Ewa Björling (M):
Låt mig börja med att konstatera att både Bodil Ceballos och jag tycker att det är väldigt viktigt att våra svenska företag agerar enligt OECD:s riktlinjer ute i världen. Jag tror också att Bodil Ceballos kan hålla med mig om att det finns många svenska företag som vi kan vara stolta över och som är förebilder ute i världen.
Ett tydligt exempel på när det fungerar utan bindande regelverk, ännu bättre än med den lagstiftning som finns i landet, såg jag när jag besökte H & M i Turkiet och en fabrik de hade där. Turkiets miljölagstiftning har vissa kriterier; H & M ställde upp väldigt mycket högre kriterier. Därmed fick den här fabriken anpassa sig för att fortfarande kunna vara producent.
Detta gjorde dessutom att alla andra fabriker inom denna sektor också var tvungna att höja sin kvalitet. De visste att om de skulle kunna vara med och konkurrera om order från internationella företag gäller en högre standard än den som finns enligt lagstiftningen i landet. Det är ett tydligt exempel, och jag har sett detta i flera andra länder också.
Jag håller med: Att bedriva ansvarsfullt företagande i länder med brist på eller avsaknad av demokrati eller i konfliktzoner ställer betydligt större krav på företag som verkar där än vad som är fallet i stabila demokratier.
Företagen ska noggrant informera sig om tillståndet för lokalbefolkningen och försäkra sig om att de eller deras affärspartner inte medverkar i eller bidrar till kränkningar av mänskliga rättigheter eller, som i exemplet jag gav, bedriver direkt miljöskadlig verksamhet.
De ska också ha en tydlig, systematiserad process för att identifiera och motverka potentiella negativa konsekvenser, och de ska ha system för att gottgöra människor som drabbats av kränkningar. Bindande regelverk för CSR skulle innebära att vi överlät huvudansvaret inom CSR från företagen till politikerna.
Då finns det en risk att uppfyllandet av regleringen blir ett huvudmål i sig självt och att företagen missar det allra viktigaste, det vill säga att ha en egen etisk kompass och en uppförandekod som är anpassad efter företagets typ av verksamhet och var det är verksamt. Jag tror mer på, som jag sade, att vi har en informerad och meningsfull dialog mellan stater, företag och det civila samhället.
Jag tror att det skulle vara mycket svårt att skapa effektiva bindande regelverk kring hur den viktiga dialogen mellan företag och dem som påverkas av företagens verksamhet ska gå till. Som jag också sade tidigare tycker vi att det är väldigt viktigt att vi som regering engagerar oss i en dialog med företagen och det civila samhället i de här frågorna.
Staten kan bidra med en plattform för dialog och underlätta olika initiativ från näringslivet till frivilliga regleringar, till exempel i form av riktlinjer, men också visa hur man går från principer till handling. Vi har också en CSR-dialog direkt med andra stater där vi engagerar oss i olika internationella organisationer - OECD är ett exempel - för att förbättra och utveckla de frivilliga regelverk som finns. Det var just därför som vi i maj förra året beslutade om ytterligare ett ben inom CSR.
Vid det tillfället handlade det om frihet på nätet. Vi har också engagerat oss i en dialog med ICT-branschen tillsammans med det civila samhället. Vi ser nämligen att det är ett område som också är väldigt känsligt. Det är ett verktyg som naturligtvis kan användas på både bra och dåliga sätt, och det är en svår balansgång hur man verkar i länder som inte är demokratier.
Vi avser också att ta fram en strategi för hur Sverige ska föra bilaterala dialoger om CSR och vilka länder vi då särskilt ska prioritera. En sådan dialog bör ha sin utgångspunkt i FN:s ramverk och vägledande principer för företag och MR. Jag ser det som allra viktigast att vi använder CSR i svåra länder, länder som är icke-demokratier och där grava kränkningar mot mänskliga rättigheter sker.