exempel, måste avskaffa sina jordbrukstullar för att utvecklingsländerna ska få ett helt annat tillträde. Jag vill också förtydliga den del som handlar om just alkohol och tobak, att regleringar skulle vara objektiva och relevanta.
Det är självklart att det ska vara så. Det är lika självklart att man både från svensk sida och från EU:s sida i samband med breda avtal kommer att satsa väldigt stora resurser på bistånd. Det handlar just om att hjälpa de fattiga länderna att skriva bra avtal och att göra bra förhandlingar för att kunna hävda sig i konkurrensen.
Till sist vill jag bara tydligt påpeka, som jag redan gjorde i mitt svar och som jag tidigare har gjort i kammaren när det gäller den här frågan, att det inte är så att det här förhindrar länderna att föra en aktiv folkhälsopolitik. Om inte annat är Sverige ett väldigt tydligt bevis på det, för GATS har inte förändrat den svenska alkohol- och tobakspolitiken.
GATS handlar inte heller om vilka regler som ska gälla för försäljning av alkohol eller reklam för tobak och alkoholhaltiga drycker. Däremot måste de utländska tjänsteföretag, till exempel alkoholdistributörer och reklambyråer, som ges marknadstillträde via GATS respektera de nationella regler som gäller i respektive land.
Det är fortfarande upp till varje land att författa dessa nationella regler så att de verkar i rätt riktning, så som landet har beslutat i sin folkhälsopolitik.
Ewa Björling (M):
Jag håller inte med om att målet med frihandel är överordnat resultatet. Däremot är det oerhört viktigt att hjälpa utvecklingsländerna att också kunna vara konkurrenskraftiga när vi öppnar för en friare handel.
Kent Persson vet att det är någonting som den svenska regeringen mycket starkt står bakom och dessutom väldigt starkt driver, inte minst genom Aid for Trade. Sedan vill jag återigen förtydliga att GATS inte handlar om vilka regler som ska gälla för försäljning av alkohol eller reklam för tobak och alkoholhaltiga drycker.
Att multinationella tobaksbolag försöker förmå utvecklingsländer att luckra upp reglerna för tobaksreklam är en fråga som faktiskt ligger utanför GATS mandat. Angående den svenska synen och den svenska regeringen är det så att Sverige inte har motsatt sig att andra medlemsstater inom EU söker främja sina egna exportintressen genom att i GATS-förhandlingarna framföra önskemål om åtaganden inom distributionssektorn.
Det är också så att EU:s exportintressen beträffande försäljning av alkoholhaltiga drycker fokuserar på de marknader som tillåter privata tjänsteleverantörer. Jag kan gå in på det hela mer specifikt i Kent Perssons fråga. Det handlar också om Sri Lanka och Taiwan, i det här fallet.
Där har EU framfört krav till Sri Lanka och Taiwan inom reklam- och distributionssektorn avseende både grossist- och detaljisthandel med alkohol. Men man ska också nämna att Taiwan har framfört krav på ökat tillträde till EU:s marknad för alkoholhaltiga drycker.
WTO:s varuhandelsavtal, GATT, föreskriver då att utländska alkoholproducenter ska ges möjlighet att konkurrera med inhemsk alkohol i de länder där alkoholförsäljning är tillåten. Det är också den linje som är tillämpad i Sverige. Folkhälsan är fortfarande ett väldigt viktigt mål för Sverige. Det är ett viktigt mål även inom EU.
Men vi måste kunna skilja på de här två frågorna när det gäller stora frihandelsavtal och när det gäller att varje land själv bestämmer sina mål för folkhälsan.
Jag vågar stå här i kammaren och lova att den svenska regeringen kommer att stötta utvecklingsländerna alldeles otroligt just när det gäller att de ska kunna göra bättre förhandlingar och ha bättre kompetens för att skapa sig ett eget fungerande demokratiskt rättssystem. Det handlar om att bygga upp sin infrastruktur.
I många fall handlar det också om att kunna hjälpa till och bidra när det gäller folkhälsopolitiska mål. Men det är fortfarande två frågor som skiljer sig åt.
Ewa Björling (M):
Tack Kent Persson! Vi kommer nog att fortsätta att ha lite olika syn på den här frågan. Jag tycker fortfarande - det tycker man i GATS-förhandlingarna också - att det är viktigt att separera de här två frågorna. Det handlar dels om en öppen och fri handel, dels om folkhälsopolitik. Det är ingenting som i sig behöver vara motsägelsefullt.
Men det är fortfarande, återigen, väldigt tydligt att den här frågan om alkohol- och tobakshandel ligger utanför GATS mandat. Däremot måste de utländska tjänsteföretag, till exempel distributörer av alkohol, som ges marknadstillträde via GATS faktiskt respektera de nationella regler som gäller i respektive land.
Om vi vill driva en tydligare folkhälsopolitik och en sund folkhälsopolitik av olika slag - det gäller många fler frågor än den här, till exempel frågan om hiv/aids i många fattiga länder - handlar det om att vi från EU, främst, faktiskt kan bidra till att hjälpa utvecklingsländerna på ett väldigt tydligt sätt.
Vi gör det till viss del i dag, men vi kan förbättra det här väldigt mycket.
Den svenska regeringen står också väldigt starkt, som jag sade tidigare, bakom just Aid for Trade, som jag tror är en utmärkt väg att gå för att länderna ska få en bättre kompetens i det här och för att man ska kunna få en bra folkhälsa tillsammans med en ökad handel, och den får man främst genom bra frihandelsavtal.