KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mathias Sundin (L):
Jag glömde tacka statsrådet för svaret, så nu gör jag det: Tack så mycket! Du talar om de operatörer som lagrar de här uppgifterna. Några av dem driver i domstol att de ska få slippa lagra uppgifterna, efter EU-domstolens ogiltigförklarande. Det har ändrats tidigare lagar med de här uppgifterna därför att de skulle kunna ta betalt, eftersom det var betalning per minut för abonnemang och så vidare.
Nu är det mer fasta priser, så de har inte längre behov av att samla in sådan information men är tvingade till det på grund av direktivet. Statsrådet pratar om den grova brottsligheten.
Vi är överens - Jens Holm, jag och statsrådet - om att den typen av brottslighet ska kunna bekämpas, att man ska kunna använda information från trafikdata men även avlyssning och andra, ännu mer integritetskränkande åtgärder för att kunna bekämpa den typen av grov brottslighet till exempel när det finns misstänkta personer och när det gäller grov brottslighet.
Men det handlar inte bara om grov brottslighet. Det är det EU-domstolen slår ned på, att det inte är bara grov brottslighet. Man kopplar samman det med att vi hämtar in all information om elektronisk kommunikation oavsett om personen är misstänkt eller inte - all information. Även för personer som har tystnadsplikt hämtar man in all information i trafikdata.
Myndigheterna har inte tillgång till all information. Men i Sverige har de tillgång till informationen vid till exempel en del bötesbrott, en del brott där det är minimum sex månaders fängelse. Det räknar jag inte som grov brottslighet. Det kan vara allvarlig brottslighet, men det är inte det vi brukar kalla grov brottslighet.
Det behöver inte heller finns någon misstänkt person i vissa av de här fallen för att man ska få ta del av dessa trafikdata, som kan användas för att kartlägga människors liv. Jag begär inte - jag ber om ursäkt om jag uttryckte mig otydligt tidigare - att statsrådet ska säga vad ni ska komma fram till efter utredningen.
Men jag uppfattar ändå ett vagt besked - kanske inte positivt men ändå - om att frågan om massinhämtning, som jag tror var det uttryck som jag använde, av information inte till hundra procent är avgjord. Jag förstår vartåt det lutar, och det är inte ett håll som jag gillar, men jag förstår att frågan inte är helt avgjord utan att man är beredd att titta vidare på detta lite grann.
I den här debatten hade det varit mycket intressant att höra någon även från Miljöpartiet. Statsrådet talar naturligtvis för hela regeringen inklusive de miljöpartister som sitter där. Men Miljöpartiet har tidigare sagt nej till detta datalagringsdirektiv. I och med EU-domstolens besked kallade man den svenska regleringen av datalagringsdirektivet olaglig. Nu har man vänt. Jag spanar ut över kammaren. Jag ser inte många över huvud taget.
Men jag ser definitivt inte någon miljöpartist som är på väg upp i denna debatt. Det hade varit intressant att höra varför vi ser ett sådant möjligt skifte. Det efterlyser jag. Jag hoppas på detta vaga positiva besked.
Men jag tycker ändå att den svenska lagstiftningen ska fokuseras, så att det när regeringen kommer med eventuella förändringar är fokus på den grova brottsligheten.
Mathias Sundin (L):
Vad EU-domstolen kom fram till var just detta som statsrådet talade om, nämligen att detta inte var proportionerligt just därför att det handlar om alla individer, alla elektroniska kommunikationssätt och alla trafikuppgifter. Man skriver: "utan att det görs någon skillnad, begränsning eller undantag utifrån syftet att bekämpa grov brottslighet." Det är just detta som man slår ned på i direktivet.
Svensk lagstiftning skiljer sig i den delen inte från direktivet. Det finns möjligheter enligt svensk lagstiftning att bekämpa grov brottslighet och ta del av dessa uppgifter plus många andra olika hemliga tvångsmedel. Men det finns i svensk lagstiftning också fokus just på bötesbrott och brott som ger minimum sex månaders fängelsestraff.
Jag hoppas verkligen att regeringen kommer att lägga fram förslag om att skärpa detta, så att det gäller bara den grova brottsligheten. Jag skulle vilja se ett sådant förslag, just att vi inte har någon allmän insamling av den här typen av uppgifter utan mer är inne på den linje som Jens Holm är inne på, nämligen att det är fokuserat på viss brottslighet. I organiserad brottslighet kan det naturligtvis vara fråga om terrorism och att man måste söka lite bredare.
Men alla svenskar ska inte vara indirekt misstänka för att kunna göra något, utan det ska vara mycket fokuserat till organiserad brottslighet. Jens Holm frågar mig om Folkpartiets inställning. Jag har tidigare haft en helt annan uppfattning än Folkpartiet i delar av dessa frågor. Jag vet att Folkpartiet i regeringen har drivit på väldigt mycket för att stärka integriteten. Men jag har inte varit helt nöjd.
Jag jobbar för att ändra detta, och möjligtvis blåser förändringens vindar. Men Jens Holm kan i alla fall räkna med mitt personliga stöd i detta arbete.
Mathias Sundin (L):
Det ante mig att Björn von Sydow skulle ställa den frågan. Jag ska säga två saker som svar på själva sakfrågan. Överenskommelsen gällde ju förra mandatperioden. Den tog slut för lite drygt ett år sedan. Dessutom gällde den ändringar av budgeten i efterhand - att man inte ska gå in i efterhand och lägga ned någon ambassad, som man föreslog från S-håll på den tiden. Så ser vi på den frågan.
Jag kan skjuta tillbaka frågan. Hur länge tycker Björn von Sydow att överenskommelsen ska gälla? Är detta en evig överenskommelse i Björn von Sydows värld?
Mathias Sundin (L):
Vi måste kunna lägga fram olika budgetar, vilket ju är vad vi har gjort. Vi har inte försökt bryta ut någon del i efterhand och ändra, utan vi har helt enkelt lagt fram en annan budget. Från vår sida har vi i budgeten gjort andra prioriteringar än vad ni gör. Vi lägger till exempel pengar på att man ska kunna utöka förvaltningsområdena, och vi lägger pengar på romsk inkludering, vilket ni drar ned på. Vi har olika fördelning, och så måste det kunna vara.
Ni får ju igenom era satsningar på regeringen också. Vi har inte prioriterat Regeringskansliet lika högt som till exempel satsningar på information på finska i förvaltningsområdena. Vi har olika prioriteringar, och det är väl därför vi har politisk debatt.
Mathias Sundin (L):
Björn von Sydow har nu ägnat mycket tid åt att prata dels om några få procentenheters stöd till Regeringskansliet, dels om länsstyrelserna. Man känner igen den gamla statskramande socialdemokratin i Björn von Sydow.
Låt oss i stället ägna några minuter åt de hundratusentals människor som berörs av just detta med finskt förvaltningsområde och även förvaltningsområde för till exempel samiska.
Björn von Sydow berörde från talarstolen att det ska göras en översyn av detta, men den absolut starkaste signalen som har kommit in från dessa kommuner är att det fungerar väldigt väl och är väldigt efterfrågat att kunna få den här servicen från kommunerna. Nu fryser ni detta helt. Man kan ju göra en översyn parallellt med att man fortsätter med ett i grunden bra system.
Visst ska man alltid se över om pengarna används helt effektivt eller om det finns förbättringar att göra, men att stoppa detta under en okänd tid framåt känns som helt fel väg att gå. Varför prioriterar regeringen och Vänsterpartiet att göra så?
Mathias Sundin (L):
Det ska nog en statsvetare till för att hårdra forskningen så mycket att lite fler regeringstjänstemän skulle vara det som folk efterfrågar vid krissituationer. Det är inte vad jag har hört från mina väljare, men vi har olika väljare. Naturligtvis ska det finnas en effektiv statsförvaltning, men det avgörs knappast av 2 eller 3 procentenheter mer till Regeringskansliet eller precis hur mycket länsstyrelserna har.
Folk reagerar på om framgångsrika projekt och verksamheter fryses, som dessa förvaltningsområden är. I Norrköping, som jag kommer från, finns många finsktalande. Jag vet att de uppskattar mycket, inte minst på ålderns höst, att få information från kommunen just på finska.
Norrköping har redan blivit förvaltningsområde, så där finns inte det stora problemet. Men det är många som vill in i systemet. Från Liberalernas sida har vi lagt pengar på detta och för att till och med kunna utöka stödet, men det är naturligtvis viktigt att se att pengarna används effektivare. Jag vet att man efterfrågar mer dialog med företrädare för finska grupper, till exempel samiska grupper.
Men det hindrar inte att man gör detta samtidigt som man fortsätter. Om Björn von Sydow hela tiden skulle stoppa alla projekt som han ska utvärdera skulle statsförvaltningen som han vurmar för verkligen ha problem.
Mathias Sundin (L):
Ett område som var viktigt för alliansregeringen, och där vi i mångt och mycket kände stöd från Miljöpartiet, är arbetet med gruppen romer i Sverige. Jag beskrev tidigare i mitt inlägg hur gruppen under många hundra år har utsatts för förtryck och diskriminering i Sverige.
Kammaren biföll i våras en motion från Liberalerna och Erik Ullenhag om fortsatt arbete mot antiziganism och för romsk inkludering. Det blev ett tillkännagivande till regeringen.
Trots det tidigare ambitiösa arbetet hos Alliansen och den mängd förslag som gick till regeringen som förpliktar drar regeringen ned med 2 miljoner kronor på området. Hur försvarar Agneta Börjesson detta, och hur tänker hon att ambitionsnivån ska höjas om man samtidigt drar ned på pengarna?
Mathias Sundin (L):
Det är positiva besked, men det är ingenting som backas upp av vad som faktiskt står i budgeten som ni ska rösta igenom. Där dras det ned med 2 miljoner. Det kan vara fråga om ett tillfälligt projekt, men det ger möjlighet att flytta över pengar till annat. För att kunna genomföra vad som står i motionen från Liberalerna som klubbades för några månader sedan i riksdagen behövs naturligtvis också pengar.
Att då dra ned på resurserna till området rimmar inte väl med att säga att detta kommer att genomföras. Jag hoppas naturligtvis att pengarna kommer i nästa års budget, men i den här budgeten för kommande år som beslutas nu finns tyvärr inga pengar alls. Jag hoppas att jag inte behöver återkomma i frågan eller ta upp frågan med Agneta Börjesson i nästa budgetdebatt utan att det då finns rejält med pengar. Från Liberalernas sida skjuter vi till 5 miljoner kronor till området.
Mathias Sundin (L):
Valhemligheten är en helt avgörande del i en demokrati. Har man inte valhemligheten kan man inte rösta som man vill utan att någon kan kontrollera detta. Så fungerar inte demokratin. Man kan utsättas för påtryckningar om hur man ska rösta. Man kan också känna ett indirekt tryck hur man ska rösta även om inte någon direkt har gått på och sagt: Du borde rösta si eller så.
Man kanske jobbar i en viss position i en myndighet eller någon annanstans i samhället där det finns de som tycker att man borde rösta på ett visst sätt. Eller man kanske kommer från en familj som tycker att man borde rösta på ett visst sätt. Men valhemligheten garanterar att man kan rösta precis som man vill. I det här landet, där vi har personröster, kan man också rösta på vilken person som man vill utan att utsättas för några påtryckningar. Ingen kan kontrollera detta i efterhand.
Men synskadade i Sverige saknar den möjligheten och rätten till valhemlighet, i varje fall när de vill personrösta. Då måste de få hjälp av någon person som läser upp namnen och hjälper till med att framför allt kryssa i vem de vill rösta på.
Även om den personen inte har någon rätt att sprida detta vidare blir det ändå inte någon fullskalig valhemlighet som råder för synskadade. Detta har vi motionerat om från Liberalerna. Jag är väldigt glad att utskottet vill bifalla detta och att alla ställer upp för det så att vi snabbt kan få till en lösning.
Det blir ett tillkännagivande till regeringen som sedan får återkomma, gärna så snart som möjligt om det redan går att göra, i varje fall i en testverksamhet eller så. Det vore väldigt bra om det gick till valet 2018, men senast 2022 ska det vara på plats. Detta bör nu gå att lösa tekniskt utan några större problem. Det finns en mängd olika möjliga lösningar. Vi ska inte från riksdagen lägga oss i precis vilken som är bäst.
Men det finns i varje fall ett antal att välja på. Jag lyssnade i dag på Sveriges Radio när de rapporterade om det här förslaget och beslutet. Ylva Henriksson blev intervjuad. Hon har aldrig fått rösta med bevarad valhemlighet, inte i något val.
Man frågade henne: Hur skulle det kännas om du i varje fall 2022 får rösta med helt bevarad hemlighet? Hon sa: Vilken frihet, vilken glädje! Jag instämmer med henne och yrkar bifall till utskottets förslag.
Mathias Sundin (L):
Låt mig börja med att yrka bifall till vår reservation 14. När ett land ansöker om att bli medlem i Europeiska unionen får landet gå igenom en rigorös process av förhandlingar för att man ska kunna säkerställa att landet lever upp till en mängd olika krav.
Några av dessa kallas Köpenhamnskriterierna, som ni också har hört här tidigare. Landet måste vara en demokrati, respektera mänskliga rättigheter, ha en fungerande rättsstat och skydda nationella minoriteter.
En av de mänskliga rättigheterna infördes på förslag av en partikamrat, Hadar Cars, på 90talet. Processen är inte perfekt, men den är bra. Det mesta av det dåliga som har funnits i länderna sedan tidigare rensas bort så att de har en gemensam bas att stå på i Europeiska unionen.
Det ska vara en gemensam respekt för mänskliga rättigheter och en hel del andra kriterier. När landet väl har kommit in i EU, när det har stått i kön och till slut har blivit insläppt, försvinner mycket av processen. Landet kan börja bete sig dåligt utan att det får några konsekvenser.
Vi har sett att några av de östländer som har kommit in kanske inte borde ha fått göra det om de inte hade lyckats försäkra att de skulle leva upp till Köpenhamnskriterierna. Men när länderna väl har kommit in och det har visat sig att de inte lever upp till Köpenhamnskriterierna, de frångår vad de tidigare har åtagit sig, till exempel Ungern och även andra medlemsländer, har det inte fått några konsekvenser.
EU-kommissionen har lagt fram förslag om att införa en rättighetsmekanism för att komma till rätta med detta, men det är ett mycket tandlöst förslag som läggs fram. Framför allt saknas sanktionsmöjligheter.
Om man kommer fram till att dessa EU-länder bryter mot kriterierna kan man inte göra så mycket åt det hela mer än att säga ajabaja. Vi i Liberalerna tycker att det borde bli betydligt tuffare.
Det ska finnas en regelbundenhet, bland annat med årliga rapporter om samtliga medlemsländer. De ska granskas utifrån hur de respekterar unionens grundläggande värden. Vi tycker också att det ska göras regelbundna tematiska utvärderingar där man tittar på hur varje rättighet efterlevs inom unionen.
Vi tycker också att EU-kommissionen ska kunna dra länder som inte följer reglerna inför EU-domstolen. Vi tycker också att det ska finnas kännbara sanktioner, till exempel att frysa hela eller delar av EU-stödet. En del av dessa länder tar emot mycket EU-pengar. Vidare ska det vara möjligt att dra in rösträtten i rådet.
Det behövs betydligt tuffare uppföljning av rättigheterna som länderna har lovat att följa när de en gång blev medlemmar i unionen.
Mathias Sundin (L):
För 250 år sedan drev en riksdagsledamot från gamla Karleby i Finland, som då tillhörde Sverige, igenom en världsunik tryckfrihetsförordning. Vi var först och hade den mest långtgående lagstiftning i hela världen. Det innebar bland annat att censuren avskaffades i Sverige.
Ingen skulle förhandspröva om något fick ges ut, utan det kravet togs bort. Det var också detta som mera indirekt ledde till det som vi i dag kallar offentlighetsprincipen där utgångspunkten är att dokument i riksdagen och hos myndigheter är offentliga.
Riksdagsledamoten Anders Chydenius kastades kort därefter ut ur riksdagen. Han hade haft fräckheten att utmana partiledningen en gång för mycket. Kort därefter lyckades man bli av med honom, ironiskt nog genom att han bröt mot censuren. Den hade avskaffats eller rättare sagt hade riksdagen röstat om den, men det hade ännu inte trätt i kraft.
Chydenius gav ut en skrift där han gick hårt åt partiledningen, eller vad det kallades då, och åt partiets ekonomiska politik, och då såg man chansen att bli av med denne besvärlige man som fick åka tillbaka till Finland. Så småningom kom han till Sverige igen. Jag törs knappt säga att Anders Chydenius är min största politiska förebild.
Vi har alltså en väldigt stolt tradition i Sverige av att värna fria medier och offentlighetsprincipen. De fria medierna fungerar naturligtvis som granskare. Som flera andra har tagit upp här kunde vi i dag ta del av nyheten från Reportrar utan gränser om att vi har fått ett lägre betyg när det gäller pressfrihet.
Som jag förstod det berodde det delvis på att hoten mot journalister och medieredaktioner i Sverige har ökat under de senaste åren, något som vi belyste i en hearing i konstitutionsutskottet i efterspelet till den fruktansvärda attacken mot Charlie Hebdo. Detta riskerar att leda till en ny sorts censur, men det är inte staten som censurerar.
Det kan lätt bli en självcensur om journalister vet att om de skriver om till exempel ett MC-gäng blir journalisten och familjen hotad. Medieredaktioner kan känna samma sak om de skriver om islamistiska organisationer. Då blir det en självcensur som jag vet att journalisterna gör allt vad de kan för att kämpa emot, men det är naturligtvis fullt mänskligt om man blir drabbad.
Vi från Alliansen tycker att det är väldigt viktigt att man tar ett helhetsgrepp om den här frågan och ser efter vad som kan göras och vad som kan förbättras för att minska risken för att bli hotad.
Det kan naturligtvis vara brottsbekämpning, men det kan också vara andra saker som ligger mera inom konstitutionsutskottets område som handlar om hur man motverkar den här typen av ny sorts censur och minskar hoten mot journalister och medieredaktioner. Detta finns med i en motion som vi har väckt tillsammans med de borgerliga partierna. Herr talman!
Jag vill avsluta med att yrka bifall till vår reservation 3 och i övrigt till utskottets förslag i betänkandet.
Mathias Sundin (L):
I dag har vi svenskar rätt till en gravplats. Men vi har rätt till den gravplatsen på det ställe där vi är folkbokförda. Nu är det dock så att många människor vill bli begravda någon annanstans än där de råkar bo just för tillfället.
De kanske, vilket ofta är fallet i till exempel Stockholm eller i andra storstäder, är uppvuxna någonstans ute i landet, och det är där de vill bli begravda. De kan ha som tradition att familjen begravs på ett särskilt ställe i landet eller av några andra personliga skäl vill bli begravna på något annat ställe än där de är folkbokförda.
Då måste ersättningen för detta hanteras så att den platsen de blir begravda på får ersättning för den kostnad som det innebär att tillhandahålla gravplatsen under 25 års tid. Vi har haft ett system för att hantera detta som kallas begravningsclearing. Det är vad regeringen nu föreslår att man ska ta bort.
Vi från Liberalernas sida är rädda för att det minskar drivkrafterna runt om i landet för att se till att man har gravplatser till personer som bor utomsocknes. Valfrihet är viktigt i hela livet.
Men det är också viktigt efter döden att man respekterar den sista viljan från en person att få begravas där den vill. Då måste det finnas gravplatser för de personerna att tillhandahålla. Det är ingenting som man bara kan skaffa fram precis när behovet uppstår. Det måste finnas förberett för att det ska kunna fungera.
Regeringen hoppas i sitt förslag att det inte ska bli sämre om man tar bort begravningsclearingen. Det enda vi kan veta är att det kommer att bli sämre. Man får verkligen hoppas att det inte blir någon större skillnad och inte någon kraftig försämring. Men det kan man inte på något sätt utesluta. Det enda vi vet är att det kommer att blir sämre.
Det kan förhoppningsvis bli marginellt, men det kan bli värre än så. Man har tittat på det tidigare i en utredning från 2009. Man gick igenom systemet och konstaterade att begravningsclearingssystemet fungerade i allt väsentligt bra. Om det redan fungerar bra finns det inte någon anledning att fixa det. Fixa inte det som inte är trasigt.
Därför vill vi behålla det nuvarande systemet och valfriheten. Vi vill se till att det finns ordentligt med gravplatser runt om i landet och att man får ersättning fullt ut för det så att det inte blir någon brist på gravplatser. Herr talman! Jag yrkar bifall till vår reservation nr 1.
Mathias Sundin (L):
Jag har skrivit en interpellation med titeln Full fart för självkörande bilar . Det verkar som att man inte kan ha frågetecken i rubrikerna, men det ska egentligen vara det. Eller så hade den i dessa juletider kanske kunnat heta Vem är det som kör egentligen? Fru talman!
Visst vore det väldigt bra med en innovation som skulle kunna rädda över 1 miljon människoliv per år, kraftigt sänka miljöfarliga utsläpp, frigöra stora markytor i städerna, ta bort bilköer och spara många miljarder skattekronor.
Den här innovationen finns redan och håller på att göra entré i våra liv, förmodligen tidigare än vad många tror. Det är naturligtvis självkörande bilar jag talar om. Volvo har projektet Drive Me tillsammans med Göteborgs kommun och flera svenska myndigheter.
Man har redan några bilar ute på vägarna i Göteborg, men målet är att ha 100 självkörande bilar ute hos vanliga kunder i Göteborg redan 2017, bara lite drygt ett år bort. När dessa självkörande bilar blir vanligare i vårt samhälle tror jag att de kan få stor påverkan på många olika områden.
Kanske den största effekten kommer att bli just på trafiksäkerhetsområdet. Tanken på att sätta sig i en självkörande bil och låta datorn styra är kanske rätt läskig. Många har vittnat om att det var läskigt att åka med i en sådan bil för första gången. Men man vänjer sig snabbt, och de bilar som rullar hittills verkar vara avsevärt skickligare på att köra än vad människor är.
Googles bilar har kört över 200 000 mil de senaste sex åren - det motsvarar ungefär 50 varv runt jorden - och inte orsakat en enda trafikolycka. I Sverige dör strax under 300 personer per år i trafiken. Det har sjunkit under många år, men det är fortfarande en hög siffra.
För hela världen är dock siffran extrem: Det är över 1 miljon människor per år som dör i trafikolyckor och miljontals som skadas. Som en jämförelse kan vi nämna att ungefär 170 000 människor dog i militära konflikter förra året. I grunden är denna utveckling positiv om den fortsätter som hittills.
Då är det himla viktigt att politiken inte sätter krokben för utvecklingen. När det gäller testverksamhet verkar Sverige ha ett väldigt tillåtande och liberalt regelverk. På sikt, när detta ska implementeras i större skala, kan många lagar och regler behöva ändras, men det ligger några år bort och är inget akut. Det som är mer akut är just ansvaret vid en olycka.
I dag utgår vår praxis från att det finns en fysisk person att åtala i en trafikolycka om något inte har gått rätt till. Men vem är ansvarig om en självkörande bil krockar? Om det sitter en förare i bilen och har tryckt på knappen är det orimligt att den personen ska åtalas. Det tycker säkert alla. Det är ganska bråttom om man ska kunna köra vidare med Drive Me-projektet, och det är väldigt positivt att regeringen är på bollen.
Ministern nämnde en utredning här. Hur snabbt kommer den att vara klar?