KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kenneth Johansson (C):
Det ärliga svaret är att jag inte är nöjd förrän jag är säker på att alla får den assistans som de har rätt till. Jag är inte säker på att vi är där. Det är därför som det är så viktigt med det omfattande arbetet. Att som Lennart Axelsson säga att det nästan inte har skett någonting tycker jag är att fara ganska vilse med sanningen. Man kan titta på det tillkännagivande som vi gav 2010 från ett enigt utskott.
Socialstyrelsen har presenterat sitt behovsbedömningsinstrument. Försäkringskassan har presenterat sin rapport med en lång rad åtgärder. Vi har själva vid två tillfällen i utskottets behandling haft kontakt med Försäkringskassans generaldirektör. De beskriver att de jobbar med enhetligheten i bedömningen och att analysera grundläggande personliga behov. De har stärkt kompetensen.
De har ett arbete på gång för att uppdatera sin vägledning. De har till oss, vilket jag tyckte var väldigt intressant, redovisat att de avser att pröva en särskild ordning för beslutsfattande vid speciellt svårbedömda fall för att lyfta upp det i organisationen. Det finns ett arbete med att titta på om det finns fusk. Det vet vi att det gör.
Vad kan man göra åt det? Det finns ett arbete från ISF med att titta på tvåårsomprövningarna, och det finns ytterligare åtgärder. Till detta ska läggas det senaste tillkännagivandet om att vi noga ska följa upp vad konsekvenserna är på individnivå där man har minskat eller tappat. Det är lätt att stå här och säga att man ska göra mer. Jag tycker att det är omfattande insatser som har gjorts.
Vad skulle Lennart Axelsson göra i majoritetsroll? Det skulle jag vara intresserad av.
Kenneth Johansson (C):
Jag inledde mitt svar på repliken med att säga att jag inte är nöjd förrän jag känner mig trygg i att alla får den assistans de har rätt till. Jag är inte trygg med att de får det. Jag ser att det finns behov av åtgärder. Jag ser att det är ett av syftena med det jobb som nu ska göras, och det tycker jag är ett svar.
Om man visste svaret på allting i förväg skulle man inte behöva göra alla de här insatserna. Det är ett tiotal olika insatser som nu görs, som har gjorts eller som man planerar att göra. Det här skulle man ju inte ha vidtagit om man redan på förhand visste vad som krävdes. Det vet vi inte. Det är därför vi tar det här.
Vi vill göra det riktigt, för det här är en oerhört stark och viktig verksamhet som vi vill ska bli säkrad uthålligt för att de enskilda ska få detta. Lennart Axelsson tror att man, om man fick chansen att ta egna initiativ, skulle ha löst det här.
Kom med några förslag! Då lovar jag, precis som under beredningen i utskottet, att vi ska lyssna på dem. Kom med konkreta förslag! Då får vi vrida och vända på dem. Det tycker jag är det bästa sättet att jobba konstruktivt, och jag hoppas att vi ska fortsätta att göra det i framtiden.
Ja, min absoluta övertygelse är att alliansregeringen ska presentera ett förslag så att brister i tillgänglighet ska vara grund för diskriminering. Det klarade inte den tidigare regeringen. Ni klarade inte det. Men jag har absoluta förhoppningar om att vi ska göra det.
Kenneth Johansson (C):
När det gäller det första är det samma svar som till Lennart Axelsson. Vi jobbar för att klara av det som tidigare regeringar inte gjorde. Vi jobbar för att vi ska få fram ett beslut om att brister i tillgängligheten ska vara grund för diskriminering. Det fanns ett fullständigt bristfälligt underlag från den gamla regeringen som vi tog över. Det dög inte att skriva proposition på.
Det här är mycket svårt, och det får stora konsekvenser, men jag vidhåller att det är min absoluta uppfattning att vi ska ha fram ett beslut. Jag har också gått tillgänglighetsmarscher. Jag tycker att det är bra att man bildar opinion och är en blåslampa på oss beslutsfattare.
Jag hoppas att Eva Olofsson i framtiden ska få vara blåslampa på något annat område och att vi ska ha löst detta. Det är min förhoppning. Sedan gällde det de här 900 människorna. Det är svårt att debattera den frågan med Eva Olofsson, för hon vet allt innan alla andra vet något. Eva Olofsson vet konsekvenserna innan alla andra vet konsekvenserna.
Eva Olofsson vet att det handlar om 900 när en del pratar om 500 och andra pratar om 200 - och jag har hört om över 1 000. Man måste också veta. Man måste få ett underlag. Det har inte gått så lång tid sedan vi fick utfallet, och vi har inte så många fall än som vi riktigt kan följa upp. Det är det jobb som nu ska göras. Ambitionen är helt klar, och det är mitt tydliga svar.
Den som har rätt till assistans ska ha det, och LSS intentioner ska ligga fast. Det är den ambition som jag också tycker att sju av åtta partier i utskottet har ställt sig bakom.
Kenneth Johansson (C):
Jag har också lyssnat på STIL, JAG, IFA och en lång rad andra brukarorganisationer. Jag tycker att det är där som mycket av kunskapen finns. Det är de som är mottagare av ett beslut från en myndighet som bygger på vår lagstiftning som vet bäst vad det här handlar om. Jag har mycket nära kontakt med olika verksamheter och pratar ofta, precis som Eva Olofsson gör, med personer.
Jag tar detta på största allvar. Det handlar om det som man har rätt till, det som det har fattats beslut om och det som man har för att man ska ha möjlighet att leva som andra. Det är dit vi ska. LSS intentioner ska ligga fast. Däremot tycker jag att det är rimligt av oss beslutsfattare att påskynda det här arbetet. Det tycker jag.
Det är nog komplicerat, och det får konsekvenser för enskilda som ibland är oacceptabla. Det håller jag med om. Därför är det viktigt att långsiktigt hitta den lösning som jag hoppas på och jobbar för att vi ska kunna nå framöver och få det uthålligt. Men jag tycker också att med en så stor och viktig verksamhet är det bra att tänka efter före.
Det är klart att man kan tycka att det går segt, men ett tiotal olika insatser har gjorts av regering och olika myndigheter. Då tycker jag att det är rimligt att få även de sista delarna på plats. Jag tror att vi är eniga om målet som är att LSS intentioner ska ligga fast. Det känner jag mig trygg i.
Kenneth Johansson (C):
Att det är ett fasligt utredande kan jag hålla med om. När jag var i opposition tyckte jag alltid att det bara utreddes och utreddes. Men sedan jag kom i majoritetsställning har jag fått bita i det sura äpplet och lärt mig att det ibland är bättre att tänka efter före och ha ett beslutsunderlag.
Jag blir också irriterad när man tror sig veta vad det är som behöver göras, men det drar ut på tiden. Ett jobb som jag själv ledde var LSS-kommittén. Vi presenterade vårt slutbetänkande 2008. Drygt hälften av våra förslag är nu genomförda. Det har gått några år, men där har Agneta Luttropp konkreta exempel. Det var därifrån som besluten om tillstånd och tillsyn kom.
Det var därifrån besluten om att se mer rikslika bedömningar kom. Därifrån kom också besluten om att vi ska få möjligheter att bättre se barnperspektivet i LSS. Allt detta kom därifrån, och det är nu utrullat och genomfört. Jag tror att det är på det sättet vi måste jobba nu.
Agneta Luttropp har också, precis som jag, varit med och tagit del av vad de olika myndigheterna har gjort. Behovsbedömningsinstrumentet är klart. I betänkandet framgår också och finns beskrivet vad Försäkringskassan håller på med. I juni, om en dryg månad, kommer ISF att presentera sina uppföljningar av tvåårsomprövningarna.
Det är även fler saker på gång. Min uppfattning är alltså att det nog trots allt är så här man långsiktigt måste jobba för att få hållbara lösningar, även om jag kan hålla med om att det ibland känns som att det går sakta.
Kenneth Johansson (C):
Det som också har hänt är att inga besparingar är gjorda från politiskt håll när det gäller assistansen. Det är 24-25 miljarder som satsas. De behov som redovisas finansieras också. Det är rätt och riktigt. Det ska så vara.
Det finns också en mycket bra och kvalitativt hög verksamhet som bedrivs varje dag, varje natt, ofta 24 timmar om dygnet av utomordentligt duktiga personliga assistenter och andra. Ibland när vi diskuterar problem och utmaningar, som vi ska göra, tycker jag ändå att vi glömmer att det görs så väldigt mycket positivt.
Det är så oerhört många personer som ges möjligheter att leva som andra, vilket är LSS intention. Låt oss alltså även skänka en tanke till alla de insatserna, för jag tycker att de är väldigt viktiga.
Jag tror att Agneta Luttropp och jag i grunden är väldigt överens om att vi gemensamt ska hitta lösningar som gör att vi med gott samvete kan säga att vi i de beslut vi tar ska hålla fanan högt när det gäller personlig assistans och LSS i sin helhet och fortsatt värna utvecklingen.
Johan Pehrson (L):
Jag tog också med stort intresse del av justitieministerns svar. Jag tycker att justitieministern har rätt på flera ställen. Det är viktigt att regeringar med ansvar hela tiden ser över myndighetsstrukturer så att de fungerar optimalt ur flera aspekter. Det kan gälla rättssäkerhet, snabbhet, genomlysningsbarhet och så vidare - viktiga delar i en rättsstat.
Problemet är väl att det flera gånger har visat sig att det faktiskt har blivit sämre. Man har långtgående tankar om att centralisera mera inom kriminalvården, att minska inflytandet för varje enskild anstaltschef och att trycka besluten uppåt.
Detta ska alltså ske i ett läge där anstalten Kumlas ledning genomförde en övning för att se över hur inbrottssäker - inte "utbrottssäker" - Kumlaanstalten var, där anstalten skickade över denna rapport till kriminalvården för två och en halv månad sedan och där ingenting har hänt.
Känner Thomas Bodström att han och hans regering har organiserat kriminalvården på ett bra sätt de senaste tio åren? Känner han stolthet över detta? Hur är detta möjligt? Vi pratar om en kriminalvård som enligt regeringen får väldigt mycket pengar för att jobba på ett bättre sätt.
Alla vi som träffar de människor som finns inom kriminalvården - anställda som vill göra ett bra jobb, intagna som är frustrerade över överbeläggning, sysslolöshet och bristande tillgång på behandlingsplatser - vet ju att de där pengarna faller ned i ett stort svart hål och att det aldrig i modern tid har varit så långa köer till svenska fängelser som det är i dag. Platsbristen är besvärande. Kvaliteten blir sämre på de insatser som görs.
Stämningen blir allt råare. Man har inte på denna anstalt i dag råd att ha ett larm på de två första stängslen som ska hindra ett inbrott på anstalten. Ett sådant kan man gå och köpa på Clas Ohlson och sätta dit. Det skulle vara ett utmärkt sätt att vinna mer tid.
Då behöver vi inte prata om mer beväpning och sådant som vi vet är den absolut sista utposten - den absolut sista! Jag vill dock hävda att det är en sista utpost. Vi kan aldrig tillåta från den här riksdagen - och, förutsätter jag, inte från den svenska regeringen heller - att de med längst pistoler eller störst gevär bestämmer i vårt samhälle.
Det måste alltid finnas en polisiär responskraft att möta det alltmer ökande våldet i vårt samhälle som uppenbart finns och som, rätt eller fel, sätter skräck i många människor. Jag tycker att debatten om huruvida våra rättsvårdande myndigheter ska vara centralt eller lokalt baserade och var tyngdpunkten ska ligga ska avgöras av vad som är effektivast för respektive myndighet.
Inom kriminalvården vet vi att det finns anstaltschefer som skulle göra på annorlunda sätt om de fick ta hand om sina fastigheter och organisera. Då skulle man kunna sätta ett larm på stängslet, i stället för att det ska ligga en rapport från Kumlaanstalten hos kriminalvården och vänta på beslut av den chef som Thomas Bodström har utsett. Tyvärr, fru talman, framstår kejsaren på Justitiedepartementet alltmer som naken.
Johan Pehrson (L):
Jag accepterar att justitieministern inte vill tala om den pinsamma händelsen på Kumla som utan någon djupare utredning är oacceptabel, en skandal eller vad man vill kalla den. När vi pratar om den del av vårt samhälle som handlar om de rättsvårdande myndigheterna, som är mycket viktig, tycker jag att vi ibland luras in i ett spel där det är nödvändigt att vi har en högre konfliktnivå än vad som finns.
Jag känner att det finns mycket god vilja från Justitiedepartementet under Thomas Bodströms ledning att göra saker till det bättre. Men jag måste ändå konstatera att det också kräver en öppenhet. Jag erbjuder gärna hjälp från oss i Folkpartiet, för jag tror att det är bra med lite nytt blod och nya tankar. Efter tio år med socialdemokratiskt styre funkar det inte riktigt bra.
Ta bara det exemplet att den chef som justitieminister Thomas Bodström har utsett sitter i TV och tycker att det är en hög teknisk utveckling som ligger bakom rymningarna. Pratar vi om att det finns mobiltelefoner? Talar vi om att det finns lättmetallstegar? Talar vi om att det finns kapsågar? Talar vi om att det finns personer som är uppenbart rymningsbenägna? Det är ingen teknisk utveckling. Det är någonting som har varit en realitet länge.
Med den inställningen och den insikten vad gäller trender och utveckling av samhället måste Justitiedepartementets socialdemokratiska ledning ha hjälp utifrån. Man kan inte bara lyssna på sina generaldirektörer hos polisen och kriminalvården. Det är inte alltid en korrekt bild man får av hur det ser ut i verkligheten, nära människorna, de som jobbar i kriminalvården och de som är intagna i kriminalvården. Där har vi dubbelt ansvar.
Slutligen tycker jag att Thomas Bodström visar upp en mycket stor vilja att anpassa sig efter trender. Jag tycker att det är lite farligt. Den trend vi ser i samhället ska absolut inte med självklarhet överföras till våra rättsvårdande myndigheter, i synnerhet inte till dem. De trender i management -teori som näringslivet håller sig med brukar kunna vara väldigt dåliga. Det kan till exempel kulturministern, som snart ska svara på en interpellation, understryka. Det brukar hon ofta kritisera.
Vi måste hålla oss till det som har fungerat. Det finns inget självändamål i trendmässiga förändringar.
Johan Pehrson (L):
Det är en väldigt viktig fråga som Cecilia Magnusson har ställt till justitieministern. Hotet är inte bara en ny film på våra biografer, utan hotet mot Sverige är ganska betydande.
Hotet att Sverige kan utnyttjas för dem som vill hota andra demokratiska länder är egentligen än mer betydande, men vi har ett ansvar att se till att detta inte förekommer. När man pratar om Säkerhetspolisen vill jag gratulera regeringen till att ha utsett - äntligen, vill jag understryka - en ny chef, vilket borgar för att man verkligen kan få styrfart mot framtiden.
Det behöver den här organisationen så att de många duktiga medarbetare som finns hos Säkerhetspolisen vet vart man ska. Jag känner en oro för de neddragningar som regeringen gjorde på Säpo i år. Får de inte effekter på förmågan att analysera och stävja hot och samarbeta med andra organisationer?
Vi vet hur det ser ut med de så kallade lokala enheterna hos Säkerhetspolisen i dag. De är mer eller mindre hängande i luften; man vet ingenting om sin framtid. Det hänger ihop med det faktum att regeringen har legat bakom organisationsutredning på organisationsutredning om vart Säpo ska ta vägen organisatoriskt, det vill säga som myndighet. Det finns poänger med det men en hel del oro också.
Ska den bli en del av rikskriminalpolisen centralt så att klara och viktiga synergieffekter kan vinnas? Hittills finns det, tycker jag tillsammans med tidigare utredningar, en hel del som talar för det.
Det väcks också en fråga om vilket ansvar Thomas Bodström som minister tar i den regering han sitter i vad gäller frågan: Har vi en bra struktur centralt, från departementsnivå, för att myndigheterna ska kunna ha ett bra samarbete?
Kanske man ska fundera på om man inte bättre ska samla tullens, polisens, Säkerhetspolisens, Kustbevakningens och försvarets omfattande informationsverksamhet för att få tryck i verksamheten, för att se till att det inte går några riktigt fula fiskar genom näten som vill in i Sverige och har rätt mycket otäcka saker på agendan.
Jag vill också framhålla den bristande lagstiftning vi har vad gäller straffprocessuella tvångsmedel för bland annat Säkerhetspolisen. Det gäller rumsavlyssning, möjligheten att infiltrera och för den delen effektivt bevisprovocera fram någonting som ändå skulle ha hänt, så kallad bevisprovokation.
Här lider man rejäl brist dagligen när man ska bekämpa den här typen av mycket grov brottslighet. Sist vill jag säga någonting om de poliser som jag träffar, och det är verkligen inte bara generaldirektörer utan personer som jobbar nära verksamheten och som varje dag försöker analysera, få tag i de personer som de har fått ett span på och en information om men som de går bet på.
Polisdatalagen är praktiskt nästan oanvändbar för inte bara Säkerhetspolisen utan också för länskriminalavdelningar som arbetar med mycket grov brottslighet. Terrorismen är ju inte bara ett stort brott i sig, utan terrorismen är också ett vanligt brott bland många andra. Här finns en hel del att önska. När man pratar om polisdatalagen behöver man inte ha USA som förebild utan kanske Finland, herr talman. Jag släpper med glädje fram Cecilia Magnusson, som jag ser nu har kommit.
Johan Pehrson (L):
Först lite om detta med partitaktik. Jag tycker att det är viktigt att vi alltid försöker erkänna varandras ärliga avsikter. Jag kom att tänka på det i går när jag såg den amerikanske CIA-chefen på TV. Jag har inte honom som någon förebild, men han sade att den information man får mycket sällan är helt rätt men att den lika sällan är helt fel.
Om man jämför oss alla i riksdagen och våra uppdrag märker man att det till stor del handlar om att skaffa sig information och kunskap om hur verkligheten ser ut. Det är klart att vi som är folkvalda inte har exakt samma tillträde till diverse generaldirektörer som ett statsråd, en justitieminister självklart har. Fördelen med det är att vi får höra en hel del mera från golvet.
Det kan finnas en risk som minister att man en och annan gång kan få höra något som är lite tillrättalagt, och det kan skapa utmaningar när man ska lösa de problem som finns. Men vi har ärliga avsikter. När det gäller terrorismrambeslutet, som Moderaterna väldigt snabbt och plötsligt hoppade av, fanns det ändå en problematik bakom det. Det vill jag tillstå. Vi satt ju i utskottet och fick papper på franska och på engelska och skulle fatta beslut.
Vi avstod då, men vi litade på era ärliga avsikter i regeringen. När vi sedan fick underliggande material till själva lagstiftningen tyckte vi att det var klart acceptabelt och kunde då stötta detta. Jag vill bara understryka frågan om Thomas Bodström kan komma med något exempel på att det finns problem i samarbetet mellan myndigheterna. Är det några sekretessregler som skulle kunna ändras så att man fick ett bättre tryck i verksamheten? Här får vi olika verklighetsbilder. Bodström har en och jag och Cecilia Magnusson en helt annan.
Man ska också komma ihåg att det här inte bara drabbar Sveriges inre säkerhet. De facto kommer det människor hit till vårt land och spionerar på andra människor som har kommit hit som politiska flyktingar. Jag vet att den assyriska rörelsen i Sverige är mycket oroad över den kartläggning som har skett. Här har det visat sig att regeringen inte så kraftfullt som jag önskat har svarat på tidigare frågor, i det här fallet en skriftlig fråga, om vad man vill göra åt de flyktingspioner som är här och skapar väldigt mycket oro bland människor som har goda skäl att vara här.
Johan Pehrson (L):
Den 2 december är talmannen välkommen till ett möte som den borgerliga alliansen ordnar om just dessa föränderliga droger där det tricksas och mixas för att man ska komma förbi lagen. Det är klockan åtta på morgonen. Hjärtligt välkommen. Jag sträcker ut en hand, justitieministern. Jag vill så gärna att vi går vidare.
För det är ju så att med den koalition som justitieministern har, det är olika dagskurs på värdet, med Miljöpartiet och Vänsterpartiet, som jag inte ens ser i kammaren i dag, är det lite bräckligt. Vi har hjälpt till med kampen mot klottret för att få en bra lagstiftning där. Vi har hjälpt till att öka möjligheterna att komma åt grovt kriminella med hemlig avlyssning via telefon.
Vi har hjälpt till från flera i den borgerliga alliansen med att se till att vi får bra EU-lagstiftning på olika områden. Detta gör vi ju för att vi tycker att det är viktigt för Sverige. Vi vill gärna fortsätta göra det som är viktigt.
Sverige ska inte behöva lida för att det inte finns någon kraft i regeringens arbete beroende på att man har koalitionspartner som inte verkar vilja komma fram när det gäller förverkande, buggning och möjlighet att provocera fram bevis. Ett annat område där jag också är beredd att sträcka fram handen är detta med polisers möjligheter att fokusera.
Det är så viktigt för närpolisen, de som jobbar nära medborgarna. Jag träffade nyligen en polischef i Borås. Han är rätt som det är ute och är chef för 70 nötkreatur som han måste ta hand om. Hur blir det med narkotikabekämpningen den helgen? Det ingår i dagens lagstiftning. Jag träffade den gamle närpolisen i Askersund. Han var helt plötsligt chef för tre stycken hingstar. Och då pratar jag inte om poliser utan om djuren hingstar. Dem får han åka runt och försöka placera på någon bondgård i väntan på nödslakt. Det blir ingen polisverksamhet av detta.
Vi räcker ut handen från Folkpartiet. Vi vill att vi går framåt. Vi vill ha breda uppgörelser som är bra för svensk polis och för polisens verktyg att bekämpa brott.
Johan Pehrson (L):
Jag tackar för det svar och den diskussion vi har haft nu. Jag bedömer det som att regeringen också är beredd att själv sätta i gång. Vi har många duktiga medarbetare i justitieutskottet och många duktiga ledamöter, men vi har något begränsat med resurser jämfört med den armé av duktiga jurister som Thomas Bodström är chef för på Justitiedepartementet.
Arbetsfördelningsmässigt skulle det underlätta om justitieministern satte i gång detta arbete för att lösa situationen något bättre när det gäller förföljelsesyndrom eller stalking . Jag hoppas att vi kan jobba brett med detta. Jag ser fram emot ytterligare diskussioner med justitieministern i detta ämne.
När det gäller det andra och det breda om psykiskt störda lagöverträdare finns det ju ingen vilja till samarbete annat än att vi kanske ska diskutera det här och har det här samtalet nu. Men jag ser gärna att Folkpartiet är med. Jag har sagt det flera gånger när frågan har varit uppe under de senaste två åren och justitieministern har sagt att man bereder frågan. Nu har justitieministern kommit ut och sagt att han tycker att flera delar är bra. Nu säger han att nästan alla delar är bra.
Jag välkomnar det, men det är bara att lyfta luren, skicka ett e-brev, skicka ett vanligt brev, och vi är med och jobbar med detta. Här måste vi ha breda lösningar redan när det kommer en proposition, tycker jag. Det är ju inget konstigt. Vi är vana från Folkpartiet att hjälpa regeringen när samarbetspartierna i koalitionen lämnar justitieministern stående väldigt ensam.