KBLab/rixvox huggingface dataset:
Yasmine Bladelius (S):
Även jag vill ställa en fråga till statsrådet Regnér. Förra veckan fick vi via skildringar i medier kännedom om 13-åriga Jasmine, som valde att ta sitt liv samtidigt som hon befann sig på Rebeckahemmet, ett av Statens institutionsstyrelses vårdhem, där unga människor tvångsvårdas. Det här är viktigt. Det som inte får hända händer nu. När staten tar över omsorgsansvaret ska barnen också ges den allra bästa omvårdnaden.
Det är uppenbart att vården och stödet brister för dessa barn och ungdomar. Spontant känner jag att det blir tydligt att Sis kanske inte är en optimal placeringsform för de här barnen och ungdomarna som oftast är flickor. De borde snarare fått vård inom barn- och ungdomspsykiatrin. Detta är naturligtvis inte enkelt. Men någon form att förändring måste ske. Därför blir min fråga: Vad kan regeringen göra för att det som hände Jasmine inte händer igen?
Yasmine Bladelius (S):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag ser verkligen fram emot att Socialstyrelsen återkommer med uppdraget om integrerad vård. Jag vill betona vikten av samarbete om de barnen i de här frågorna. Det måste finnas andra lösningar för de här barnen än Sis och vård i enskildhet. Socialtjänsten och psykiatrin måste bli bättre på att vårda och samarbeta om de barnen.
Yasmine Bladelius (S):
Min fråga går till statsrådet Strandhäll. I dag är det den 8 mars, och då uppmärksammar vi den internationella kvinnodagen. Vi uppmärksammar att kvinnors rättigheter inte alltid har varit självklara, att systrar före oss har kämpat och segrat. Tillsammans med oss kämpar nu medsystrarna vidare. Vi inser att vi har kommit långt, men vägen till målet ännu är lång.
Det finns områden i samhället där vi kan se att det inte råder jämställdhet mellan könen. Ett sådant område som har uppmärksammats under de senaste åren är ojämställdhet inom hälso- och sjukvården. Regeringen har haft höga ambitioner för att visa att man är den första feministiska regeringen. Mot den bakgrunden vill jag fråga socialministern vad regeringen gör och planerar att göra under kommande år för att investera i förbättrad hälsa för kvinnor.
Yasmine Bladelius (S):
Tack, Karin Rågsjö, för frågan! Jag är som sagt oerhört glad över det otroligt stora engagemang som jag, Karin och många med oss delar i de här frågorna, för det är otroligt viktiga frågor som vi kommer att få jobba hårt med framöver. Jag har full förståelse för att en avkriminalisering inledningsvis kan låta lockande.
När jag träffar de här personerna, våra medmänniskor som har hamnat i beroendets klor, som är på botten av vårt samhälle, är det inte i första hand en avkriminalisering de förespråkar.
De förespråkar ett alternativ, hjälp och stöd utifrån beprövad erfarenhet och evidens och en tillit till att vi politiker lyssnar till deras behov, att de behöver hjälp och stöd utifrån sitt beroende.
Inför den kommande utredningen vill jag fråga: Kommer en avkriminalisering av missbruk att leda till färre missbrukare? Om det plötsligt skulle vara lagligt att röka hasch, skulle det leda till att färre ungdomar testar att röka hasch?
Kommer polis och sociala myndigheter tillsammans med föräldrar och skola att få det lättare att avstyra ett narkotikamissbruk om det inte ens finns laglig möjlighet att ingripa mot just det så kallade egna bruket? Fru talman! Jag vet inte. Det jag vet är att de personerna behöver vårt stöd och vår hjälp. De behöver hjälp utifrån beprövad erfarenhet och evidens. Det tycker jag att vi ska ge dem.
Yasmine Bladelius (S):
Som jag sa även i mitt anförande är jag otroligt glad över det engagemang som finns i de här frågorna. Och jag är glad över att vi nu har enats om ett utskottsinitiativ där vi säger att man måste se över dagens narkotikalagstiftning och dagens narkotikapolitik med syfte att minska den narkotikarelaterade dödligheten. Som jag också sa i mitt anförande är det svårt att jämföra mellan länder. Men det står klart att dödligheten är alldeles för hög i Sverige. Det måste vi göra någonting åt.
Jag upplever dock inte att det i det utskottsinitiativ som vi ställer oss bakom finns en majoritet som är för avkriminalisering av eget bruk. Men det finns en majoritet som är för att man ska se över det här i syfte att minska dödligheten, i syfte att ha en nollvision och i syfte att ta beslut som vilar på evidens, beprövad erfarenhet och forskning.
Jag tror att det är nödvändigt för att komma vidare i de här frågorna framöver. Jag tror också att det är viktigt att lyssna på dem det handlar om och att vi har ett öra åt deras håll. Jag är övertygad om att Karin Rågsjö har det. När jag har det är det inte avkriminalisering de efterfrågar. Det är snarare hjälp och stöd för att komma ur beroendet. Det är ett synliggörande av dem.
De berättar också att det ofta är polisen som synliggör dem allra mest, vilket leder till att de därefter får hjälp och stöd. Jag tror att vi måste arbeta mycket mer med det framöver.
Yasmine Bladelius (S):
Den senaste tiden har medierna uppmärksammat det ökade antalet privata sjukvårdsförsäkringar och att allt fler privata vårdgivare blandar försäkringspatienter och patienter som bekostas av regionerna. Genom nya tjänster, exempelvis Boka Doktorn, kan försäkringsbolag direkt gå in och boka operationstider och behandlingar för sina egna patienters räkning.
Med den här utvecklingen kan man på goda grunder ställa sig frågan om dessa privata vårdgivare bryter mot portalparagraferna i hälso- och sjukvårdslagen. Jag är därför nyfiken på vad socialministern tänker om den här utvecklingen och skulle vilja veta vilka initiativ som socialministern är beredd att ta för att säkerställa en god och jämlik hälso- och sjukvård.
Yasmine Bladelius (S):
Tack, ministern, för svaret! Det här är en så oerhört viktig fråga för oss alla som tycker att vård ska ges efter behov och inte efter storleken på våra plånböcker. När nu allt fler svenskar tecknar privata sjukvårdsförsäkringar varnar både vårdgivare och experter för att försäkringspatienter faktiskt tränger ut patienter som kommer via den offentliga vården.
Jag tycker innerligt att det är ett stort problem och är därför glad att socialministern tar frågan på så stort allvar och kommer att återkomma i detta senare.
Yasmine Bladelius (S):
Jag noterar att repliker ska begäras under tiden anförandet pågår och ber om ursäkt för att jag förra gången tryckte för sent. Jag fick därför inte tillfälle att ta replik på Moderaternas representant i debatten. Fru talman! Jag noterar och är, som jag sa i mitt anförande, glad över det stora engagemang som finns i de här frågorna inom vårt utskott.
Vi har, som tidigare sagts, vid x tillfällen debatterat, lyft upp och kommit överens om många frågor inom området. Jag är också glad över att Sverigedemokraternas representant lyfter frågorna högt i vårt utskott. Men med tanke på anförandet från ledamoten Lindberg från Sverigedemokraterna vill jag ställa en del frågor.
För ett tag sedan stod jag nämligen i denna kammare och debatterade barns rättigheter när det gällde att göra barnkonventionen till svensk lag. Då röstade Sverigedemokraterna emot. Det är också så att Sverigedemokraterna vid x tillfällen har lagt fram förslag om att försämra barns ekonomiska situation - ofta samma barn som vi talar om här i dag.
Sverigedemokraterna vill slopa flerbarnstillägget; man säger att det är invandrare som får många barn och att de inte ska få ta del av detta. Ni anser att bara svenska barnfamiljer ska ha rätt till barnbidrag, bostadstillägg, föräldrapenning och annat, Linda Lindberg. Detta handlar alltså om samma barn som dem Sverigedemokraterna står i talarstolen här i dag och talar varmt om. Det är samma barn som man vill försämra den ekonomiska situationen för.
Hur kommer det sig, ledamoten Linda Lindberg, att ni i det ena utskottet talar varmt om barn och i det andra utskottet vill försämra barns rättigheter?
Yasmine Bladelius (S):
Tack för svaret, Linda Lindberg! Det Linda Lindberg talar om i sitt svar till mig, fru talman, är oegentligheter som naturligtvis inte ska förekomma.
Det handlar inte om att se till att de barn som Linda Lindberg talar sig varm om i talarstolen får ta del av de resurser som vårt samhälle gemensamt säger att våra barn som bor och lever här ska få ta del av. Det är Linda Lindberg nämligen emot. Linda Lindberg är emot att barn som inte är svenska medborgare ska få ha det bra.
Barn som är svenska medborgare ska dock få ta del av de pengar vi gemensamt avsätter för att barn ska kunna ha det bra. Linda Lindberg säger att barnkonventionen inte ska vara svensk lag, men i talarstolen talar hon sig varm för barns rättigheter. Hon säger samtidigt att barn som inte är svenska medborgare inte ska ha rätt till barnbidrag och annat.
Bakgrunden är att Linda Lindberg tror att alla dessa föräldrar skickar alla pengar till ett annat land och inte låter någonting gå till sina barn. Jag uppskattar som sagt att vi i utskottet har en bred samsyn kring barns rättigheter.
Jag tycker att det är glädjande att vi är överens i många frågor, men jag tycker inte att Linda Lindberg i den här debatten ska få tala sig varm om barns rättigheter medan hennes parti på många andra områden lägger fram förslag som kraftigt försämrar för barn som lever och växer upp här hos oss i Sverige.
Yasmine Bladelius (S):
Min fråga riktar sig till försvarsminister Peter Hultqvist. Försvarsbesluten som vi här i riksdagen fattade beslut om i december förra året innebär en 40-procentig nivåhöjning av försvarsanslagen till 2025 i förhållande till 2020. Det är den största höjningen sedan 1950-talets början och kommer att avsevärt öka den militära förmågan i förhållande till dagens läge. Ett område som får stor uppmärksamhet i försvarsbeslutet är luftförsvaret.
Genom beslutet fullföljs bland annat satsningen på det markbaserade luftvärnssystemet Patriot, och Visbykorvetterna får nytt robotluftvärn. Sex stridsflygdivisioner behålls. Fyra ombeväpnas till Jas 39E Gripen, och två flyger vidare med C/D-versioner. Totalt behålls därmed cirka hundra stridsflygplan.
Med anledning av de stora satsningar som nu görs undrar jag hur försvarsministern ser på Sveriges luftförsvarsförmåga sett till hur det såg ut innan regeringen tillträdde 2014.
Yasmine Bladelius (S):
Tack, ledamoten Camilla Waltersson Grönvall, för frågan! Fru talman! Jag noterar att av de 113 miljarder som den här budgeten omfattar tillför M, KD och SD 800 miljoner med sin servettskiss 2.0. Vilken socialpolitiker kan tycka att det är negativt? I alla fall inte jag. Det är naturligtvis positivt att vi får 800 miljoner extra till utgiftsområde 9.
Problemet är bara att när man vänder på servetten och ser baksidan av alla de förslag som Camilla Waltersson Grönvalls parti tillför utgiftsområdet ser man alla besparingar på alla andra områden.
Baksidan är att funktionshindrade kommer att få betala högre skatt än löntagare, att det kommer att byggas färre hyresrätter med rimliga hyror och att ersättningen för den familjevecka som togs så väl emot av många tas bort. Fler kommer också att bli långtidsarbetslösa. I servettskissen satsar Camilla Waltersson Grönvalls parti 50 miljoner på en så kallad vårdförmedling.
Det kan väl vara en bra idé. Jag har ingen aning, eftersom jag inte har kunnat utläsa exakt vad den vårdförmedlingen ska göra i praktiken. Den ska kanske skjutsa vårdtagare till privata alternativ, eller vad är egentligen meningen? Fru talman! Jag skulle vilja skicka tillbaka en fråga till ledamoten Waltersson Grönvall.
Vi har ju inte en statlig styrning av sjukvården i Sverige. Den styrs av regionerna, och majoriteten av alla regioner styrs av Camilla Waltersson Grönvalls parti. Varför använder inte Camilla Waltersson Grönvalls parti de stora överskotten i de regioner där de styr till att göra de satsningar som Camilla Waltersson Grönvall efterfrågar?
Yasmine Bladelius (S):
Jag vill naturligtvis passa på att önska god jul till ledamoten Camilla Waltersson Grönvall. Jag noterar återigen, fru talman, att Camilla Waltersson Grönvall skriker sig hes över en misslyckad sjukvårdspolitik och satsningar som inte görs ute i regionerna i de frågor som hon anser är viktiga. Jag vill återigen vara tydlig mot dem som lyssnar till den här debatten.
Samtliga regioner i Sverige går med överskott. Varför görs inte de viktiga satsningar som Camilla Waltersson Grönvall vill ha redan i regionerna om det här är en viktig fråga för hennes parti som ju styr majoriteten av alla regioner i Sverige? De går med överskott. Pengarna finns. Gör satsningarna!
Yasmine Bladelius (S):
Tack, ledamoten Acko Ankarberg Johansson, för frågan! Stockholmsregionen går med ett plus på 7 miljarder, och Skåne går med ett plus på 1 miljard. I Region Skåne gör man nedskärningar bland personalen på över 540 miljoner.
Hur ska det minska vårdköerna, menar Acko Ankarberg Johansson? När staten tillför stora medel till regionerna ska dessa naturligtvis användas till det de är avsedda för. Görs det? Nej.
När Acko Ankarberg Johansson förra gången lade fram en servettskiss i denna kammare fanns även i den små förslag till förändringar på detta område och inom svensk sjukvård. De användes aldrig eftersom förslagen var dåligt förberedda.
Jag tyckte att jag var tydlig i mitt förra replikskifte om att naturligtvis ingen socialpolitiker kan tacka nej till 800 miljoner extra till ett utgiftsområde på 113 miljarder. Det skulle vara dumt. Men kan ledamoten Acko Ankarberg Johansson garantera att pengarna i denna servettskiss kommer att komma kommuner och regioner till del? Förra gången gjorde de ju inte det.
Yasmine Bladelius (S):
Jag vill återigen påminna dem som lyssnar till denna debatt att vi pratar om 800 miljoner av 113 miljarder. På Skånes universitetssjukhus, Sus, drar man ned på personalsatsningarna med över 500 miljoner. Man drar bort över 1 000 tjänster på Sus.
Hur menar ledamoten Acko Ankarberg Johansson att 800 miljoner ska hjälpa regioner som redan går med överskott - Stockholm med 7 miljarder och Skåne med 1 miljard - i deras arbete med att minska köerna och anställa fler när de samtidigt, i detta nu, gör nedskärningar bland personalen om 1 000 tjänster? På Sus i Skåne handlar det om över 500 miljoner kronor.
Yasmine Bladelius (S):
Tack, ledamoten Karin Rågsjö, för frågan! Jag vet att vi delar ett stort intresse för de här frågorna. En ökad personalsatsning inom hälso- och sjukvården är viktig för oss båda. Det är också viktigt att den personal som befinner sig inom hälso- och sjukvården och kommer att göra det har bra arbetsförhållanden och bra förutsättningar för att kunna ge god, trygg och säker vård och klara av sitt arbete. Fru talman!
Vad gäller regionerna och statsbidragen skulle jag i första hand, om jag ska vara ärlig, vilja att regionerna använde de pengar som kommer till dem genom statsbidragen och inte lägger dem på hög eller på annat. Det är en stark rekommendation från min sida till regionerna att använda de pengar som kommer dem till del till det som dessa pengar ska gå till. Karin Rågsjö talade om ökade statsbidrag.
Regeringen har gjort historiska ökningar på statsbidragen till både regioner och kommuner, och det tycker jag är bra. Naturligtvis kan vi alla önska att mer görs även framöver. Vi ser en stor utmaning inom svensk hälso- och sjukvård. Den har visat sig tydlig inte minst under pandemin, som vi ju fortsatt befinner oss i. En god, trygg och säker hälso- och sjukvård kräver resurser. Så är det.
Yasmine Bladelius (S):
Jag noterar att ledamoten Waltersson Grönvall gång efter annan talar sig varm för att värna den svenska sjukvården och minska köerna.
Hon talar sig också varm för de 800 miljoner extra i M:s, KD:s och SD:s servettskiss - även om jag har förstått att ledamoten inte gillar den benämningen. Det står naturligtvis ledamoten fritt att göra det.
Men jag vill vara tydlig mot dem som lyssnar på denna debatt och förklara att i den absoluta majoriteten av alla regioner i Sverige är Camilla Waltersson Grönvalls parti styrande. Och i alla regioner i Sverige gör man ett överskott i budgeten.
Vi har ingen statlig styrning av den svenska budgeten som ledamoten försöker ge sken av. Det är politikerna som styr sjukvårdspolitiken i respektive region. Och i majoriteten av alla regioner styr Moderaterna, och i majoriteten av alla regioner gör man stora överskott. Ändå gör man stora nedskärningar i sjukvården.
I Skåne gör man nedskärningar på universitetssjukhuset med över 500 miljoner kronor. Den budget som vi i dag debatterar i kammaren är på 113 miljarder, varav 800 miljoner är extra från M, KD och SD. Man kan, som sagt, naturligtvis stå i denna kammare och tala sig varm för att minska köerna i den svenska sjukvården.
Men då måste man samtidigt tala med sina kamrater i regionerna och se till att de gör sitt i det viktiga arbetet med att minska köerna och inte lägga pengarna på hög.
Yasmine Bladelius (S):
Det är ändå anmärkningsvärt att Camilla Waltersson Grönvall i detta replikskifte väljer att använda ord som att skylla ifrån sig när hon nyss i talarstolen haft ett anförande där hon i 90 procent av hela anförandet skyllde ifrån sig misslyckandena i den svenska sjukvårdspolitiken på regeringen.
Men det är Moderaterna själva som styr i majoriteten av alla regioner. Och majoriteten av alla regioner går med stora överskott, men de väljer sedan att göra stora nedskärningar av personalen. 180 000 personer står i dag i vårdkö. De förtjänar att de pengar som skickas från statligt håll också används och inte läggs på hög eller används till andra saker.
Det är ni ansvariga för, Camilla Walterson Grönvall.
Yasmine Bladelius (S):
Tack, ledamoten Ankarberg Johansson, för möjligheten att ha det här replikskiftet! Fru talman! Jag misstror inte för fem öre ledamotens vilja och stora ambition att göra sjukvården bättre.
Men ledamoten Ankarberg Johansson säger i talarstolen här att om man inte tar tag i problemen är man en liten lort. Då måste jag skicka tillbaka frågan till ledamoten. Varför pratar inte ledamoten Ankarberg Johansson med sina kamrater i exempelvis min hemkommun Helsingborg?
Från statligt håll skickas stora summor pengar till regionerna för att lösa de stora problem som uppkom under exempelvis pandemin. Men man använder dem inte på rätt sätt.
Trots att man går med en 1 miljard i vinst lägger man sparbeting på exempelvis mitt hemsjukhus, Helsingborgs lasarett, med 150 miljoner kronor. När man får frågan vad man vill göra för att komma till rätta med de stora problem som finns på Helsingborgs lasarett svarar den kristdemokratiska ledamoten, som är ordförande i sjukhusstyrelsen, ganska svepande. Fru talman!
Kan det vara så att regionens politiker från ledamotens parti helt enkelt vill se en statlig styrning på området så pass mycket att man passar när det gäller att göra någonting på regional nivå?
Varför går annars ledamoten Ankarberg Johanssons stora vilja och ambition inte vidare ned till regionens kristdemokratiska ledamöter, som har makten att förändra situationen? Man har medlen; varför förändrar man det inte på regional nivå?
Yasmine Bladelius (S):
Tack återigen, ledamoten Ankarberg Johansson! Om man lyssnar på replikskiftet hör man nog att vi delar ambitionen och viljan att få en bättre vård och färre köer - god vård i rätt tid. Problemet är bara att vi har olika sätt att se på hur sjukvården ska styras. Jag tror också att det visar sig ganska tydligt i det här replikskiftet.
Ledamoten Ankarberg Johansson säger att det måste vara mer statlig styrning. Men jag menar något annat. Ingen annan regering har satsat så mycket på regionerna som vi har gjort under den här mandatperioden.
Via statliga medel men också via uppdrag och mycket annat har det från statligt håll satsats enormt mycket på regionerna under mandatperioden. Problemet är dock att om inte vi på statlig nivå som vill se förändring pratar med våra kamrater på regional nivå om att se till att det faktiskt sker blir det ärligt talat ganska lite förändringar ute i regionerna.
Man kan absolut tycka att det ska vara större statlig styrning över svensk sjukvård, vilket jag vet att ledamoten Ankarberg Johansson själv och hennes parti vill. Men till dess man har fått med sig så pass många kamrater i den här kammaren på det och har fått igenom det beslutet måste förändringen ske på regional nivå. Det är så sjukvården är uppstyrd i dag.
När man får medel från statligt håll, när man har förutsättningar för att säkra en god och säker vård i rätt tid på regional nivå måste man ha den politiska viljan också där. Det räcker inte att den finns här i talarstolen.
Yasmine Bladelius (S):
Jag vill börja med att lyfta fram ledamoten Pia Steenslands enorma engagemang i de här frågorna och tacka för det. Vi är inte alltid överens, men en sak är säker: De här frågorna är viktiga för oss båda och för båda våra partier. Det gläder mig, för det här är frågor som behöver lyftas och prioriteras.
Eftersom ledamoten Pia Steensland i sitt anförande talade som om det vore kutym att lägga fram propositioner på just det här området vill jag passa på att förklara för dem som lyssnar att det inte är riktigt så. Det lades fram en proposition första gången den här strategin lades fram för riksdagen 2011. Därefter har det lagts fram skrivelser till riksdagen.
Det är alltså inte så att det är kutym att lägga fram propositioner. Däremot om man skulle vilja ändra till exempel ett övergripande mål bör man lägga fram det som en proposition. Det var det som regeringen hade ambitionen att göra. Man lade också fram en proposition till riksdagen.
Det har också tidigare, både under ledamoten Steenslands anförande och under andra ledamöters anföranden här i kammaren, låtit som att det funnits en gemensam grund som man röstade ned denna proposition på och att det därför skulle kunna vara lätt att lägga fram en ny proposition som lite enkelt skulle kunna röstas igenom i riksdagens kammare. Så är dock inte fallet. Det fanns faktiskt inte någon gemensam grund att stå på.
Min fråga tillbaka till Pia Steensland är därför: Om det nu var så viktigt att få igenom detta som en proposition, varför kom inte oppositionen överens och lade fram ett gemensamt förslag som hade kunnat röstas igenom i kammaren?
Yasmine Bladelius (S):
Det är inte så att regeringen eller jag som ledamot i socialutskottet med ansvar för dessa frågor eller, för den delen, ledamoten Pia Steensland, inte tycker att det vore bra om vi kom överens i dessa frågor. När det gäller anledningen till att regeringen kommer tillbaka med en skrivelse i stället för en proposition redogjorde jag, tycker jag, ganska väl för detta i mitt anförande.
Det är svårt att samla så många olika, spretiga förslag i ett nytt förslag som kan förväntas gå igenom Sveriges riksdag, när man inte ens i oppositionen, som röstar ned propositionen, kan komma överens om några konkreta förslag till förändringar.
När det gäller de tillkännagivanden som har lagts fram och de två tillkännagivanden som läggs fram här i kammaren i dag skulle jag vilja förklara, fru talman, att det inte är så att vi socialdemokrater eller, för den delen, regeringen tycker att många av förslagen är dåliga - inte alls. Vi tycker också att detta är viktigt och tror till exempel att det vore bra med ett nationellt kompetenscentrum.
Vi tycker också exempelvis att det är viktigt att beroendevården fungerar och blir bättre. Vi tycker också att det är viktigt att naloxon når ut till fler personer så att vi kan se till att färre människor dör av narkotikaförgiftning, exempelvis. Det är också därför vi har tagit de nödvändiga steg som krävs för att utreda dessa frågor. Samtliga dessa frågor omfattas i dag av utredningar, och förslag är på väg fram. Det tycker jag är bra. Fru talman!
Jag är helt övertygad om att många partier i denna kammare tycker att detta är viktiga frågor. Jag är också helt övertygad om att vi kan komma överens framåt, om vi sätter oss ned och talar med varandra. Jag är öppen för att göra det, Pia Steensland.