Luciano Astudillo (S):
Jag har sagt det förut, men det tål att upprepas: Ni ska vara oerhört tacksamma för att vi socialdemokrater lämnade landets ekonomi i så bra skick. Bara två gånger de senaste 50 åren har det skapats så många jobb som det skapades förra året. Det är de frukterna ni skördar. Visst har vi socialdemokrater ändå anledning att vara självkritiska. Alltför många slogs ut på en allt tuffare arbetsmarknad. Vi lyckades inte svara upp mot det.
Det tar vi socialdemokrater ödmjukt på oss. En ryckig arbetsmarknadspolitik gjorde att stödet inte alltid fanns där till hands för den arbetslösa. Det tar vi socialdemokrater också på oss. Men nu är det er politik som ska granskas. Det är en ny majoritet och en ny arbetsmarknadspolitik som gäller. Denna politik går inte ihop, Littorin.
Förvisso har vi en högkonjunktur, och det innebär att vi kan dra ned på stödåtgärderna. Men man kan inte säga att man ska prioritera dem som står längst från arbetsmarknaden när man samtidigt drastiskt och brutalt drar ned på stödet till de arbetslösa från 145 000 i år ned till 90 000 och året därpå ytterligare ned till 60 000.
Det betyder färre arbetsmarknadsutbildningar, praktikplatser och starta-eget-bidrag och inga plusjobb, anställningsstöd och utbildningsvikariat. Man kan inte heller säga att man ska prioritera dem som står längst från arbetsmarknaden när man skriver som man gör i det Littorinska regleringsbrevet till Ams som skickades ut i december.
Man kan se att alla de verksamhetsgrenar som handlar om att ge stöd till dem som har svårast på arbetsmarknaden och den del som handlar om kompetenshöjande insatser är borttaget ur regleringsbrevet. Det går inte heller att med hedern i behåll prata om coachning samtidigt som man avser att kraftigt dra ned resurserna till arbetsförmedlingarna.
På två år ska Ams dra ned sina resurser med 500 miljoner kronor i förvaltningsanslag. Det motsvarar 1 200 anställda. Därutöver väntas Ams få ett mycket större ansvar för introduktionen av flyktingar, men hittills har Ams varken lovats mer resurser eller fått direktiv till hur detta ska gå till. Vem ska då göra jobbet, Littorin?
I Malmö är det i dag inte ovanligt att en arbetsförmedlare har 150-300 arbetslösa att jobba med. Hur ska de coacha dem som är arbetslösa? Hur ska de ge individuellt stöd? Biträdande länsarbetsdirektören i Skåne sade, när jag träffade henne i början på året, att man förvisso klarar sig det här året om man snålar in på allt annat.
Men nästa år får man dra ned på personal och kan inte ge det stöd man önskar till dem som är arbetslösa. Man kommer dessutom att tvingas att stänga kontor. Littorin hävdar att jag är fastlåst i gammalt tänkande när jag drar in resursfrågan i detta. Jag menar att Littorin är fastlåst i ideologisk fartblindhet.
Det gäller bland annat den här övertron på Beveridgekurvor, undanträngningseffekter och allt det som går före enskilda arbetslösas situation. Jag tycker att Littorin har mycket att svara upp mot vad gäller dem som står absolut allra längst bort från arbetsmarknaden. Det är de som drabbas av den här omställningen av arbetsmarknaden.
Trots en bra konjunktur är det de som ställs utanför. Det är allvarligt, och det är cyniskt.