Inger Davidson (KD):
Tack, Ana Maria, för en spännande utläggning om kunskap och innehållet i skolan. Det är alltid intressant att lyssna på dig. Det vill jag gärna säga. Dagens debatt om grundskolan är den sista för den här mandatperioden, och dessvärre har det inte kommit så mycket från Socialdemokraterna i Regeringskansliet på skolans område under de fyra år som har gått. Jo, skolministern har bytts ut, det är sant. Men med samma politik blir det inte så stora förändringar ändå.
Jag gick tillbaka och läste igenom en del av de inlägg som gjorts i skoldebatten under den här perioden, och jag kunde bara konstatera att det går att upprepa de flesta av de förslag Kristdemokraterna och de övriga i alliansen fört fram eftersom de förändringar och förbättringar som vi efterlyst ännu inte har kommit till stånd. Det stora misslyckandet har vi ju redan varit inne på.
Det är att regeringen med sina stödpartier inte har lyckats skriva ihop sig om en ny skollag, trots att utredningen som skulle ligga till grund för den presenterades redan under förra mandatperioden.
Det mesta har i stället rullat på i gamla hjulspår, trots att rapporterna har avlöst varandra om att läget i alltför många av våra skolor är allt annat än ljust, varken när det gäller elevernas kunskaper eller ordningen och arbetsron. Det borde ha lett till krafttag och en omläggning av politiken för länge sedan, om det hade funnits handlingskraft kvar hos regeringen. Några små förändringar kunde jag ändå notera.
Den första gäller utvecklingssamtalen. Tänk att vi fick slåss för att de skulle få dokumenteras skriftligt. Det var otänkbart för bara några år sedan. Nu har de dessutom utvecklats till individuella utvecklingsplaner. Det är ytterligare ett steg i rätt riktning. Men fortfarande betonar regeringen att utvecklingsplanerna bara ska vara framåtsyftande.
Att inte utvärdera de resultat som eleverna har uppnått och påvisa vad som inte har uppnåtts gör fortfarande arbetet med planerna ganska meningslöst, tyvärr. Att börja från noll varje gång är inte särskilt effektivt. Skolministern gjorde i höstas ett försök att få till en avstämning av elevernas resultat i årskurs 3, får jag väl säga till hans försvar.
Men det avslogs bryskt av s-kongressen, så det blev aldrig något sådant förslag. Och betyg är förstås ingenting att tänka på från det hållet. Det ses fortfarande som något nödvändigt ont som ska ges så sent som möjligt, om det över huvud taget ska ges. Kristdemokraterna vill att betyg ska börja ges från årskurs 6.
Det är trist att det ska behöva gå med sådan snigelfart när det gäller att få fram förändringar som effektivt skulle hjälpa eleverna att uppnå de mål som vi politiker kräver att de ska uppnå. Då är det faktiskt vår skyldighet att också ge dem verktygen för att kunna göra det.
I de yttersta dagarna av det här riksmötet gjorde regeringen också plötsligt en förordningsförändring, som innebär att alla skolor ska ha ordningsregler och att föräldrarna ska meddelas om en elev skolkar. Vilket framsteg! Det tillkom under galgen efter att allianspartierna under åratal vart för sig lyft fram frågor om trygghet och arbetsro i skolan.
Vi har under våren också lagt fram ett gemensamt förslag som bland annat innehåller just de här kraven. Det måste vara lite jobbigt för s-ledamöterna i utskottet som stått och debatterat mot oss under tre år att tvingas byta fot, men bättre sent än aldrig. Visserligen har debatten i sig om de här frågorna lett till att de allra flesta skolor faktiskt redan har infört ordningsregler på eget initiativ, men i alla fall.
Och något ska ju finnas att visa upp under valrörelsen som kan mäta sig med alliansens förslag på det här området, för vi har många, många fler. I höst hoppas jag att allianspartierna får ta över och se till att lärare och skolledare också får de befogenheter de behöver för att se till att reglerna följs, så att arbetsron och tryggheten, som eleverna har rätt att få, kan upprätthållas.
Inte en enda elev ska behöva gå till skolan med en klump i magen därför att det råder allmänt kaos och oreda i korridorerna, ute på skolgården och kanske till och med i klassrummet. En trygg miljö är förutsättningen för att eleverna ska lära sig. Det är också förutsättningen för att värdeförmedlingen ska fungera.
Att eleverna får med sig normer och värderingar gör inte bara skolarbetet lättare, utan det gör faktiskt också livet lättare att leva. Etik kan inte bara sägas, etik måste levas. Respekten för andra människors integritet och människovärde måste upprätthållas hela tiden, varje dag i all skolverksamhet.
Det kräver också stöd från föräldrar och andra vuxna i samhället och från oss politiker. Lärarna ska inte behöva stå ensamma i arbetet med att försöka upprätthålla normer, värderingar och värden som resten av samhället inte lever upp till. Vi måste faktiskt hjälpas åt. En elev som beter sig illa mot andra måste få ett tydligt besked om att det uppförandet inte accepteras.
Elever som är omtänksamma och anstränger sig för att passa tider och visa civilkurage genom att ställa upp för sina kompisar måste också uppmuntras i sitt beteende. Därför anser Kristdemokraterna att ett omdöme om elevens uppträdande och ordning ska skrivas in i betyget. Det är inte märkvärdigare än att man senare i livet får ett arbetsintyg som berättar hur man fungerar i samspel med andra.
Det är också ett sätt för vuxenvärlden att visa att varje elev är sedd och att ens handlande uppmärksammas. En fast hand och ett varmt hjärta går mycket bra att kombinera. Herr talman! Under våren kom regeringens enda nya lag på grundskolans område under den här perioden. Det var lagen mot diskriminering och kränkande behandling i skolan.
Jag tror att den var nödvändig, men samtidigt är den också ett bevis på Socialdemokraternas misslyckade skolpolitik. Utvecklingen har tillåtits att gå så långt åt fel håll att ett utökat rättsskydd för eleverna ses som en förutsättning för att motverka den mobbning och de trakasserier och kränkningar som många tvingas leva med dag ut och dag in.
Men lagen erbjuder ingen lösning på själva grundproblemet utan är riktad mot de konsekvenser som år av värdeneutralitet i skolan lett till. Den börjar alltså i fel ände. Och jag är den första att beklaga att den behövs över huvud taget. Eftersom det är som det är i många skolor, har lärarna länge efterfrågat att få mer kunskap om konflikthantering.
Erfarenheten visar att det går att komma långt den vägen för att hantera motsättningar. Rätt utformad kan den engagera elever och personal tillsammans på ett positivt sätt utan att fokus behöver sättas på det negativa beteendet, men det kräver kunskap. Konflikthantering borde därför för länge sedan ha varit en självklar del av lärarutbildningen och borde ha funnits som ett delmål i examensordningen.
Jag tycker faktiskt att det är en skymf, inte bara mot lärarna utan också mot en majoritet här i riksdagen, att regeringen har struntat i att genomföra denna förändring som riksdagen har krävt. Herr talman! En av de viktigaste anledningarna till att det behövs ett regeringsskifte efter höstens val är att situationen är som den är i alltför många av våra skolor.
Jag tycker att det är beundransvärt att lärare och skolledare i de flesta skolor klarar sin uppgift så bra som de gör, trots bristen på stöd i form av regler och lagar och bristen på engagemang från de styrande politikernas sida. Skiljelinjerna är tydliga inom skolpolitiken.
Kristdemokraterna ser fram emot att tillsammans med de tre övriga partierna i Allians för Sverige få möjlighet att lägga grunden för en skola där varje elev möts med höga förväntningar och får komma till sin rätt.
Jag yrkar bifall till reservationerna 3, 61 och 110.