KBLab/rixvox huggingface dataset:
Luciano Astudillo (S):
Först och främst förstår jag att Lars Leijonborg under den senaste veckan har haft det oerhört pressat. Och det är svårt för mig att ha en uppfattning i sak, och jag kanske inte ens ska ha det. Men en sak är säker, Lars Leijonborg, ni har tjänat ert parti väl och förtjänar respekt här från kammaren, inte minst i de frågor som rör integrationspolitiken. Spelet har till viss del varit ovärdigt, tycker jag från läktaren.
Jag hoppas ändå att vi kan ha en diskussion om dessa viktiga framtidsfrågor om integrationspolitiken och islam. Jag vill börja med att citera en artikel på Brännpunkt i Svenska Dagbladet i går skriven av en holländare vid namn Ian Buruma.
Han avslutar artikeln på följande sätt: "Vi måste göra allt för att uppmuntra Europas muslimer att smälta in i europeiska samhällen. Det är vårt enda hopp." Ian Buruma vet vad han talar om.
Han har skildrat utvecklingen i Holland, från ett öppet och tolerant land till ett slutet och väldigt inskränkt land, från ett liberalt land till ett land präglat av extremism, och där det är extremisterna som sätter dagordningen. Vi kan lära oss mycket av de misslyckanden som har gjorts i Holland. I dag bor det ungefär 400 000 muslimer i Sverige.
Där finns allt från den väldigt sekulära muslimen som inte har några problem med rökning och vodka till dem som är bokstavstrogna. Det svar som jag har fått av Lars Leijonborg är i och för sig positivt, men jag tycker att det är lite passivt. Han blundar för en del av de problem som vi står inför.
Han vill vänta på att de muslimska organisationerna återkommer med hur de vill ha en sådan utbildning. Men Sveriges Muslimska Råd och Islamiska rådet är som hund och katt. Och erfarenheterna i Holland visar just att om man bollar över detta till organisationerna själva så fungerar det inte riktigt.
Jag tror att den viktiga fråga som samhället, riksdag och regering måste ställa är: Vad vill vi i Sverige med islam? Hur vill vi att den religionen utvecklas här? Vilka värderingar ska prägla den?
Vi vet ju att islam som religion har många olika skepnader, från den saudiarabiska skolan med wahhabismen som är oerhört värdekonservativ och fundamentalistisk, till den som lärs ut i Egypten, till exempel vid universitetet al-Azhar och som har inspirerat bland annat fransmän och britter att försöka få i gång ett samtal om relationerna mellan kristendom och islam.
I dag har, precis som Lars Leijonborg säger, landets imamer mycket skiftande bakgrunder. En del flygs in från andra länder. De kan inte språket, de kan inte landet och förstår inte hur det fungerar här i Sverige. Jag tror att det är en farlig utveckling om vi inte tar detta på allvar.
Många unga människor som ibland känner rotlöshet söker någonstans att föra ett samtal om identitet och härkomst. Då är imamerna för många unga svenska muslimer jätteviktiga. Då tror jag att det är viktigt att vi har rätt sorts imamer här i Sverige som kan ge rätt sorts vägledning. Annars kan vi hamna riktigt fel också i Sverige.
Luciano Astudillo (S):
Jag kan förstå om det uppifrån, från staten, pådyvlas försök till att beskriva en religion. Jag är själv väldigt engagerad i de här frågorna och har mycket samtal med Islamic Center i Malmö om hur man skulle kunna lösa frågan. Därifrån finns det signaler om att det här är positivt. Jag tycker inte att vi bara kan förlita oss på förhoppningar.
Trots att vi är ett sekulärt samhälle, vilket jag förstår och tycker är bra, ska vi ha en åsikt, en inriktning. Man kan stötta på olika sätt. Jag tycker inte att vi ska brännmärka vissa typer av islamisk inriktning så länge man lever upp till lagen.
Däremot tror jag att staten, samhället, kan börja diskutera hur vi ser på islam och på relationen till vår värdegrund och den demokrati vi lever i och stötta den inriktningen. Låt mig förklara ungefär hur jag menar att det skulle kunna se ut. Utgångspunkten är att islam är en väldigt heterogen tro och att vi är i akut behov av att hitta någon form av svensk islam.
Jag tror att det skulle kunna göras till exempel genom att ge en högskola i uppdrag att i en dialog med de samfund som finns se hur en sådan här imamutbildning skulle kunna se ut. Man skulle kunna ta stöd från Egypten och al-Azhar där de är väldigt duktiga på teologi. Britterna har gjort det, och fransmännen har gjort det i den väldigt kontroversiella frågan om sjalen till exempel.
Fransmännen åkte till Egypten och förde ett resonemang med högste muftin där. Det gäller att inte utelämna folket. Man måste alltså ha det här samrådet och samtidigt se till att det blir någon form av imamutbildning eller ett tecken på att vi vill se en viss inriktning på den islam vi har i Sverige. Jag tror inte att det är så kontroversiellt. Våra danska vänner har en imamutbildning i Århus till exempel.
Man kunde åka dit för att titta på hur de har lagt upp utbildningen och lära av det. Jag tror alltså att detta är en angelägen fråga.
Om vi bara låter det gå, låter det vara, finns risken, som jag sagt, att unga människor - villrådiga och rotlösa som har svårt att få jobb - dras till de lite mer militanta strömningarna i islam. Det är precis det som Ian Buruma tar upp i sin artikel.
Han skriver också att låtgåpolitiken här - detta med att låta muslimerna själva ta ett initiativ - inte fungerar i Holland. I stället är det viktigt att samhället också tar ett ansvar för detta, förvisso i en dialog med de olika samfunden, så att man hittar fram till en bra nivå på utbildningen.
Dessutom skulle de kunna utgöra ett bra råd för samhället i övrigt, för islam kommer i all evighet att vara en del av Sverige. 400 000 människor bor här. De kommer inte att flytta härifrån. Många av dem är svenskar precis som du och jag och vill leva och verka i det här samhället och bidra till samhället precis som du och jag. Därför måste vi ta tag i de här svåra frågorna - inte bara låta det gå och ha förhoppningar.
Det tror jag är viktigt som en utgångspunkt i det här arbetet.
Luciano Astudillo (S):
Jag tar med mig det här svaret. Jag tycker att det finns rätt mycket positivt i det. Det är sant att man ska vara försiktig med orden. Det tror jag är viktigt i de här svåra frågorna och avvägningarna. Men jag känner mig trygg i det jag säger. Det går att se i protokollen från gamla debatter att jag har slagits mycket för muslimska minoriteter i Sverige.
Jag tror också att det är viktigt att markera att man måste stödja de muslimer och den variant av islam som vi ser växa fram, den som vi tycker är positiv. När det var brand i Islamic Center tog jag en debatt med förra regeringen. Jag tror att detta är en oerhört viktig framtidsfråga. Svaret är positivt men något passivt.
Jag tror att man nog måste ta initiativ från regering och också från myndighetshåll och inte bara hoppas på att komma överens. Hollands exempel förskräcker. Sedan tror jag det inte är något problem. Precis som Leijonborg säger har vi redan i dag universitet, som Uppsala universitet, som utbildar präster till den svenska kyrkan. Det är inget konstigt med det.
Man skulle kunna ge högskolan i uppdrag att i dialog med samfunden föra ett resonemang kring det och ta hjälp från andra länder för att se hur en sådan utbildning skulle kunna se ut. Det viktiga är att det ska finnas imamer som förstår det här samhället, kan språket, kan ge rätt råd till unga människor som kanske hamnar i rotlöshet eller i en känsla av utanförskap.
Det är det jag brinner för, inte vill jag på något sätt sätta mig över islam. Tvärtom vill jag stötta den variant av svensk islam som vi ändå ser växa fram.
Luciano Astudillo (S):
Det är verkligen kul att höra hur arbetsmarknadsminister Littorin hoppar från tuva till tuva. När argumenten inte längre bär byter han position, ändrar sig och för ett annat resonemang. Först hette det att plusjobben var mycket dåliga. Den minnesgode kan gå till protokollen och läsa vad Littorin tidigare tyckte om plusjobb och den typen av stöd. De var otrygga, hade dåliga villkor, låste in människor.
Så beskrev Littorin plusjobben för en tid sedan i kammaren. I dag är dessa åtgärder bra och meningsfulla. Plusjobbarna bidrar till mycket positivt i kommunerna, till exempel som klassmorfar i Flen.
Men om vi går igenom argumenten är frågan: Var det otrygga och dåliga villkor för dem som hade plusjobb? Nej, den ende som bidragit till att de blivit otrygga är Littorin genom att införa försämringar som riskerar att leda till att 18 000 plusjobbare sägs upp i förtid. Så är nämligen avtalet skrivet.
Sedan kan Littorin stå här och orda om att kommunerna nog har råd och att de borde ha kvar dessa. Men, Littorin, åk i så fall till dina partivänner i Skåneregionen och prata med dem, för de kommer att säga upp plusjobbarna. Du kanske kan övertyga dem om att behålla plusjobbarna, som numera gör en så bra insats. Nästa fråga är: Låste plusjobben in folk?
Fram till årsskiftet, alltså till dess att Littorin bidrog till att göra förändringar, gick var tredje plusjobbare från ett plusjobb till ett riktigt jobb; Littorin brukar ju använda uttrycket "riktiga jobb". De som förändrat villkoren för plusjobben, som gjort att de låser in människor mer än tidigare, är herr arbetsmarknadsminister och den nu sittande regeringen.
Genom att förändra villkoren för att exempelvis låta ett plusjobb vara vilande, eller genom att göra förändringar i merkostnadsersättningen som innebär att man inte kan få handledning och stöd för att kanske kunna gå vidare till ett ordinarie jobb inom en kommun, en region eller ett landsting har man försämrat villkoren för plusjobben. Den som försämrat villkoren för plusjobben, som Littorin i dag hävdar var en så bra insats, är alltså den sittande regeringen.
Det senaste är att vi måste klara budgeten. Det är det senaste argumentet som herr arbetsmarknadsministern använder. I slutet av perioden, efter kungörelsen, tillkom 4 400 plusjobbare.
Men varför straffa kommunerna för att Ams förmedlade 4 400 plusjobb? Det är ologiskt. Det var ju Ams effektivitet som ledde till att vi till slut fick 18 000 plusjobbare. Det var inte kommunerna, som nu får stora kostnader på grund av de ändringar som görs i regelverket.
Den frågan har Littorin duckat för och undvikit att svara på. Jag upplever att Littorin har en konstig syn på plusjobben.
Visst, det finns en del klassmorfäder ute i landet som anställts tack vare plusjobben, men det finns också en rad andra människor som får högre lön än 15 000 eftersom kommuner går in och ger extra resurser. En del plusjobbare har de facto ganska högkvalificerade jobb. Det är alltså ett brett spektrum av sysselsättningar som plusjobbarna har. Inte heller det nämner Littorin i sitt svar.
Luciano Astudillo (S):
Först vill jag tacka för gratulationen. Jag ska lova Littorin tre saker. För det första kommer vi inte att låsa in oss, utan vi kommer att föra ett samtal inte bara med socialdemokratin och fackföreningsrörelsen, utan med hela Sveriges befolkning om hur jobbpolitiken ska utvecklas. För det andra kommer detta inte att ske uppifrån och ned, utan tvärtom, nedifrån och upp. Den partikulturen har vi.
Det är inte så att jag här efter en vecka kan stå och lova hur vår nya jobbpolitik ska se ut, utan den formuleras nedifrån och upp. Så är det i folkrörelser, men det kanske inte är så i partier som gör extrema makeovers . För det tredje kommer jag tillsammans med alla mina andra partivänner här i riksdagen att fortsätta att opponera på den politik ni för.
Ni kallar den för jobbpolitik, men hittills har den handlat om att ge sig på arbetslösa och försämra den inkomsttrygghet som det innebär att ha en a-kassa om man skulle råka bli arbetslös, om olyckan skulle vara framme. Det har varit kärnan i er jobbpolitik hitintills.
Debatten om nystartsjobben kommer vi att ta senare i dag, så den lämnar jag därhän efter en liten kommentar: Om nystartsjobben är så bra och de jobb som görs i offentlig sektor är så bra, varför då inte ge möjlighet för arbetsplatser inom kommuner, regioner och landsting att ha nystartsjobb? Det förhindrar ni med den politik ni för i dag.
Vad gäller debatten om plusjobb är det tre saker kvar. Ni straffar kommunerna för Ams effektivitet. Avtalen kommer att bli uppsagda, även i Region Skåne, där dina partivänner är de som styr.
Jag vädjar till Littorin: Åk ut i landet och säg till kommun- och landstingsföreträdare att inte säga upp de här 18 000 människorna, som har haft svårt att komma in på arbetsmarknaden.
Luciano Astudillo (S):
Jag anar en gnutta självkritik i slutet, om jag ska vara snäll och tolka Littorin så. Ams säger att 80 000 skulle kunna få ett nystartsjobb i dag, och bara 3 600 har fått det. Löftena under valrörelsen var ungefär 10 000 i månaden. Det är klart att det inte har varit en lyckad start för nystartsjobben, hur mycket Littorin än vill göra gällande att det har varit det.
Ett pressmeddelande skickades ut elva dagar efteråt där Littorin proklamerade nystartsjobbens förträfflighet. Det är ändå illavarslande att man fortsätter på samma spår. Det handlar om generella skattelättnader, som träffar väldigt spritt. Det är detsamma när det gäller stödet till unga, instegsjobben och konstruktionen kring det.
Det hjälper inte dem som absolut behöver det allra mest, utan det blir generella skattelättnader, som många gånger gynnar företag som sannolikt ändå hade anställt. Jag har radat upp flera problem och brister i nystartsjobben, bland annat undanträngningseffekterna. Det är bra att höra från borgerligt håll att man måste tillåta lite undanträngningseffekter, för under alla år vi har regerat har vi fått den kritiken.
Det är intressant att höra en borgerlig politiker försvara arbetsmarknadspolitiken på det här sättet. Det är fortfarande så att sju av tio nystartsjobb har gått till män. Och trots att branscher där kvinnor är överrepresenterade finns med bland de branscher som har fått flest nystartsjobb är det ett problem.
Det finns flera fall där de som har fått nystartsjobb uppbär löner på 60 000, 70 000 och 80 000 kronor. Det hjälper inte ungdomar i den utsträckning som Littorin gör gällande. Det hjälper inte nyanlända invandrare, som Littorin gör gällande. Vi kommer att fortsätta att kritisera och debattera de brister som finns i nystartsjobben.
Luciano Astudillo (S):
Jag vill börja med att tacka Sven Otto Littorin för svaret. Det klargör en del. Regleringsbrevet är lite öppet skrivet just på det här området och öppnar för att gå vidare med en fortsatt privatisering av förmedlingsverksamheten. Det är också allmänt känt att det hos er borgerliga finns en ideologisk övertro på att privat verksamhet i alla lägen är bättre än offentligt driven och finansierad verksamhet. Det är klart att det för oss socialdemokrater kan finnas fog för oro.
Med det svar jag har fått kan jag konstatera att det inte kommer att ske en avreglering eller privatisering av förmedlingsverksamheten. Den dörren uppfattar jag att Littorin definitivt har stängt med detta svar. Vi socialdemokrater tar honom på orden här. Det är ett viktigt besked för alla dem som är eller i framtiden blir arbetslösa.
Alla ska nämligen garanteras ett högkvalitativt stöd också i framtiden. Det är också ett viktigt besked för alla dem som arbetar i Ams och på arbetsförmedlingarna. Hela Ams organisation är nu under kraftig omvandling, och var man landar vet vi inte riktigt i dag.
Det vi däremot vet är att Ams har fått sina resurser kraftigt reducerade, med så mycket som 500 miljoner, vilket motsvarar 1 200 anställda på två år. Vi socialdemokrater ser positivt på att det finns många olika aktörer som vill hjälpa de arbetslösa. Det har länge funnits olika utbildningsanordnare som har stöttat arbetslösa.
Det har länge funnits olika samarbeten mellan arbetsförmedlingar och bemanningsföretag. Nu ska alltså förmedlingsverksamheten på försök utföras av andra aktörer i tre regioner, enligt Bo Bylunds pressmeddelande och artikel i Dagens Industri. Och den verksamheten ska utvärderas. Jag hoppas att Littorin tar till sig av resultaten. Men jag vill ändå passa på att berätta för Littorin att liknande försök har gjorts tidigare av Ams.
Jag tror att det var under den tid som Littorin var riskkapitalist, så han kan ha missat det. Jag ska lämna över den utvärdering som gjordes av det projektet. Jag har den här. Den gjordes av Centrum för arbetsmarknadspolitisk forskning i Växjö. Då vann den offentliga arbetsförmedlingen över ett privat bemanningsföretag. Jag kan stolt meddela att arbetsförmedlingen fanns i Malmö.
Det var ett pilotprojekt, och det genomfördes i form av en tävling. Ta vara på de erfarenheterna, Littorin! Jag ser gärna kompletterande matchning. Men gå inte miste om de effektivitetsvinster som finns i att ha en nationellt driven politik på det här området!
Det gäller möjligheter till målstyrning av arbetsmarknadspolitiken samt att vi med den nationella och sammanhållna arbetsförmedlingsverksamheten ändå får en kompetens som det är oerhört viktig att värna om. Ge Ams en rejäl chans att göra ett bra jobb! Det kan man känna en viss oro för med tanke på de nedskärningar som väntar två år framöver.
Men det finns flera fallgropar med en kompletterande förmedlingsverksamhet. Jag vill ändå ställa en del frågor kring det, resonera lite högt. Hur avser Littorin att garantera likvärdig behandling och god kvalitet när det gäller den service som ska ges arbetslösa? Och hur avser han att förhindra att bemanningsföretagen plockar russinen ur kakan?
Luciano Astudillo (S):
Det är intressant. Vi hade tidigare en debatt om nystartsjobben där jag meddelade Littorin att vi socialdemokrater tycker att det är en intressant konstruktion i den insatsen, även om vi tycker att det finns mycket att korrigera. Nu tycker vi ungefär lika vad gäller matchningsverksamheten.
Vi får väl hoppas att Littorin säger en sak och också gör den under hela mandatperioden. Vi har ju upplevt i andra sammanhang när det gäller arbetsmarknadspolitiken att Littorin är väldigt duktig på att säga en sak och göra precis det motsatta. Men vi tar honom på orden. Vi får väl försöka lita på honom den här gången.
Det är ett problem att Ams ska göra detta inom befintlig budget, som Littorin säger. Kom ihåg att "inom befintlig budget" innebär att Ams ska göra detta under en period då Ams ska dra ned på sin verksamhet med 500 miljoner, vilket motsvarar 1 200 anställda på två år! Det kan vara svårt att hitta bra verktyg och metoder för att göra det inom den ramen.
En idé för att garantera likvärdigt bemötande tror jag skulle kunna vara att man utfärdar licenser för de bemanningsföretag eller andra aktörer, fackförbund till exempel, som vill bedriva den här typen av verksamhet. Det kan ju vara en form av kontrollmekanism när det gäller att man har en sjyst syn på det här och att man inte får vägra vissa arbetslösa, till exempel människor som står längre bort från arbetsmarknaden.
Det är två verktyg som skulle kunna användas. Det är skönt att höra att Littorin stänger igen dörren så rejält. Jag har bland annat tagit del av branschorganisationen Bemanningsföretagens tidigare chef Eva Östling Olléns tänkande kring detta. Hon tycker att det är för tidigt, som hon uttrycker sig, att lämna över hela uppdraget till utomstående aktörer.
I det ligger underförstått att hon förr eller senare vill ta över allt detta och privatisera det, men Littorin har ju lovat att det inte ska ske. Det är skönt. Jag vill ändå avslutningsvis passa på att berätta att jag personligen har varit väldigt engagerad i det här med matchning. Jag har varit aktiv i en fotbollsförening i Malmö som heter Mabi och som är aktiv i Rosengård.
Vi har som ideell fotbollsförening haft ett samarbete med kommunen. Vi har tagit emot arbetslösa från kommunen och använt våra nätverk via till exempel sponsorer och de kontakter vi har med kommunal verksamhet för att få ut arbetslösa på jobb. Det tycker vi har fungerat väldigt bra i klubben. Jag har nu lämnat klubben, men jag ordnar gärna ett besök dit.
Det behöver inte alltid vara av vinstintresse, utan det kan finnas andra intressen och andra orsaker till att man bedriver den här typen av verksamhet. Det är ju så att en fotbollsförening har andra nätverk än en arbetsförmedling eller en kommunal handläggare.
Dessutom möter man den arbetslöse på ett annat sätt, även om man kan ha samma typ av krav på en klubb när det till exempel gäller vilken uppföljning det ska vara för de arbetslösa. För övrigt inspirerade just detta socialdemokratin till att i sitt valmanifest under valrörelsen lansera förslaget om jobbagenter.
Jag tycker att Littorin ska kolla på den idén och se om han också kan ta till sig den.
Luciano Astudillo (S):
Det gick ut ett brev till alla kommuner från Integrationsverket i mitten av maj. För att klara de mål som finns i den nya organisationen är verkets bedömning att man bör komma upp till ca 250 kommunöverenskommelser omfattande närmare 30 000 introduktionsplatser under 2007. Den bedömningen kvarstår. Kommunmottagningen under årets tre första månader var 5 632 personer.
Vi socialdemokrater hävdar bestämt att det finns en underdimensionering av den mottagningsverksamhet som Migrationsverket nu sätter upp. Den kommer att leda till stora bekymmer. Sabuni hävdar - jag vet inte vilken kula hon tittar i - och är helt övertygad om att länsstyrelserna kommer att vara bättre på att fixa fram de kommunplatser som behövs.
Jag tittar inte i någon kula, utan jag ser på historien. Hittills har Integrationsverket lyckats få fram de platser som har funnits. Nu slår man sönder strukturen och smetar ut den på länsstyrelserna. Det övergripande ansvaret för styrning och beställning av introduktionsplatser försvinner. Den frågan svarade inte Sabuni på.
Vi socialdemokrater hävdar att detta kommer att slå allvarligt mot de kommuner som i dag tar ett stort ansvar. Den dag regeringen är beredd att föra ett samtal med oss socialdemokrater kring tre bärande principer får ni gärna slå en signal. Den första är: Ge akut hjälp till de kommuner som i dag tar det stora ansvaret! Den andra är: Se till att fler kommuner tar emot fler flyktingar, kanske lagstiftningsvägen!
Den tredje är: Styr bort från EBO! Eget boende har blivit OBO - ett ovärdigt och omänskligt boende. Så får det inte fortgå.