Adam Marttinen (SD):
Genom propositionen om vissa ändringar i vapenlagen föreslås huvudsakligen, som tidigare talare har pekat på, att den fysiska märkning av vapen och vapendelar som är tänkt att ske vid import till Sverige från annat EU-land ska tas bort. Det ska alltså inte längre finnas någon märkning på vapen importerade från EU-länder där det framgår vilket år och från vilket land vapnet är importerat.
Grundorsaken till att denna proposition kommit till är att FN:s vapenprotokoll numera är en del av EU-rätten, vilket gör att EU-länderna ska betraktas som en part och att de då ska kunna kräva märkning endast av vapen från tredjeland. Det är en sorts EU-harmonisering där man i första hand har beaktat fördelar - om det nu finns några sådana - utifrån ett EU-perspektiv.
Som alltid vid anpassningar till ett alltmer överstatligt EU finns det nationella värden som går förlorade. Just slopandet av införselmärkningar på vapen vid import från ett annat EU-land är något som föranlett en viss oro hos och kritik från bland annat Rikspolisstyrelsen, Statens kriminaltekniska laboratorium och Tullverket.
Det anses försvåra möjligheterna att spåra ett vapens historia eller på annat sätt agera mot omärkta vapen. Sverigedemokraterna har från början tagit sin utgångspunkt i den oron och den kritiken.
Att försvåra möjligheterna att spåra vapen och förhindra att exempelvis från början legala vapen hamnar i fel händer är inte ett pris som Sverigedemokraterna har velat betala för drömmen om ett alltmer gränsfritt Europa utan några inre kontroller. Vi har redan sett biverkningar av den drömmen som är så stora att EU-glorian hamnar på sned.
Vi vet att den allra största delen av de vapen som hamnar i händerna på kriminella i Sverige har sitt ursprung i eller har rest genom Europa. Det är fortsatt viktig information som Sverigedemokraterna vill att brottsutredande myndigheter ska ha tillgång till. Men är då införselmärkning vid import av vapen ett effektivt och ändamålsenligt sätt att administrera kontroll och spårbarhet av vapen?
Tyvärr kan vi konstatera att införselmärkningen har fungerat extremt dåligt. Det råder delade meningar både i Sverige och mellan olika EU-länder om när och hur ett vapen ska märkas. En del menar att det räcker med en märkning vid första importland medan andra menar att en ny märkning ska ske vid varje importland, vilket skulle generera en stor mängd olika märkningar på ett enskilt vapen som har en importrik historia.
I dag har de allra flesta vapen ingen märkning alls då det inte har funnits något samlat grepp för att införselmärka befintliga importvapen. Ett samlat grepp saknas också, som jag har anfört, också för kommande importvapen. Kravet på märkning är helt klart ett misslyckande ur flera aspekter.
Dels skapar det stora kostnader för vapenhandlare, dels för att det kan förstöra vapnets estetiska värde. Man har dessutom haft en lite överbyråkratisk utgångspunkt i att fysiskt dubbelmärka vapen med olika märkningar.
Det borde gå att hitta ett enklare sätt att utifrån befintlig märkning av vapen göra det mer lättillgängligt, till exempel genom digitalisering, vilket har anförts i tillkännagivandena. Herr talman!
Därför är vi positivt inställda till de tillkännagivanden som tar sin utgångspunkt i att vapenhandlare slipper göra nya märkningar på sina vapen och att brottsbekämpande myndigheter får snabbare och mer lättillgängliga data över importvapen. Tillkännagivandena syftar till att skapa en fortsatt spårbarhet för vapen som det handlas med inom EU genom att det införs ett digitalt vapenhandlarregister som är integrerat med polisens vapenregister.
Regeringen bör se till att det införs ett digitaliserat arkivsystem för vapendeklaration i syfte att underlätta för vapenhandlare att deklarera permanent in- och utförsel av vapen till och från Sverige. För tydlighetens skull avslutar jag med att säga att vi står bakom utskottets förslag till beslut.