Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag tackar kultur- och demokratiministern för svaret på min interpellation. Det gläder mig att vi delar uppfattningen att vi ska ha ett starkt och självständigt föreningsliv i Sverige. Men det får inte stanna vid vackra ord. Vi har fått en situation där flera av de myndigheter som fördelar föreningsbidrag går mot en ökad detaljstyrning och hittar på orimliga regler för hur en förening ska vara organiserad för att få statligt stöd.
Det är regler som, som jag uppfattar det, inte stämmer överens med intentionerna i de propositioner och förordningar som ligger till grund för bidragen, och de går på tvärs med en hundraårig föreningspraxis. Jag är orolig. I jakten på den legitimitet som ministern lyfter fram har vi fått en situation där man på grund av oro för att göra fel hellre fäller än friar och där det råder brist på tydligt regelverk i de här frågorna.
Det är risk för att det görs olika bedömningar från handläggare till handläggare när det ser ut på det sättet. Detta är en allvarlig utveckling, och den påverkar relationen mellan staten och föreningslivet på ett negativt sätt. Jag förväntar mig inte att ministern här i dag ska kommentera enskilda myndighetsbeslut - det vore naturligtvis fel - men jag vill att vi ska kunna föra en diskussion om principerna: Hur mycket ska staten lägga sig i hur föreningslivet organiserar sig?
En demokratisk uppbyggnad borde betyda att stadgarna ska säkerställa medlemmarnas inflytande. Men i dagsläget har vi en situation där Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor har bestämt sig för att köra över hundratusentals föreningsaktiva i sin tolkning av vad en demokratiskt uppbyggd organisation innebär. Den typen av stora principiella förändringar borde vara förankrade här i riksdagen och föregås av en ordentlig dialog med föreningslivet.
Jag ska snabbt ge några exempel på föreningar som har en uppbyggnad som inte håller måttet för MUCF:s demokratikriterier: ABF, Amnesty International Sverige, Friskis och Svettis, Svenska FN-förbundet, Centerpartiets ungdomsförbund, Förbundet Vi Unga, Kristdemokratiska Ungdomsförbundet, Liberala ungdomsförbundet, Pingst ung, Ungdomens Nykterhetsförbund och Ung Vänster. Detta är ett urval.
Det man enligt MUCF gör fel är att man har stadgar som gäller för hela förbundet, som fastställs på ett nationellt möte med ombud från lokalorganisationerna och som sedan gäller för alla medlemmar. MUCF vill att alla lokalföreningar ska ha egna stadgar som i princip ska jämställas med de nationella stadgarna. Men vad gör man då om de inte blir kompatibla?
Samtidigt kräver myndigheten att en förbundsledning ska ha full koll på att det som görs lokalt lever upp till alla regler. Hur ska man få ihop detta? Det blir svårt. Jag är orolig för att den bidragshöjning som regeringen nu utlovar kommer att behöva gå till att anställa kontrollanter i föreningarna snarare än till mer verksamhet. Fru talman! Man kan fråga sig varför detta inte har väckt större uppmärksamhet. Det är ganska anmärkningsvärt hur det har gått till.
Kanske är det för att det främst är ungdomsorganisationer som har hamnat i skottgluggen här. Hade det handlat om vuxnas organisering hade det kanske blivit lite mer fart på frågan. Men det är alltså tuffare. Vänsterpartiet värnar särskilt om att unga får stöd för att organisera sig. Genom att människor engagerar sig i alltifrån friluftsliv till kultur och miljöfrågor bidrar de till samhällsnyttan och ungdomars välmående och utveckling.
Medlemmarna i de olika föreningarna får en meningsfull fritid, de får lära sig om demokratiska processer och de får en chans att göra sina röster hörda. Det här engagemanget måste värnas, särskilt av den myndighet som ansvarar för civilsamhällesfrågor, och det är ytterst demokratiminister Amanda Linds uppgift att garantera det. Jag undrar om ministern håller med om att ett stort antal av landets föreningar har en odemokratisk uppbyggnad. Om hon inte gör det är det dags att vi stoppar denna utveckling.