Tina Acketoft (L):
Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner. Betänkandet behandlar motioner från den allmänna motionstiden i höstas och avser allmänna jämställdhetsfrågor.
Jag tycker mig dock både se och höra att huvudanslaget såväl i motionerna som i replikväxlingarna handlar om det uttalade målet för jämställdhetspolitiken, nämligen att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina liv. Har vi inte samma makt då? Här i kammaren är ungefär hälften kvinnor och hälften män, och det är här vi stiftar lagarna.
I alla stadier i skolan klarar sig tjejer bättre än killar resultatmässigt. Vi har fler tjejer än killar med högskole- och universitetsexamen. Utbildning och politik är som jag ser det de två viktigaste maktbaserna. Har man tillgång till kunskap och beslut borde man också ha medlen för att skapa förändring.
Det finns de som bestämt hävdar att vi är jämställda och att det i Sverige är upp till var och en att välja fritt. Men låt mig ta dem ur denna villfarelse genom att återgå till diskussionen om lönen. Fortfarande ligger kvinnors löner 16 procent under mäns. För varje lönehundralapp sponsrar vi kvinnor männen med 16 kronor.
Rensar man denna siffra på skillnader som ålder, yrke, utbildningsnivå och så vidare hamnar vi på drygt 6 procent - men det gör inte det hela bättre. Det är alltså 6 procent som är ren lönediskriminering som vi har att fajtas om. 10 procent beror på andra diskriminerande faktorer. Detta gör frågan så svårlöst; det går inte att lösa med ett enkelt alexanderhugg.
1,6 miljarder satsades 2007-2010 för att utveckla och förstärka jämställdhetsarbetet. Det är en tiodubbling jämfört med tidigare satsningar. Vi har gjort detta för att vi inser att jämställdhetsutmaningarna fortfarande är enorma. Vi vet delvis hur problematiken uppkommer och varför den består, men vi måste veta mer.
Jämställdhetspolitiken är värderingsgrundad, och de flesta av oss delar dessa värderingar. Den måste dock bygga på kunskap för att vi ska kunna fatta rätt beslut. Framför allt måste frågan ständigt debatteras - vilket jag är glad för att vi gör i kammaren - så att vi får en brett förankrad verklighetsuppfattning. Därefter kan vi komma fram till olika insatser. Herr talman!
Det kan bero på att jag i huvudsak arbetar med utbildningspolitik, men för mig är det självklart att även om källan till den ekonomiska ojämställdheten finns på arbetsmarknaden läggs grunden redan i skolan. Därför måste arbetet med jämställdheten starta i skolan. Åren 2008-2010 satsade regeringen 110 miljoner på att öka jämställdheten i skolan.
Bland annat tillsattes den berömda delegationen med uppgift att lyfta fram och utveckla kunskap om jämställdhet i skolan, analysera orsakerna till skillnaderna i flickors och pojkars resultat och prestation, utvärdera metoder för att bryta traditionella könsroller och föreslå lämpliga insatser. Man skulle också identifiera områden där ytterligare kunskap om jämställdhet och genus behövs. Man kan tro att detta inte behövs i dag, men det gör det.
Precis som någon sade är det fortfarande många stenar som måste vändas för att vi ska få problematiken beskriven. Parallellt med detta kom Lärarlyftet, en fortbildning för lärare där bland annat jämställdhet och genus ingick. Delegationen lämnade sitt slutbetänkande i januari. Jag ser med spänning fram emot fortsättningen, för meningen är att vi ska hitta de metoder som verkligen korrigerar det ojämställda utbildningssystemet. Det finns mycket kvar att göra.
Jag vill se fler genuspedagoger i skolan. Jag vill se lärare som förstår sig på genuspedagogik, och jag vill se rektorer som tycker att det är viktigt. Det räcker inte att frågorna genomsyrar arbetet; man måste också veta hur man ska använda det. En del av löneskillnaden mellan könen beror på den könsuppdelade arbetsmarknaden, som i sin tur beror på den könsuppdelade gymnasieskolan.
I anslutning till detta kan det vara bra att veta att Högskoleverket har fått i uppdrag att analysera varför så få män vill bli lärare och föreslå åtgärder. Det är kanske inte världens svåraste fråga att besvara, men vi får i alla fall fakta på bordet. Få män inom skolan innebär en dubbel problematik. Dels sjunker statusen på läraryrket, dels får eleverna en skev uppfattning om könsrollerna. Herr talman!
Det är ett tag sedan jag debatterade jämställdhet och arbetsliv i kammaren, men inget är nytt under solen. Ann-Christin Ahlberg slog sig för bröstet och sade att i hennes kommun har de minsann lagstiftat om heltid. Jag kan upplysa Ann-Christin Ahlberg om att det inte har något att göra med om kommunen är röd, blå, grön eller gul. Det är individer som driver dessa frågor.
Örebro kommun har sagt att om Alliansen vinner i omvalet ska varenda kvinna få rätt till heltid. Det har inget med politisk färg att göra utan med om man har insett att det finns en jämställdhetsproblematik i världen eller inte. Det är ganska jämnt fördelat mellan partierna om man har nått den insikten eller inte.
Jag trodde att jag hade fått betänkandet från 2009 i min hand, för exakt samma förklaringsmodell till löneskillnaden presenteras av oppositionen nu. Man menar fortfarande att löneskillnaden består för att arbetsgivarna har gått från att göra lönekartläggningar och planer varje år till att göra dem vart tredje år. Detta lyfts alltid upp som den värsta och största orsaken till löneskillnaden. Men löneskillnaden har förändrats.
Det går åt rätt håll, även om det är marginellt och jag gärna skulle se att det gick snabbare. Att lönegapet har minskat konstateras i Medlingsinstitutets rapport och även i särtrycket ur budgetpropositionen för 2011 om ekonomisk jämställdhet mellan kvinnor och män. Det är dock marginellt, och vi vill se mer.
Vad beträffar den treåriga planen, som lyfts upp som hin håle när det gäller lönegapet, måste arbetet utföras kontinuerligt och hela tiden. Till skillnad från tidigare är den alltså ingen hyllvärmare. Förut har man producerat en rapport och ställt in den i hyllan. Så länge man har förnyat den varje år har det räckt, men det gör det inte längre. Det är alltså ett mycket mer effektivt instrument. Herr talman!
Mina kolleger har talat om arbetsmarknaden, så jag tänker inte gå in på det. Jag önskar dock att man snabbt kunde lagstifta om allmän klokskap och jämställdhet, men det går inte. Det handlar om träget arbete baserat på fakta och om att mäta och bevaka. Det handlar om att se till att vartenda barn från början möts av ett jämställt utbildningssystem så att de kan välja utbildning och arbete fritt. Det handlar om att fackförbund och arbetsgivare avtalar könsneutralt och att fack och arbetsgivare tar sitt ansvar när det gäller lönebildningen.
Det handlar om att de politiker som är arbetsgivare i kommunerna inte bara snackar vackert här utan faktiskt gör skillnad där - och här är vi nästan lika goda kålsupare oavsett block. Det handlar om att diskrimineringslagarna testas och att vite utdöms när så behövs. Det handlar om att jämställdhetsintegreringen inom regeringen fortsätter utvecklas och att alla beslut innehåller ett upplyst genusperspektiv.
Det reformarbete som regeringen genomför är bra, och jag ser fram emot den redovisning som kommer. Det finns dock inget färdigt samhälle. Det gäller att arbeta, och det gör vi tillsammans. De steg som har tagits av regeringen är ingen plakatpolitik utan verklig politik som kommer att göra skillnad för både kvinnor och män i framtiden.