KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Wallmark (M):
Först får man väl notera att Socialdemokraterna inte tar replik på sitt regeringsunderlag, om det blir så att det blir ett flertal för den röda sida som ska ge Magdalena Andersson fortsatt makt.
Det är notabelt att Socialdemokraterna ligger lågt efter denna armada av argument, som jag utgår ifrån att Vänsterpartiet kommer att driva i eventuella förhandlingar för att utgöra ett regeringsunderlag. Men det ligger långt bort i tiden. Det finns ett mycket enkelt sätt att undvika det. Det är naturligtvis att rösta på andra partier som kommer att möjliggöra för Ulf Kristersson att bli statsminister. Herr talman!
Jag tänkte fortsätta min gamla tradition att säga vänliga saker. Jag kanske inte började så bra, men jag fortsätter nu. Jag tycker att det har varit en styrka i Sveriges riksdag att Vänsterpartiet och Miljöpartiet trots sitt motstånd mot Nato har kunnat medverka till den snabba processen. Det har varit i landets intresse. Det tycker jag att ni ska ha heder av. Ni har inte heller följdmotionerat, utan ni lägger fram ett långt särskilt yttrande. Jag håller inte med om det.
Men jag tycker att ni utvecklar era argument där. Det är bra, och det är bra för Sverige. Håkan Svenneling säger att hans utgångspunkt är att bygga svensk säkerhet. Men han får nog visa den respekten också mot sina motståndare. Jag menar inte att han inte gjorde det. Men vi bygger också svensk säkerhet. Vi tror dock att man gör det tillsammans med andra. Det är därför vi är hängivna tanken att göra det inom Nato. Det finns ingen motsättning. Man kan bygga säkerhet på olika sätt.
Det kan vara rätt sätt med Nato, eller ett annat sätt, Håkan Svenneling. Nu har jag en fråga. Ni har från Vänsterpartiet drivit detta med nej till Nato lika länge som jag har drivit ja till Nato. Hur ställer ni er nu till tanken: Borde man upplösa Nato som organisation? Eller har ni nu till slut övergivit den tanken?
Hans Wallmark (M):
Som av en händelse tänkte jag nog upprepa frågan, men jag ska ta lite annat först. Jag uppskattar verkligen tydlighet. Det är vad jag och mitt parti har försökt ha; vi har varit mycket tydliga med ja till Nato. Håkan Svenneling har haft vänligheten att räkna antalet inlägg från partier och enskilda ledamöter, så han om någon vet var beviset ligger. Moderaterna har varit det mest Natovänliga och Natopositiva partiet i riksdagen.
Därför är det naturligtvis ett anmärkningsvärt budskap han nu framför om att eventuella regeringsförhandlingar som underlag efter ett val kommer att innehålla de här komponenterna - om fel sida skulle vinna. Jag förstår att det gör Vänsterpartiet glada, men det borde ge Socialdemokraterna magont. Det är också därför valet delvis kommer att bli ett val om svensk säkerhetspolitisk linje.
Med Magdalena Andersson kommer man att få Vänsterpartiets politik på ett eller annat sätt. Jag ska ta fasta på ytterligare en sak som Håkan Svenneling sa. Han sa att det har varit ett skyndsamt arbete, och det kan man väl tycka. Samtidigt vill jag nog ändå understryka något som Håkan Svenneling kanske ger mig rätt i. Vi hade en reservation för ett och ett halvt år sedan. Det som nu händer är att vi ser att de som har röstat ned våra motioner om ja till Nato nu är för Nato.
De som röstade ned vårt förslag för ett och ett halvt till två år sedan om att vi borde bredda samarbetet till EU och Nato och inte bara Finland är nu för detta. Herr talman! Nu till den upprepade frågan: Är det faktiskt så att Håkan Svenneling och Vänsterpartiet har ändrat uppfattning?
Eller vidhåller man det som har sagts flera gånger här i kammaren, nämligen att när Warszawapakten, den tvångsihopfösta krigsalliansen, löstes upp borde försvarsalliansen Nato ha lösts upp samtidigt?
Hans Wallmark (M):
Det har under de parallella Natodiskussionerna i Republiken Finland och i Sverige lite fyndigt sagts i svenska medier att Finland är ett Sverige för vuxna. Jag måste säga att jag saknar det vuxna gröna partiet. Det finns i Finland.
I Finland har de gröna varit aktiva och konstruktiva, och inte minst har utrikesminister Pekka Haavisto använt kärnvapenhotet som ett av argumenten för ett finländskt Natomedlemskap. Jag måste ändå konstatera, herr talman, att vi nu har talat i ganska många timmar dels på basis av regeringens utrikesdeklaration, dels med anledning av motionen.
Men Miljöpartiet är i praktiken helt renons på att prata om hur Sverige ska trygga sin säkerhet. Man kommer med olika former av invändningar, men man pekar inte på vad man vill ha i stället. Hitintills är det få gånger det tydliga hotet mot Sverige nämns, nämligen de ryska kärnvapnen. Det är det som åtminstone de finländska vuxna gröna ser.
Det knåpas ihop lite halmgubbar i den svenska debatten. Det första är att Nato är en organisation som bygger på enhällighet: vill inte ett land, så vill inte ett land. Det är inte heller så att andra länder inrättar baser och placerar ut kärnvapen, utan det sker oftast genom att ett land vill.
Vi ser att Estland, Lettland och Litauen ingenting hellre vill än att ha permanenta baser med amerikansk personal stationerad. Ett krig rasar i deras närhet. Det finns en diktator som hotar med kärnvapen, kemvapen och invasion. Herr talman! Jag önskar att de gröna i Sverige skulle komma in i debatten och tala om de reella hoten.
Hans Wallmark (M):
Det är utmärkt att man vill bygga svensk försvarsförmåga. Men den svenska försvarsdoktrinen har hela tiden byggt på att Sverige kämpar och håller territorium "i avvaktan på". I avvaktan på vad, tror Miljöpartiet?
I den analysgruppsrapport som lades fram den 13 maj säger man följande: "Den säkerhetspolitiska krisen har även åskådliggjort gränserna för Natos åtaganden gentemot icke-allierade genom att klargöra att artikel 5 enbart avser försvar av de allierade. Det finns ingen partnerdimension i Natos kollektiva försvar." Vill man veta att man får hjälp av andra länder är det medlemskapets väg som gäller. Annars tror man. Man hoppas. Man önskar. Man kan vädja.
Man kan vilja. Men det är bara som medlem man kan veta. När det gäller Bolunds frågor gav Olle Thorell svaret även om han kanske inte fullt ut formulerade det på det sättet. Det som ett antal länder har gjort när det gäller så kallade förbehåll är inte att föra några förhandlingar. Man förhandlar inte in ett medlemskap. Man önskar att bli inbjuden som medlem av den västliga försvarsalliansen.
Det är vad Sverige har gjort. Däremot har ett antal länder när de väl blivit upptagna som medlemmar markerat unilateralt, alltså från sin sida, hur de ser på medlemskapet. Som jag sa, herr talman, är inte Nato något annat än en organisation där man fattar gemensamma beslut. Det är inte så att något annat land kastar en militärbas på det nyupptagna landet.
Det är inte så att man tvångsplacerar kärnvapen på dess territorium. Om det landet inte önskar ha det så, då blir det inte så. Av de länder som tillkommit som Natomedlemmar de senaste 20 åren har inget fått kärnvapen. En sådan markering görs när Sverige accepterar att bli upptaget som medlem.
Hans Wallmark (M):
Mitt i allt detta fanns det i alla fall glädjande små korn. Vänsterpartiet öppnar för att när saker och ting väl är fullbordade faktum avveckla det militanta motståndet, som då blir mer av ett pacifistiskt motstånd. Det tycker jag är en bra utveckling. Ärligt talat, herr talman, ser vi samma utveckling i ett antal Natoländer - exempelvis Norge, där SV har börjat markera att man kanske får leva med Nato.
Jag tycker att det är en utmärkt ordning. Själv hade jag kunnat leva med Nato långt tidigare, som jag har varit inne på. Så här är det: Jag tycker att man ska tala om Natomedlemskapets hela innehåll. Ni pekar på olika delar, och det är intressant. Men det är just därför jag menar att en säkerhetspolitisk analys hade varit viktig. Hur påverkar medlemskapet oss när det gäller försvarsplanering? Vad blir vårt ansvar i vår del av världen?
Hur ska vi agera tillsammans med andra? Ska det innebära till exempel air policing över Baltikum? Ska vi kunna bidra med trupp, kanske till och med stationerad, i Estland, Lettland, eller Litauen - tre länder som inget hellre vill än att ha fast baserad trupp från andra länder? Sådana saker tycker jag också vore otroligt värdefulla att diskutera. Vill Vänsterpartiet delta i en sådan diskussion tycker jag att det vore välkommet. Sedan kanske vi inte landar i samma slutsatser.
Moderaterna lägger fram ett konstruktivt förslag, precis som vi gjort tidigare. Redan när vi tillsammans med fyra andra partier fick majoritet för en Natooption i december 2020 sa vi att regeringen borde bjuda in till säkerhetspolitiska samtal. Jag vet inte riktigt var Vänsterpartiet var. Miljöpartiet var definitivt emot så länge man var en del av regeringen. Men jag tror att vi vinner på att prata tillsammans.
Därför menar jag att när Sverige accepteras, när alla länder har ratificerat, finns det anledning för regeringen att ta fram hur vi ska ta emot det. Jag tycker att man ska vara ganska minimalistisk. Men kärnvapen är absolut ett sådant område som man varit inne på.
Hans Wallmark (M):
Jag tycker att innehållsdiskussionerna är väldigt viktiga när det gäller just hur vi definierar oss som en säkerhetsbidragare i norra Europa. Jag välkomnar att vi kan föra de samtalen. Herr talman! Av de länder som blivit inbjudna och accepterat att bli Natomedlemmar relativt nyligen, det vill de senaste 20 åren - Estland, Lettland, Litauen, Polen - och äldre Natomedlemmar som Norge och Danmark är inga kärnvapenbärande.
Det gör, som jag och mitt parti understrukit hela tiden, att det finns en typ av nordeuropeisk lösning. Exakt hur man ska hantera och lösa detta får man kanske diskutera. Det har skett på lite olika sätt i olika länder. På den punkten är jag på en likartad linje som socialdemokraten Olle Thorell.
Jag tycker också att det finns ett mervärde i att vi pratar med varandra i Sverige - det tycker jag är viktigt - men också i att Sverige och Finland pratar med varandra så att vi formulerar oss på ett likartat sätt eftersom vi går in i Natomedlemskapet tillsammans och kommer att bidra tillsammans. Jag menar att det finns en stor styrka och ett stort värde i att vi också formulerar oss på ett likartat sätt.
Det är inget som man mejslar fram här, i en debattduell mellan Vänsterpartiets Natomotstånd och Moderaternas Natoanhängarskap. Men jag tror att det är viktigt att man hittar den typen av svensk linje. Det är faktiskt så att i den mycket farliga tid vi lever i är detta relevanta frågor.
Men det är ännu mer relevant att också diskutera hur vi bygger och säkrar svensk säkerhet och hur vi förhåller oss till det faktum att de kärnvapen som just nu är riktade mot oss som ett hot, de är ryska.
Hans Wallmark (M):
En uppmaning man kanske skulle ge utrikesministern är: Lyssna på motdebattörerna i stället för att läsa innantill i ett redan färdigskrivet manus! Då skulle hon nämligen ha hittat vinklar att följa upp. Från moderat sida kritiserar vi alls icke partnerskapet och det fördjupade samarbetet med Nato, utan tvärtom tycker vi att det är bra.
Men det är ju en väsensskillnad mellan ett partnerskap och ett medlemskap, fru talman, och det är detta som hela den samlade vänstern försöker ducka för. Det som är medlemskapets fundament är nämligen en gemensam försvarsplanering och artikel 5 om kollektiva säkerhetsgarantier. Det är det Sverige saknar, och det är det Ukraina saknar. Det är det Georgien saknar.
Vänstern försöker ge sitt stöd till utrikesministern genom att säga att det är en myt att detta skulle leda till ökad säkerhet. Jag tycker att Vänstern och Socialdemokraterna ska ställa frågan till Litauen, Estland och Lettland, för det är klart som korvspad att dessa länder uppfattar att de har fått ökad säkerhet tack vare Natomedlemskapet.
Och, fru talman - vi har också fått ökad säkerhet tack vare dessa länders medlemskap. Fru talman! Utrikesministern läste från sin färdigskrivna lapp att man har en hel lista över olika möten där man har informerat. Det vi har sagt sedan riksdagen fattade beslut i december 2020, med ett ja från fem riksdagspartier och med 205 mandat mot 144, är: Låt oss föra en diskussion! Bjud in till samtal!
Vänstern säger att vi nu befinner oss i en säkerhetspolitisk kris. Ja, men man kunde ha gjort detta för 13-14 månader sedan. Vår väg leder till ökad säkerhet, inte ökad osäkerhet.
Hans Wallmark (M):
Jag vänder mig till utrikesministern. Vi kan väl vara överens om att vi just nu i Europa befinner oss i den farligaste säkerhetspolitiska situationen på årtionden. På fredag, det vill säga i morgon, kommer utrikesministrarna Blinken och Lavrov att träffas i Genève. Det finns stor risk för att Ryssland vid någon tidpunkt kommer att välta bordet.
Det finns massiva truppdragningar invid Ukrainas gräns både från rysk sida och från belarusisk sida. I en så orolig tid finns det ju ett mervärde i att försöka nå en så bred samsyn som möjligt.
På en pressträff i tisdags förklarade både utrikesministern och försvarsministern att regeringen har för avsikt att hitta former för att samtala med och lyssna på riksdagens partier och att man ska göra det ganska snart. Nu har det gått 48 timmar, så jag undrar: Kan utrikesministern berätta hur formerna ser ut för att på riktigt föra en dialog med riksdagens partier, och när kommer beskedet om detta?
Hans Wallmark (M):
I dag är det den 24 februari. Det kommer att bli vår samtids 9 april, det datum för 82 år sedan då nazisternas tredje rike anföll Norge och Danmark. I dag är det Putins Ryssland som invaderar det fria självständiga Ukraina. Herr talman!
Vi vet att det finns en lista från Ukraina på olika former av defensiv försvarsmateriel som man skulle vilja ha. Kan statsministern och jag vara överens om att det inte finns något i svensk lagstiftning som utgör ett absolut hinder för Sverige att hjälpa till att förse Ukraina med defensiv försvarsmateriel? Detta strider inte mot något internationellt åtagande, strider inte mot något embargo och skulle inte strida mot den svenska utrikespolitiska linjen. Kan statsministern hålla med om det?
Min andra fråga är: Är statsministern beredd att driva inom EU att man skulle kunna aktivera den så kallade fredsfaciliteten för att förse Ukraina med defensiv försvarsmateriel?
Hans Wallmark (M):
För några dagar sedan kom Säpos årsskrift för 2021 ut, och jag läser direkt ur den: Ryska underrättelseofficerare rekryterar fortlöpande agenter i Sverige. Under 2021 dömdes en person för spioneri för Rysslands räkning. Var tredje rysk diplomat i Sverige är underrättelseofficerare som verkar under diplomatisk täckmantel. Därför har jag en fråga, fru talman, riktad till utrikesminister Ann Linde.
Det görs ju försök inom EU med en samordnad åtgärd för att komma åt de ryska underrättelseofficerare som agerar med diplomatisk status som legitimitet. Men tyvärr verkar det vara svårt att nå enighet och framför allt framkomlighet. Ett antal länder börjar nu tröttna på att man inte kommer vidare i EU och inte kan nå enighet där, till exempel Nederländerna, Irland och Belgien.
Vad gör Sverige inom EU för att komma åt de ryska underrättelseofficerarna?
Jan R Andersson (M):
Jag tror att den viktigaste frågan i den här debatten, som jag ser det, handlar om ungdomars attityder till alkohol. Man kan se på flera sätt att vi har fått en förändring. Dels dricker ungdomar mindre i dag, och det är intressant. Dels kan man titta på den utvärdering som Folkhälsoinstitutet gjorde av de befarade alkoholpolitiska konsekvenserna av den ökade införsel som skedde.
Man konstaterar där att de ökade skador som man trodde skulle ske med en ökning av införseln inte blev så allvarliga. Det visar väl att vi har fått en ny alkoholkultur, att vi använder alkoholen på ett annat sätt. Jag delar regeringens och folkhälsoministerns syn på en restriktiv alkoholpolitik.
Däremot menar jag inte att en restriktiv alkoholpolitik innebär att vi måste ha så höga skatter som vi har i Sverige i dag. Valto Koski, som är ordförande i socialutskottet i Finlands riksdag, försvarar exempelvis den finska sänkningen. Han gör det av framför allt ett skäl, och det är att man lyckades begränsa tillgången till alkohol just för unga.
Jag kan berätta från min hemstad Kalmar att om jag tar mig för att promenera in till stan en söndagsmorgon hittar jag givetvis en och annan flaska eller burk. Min högst ovetenskapliga syn på detta är att det är väldigt sällan jag ser en svensk burk. Det är just för ungdomarna som jag tror att det här är en väldigt allvarlig fråga, och tillgången där har ökat dramatiskt.
Visst ska vi ha en strategi för specifika åtgärder på sikt, och det som EU har presenterat är i stora delar väldigt bra. Men det problem vi har i dag är de som dricker nu i helgen och nästa vecka. Strategin måste vara en sak, men det problem vi har i dag måste vi lösa i närtid, inte genom en strategi. Därför tror jag att skattefrågan måste komma upp.
Jan R Andersson (M):
Högman säger att jag inte ska bekymra mig så mycket över vad oppositionen gör, utan jag kanske borde fundera på vad alliansregeringen gör. Men jag tycker att det är ett märklig uppmaning såtillvida att vi faktiskt har angett en väldigt tydlig riktning i de här frågorna. Det är klart att jag blir bekymrad - åtminstone blir jag fundersam - när jag ser den helomvändning som Högman ger en bild av att Socialdemokraterna har gjort. Jag undrar dock om det är munväder eller om det är sanning. Men det får vi väl se så småningom, för de här frågorna kommer att komma upp i flera delar.
Vi får se om det är en helhetssyn som du representerar, Berit Högman, eller om det bara är ett nålstick i den här debatten. Du säger vidare att vi bara utreder. Men saken är att ni inte gjorde ens det. Ni hade ingen riktning. Ni hade ingen vilja att förändra de här frågorna. Det är klart att vi utreder saker, för vi vill förändra. Men om man inte ens utreder, ja, det är klart, då vill man kanske inte förändra.
Den svenska bryggerinäringen har gått igenom ett riktigt elddop, kanske ända sedan 70-talet. Där skiljer sig Sverige på många sätt från andra länder. I de flesta länder är det naturligt att man dricker ett öl från det lokala bryggeriet. I Sverige har vi många stora bryggerier som dominerar marknaden.
Det är inget fel på dem, men när vi importerar öl från Australien, och till och med från Brasilien, för att dricka det vid tillfällen då vi vill ta en öl borde vi kanske fundera på hur vi byggt upp bryggeriindustrin. En sådan fundering skulle, tror jag, tydligt visa hur det är. Den senaste alkohollagen är från 1994. Vi kan konstatera att den under tolv år legat i princip orörd.
Nu är det vi som får uppdatera den för att den ska passa de förändringar som skett i världen. Eftersom jag ser detta som en landsbygdsfråga - det handlar om lokal utveckling, om att jobba där man står, om att ge fler ben att stå på till människor som är näringsidkare på landsbygden - har jag stort förtroende för regeringen och framför allt för näringsministern.
Jan R Andersson (M):
Jag vill börja med att tacka folkhälsoministern för svaret. Det är ett bra svar, även om Egon Frid tycker att det är långt. Jag delar helhjärtat folkhälsoministerns synpunkter i dessa frågor.
Det är bra att vi nu får en reglering av en marknad som tidigare varit helt fri. Därför är det märkligt att vi för denna debatt, att Egon Frid, som värnar nykterheten och den restriktiva alkoholpolitiken, inte inser att det är bra att vi nu reglerar den marknad som finns. Det är anledningen till att jag gick upp i debatten.
Jag tycker att folkhälsoministern på ett bra sätt argumenterat för frågorna, men det jag undrar är varför Egon Frid inte tycker att marknaden ska regleras. Man kan givetvis se saken på flera sätt, men ett enkelt sätt att se på det hela är att den marknad vi nu har via Internet till ganska stor del är beskattad, till skillnad från annan införsel som sker utan skatt och utan kontroll och där försäljningen många gånger sker på ett sätt som ingen av oss vill.
Frid säger att man ökar tillgängligheten genom att reglera Internethandeln. Också det är ett märkligt sätt att resonera. En handel som i dag är oreglerad och nu ska regleras skulle alltså öka tillgängligheten. Jag förstår inte riktigt det resonemanget, och fakta talar för någonting helt annat. Fakta visar att det inte blivit någon dramatisk ökning av införseln trots att möjligheten funnits ett år i Sverige och under många år i grannländerna.
Den diskussion som alltid uppstår när man diskuterar alkoholpolitik och EU gäller de indikativa nivåerna. Jag förstår att diskussionen förs. Samtidigt förstår jag inte att man sätter den frågan främst. Om man tittar på dem som lobbar i denna fråga, exempelvis nykterhetsrörelsen, säger de att vi visserligen kan driva den frågan men det finns ganska små möjligheter att nå framgång. Jag tror att det finns andra frågor som är viktigare att driva för att nå resultat här och nu.
Jag har kanske förståelse för diskussionen, men det blir väldigt ensidigt om vi enbart diskuterar indikativa nivåer. Givetvis finns det också en gnutta dramatik i detta genom att vissa vill göra frågan mycket större än den egentligen är. Jag ser inte detta som en stor fråga, och i och med att vi nu reglerar införseln blir frågan ännu mindre - detta trots att somliga vill göra den större. Därför blir det hela lite knepigt.
Det är bra att regeringen nu sätter alkoholens skadliga biverkningar i fokus. I den folkhälsoproposition som kommer står dessa frågor i fokus. Där kommer även andra områden att stå i fokus. Jag delar inte Frids uppfattning att man går längre än EG-rätten kräver. I vissa fall säger oppositionen att vi borde vara mer lyhörda och lyssna på våra remissinstanser.
Nu har vi gjort det. Vi har lyssnat på dem som har goda kunskaper, tillgodogjort oss deras resonemang och fört in dem i texterna. Därför blir det märkligt när Frid säger att vi skulle ha struntat i remissinstanserna. Jag tackar återigen folkhälsominister Larsson för svaret.
Jan R Andersson (M):
Det har blivit en rätt intressant diskussion. Den har börjat spreta lite grann. För att komma tillbaka till ämnet skulle jag vilja ställa några frågor. Ni får välja hur ni ska besvara dem. Det är kanske lite otrevligt att jag ställer dem så sent i debatten, men låt mig ändå göra det. Hur många liter alkohol tror ni har förts in via oberoende mellanhand eller på det sätt som regleras i den kommande propositionen?
Jag tycker att man bör sätta in detta i ett sammanhang och se om detta är det största problem vi har för dörren. Eller är det så att oppositionen vill göra detta till ett större problem än det faktiskt är? Är det över huvud taget ett problem? Det var den första frågan. Den andra fråga jag tycker att man bör kunna ställa är: Kommer staten att kunna få in mer skatt genom att vi på detta sätt reglerar det här?
Om man tror att staten kommer att kunna få in mer skatt tycker jag ändå att man bör känna viss sympati för det här. Den tredje frågan får ett svävande svar att det är bättre med reglering än utan reglering. Man kan ringa in det på det sätt som jag har gjort. Jag har kommit fram till att det är ett väl avvägt förslag. Fakta talar sitt tydliga språk.
Man har under långt tid haft en oreglerad marknad i Finland och inte haft de här problemen. Jag har svårt att se varför de problemen skulle uppkomma i Sverige. Det är därför debatten blir lite märklig. Man signalerar att vi har ett problem på gång när ingenting pekar på att vi har det. Det stora problem vi har i dag är inte den alkohol som förs in via Internet eller andra sådana kanaler utan det är sådant som förs in, handlas med och säljs framför allt till ungdomar på ett ganska otrevligt sätt.
Det ställer till med mycket problem. Där borde vi göra någonting. Det är en stor fråga. I den här frågan visar fakta att vi inte har några större problem. Därför blir debatten märklig.