Patrik Björck (S):
Tack för den avslutningsvis höjda engagemangsnivån i frågan. Men även nu inledde statsrådet med att försöka tona ned problemet och säga att det inte är så farligt. Sedan steg statsrådets engagemang allteftersom. Det är bra att det går åt det hållet. Det hade varit värre om det hade gått åt andra hållet.
Varför jag betonar detta är inte för att raljera, herr talman, utan för att jag är helt övertygad om att mycket av det som statsrådet föreslår i svaret är bra saker. Validering är viktigt, och så vidare. Jag motsätter mig inte alls det. Mycket av det är bra. Jag inledde också med att säga att det här är ett gammalt, välkänt och välutrett problem från före statsrådets tid och före denna regeringens tid.
En av de saker som krävs, förutom konkreta insatser, är det starka engagemanget. Man behöver erkänna att det är ett samhällsproblem och ett slöseri. I Västsverige finns det fleråriga erfarenheter av att erbjuda invandrade akademiker kompletterande utbildningsinsatser. Ett av dessa projekt gällde utländska läkare och startade år 2000. Här deltog 141 läkare, och 110 av dessa fick arbeten under projektets gång. Projektet är oerhört framgångsrikt.
Man lyckades korta vägen till svensk läkarlegitimation med i genomsnitt 2,1 år, och den samhällsekonomiska vinsten enligt Handelshögskolan i Göteborg var 117 miljoner. Det är naturligtvis fantastiskt för samhället och för de individer som kunde göra en insats, utveckla sig och arbeta inom det område de var utbildade för. Länsstyrelsen i Västra Götaland har drivit Projekt utländska akademiker där syftet med projektet har varit att skapa långsiktiga och hållbara lösningar för utländska akademiker.
Förutom länsstyrelsen ingick andra samverkanspartner, till exempel kommunförbund, arbetsförmedling, lärosäten och så vidare. Det här projektet samlade erfarenheter som hade gjorts efter att ha erbjudit olika kompletterande utbildningsinsatser i drygt tio år. En erfarenhet - också en ledstjärna - av utbildningsinsatserna är att de flesta kan få arbete som motsvarar tidigare utbildning och yrkeserfarenhet med rätt insatser vid rätt tidpunkt. Man har visat att det finns ingen som helst motsättning mellan att ta ett jobb och att få rätt jobb.
Det är snarare fråga om tidiga insatser och språkstudier varvade med praktik, som mycket riktigt statsrådet var inne på. Behovet av den typen av insatser, till exempel Korta vägen och liknande, är stort. Det finns stora samhällsekonomiska vinster att göra. De individuella ska vi inte tala om. Det som krävs är att de kompletterande utbildningsinsatserna får en permanent organisation och finansiering och att det finns en tydlig samordning och ansvarsfördelning.
Jag har en konkret fråga till statsrådet som har sin utgångspunkt i att problemet inte är nytt utan gammalt. Många av de förslag som statsrådet har lagt fram här är bra. Det krävs säkert många blommor i rabatten för att få dem att fungera tillsammans med ett engagemang. Här har vi erfarenheter från Västsverige som känns väldigt konkreta och tydliga och som tydligen producerar goda resultat.
Då är min fråga till statsrådet: Kan erfarenheterna i Projekt utländska akademiker och den föreslagna modellen med akademikerförmedling vara en modell att fortsätta att jobba med, med en permanent finansiering och ett tydligt uppdrag?