Markus Wiechel (SD):
I dag debatterar vi utrikesutskottets betänkande UU14. Det är ett betänkande som behandlar frågor rörande Mellanöstern och Nordafrika. Det är en region vars utveckling, instabilitet och konflikter länge har påverkat människorna i regionen och fortfarande påverkar människorna som bor där.
Med tanke på detta funderade jag länge inför debatten på vart man egentligen ska rikta fokus och var man ska börja. Hur kan man bäst spendera åtta minuter på ett område som präglas av så många etniska, religiösa, territoriella och finansiella konflikter? Fru talman! Det är omöjligt. Och jag inser nu att jag har slösat tid.
Men, nej, faktum är att det är inte slöseri med tid att poängtera problemet. Vi ser en situation som visar på hur svårt det är att förstå hur vardagen i dessa länder ser ut. Än svårare är det att från ett land långt därifrån finna lösningar på problemen.
Men nu står vi här, och vi måste göra vad vi kan för att nå en positiv utveckling och stötta människorna som drabbas av alla problemen. Vi måste göra vad vi kan för att föra en politik som står för en stark och positiv utveckling inte bara för dem utan också för länder runt omkring, för oss i Sverige som till slut också påverkas av vad som händer där. Då är vi tillbaka på ruta ett. Vi ska främja en positiv utveckling.
Vi ska vara principfasta och ledas av sunt förnuft. Detta är något som jag tror att de flesta här håller med om. Men varför har vi då så många olika åsikter om vad vi ska göra i regionen och vilken politik som ska föras gentemot regionen? Det är en fråga som återstår att få svar på. Fru talman!
Jag kan börja med det enkla konstaterandet att de landsgränser som en gång i tiden skapats av utomstående parter har mynnat ut i svåra konflikter. Vi kan nämna kurdernas situation som ett exempel. Beroende på vilket landområde kurderna befinner sig i diskrimineras de på olika sätt. På vissa håll har de lyckats bygga upp vad som närmast går att betrakta som en väl fungerande statsapparat, så som i Syrien i dag.
På andra håll har de närapå direkt självständighet, så som i Irak. På andra håll, så som i Turkiet, förnekas de att existera och de blir aktivt attackerade av Erdogans auktoritära och imperialistiska regim. Att vi bör stötta kurderna, som trots allt redan tidigare har utlovats ett eget land med tanke på deras aktuella område, är för mig självklart.
Att vi ska stötta dem i deras kamp mot de extremister som härjar i området är också en fråga som Sverigedemokraterna har drivit sedan länge. Kurderna har länge haft ett nära band till västvärlden och är i många avseenden de mest sekulära, jämställda och demokratiska krafterna mot islamister och andra intoleranta grupper. Ändå får de i stort sett inget stöd från västvärlden.
Man lyfter knappt ett finger för att lyfta upp kurdernas situation i Mellanöstern. När vi ändå talar om olika minoriteter finns, som bekant, en lång rad grupper som i dag har det svårt, inte minst under Islamiska statens fruktansvärda härjningar. Vi har läst om yazidierna som har mördats, förslavats och trakasserats. Vi har även sett hur de kristna grupperna har haft det svårt i hela den region vi i dag debatterar.
Exemplet Mosul är talande för den utsatta situationen för de kristna i Syrien och Irak. Det kan inte betecknas som något annat än etnisk utrensning, ett religiöst och kulturellt folkmord. De mestadels kristna invånarna som bor på Nineveslätten i Irak har sedan 2014 haft en självstyrande assyrisk provins.
Här finns reella möjligheter att visa på svensk solidaritet och bistå med det stöd som finns för att de ska få behålla tro, identitet och hem samt framför allt stärka deras ställning i deras redan existerande provins. Det stannar inte där. Det minsta vi kan göra för utsatta minoriteter är att visa vårt otvetydiga stöd för Islamiska statens offer.
Vi bör följa Europarådets resolution och erkänna Islamiska statens terrorkampanjer under de senaste åren i Irak och Syrien mot framför allt armenier, kurder och yazidier som folkmord.
Naturligtvis ska vi även erkänna det fruktansvärda folkmord som skedde inför närapå helt öppen ridå under Osmanska riket 1915, vilket kom att bli en inspiration för såväl nazisterna i Tyskland som islamisterna under IS och andra brutala grupper. Att det hålls minnesstunder, senast tisdagen den 24 april, för de 1,5 miljoner människor som mördades är naturligtvis bra.
Men det är knappast tillräckligt när Sverige rent formellt inte ens har erkänt folkmordet. Fru talman! Sverigedemokraternas förtroende för Fatah, PLO och palestinska myndigheten är mycket lågt - milt uttryckt. De har inte visat på någon bättring utan avlönar fortfarande terrorister, uppmanar till terrorhandlingar och bidrar till att sprida antisemitisk propaganda, direkt eller indirekt.
Utöver detta har den palestinska myndigheten haft enorma problem med korruption, diskriminering av kvinnor och rättssäkerheten. Utrikesminister Wallström har deklarerat att regeringen tänker ställa motkrav i utbyte mot erkännande. Men några sådana krav har uppenbarligen aldrig blivit av. Både biståndsmiljoner och huvuden fortsätter därmed att rulla.
I samband med att Sveriges regering mycket beklagligt erkände staten Palestina lanserades en ny femårig resultatstrategi för det bilaterala utvecklingsbiståndet, och stödet utvecklades med 500 miljoner kronor över en femårsperiod, vilket därmed uppgår till totalt 1,5 miljarder kronor.
EU:s skattebetalare har sedan 1994 skänkt över 50 miljarder kronor till palestinierna, trots att vi inte ser någon bättring och trots att korruptionen är enorm. Det har bland annat den tidigare ordföranden i Palestine International Bank Issam Abu Issa bekräftat.
Det stöd som direkt eller indirekt har gått till palestinska myndigheter visar inte bara på ett moraliskt förfall från svensk sida, utan det visar även på att man väljer plakatpolitik framför sunt förnuft - detta trots att stödet är oerhört kontraproduktivt.
Jag kan i sammanhanget enbart beklaga att samma politiker som försvarar exporten av medel som finansierar antisemitism och hat sedan också beklagar sig över ökad antisemitism i Sverige, i takt med att invandrargrupper från den regionen kommer till vårt land. Fru talman!
Det palestinska biståndet måste granskas tydligare, och Sverige måste ställa höga krav på den palestinska myndigheten att den uppfyller demokratiska principer, bekämpar korruption och respekterar mänskliga rättigheter för att den ska få bilateralt bistånd. Den palestinska myndigheten måste upphöra med alla belöningar för och hyllningar av terrorism.
Den måste visa prov på att vilja styra i enlighet med demokratiska principer och mänskliga rättigheter samt i fredlig relation med Israel. Vi föreslår en avveckling av biståndsmedlen så länge den palestinska myndigheten inte lever upp till dessa ganska självklara krav.
Jag skulle vilja tala om utvecklingen i Nordafrika och arbetet med att stärka entreprenörskap och kvinnors ställning i denna region men absolut också det viktiga arbetet med en välfungerade demokratisering och svenskt arbete för att stärka demokratiseringen i hela världen.
Tiden är dock som bekant knapp, varför jag räknar med att de som har funderingar över Sverigedemokraternas inställning gällande dessa områden läser våra dokument, som visar våra fasta principer och även att det är fakta och sunt förnuft som präglar hela vår utrikespolitik. Avslutningsvis, fru talman, yrkar jag bifall till reservation 16. Men jag står naturligtvis bakom samtliga SD-reservationer.