KBLab/rixvox huggingface dataset:
Monica Green (S):
Jag begärde ordet för att jag tycker att det här är intressant. Jag skulle också vilja ställa en del frågor. Jag blir förvånad över att det finns vissa som tror att man ställer en interpellation för att man kräver vissa saker. Det gör man på andra sätt. En interpellation ställer man för att få ställa frågor och för att man undrar vad ministern avser att göra i en fråga. Det är inte i interpellationer som man lägger fram egna förslag, och det kanske en del riksdagsledamöter kan få reda på fortsättningsvis.
Vi har yttrandefrihet i Sverige. Alla får säga vad de tycker, och alla ska få starta företag. Men det behövs tydligen bättre utbildning i att starta företag. Jag tänkte prata mest generellt, eftersom en del blir så upphetsade om man pratar om enskilda frågor. Vi kanske inte ska göra det heller.
Men rent generellt: Om en person som är helt okunnig i att driva företag, som inte vet att man ska ha kollektivavtal och försäkringar och inte vet att man ska skydda sina anställda startar ett företag, vad väcker det för tankar hos en näringsminister? Det kan vara en person som också säger till medierna: Ja, vi kunde ingenting om det här. Vi visste ingenting om hur det var att starta ett företag. Jag menar det här rent generellt - det kunde vara vem som helst.
Om det hade varit fråga om en sådan person, vad hade Maud Olofsson tyckt om den personen i så fall?
Jag skulle vilja veta hur Maud Olofsson tänker när det gäller sådana företagare som startar på ett så oseriöst sätt. Jag menar det här rent generellt. Jag menar inte att det gäller en enskild person. Maud Olofsson har sagt att det ska bli lättare att starta företag, men hittills har det ju inte blivit det.
Det skulle bli regelförenklingar, men det näringsministern har tagit bort hittills är just jämställdhetsplanerna. Men det finns inga andra stöd som näringsministern hittills har visat. Om det kommer oseriösa företagare framöver borde man kanske fundera på hur man ska se till så att de seriösa får ett bättre stöd och att företagare kan bli seriösa på ett enklare sätt.
Kanske man ska starta sådana utbildningar: Vi ska teckna kollektivavtal, vi ska göra saker och ting tillsammans med de anställda och vi ska se till att de anställda får trygghet. Jag vill gärna ha ett svar av Maud Olofsson - rent generellt, alltså.
Monica Green (S):
Jag fick inte så värst mycket till svar, och det är ju det man ska få av en minister när man ställer interpellationer. Det är dock intressant att diskutera. Vi ska ge oss på kriminaliteten inom restaurangbranschen, säger näringsministern.
Därför undrar jag: Varför var Centern motståndare till både personalliggare och kassaregister när Socialdemokraterna införde dem för att minska den svarta ekonomin inom restaurangbranschen? Näringen tycker att det är bra eftersom näringen vet att det hindrar en del oseriösa företagare.
Centern ville inte ha dessa åtgärder, men de genomfördes i alla fall, mot Centerns vilja. Det finns andra saker som man också skulle kunna göra. Naturligtvis ska även småföretagen följa jämställdhetslagen. Jag tycker att näringsministern gör fel.
Vi borde följa miljöfrågorna mycket bättre både inom restaurangbranschen och inom andra branscher, men vi borde också se till de människor som generellt missat utbildningen, den utbildning som Maud Olofsson säger att man erbjuder till dem som ska starta företag.
Det kan handla om en person som vill starta ett företag i exempelvis Stockholm och i medierna säger att han eller hon inte kunde någonting om hur man skulle ta hand om de anställda. Om en sådan person råkar ha missat utbildningen är frågan: Vad gör man då? Har Maud Olofsson något recept på hur dessa näringsidkare rent generellt ska tas om hand?
Monica Green (S):
Jag tackar ministern för svaret även om det var många "vi avser att följa", "vi ämnar återkomma" och mycket sådant som gör att vi inte fick något besked här i dag. Jag hade många frågor i min interpellation och fick inte svar på alla.
Det har i och för sig att göra med att frågan har överlämnats till Cristina Husmark Pehrsson som inte har ansvar för alla frågor. Jag frågade om hela den jättestora grupp som har rätt till bostadstillägg men inte söker det. Men jag frågade också hur regeringen tänker göra med den pensionärsskatt som finns.
Tänker man se över den så att man ser till att grunden för pensionsöverenskommelsen hålls, nämligen att de som jobbar och de som har gått i pension och har sin uppskjutna lön beskattas lika? Det har jag ju inte fått svar på, och jag känner mig inte heller helt nöjd med svaret när det gäller de pensionärer som inte söker bostadsbidrag men som har rätt till det.
Visserligen säger Cristina Husmark Pehrsson att Försäkringskassan nu ska skriva direkt till dem, men det här är en så stor fråga, och den berör så många pensionärer med svår ekonomisk situation, att regeringen här borde ge tydligare uppdrag till myndigheten och inte bara följa frågan.
Konkret bör man kanske göra det i regleringsbrevet eller se till att Försäkringskassan på annat sätt följer den här frågan mycket tydligare. Om det nu är så många som har det svårt och som tycker att det är krångligt att söka eller av andra skäl inte söker det här bostadstillägget borde regeringen göra något åt detta. Vi har ju många pensionärer som har det väldigt svårt.
Dessutom tänkte jag ställa en fråga om förtidspensionärer och ålderspensionärer. Är regeringen beredd att ha samma regler för ersättningarna till ålderspensionärer och förtidspensionärer? Jag vill ha mer konkreta förslag.
Vi socialdemokrater har ju lagt fram ett förslag om att ålderspensionärer faktiskt ska ha en skattelättnad på 2 000 kronor som är finansierat. Jag vet att ministern försöker påstå att så inte är fallet, men vi har det inom vår budgetram. Det finns alltså finansiering till det. Vi vill nämligen att det ska vara mer rättvist, att det ska beskattas mer rättvist än vad regeringen gör i dag.
Sedan till det här med beskeden om att vi ska se över frågan och att vi tänker återkomma när ekonomin så tillåter. Då är det märkligt att regeringen har gjort det valet; att man bestämde sig för att först satsa på miljonärerna och sedan vänta och se om det möjligtvis finns ekonomisk möjlighet att satsa på pensionärerna.
Jag tycker att det hade varit mycket mer smakfullt att göra tvärtom, att se till att de som har det sämst, pensionärerna som är en så utsatt grupp, får sitt innan man gör de här gigantiska skattesänkningarna, som ni har gjort för miljonärerna.
Monica Green (S):
Nu ska hjälpen komma till ministern. Nu ska de komma och rädda ministern så att hon inte ska stå ensam mot Monica Green. Order har gått ut om att nu måste vi se till att inte Cristina Husmark Pehrsson behöver ta debatten ensam. Vad är det som händer?
Representanterna säger att jag påstår att folk ska leva mer på bidrag. Men vilken politik bedriver ni? Ska inte människor ha en högre pension? Vi bygger upp vår pension under livet. Ska vi då inte ha möjlighet att få en bra pension? Det viktiga är att människor till exempel får rätt till heltid, vilket ni inte jobbar för. Människor ska ha ett bra jobb under hela sitt liv.
Det är då man får en bra pension sedan. Det är det vi måste jobba för. Vi måste se till att människor har det bra. De som i dag är berättigade ska väl åtminstone få chansen. Jag tycker att det är märkligt om de företrädare som går in i debatten plötsligt påstår att det bara är bra om de inte söker och de gott kan ha det som de har det. Jag tycker att det är trist med den människosynen.
Däremot ska vi vara glada över att vi har en god ekonomisk utveckling i det här landet, eller har haft fram tills nu, får man väl säga. Vi har haft en positiv utveckling under flera år. Vi har haft ordning och reda i ekonomin. Vi har sett till så att jobben kommer. Återigen får jag väl påminna om att det 2006, vårt senaste år vid regeringsmakten, tillkom dubbelt så många nya jobb som det gjorde 2007.
Det tillkom alltså hälften så många nya jobb under 2007. Vi kan vara glada över att det tillkom nya jobb även 2007, men vi ser prognoserna för 2008, och nu trappas det redan av. Det är ju inte sant att jobbskatteavdraget skulle vara lösningen på allt. Det är tvärtom så att det inte har hjälpt. Det har bara blivit mindre inkomster till pensionärerna.
Monica Green (S):
När riksdagens talman nyligen så föredömligt bjöd in professorn i genusforskning Anita Göransson till ett frukostmöte fick hon frågan om vad som skulle hända om jämställdhetsplaner uteblir. Hon sade att det kommer att bli förödande för jämställdheten.
TCO säger att det finns en stor risk att arbetsgivare ger nyanställda kvinnor lägre löner än nyanställda män och att man inte upptäcker det förrän tre år senare. JämO säger att jämställdhetsplanerna fungerar bra. LO säger att ett borttagande av jämställdhetsplanerna är fel väg att gå. ST säger att detta är ett feltänk. Men regeringen har inte ens bemödat sig med att göra en jämställdhetsanalys.
Nyamko Sabuni säger att det inte är förbjudet att göra jämställdhetsplaner i alla fall. Det kan man göra. Men vad är det som säger att marknadskrafterna kommer att klara att ta ett samhällsansvar? De klarar inte ens att ge kvinnor chefspositioner i tillräcklig utsträckning. Varför skulle de jobba med jämställdhetsfrågorna om inte vi från politiken säger ifrån hur viktigt det är? Vi måste säga åt dem att varje år göra jämställdhetsplaner.
Det är betydligt lättare att hålla sig uppdaterad med nya jämställdhetsplaner varje år än vart tredje år. Då finns varje år fokus på hur det ska gå till. Det är betydligt lättare och smidigare. Alla vet att jämställdhetsplaner ska göras. Alla områden på ett företag gås igenom och det blir en naturlig process. Om arbetet görs vart tredje år kanske kompetensen glöms bort.
Då sätts inte fokus på jämställdheten. Det är det som ofta är bristen. Så fort vi glömmer bort jämställdhetsfrågorna åker de bakåt igen. Det här är ett bakslag för jämställdheten. Att ta bort kravet för företag med färre än 25 anställda att göra jämställdhetsplaner innebär att det blir många företag som inte kommer att upprätta några jämställdhetsplaner framöver.
Det är också alarmerande. Det skulle vara så krångligt, säger Nyamko Sabuni. Men om det ändå finns ett krav att jobba med jämställdhetsfrågorna, som Nyamko Sabuni säger, är det väl lika enkelt att också skriva ned dem. Då kommer de på papper och alla kan ta del av dem. Det är betydligt lättare när det går att se hur lönerna har slagit och hur man har jobbat med jämställdhetsfrågorna om det finns nedskrivet på ett papper. Det underlättar för jämställdheten.
Om kravet tas bort försvåras jämställdhetsarbetet i Sverige. Det blir en backlash.
Monica Green (S):
Det är väl inte bara där vi skiljer oss åt. Vi skiljer oss också åt i vår människosyn. Jag är feminist. Jag ser att vi har en könsmaktsordning i det här samhället. Jag ser att vi måste göra något åt det. Det gör inte jämställdhetsministern, och det beklagar jag. Det finns så många exempel på hur den här regeringen jobbar mot jämställdheten, inte för den.
Det är en försämring för kvinnorna på arbetsmarknaden, och fler karensdagar slår mot kvinnor som inte har fast anställning. På område efter område ser vi hur jämställdheten försämras med den borgerliga regeringen. Vi har en jämställdhetsminister som inte ens ser att det finns en könsmaktsordning i samhället. Då är det klart att jag inte kan lita på jämställdhetsministern i det här fallet heller.
Hon har haft fel på andra områden. Att göra handlingsplaner och använda sig av statistik för att göra skillnaderna tydliga innebär att företag skärper sig. Det gör vi också när vi får statistik. Riksdagen skärper sig när statistiken har talat sitt tydliga språk. Då försöker man skärpa till sig. Nu släpps kravet och man säger att de kommer att fixa detta ändå.
Marknadskrafterna är viktigare än jämställdheten för den borgerliga regeringen. Det har vi sett tidigare, och det är detta ett ytterligare exempel på.
Monica Green (S):
Ja, det gör vi faktiskt. Vi delar uppfattningen att arbetet är grunden till självständighet - egna pengar. Därför ska vi också se till att kvinnors löner blir lika höga som mäns löner och att kvinnor ska ha lika stor möjlighet att jobba heltid. Vi lade fram ett förslag om heltid för alla, men det drog regeringen bort.
Att fler och fler får jobb i dag ska vi alla vara glada över, men vi ska ha klart för oss hur det såg ut. År 2006 var det dubbelt så många som fick nya jobb som 2007. 2007 var regeringens första år, och då var det hälften så många som fick nya jobb.
Det var bra, det också, men när vi nu har sett statistiken från 2006 och 2007 har vi sett att det var under vårt senaste år i regeringsställning som de många jobben kom. Det blev många även förra året som kunde gå från arbetslöshet till jobb, och det är jag glad över, men tyvärr fortsätter inte den utvecklingen. Nu går vi mot en annan tid.
Då gäller det att kunna styra ett land även i lågkonjunktur. Jag tror inte den här regeringen om att klara av jämställdhetsfrågorna i den kommande lågkonjunkturen, särskilt inte med tanke på att man på område efter område - det här är bara ett exempel - tar bort skyldigheten att inrätta jämställdhetsplaner för små företag med under 25 anställda och att man säger att det ska göras bara vart tredje år. Det kommer att slå mot kvinnorna återigen.
Det blir ett bakslag för jämställdheten.
Monica Green (S):
Först och främst tack för att Lars Leijonborg har tagit sig god tid att förbereda sig inför den här debatten, så god tid att han till och med åkte till Högskolan i Skövde i förrgår för att klara av den här debatten. Det uppskattar jag mycket. Bara det är värt att ställa en interpellation för, att Lars Leijonborg har varit i Skövde och sett den fantastiska högskola som finns där och vilka fördelar som den har.
Jag har ställt några frågor angående utredningen som nu också har varit ute på remiss, eftersom jag ser en oro i att det fortfarande finns en risk att de gamla universiteten får leva på sina gamla meriter och att högskolorna inte får samma chans.
I utredningen delar man in högskolorna, universiteten och alla lärosäten i fyra olika grupper där de gamla universiteten inte behöver göra någonting. De bara får sina anslag utan att behöva nischa sig, utan att behöva modernisera sig.
Det går med automatik bara för att de har sina gamla namn och sitt ärorika historiska arv. Många av högskolorna har funnits i 30 år. Skövde högskola är en av dem som har funnits i 30 år nu. Fortfarande betraktas de som nya och små uppstickare.
Högskolan i Skövde är oerhört duktig på många områden, på datavetenskap, produktion, processteknik, teknisk mekanism, spår- och talteknologi, dataekologi, informationssamhällets socialpsykologi och så vidare, en massa andra områden också. Det finns många kvaliteter på Högskolan i Skövde.
Men jag känner en oro i och med den nya utredningen och vad som ska komma i propositionen till hösten om hur forskningsanslagen och anslagen över huvud taget ska fördelas. Jag tycker att det är märkligt med den nya organisationen som har ett så konstigt namn så man bara hisnar av tanken att den heter Intermediären.
Bara det gör att man känner sig orolig över hur anslagen kommer att fördelas därifrån. Jag tycker nog att man skulle kunna se till att man har en rättvis fördelning och att man ger alla samma chans, att man faktiskt inte ska ge några fri lejd och säga: Ni har ju så gamla historiska minnen. Det är klart att ni ska ha de största anslagen.
Nu ska de ha mycket stora anslag. De är duktiga. Jag menar inte att vi ska se till så att de inte får sina möjligheter, självfallet inte. Men det måste bli samma och lika möjligheter för de små och medelstora högskolorna som för universiteten. Det får inte vara så att några har fri lejd.
Monica Green (S):
Det var ett bra besked! Jag blev nästan rädd när jag hörde ordet, för det var så krångligt. Jag kan alltså pusta ut när det gäller det. Jag förstår att Lars Leijonborg säger det han säger, att vi självfallet inte ska lägga ned några högskolor i landet, utan det ska i så fall komma underifrån med sammanslagning och så vidare.
Det är ju politiskt dött att åka ut och säga att vi ska lägga ned högskolor här i landet. Vi har kommit så långt att vi är förbi det föraktfulla talet som Moderaterna körde med om bygdehögskolor, dålig kvalitet och så vidare. Men det finns ändå en risk.
Även om man från politiskt håll säger att man inte ska lägga ned högskolor kan man ju se till att de går svältdöden till mötes. Man kan se till att det inte blir tillräckligt med resurser för att kvaliteten ska uppnås. Då kan man hänvisa till att kvaliteten inte är tillräckligt god, och därför kan dessa högskolor inte vara kvar. Där ser jag en oro för framtiden.
Man ska inte bara säga att det är klart att alla högskolor ska vara kvar, utan man måste också ge dem riktiga möjligheter och samma chans som de gamla universiteten. De är ju otroligt duktiga! De är otroligt smidiga när det gäller att hitta nischer, och de är, som Lars Leijonborg säger, duktiga på att samarbeta med varandra.
Det finns alltså en smidighet i de mindre och medelstora högskolorna. Jag har en fråga till. När det gäller det här med att basera anslagen på forskning skulle det kunna missgynna lärosäten med liten forskningsvolym.
I stället borde man utvärdera utbildning för sig och forskningsförankring för sig så att inte utbildningen gömmer sig bakom högkvalitativ forskning - att det läggs i klump. Universiteten tjänar på att man ser till att resursfördelningen går till på det sättet.
De små och medelstora högskolorna har ju nischat sig och kan forska på vissa områden, och då borde de också få credit för det och tilldelas de resurser som behövs i fortsättningen. Jag undrar hur ministern ser på detta.
Monica Green (S):
Det tog sig på slutet av inlägget, tycker jag! Jag kan inte hålla med om inledningen: att vi ska konstatera att Högskolan i Skövde inte kan bli universitet, för det kan de! De kan faktiskt visa både sin kvalitet och hur duktiga de är på att nischa sig inom sina områden. Jag är alltså helt övertygad om att Högskolan i Skövde i framtiden kan bli universitet. Men det får vi se.
Det blir inte i år och inte heller nästa år, men jag är övertygad om att Högskolan i Skövde kan bli det. Även Lars Leijonborg nämnde detta i sitt inlägg, och det uppskattar jag. Jag vill återkomma till det här med att det måste vara möjligt för högskolorna att konkurrera med universiteten på lika villkor och att villkoren för forskningsresurserna inom profilområden är lika.
Jag måste återigen ställa frågan, för jag har inte fått klart för mig hur statsrådet har tänkt se till att det blir konkurrens på lika villkor så att man faktiskt ser hur duktiga de här små och medelstora högskolorna är.
Man ska inte gå på gamla citat, för man kanske inte har hunnit citeras från den högskolan, utan det kanske citeras från Chalmers eller Lund och så vidare. När Högskolan i Skövde väl har blivit citerad i artiklar och så vidare kommer också de att kunna få mer anslag.
Men jag menar att det inte ska behöva gå till så. Jag menar att vi ska kunna ha ett sådant tydligt och så rättvist system som möjligt, oavsett om det handlar om en stor eller liten högskola, om man har gamla anor eller är en ny uppstickare som är otroligt duktig. Man måste ha samma chans!
Monica Green (S):
Tack så mycket, jordbruksministern, för svaret! Jag förstår att jordbruksministern har hängt upp sig på det exempel från Skövde som jag tog upp. Det tycker jag är lite synd. Men jag har full förståelse för att jordbruksministern gjorde det. Ett av skälen till att jag skrev interpellationen var ju just att det skett övergrepp strax utanför Skövde på en gård som heter Jutagården.
Det var fruktansvärda övergrepp på hästar. Men jag skrev inte interpellationen för att jag inte visste att det redan var förbjudet. Det är jag nämligen fullt medveten om. Jag skrev interpellationen eftersom det blev väldigt upprörda känslor i Skövde med omnejd i samband med detta. Och jag vet att det är mycket upprörda känslor i hela Sverige när man hör talas om sexuella övergrepp på djur.
Om nu inte jordbruksministern förstår mig, så förstår inte jag honom. Han menar att eftersom det redan är förbjudet om ett djur lider skada såväl psykiskt som fysiskt behöver vi bara upplysa folk lite mer. Jordbruksministern är alltså inte inne på att förbjuda själva handlingen. Det kan jag inte förstå.
Det handlar absolut inte om moral från min sida - tvärtom. Jag säger som Astrid Lindgren vid något tillfälle sade om sexuella handlingar. Hon sade ungefär så här: Folk får göra precis som de vill bara de inte ger sig på djur och barn. Det är så jag tycker att man ska se det. Alla sexuella handlingar på djur ska vara förbjudna, för då blir det så mycket lättare att följa lagen.
Nu är det svårt att avgöra om ett djur har lidit någon skada. Det är ganska svårt att se den psykiska skadan på djuret. En del kan man se, men det är svårt att bevisa. Därför är det lika bra att förbjuda alltihop. Jag tycker att det egentligen vore ganska enkelt att flytta fram positionerna så. Dessutom är djur i beroendeställning till människor.
Därför blir övergreppen än mer vidriga och fruktansvärda. Den borgerliga regeringen har lagt ned Djurskyddsmyndigheten, men innan den borgerliga regeringen hann göra det hann Djurskyddsmyndigheten lägga fram ett förslag om hur en sådan här lag skulle kunna se ut.
Den förra regeringen hade gett Djurskyddsmyndigheten i uppdrag att bland annat se hur vanligt förekommande detta var. Jordbruksministern hänvisar också till den rapport som Djurskyddsmyndigheten har gjort i fråga om hur frekvent det var. Det är som tur är, som jordbruksministern säger, inte så vanligt, men det förekommer.
Djurskyddsmyndigheten hade en rad förslag om vad man skulle kunna göra för att kriminalisera sexuella övergrepp på djur. Min fråga till jordbruksministern är naturligtvis: Vad har hänt med den här rapporten?
Ni tog emot den för nästan ett och ett halvt år sedan, och i alla fall vad jag har kunnat se har ni inte gjort någonting åt det här. Nu säger ministern i sitt svar att han överväger att förtydliga den lag som redan finns.
Det är alltså inte att flytta fram positionerna, utan då säger man bara att det även fortsättningsvis ska vara förbjudet bara om det går att bevisa fysisk eller psykisk misshandel. Det är jag inte helt nöjd med.