KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Hallengren (S):
Först lyssnade jag i två och en halv minut på Camilla Waltersson Grönvall som beskrev elever i skolan och en verklighet som jag tror att många av oss känner igen. Det är väl precis därför som vi är politiskt engagerade. Vi tror att vi ska kunna vända utvecklingen och få elever som får en skola att vara stolta över och med resultat som gör att de har möjlighet att gå vidare till yrken via vidare studier och så vidare.
Men sedan blir det ändå lite obegripligt hur Camilla Waltersson Grönvall hela tiden ska landa i att skolan i dag nedmonteras. Och det finns nästan inga kunskapskrav kvar, om jag ska läsa lite mellan raderna, och regeringen gör ingenting. Det är förvisso inga särskilt förvånande kommentarer. Men jag skulle ändå vilja ställa en fråga till Camilla Waltersson Grönvall. De utmaningar som svensk skola står inför är ganska allvarliga.
Det var inte så att kurvorna vände och började peka åt rätt håll under de åtta år som ni hade möjlighet att styra, varav de första fyra utan att behöva göra en enda kompromiss i riksdagen.
Nästa vecka presenterar Skolkommissionen sitt delbetänkande, och det är förvisso lite tid kvar till ett slutbetänkande, men ambitionen är att få en gemensam grund för en samsyn i svensk politik kring hur vi vänder utvecklingen, inte av hela skolpolitiken men hur vi ska vända utvecklingen i svensk skola. Jag skulle vilja fråga Camilla Waltersson Grönvall hur hon ser på förutsättningarna att hitta varandra på olika områden i skolpolitiken, inte för regeringens skull och inte för oppositionens skull utan för skolans skull.
Det kräver långsiktiga villkor och inte att vi slår varandra i huvudet med olika tillkännagivanden och att vi vart fjärde år ska byta reformer, betygssystem och lärarutbildning. Hur ser Camilla Waltersson Grönvall på de förutsättningarna, och hur är hon själv beredd att bidra?
Lena Hallengren (S):
Vi har ju haft ett stort flyktingmottagande, och jag tror att Camilla Waltersson Grönvall och jag är helt överens om att det kommer att vara till stor nytta för vårt land och att vi ska ta hand om det. Det medför också vissa kostnader. Vissa kostnader och utgifter har därmed fått flytta mellan åren. Camilla Waltersson Grönvall gav själv uttryck för det när hon citerade ur budgeten. Det är pengar som kommer tillbaka.
Däremot vill jag gärna fråga om Camilla Waltersson Grönvall, om hon ska utvärdera och ommöblera lite grann i den politik som ni genomförde under åtta års tid, kan ge några exempel på någonting som ni skulle kunna tänka er att ändå titta på, något som kanske inte blev riktigt bra. Ska man söka samsyn i politiken och gemensamma lösningar kan man ju inte komma med hundra procent sitt eget. Jag tycker att det i grund och botten är Moderaternas och Alliansens problem att man har hela sanningen själv och att ingen annan kan ha något att bidra med.
Det är ett grundläggande problem. Jag skulle också vilja höra något om de tillkännagivanden som bland annat Camilla Waltersson Grönvalls parti står bakom om att regeringen ska se över nationella prov och extern rättning. Ska jag tolka det som att Tommy Berggrens utredning inte duger, att den inte är värd att bereda utan att vi ska göra om det arbetet? Och menar Camilla Waltersson Grönvall att det inte har varit möjligt tidigare för elever att ha skolavslutning i kyrkan?
Ska jag förstå det som att det digitala lärarlyftet inte alls ryms inom de nationella samverkansprogrammen? Finns det inte ganska mycket gott att säga om allt det digitala arbete som sker? Låt oss se tillbaka på de åtta år som var och det kompletta ointresse som visades av förvisso inte en moderat företrädare men av en liberal, dåvarande folkpartist.
Vad är det för områden där man kan tänka sig att utvärdera och ommöblera och söker gemensamma lösningar? Var finns stöttningen, Camilla Waltersson Grönvall?
Lena Hallengren (S):
Jag har tre frågor som jag tänkte att jag kanske kunde få svar på eller åtminstone reflektioner kring. Den första gäller ren och skär populism, att tala om skolavslutningar i kyrkan. Det är helt okej att ha en politik där man försöker vara lite populistisk och vinna lite röster. Men jag tycker att det är oförskämt att ge en bild av att man i dag inte skulle kunna fira skolavslutning i kyrkan.
Menar Stefan Jakobsson att skolorna där eleverna sjunger Den blomstertid nu kommer och är i kyrkan på skolavslutningen bryter mot nuvarande lagstiftning? Det skulle jag vilja veta. Det är det första. Det andra är: Hur stort är egentligen det här problemet? Jag vet inte om det är på sverigedemokratiska sajter som detta cirkulerar.
Men jag kan tala om att till Skolverket är det ungefär sex personer som hör av sig och har frågor angående konfessionella inslag i skolan - av ett par hundra tusen förfrågningar sammantaget. Av de sex är det en del som frågar lite grann om man måste vara med i simundervisningen, så inte ens sex personer känner sig tveksamma - men lagstiftningen behöver tydligt ändras. Det vore intressant om Stefan Jakobsson kunde utveckla det.
Sedan har jag en fråga om hur man ska kunna välja ut så många bra lärare innan utbildningen har börjat. Jag bor i Kalmar, ganska nära Linnéuniversitet och har besökt det. Jag vet att det är en skola som på försök ska titta på detta. Vi ska pröva alla vägar, tycker jag, för att få fler att söka sig till lärarutbildningen och få duktiga personer att fullfölja utbildningen.
Men menar verkligen Stefan Jakobsson på fullt allvar att det innan någon påbörjar en utbildning går att säga om personen kommer att bli en bra lärare eller inte, en bra läkare eller inte, en bra byggnadsingenjör eller inte? Min sista fråga, som jag kanske får fullfölja senare, handlar om autonomin. På Stefan Jakobsson låter det nästan som att han har gjort själva upplägget av lärarutbildningen. Är det verkligen rimligt att vi politiker lägger upp innehållet i utbildningen?
Lena Hallengren (S):
Det är utan tvekan en show - det håller jag helt med dig om, Stefan Jakobsson. Jag vill bara säga: Populism skulle kunna tolkas som att lyssna på folket. Men man kan också tolka det som att man som politiker ska ta lite ansvar och inte sprida felaktiga bilder. Jag hoppas att alla som sitter på läktaren och alla som lyssnar på debatten hörde att det är helt okej att fira skolavslutning i kyrkan i dag, att sjunga Den blomstertid nu kommer .
Varför sprids det då bilder från Stefan Jakobsson med flera som säger: Nu har vi sett till att alla elever kan fortsätta sjunga Den blomstertid nu kommer - röda stugor med vita knutar. Jag blir oerhört provocerad av politiker som ljuger, vill jag säga. Nuvarande lagstiftning möjliggör nämligen detta. Dessutom har Skolverket gett ut rekommendationer och riktlinjer som gör att detta inte är en fråga för rektorer och lärare i dag.
Det blir ett problem om man ändrar skollagen på ett sätt som gör att alla undrar vad som nu händer - nu ändras skollagen, vad ska vi göra då? - med konsekvensen att alla elever inte behöver vara med. Är det verkligen en rimlig konsekvens? Är det inte bättre att vi talar om som det är? Det är helt okej redan i dag. Vi ägnar oss åt populism. Jag ska följa upp min andra fråga om autonomin. Är det meningen att vi politiker i detalj ska tala om hur lärarutbildningen ska genomföras, vilka prov man ska ha och om man skriva dem samtidigt?
Eller ska vi låta lärosätena ägna sig åt att lägga upp utbildningen och ta del av den forskning som finns och alla de disputerade lärare som finns för att göra en kvalitativ lärarutbildning som också följs och utvärderas av UKÄ, vilket jag föredrar?
Lena Hallengren (S):
Lärarbristen är minst sagt en utmaning. Det gäller såväl i Dorotea som i många andra kommuner. Jag måste ändå få säga till Maria Stockhaus att det finns en anledning till att vi frångår det beredningskravet vad gäller modersmålsundervisning och studiehandledning på modersmål. Det rådde ju en stor enighet om detta. Men vad blir konsekvenserna? Är det meningen att man ska kunna ha 100 procent av sin undervisning som fjärrundervisning på entreprenad?
Hur många entreprenadutförare ska man kunna få sin undervisning av? Vad blir ansvaret för den kommun eller den huvudman, beroende på om det gäller kommunal skola eller friskola, där eleven har sin huvudsakliga vistelse? Alldeles för många frågor saknar svar.
Varken jag, Socialdemokraterna eller för den delen regeringen utesluter på något sätt att vi kommer att ta steg vad gäller fjärrundervisningen och entreprenadbestämmelser, tvärtom. Moderaterna och Alliansen skyndar på när de säger att det ska kunna vara tillåtet i alla ämnen och att varje huvudman ska få bestämma hur detta ska gå till. Vi brukar inte ha den typen av försöksverksamhet gentemot våra kommuner. Jag tror att det vore olyckligt även i detta fall, för det kan få negativa konsekvenser.
Lena Hallengren (S):
Man kan ha en lång diskussion om avgifter och rätten till en kostnadsfri utbildning. Där har jag ingen annan uppfattning än Daniel Riazat och många andra i den här kammaren. Men precis som jag sa i mitt anförande vill jag understryka att regeringen menar att det är tillåtet med ett visst avgiftsuttag för en fristående internationell skola.
Det innebär att den kommun som står som hemkommun helt enkelt står för den avgift som skolgången innebär men inte för den merkostnad som det innebär att ha en skola där elevunderlaget ser väldigt annorlunda ut. Då menar jag inte att eleverna har andra behov eller kan behöva extra stöd, utan det handlar om att eleverna finns där en kortare tid, det är en annan genomströmning och det kan vara svårt att rekrytera personal.
Alternativet hade varit att säga att alla skolor, kommunala och fristående, kunde få ta ut avgift, men vi menar naturligtvis att kommunala huvudmän och det offentliga skolsystemet inte ska ha avgifter. Det är dock motiverat att tillåta det i den här typen av undervisning, och då hänför det sig inte till läroplanen utan till det elevunderlag som finns.
Lena Hallengren (S):
Man ska inte apostrofera motståndaren för mycket i sin sista replik, men jag vill ändå säga att uppgiften om hundratusentals kronor i avgifter mer gäller internatskolor. Men det gör väl inget om den här diskussionen kan spilla över på det området. Orimliga avgifter är inget vi ser som önskvärt i skolsystemet. Jag kan egentligen inte tillföra mycket mer än vad jag sagt i mitt anförande och i min första replik.
En avgift som anses skälig, vilket är en skärpning i förhållande till hur det har varit tidigare, är möjlig att ta ut. Men det innebär inte att man kan ta ut vilken avgift som helst, utan man ska också vara beviljad möjligheten att bedriva internationell skola, och man ska också beviljas rätten att ta ut en avgift. Avgifterna ska vara skäliga med hänsyn till de kostnader de är avsedda att täcka, de bidrag skolorna får och omständigheterna i övrigt.
Man ska nog inte förringa det faktum att en elevs hemkommun därmed inte blir skyldig att ersätta mer än vad själva skolans plats beräknas vara. Det är väl inget som hindrar uppföljning och utvärdering av detta. Jag är dock glad över att vi nu får en skärpning av avgifterna, och jag är glad över att vi nu kan erbjuda ett kommunalt alternativ för den som så önskar.
Framför allt tycker jag att det är positivt att de kommuner som vill vara aktiva när det gäller att bedriva internationella skolor ges den möjligheten. Jag tror att man ska vara proaktiv, och detta kanske kan locka forskare, företag och andra aktörer att etablera sig, åtminstone för kortare tid.
Lena Hallengren (S):
Socialdemokraterna sa i valet att proffsen ska vara proffs. Det må låta som en slogan, men det är ju alldeles avgörande om vi ska ha ett samhälle och en välfärd som fungerar att vi låter professionerna avgöra i mötet med patienten, i mötet med eleven, i mötet med den arbetssökande vilken metod som man ska använda sig av. Problemet är att under senare år har allt fler yrkesgrupper slagit larm om att detta inte fungerar.
Läkare vittnar om hur ersättningsmodeller får styra före yrkesetiken. Trots att vi vet att lärarnas profession är det viktigaste för elevernas kunskapsresultat är det ändå så att de får ägna sig åt administration och dokumentation, det vill säga arbetsuppgifter som kanske inte borde vara deras. Jag tycker att detta är bekymmersamt och oroar mig väldigt mycket. Därför vill jag fråga civilminister Ardalan Shekarabi vad som görs när det gäller den centrala styrningen.
Man kan ju angripa det här från många håll, men det handlar inte minst om den centrala styrningen som regeringen förfogar över. Vad händer på området?
Lena Hallengren (S):
Tack så mycket, civilministern, för svaret! Det gläder mig att arbetet är igång. Sedan krävs det ju ett arbete på många fronter. Regeringen kan naturligtvis agera, men det krävs också att landsting, kommuner och övriga arbetsgivare gör stora insatser. I dagsläget med ett stort flyktingmottagande blir det uppenbart att det måste vara individuella skräddarsydda lösningar för etablering, för mottagande, hur man lär sig svenska språket och hur man på bästa sätt åstadkommer praktik.
Där känns Arbetsförmedlingens upphandlingsmodeller som en riktig stötesten. Det tar lång tid och är centraliserat snarare än skräddarsytt och flexibelt anpassat efter individen. Vad kan civilministern säga om detta?
Lena Hallengren (S):
Jag avser att ställa en fråga till statsrådet Hadzialic. Den svenska skolan har fantastiska möjligheter. Jag vill verkligen säga det. Runt om i landet är det många elever som trivs och presterar väldigt väl, och det är lärare som med stolthet talar om sitt yrke. Jag kommer precis från Lärarnas Riksförbunds kongressinvigning. Det var inget undantag att man ändå är väldigt stolt över det yrke man har. Jag vill ta upp det faktum att efter PISA lovade Stefan Löfven att en kommission skulle analysera de fallande kunskapsresultaten.
I måndags lämnades under Anna Ekströms ledning ett delbetänkande över till bland annat statsrådet. Det väcker förstås många frågor. Det handlar om ansvarsförhållandet, resursfördelningen och läraryrkets attraktivitet. Man kan tala hur länge som helst om det.
Eftersom jag bara har en minut på mig får jag avsluta med att fråga hur statsrådet bedömer möjligheten att få en bred uppslutning, vilket är helt nödvändigt, men också hur regeringen avser att gå vidare med de förslag och frågor som så här långt har kommit fram.
Lena Hallengren (S):
Nu tog statsrådet själv upp ordet likvärdighet, vilket gläder mig mycket. Det är en av de viktigaste utmaningarna för den svenska skolan. OECD menade att ojämlikheten ökar och likvärdigheten minskar. Också Skolkommissionen framhåller behovet av att verkligen åstadkomma en aktiv politik för att minska segregationen och den ojämlikhet som råder i det svenska skolsystemet. Skulle statsrådet på den korta stund som finns kunna utveckla hur hon ser på likvärdigheten i den svenska skolan?
Lena Hallengren (S):
Jag noterade inledningsvis att Stefan Jakobsson vill avvakta med att ta ut för mycket av analysen av PISA och vändningen tills det samlade flyktingmottagandet har gett full effekt. Jag förstår att Stefan Jakobsson vill avvakta. Upplysningen är nämligen att det är nyanlända elever som har höjt PISA-resultaten så här långt. Sannolikheten för att de inte ska kunna göra det i fortsättningen är inte så stor. Det beror snarare på vilka förutsättningar vi ger dem.
En annan sak jag känner mig nödgad att nämna är det faktum att vi redan i dag särredovisar nyanländas betyg. Upp till fyra år i svensk skola får man särredovisa. Det är väldigt klokt, och där vill jag ge Stefan Jakobsson rätt liksom alla andra som förstår att det vore oklokt att lägga in betygssnitt och behörighetsandel för elever som nyss har kommit till Sverige. Men som sagt gör man redan så i dag. Den statistiken är enkel att finna.
Det är klokt att vilja ha långsiktighet i skolpolitiken. Det vore oerhört önskvärt om vi kunde komma dit. Men att lägga ned modersmålsstödet, att säga nej till lärarlyftet, att inte vilja ha en lågstadiesatsning, att vilja ha särskilda skolor för nyanlända, att införa jourskolor, att dra ned anslagen för 22 av lärosätena, att återinföra tvåårigt gymnasium och att dessutom dra ned 26 miljarder till kommunerna låter inte långsiktigt i mina öron.
Det låter svårt att styra skolan långsiktigt då. Det är svårt för mig att se hur en lärare ska tänka. Kommer de att få behålla sin löneökning och sina kollegor? Jag kan lova att 26 miljarder mindre till kommunerna kommer att ge stora effekter, eller vad tror Stefan Jakobsson?
Lena Hallengren (S):
Jag vet inte hos vem polletten inte trillar ned. Om utgiftsområde 16 har minus 947 miljoner kronor är det klart att det ger effekter på skolan. Om man tar bort 3 miljarder i lärarlönesatsning och gör något annat med pengarna, ska de lärare som har fått en löneökning ändå räkna med att de får pengarna? Hur menar Stefan Jakobsson? Ibland vet man inte i vilken ände man ska börja.
Minus 26 miljoner - det vore intressant om Stefan Jakobsson kunde ägna sin sista replik åt att förklara vilka kostnader kommunerna blir av med. Berätta hur det går till när kommunerna sparar in 26 miljarder på minskad invandring, minskad migration och minskat flyktingmottagande! Hur ska kommunerna spara 26 miljarder? Jag vill gärna upplysa om att hela utgiftsområde 16, från förskola till forskning, omfattar 74 miljarder.
Det sätter 26 miljarder i perspektiv. Om man tar bort Samverkan för bästa skola - 100 skolor ingår i dag i en sådan samverkan - och om man tar bort nationella skolutvecklingsprogram och alla andra saker som jag nämnde är det klart att det ger effekter. Men utveckla gärna hur minskad invandring ska ge dessa omedelbara effekter, och vad det gör med ett land där vi har en arbetskraftsbrist på ungefär 65 000 de kommande åren.
När det gäller långsiktigheten hoppas jag att Stefan Jakobsson och hans partivänner förstår att om man bara tar bort pengarna, lägger dem någon annanstans och döper om dem och de inte längre får användas i avsett syfte, är det klart att det blir en oerhört kortsiktig politik. Jag vill återigen ställa frågan: På vilket sätt är det långsiktigt att dra bort alla dessa pengar? På vilket sätt ska kommunerna spara 26 miljarder kronor?
Gör gärna ett försök att förklara detta för mig.
Lena Hallengren (S):
Det här med allt bra och allt dåligt och hur man knyter det till sina egna företrädare kan vi väl alla känna oss träffade av, eller hur? Det brukar inte sällan låta så från alla partier. Jag ska svara på de två frågorna. När det gäller tioårig grundskola tycker jag att det är en överdrift att säga att Christer Nylanders parti med flera vill ha tioårig grundskola och att regeringen inte vill ha det.
Däremot handlar det om att man ska ha tio års obligatorisk skolgång och hur vi sedan ser på förskoleklassen. Det är egentligen det som är knäckfrågan. Att göra samtliga förskollärare obehöriga att undervisa under det första året för sexåringar tycker vi är en oklok väg att gå, och vi försöker hitta andra möjligheter för att se till att man ändå får en tioårig obligatorisk skolgång. Christer Nylander kan gärna reflektera lite grann över detta i sin replik: Vad innebär det att förskollärarna blir obehöriga?
Har de verkligen inte den kompetens som krävs? Frågan är snarare hur vi ser till att alla elever går i förskoleklass, att de har rätt till det stöd som behövs och att man inte på något sätt ska känna att man väntar med detta. Hur ser vi till att förskoleklassen blir en del av och gör sin insats för att eleverna når målen i årskurs 3, till exempel? Att kunna göra detta och fortfarande låta förskollärarna vara behöriga - det är precis detta som är knäckfrågan, där jag hoppas att vi kan komma fram.
Den andra frågan, om nyanlända elever i kommunala skolor, är en mycket bra fråga. Det tog en hiskelig tid att få fram den första överenskommelsen, och jag vill inte påstå att det gick så väldigt smidigt att få fram den. Men vi var överens om målet, och till slut hittade vi en väg. Jag hoppas att vi gör det också när det gäller de kommunala skolorna. Jag tror att vi allihop får gå tillbaka till våra partier och fundera lite på hur vi kan bidra i detta arbete.
Lena Hallengren (S):
Jag vill återkomma till frågan om tioårig grundskola och säga att jag tror att detta är ett exempel där alla snarare behöver fundera över om vi kan bli överens i frågan än att säga att man med minsta möjliga majoritet tänker rösta igenom något som faktiskt innebär stora förändringar.
Frågan handlar inte om huruvida elever ska ha rätt till särskilt stöd som de behöver under tio års tid, utan frågan är: Ska förskollärare som i dag undervisar i förskoleklass anses obehöriga, eller kan vi hitta en form där förskoleklassen är obligatorisk och där barn har rätt till särskilt stöd i de fall de har behov av det men där förskollärare fortsatt är huvudsaklig personalgrupp?
När det gäller frågan om de kommunala skolornas möjlighet att ta emot nyanlända på ett sätt som kanske inte motsvarar de principer som i dag råder vill jag uppmana Christer Nylander att ställa en interpellation till skolministern om han vill diskutera frågan i detalj. Frågan ligger i huvudsak där. Jag skulle dock vilja problematisera det hela något.
En del av problematiken handlar om att införa en kvot liknande den i friskolesidan där högst en viss andel får runda kön. Den där kvoten är inte helt enkel att utforma. Man kan fundera över vad det innebär för skolor som har bra många fler elever som är nyanlända. Finns det en problematik i detta, var kan man dra gränsen och vad får det för konsekvenser?
Jag kan inte ge ett bättre svar på detta. Det är en fråga som har förhandlats, och jag ser framför mig att förhandlingarna får fortsätta om intresse finns.
Lena Hallengren (S):
Det är lämpligt att Anna Ekström är på plats i kammaren så att Stefan Jakobsson kan begära replik på henne. Då slipper jag att svara i hennes ställe. Däremot kan jag säga att det är klart att analys är oerhört viktigt. Det är det som vi alla ägnar oss åt. Vi försöker också i utbildningsutskottet göra till exempel olika typer av uppföljnings- och utvärderingsarbeten. Nu i dagarna har detta uppmärksammats väldigt väl, exempelvis när det gäller forskarskolor. Skolkommissionen handlar om att ta saker och ting på allvar och att analysera.
Jag tycker att det finns anledning att i sammanhanget omnämna det som något positivt. Oftast låter det så här: Det har ni grävt ned i Skolkommissionen, och det har ni gömt undan där! Kan vi inte ens få analysera en fråga under en halv mandatperiod? Jag brukar jämföra med Barnstugeutredningen, som tillsattes i början på 70-talet och som jobbade under fyra fem år för att staka ut vägen till en allmän och lika rätt för barn att gå i förskola. Vi måste kunna ta oss lite tid.
Jag är hoppfull, och jag hoppas som sagt mycket på Skolkommissionens förslag. Det är ingen av oss som riktigt vet vad det kommer att innehålla, även om vi har fått viss information som ledamoten kan ta till sig i referensgruppen. Det blir ett viktigt underlag, och det blir också ett litet kvitto på hur vi kan ta till oss de fakta och den kunskap som presenteras, och inte bara det som passar in i de tidigare skrivna partiprogrammen.
Jag ska säga något kort om det faktum att alla elever inte presterar lika bra eller lika dåligt utan att elever har olika förutsättningar. Det är ingen nyhet för någon i den här kammaren att pojkar presterar sämre än flickor och att det är tuffare att komma från ett annat land och att dessutom bo i ett område där man sannolikt har föräldrar med kort utbildningsbakgrund. Det är det som skiner igenom.
Det är det som resursfördelning handlar om, det är det som specialpedagoger handlar om och det är det som hela arbetet när det gäller Samverkan för bästa skola bland annat handlar om. Vad gör Stefan Jakobsson? Har han några bättre förslag att skicka med? Jag tar gärna emot dem.