Nils Fredrik Aurelius (M):
Det är alltid intressant med författningsfrågor. Men just i dag känns den här debatten kanske något post festum för konstitutionsutskottets del, efter den långa förmiddagen med intressanta utfrågningar, ja, delvis intressanta utfrågningar vill jag korrigera mig till.
Ett annat skäl som gör att just det här betänkandet om författningsfrågor inte har den allra högsta aktualiteten är att det är så många viktiga författningsfrågor som för närvarande är föremål för utredning, framför allt i Grundlagsutredningen förstås.
Den har ju att titta närmare på sådana intressanta saker som eventuella förändringar av valsystemet, kanske formerna för regeringstillsättning, bättre lagprövning och annat. Hos Ansvarskommittén ligger också en del intressanta frågor, alltså frågor om regionala nivåer eller antal politiska nivåer i Sverige. Det är frågan om landstingens fortsatta existens och i så fall konstruktion med mera.
Ett tredje skäl till att det kanske inte blir någon särskilt omfattande debatt i dag är att vi här tillämpar det förträffliga nya förfarandet med förenklad ordning. Det innebär att vi inte ännu en gång debatterar frågor som vi har debatterat tidigare under perioden; det må gälla bekännelsekrav på monarken i successionsordningen eller monarkin eller vad det nu kan vara som finns med under den förenklade ordningen. Herr talman!
Det finns emellertid i detta betänkande en fråga som jag tycker är värd några ord till. Det är den som finns i reservation 3, Skydd för äganderätten. Äganderätten är naturligtvis en viktig rättslig basprincip - man kan också säga samhällelig organisationsprincip - för ett utvecklat samhälle, som till exempel Sverige.
Det är inte utan skäl som äganderätten finns med i regeringsformens 2 kap. § 18, alltså i det kapitel som har rubriken Grundläggande fri- och rättigheter. Äganderätten är alltså en grundläggande fri- och rättighet. Det är det ena goda argumentet för äganderätten.
Om någon skulle behöva ytterligare ett gott argument för äganderätten är det lätt att peka på den oerhörda nytta ett väl fungerande äganderättsinstitut har som utvecklingsfaktor. Osäkra äganderätter är i själva verket ett av de största hindren för utveckling på många håll i världen.
Som jag antydde är inte äganderätten alldeles oskyddad i Sverige i dag, men det anses av många vara ett ganska svagt skydd som äganderätten har i grundlagen, alltså i 2 kap. 18 § regeringsformen. Det står visserligen där - inledningen är ganska bra - att varje medborgares egendom är tryggad.
Det fortsätter med att man inte ska tvingas avstå den utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Det kan gälla markexpropriation och sådant. Det står i nästa stycke att man då ska få ersättning. Det slutar med - jag nämner det för fullständighetens skull - att allemansrätten har en speciell ställning och inte ska inskränkas genom denna paragraf.
Vid en internationell jämförelse är det ju inte speciellt starkt som skydd för äganderätten. Det kan ingen säga. Även om man inte ska överbelasta den sittande Grundlagsutredningen med alltför många tilläggsdirektiv är det ett rimligt krav att frågan om ett starkare stöd för äganderätten i grundlagen tas upp för en tydligare formulering i regeringsformen.
I modern tid är det inte bara hus, byggnader och mark som man tänker på när man talar om äganderätten. Immateriella värden och immateriella tillgångar är också något som man kan äga, avyttra och förvärva. Det är dåligt täckt i den nuvarande lagstiftningen.
Det finns alltså goda skäl, herr talman, att bifalla reservation 3 som jag nu yrkar bifall till.