Annika Eclund (KD):
Vi kristdemokrater är mycket stolta över förskolan i Sverige. Vi är stolta över vår förskolepersonal och vår svenska modell. Andra länder tittar avundsjukt på det svenska konceptet, och vår förskolemodell har blivit en svensk exportprodukt.
När föräldrar hör av sig till mig om förskolan får jag ofta höra två saker: dels stolthet och beröm över vår kunniga och engagerade förskolepersonal, dels en stor oro över att barngrupperna blir allt större. Föräldrarna är alltså nöjda med den personal som jobbar med barnen, men antalet barn i varje grupp är för stort. Ingen vill ha stora barngrupper.
Inte föräldrarna, inte förskolepersonalen, inte barnläkarna och sist men inte minst inte heller huvudpersonerna, barnen, önskar sig detta. Forskning och erfarenhet visar att barn mår bäst i små sammanhang. Detta gäller inte minst de yngsta barnen, som har svårare att hantera de större grupperna och som i sin utvecklingsfas är i behov av stor anknytning. Herr talman!
En väl fungerande förskola förutsätter hög kompetens hos personalen. Men för att förskolepersonalen ska kunna ägna tid med varje barn måste grundförutsättningarna finnas. Alltför stora barngrupper gör uppdraget omöjligt.
När det gäller samtliga barngrupper är det värt att notera att över 25 procent av alla barngrupper har mellan 18 och 20 barn och ca 15 procent har mellan 21 och 25 barn. Vi kristdemokrater vill verka för att inga småbarnsgrupper ska ha fler än tolv barn. Vi har föreslagit en modell där föräldrar, stat och kommun tillsammans gör mindre barngrupper möjliga.
Vårt förslag är att lagen ändras så att de kommuner som är beredda att minska barngruppernas storlek får rätt att höja maxtaxan. För varje krona som föräldrar betalar i höjd maxtaxa bidrar kommunerna själva med 1 krona och staten med 2 kronor. Men ingen kommun ska få rätt att höja maxtaxan om man inte har en konkret plan för hur småbarnsgruppernas storlek ska minskas och är beredd att satsa egna resurser.
Alla föräldrar som bidrar genom en höjd avgift ska ha en garanti att deras avgiftspengar, tillsammans med kommunernas och statens satsning, används just till att minska barngrupperna. De ska kunna se resultat. Herr talman! Vi kristdemokrater betonar alltid föräldrarnas roll i barnets utveckling och liv. Därför är det viktigt att det finns valfrihet och olika lösningar när det kommer till omsorg för de minsta barnen.
Det är viktigt att familjens behov, och självfallet främst barnets behov, styr föräldrarnas val av omsorg. Familjedaghemmen, i dagligt tal kallade dagmammor, innebär att barnomsorgen är i dagbarnvårdarens eget hem. Dagbarnvårdare har olika bakgrund; en del har arbetat länge med barnomsorg och andra har tidigare arbetat i förskolan.
Som dagbarnvårdare kan man vara anställd av kommunen eller ha ett eget företag. Familjedaghemmen erbjuder mindre barngrupper i en hemmiljö. För många barn och föräldrar innebär detta en särskild trygghet och ett lugn som är svårt att få i förskolan. Av naturliga skäl blir det också en person som barnet anknyter till, och barnet får därmed färre vuxna eller andra relationer att hantera.
För många barn kan detta vara ett positivt alternativ, särskilt för de yngsta. Herr talman! Trots införandet av barnomsorgspeng och fri etableringsrätt ger dagens regelverk stort utrymme för kommunerna att på olika sätt förhindra verksamhet som föräldrarna egentligen efterfrågar.
Barnomsorgspengen har heller inte marknadsförts, vilket gör att det är få föräldrar som känner till vilka möjligheter barnomsorgspengen ger. Det finns i dag en tendens att kommunerna prioriterar förskoleverksamheten framför den pedagogiska omsorgen, vilket gör att familjedaghemmen minskar samtidigt som barngrupperna i förskolan blir allt större.
Risken är att förskolan prioriteras högre än principen att erbjuda barnomsorg som ligger i linje med föräldrarnas önskemål och barnens behov. Skolverkets beskrivning av pedagogisk omsorg ger en bild av familjedaghemmen som något som är ett undantag och att förskolan skulle vara normen.
Vi anser att kommunerna ska ha en skyldighet att erbjuda pedagogisk omsorg, det vill säga familjedaghem, till de föräldrar som så önskar och föreslår därför en skärpning av skollagen. Herr talman! Barnen är det viktigaste vi har. Barn är olika, föräldrar är olika, och beslutet om vilken omsorg barnen ska ha ska ligga hos föräldrarna, inte hos staten.
Ökad valfrihet inom barnomsorgen och en kontinuerlig förbättring av kvaliteten i förskolan är kristdemokratisk politik. Jag yrkar bifall till reservation 3 och i övrigt bifall till utskottets förslag i betänkandet.