KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Hallengren (S):
Vi har haft möjlighet att ses tidigare i dag då vi i trafikutskottet fick information när det gäller just trafikkaoset, ministern. Det är därför jag också kommer till den här interpellationsdebatten; jag känner inte att jag fick svar på de frågor jag då hade. Infrastruktur och kollektivtrafik är så viktigt. Det måste funka för att människors vardag ska fungera. Om man ska kunna ta sig till jobbet, till skolan och till fritidsaktiviteter måste infrastrukturen fungera.
Vi tycker att det är så viktigt att trafikutskottet ordnade en hearing om detta den 18 februari. Det vet de som sitter i den här kammaren, och det vet de som möjligtvis kan se detta på annat sätt, för de deltog själva genom att ställa frågor på riksdagens hemsida. Vi fick många bra frågor ställda. Ett antal av dem fick också bra svar från de aktörer som närvarade. Det var SJ:s vd, det var Banverkets generaldirektör och det var ytterligare operatörer och fackliga organisationer närvarande.
Det var mycket tydligt för dem som närvarade på den hearingen och för de allra flesta inblandade parter att tågsystemet inte är fullt ut samordnat. Vi har i dag många olika aktörer, flera av staten ägda eller styrda, men även privata aktörer. Samordningen är inte exemplarisk, och den här vintern har visat det. Trots detta drar Åsa Torstensson och regeringen slutsatsen att vi ska ha in fler aktörer.
Jag läser i ministerns svar på s. 2, andra stycket: "När det gäller avregleringen är det min fasta övertygelse att en öppen marknad med fri konkurrens leder till en mer effektiv tågtrafik till nytta för resenärerna. I fri konkurrens blir kundernas behov styrande och resenären sätts därmed i centrum."
Då vill jag fråga ministern om det verkligen är ministerns uppfattning att SJ hade kunnat komma i tid den här vintern om de bara hade känt konkurrens från andra bolag. Är det en lösning på några som helst problem? Nej, snarare tvärtom.
Vad händer med biljettbokning och information till resenärerna när många aktörer ska samsas på fulla spår, på fulla bangårdar och i fulla verkstäder där man ska åtgärda de fel och brister som uppstår? Jag måste säga att regeringens analysförmåga inte imponerar. Svaren är ju ständigt och jämt när vi diskuterar de kommande avregleringsfrågorna att ni tror att det kommer att bli bättre. Vad grundar ministern detta på?
Är det erfarenheter från Storbritannien, Estland och Nya Zeeland - länder som egentligen är de enda i världen som har avreglerat och återreglerat? Varför tar jag upp den här debatten när vi egentligen ska prata tågkaos och vinter, kan man fundera på. Det handlar väl ändå om snö och isbildning i spåren och växlarna. Visst gör det det.
Men risken är överhängande att vi oavsett kommande vintrar får ett kaos på spåren, och jag tycker att ministern är skyldig att förklara för oppositionen och framför allt för resenärerna hur punktligheten skulle kunna bli bättre med fler aktörer på fulla spår. Hur skulle SJ kunna hantera situationen annorlunda därför att man har fler konkurrenter? Det är svar jag ser fram emot att få.
Lena Hallengren (S):
Vice ordförande Jan-Evert Rådhström går upp i talarstolen och gör som vanligt lite egna analyser. Han försökte tilldela oppositionen en hel del uppfattningar om både konkurrens och bolagisering som vi inte står för. Jag tror att alla som är intresserade av trafikfrågor kan konstatera detta. Jag skulle dock vilja ställa ett par frågor till. Jag förstår om ministern har svårt att svara på allt - det är många interpellanter och debattörer och inte så mycket tid att svara. Det är mångas ansvar, allra mest vädrets.
Det tror jag att vi alla instämmer i. Vad fler instämmer i är dock att det krävs samordning och ökad spårkapacitet. Men vad gör då regeringen och Åsa Torstensson? Jo, de prioriterar vägsatsningar och avreglering som ger ännu fler operatörer. Jag och oppositionen är alldeles övertygad om att samordningen blir svårare att bedriva ju fler aktörer man har, och jag tycker fortfarande inte att ministern har några bra svar.
Jag skulle vilja ställa några mycket konkreta frågor. För vilken tid och för vilka händelser tar ministern ansvar? Är det under dessa fyra år, eller behöver man ha makten i tolv eller åtta år? Hur länge behöver man ha makten för att kunna ta ansvar för situationen som råder utan att hela tiden skylla på historiska händelser? Dessutom vill jag ha svar på om krisberedskapen verkligen har räckt till.
Underhåll historiskt i all ära, men det handlar ju om vilken kapacitet man har just nu, i dag, att hacka is i växlar och röja spår. Har krisberedskapen varit nog och tillräcklig?
Lena Hallengren (S):
Det är en mycket angelägen fråga som vi just nu debatterar. Frågan har också diskuterats i socialutskottet där vi har mött ungdomar som har samtalat med Barnombudsmannen, och vi väntar besök från Statens institutionsstyrelse. Barnombudsmannen har också kommit med en rapport som beskriver hur barn och ungdomar som tillbringat kortare eller längre tid på HVB-hem upplevde sin situation. Att bli omhändertagen kan upplevas på många olika sätt.
Det kan ge avtryck för kortare eller längre tid i livet. I Vanvårdsutredningen kan vi se vilka följder det kan få om inte tillsynen hanteras på allra bästa sätt.
Staten är skyldig att utöva tillsyn och ha en god kvalitet på den verksamhet som barn och ungdomar tvingas vistas i. Så sent som 2008 kom Socialstyrelsen med ganska mycket kritik efter att ha besökt färre än hälften av de då befintliga HVB-hemmen. Många fick kritik, närmare bestämt 144 av 156. All kritik var inte allvarlig, men flera hem fick stängas.
Drygt ett år senare, 2009/10, övergick ansvaret för tillsynen till Socialstyrelsen. Att centralisera, få en mer samlad bild av tillsynen och lära av det som händer är klokt; det vill jag gärna säga. Vi är dock alla medvetna om att Socialstyrelsen inte klarar sitt uppdrag, vilket är ett stort problem.
Socialstyrelsen besökte socialutskottet för inte så länge sedan och beskrev att man under 2010 inte hade klarat av att göra två besök, varav minst ett oanmält, hos merparten av HVB-hemmen. Man trodde inte att man skulle klara det under 2011 heller. Vi säger att vi ska prioritera barn och ungdomar, men på högsta nivå är man väl medveten om att det inte fungerar. Det är allvarligt.
Maria Larsson säger i sitt svar att de flesta HVB-hem inspekterades under föregående år. Det räcker dock inte att de flesta HVB-hem inspekteras. Alla HVB-hem ska inspekteras. Under hur lång tid har Maria Larsson känt till att det är de flesta HVB-hem som inspekteras? Det betyder att de finns generationer av unga som vistas på HVB-hem utan att vi är riktigt säkra på vilken kvalitet som erbjuds där.
Jag är också nyfiken på om det finns några tankar hos Maria Larsson på att införa öppna jämförelser för att på ett annat sätt kunna mäta den kvalitet som finns. Maria Larsson säger i Svenska Dagbladet: Det handlar om kvalitetsutveckling där olika kommuner har kommit olika långt. Jag har sett dessa brister under lång tid och bad därför Barnombudsmannen att prata med barnen själva.
Jag uppmanar alla kommuner att vara noga med att välja boenden som ger en bra vård. Om ett hem inte fungerar bör man avsluta kontakten. Jag kan inte svära på att Maria Larsson är korrekt citerad, men detta stod i Svenska Dagbladet. Man kan inte testa ett boende, se om kvaliteten håller och sedan byta boende om det inte funkar. Det är en modell som vi har prövat på andra håll, men det här är alldeles för allvarligt för att göra så.
Hur länge har Maria Larsson känt till att det finns HVB-hem som inte har fått något tillsynsbesök under 2010? Och hur ser Maria Larsson på det faktum att Socialstyrelsen gör bedömningen att man inte heller under 2011 kommer att klara av sitt åtagande om två besök, varav minst ett oanmält?
Lena Hallengren (S):
Maria Larsson har all rätt att vara upprörd. Det är verkligen upprörande att den här verksamheten ser ut som den gör. Jag tycker att det är upprörande att socialutskottet får besök av ansvarig myndighet som säger att man inte har klarat av det under 2010 och att man troligtvis inte kommer att klara av det under 2011 heller. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att Maria Larsson efter snart fem år som ansvarig minister står i talarstolen och skyller på tidigare regeringar. Maria Larsson har haft fem år på sig.
Jag säger inte att allt som har skett är fel, men jag är upprörd över de brister vi ser. Man kan naturligtvis skylla på myndigheterna och säga att de måste klara av det. Vad är det som brister? Vad är det som gör att de inte klarar av att göra sina två besök? Vad är det som gör att det finns barn och ungdomar som tillbringar år på HVB-hem utan att vi vet att de har en bra kvalitet? Hur många år ska det ta?
Tar det till 2014, eller behöver Maria Larsson ännu en mandatperiod innan hon kan ta ansvar för verkligheten och de beslut hon själv fattar? Socialstyrelsen säger att man får så många nya tillsynsområden. Jag tror att man behöver fundera över det. Har Socialstyrelsen fått så många uppdrag att man inte riktigt hinner med? Socialstyrelsen antyder att man kanske måste prioritera om och prioritera ned andra tillsynsområden.
Då kan tillsynen av hälso- och sjukvården drabbas. Det är allvarligt om man börjar välja mellan tillsynsområdena och lägger vårdanmälningar på hög för att man inte klarar av den stora arbetsbelastning som regeringen har lagt på en. Jag vill ha mer svar och mer ansvarstagande från Maria Larsson. Det är lätt att skylla på tidigare regeringar.
Det kan vi ju alla göra, men det blir inte så konstruktivt och det leder knappast till en bättre kvalitet för de unga som vistas på HVB-hem. Vad säger Maria Larsson om att man börjar prioritera? Är det acceptabelt att resonemangen att prioritera mellan de tillsynsområden man har fått över huvud taget förs inom Socialstyrelsen? Hur länge har Maria Larsson känt till att det finns HVB-hem som inte har fått en enda tillsyn under innevarande år?
Lena Hallengren (S):
Det finns all anledning att fundera över om man får ha interpellationsdebatter i kammaren eftersom det har funnits socialdemokratiskt styre i detta land vid olika tillfällen. Men jag tänkte nog fortsätta både denna debatt och andra debatter. Sedan hoppas jag att regeringen tar ansvar för det som man har vunnit två val för att genomföra. Helt uppenbart finns det stora brister. Jag hör att Maria Larsson brinner för frågorna. Det tycker jag är positivt. Men jag fick inte riktigt något svar på frågan om det är okej att Socialstyrelsen börjar prioritera.
Jag är nämligen bekymrad över att Socialstyrelsen får väldigt många uppdrag. Minister efter minister står här i talarstolen och säger: Det ska Socialstyrelsen hantera. Den tillsynen ska fungera. Vi kanske har gjort det snabbt, men det är för att vi är ivriga. Vi vill att mycket ska hända. Vi vill se förändring. Vi skickar mer resurser. Ändå är faktum att högarna växer när det gäller anmälningar om brister i vården.
Ansvariga på Socialstyrelsen säger själva att man nu kanske måste fundera över hur man ska prioritera i sitt ansvar när man också får ansvar för till exempel tillsyn av personlig assistans. Det är väldigt mycket som läggs på en och samma myndighet. Det är möjligt att Maria Larsson inte alls delar denna oro. Men om hon gör det skulle jag känna mig lite lugnare. Om en myndighet har för mycket att göra och börjar prioritera är det nämligen allvarligt. När det återigen gäller HVB-hemmen kommer vi att fortsätta att följa frågan.
Vi kommer att fortsätta framföra den kritik som vi tycker är relevant att rikta mot dem som är ansvariga för en verksamhet som har bara ett eller två besök. En del har inte ens något besök. Jag vill avsluta med att säga att jag är mycket glad över att Maria Larsson fångar upp och säger att Öppna jämförelser är någonting som man arbetar med. Det är ingenting som har nått ut än. Men jag tycker att det är positivt, och jag hoppas få följa detta arbete.
Lena Hallengren (S):
Jag hoppas att det inte ska ta ytterligare år, även om jag kan ställa interpellationer löpande under den tiden. Hsan fick extra resurser för att kunna beta av kön.
Då ställer jag mig frågan: Har tanken möjligtvis slagit socialministern att Hsan skulle behöva extra resurser för att nu beta av och komma i fas, eller ska de kavla upp ärmarna så pass mycket att befintlig personal klarar av högen på många tusen anmälningar, som vi vet att det handlar om, även om vi kan diskutera hur många det är exakt? Det är min ena fråga, som det möjligtvis skulle hinnas med ett svar på innan tiden är slut. Problemet är att det går lite för snabbt.
Regeringen har i det här fallet goda intentioner och vill ganska snabbt fatta ett beslut med ett snabbt genomförande. Men myndigheterna, tillsynen och verksamheten hinner inte riktigt med. Vi ser precis samma problematik när det gäller den sociala tillsynen. Där har jag ställt en fråga till Maria Larsson, som är ansvarig för de frågorna, så jag ska inte tvinga socialministern att svara på dem. Men vi ser samma tendenser där. Man är för snabb. Man ger inte myndigheter och verksamheter tillräckliga resurser för att klara av de nya uppdrag som de tilldelas.
Och det räcker inte med goda intentioner om inte resultatet blir gott. Jag undrar om Göran Hägglund möjligtvis har några planer för hur man ska beta av köerna, så att han inte bara talar om att kavla upp ärmarna och att Lena Hallengren kan interpellera om ett år. Jag tycker att det känns lite uppgivet, måste jag säga. När det gäller meddelarfriheten kan jag däremot lova att jag återkommer. Frågan är ju inte alls så enkel som Göran Hägglund försöker beskriva den, utan tvärtom är det snarare väldigt komplext.
Vi kommer att se alltmer av dessa konsekvenser framöver. Vill man på riktigt komma åt de brister som finns i vården behöver man tränga in djupare och göra de förändringar som krävs. Det är inte så enkelt som att säga att företagshemligheter bara handlar om ekonomi och att det är lätt att skilja sådant från brister i vården. Det kan mycket väl hänga ihop.
Lena Hallengren (S):
Kenneth Johansson! Det är lite svårt att inte plocka upp bollen efter Centerns kommundagar när partiledaren Annie Lööf ganska tydligt ger en bild av att valfriheten i sig löser de kvalitetsproblem som vi vet att äldreomsorgen har oavsett om den bedrivs i privat eller offentlig regi. Målet är att 50 procent ska bedrivas i privat regi.
Annie Lööf sade att när människor får välja fritt och också kan promenera i väg skapar man förutsättningar för boenden med hög kvalitet. Jag undrar vilken verklighetsuppfattning man har då. Vilken expertis lutar sig Centerpartiet emot när man menar att valfrihet inom äldreomsorgen löser kvalitetsproblemen? Det var ju precis det som partiledaren gav uttryck för.
Det är snarare tvärtom så att det finns ganska mycket som talar för att vi måste kringgärda den valfrihet som finns inte minst inom äldreomsorgen med oerhört mycket av regler, tillsyn och utvärderingar för att garantera den kvalitet som erbjuds människor som är sköra och inte har kunskapen, förmågan och informationen att kunna göra ett nytt val.
Det finns många gånger ett beroendeförhållande inom både hemtjänst och äldreomsorg men även inom primärvården som gör att man inte alltid känner att man vill göra ett nytt val. Socialstyrelsen har på regeringens uppdrag gjort en granskning av valfrihetssystemet ur ett befolknings- och patientperspektiv som slutredovisades i förra veckan.
Det är svårt att läsa sig till någonting i deras utvärdering som säger att valfriheten i sig leder till bättre kvalitet. Vilken expertis lutar ni er mot när ni säger detta, och vilket ansvar har vi som politiker för att se till att det blir en god kvalitet?
Lena Hallengren (S):
Jag begärde replik på Kenneth Johanssons anförande, och vi ska se om jag också kan få svar på den fråga som jag ställde. Jag undrade vilken expertis ni lutar er mot när ni påstår att valfrihet i sig inom äldreomsorgen leder till bättre kvalitet. Vilken expertis lutar ni er mot? Det är i alla fall inte Socialstyrelsens senaste utvärdering. Om vi politiker har ett stort ansvar kan man inte säga att det är den enskilde som ska välja eller välja bort. Det är där ni lägger kvalitetskontrollen, och det är ett väldigt stort problem. DN är inte något husorgan eller en del av våra kongresspapper.
Önskar Kenneth Johansson verkligen veta vad Socialdemokraterna tycker kan han läsa både partiprogram och kongressprogram. Vi har inte krävt ett vinststopp, för vinst handlar om hur man hanterar ekonomin i ett företag. Men kommuner har ett ansvar för att beskatta. De har ett ansvar för att erbjuda en kvalitativ verksamhet enligt socialtjänstlagen. När de gör en upphandling har de också rätt att ställa olika krav.
Vi tycker inte att det är orimligt att de också har möjlighet att ställa krav på vilka intentioner utövaren ska ha. Det var ett mycket tydligt svar, tycker jag. Jag hoppas att du, Kenneth Johansson, håller med om det, oavsett vad du tycker om själva svaret. Jag vill nu ha ett svar på vilken expertis ni lutar er mot när ni menar att valfrihet inom äldreomsorgen garanterar kvalitet.
Lena Hallengren (S):
På slutet lät det lite grann som att Margareta B Kjellin inte höll med Kenneth Johansson om att valfrihetssystem i sig leder till bättre kvalitet. Eller hade jag fel? Det är min första reflexion, för jag tycker att det är ganska upprörande att valfrihetssystem i sig ska lösa kvalitetsproblemen genom att de gamla tar sin check och promenerar därifrån om det inte duger. Min andra reflexion är att Margareta B Kjellin som vanligt säger att allting är sossarnas fel.
Jag vet inte: Ungefär hur många år känner du själv att Moderaterna behöver för att ta ansvar för någonting i det här samhället? Välj själv: kommunal, regional eller nationell nivå. Min sista reflexion är att du har varit ute på många besök och att de var väldigt glada för 5 miljarder kronor. Hade de varit mer glada för 10 miljarder? Räckte det? Var de nöjda? Tyckte de att de hade tillräcklig tid? Men de var nöjda.
LOV förverkligar individen, erbjuder mångfald och medför god kvalitet. Det som det har motionerats om är i princip redan genomfört. Då kanske det inte är mycket mer att göra, utan det mesta är fixat och klart - eller?
Lena Hallengren (S):
500 miljoner kronor i investeringsstöd till äldreboenden över tid - jag vet inte hur många boendeplatser det beräknas leda till, men det kanske Margareta B Kjellin är mer uppdaterad på. Faktum är att när man lyssnar på moderata talespersoners anföranden är de inte särskilt självkritiska. Det handlar om att det mesta är ganska bra, det är på väg åt rätt håll, vi har valfrihetssystem och om bara kommunpolitikerna inför det är ganska mycket fixat.
Jag tycker att det är väldigt bekymmersamt när Moderaterna inte ser de problem som systemet i sig kan skapa. Jag säger inte att det måste göra det, men det har uppenbarligen inte hanterats på ett tillräckligt bra sätt runt om i landet. Vi har sett exempel på att det är bristfälligt. Vi har förvisso lagen om offentlig upphandling, men man har även där visat att man inte klarar av att teckna avtal eller sätta upp direkta kvalitetskriterier.
Socialstyrelsen klarar inte av tillsynen - i 94 fall av 100 gör man ingenting åt de klagomål som kommer in. Det är en kanonad av insatser som krävs för att vi ska få ordning på äldreomsorgen, som inte alls har den kvalitet som vi alla vill att den ska ha. Svaret blir lagen om valfrihetssystem. Då återkommer jag till frågan: Är det verkligen på fullaste allvar som ni menar att det är de äldre som ska ta ansvaret och välja bort de dåliga alternativen?
Det är ju det som blir svaret om ni inte skärper upp kraven på några andra områden. Avslutningsvis är det återigen fråga om 5 miljarder kronor. Det är alltid lätt att föra en diskussion, och sedan går frågan tillbaka: Varifrån ska ni ta pengarna? Men det är ju alltid ett val. Senaste gjorde ni ett val och sänkte krogmomsen med 5,3 miljarder - lika mycket som ni har tillfört äldreomsorgen under fem års tid. Är det inte dags att göra andra val snart, Margareta B Kjellin?
Lena Hallengren (S):
Absolut ska det finnas smörjmedel. Det tror jag att alla regeringar inser, och jag tror att alla partier i riksdagen funderar över hur man bäst kan stimulera och locka fram en viss utveckling. Men det är svårt att inte göra kopplingen till 120 miljarder i sänkt skatt. Kommunerna har ett huvudansvar för äldreomsorgen, och de går på knäna. Äldreomsorgen brister.
Någonstans där måste man börja fundera på om inte staten har ett lite större ansvar än att bara stå för smörjmedel. Annars hade jag två saker som jag gärna skulle vilja att Barbro Westerholm reflekterade lite kring. Den ena saken är: Löser lagen om valfrihet kvaliteten? Är det rimligt att kräva att de äldre väljer bort de dåliga alternativen?
Den andra saken är något som vi visserligen talade lite om i förra replikskiftet här, men jag är ändå nyfiken på vilken analys som Barbro Westerholm gör av Jan Björklunds uttalande när det gäller skolan och riskkapitalbolag. Vilken inverkan får ett sådant tankesätt på äldreomsorgen?
Lena Hallengren (S):
Det var positivt med Barbro Westerholms svar som beskrev hur skattesänkningen har bidragit till att hålla konsumtionen uppe, för den har ju inte bidragit till så förfärligt många nya jobb. Man den beskrivningen kan möjligen stämma. När det gäller valfriheten och LOV är jag väl medveten om skillnaden mellan lagen om offentlig upphandling och LOV. Men problemet, som jag inte riktigt känner att borgerligheten tar tag i, är att LOV i sig ska göra att de dåliga alternativen försvinner eller väljs bort.
Det ställer krav på boendet, som du själv beskriver, men det handlar också om synen på de människor som är gamla och vilken förmåga de har att på riktigt fatta beslut om att byta från ett äldreboende som de inte gillar. Då gäller det inte bara att det ska finnas plats på ett annat utan det handlar också om att ha orken, kunskapen och informationen. Det finns väldigt mycket i detta.
Det finns ganska lite expertis som talar om att det är rimligt att vänta sig att valfrihetssystemet - alltså att man ska ta sin check och söka sig ett annat boende - ska lösa kvalitetsproblemet. Det löser en annan fråga om valfrihet och mångfald, som vi kan diskutera, men vi kopplar det till kvalitet. Jag undrar: Löser valfrihetssystemet i sig kvalitetsproblemet?
Lena Hallengren (S):
Jag tror att Anders Andersson kan fråga ganska många i SKL om vad de tycker om pressmeddelandepolitik - 1 miljon till ett område som omsätter 500 miljarder, vilket vård och omsorg sammantaget gör. Jag var inte kritisk till att kommunpolitiker har möjlighet att förändra, driva, utveckla och påverka både äldreomsorg och annat.
Men vad jag var tveksam till, och vad jag gärna vill att Anders Andersson ska reflektera lite mer över, är det faktum att det blir mer och mer av överenskommelser med SKL. På vilket sätt är det mer demokratiskt? På vilket sätt är det ett sätt att se de äldre eller individen eller medborgaren? I betänkandet kan vi läsa att i juni 2010 ingick regeringen och Sveriges Kommuner och Landsting en överenskommelse.
Vi läser vidare om att regeringen under 2010 slöt en överenskommelse om ett utvecklingsarbete och att regeringen och SKL i januari 2011 slöt en överenskommelse om ett gemensamt långsiktigt . och så vidare. Och i december 2011, står det, träffade regeringen och SKL en ny överenskommelse. Att hela tiden ha hänvisningar till vilka överenskommelser man träffar med SKL tycker jag är ganska otillfredsställande när det gäller ett område som helt klart är av stort medborgerligt intresse.
Det finns brister i kvaliteten. Det finns utmaningar i form av utbildning och annat. De diskussionerna borde komma upp här. Jag hade LOV som ett tydligt exempel. Där finns det en lagstiftning som inte är obligatorisk. Men det finns pengar till de kommuner som inför den och gör de inte det, då blir det lagstiftning. Vad tycker Anders Andersson? Han kan gärna få reflektera lite över hur han upplevde situationen på den andra sidan.
Vad tänker han kring att fatta beslut om en frivillig lagstiftning som man får pengar om man genomför men om man inte gör det så blir det lagstiftning? Jag måste säga att jag tycker att det är oanständigt att ha den typen av demokratiskt sätt att försöka driva och förändra utvecklingen av äldreomsorgen.