Mikael Damberg (S):
Jag tackar Jonas Sjöstedt och Jens Holm för en debatt om viktiga frågor. Jag börjar med att konstatera saker och ting som vi är överens om. Vi är överens om att vi har fått en ny och progressiv regering. Det är kul. Vi är överens om att Vattenfall ska vara ledande i omställningen mot förnybar energi och att det finns mycket i övrigt att önska när det gäller hur den ledningen, inte minst under de åtta borgerliga regeringsåren, faktiskt användes.
Vi är också överens om att den förra regeringen på något sätt godkände - det är fortfarande mycket oklart - en rad avtal, inte minst det i holländska Nuon som har kostat skattebetalarna enormt mycket pengar och som i dag fortfarande skadar och är någonting som hänger över Vattenfall. Detta hindrar bolaget från att göra de investeringar i förnybar energi som vi tycker är viktiga och att klara omställningen i Sverige och också att kunna göra bra investeringar på annat håll.
Det finns alltså mycket som vi är överens om. När man däremot kommer in på frågan om vad Vattenfall ska göra är det viktigt för en regering att också ha klart för sig vilket mandat man har som regering och vilket mandat och ansvar som ett bolag har. Ett bolag har att verka efter de direktiv, den ägarpolicy och den aktiebolagslag som finns även om man till exempel har samhällsuppdrag, som jag tror att Jonas Sjöstedt kanske har velat se lite tydligare från Vattenfalls sida.
Riksdagen har inte fattat något beslut om ett samhällsuppdrag till Vattenfall. Då agerar Vattenfall efter de direktiv och de regler som riksdagen har fattat beslut om för bolaget. Då måste bolaget också agera utifrån det. Vi ska styra mot hållbar utveckling. Vi har möjlighet att styra och påverka detta. Men det är också viktigt att se att en styrelse i ett statligt bolag måste följa de lagar, regler och ägardirektiv som finns, annars skulle styrelsen bryta mot sin uppgift som styrelse.
När det gäller energistadgefördraget och den tyska stämningen som bolaget gått vidare med är det viktigt att komma ihåg att fördraget godkändes 1996 av en enig riksdag. Det godkändes också av en lång rad stater runt om i Europa. Det är alltså inte så att vi politiskt sett inte har något ansvar för de avtal som Sverige ingår eller de avtal som vi har tecknat tidigare.
Det är viktigt att se att detta avtal inte har kommit av sig självt, utan det har tecknats efter beslut från en enig riksdag som har godkänt detta investeringsskydd och en investerar-stat-tvistlösningsmekanism. Det är också viktigt att säga att det inte är så att dessa avtal gör det möjligt för något företag att överpröva ett demokratiskt beslut, att ompröva ett demokratiskt beslut, utan i vissa fall få ersättning om man anser att en stat har brutit mot de regler som finns i avtalet.
Det är detta som dessa mekanismer handlar om. Jag påminner om att svenska staten gav ersättning till ägaren för Barsebäck när Sverige drev igenom beslutet att stänga det. Vi ansåg nämligen att vi påverkade verksamheten så mycket att företaget hade rätt till ekonomisk kompensation enligt de grundlagar Sverige har.
Också de tyska ägarna, som även var delägare i Vattenfall, fick ersättning från svenska staten när vi gjorde den omställningen. Jag tror att det är viktigt att se det som bakgrund till det som händer. Jag kommer inte att hinna med allting i detta anförande, men jag antar att vi kan komma tillbaka till frågan om TTIP och handelsavtalet med USA och Kanada. Vi hade en ganska lång debatt om detta förra gången vi hade interpellationsdebatter, och jag vill säga att vi inte har sett avtalet med TTIP än.
Det håller på att förhandlas, och vi ser inte hur det ser ut. Nu beskriver alla de här avtalen som att de vore likadana. Jag blir lika upprörd som Vänsterpartiet över att Philip Morris försöker stämma en stat för att man inför varningstexter eller annonsbegränsningar för tobaksreklam. Så ser många av de gamla avtalen ut, och frågan är om det går att förändra det. Jag tror att det går att förändra det.