Désirée Pethrus (KD):
Jag tackar ministern för det svaret och för det engagemang som ministern visar för frågan. Det bådar gott för framtiden. I mitt första inlägg fokuserade jag lite mer på hur vi ska förhindra våldet. Där tror jag att det finns mer att göra för att få upp det på agendan ännu mer. Jag skulle också vilja lyfta upp nästa del som handlar om vård och behandling. Den vård som krävs är nämligen ganska omfattande.
För det första är det så många offer vi talar om. De behöver ofta hjälp med komplicerade operationer efter de här våldtäkterna, eftersom de är så våldsamma. Frågan är: Finns det tillräckligt med sjukvård för alla dessa kvinnor, om nu var tredje kvinna i Kongo-Kinshasa har varit utsatt för våldtäkt? Tror vi att det finns tillräckligt med resurser?
Sedan behövs det också, som ministern sade, ett psykologiskt och psykosocialt stöd till kvinnorna, eftersom det också självfallet är en stor andel som får psykiska men. Jag vet inte om de 100 miljoner som ministern nämner i interpellationssvaret går till just vård och behandling av våldtäktsoffer. Jag kan inte riktigt utläsa det. Finns det tillräckligt många sjukhus och behandlingscenter för de här kvinnorna?
När de här kvinnorna sedan har fått vård och behandling ska de återvända hem. Då börjar ytterligare en svår process för många kvinnor eftersom det är, som vi har varit inne på, så behäftat med skuld och skam. Utfrysningen från lokalsamhället av de här kvinnorna är omfattande. Då krävs det ett mänskligt stöd för att de ska kunna klara av det här återvändandet. Den utbredda synen att de här kvinnorna ska förskjutas finns ju.
Där tror jag att ideella organisationer än mer än i dag kan finnas med i stödprocessen. Jag vet att kyrkans olika hjälporganisationer gör en stor insats. Jag tror att kyrkliga organisationer och andra hjälporganisationer kanske skulle kunna få ett ännu större stöd än i dag. En viktig fråga som jag också vill lyfta upp är detta hur kvinnor ska försörja sig, eftersom de inte vågar gå ut på fälten för att hämta mat. Den ingår också i min frågeställning.
Det här gör att kvinnorna blir fattigare och att deras barn drabbas. Det gör att kvinnorna blir än mer utsatta för framtiden. Jag har också en fråga som berör ministerns svar om den här rådgivaren till EU-styrkans militära ledning i genderfrågor.
Jag tänker mig att det skulle handla om att utbilda och ge kompetens i frågor som har att göra med hur man inom FN-styrkan ska kunna stärka kvinnors ställning i Kongo och hur man ser till att de får kunskap i att se strukturella och ojämställda system inom samhället som gör det möjligt att var tredje kvinna i Kongo riskerar att bli våldtagen.
Där menar jag att FN-styrkan måste få förståelse för de mekanismer som gör att många av dem till exempel själva utnyttjar sexuella tjänster hos kvinnor i Kongo-Kinshasa. Det här ger helt fel signaler till militär personal inom landet att synen på kvinnan är att hon är en rättighet, någonting man kan ta för sig av.
Jag skulle vilja att den här rådgivaren verkligen utbildade styrkorna i de här frågorna och markerade att det inte är acceptabelt att kvinnors kroppar utnyttjas på det sättet och naturligtvis inte heller för sexuellt våld. Min fråga handlar om huruvida ministern tror att de här 100 miljonerna räcker och om den här utbildaren, rådgivaren, även ska utbilda FN-styrkorna.