Abir Al-Sahlani (C):
Tack för att ni är kvar och lyssnar, och tack till er på läktaren som orkar sitta kvar den här sena timmen. Jag vill i dag tala om Irak. Irak är det land som jag betraktar som det där den arabiska våren startade, inte Tunisien. Det är inte för att jag har mina rötter i Irak. Redan 2004 höll Irak sitt första fria val.
Ett parlament valdes på ett års basis för att skriva konstitutionen. Det var den enda uppgiften som parlamentet hade. I slutet av 2005 hade man en folkomröstning där 68 procent av befolkningen sade ja till den nya irakiska konstitutionen. Efter det har man hållit två parlamentsval, och två regeringar har intagit makten på ett demokratiskt sätt. Vi kan diskutera hur dessa partier kom till makten.
Det gäller bland annat al-Malikis Dawapartiet. Men det är en annan fråga. Jag minns att det var så häftigt när den första irakiska regeringen kom på plats. Arabförbundet höll sitt möte, och Irak var för första gången representerat. Det var en kurdisk utrikesminister som satt i Arabförbundet och representerade Irak.
Det hade aldrig hänt i Arabförbundets historia att en person som inte är etnisk arab var med och representerade ett land i Arabförbundet. Det var den signalen som det nya Irak sände. Irak är ett mångfaldens land. Irak är en mosaik av olika etniska grupper, olika språk, olika traditioner och olika religioner. Det är klart att Irak har väldigt många utmaningar.
Från att det i genomsnitt smällde tio bilbomber om dagen bara i Bagdad och hundra människor i genomsnitt dog bara i Bagdad 2004-2007 har det i dag skett en minskning med 70 procent vad gäller våldet. Det är klart att det är en positiv utveckling. Men det finns fortfarande utmaningar. Det gäller bland annat de frusna relationerna mellan den federala staten i Kurdistan och den centrala makten i Bagdad.
Det politiska ledarskapet i båda områdena har valt att positionera sig och i stället för att vara med varandra vara emot varandra. Det är en oerhört stor utmaning som har avstannat den politiska processen i Irak. Sverige hjälper på ett indirekt sätt även via sin ambassad på plats och sitt konsulat till för att få förbindelserna att bli lite varmare i stället för att vara frusna som de nu är.
En annan utmaning är korruptionen som är oerhört utbredd i Irak. Den underminerar rättsstatens grunder och får människorna att inte känna att detta land är deras land.
Det pågår dagliga kränkningar av mänskliga rättigheter bland annat genom dödsstraff men även tortyr vid förhör och icke respekt av de mänskliga rättigheterna. I augusti i år träffade jag Iraks minister för mänskliga rättigheter. Han bad om hjälp från Sverige och från omvärlden. Han sade: Stötta oss i vårt arbete! Vi har oerhört stora problem.
Våra poliser kan inte det här. Vi behöver hjälp. Men ge oss också erkännande när vi gör rätt! Halabja är fortfarande ett öppet sår, herr talman, inte bara för kurderna utan för hela omvärlden. Det är en skamfläck för mänskligheten. Det är oerhört glädjande att utskottet har kommit överens om en gemensam skrivning vad gäller Halabja och dess betecknande som folkmord.
Det finns också en skrivning i betänkandet där vi är överens om den federativa statusen för KRG, för regionen, för Kurdistan och för den relation som det har till centralmakten. Jag vill bara be om att vi läser igenom papperen på ett bättre sätt så att det inte blir några missförstånd, Jabar Amin.