KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Ekström (S):
Till att börja med vill jag tacka statsrådet för svaret. Jag vet att statsrådet med sin gedigna kunskap från sin tid som regionpolitiker har deltagit i arbetet med den regionala planeringen och känner till de utmaningar som finns för att få pendlingstrafik och regiontrafik att fungera.
Bakgrunden till min spetsiga fråga om man kan lita på staten är inte min ungdomslåt: "Vem i hela världen kan man lita på?" Bakgrunden är den oro som föddes ur planeringsprocessen för tilldelning av tåglägen. I juni hade vi en interpellationsdebatt om Gnestaborna kunde lita på att pendlingstrafiken skulle bli kvar.
Sedan fanns andra orostecken: Kunde man lita på att tågen i rusningstrafik, i pendlingslägen för Nyköping, Katrineholm, Vingåker och Flen, skulle vara kvar? Det här är bakgrunden till min fråga: Kan man lita på staten?
Då handlar det framför allt inte om politikerna i Mälardalen kan lita på staten som part, utan det handlar om föräldern som ska hämta på dagis kan lita på staten, om den person som har tagit ett jobb men valt att bo i Nyköping kan lita på staten. Det är bakgrunden. När Catharina och jag var regionpolitiker jobbade vi för medfinansiering och att regionen skulle ta sitt ansvar.
Det syns i Mälardalen genom att det har skett medfinansiering i enstaka järnvägar, till exempel Svealandsbanan i min hemkommun. Eskilstuna kommun har till och med betalat 70 miljoner till byggandet av Södertälje Syd för att det ska finnas en anknytningspunkt för Svealandsbanan. Min hemkommun betalar 100 miljoner kronor för några meter tunnel under centrala Stockholm.
Dessutom står regionen nu för investeringar i tåg. Allt detta görs för att invånarna ska kunna lita på ett system där man kan ta sig till dagis i tid och där man kan ta sig till jobbet. Livsvalet att bygga ett hus på en viss plats ska vara uthålligt. Precis som Catharina säger råder en övergångstid fram till 2017 då kapaciteten ökar kraftigt.
Sedan ska vi inte inbilla oss att överkapaciteten varar länge. Den når säkert en topp. Men under övergångstiden sker en prioritering mellan vardagsliv för de människor som bor i regionen och långväga resor.
Den samhällsekonomiska kalkylen har inte den effekt som Catharina sade i sitt svar, nämligen att det är så bra som möjligt för så många som möjligt. Nej, för en affärsresenär från Göteborg är mycket mer värd än mamman som ska hämta på dagis. Det är det som skapar oron för Gnestapendlaren.
Det är det som skapar oron för den som har valt att bo kvar i Katrineholm. Då menar jag att vi har en period fram till 2017 när det viktigaste kanske inte är att driva på den ideologiskt drivna avregleringen av järnvägen utan se till att det finns en stabilitet för människor i deras vardagsliv.
Det kanske är viktigare att hämtningen på dagis funkar än att det blir en operatör till på järnvägen till Göteborg.
Hans Ekström (S):
Jag delar Catharinas beskrivning av verkligheten. Problemet är en kapacitetsbrist, framför allt under peaktiderna på morgon och eftermiddag. Den diskussionen är jag helt med på.
Vad jag funderar på är om man ska dra upp den diskussion som handlar om människors vardag i denna region varje år och fundera på: Oj, ska tåget som jag är beroende av för att ta mig till mitt jobb gå där? Kan man inte ha förväntan på en större stabilitet, så att man vet att man kan ta sig till jobbet?
Jag har hållit på med dessa frågor i ett tjugotal år i Mälardalen, och jag kan konstatera att - oberoende av regering, får jag väl säga - det har varit en stor ryckighet i planeringen för människor. Man har bytt halvtimmar i trafiken, och för en person som ska vara på jobbet en viss tid är det en stor skillnad om tåget går på heltimme eller halvtimme.
Man har ändrat och gjort hål i tidtabellen. I en region har man sagt att det är ganska få resenärer på ett tåg och därför kan man plocka bort det tåget. Om det blir hål i en tidtabell, vad leder det till?
Jo, när de ringer från dagis för att barnet är sjukt kan inte pappa eller mamma hämta barnet om tåget går en timme senare. Vad jag är ute efter är att staten som part måste kunna erbjuda den stabilitet som gör att människor kan planera sina liv.
Det är det som är viktigt. Stockholmsregionen har ett jättestort problem med brist på bostäder, och Stockholms handelskammare påpekar att det kanske är det största tillväxthindret för Stockholm just nu. Det innebär att regionförstoringen fortsätter, att en större och större del av omlandet dras in i en interaktion med Stockholm.
Ska det fungera på ett tillfredsställande sätt måste det finnas tillräcklig stabilitet i dessa system. Då undrar jag om det just nu är så viktigt att få in en aktör till på banan till Göteborg att det ska rycka sönder vardagslivet för människor. Det är det som är min fråga.
Hans Ekström (S):
Precis som ministern säger kommer detta antagligen att leda till att vi får ett integrerat, upphandlat regionaltågtrafiksystem i Mälardalen, men det kräver kanske att regionen går in som ägare av fordon.
Att ha en diskussion om huruvida tåg kan gå i pendlingslägen samtidigt som regionen står inför jätteinvesteringar i fordon för att möjliggöra trafiken är inte en bra situation. Staten måste ändå ta den oro som har skapats i regionen på allvar.
Om regionen ska kunna ta ett så stort steg som att köpa fordon för många miljarder kronor för att upphandla trafik i ett stabilt system måste också staten kunna erbjuda de stabila villkor som krävs för en sådan stor investering.
Hans Ekström (S):
Till att börja med vill jag tacka statsrådet för svaret på interpellationen. Det är andra gången Beatrice Ask och jag diskuterar denna fråga. Jag hade en interpellation i samma ämne i maj förra året som föranleddes av att jag hade blivit kontaktad av en hel del företag i den här frågan.
Jag kommer från en närande bygd som har skickat skattepengar till en del andra områden för att bygga universitet och andra skatteslukande jättar. Därför lever vi i Sörmland nära företagens villkor.
Det är naturligtvis så att när man besöker företag berättar de om besöket på banken och att de inte får lån till en investering därför att deras likviditet är för svag.
Det beror på att Volvo, Scania eller något annat storföretag betalar dem efter 60, 70, 80 eller 90 dagar. Det är klart att man funderar över om detta är en justitiefråga. Jag har ställt interpellationen med avsikt fast jag visste att detta rent formellt ligger under justitieministern. Jag tackar så hemskt mycket för svaret. Jag riktade dock från början interpellationen till näringsministern därför att jag tycker att detta i grunden mest handlar om näringspolitik.
Det är inte justitiepolitik. Jag tycker därför att det hade varit värdefullt att ha denna debatt med näringsministern. Men näringsministern kanske vill ägna sig åt andra saker än näringspolitik - jag vet inte. Jag läste en debattartikel - jag tror att det var i Svenska Dagbladet.
Den var undertecknad av Anders Persson, näringspolitisk expert på Svenska Teknik- & Designföretagen, Anders Ekdahl, vd för Svensk Industriförening, och Fredrik Sidahl, vd för Fordonskomponentgruppen. Det är inte direkt en extremsocialistisk konstellation av debattörer. De konstaterar att regeringen går emot sin arbetslinje.
Man säger att det här är en viktig fråga för att jobben ska komma i små och medelstora företag, men det är inte likvärdiga parter det handlar om. Detta är självklart. Om en kund säger till ett företag med kanske en, två eller tre kunder: Skulle vi kunna få betala lite senare? Vad har det lilla företaget för val?
Därför finns det inte bara ett EU-direktiv, utan Frankrike har lagstiftat i denna fråga. Varför har de gjort det? Jo, för att de ser att det inte är likvärdiga parter och att den svagare parten måste få stöd.
Därför följde riksdagen det motionsförslag som jag lade fram tillsammans med Peter Persson och Börje Vestlund förra hösten. Den såg behovet. Precis som Beatrice Ask säger är remissvaren inte entydiga, men det kanske man inte kan förvänta sig heller.
Det finns naturligtvis en del som tjänar på nuvarande ordning. Goliat och David hade kanske lite olika uppfattningar när de gick in i matchen. Jag tycker därför att det skulle vara intressant om regeringen kunde återkomma med ett förslag.
En annan fråga jag riktar till statsrådet är: Om regeringen bedömer att lagstiftning är svårt, har den haft en dialog om en frivillig överenskommelse med de stora företagen?
Hans Ekström (S):
Jo, Jessica, jag har läst alla remissvar och tagit del av Svensk Handels synpunkter. Jag har förståelse för dem. Det var också därför som jag i mitt inledningsanförande sade att man kanske måste gå en annan väg. Vi är inte låsta vid en speciell väg. Däremot är det uppenbart, om man möter svenska underleverantörer och svensk industri, att detta är ett jättestort problem.
Nu företräder Jessica ett parti vars partiordförande sade att svensk industri var basically gone eller något sådant. Jag kommer från en stad där den inte är basically gone utan där industrin finns i högsta grad. När man möter underleverantörerna och diskuterar med dem ser man att det är ett fruktansvärt allvarligt problem. Det tycker jag att Moderaterna borde ta på största allvar. Jag tycker att justitieministern verkar ha en förståelse för detta problem, och det värdesätter jag.
Jag tycker att det är bra att denna insikt finns. Det är viktigt att det kommer ett förslag som gör att denna del av näringslivet känner att den får ett stöd. Svensk industri står nämligen för en hel del av beställningarna till servicesektorn. Utan svensk industri finns det inte en så stor del av servicesektorn heller.
I EU i dag förs det en diskussion om behovet av reindustrialisering. I den ekonomiska kris som Europa har haft är det industrilandet Tyskland som har klarat krisen bäst. Sverige borde kanske värna sin industri mer och inte diskutera den som basically gone. Svensk industri behöver ett skydd för att klara denna fråga.
Hans Ekström (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Bakgrunden till frågan är, precis som statsrådet sade, den tragiska händelsen i Mariefred då Grafikens Hus brann ned. I brandröken försvann oskattbara kulturella värden och också väldigt mycket frivilligt arbete och många donationer från enskilda personer.
Sett i det perspektivet är det naturligtvis en oerhörd tragedi i kulturellt hänseende. Dessutom är det en stor tragedi för Mariefred som besöksmål.
När en del av detta försvinner, försvinner också det lilla som kanske får en att göra den där trippen till Mariefred.
Stockholm har ju ingen brist på kulturella institutioner. När staten startar nya statliga verk råkar de hamna i Stockholm - det bara blir så ibland.
Därför vill jag naturligtvis också efterhöra kulturministerns syn på vikten av att Grafikens Hus återuppstår i Mariefred, där det kommer att bidra till ett livaktigt näringsliv och en livaktig, attraktiv ort.
Hans Ekström (S):
Jag vill tacka statsrådet för svaret. Det har naturligtvis funnits en oro i Mariefred för om verksamheten ska komma tillbaka. Den har en stor betydelse i den mix av olika ben som bildar en helhet för besöksmålet Mariefred.
Det är viktigt att få beskedet av kulturministern att statens ambition är att hjälpa till så att Grafikens Hus återuppstår i Mariefred. Jag tackar kulturministern för diskussionen.
Hans Ekström (S):
Vi behandlar nu budgeten för rikets styrelse, betänkande KU1. Huvuddragen i vår kritik mot det förslag som de borgerliga partierna tillsammans med Sverigedemokraterna drivit igenom har Björn von Sydow gått igenom, och jag tänker inte gå in på det. Vad vi ser bakom oss är åtta år av ökade klyftor.
Det är intressant att de borgerliga partiernas företrädare som varit uppe i talarstolen inte har talat något om de skadliga ekonomiska effekterna för tillväxten det enligt oberoende ekonomer har. Man talar bara om drivkraft för arbete men inte om att ökade klyftor har skapat lägre tillväxt. Man väljer vilka fakta man vill se, för det stärker den egna verklighetskartan.
Under åtta år av borgerligt regeringsinnehav har hotet från öster ökat, men först när Peter Hultqvist blir försvarsminister börjar vi se att det händer något. Under de borgerliga regeringarna med Anders Borg som finansminister har moderata försvarsministrar avgått i protest mot den egna regeringens försvarspolitik.
Det väljer man att inte se i dag. Nu är hotet stort, men det har det tydligen inte varit under åtta år. Det är konstigt att avgående moderata försvarsministrar har sett det. Jag satt i KU under förra mandatperioden och vill påminna om en ingången överenskommelse som de borgerliga nu sviker.
De borgerliga partierna har påmint om att överenskommelser ska vårdas för att framtida samarbete ska kunna ske inom olika politikområden. Under förra mandatperioden föreslog vi en betydande nedskärning av Regeringskansliet, som Sverigedemokraterna valde att stödja.
De borgerliga i konstitutionsutskottet och i regeringen var då mycket upprörda och menade att vi saboterade för regeringsmakten och att nedskärningarna skulle få allvarliga effekter på svensk utrikesrepresentation.
Det uppkomna läget resulterade i att våra gruppledare i KU gjorde en överenskommelse om att den som äger regeringsmakten måste kunna se till att rikets styrelse fungerar och att man därför är bäst skickad att bedöma behovet av resurser.
Vi är därför mycket förvånade över att denna överenskommelse bara gäller när det är borgerliga regeringar och inte nu. Ingångna överenskommelser ska tydligen inte hållas. Som gammal kommungubbe har jag gjort många överenskommelser med ansvarsfulla borgerliga kommunpolitiker som vi vårdat från båda håll. Jag trodde att det gällde i Sveriges riksdag också.
Hans Ekström (S):
Vi tycker att försvaret ska stärkas, till skillnad från vad ni gjorde under åtta år av borgerligt regeringsinnehav när inget skedde och dina partikamrater avgick som försvarsministrar, Andreas Norlén, på grund av att ni slaktade Sveriges försvar så att Sverige i dag saknar den försäkring vi behöver. I dag har vi en försvarsminister som återinför repövningar och annat. Det är en stor skillnad.
Vi tycker att vi som tjänar bra kan bidra med en högre medlemsavgift till riket. Vi tycker att vi har råd med rikets försvar. Det ska finansieras genom ökade medlemsavgifter från oss som har råd med det. Vi hade också ett syfte med våra nedskärningar under förra mandatperioden. Vi satte välfärden främst och ville satsa ökade resurser på välfärden.
Vad Andreas Norlén säger är att ett vallöfte om försvaret ska hållas men att ett vallöfte om välfärden inte är motiverande nog. Jag trodde att en överenskommelse gällde. Vi hade gjort upp om att den som satt vid regeringsmakten var tvungen att kunna göra en bedömning av vilka resurser rikets styrelse krävde. Det är den beskrivning vi hade i KU vid den tiden. Det var vad överenskommelsen innebar, Andreas Norlén.
Nu sviker ni den.
Hans Ekström (S):
Andreas Norlén vill säga att omställningsarbetet nu har pågått under åtta år av borgerligt regeringsinnehav. Egentligen är det en omställning som började för snart 25 år sedan. Efter Berlinmurens fall började försvaret ändra sin inriktning. Det är alldeles riktigt. Vad jag påpekar är att ingenting hände under åtta år av borgerligt innehav. Hotbilden har inte kommit den senaste tiden.
Det är först nu det händer någonting, och det ska finansieras. Där har vi en skillnad i finansieringen av den upprustning som nu måste ske. Vi tycker att vi som har råd - Andreas och jag - ska bidra med högre medlemsavgift till landet. Jag tycker att vi har råd med det, Andreas. Du tycker att vi ska se till att Sverige till exempel rustar ned sin utrikesrepresentation. Det gör att svenskt näringsliv får mindre möjlighet att sälja utomlands.
Det tycker jag är fel. Där har vi olika uppfattning.
Hans Ekström (S):
Sverige och de nordiska länderna har en tradition av transparens och öppenhet. Jag tror att denna positiva tradition ibland har lett till ett visst mått av naivitet. Vi tror att vi människor är okorrumperbara, vilket vi inte är.
Vi människor kan falla för frestelser när det gäller ekonomi. Därför måste regler skrivas, inte för vackert väder utan för att det kan hända att ekonomiska krafter vill påverka politiken.
Den här insikten har också internationella organ, som har påpekat för Sverige att Sverige har saknat en reglering för att förhindra sådan här korruption. Därför genomfördes en provisorisk lagstiftning, kan man väl säga, under förra mandatperioden. Den har inte en direkt proportionalitet vad gäller påföljder för överträdelser, måste man väl erkänna, och den har stora brister.
Därför pågår en statlig utredning för att se över den här lagstiftningen och hur man ska kunna utforma den på ett annat sätt på nationell nivå. Men vad jag skulle vilja lyfta fram i mitt anförande är att jag som gammal kommungubbe och med erfarenhet från kommunal nivå tror att korruptionsrisken är betydligt större på kommunnivå än på nationell nivå.
Varför? Jo, därför att på kommunnivå hanteras inte bara upphandlingsärenden. Upphandlingen är ändå ganska väl övervakad av statliga regler - vi har lagen om offentlig upphandling och annat sådant. Där hanteras framför allt ärenden inom samhällsbyggnadsområdet, där stora förmögenhetsvärden skapas genom politiska beslut i form av byggrätter och exploateringsgrader.
Man förhandlar exploateringsavtal och gör markaffärer, ofta med stor politisk inblandning. Här finns en betydande risk för korruption om människor har besvärliga ekonomiska förhållanden.
Att då inte sätta upp ett regelverk för att förhindra korruption och påverkan av politiker tycker jag faktiskt är naivt. Vi kan inte skriva regler för vackert väder, utan vi måste skriva dem för besvärliga förhållanden.
Hans Ekström (S):
Konstitutionsutskottet har granskat hur Utrikesnämnden har använts under tiden 1990-2014. Utrikesnämnden ska höras av regeringen inför avgöranden i alla utrikesärenden av större vikt, enligt 10 kap. 11 § regeringsformen.
Utredningen visar att Utrikesnämndens roll har förändrats kraftigt under perioden utan att någon förändring har skett i regeringsformen.
Den största förändringen skedde i anslutning till Sveriges EU-inträde, även om det vid den tid då EU-nämnden inrättades fastslogs av konstitutionsutskottet att Utrikesnämndens ställning och uppgifter var reglerade i regeringsformen och därför förblev oförändrade.
Granskning av statsrådens tjänste-utövning och regeringsärendenas handläggning Utskottet har iakttagit en minskning av antalet sammanträden i Utrikesnämnden, dels beroende på förändringarna genom EU-medlemskapet, dels till exempel genom en ny handläggning av mandat till FN-uppdrag.
Utskottet vill framhålla att även om omvärldsförändringar kan påverka hur Utrikesnämnden används är det viktigt att strategiska diskussioner och viktiga utrikespolitiska frågor och händelser liksom säkerhetspolitiska frågor ska hanteras på en konstitutionellt och politiskt hög nivå.
Detta gör att Utrikesnämnden med sin särskilda reglering är rätt forum för sådana frågor. Den kan inte ersättas av andra institutioner. Utrikesnämnden får alltså, om man spetsar till det, inte utvecklas till en konstitutionell dekoration.
Hans Ekström (S):
I betänkandena KU13 och KU14 behandlas olika förslag om förändringar av rösträtt och valsystem samt vallagsfrågor. Självklart måste regler och system för val förändras med hänsyn till samhällsförändringar, värderingsförskjutningar och tekniska förändringar eller på grund av uppenbara problem eller olägenheter. Det sker också löpande förändringar.
Till exempel kan nämnas att partisymboler kommer att kunna finnas på valsedlar från och med valet 2018, något som föreslagits under många år. Jag vill dock betona vikten av balans mellan behoven av förändring och en stor försiktighet. Valsystemet är inte lämpligt för överdriven experimentlusta även om den har aldrig så goda skäl.
Bland de saker som diskuterats inför betänkandet finns ett förslag angående behovet av att kunna garantera valhemligheten för synskadade vid personröstning. Det är en angelägen fråga. Det är viktigt att alla väljare kan garanteras samma rättigheter och möjligheter. Därför föreslår vi att frågan löses snarast, dock senast inför valet 2022.
Vad gäller elektroniskt röstningsförfarande är det lätt att säga att det hör framtiden till och hoppa på tåget. Men det är väldigt viktigt att man kan garantera integritet och säkerhet vid övergång till ett nytt system. Stora problem har uppdagats i andra länder. Innan vi kan garantera full säkerhet ska vi ha en väldigt stor försiktighet.
Sammanfattningsvis finns bland de behandlade frågorna många som kommer att fortsätta att debatteras och utredas. Till exempel kan nämnas frågor om sänkt rösträttsålder, personvalssystemets utformning och valkretsindelningen.
Många av de här frågorna behöver nog behandlas i en helhet, då vi behöver vara brett parlamentariskt överens om det regelsystem som demokratin tillämpar. Jag yrkar därför bifall till utskottets förslag i betänkandena KU13 och KU14.
Hans Ekström (S):
Till att börja med vill jag yrka bifall till reservationen från Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet. Självklart är befolkningens inställning när man ska göra gränsdragningar för landsting eller regioner viktig. Självklart måste man väga in den i beslutet.
Men det finns en mycket viktig skillnad jämfört med när det gäller gränsdragningar för kommuner, och det är att det finns andra intressen som är mycket starkare beträffande landstingsindelning. Till exempel hör landstingsindelningen väldigt tätt samman lagstiftningsmässigt med statens indelning av sina regioner.
Därför måste också statens intresse av hela landets indelning väga mycket tungt. Staten har ett ansvar för att hela landets organisation ska fungera. När man skapar landsting ska de framöver också vara ekonomiskt bärkraftiga. Det finns en sjukhusstruktur att ta hänsyn till, och det finns en kollektivtrafikstruktur att ta hänsyn till.
Jag skulle nästan kunna säga att det blir att lura befolkningen på dess inflytande om man går väldigt långt med att säga att befolkningens inflytande ska vara nästan avgörande i frågan - som det bör vara vad gäller kommunindelningsfrågor. Jag kan ta ett exempel från min hembygd Mälardalen.
Här har vi ett stort Stockholm och Stockholms län med över 2 miljoner invånare. Det verkar inte som att övriga landet, Stockholms län eller regeringar vill att regionen ska bli större, men det finns en naturlig arbetsmarknadsregion och ekonomisk region som är betydligt större än Stockholms nuvarande län.
Det finns en stark uppfattning i väldigt många kommuner runt Stockholms län att man gärna vill tillhöra en större Stockholmsregion. Om vi ska vara realister kan vi konstatera att ingen regering, eller övriga landet, kommer att släppa fram ett sådant förslag.
Att då överbetona befolkningens inflytande över en sådan sak blir lite konstigt, för statens helhetsansvar vad gäller den regionala indelningen väger väldigt tungt. Jag yrkar bifall till reservationen.
Hans Ekström (S):
Jag vill fråga statsrådet Ardalan Shekarabi om regeringens fortsatta hantering av regionfrågan. Vi som har varit länge i den här politikersysslan har sett regionfrågan komma och gå. Man blir ganska utmattad av den, och mycket tid och kraft har gått åt i många politiska församlingar för att diskutera denna fråga.
Skälet till det är att väldigt mycket energiförluster sker i det offentliga systemet beroende på att det administrativa systemet inte är anpassat för dagens geografi, hur människor lever och rör på sig och hur samband ser ut i offentliga verksamheter. Det underliggande skälet gör att vi har behov av att göra någonting åt denna fråga.
Jag undrar därför: Hur kommer man att se till att det blir verkstad den här gången?