KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Jag förstår naturligtvis vad interpellanten menar, men jag har samtidigt svårt att ligga sömnlös över detta problem, om det nu är ett problem. Om man som interpellanten anser att det är ett problem, har jag svårt att se vad man skulle göra åt det och hur man kan förhindra det. Så fort man har två eller tre skolor som samverkar över kommungränserna har man gemensamma fortbildningsprojekt, gemensamma åtaganden och gemensamma kostnader.
Det skulle krävas en stor byråkrati för att följa upp att varje skattekrona, oberoende av hur människor och aktörer agerar, stannar i den egna kommunen i slutändan. Jag ser inte riktigt hur det skulle fungera. Skulle det här bli ett gigantiskt problem får vi väl diskutera det på nytt. Jag kan inte se att det här skulle vara ett stort problem i den utsträckning det här förekommer i dag.
Jag förstår naturligtvis interpellantens poäng, men får lite grann välja vad som är problem i tillvaron. Jag ser inte att detta är ett stort problem.
Jan Björklund (L):
Det sista som Bo Bernhardsson tar upp är väl en bra poäng. Jag menar att en slutsats av den diskussionen, liksom av många andra diskussioner, är att de här väldiga olikheterna mellan kommunerna när det gäller skolambitioner för mig snarare leder till att ifrågasätta kommunaliseringen. Det är något märkligt med detta. Göteborgs kommun satsar om inte hälften så åtminstone bara 60-70 procent av vad Lund satsar på skolan.
Jag blir jättebekymrad över skoleleverna i Göteborg, medan Bo Bernhardsson funderar på hur man ska klämma åt privata aktiebolag. Vi drar två helt olika slutsatser av detta resonemang. Jag vill inte utesluta att det här är ett problem som i framtiden måste studeras, om det blir väldigt vanligt och så.
Men för dagen och med något enstaka exempel tycker jag att interpellanten överdriver detta rätt kraftigt. För mig är det viktiga att eleverna går i skolor som håller hög kvalitet, att man når goda resultat och annat, och att man uppfyller kvalitetskraven ska vi granska med hjälp av skolinspektioner och på andra sätt.
Socialdemokraterna vill i stället för friskolor ha entreprenadupphandlingar av skolor och så. Det blir naturligtvis exakt samma sak där: Man får in aktörer som har verksamhet i många kommuner, och man får väldigt svårt att följa upp att varje skattekrona exakt i slutändan stannar i den egna kommunen. Jag förstår den poäng som interpellanten vill föra fram, det gör jag, men jag tycker att interpellanten överdriver detta problem kraftigt.
Jan Björklund (L):
Veronica Palm har frågat mig om jag avser att ta initiativ till ett regelverk som ger kommunen bättre verktyg att kontrollera enskilda aktörer inom förskolan samt om jag avser att ta initiativ för att personalen i enskild förskoleverksamhet ska få samma meddelarfrihet som personal inom kommunal förskoleverksamhet. Skollagen ger redan i dag stora möjligheter för kommunen att kontrollera enskilda aktörer inom förskolan.
Ett bolag som vill driva en förskola måste ha tillstånd av lägeskommunen. Verksamheten står dessutom under tillsyn av kommunen, som har rätt att inspektera verksamheten och inhämta de upplysningar och handlingar som krävs för detta. Statens skolinspektion har tillsyn över hur kommunerna fullgör sitt tillsynsansvar i fråga om enskilt bedriven förskola.
Hur en kommun väljer att utforma sin tillsyn är ytterst en kommunal fråga, som inte ytterligare bör regleras av staten. Yttrande- och informationsfrihet är grundläggande principer i vår demokrati. Meddelarfrihet gentemot det allmänna tillkommer alla, och den har bland annat genom reglerna om anonymitetsskydd och förbudet mot straffrättsliga sanktioner ett grundläggande skydd i tryck- och yttrandefrihetsgrundlagarna.
Det är alltså inte så att anställda inom den privata sektorn saknar meddelarfrihet, men eftersom grundlagsregleringens regler avser offentliga organ blir inte skyddet för privatanställda detsamma. Den parlamentariska Grundlagsutredningen föreslår emellertid ingen förändring när det gäller meddelarfriheten. Sammanfattningsvis har en kommun redan i dag stora möjligheter till insyn i enskild förskoleverksamhet.
Regeringen har också genom att inrätta en förstärkt statlig skolinspektion kraftfullt ökat resurserna för bland annat den statliga tillsynen.
Jan Björklund (L):
Jag står bakom de lagar och regler som är stiftade. Det är den förra regeringen som har infört dem. Jag tycker att de är alldeles utmärkt avvägda. Att man har olika typer av reglering för offentlig och privat verksamhet har inte sin utgångspunkt i om det är förskoleverksamhet eller inte. Politiken och det allmänna har en makt som är mycket långtgående. Det är för att skydda mot politiskt maktmissbruk som många av dessa regler finns.
En tjänsteman i det offentliga ska kunna berätta om oegentligheter. De reglerna är särskilt starka när det gäller det allmänna och det offentliga. Det har vi varit fullständigt överens om i denna riksdag. Om Socialdemokraterna vill ändra det vore det en väldig ompositionering. Det är ett fundament i en rättsstat som Sverige att man har den typen av reglering.
Veronica Palm försöker blåsa upp en stor skillnad mellan Socialdemokraterna och regeringen som inte finns. Vi är helt överens om alla de här lagarna och reglerna. Jag förstår inte riktigt detta om det inte vore så att man kan ana att Veronica Palm vill misstänkliggöra privata aktörer, att det är det som det egentligen går ut på. Det fanns knappt någon enda mening i Veronica Palms första inlägg som inte kopplade ihop ordet enskilda förskolor och ekonomisk brottslighet.
Det är precis som om varenda förskollärare skulle vara en potentiell ekonomisk brottsling, åtminstone om de är privata. Jag tror inte på det. Det finns säkert de som inte sköter sig. Det finns det i det offentliga också. De ska granskas. Man ska vara tydlig. Om det beläggs att de inte sköter sig ska de inte få bedriva den här verksamheten. De ska bli av med tillståndet, punkt slut. Stockholms kommun är föredömlig tycker jag när man har dragit in tre tillstånd.
Att försöka misstänkliggöra enskilda aktörer bara för att de inte är anställda av stat och kommun tycker jag är att gå 25 år tillbaka i tiden, Veronica Palm. Vi ska ha tydliga regler, och jag är väldigt glad att vi har tydliga regler i Sverige. De blir ännu bättre med den nya statliga skolinspektionen som den här regeringen nu inrättar.
Dessutom kommer jag senare i år att lägga fram ett förslag till riksdagen om en helt ny skollag som också kommer att bli tuffare när det gäller tillstånd, tillsyn, insyn och sanktioner, mot både offentliga och privata aktörer. Det är inte riktigt hederligt när Veronica Palm försöker göra gällande att det skulle finnas någon skillnad i synsätt om vilka regler som ska gälla.
Vi har varit helt överens när det gäller reglerna om tillsyn och insyn i fristående skolor och förskolor. Ni har röstat för vårt förslag om en statlig skolinspektion. När det gäller grundlagarna finns det ingen skillnad på de här punkterna som rör yttrandefrihet och meddelarfrihet. Det råder en bred enighet, och det är väldigt bra.
Jan Björklund (L):
Som jag sade i mina tidigare inlägg råder det nästan oinskränkta möjligheter för kommunerna att begära in alla de handlingar och uppgifter de vill. Anser kommunen att ett företag inte sköter sig kan de dra in tillståndet. Det är väldigt enkelt. Det är inte så att det skulle vara väsentligt lättare när det gäller utskänkningstillstånd. I Stockholms kommun har man under de senaste två borgerliga åren dragit in tre tillstånd för fristående förskolor. Socialdemokraterna gjorde det aldrig. De förskolor för vilka tillståndet nu har dragits in fanns ju då också, men man avstod.
Det handlar om att våga vara tuff som kommunalpolitiker, och har vi tuffa kommunalpolitiker drar de in tillstånden när det behövs. Det ska de naturligtvis göra. Det är helt rätt. Reglerna finns, men det är klart att en del kommuner är för mesiga. En del kommuner vill kanske inte. Men reglerna finns där. Det är bara att dra in tillståndet om man tycker att de missköter sig. Det kan förstås inte ske godtyckligt, utan det måste kunna överleva en rättslig prövning.
Men jag utgår från att även interpellanten anser att den som blir av med tillståndet måste kunna få överklaga det och få en rättslig prövning efteråt. Jag är sammanfattningsvis väldigt glad över att denna kammare är enig om de regler som ska gälla. Om interpellanten har någon annan uppfattning får hon väl nästan bråka med sitt eget parti först, för Socialdemokraterna och de borgerliga har varit överens om dessa regelverk.
Vi skärper dem nu ytterligare med både en statlig skolinspektion och en ny skollag där det blir ytterligare tuffa åtgärder i form av olika sanktioner som kommer att föreslås mot både enskilda och offentliga aktörer som inte sköter sig, allt för att barnen och eleverna ska ha en god kvalitet på sin förskola eller skola.
Jan Björklund (L):
Monica Green säger att människor är oroliga, och det är verkligen människor just nu. Därför bör de ges besked om saker och ting, och jag ger ett antal besked, ungefär dem Monica Green efterfrågar. Ändå piskar Monica Green upp oron ytterligare. Det är väl onödigt. De människor som är oroliga nu kan vi väl hjälpas åt att ge besked till. Monica Green kan väl hjälpa till att ge de besked i Skaraborg som jag nu ger. Yrkesutbildningen byggs ut kraftigt i Sverige. Yrkesvux är en ny sak som skapas just nu. Det har ni aldrig haft tidigare. Yrkeshögskola inrättas i Sverige.
Det har ni avvisat i riksdagen i åratal, men nu inrättas det. Hjälp till att ge de beskeden! När det gäller studiemedel gör vi det extra förmånligt för dem som är över 25 år. De kan få högre och mer förmånliga studiemedel än vad som är normalt därför att vi vet att människor som blir arbetslösa har svårt att leva på de studiemedel som en 20-åring kan göra som kanske bor kvar hemma hos föräldrarna. Detta gör vi. Vi ger dessa besked. Bidra till att lugna oron i stället för piska upp oron, Monica Green!
Jan Björklund (L):
Jag märker att Monica Green i sitt slutinlägg flyr till alla andra frågor än de som interpellationen handlar om. Det kan hända att argumenten tog slut. Håller jag mig till interpellationen konstaterar jag att vi bygger ut yrkesutbildningar på yrkeshögskolenivå och på yrkesvuxnivå. Både yrkesvux och yrkeshögskola är två reformer som denna regering har konstruerat och som den förra aldrig konstruerade. Ni röstade emot yrkeshögskola gång på gång.
Antalet platser byggs ut mycket kraftigt. Jag såg också att Socialdemokraterna krävde utbyggnad av högskolan. Men som högskoleministern skriver i tidningen i dag finns det 10 000 lediga platser. Ett antal av dem omfördelas just nu till Västsverige eftersom det där är brist på några håll. Att öka antalet platser kanske behövs i framtiden, och då tittar vi på det. Just nu finns det dock 10 000 lediga platser. Jag förstår att det är jobbigt att vara i opposition. Det har jag varit i många år, och det är ganska trist.
Då måste man blåsa upp skillnader så att de blir mycket större än vad de är. Vi vidtar de åtgärder som efterfrågas. Vi inrättar fler platser och nya utbildningar. På ett sätt är det lätt att vara i opposition. Man lägger alltid fram sitt budgetförslag efter regeringen och lägger på lite mer. Sedan kan man säga att regeringen borde ha gjort mer. Nu inrättas dock nya platser i mycket stor utsträckning.
Som jag sade i interpellationssvaret följer regeringen utvecklingen. Vi är beredda att återkomma med ytterligare förslag om vi bedömer att det behövs. Nu har vi gjort denna bedömning, sedan får vi se. Det beror på hur konjunkturen utvecklas. Det gäller att följa detta noggrant. Man kan använda vilka ord man vill, men vi står inför besvärliga tider.
Vi är helt medvetna om den oro som många människor känner för att bli av med jobb, försörjning och trygghet. Det är för att möta det och för att skapa trygghet som vi ger dessa besked till människor.
Jan Björklund (L):
Maryam Yazdanfar har frågat mig om jag ämnar verka för att undervisning på elevens modersmål förbjuds i den svenska skolan. Min grundläggande inställning är att skolan måste bli bättre på att hjälpa barn och elever med utländsk bakgrund att utveckla det svenska språket, vilket ställer stora krav på skolans arbete med andraspråksinlärning, det vill säga svenska.
Om en elev har ett annat modersmål än svenska har skolan i dag möjlighet att anordna högst hälften av undervisningen i grundskolans årskurs 1-6 på elevens modersmål. Skolan ska dock planera så att undervisningen på svenska successivt ökar under utbildningstiden. När en elev kommer som nyanländ till den svenska skolan kan det finnas behov av att erbjuda viss del av ämnesundervisningen på elevens modersmål.
Regeringen har inga planer på att avskaffa möjligheten att anordna tvåspråkig undervisning för dessa elever. Sedan 2003 finns en försöksverksamhet med tvåspråkig undervisning även i årskurs 7-9. Försöksverksamheten är tidsbegränsad till den 1 juli i år. Under våren kommer det att beredas hur försöksverksamheten ska hanteras framöver.
Jan Björklund (L):
Språk är en tillgång, och ju fler språk människor kan desto bättre är det. Så är det definitivt.
Problemet för många av de barn och ungdomar som kommer till Sverige och ska gå i den svenska skolan är att de med sina familjer bosätter sig i områden där det mest bor personer som inte heller har svenska som modersmål.
Vi kan tänka tanken att en elev som går i mellanstadiet eller högstadiet kommer till Sverige och bosätter sig i ett område där det bor många som kommer från den egna delen av världen och talar samma språk. Hemma med familjen talar den här ungdomen sitt modersmål. Med sina kamrater på fritiden talar ungdomen sitt modersmål. Var ska eleven till sist lära sig svenska?
Då kan jag säga: Det räcker inte att lära sig svenska på svensklektionerna, utan man måste också praktisera svenska. Då blir skolan till sist det andningshål där man använder svenska språket. Därför är jag orolig för dem som vill driva på väldigt kraftigt för att skolundervisningen också ska ske på elevens modersmål.
Man kan tänka sig en tioårig pojke från Turkiet som kommer till Sverige och bosätter sig här och börjar skolan. Han kan då turkiska som en tioåring kan. Om han då får sin undervisning i geografi, religionskunskap och matematik på turkiska förstår också jag att han lär sig matematiken något snabbare än om han måste börja traggla den på svenska.
Problemet är att det då finns en risk att den här killen inte lär sig svenska. Som jag skriver här finns det inga planer på att förbjuda modersmålsundervisning, men jag vill ändå problematisera den här våldsamma entusiasmen för att man kraftigt ska utöka detta i skolan i ämnesundervisningen. Jag har inga problem med att folk är tvåspråkiga. Problemet är om de inte lär sig svenska.
Det är det som är problemet. Även om Gunnar Andréns exempel var från 1800-talet gäller det i lika hög grad i dag. Om man kommer till Sverige och inte lär sig svenska har man otroligt mycket svårare att bli integrerad i Sverige. Jag är inte för några förbud, men jag är för att vi höjer ambitionsnivån när det gäller svenska för invandrarbarn.
I synnerhet gäller det de ungdomar som bor i bostadsområden och som finns i miljöer där det svenska språket knappt förekommer runt omkring skolan, utan de talar sitt eget modersmål både i familjen och på fritiden. Där måste svenska skolan stå för, så att säga, det andrum där man talar svenska, inte bara på svensklektionerna, utan man praktiserar också svenskan i undervisningen.
Jan Björklund (L):
Interpellanten har nu fyra gånger sagt att alla forskare är överens med henne. Jag kan berätta att det inte är så. Forskningen är inte alls entydig. Det är riktigt att de svenska forskare som håller på med flerspråkighetsforskning - de är inte så många - landar i mycket i interpellantens slutsats. Men på det internationella planet finns det också väldigt tunga forskare som är kritiska till den typen av slutsatser.
Entydigt är det alltså inte alls. Så är det ofta med skolforskning: Man kan fördjupa sina insikter, men några exakta svar på hur skolan ska läggas upp för att nå vissa mål i samhället finns sällan. Man får lyssna och ta del av forskningen, men eftersom forskarna kommer till lite olika slutsatser måste man till sist ändå välja den man tror är klokast.
Jag tror att det är klokt att det i början, när invandrade ungdomar eller barn kommer hit, finns en möjlighet att få undervisning på elevens modersmål. I början är den mycket på elevens modersmål, men sedan går man mer och mer över till svenska allt eftersom eleven lär sig svenska. Men jag vill varna för att man alltför länge klamrar sig fast vid att ämnesundervisningen ska ske på modersmål.
Debatten blir lite förenklad, för interpellanten blandar ihop lite olika saker. Vad folkpartigruppen föreslog var ju att ämnesundervisning på modersmål skulle begränsas - inte att modersmål i största allmänhet skulle förbjudas. Modersmålsundervisningen, som man kan få några timmar i veckan, är mer till för att man även om man har lärt sig svenska ska kunna upprätthålla sitt modersmål för den kulturella identitet som interpellanten målande beskrev.
Frågan som arbetsgruppen resonerade om gällde däremot om undervisning i religionskunskap, matematik, fysik och skolans övriga ämnen ska ske på elevens modersmål. Det var detta som arbetsgruppen resonerade om. Man föreslog att det inte bör kunna ske. Jag stöder inte tanken på ett förbud, men jag vill varna för att man driver detta för långt. Jag menar att eleverna så snabbt som möjligt måste gå över till att få ämnesundervisning på svenska.
Om elever som talar sitt modersmål - turkiska, för att spinna vidare på det exemplet - i hemmet och på fritiden dessutom ska få skolundervisning på turkiska får de väldigt få tillfällen att träna svenska. Bland alla de mål som skolan ska uppnå skulle jag säga att det enskilt viktigaste är svenska språket. Ska man kunna funka i Sverige behöver man kunna svenska.
Det är viktigare än alla andra mål. Svenska är skolans viktigaste ämne, och det gäller i synnerhet för de invandrarelever som kommer hit och som inte från början kan svenska. Det handlar inte bara om att lära sig fysik så fort som möjligt. Ska man bli integrerad i Sverige är kunskaper och färdigheter i svenska språket helt avgörande.
Jan Björklund (L):
Vi tycker olika saker. Det är tråkigt. Interpellanten fokuserar på att det är tråkigt att en invandrarelev får dåligt betyg i fysik eller andra ämnen. Det kan jag väl hålla med om. Men jag tycker att det är ännu tråkigare om invandrareleven inte lär sig svenska, för det är i hög utsträckning det som avgör om den personen kommer att bli integrerad i Sverige. Interpellanten rör till detta lite.
Det finns ingen som föreslår - inte heller den arbetsgrupp som är anledningen till interpellationen - att man inte under det första året eller den första tiden, då eleven ofta går i en förberedelseklass, ska kunna ha en blandning mellan modersmål och svenska. Det måste man ju ha. Det är självklart. Det funkar ju inte annars. Eleverna förstår ju inte ett ord svenska den första dagen de kommer. Självklart måste man ha det, och det föreslår också arbetsgruppen. Sedan handlar det om att efter ett tag gå över till svenska.
Hur långt "ett tag" kan vara är olika för olika individer. Arbetsgruppen menar att man då inte längre bör tillåta ämnesundervisning på modersmål. Jag stöder som sagt inte tanken på ett förbud, man jag vill ändå varna för den övertro som finns när det gäller att fortsätta undervisningen på modersmål. Har man interpellantens inställning att det viktiga är att få ett så högt betyg i fysik som möjligt förstår jag också att det är lättare om man får undervisning på det språk man redan kan. Men då är problemet att eleven tränar mindre svenska.
Jag tycker att interpellanten sade en klok sak här - hon sade flera kloka saker - om att man när man börjar skolan ligger 10 000 ord efter. Jag har inte räknat, så jag vet inte om siffran stämmer, men låt oss anta att den stämmer och att man ligger 10 000 ord efter när man är sju år gammal. Hur många ord ligger man då inte efter när man är 15 år om man inte satsar allt på att ta ifatt detta? Det är ju det som är kärnan.
Då är det inte givet att fysikundervisning på turkiska är svaret. Jag stöder inte tanken på ett förbud, men jag vill varna för en övertro på att ämnesundervisning på modersmål kommer att lösa integrationen i Sverige. Det är svenska som är det viktigaste att lära sig för invandrarelever i svensk skola.
Jan Björklund (L):
Interpellanten efterfrågar vilka regler som ska gälla. Jag får upprepa mitt svar i varje inlägg, nämligen att det kommer ett lagförslag senare i år. Det är under arbete i Regeringskansliet. Det är inte färdigt än, och jag är i dag inte beredd att tala om exakt vad det ska innehålla. Som framgår av interpellationssvaret kommer det att innebära förtydliganden av dagens regler. Det finns otydligheter.
Jag uppfattar nämligen att interpellantens parti blir rasande när jag säger detta, men nu uppfattar jag att det kommer att få stöd från interpellanten. Det uppskattar jag naturligtvis. Det kommer att finnas tillfälle att rösta om ett tag. Interpellanten utvecklar frågan och säger att det är okej med julstjärna och skolavslutning i kyrkan.
Då är vi precis inne i det resonemang jag försöker problematisera, nämligen att det är inte så lätt som att säga att allt religiöst måste förbjudas. Det här är gränsdragningsfrågor som vi måste fundera över. Jag är emot förkunnelse i skolundervisning. Jag är emot att avkräva något slags trosbekännelse av eleverna. Jag är emot varje form av indoktrinering av elever. Men det går inte att säga att varje religiöst inslag ska förbjudas.
Det finns delar av det religiösa som numera är en del av vårt kulturarv. Vi har religionsundervisning i skolan. Det är ett religiöst inslag, men det får inte vara konfessionellt, bekännande eller förkunnande. Det är där gränsen går. Det går inte att bli så extrem och säga att vi nu är sekulära och allt religiöst ska bort. Vi har rader av religiösa inslag på olika sätt i skolan både i undervisning och genom symboler, attribut och traditioner.
Vi hade inte haft påsklov om vi inte firade påsk, och påsk är en kristen tradition. Det interpellanten är ute efter går för långt. En hel del av de religiösa inslagen är en del av vårt kulturarv, och det vill jag slå vakt om. Men det får inte vara indoktrinerande, och där är vi helt överens. Om skollagen kan förtydligas på den punkten kommer vi att göra det.
Jan Björklund (L):
Jag uppfattar då, trots allt, att interpellanten har givit det beskedet att om det kommer ett sådant förslag från regeringen att vi ska strama åt möjligheten att få befrielse från undervisning när föräldrarna anser att undervisningen strider mot föräldrarnas religiösa och kulturella övertygelse kommer interpellanten att stödja det förslaget. Interpellanten gick i sitt första inlägg rätt hårt mot den möjligheten till befrielse, och jag har precis den uppfattning som interpellanten har.
Det är bara det att jag har fått så mycket rasande kritik från Vänsterpartiet när jag har fört fram detta, så jag är mycket glad att vi nu kan klara ut att det trots allt finns en enighet som går utanför den borgerliga alliansen om en sådan här åtstramning. Jag tycker att det är bra. Sedan är vi överens om att det inte får förekomma indoktrinering och inte får förekomma förkunnelse och bekännelse. Däremot är julstjärna okej, tror jag att interpellanten sade. Skolavslutning i kyrkan var nu inte okej.
Min uppfattning är den att man får bestämma själv ute i skolväsendet. Vill man ha skolavslutning i kyrkan ska man få ha det. Det har ju funnits en debatt där både kommuner och skolstyrelser och klåfingriga vänsterpolitiker har gått in och sagt att det här ska förbjudas, men jag tycker att de som vill ha skolavslutning i kyrkan ska få ha det. Jag är till och med beredd att gå så långt som att man ska få sjunga Den blomstertid nu kommer på skolavslutningen trots att den finns i psalmboken.
Jag kanske är gammaldags, men jag tycker att det är okej att man gör det. Riksdagen får möjlighet att ta ställning till regelverket på detta område senare i år när skollagen kommer, och jag hoppas att vi då ska åstadkomma en del förtydliganden jämfört med den hittillsvarande skollagen.