Hillevi Engström (M):
Det är alltid intressant och upplyftande att debattera med arbetsmarknadsutskottets ledamöter. Jag tycker att det är viktigt att se på resultatet av den förda politiken och göra en kort tillbakablick på hur det var under den tidigare högkonjunkturen, från 2003 fram till 2006 när vi tog över regeringsmakten. Då var det slående få som fick jobb trots brinnande högkonjunktur och trots en hög tillväxt.
Man talade till och med om en jobblös tillväxt där antalet timanställda ökade. Jag har tidigare här under kvällen redogjort för att det är antalet tillsvidareanställningar som ökar med 93 000. 120 000 fler personer går till jobbet en vanlig junidag jämfört med för ett år sedan. 33 000 fler unga har kommit i arbete på ett år. 32 000 färre är långtidsarbetslösa och går nu till jobbet. Arbetslösheten sjunker, och sysselsättningen ökar.
Fler personer finns närmare arbetsmarknaden. Vi har också kunnat se att det har blivit en halvering av ohälsotalen. Under den tidigare socialdemokratiska regeringen gick många en arbetsmarknadspolitisk utbildning som inte ledde någonvart. Forskningen visade till och med att det var direkt kontraproduktivt. Man var inlåst.
Man hade en period av åtgärd, en period av stämpling, en period av åtgärd. Ett annat sätt att frisera siffrorna var att låta personer bli förtidspensionerade i en rasande takt. Det var så många som 140 personer varje dag under flera års tid. Vi gick till val på arbetslinjen.
Det är klart att det var olyckligt att vi hamnade i den djupaste lågkonjunkturen på 80 år, och vi ser att det tar ett tag att komma tillbaka även om vi nu kan se att sysselsättningstappet på grund av finanskrisen är återtaget.
Det vi gör som är oerhört viktigt för att förbättra möjligheten till sysselsättning är omfattande satsningar på skolan i den reguljära utbildningen, och hela arbetsmarknadspolitiken har fått en annan utformning, där aktivitet ska gå före passivitet. Men det vi inte tror på, till skillnad från oppositionen, är att långa kvalificerade yrkesutbildningar kan eller bör ges inom arbetsmarknadspolitiken.
Arbetsmarknadsutbildningarna är dessutom tre gånger så dyra som vanliga utbildningar. Men den ordinarie skolan är också betydligt bättre på att leverera relevanta utbildningar än de som upphandlas inom Arbetsförmedlingen, där man inte heller kan upphandla kommunala utbildningar. Jag har besökt en hel del arbetsplatser och har lyssnat med arbetsgivare vilka behov de har att anställa.
Det finns många som gör studier på arbetskraftsbehoven framöver och även i dag, och det handlar till största delen om kvalificerade utbildningar. Personer med låga utbildningar har väldigt svårt att få jobb, delvis också för att arbetsmarknaden har ställt om så att det finns en mindre andel jobb där det inte krävs utbildning. Därför är det nu viktigt att bygga ut lärlingssystemen i Sverige.
Det är det som skiljer Sverige från Tyskland och Nederländerna, där man har ett bra sätt att se till att alla kan få en plats på arbetsmarknaden, att genom studier eller genom praktiskt arbete lära sig ett yrke. Jag är inte nöjd, men jag är betydligt mer nöjd med situationen nu i en uppgång av konjunkturen än hur det var på 90-talet när vi hamnade i en situation där människor slogs ut för alltid.
Nu lämnar sju av tio jobb- och utvecklingsgarantin - det är inte tillräckligt bra, men det går ändå åt rätt håll. Vi kommer också att utöka aktiviteterna i jobb- och utvecklingsgarantins fas 1 och 2 så att betydligt fler än sju av tio ska lämna dem innan de kommer vidare i fas 3.