KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann Linde (S):
När det gäller åtgärder för att stärka den europeiska säkerhetsordningen tror jag att det absolut bästa är att vid varje tillfälle stå upp för denna både multilateralt och i bilaterala samtal. Jag har till exempel tagit upp detta direkt med den ryska utrikesministern Lavrov och även direkt med Frankrike och den franska utrikesministern.
En del som har kommit upp i deras olika tal och så vidare har ju pekat på att de kanske till viss del skulle vilja försvaga - så skulle jag vilja säga - den europeiska säkerhetsordningen. Då är det viktigt att direkt gå in och säga: Om ni ser det på det här sättet kommer den europeiska säkerhetsordningen att försvagas.
Jag har tagit upp detta också i EU-sammanhang och vid EU-ministermötena. Till exempel är frågan om sanktioner mot Ryssland och Georgien inte bara en fråga som berör just dessa konflikter, utan det är också en fråga för hela säkerhetsordningen.
Rysslands aggression mot Ukraina uppmärksammas dessutom varje vecka i det så kallade permanenta rådet i OSSE. Det är tydligt att det ansvarsutkrävande som sker varje vecka, år ut och år in, spelar en viktig roll för att upprätthålla den europeiska säkerhetsordningens integritet.
Alternativet hade varit att vi hade varit tysta där när det gäller de brott som har begåtts, och det vore att normalisera agerandet och att de facto ge till exempel Ryssland utrymme och att detta skulle uppfattas som en accept.
Ann Linde (S):
Kerstin Lundgren har helt rätt; man ska inte vara tyst i kritiken. Det är just därför vi aldrig någonsin är tysta i kritiken. Både regeringen, utrikesministern, statsministern och EU-ministern har vid upprepade tillfällen offentligt, i medier, i sociala medier och i de möten som vi har upprepat denna kritik. Där har vi verkligen ett riktigt bra track record.
Dessutom försöker vi påverka genom att till exempel skicka protester till Ryssland när man använder covid-19 för att begränsa rörelsefriheten för OSSE:s SMM-mission. Tyvärr fick inte detta något bra svar från Ryssland, utan man valde att bara skicka tillbaka protesten och säga att man inte hade någon del i konflikten.
Det var ändå ett försök från trojkan att göra en formell diplomatisk protest. Det tror jag är viktigt, och vi har också varit öppna med detta för att just markera det. När det gäller sanktionerna är vi tydliga med att vi menar att de ska vara kvar.
Man ska inte efter ett antal år eller med anledning av pandemin eller något annat lätta på sanktionsinstrumentet. Det skulle ge intrycket av att det till exempel finns ett visst antal år som är priset för att annektera ett annat land, viss mark eller olika delar av ett annat land och att det sedan skulle vara okej. Det är inte okej.
Det finns ingen tidsgräns för att bryta mot folkrätten, utan det brottet står kvar. När det gäller den parlamentariska församlingen har det hela tiden varit regeringens uppfattning att församlingen själv fattar beslut om vilka som är med och inte med i den. Det lämnar vi till riksdagsledamöterna att besluta.
Ann Linde (S):
Låt mig börja med frågan om hbtq-personers rättigheter. Jag kan berätta att det som nu sker oroar mig mycket, vilket har gjort att jag ringde upp ett av de absolut viktigaste och största förbunden för hbtq-organisationer, nämligen Ilga.
Jag hade ett långt samtal med dem i går och fick höra deras analys av situationen och var det är särskilt problematiskt just nu. Jag har jobbat med de här frågorna i flera decennier, så jag är väldigt angelägen om att Sverige, när vi nu också har OSSE-ordförandeskapet, fortsätter att vara aktivt i detta.
Ett tydligt exempel på att Sverige är aktivt är att vi 2018 tillsammans med 15 andra länder aktiverade den så kallade Moskvamekanismen, som syftar till att utreda misstankar om allvarliga övergrepp mot hbtq-personer i Tjetjenien. Då samarbetade inte Ryssland med kommissionen trots att det togs fram en gedigen rapport.
När det gäller mäns våld mot kvinnor är det en av de saker som nu ger anledning till störst oro under pandemin. Vi har i vissa länder sett en ökning av mäns våld mot kvinnor på upp till 35 procent. Det visar hur utsatta kvinnor är, inte minst i en situation som en pandemi.
Dessutom ser vi hur de frågor som gäller sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter har tryckts tillbaka med argumentet att det inte är lika viktigt i en sådan här krissituation. Det kommer jag med kraft att motarbeta. Jag får återkomma till civilsamhället.
Ann Linde (S):
Jag tackar för frågan. Vi ser mycket riktigt att USA drar sig ur multilateralt samarbete på flera håll. Exempelvis Open Skies är ett avtal som Sverige värdesätter väldigt högt. Vi är faktiskt ett av få länder i världen som har egna observationsflyg för Open Skies. Vi har nära följt signalerna om att USA nu överväger att lämna avtalet.
Vi försöker ta upp det i varje kontakt med USA. Jag har själv haft ett långt samtal - som faktiskt var väldigt bra - med utrikesminister Pompeo. Trots att vi tyckte väldigt olika i många frågor kunde vi ha en riktig diskussion. Open Skies var en av de frågor jag tog upp.
Jag underströk hur viktigt detta är, även om vi ser att det finns fog för en del av den kritik som USA har. Till exempel borde man titta på möjligheterna att observera nära Kaliningrad. Det är dock inget skäl, tycker vi, att dra sig tillbaka. Det är samma sak när det gäller WHO.
Där bad jag den amerikanske utrikesministern att omvärdera det beslut som USA har fattat om att dra tillbaka hela sitt bidrag, som är ungefär 15 procent.
Jag fick inte något särskilt stort gehör för det, måste jag erkänna, men jag tror ändå att det är viktigt att ta upp detta konkret och säga att det här tycker vi är problematiskt. Multilateralismen är oerhört viktig. Jag hoppas att USA kommer att vara med, för vi behöver ett aktivt USA i det multilaterala arbetet.
Ann Linde (S):
har frågat mig om jag avser att verka för att Sveriges engagemang för Latinamerika ska öka, vad jag avser att göra för att minska ojämlikheten i Latinamerika och hur regeringen avser att genomföra sin demokratioffensiv i Latinamerika för att stärka civilsamhället och demokratin. Sverige har utmärkta relationer med Latinamerika.
Banden mellan våra folk och regeringar är starka, och Sveriges förtroendekapital i regionen är stort - inte minst tack vare vårt mångåriga engagemang och stöd för frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna. Många länder i Latinamerika står inför omfattande samhällsutmaningar.
Det finns stora behov av att öka investeringar i infrastruktur, utbildning och hälsovård, förbättra rättssäkerheten, effektivisera den offentliga förvaltningen och bekämpa sociala och ekonomiska orättvisor. Sverige framstår i många länder i regionen som en attraktiv samarbetspartner och en förebild för ett hållbart, jämlikt och jämställt välfärdssamhälle.
Sverige står dessutom inför liknande utmaningar som många länder i Latinamerika bland annat vad gäller inkluderande tillväxt och sysselsättning och skulle kunna dra nyttiga lärdomar från en fördjupad och bredare dialog med regionen.
Flera av länderna i regionen har därtill blivit allt viktigare aktörer på den internationella arenan, och många är likasinnade med Sverige i för oss centrala frågor, till exempel behovet av att bromsa klimatförändringarna, stärka det multilaterala samarbetet och försvara den regelbaserade världsordningen.
Av dessa skäl har Utrikesdepartementet påbörjat ett arbete för att intensifiera förbindelserna med Latinamerika och Karibien, vilket resulterat i en handlingsplan för förbindelserna med Latinamerika och Karibien. Handlingsplanen anger ett ramverk för hur relationerna kan utvecklas och innefattar bland annat frågor som miljö, klimat, demokrati och jämställdhet.
Genom handlingsplanen har regeringen tagit ytterligare steg för att utveckla relationerna med regionens länder, både bilateralt och i multilaterala sammanhang.
Som en följd av regeringens ökade engagemang för Latinamerika har dessutom färdplaner undertecknats för det bilaterala samarbetet med Argentina, Colombia, Mexiko, Peru och Uruguay, och formella politiska dialoger har inletts med Argentina, Brasilien, Chile, El Salvador, Kuba, Peru och Uruguay. Sveriges ambassad i Peru återöppnades 2016.
Argentina, Chile, Colombia, Paraguay och Uruguay har anslutit sig till konceptet Global Deal för stärkt social dialog mellan arbetsmarknadens parter. Även utvecklingssamarbetet bidrar till att utveckla regeringens relationer med regionens länder, liksom det gemensamma arbetet med genomförandet av Parisavtalet och Agenda 2030.
Under 2020 kommer regeringen att ta fram nya strategier för utvecklingssamarbetet i Latinamerika för att bidra till att möta regionens samhällsutmaningar.
Sverige deltar även regelbundet med observatörer i EU:s valobservationsinsatser i Latinamerika, och regeringen har under 2019 beslutat att öka möjligheterna för svenskt deltagande i valobservationsinsatser inom ramen för Organisationen för amerikanska stater, OAS.
Ann Linde (S):
Som EU-medlemsland är Sverige en del av det mycket omfattande biregionala samarbetet mellan EU och Latinamerika och Karibien. Ett strategiskt partnerskap mellan regionerna finns på plats sedan 20 år tillbaka. Det har utgjort grunden för relationerna, och i dag är EU och Latinamerika mer sammankopplade än någonsin.
Jag tycker att det är väldigt viktigt att vi också får hela EU att vara aktivt i dialogen och samarbetet med Latinamerika. Vi har associeringsavtal, frihandelsavtal och politiska samarbetsavtal med 31 av 33 länder - alla utom Bolivia och Venezuela.
EU är den största investeraren, den tredje största handelspartnern och den största givaren av bistånd till Latinamerika och Karibien. Det demokratiska systemets styrka ligger delvis i att skapa det välstånd som befolkningen efterfrågar.
Men jag håller med Håkan Svenneling om att klyftan mellan väljare och politiska eliter har vuxit och att det är en av orsakerna till att det nu blir en hel rad konflikter och demonstrationer. Faktum är att inte bara Sverige pekar på detta, utan även OECD tar upp att den ekonomiska ojämlikheten och de ökade inkomstklyftorna i Latinamerika inte är hållbara.
Vår demokratisatsning måste därför främja jämlikhet och ha med det som en grundförutsättning för att man ska få en hållbar demokratisk samhällsmodell. Jag vill återigen tacka Håkan Svenneling för att han tar upp Latinamerika. Sanningen är att frågan diskuteras alldeles för lite i Sverige.
Ann Linde (S):
Jag vill börja med att försäkra Amineh Kakabaveh och dem som har kontaktat henne inför den här interpellationsdebatten att regeringen fortsätter att vara tydlig mot iranska företrädare om det fullständigt oacceptabla i det som pågår.
Det handlar dels om det som hänt den senaste tiden, dels om det som har hänt sedan flera år och som gäller mänskliga rättigheter inklusive yttrandefrihet, diskriminering av kvinnor, diskriminering av hbtq-personer, diskriminering av fackliga ledare och fackliga rättigheter och tillämpningen av dödsstraff, något som båda ledamöterna nämnde.
Låt mig säga någonting om dödsstraffet, som är ett av de riktigt stora problemen i Iran eftersom det är så omfattande. Dessutom får även minderåriga dödsstraff. EU är en drivande aktör för att ta bort dödsstraffet, och det är välkänt att Sverige alltid har påpekat att dödsstraff är omänskligt, grymt och oåterkalleligt.
Det är ett straff som strider mot mänskliga rättigheter, och vi fördömer det i alla dess former. Man kan i och för sig konstatera att antalet avrättningar i Iran har fallit med över 50 procent. Det beror på en ändrad narkotikalagstiftning, så det hör inte riktigt hit. Men jag vill ändå nämna det.
Utöver dödsstraffet använder man tortyr, något som båda ledamöterna också har tagit upp. Det är väldigt alarmerande. Till exempel har fackliga företrädare, utöver de som redan är nämnda, utsatts för tortyr i fångenskap.
När jag och statsministern med en delegation besökte Iran tog vi upp en lång lista över fackliga företrädare som är fängslade. Jag kan konstatera att merparten av dessa nu har släppts. Jag är övertygad om att man trots allt kan påverka med internationellt tryck. EU har sanktioner mot Iran avseende de mänskliga rättigheterna sedan 2011.
Det handlar om restriktiva åtgärder i form av frysning av tillgångar och ekonomiska resurser liksom reserestriktioner. Senast i april förlängdes dessa sanktioner som handlar om mänskliga rättigheter. Det gäller personer som är ansvariga för allvarliga kränkningar av mänskliga rättigheter i Iran.
Sverige är med i den kärngrupp i Genève som varje år lägger fram resolutioner för FN:s specialrapportör för mänskliga rättigheter i Iran. Mandatet förlängdes senast den 22 mars. Vi är också aktiva i FN, bland annat genom förhandlingar om en årlig resolution om situationen för mänskliga rättigheter i Iran.
I november granskades Iran återigen av FN:s universella granskningsmekanism, och den här gången gav Sverige Iran rekommendationer om att dödsstraffet måste avskaffas, att specialrapportören för MR i Iran måste ha fullt tillträde samt att människorättsförsvarare ska skyddas.
Det gäller här att inte glömma bort yttrande, förenings- och församlingsfriheten, för det är också någonting som måste respekteras. Det tar vi bland annat upp i UD:s rapport om mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer i Iran, vars senaste version vi presenterade för några dagar sedan.
Ann Linde (S):
Jag konstaterar att regeringen och jag har samma syn på utvecklingen i Iran som både Amineh Kakabaveh och Håkan Svenneling. När det gäller de senaste protesterna kräver regeringen att alla som har begått våldshandlingar ska hållas ansvariga för detta - ingen straffrihet - och att alla fredliga demonstranter släpps omedelbart.
Vi kräver också till exempel Nasrin Sotoudehs frigivande; vi kräver hela tiden en rad namngivna personers frigivande. Svaret på Amineh Kakabavehs fråga är alltså: Ja, vi kräver att dessa personer ska friges. Det är ju så att det med iranska mått mätt är en ganska reformvänlig regim.
Att förbättra situationen kan ta mycket lång tid, för det finns så starka konservativa krafter i landet - både inom och utom regeringen - som försöker motarbeta alla eventuella små framsteg som görs över tid.
Men det är bättre att det är en regim som är något mer reformvänlig än att det är en ännu mer konservativ regim. Denna regim är i alla fall beredd att prata med internationella interlokutörer. Rättsstatens principer respekteras inte, som båda ledamöterna har tagit upp.
Personer frihetsberövas utan att ens informeras om vad de står åtalade för, och personer sitter frihetsberövade utan någon som helst rättegång. Vi tar som sagt upp detta, och samtidigt vill vi ha en så bred dialog som möjligt. Vi kan nämligen se att det emellanåt fungerar - vi kräver frigivning, och det blir frigivning.
Utan någon som helst dialog skulle inte detta vara möjligt. Håkan Svenneling tar upp Instex, och det handlar just om den kärnvapentekniska överenskommelsen - den som kallas JCPOA. Det handlar om frågan om att Iran ska få kärnvapen och därmed spela en mer destruktiv roll i Mellanöstern.
Enda sättet att få Iran att gå med på att inte utveckla kärnvapen var ju att sanktioner som gäller ekonomi skulle lyftas, för att befolkningen ska få det bättre. När USA nu har dragit sig ur har detta inte skett. Alltså har Iran börjat att dra sig ur att följa de regler som gäller för JCPOA.
Ett exempel - eller ett försök - är att använda Instex, som är ett slags byteshandel. Det har inte varit så framgångsrikt hittills.
Syftet med detta är att man ändå skulle försöka med något slags ekonomisk utveckling för att få in Iran i JCPOA igen så att de inte utvecklar kärnvapen, för ett Iran med kärnvapen kommer att vara mycket värre än det Iran som vi ser nu.
Jag tror inte - och det har jag upprepat många gånger här i kammaren - att handel i sig är någonting som motverkar krav, dialog och tuff kritik. Tvärtom möjliggör det att ha direkt dialog med makthavare som kan förändra situationen.
Ann Linde (S):
Jag vill säga ett par saker med anledning av ledamöternas inlägg. Det tog tio år att förhandla fram JCPOA. Det var den enda möjligheten att få Iran att stanna upp på sin väg mot att bli en kärnvapenstat.
De följde avtalet hela vägen fram till att USA lämnade det; då slutade de att följa avtalet. Så man kan inte säga att det inte har någon verkan, utan tvärtom hade det en verkan. Jag tror heller inte att alla de fackliga aktivister som har blivit frisläppta därför att vi och säkert också andra länder har krävt deras frisläppande - namn för namn - säger att det är verkningslöst.
De hade förmodligen suttit kvar i fängelse om det inte hade funnits ett internationellt tryck för att de skulle frisläppas. Jag hävdar alltså att man ska ha dialog och framföra just den typ av krav som vi framför. Det är också väldigt viktigt att vi systematiskt pekar på rätten för kvinnor och flickor i Iran.
Jag tycker att detta är alldeles särskilt illa, både när det gäller vardagslivet - Håkan Svenneling tog upp denna fråga specifikt - och när det gäller att man har en systematisk underordning av kvinnorna och flickorna i Iran som är helt oacceptabel.
Med vår feministiska utrikespolitik väjer vi inte för dessa frågor ens när det gäller regimer som inte tar detta på något som helst allvar. Jag vill tacka för interpellationen och önska interpellanten och ledamoten Svenneling god jul och gott nytt år.
Ann Linde (S):
Interpellanten säger att hon inte har hört Sveriges röst. Det beror endast på att interpellanten inte har lyssnat.
Har man inte uppfattat det vi har sagt om Chile till ambassadören, till Chile direkt, till FN:s högkommissarie och gång på gång i EU beror det på att man inte har velat lyssna för att kunna framföra kritik - kritik som inte är nödvändig. Att vi har olika sätt att se på hur man ska ta itu med dessa frågor är en helt annan sak.
Jag respekterar fullt ut att interpellanten har en annan åsikt än vad regeringen har vad gäller exempelvis att pausa handelsavtal, och jag har redogjort för varför vi inte tror att det är en bra strategi. Höstens massiva demonstrationer i Chile och flera andra länder har visat på ett brett folkligt missnöje med bland annat social ojämlikhet och ineffektiva offentliga institutioner.
Sverige och EU kan och bör bidra till att möta dessa utmaningar, dels genom att främja ekonomisk utveckling, vilket man gör genom ett avtal, dels genom att i dialog med Latinamerikas länder främja respekten för mänskliga rättigheter, demokrati, rättsstatens principer, en transparent och effektiv förvaltning, stärkt skydd för miljö och klimat, ett robust civilsamhälle och jämställdhet.
Detta breda engagemang ligger i linje med UD:s handlingsplan för Sveriges förbindelser med Latinamerika och Karibien. Sverige kommer att fortsätta arbetet med att fördjupa partnerskapet med regionens länder i stället för att isolera. Fru talman! Moderniseringen av EU:s associeringsavtal med Chile syftar bland annat till att uppnå ambitiösare skrivningar om arbetstagares rättigheter, hållbarhet, antikorruption, jämställdhet och mänskliga rättigheter.
Exempelvis har EU för avsikt att få med bestämmelser för effektiv implementering av ILO:s kärnkonventioner och för första gången ett separat kapitel om handel och jämställdhet i ett av EU:s frihandelsavtal. EU:s förhandlingsdirektiv anger att en oberoende hållbarhetsanalys av de ekonomiska, sociala och miljömässiga konsekvenserna av avtalets frihandelsdel ska tas fram parallellt med förhandlingarna.
Detta arbete inkluderar breda konsultationer med berörda partier, inklusive civilsamhället. Vidare ska avtalet innehålla en klausul som gör det möjligt att säga upp avtalet ifall den andra parten inte respekterar grundläggande principer om demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatens principer. En sådan klausul blir ett kraftfullt verktyg för att värna en utveckling enligt dessa gemensamma värderingar.
Sammantaget innebär detta att den pågående moderniseringen av associeringsavtalet mellan EU och Chile kan bidra till att stärka samarbetet med Chile för att främja respekten för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer och en ekonomiskt, socialt och miljömässigt hållbar utveckling. Sveriges regering stöder därför fullt ut de fortsatta förhandlingarna mellan EU och Chile.
Ann Linde (S):
Sverige har en tradition av en öppen, konstruktiv dialog med våra internationella partner. Via vårt medlemskap i EU har Sverige möjlighet att sluta breda och ambitiösa samarbetsavtal med tredje part för att främja våra intressen och samarbeta internationellt för att stärka respekten för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer. Detta skapar förutsättningar även för en mer öppen och fri världshandel, vilket är avgörande för ett litet, exportberoende land som Sverige.
Sverige ska verka för fler djupa och breda associerings- och frihandelsavtal mellan EU och tredje part samt för att dessa används för att främja respekt för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer. Om EU stänger dörrarna till det breda samarbete som associeringsavtalet möjliggör minskar vi våra möjligheter att ha inflytande över utvecklingen i våra partnerländer.
Förhandlingarna mellan EU och Chile syftar till att uppnå ett omfattande och modernt avtal som passar dagens behov bättre. Parterna avser dessutom att åstadkomma mer ambitiösa skrivningar om bland annat hållbarhet, antikorruption, jämställdhet och mänskliga rättigheter.
Ett moderniserat associeringsavtal mellan EU och Chile kommer att vara ett viktigt verktyg för att värna respekten för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer och främja en ekonomiskt, socialt och miljömässigt hållbar utveckling i Chile. Regeringen anser därför att det vore kontraproduktivt att pausa förhandlingarna med Chile.
Ann Linde (S):
Håkan Svenneling har frågat mig hur jag ser att en normaliserad relation med Israel påverkar möjligheterna att fördöma Israels brott mot folkrätten och mänskliga rättigheter och om jag avser att ta några initiativ med anledning av det ökande antalet israeliska bosättningar på ockuperad mark i Palestina. Relationen med både Israel och Palestina är viktig och något som regeringen värnar.
Därför ämnar jag fortsätta arbetet med att stärka relationen med Israel liksom fortsätta att tydligt stå upp för Israels legitima säkerhetsbehov. Det finns frågor där Sverige och den israeliska regeringen har olika positioner. Detta borde inte stå i vägen för dialog. En av grunderna i svensk utrikespolitik över tid och under olika regeringar är att söka dialog även med länder som vi inte är överens med i alla frågor.
Jag avser att fortsätta att driva denna linje. Stärkandet av folkrätten och främjandet av de mänskliga rättigheterna utgör en av grunderna i svensk utrikespolitik. Denna linje har över tid kännetecknat svenskt agerande, oavsett regering. Även detta kommer jag att fortsätta att verka för. Det innebär att regeringen oförtrutet fortsätter sitt omfattande engagemang för tvåstatslösningen och ett slut på ockupationen utifrån folkrätten och FN:s säkerhetsrådsresolutioner.
Vi verkar utifrån en enig EU-linje i detta. Regeringen måste givetvis fortsätta att behålla FN:s och EU:s folkrättsbaserade syn på den israelisk-palestinska konflikten och samtidigt ha en god och konstruktiv relation med Israel. Regeringen fördömer Israels bosättningspolitik på Västbanken, inklusive östra Jerusalem.
Vi anser alla inom EU att bosättningarna är en flagrant kränkning av folkrätten, strider mot FN:s säkerhetsrådsresolution 2334, som antogs den 23 december 2016, och utgör ett allvarligt hinder för tvåstatslösningen. FN och EU står enade i synen på att bosättningarna är olagliga. Regeringen beklagar USA:s ändrade position att bosättningar inte strider mot folkrätten.
FN och EU har varit tydliga i sin kritik mot USA:s nya position. Min och regeringens politiska ambition är att arbeta för en tvåstatslösning där Israel och Palestina kan leva sida vid sida i fred och säkerhet. För att detta ska bli verklighet måste ockupationen och bosättningspolitiken upphöra. Detta kommer Sverige att fortsätta vara tydligt med.