Peter Norman (M):
Det blir liksom två debatter på en gång. Det ena är debatten om Vattenfalls göranden, och det andra blir en debatt om energipolitiken. Jag tänker försöka att i huvudsak hålla mig till Vattenfall. Låt mig dock börja med att säga att det mål om att reducera växthusgaser som FN har satt upp nog är ett av de högst prioriterade och mest primära mål som världssamfundet har, och land efter land, inklusive Sverige, har ställt sig bakom detta.
Vi vet allihop vilka effekter det blir om vi får varmare klimat i Sverige. Enligt den senaste rapporten har man på allvar börjat fundera på att flytta Jakarta, vilket skulle få förödande konsekvenser för miljontals människor. Det är också därför som regeringen har tryckt så hårt på hållbarhetsfrågorna i alla statliga bolag, och till min glädje har till exempel LKAB lyckats framställa sina järnpelletar med betydligt mindre koldioxidanvändning än tidigare.
Låt oss gå tillbaka till Vattenfall. Marschen in i det fossila beroendet skedde i början av 2000-talet genom förvärv av ett stort antal koltillgångar i huvudsakligen Tyskland och Polen och även av gas och kol i Holland.
Jag tänker inte på något vis svärta ned den regering som var ansvarig då och inte heller den nuvarande regeringen, utan låt oss säga att Vattenfall hade en strategi som innebar ett stort förvärv av koltillgångar. Tanken med detta var, precis som Kent Persson sade, att man hade enorma förhoppningar på CCS-utvinningen, att lagra kolet. Detta var nyckeln till hur man skulle kunna klara sig ur detta dilemma.
När sedan den tyska regeringen sade att den inte tänkte tillåta detta på tysk mark satt man med både ett miljöproblem och ett finansiellt problem, om man till exempel skulle få kraftiga skatter på detta. Där står vi i dag. Som både Kent Persson och Jens Holm vet är de investeringar som görs nu och nästa år en följd av de investeringar som gjordes för flera år sedan.
Att inte fullborda dessa investeringar skulle betyda enorma kapitalförluster för skattebetalarna i Sverige. Det är givetvis en svår avvägning. Det tas dock inga beslut i dag om att gå in i ett nytt fossilt beroende, utan detta är beslut som togs för flera år sedan.
Det är rimligt att Vattenfall får liknande möjligheter som konkurrenterna när det gäller kärnkraft. Det Vattenfall nu gör är inte att ta beslut om några stora nybyggnationer, utan det är ett analysarbete som pågår. Det är därför man har gått in med en ansökan till myndigheterna. Vi ska inte dra detta beslut för långt.
Det rimliga är att Vattenfall får samma förutsättningar som andra givet de beslut som är fattade av denna kammare, det vill säga möjlighet till fortsatt drift. Jens Holm frågade hur vi avser att se till att Vattenfall blir mer miljövänligt.
Vattenfall har nu, till skillnad från tidigare, uppenbara och mätbara mål om att sänka koldioxidutsläppen från 90 miljoner ton till 65 miljoner ton till 2020. Man ska också växa mer än den genomsnittliga tillväxten på de marknader man verkar på. Dessa mål har det goda med sig att de är uppföljningsbara, till skillnad från lite fluffigare mål.
Detta kommer vi när vi har våra kvartalsmöten med Vattenfall alltid att notera, följa upp, diskutera och så vidare. För första gången på lång tid finns det alltså realistiska och uppföljningsbara mål för en mer fossilfri marknad för Vattenfall, vilket är bra.