Beatrice Ask (M):
Det genomförs åtgärder av lite olika slag runt om på myndigheterna. Att jag nämnde Stockholm var därför att det där är väldigt många och att man ligger väldigt långt framme. Den interaktiva utbildningen är naturligtvis alldeles utmärkt, för det gör att alla kan vara med och att man kan öka omfattningen av den. Det vi har haft nyligen i hela Polissverige är det värdegrundsarbete som är oerhört centralt.
Hatbrott begås ju delvis på grund av fördomar visavi homosexuella och personer med annan sexuell läggning, men det handlar också om brott som har rasistiska motiv och en del andra. Det handlar i grunden om att ha kunskaper om vilken värdegrund man står på och varför. Jag tycker att det är fantastiskt att polismyndigheten har haft många tusen som har gått igenom denna utbildning. En del har suckat och tyckt att det är självklarheter, men jag tycker att det är en väldigt bra grund.
Polismyndigheten i Värmland har haft en dagsutbildning för all personal. I Västmanland har man haft andra typer av utbildningar om initiala utredningsåtgärder, hur man ska ställa frågor etcetera. I Östergötland har förundersökningsledare och all personal som arbetar med att ta emot anmälningar fått en särskild utbildning om hatbrott i form av föreläsningar. I Skåne har man också haft en stor utbildningsdag. Det ser alltså lite olika ut.
Det som jag tycker är viktigt att efterfråga från regeringshåll är samtal och att beskriva och dela med sig av de olika exemplen så att man får ett intresse, för den här typen av fortbildning och kompetens behövs, framför allt för dem som kanske inte har varit i kontakt med de här brotten tidigare. Det finns också en efterfrågan på den här typen av kunskap. Jag tycker ändå att det här går framåt, och det genomförs väldigt många olika åtgärder som är viktiga.
Sedan följer vi upp och försöker se hur väl man lyckas lagföra och vad som är underlagen i olika ärenden där det kan finnas hatbrottsmotiv.
Jag tror att det är så, som Eva-Lena Jansson beskriver, att det fortfarande finns ett stort mörkertal, därför att människor inte riktigt vågar eller orkar ta upp att det kan finnas ett annat motiv för att ett brott har begåtts än det som man kanske från första stund ser. Det tror jag att vi måste arbeta mycket med. Sedan finns det en tendens till att den här typen av brottslighet ökar.
Delvis kan det bero på - det är den tolkning som har gjorts i Sverige - att myndigheten har blivit duktigare på att få människor att känna trygghet nog att berätta om de här sakerna. Men, som påpekades, ser vi över Europa märker vi att den här typen av brottslighet bekämpas med olika åtgärder. Här är polisarbetet på europeisk nivå viktigt. Här är det viktigt att använda EU-kanalerna.
Det är faktiskt glädjande att det även i medlemsstater där det finns problem med detta också finns motkrafter, och där diskuteras hatbrott. Det har mer än en gång varit diskussioner uppe med ministerkolleger om hur det här ser ut, och man vänder sig mot främlingsfientlighet och annat i dag. Här har vi anledning att driva på och se positivt, men jag tror att vi har mycket kvar att göra.
Som sagt, här hemma är det också mycket som återstår. Men det är inte så att detta är nedprioriterat. Skälet till att det inte fanns med i 2008 års riktlinjer till polismyndigheten var att vi gjorde en allmän städning. Vi fick kritik från Riksrevisionen för ett antal år sedan - eller rättare sagt den förra regeringen - för att allting prioriterades.
Till slut kan ju myndigheter och poliser själva bestämma vad de tycker är viktigt, så vi har dragit ned väldigt mycket. Det betyder inte att det som inte står på listan är oviktigt, men vi har dragit ned, och då kom det här med. Det är våldsbrott, våld mot person och mängdbrott som har prioriterats. Det är väl skälet till att det ser ut som det gör. Men vi har krävt redovisningar.