KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Gustafsson (KD):
Jag kanske ska göra en liten resumé. Jag har sedan valet 1998, då jag kom in i riksdagen, varit språkrör för ett antal handikappföreningar i Halmstad. Det är ett stort antal handikappföreningar som träffar mig fyra gånger om året för att diskutera synpunkter och få reda på vad som föreslås. Det är dessa som samfällt framför att de är mycket oroliga, för de har råkat ut för detta. Jag ska läsa ett utdrag ur Göteborgs-Posten den 25 februari.
Man skriver att föreningslivet är hårt drabbat av lägre bidrag. "I takt med att Bingolotto går allt sämre och sämre statliga och kommunala bidrag går många föreningar på slak lina." Detta är ett citat från en socialdemokratisk företrädare i Mölndals kommun. Jag hade gärna sett att ministern hade haft rätt.
Men problemet är det att om man har en anställningsgrad på låt oss säga 25-30 % så blir följden att man kanske får minska den med 10 %. Då är det inte till någon nytta för den enskilde, för han får inte den ersättningen ändå. Det handlar om arbetsgivaren när det gäller den sektor som inte kan öka sina intäkter. De har ett medlemstal, och de kan inte öka intäkterna genom att höja medlemsavgifterna. Det är dessa jag ömkar. Det är därför jag vädjar till ministern.
Jag har själv talat med representanter - jag ska inte namnge personerna i fråga - på de här kontoren. De säger själva att det är jättesvårt. Reglerna är strikta och klara. Det står ju också i Lönebidragsutredningen att man vill göra om dem. Det budgettekniska som handlar om att man fyller i med andra arbetsuppgifter och andra former av anställning under samma budgetram gör att det blir lite sammelsurium med att leta upp vad det är. Efter vad jag kunde komma fram till var det i alla fall en minskning. Men vi glömmer det, för det är ointressant i sammanhanget.
Det gäller personerna i fråga som jag vet inte har något val. De har ingen annanstans att gå. Om de blir av med detta så vänds deras sociala tillvaro upp och ned. Det gör även verksamheten, inte minst för handikappidrotten. Detta är inget påfund eller något politiskt käbbel. Jag är allvarligt orolig, och jag skulle gärna vilja vädja till ministern att titta på hur utfallet blir på golvet. Det finns en sak till.
Det har jag också fått från en av cheferna på Amskontoret som säger att om en person får en utvecklingsanställning och fortsätter den men upptäcker att han eller hon inte klarar av den så är det omöjligt för denna person att återgå till en lönebidragsanställning genom den konstruktion som finns nu. Detta är också en sak som man borde titta på. Det här är i alla fall de besked som jag har fått.
Lars Gustafsson (KD):
Om man har sådana marginaler att man får högre kostnader men mindre intäkter så hjälper det inte att ersättningsgraden blir högre. Då kompenserar man sig genom mindre anställningsgrad för den enskilde, och den enskilde kan råka illa ut. Det är det jag är orolig för. Detta är en uppgift från en person på chefsnivå inom Ams regionala kontor. Om inte ens han vet vilka regler som gäller så tycker jag att det finns anledning för ministern att titta på detta. Jag tackar för debatten.
Lars Gustafsson (KD):
När sådana fall dyker upp har jag ofta fått frågan från medierna vad jag anser. Jag säger att jag tror att det är oerhört viktigt att lyssna på dem som har rätt länderinformation. Det är där det ofta brister. Många gånger finns det också fall, vilket jag råkat på, där beslutsmyndigheten felaktigt fått en uppfattning om varifrån den asylsökande kommer för att han eller hon temporärt studerat på en ort eller gjort något annat där. Det gör att det blir komplikationer vid avvisningen eftersom personen då kommer tillbaka till en plats där han eller hon inte var tänkt att hamna.
Jag tror också att det finns ett problem som vi får fundera över när vi talar om väpnad konflikt, nämligen att länder ju inte är unisona i sig utan det kan inom ett land finnas stora territorier där det inte förekommer någon väpnad konflikt. Därför menar jag att man nog får fundera lite mer över vad man ska göra. Vi vill inte ha ett felbeslut till som kan misstolkas, om jag uttrycker det så. Jag är dock inte rätt person att bedöma hur lagstiftningen fungerar.
Vad jag förstår har Migrationsöverdomstolen gjort bedömningen utifrån de premisser och texter de valt att ha med i sin bedömning och som utifrån deras principer skulle kunna vara riktig. Däremot finns det alltså brister i länderinformationen. Det finns också brister hos de juridiska ombud som dessa personer får, i deras kapacitet och kvalitet. Det visar sig att ju duktigare ombud personerna har desto bättre möjligheter har de att framföra sin sak på ett korrekt sätt. Det har visat sig i det ena fallet efter det andra.
Därför vill jag inte att Migrationsverket ska utse ombuden - och nu görs också en översyn av detta - utan ombuden ska utses av Advokatsamfundet eller någon annan, eller vara tillsatta av domstolen. Det tror jag skulle bli ett mycket rättssäkrare system, och då skulle säkert sådana fall som Ceballos tar upp undvikas. Ingen av oss vill att förfarandet ska vara rättsosäkert. Därför är det svårt att säga om det funnits fler sådana fall tidigare eller om fallen är fler nu.
Det kan hända att många skickats tillbaka som inte borde ha skickats tillbaka och tvärtom. Vi vill ha ett rättssäkert system. Jag tror att vi alla vill att bedömningarna görs på ett korrekt sätt, och därför tror vi på den nya ordningen. Sedan får vi göra en utvärdering om något år.
Lars Gustafsson (KD):
När det gäller det sista som togs upp vill jag säga att det finns anledning att se över vad som är rimligt. Det har också påpekats av Migrationsverket, vad jag förstår. Beträffande att ha människor i förvar och så vidare finns det uppenbarligen tveksamheter om man verkligen följer rekommendationerna eller bara åberopar att flyktingbelägenheten är stor. Jag kan inte bedöma det och vill därför inte uttala mig om det. Om jag uppfattade det rätt fick jag tre frågor.
Den tredje gällde uppföljningsansvaret i hemlandet. Jag vet inte vilken rätt man har att efterkräva en skuld på det sättet, men givetvis är det viktigt att en uppföljning görs ända tillbaka till det land där den avvisade placerades för att se att det fungerar. Jag har hört talas om att halva Bagdad skulle vara befriat från bomber och halva inte. Det tror jag inte på.
Lars Gustafsson (KD):
Den är mycket enkel. Jag tror nämligen inte att man kan lagstifta retroaktivt. Var skulle vi i så fall sätta gränsen bakåt i tiden? Och vilka skulle det gälla? När vi så småningom beslutat om en lagstiftning som innebär att det ska genomföras, ja, då kan man diskutera huruvida det ska gälla. Så har vi gjort i vissa fall när det gällt förmögenhetsskatt och annat. I det läget kan det finnas skäl att få söka ett jobb. I detta fall gällde frågan dock ett retroaktivt beslut.
Det har över huvud taget ingenting med människovärde att göra, för människovärde har man oavsett om man jobbar, är sjuk, bor i Sverige eller på Tahiti. Det är det som är skillnaden med mitt resonemang. Värdet har heller ingenting att göra med huruvida man får ett arbete eller inte. Vad vi säger är att man inte kan lagstifta retroaktivt, och därför har vi inte heller stött den enskilda motion som finns. Den är i och för sig behjärtansvärd, men vi kan inte lagstifta retroaktivt.
De fall som finns får löpa, men vi kan sätta stopp för det gamla arvet från Socialdemokraterna.
Lars Gustafsson (KD):
Jag tror att Göte Wahlström fullständigt har missförstått alltihop. Möjligheten gällde ju att man får söka ett jobb, inte att man får stanna på jobbet. Man får söka ett jobb - det var vårt ingångsvärde i det hela - även om det råkar vara det jobb man har. Att man är lämpad kan ju innebära att den speciella kunskap eller färdighet man har är behövlig där. Vi vet att det i Stockholmstrakten fattas 4 000 specialhantverkare. Många gånger skulle människor som kommer från andra länder i EU kunna fylla de platserna.
Vi tycker att det i det läget, om det finns en lag om att man kan söka jobb här, kunde vara rimligt att man får göra detta under en övergångsperiod. Det har ingenting med det andra att göra. Vi pratar om att söka arbete. Det har ingenting med människovärde att göra. Däremot kan de personer som nu återvänder söka sig tillbaka hit till ett jobb igen. Då har de ändå samma värde som alla dem som inte har varit i Sverige och som får söka hit. Jag kan inte förstå detta. Det är kanske för komplicerad retorik för Socialdemokraterna men inte för mig.
Däremot tycker jag att det är märkligt att Socialdemokraterna har en reservation om utnyttjande av papperslösa. Vi ville ju nollställa alla dem 2006, tror jag att det var.
Lars Gustafsson (KD):
Jag hade egentligen inte tänkt gå upp i den här debatten, men jag måste säga att jag ställer vissa krav på logisk stringens i de resonemang som finns. Först och främst får man väl ändå tala om att barn inte finns till för samhället eller för företag. De finns väl till för sin egen skull? Det får vi verkligen hoppas. Det hoppas jag att jag gör. Och det är föräldrarna som har ansvaret. Det är därför föräldrarna blir de som får välja för barnet, inte några av ledamöterna i denna kammare, inte jag heller.
Sedan måste man fundera på en annan sak om man nu säger att det här skulle ta resurser från barnen och från förskolan och så vidare. Då måste man säga att föräldrarna i de 45 000 hushåll - ja, det är till och med fler - som inte väljer eller kan använda sig av den offentligt finansierade förskolan skattar till de andra barnen, som får subventioner med mellan 60 000 och 120 000 om året.
Det är en skattesubvention som de aldrig någonsin kan betala tillbaka i skatt, hur mycket de än jobbar. Det får ju ändå vara lite stringens. Man kan ha uppfattningen att alla har rätt att få del av det barnomsorgsstöd som vi ska fördela till barnen enligt vissa principer, vilket egentligen detta är, därför att man väljer att utforma det på ett visst sätt. Då gör man det, och då ska det givetvis gälla alla som har barn och dessa barn under den perioden.
Hela LO-kollektivet tillfrågades i en undersökning. 78 procent av dessa ville ha längre tid med sina barn. De tillhör väl ofta Socialdemokraterna - eller hur? Vi kunde läsa i dag att Per Kågeson klev av Socialdemokraterna eftersom de inte vill införa ett vårdnadsbidrag. Jag kräver lite stringens i den här debatten, om man nu ska tala sakligt. Man ska hålla sig till saken. Det gör inte debattörerna från vänsterkanten här. Det är bara att beklaga.
Däremot önskar jag att man skulle kunna öka kommunernas möjlighet att mer flexibelt använda nivåerna i detta utifrån sitt eget perspektiv. Jag kan ta upp ett perspektiv från mitt län där i stort sett alla kommuner, fem av sex, har sagt att de kommer att införa vårdnadsbidrag antingen vid halvårsskiftet eller vid nästa årsskifte. Flera av dessa kommuner står inför en gigantisk utbyggnad. De har en stor inflyttning av barnfamiljer - glädjande nog växer Halland.
De står inför en stor utbyggnad. De står inför att investera, alltså nyinvestera och nyanställa människor inom barnomsorgen eller ej. I det läget är det klart att det, om fler människor med småbarn väljer att under en viss tid använda denna möjlighet till vårdnadsbidrag, kommer att vara en fördel för kommunen. Det är ingen nackdel att barn och föräldrar får mer tid med varandra. Det kan vi väl ändå se i vårt samhälle?
Alla undersökningar visar ju på att det finns för lite kvalitativ tid mellan barn och föräldrar. Barnen skulle behöva en starkare närvaro av föräldrarna genom hela livet. Vi vet att de behöver det, även i tonåren. Och vi vet att de tre första åren är de absolut viktigaste i en människas liv när det gäller att knyta an till sina föräldrar. Den som förnekar detta får gå emot all barnprofession och alla kunskaper på området, även forskning.
Lars Gustafsson (KD):
Jag vet inte om jag ska känna mig indignerad eftersom jag hade en son som jag var tvungen att vara hemma ganska mycket med när jag jobbade, trots att jag hade eget företag. Det kanske är så att jag ska känna mig indignerad och använda det som ett lågt argument. Nej, jag gör inte det, för det är alldeles för lågt. Det handlar om proportionalitet. De som är uppe och talar, vet de vad det kostar, vad vi lägger i dag på barnomsorgskostnader? Vi lägger 46 miljarder. Nu står vi och diskuterar en summa som är någon procent av detta, men som tydligen skulle kunna äventyra hela satsningen.
Någon som i dag inte får ett öre skulle välja att vara hemma lite längre. Det måste vara en infantil argumentering. Den är inte trovärdig utifrån någon logisk aspekt. Möjligheten att korta sin arbetstid ökar när det ekonomiska incitamentet ökar.
Sedan får varje familj och förälder förhoppningsvis själv välja utifrån sin situation och sin arbetsmiljö hur den vill ordna sitt liv, hur den vill använda pengarna. Men jag vill återigen påpeka att detta är en del av det barnomsorgsstöd som givetvis bör gå till alla barn. Det är det poängen är.
Vi styr inte och ställer över detta, men vi hävdar med bestämdhet varje förälders och barns rätt att få del av den barnomsorg som vi har i Sverige. Jag tackar regeringen för att man kommer att införa detta. Jag hoppas bara att nivån blir högre - jag tillsammans med många andra.
Lars Gustafsson (KD):
Det som slår en när man tar del av sådana här interpellationer är att de är ungefär som om man skulle prata om luftfart utan att över huvud taget nämna flygplan. Jag hade den naiva tron att den här frågan skulle handla om barn och att det skulle finnas ett barnperspektiv där man tar upp kopplingen mellan barn och föräldrar och den ökade möjligheten till det. Vi hör här talas om valfrihet. Förslaget från interpellanten är fritt från val.
Alla val ses som ett hot, för den stackars föräldern klarar inte av att välja. Den viktigaste remissinstansen är enligt min uppfattning Barnombudsmannen. Hon tycker att detta är bra. Hoppsan! Är det inte barn denna fråga handlar om? När man tar upp barnperspektiv, vad handlar det då om? Jo, man talar om barns rätt till förskola. Det är väl gott, men barns rätt till sina föräldrar lyser med sin frånvaro.
Man har precis Myrdals tankar från 1930-talet, och så säger man att det är en modern barnpolitik! Det mest förödande med vänsterfalangens resonemang är att man nu gör föräldrar osäkra. Man tar bort föräldrars tro på sig själva, på att de ska klara sin roll. Det ser vi på alla de råd och upplysningar man får i pappautbildningar och så vidare.
Man blir osäker av att det talas om att det är bäst att man lämnar sitt barn till en utbildad pedagog på förskolan. Det är viktigare, men barnets behov av koppling till sina föräldrar, som är belagt vetenskapligt, pratar man inte alls om.
När det gäller ekonomin i kommunen står det märkligt nog i interpellationen att om ekonomin i kommunen skulle förstärkas genom vårdnadsbidraget - vilket den kan göra för dem som står för utbyggnad och så vidare - antar man att kommunpolitikerna använder de pengarna till att sänka skatter, inte till att öka kvaliteten i barnomsorgen. Det är ju precis tvärtom.
Får vi ökade resurser får man ju vänta sig att kommunpolitiker är så kloka att de stärker de sociala insatserna i kommunerna efter behov. Det är precis tvärtemot resonemanget i interpellationen.
Jag tror att det är viktigt att de som är föräldrar till unga barn i dag känner sig styrkta i att vi här i kammaren tror på dem och deras möjligheter att ta hand om sina barn om de vill och att de själva är mogna och förmögna att hemma vid sitt köksbord avgöra vad som är rätt för vart och ett av de barn som sätts till världen. Även inom familjen har barnen olika behov.
Det kan många vittna om, inte minst Per Kågesson, som ju lämnade Socialdemokraterna med tanke på den enögda barnomsorgspolitik som förs. Jag är glad över att ministern ställer upp på att utveckla barnomsorgen på detta vis. Detta är bara en del.
Vi pratar också om jämställdhetsbonus för att öka jämställdheten och om barnomsorgspeng, som kan möjliggöra för fler att få alternativ barnomsorg, kanske i glesbygd, vilket är bra för både föräldrar och barn. Jag tror på Sveriges föräldrar, och jag hoppas att de går en ljusare framtid till mötes med detta förslag.
Lars Gustafsson (KD):
I den här debatten framförs det saker och ting. Det finns vissa potentater som läser en viss skrift på ett visst sätt för att få ihop det i slutet. Vi kan säga att i Sverige har vi haft det bra. Vi har en välutbyggd, ofta socialistiskt utformad, barnomsorg. Hur ser det ut? 1985 var det 13 barn i grupperna, 2005 var det 17 barn i samma grupp per personal.
Om vi tittar på svenska språket - vi pratar om utveckling här - visar det sig när det gäller svenskan i årskurs 5 i skolorna att det är oerhört dåliga resultat. I Halland kunde i en kommun var femte elev inte klara svenskan i årskurs 5. Och vi har ju haft jättebra barnomsorg enligt interpellanterna. Man lever i en annan verklighet. Jag ska berätta om en verklighet från min hemkommun.
1998 stod jag i valrörelsen på en liten marknad. Det kom fram en ung kvinna till mig och sade: Jag har nu utbildat mig på distans och tagit en stor examen på högskolan. Under tiden har jag och min man valt att bosätta oss i glesbygden, där jag har fått tre barn. Nu ska jag börja arbeta eftersom jag har en lång utbildning.
Problemet är bara att jag får köra omkring fem mil varje dag med barnen för att få barnomsorg. Min granne är utbildad barnpedagog, men hon får inte ta hand om barnen. Om den här regeringen hade suttit då hade hon fått vårdnadsbidrag under den tid hon studerade, utbildade sig och fick en fin examen. Hon hade kunnat lämna barnen till sin granne som själv hade barn och som också kunde ordna barnomsorgen genom barnomsorgspengen. Så pratar man om att vi är omoderna.
Det är visserligen tio år sedan, men jag tror inte att det är lägre utbildningsgrad bland kvinnorna i dag än det var 1998. Ingenting av det som påstås här är korrekt i förhållande till verkligheten. Man försöker plocka russinen ur remisskakan för att bygga ett jättefint scones av det. Det är ett väldigt stort missförstånd som upprepas. Detta är att få del av ett barnomsorgsstöd, och det ska gå till alla familjer.
Lars Gustafsson (KD):
Lars-Ivar Ericson pratar om att man sitter i samma båt. Det verkar bättre än att bada i samma balja. Mitt engagemang i detta handlar inte om några floskler. Jag vet att glesbygden är beroende av boende, arbetstillfällen, företagande och vägar - så att man kan ta sig fram och tillbaka. Det är vi helt överens om. Jag anser också att oljebolagen ska ta sitt ansvar. Jag tycker att det är bra att ministern pressar dem. Det är inte heller mitt förslag. Mitt förslag var att titta på hur man ska lösa miljöbränslefrågan även i glesbygden.
Jag tror också att det vore olyckligt om vi för tidigt fick en massa sanktionsavgifter på enskilda mackägare. Därför ser jag gärna att man skjuter lite på det. Det har ingen större betydelse i genomslag. Man måste också komma ihåg att när det gäller miljöbränsle är det en transformering. Det blir en övergång från fordon som i dag drivs med fossila bränslen. Vi får allt fler fordon som kan drivas med miljöbränslen.
Det tar tid, därför måste vi ha alla alternativ i glesbygden. Det kommer att ta tid. Alla kan inte köpa en ny miljöbil, även om man skulle önska det. En miljöbil måste ju tanka miljöbränsle, annars blir det ingen effekt. Jag tror också att det är viktigt att man inte sätter järnvägssatsningar mot vägsatsningar. Bägge behövs. Vägsatsningar är viktiga, inte minst i glesbygd. Det finmaskiga vägnätet har varit mycket eftersatt. Det är en fråga som Centern har drivit, och även jag. Vi förväntar oss att människor ska förflytta sig till sina arbetstillfällen.
Det kallas för pendling. Vi kan inte dra järnvägsspår till varje ort i hela Sverige. Man måste kunna resa med fordon som är miljövänliga på riktiga vägar. Det är en förutsättning. Annars får vi en urbanisering och då har vi motverkat syftet. Trafiksäkerheten ska vi inte heller glömma. Detta helhetsansvar måste ministern ta tillsammans med aktörerna på regional och lokal nivå. Jag är övertygad om att ministern gör det.
Jag vill bara vädja till ministern att tänka på tidpunkten och möjligheten att ge en form av hjälp som till exempel investeringsstöd från EU för miljövänliga bränslen även i glesbygden.
Lars Gustafsson (KD):
Jag tycker att jag fick ett ganska klart bekräftande av Cristina Husmark Pehrsson hur det går när man inte har lagligt stöd i de åtgärder man vidtar, innan man inför saker och ting, så jag tror att det är väldigt viktigt att saken är utredd på ett korrekt sätt. I höstas fick jag ett mejl från en person som var orolig för de nya sjukskrivningsreglerna. Orsaken var att han hade fått en whiplashskada 1989. Han var fortfarande sjukskriven och hade inte fått någon hjälp på 20 år.
Vem som ska be om ursäkt tycker jag faktiskt att vi ska tala tyst om. Som jag sade i mitt inledningsanförande tror jag att det är nödvändigt att vi tittar på hur vi kan hjälpa människor. Den situation som har varit är fullständigt ohållbar för många människor. Människor med långa lidanden har placerats utanför, utan någon möjlighet att komma tillbaka till arbetet.
Vi behöver inte skylla olika regeringar för detta, men det är uppenbart att regelverket inte har varit som det ska vara för att vi ska kunna hjälpa de människor som vi är betalda för att sitta här och besluta om. Det upprör mig mycket mer. Jag känner många personer som har varit i den situationen. Jag har berättat om uteliggare som inte får jobba i korvståndet. Jag har berättat om många andra sociala fall som skulle ha kunnat få hjälp i tid och som den här regeringen försöker hjälpa genom att staga upp Försäkringskassans effektivitet och organisation.
Försäkringskassan är en serviceinrättning för människorna - inte för oss, inte för det här käbblet. Det är en inrättning som ska serva människorna utifrån den tid och de behov som är nu. Då hjälper det förstås inte att utbetalningarna är försenade, men det hjälper inte heller att man går i månader och år utan att få hjälp med sin värk och sina problem, eller att man inte får besked om man ska vara sjukskriven eller förtidspensionerad, eller att man inte får hjälp att komma tillbaka.
Ändringarna i Finsamreglerna som Kurt Kvarnström och jag känner mycket väl till har varit alldeles förödande, och det var Socialdemokraterna tillsammans med andra som ändrade och lade ned verksamheten. Detta gör mig mycket upprörd. Jag tycker att vi ska sluta uppmana varandra att be om ursäkt. Vi kan alla här be om ursäkt!