Lena Hallengren (S):
Tack, Kristdemokraterna, för att ni har begärt denna debatt i ett synnerligen viktigt ämne! Rubriken - rättsläget för personlig assistans - är i dag högst relevant. Från början skulle denna debatt handla om eventuella tilläggsdirektiv till den pågående LSS-utredningen. Debatten har nu bytt rubrik, men låt mig ändå ta tillfället i akt att säga hur glad jag är att jag för ett par veckor sedan kunde presentera nya direktiv.
Det tidigare uppdraget att också lägga fram förslag på besparingar har nu strukits. Nu jobbar utredaren på, med fullt fokus på att skapa ett mer välfungerande LSS. Låt mig säga: Gunilla Malmborg har ett av Sveriges viktigaste uppdrag, nämligen att ge oss beslutsfattare underlag att fatta beslut som gör att LSS fungerar bättre och att fler människor kan känna trygghet i att de får det stöd de behöver.
När jag för ett par veckor sedan mötte regeringens funktionshinderspolitiska råd sa en av representanterna: LSS och assistans är inte hela funktionshinderspolitiken, men utan LSS och assistans fungerar inte resten. Så enkelt är det. Därför måste vi se till att LSS fungerar. Fru talman! LSS och personlig assistans är lagstiftning som skiljer sig från vad vi är vana vid i Sverige. Det är rättighetslagar.
Ett domslut i Högsta förvaltningsdomstolen får direkt effekt på människors livsvillkor. Lagens karaktär kan därmed förändras utan att ett nytt politiskt beslut fattats, och detta påverkar människor. De senaste årens domar har gjort att många förlorat sin statliga assistans - en mycket direkt påverkan.
Men det har också påverkat många andra som har personlig assistans eller andra LSS-insatser genom den oro det skapar, och känslan av att det stöd man har i dag kanske förändras efter nästa eller nästnästa dom har växt. Samtidigt går det inte att nog understryka vilken viktig lagstiftning LSS är. Trots problem med utformningen av LSS har den möjliggjort jämlika levnadsvillkor för många.
Frigörelse och frihet är egentligen ovärderligt, och det är svårt att sätta ord på vad det betytt för alla som berörs och berörts genom åren. Jag pratade med Annette, vars dotter inte hade kunnat bo i samma kommun som hon om det inte varit för den assistans dottern får. Hon har försökt hitta en form av gruppbostad som skulle passa för hennes dotter, men just där hon bor finns ingen som passar de behov hennes barn har. Nu kan de bo kvar i sin kommun, tack vare det stöd som dottern får genom assistansen. Det är frihet. Det är trygghet.
Jag pratade med Markus, som berättade hur de olika LSS-insatser hans barn får har skapat frihet för barnet och stöd för föräldrarna. Han berättade om hur han i början var benägen att tacka nej till stöd som fanns och som erbjöds eftersom han som förälder kände han att han ville klara vårdnaden om sitt barn själv. Men med tiden har han förstått hur viktigt stödet är för att livet ska funka för var och en och för att de alla ska få växa. Fru talman! Jag hade ett samtal med Birgitta om vad som funkar och vad som inte funkar i dag.
Vi pratade om vad som är viktigast inför framtiden. Birgitta, som numera är pensionär och som var med både före LSS 1994 och därefter, sa med eftertryck: Det är frigörelse. LSS är ett löfte, ett löfte om att också den som föds med en funktionsnedsättning ska ha rätt till självständighet, till trygghet, till frigörelse. Det är ett löfte som jag värderar högt. Men jag är inte nöjd med hur lagen fungerar i dag.
Jag är inte nöjd med att de domar som faller så kraftigt förändrar rättspraxis och människors livsvillkor och att detta sker utan att det finns något politiskt beslut bakom. Som politiker i ett land där vi är vana vid att lagstiftning får ta tid och utredas ordentligt är det otroligt frustrerande att se ett så viktigt välfärdssystem förändras så kraftigt och snabbt utan en föregående lagändring. Fru talman!
Av alla de domar som kommit finns det åtminstone en som gjorde att många drog en lättnadens suck: den som sa att sondmatning kan ge rätt till assistans. Men i helgen kom rapporter om att familjer som fick nytt hopp efter denna dom nu fått hoppet grusat igen, fått avslag igen. Jag tror att vi alla har sett, hört, läst och tagit del av många berättelser. Med detta i åtanke måste vi som är politiker och arbetar med de här frågorna orka ta tag i lagen.
Förra veckan träffade jag Fredrik, som har ett barn med stora behov av assistans. Det första han sa var att det är viktigt att vi gör en översyn av lagen så att vi kommer bort från det läge vi har i dag. Han beskrev, liksom många andra, hur dagens lag har skapat ett system som är en ständig kamp och ett ständigt slit för människor som framför allt behöver stöd. Därför måste vi förändra lagen så att den blir både tydligare och tryggare för den som behöver LSS och assistans.
Den otydlighet som finns bäddar för det här. Jag vet att otydligheten hade en poäng när lagen tillkom - att ambitionen var att det inte skulle vara så styrt. Men det har skapat problem. Domar förändrar rättspraxis. Ett annat problem handlar om att vilket stöd man beviljas kan variera stort beroende på var man bor i landet. En kommun gör en bedömning, och en annan kommun gör en annan. Försäkringskassan gör olika bedömningar i landet.
Jag hade varit minister i fyra dagar när jag träffade Nora Eklöv hemma i min hemstad Kalmar. Hon har personlig assistans i dag, men när hon ville flytta eftersom hon fått ett nytt jobb beviljades hon inte assistans i den nya kommunen. Det blev ingen flytt för Nora. Hennes berättelse är inte unik. Så här ser det ut. Fru talman! Jag har valt att inleda den här debatten med ett par exempel från några av de personer jag har mött. De berättar både varför LSS och assistans är viktigt och att det inte fungerar tillräckligt bra i dag.
De övertygar mig om att vi behöver den översyn som nu görs. De berättar varför vi behöver en lag som är tydligare, tryggare och fungerar bättre - en lag som ger den frigörelse som Birgitta talade så varmt om.