KBLab/rixvox huggingface dataset:
Morgan Johansson (S):
Läget är att det precis har genomförts en lagändring. Den tidigare regeringen införde inte något formellt tak för hur många barn som en god man kan ha hand om, utan man höll sig till det systemet där det helt enkelt är upp till överförmyndaren att göra den bedömningen.
Den tidigare regeringen införde inte något sådant tak, och det är heller inte aktuellt för denna regering att införa det. Jag anser, i likhet med den tidigare regeringen, att det måste vara upp till överförmyndaren att göra den bedömningen, och då kan man luta sig mot ny lagstiftning. Vi vet alla hur verkligheten ser ut. Vi har en situation där det kommer väldigt många ensamkommande barn till Sverige.
Vi talar om ett par tusen i veckan, under det här året en bit över 30 000, kanske ända upp till 40 000. Vi förstår alla att detta ställer väldigt stora krav på våra system - inte bara på godmanssystemet, men det är en sådan fråga som måste lösas och som vi måste kunna klara av. Det finns bara en lösning på det här, och det är att rekrytera fler gode män.
Regeringen har nyligen gett ett särskilt uppdrag till Socialstyrelsen att genomföra informationsinsatser till allmänheten om vad det innebär att vara god man. Jag tycker att ingången bör vara den att vi nu ser ett så stort engagemang från befolkningen totalt sett i flyktingfrågan. Det finns många som gör ett otroligt ideellt arbete just nu. Det handlar om att samla in kläder och pengar.
Man försöker hjälpa till på asylboenden och så. Då vill jag påpeka att det engagemanget faktiskt också kan kanaliseras genom att man tar på sig ett godmansuppdrag. Det behöver inte vara så komplicerat och svårt som kanske många utgår ifrån att det är, och därför tror jag att det är viktigt att genomföra den typen av informationsinsatser som Socialstyrelsen nu har fått i uppdrag att göra.
Situationen ser olika ut i olika delar av landet. Jag såg till min glädje att det just här i Stockholm verkar finnas ett väldigt stort intresse från allmänheten att gå in. Man har till och med en kö av människor som vill bli gode män för att kunna ta hand om dem som kommer till Stockholm. Den situationen hoppas jag att man ska kunna åstadkomma även i övriga delar av landet.
Morgan Johansson (S):
En lagstiftning har precis antagits som innebär att överförmyndaren vid sin prövning särskilt ska beakta hur många ärenden som den tilltänkte gode mannen ska ha. Jag tycker att vi ska lita på överförmyndarnas omdöme och bedömningsförmåga.
De kan se i det enskilda fallet vad den tilltänkte gode mannen kan klara av. Jag kan inte uttala mig om de enskilda situationerna, utan jag måste lita på deras omdöme. Sedan var det frågan om ett centralt register.
Vilket problem skulle det lösa? Överförmyndaren ska efterforska hur många andra ärenden som den gode mannen har. Det är där ansvaret ligger. Det måste skötas i en dialog med den gode mannen i fråga.
Att bygga upp ett centralt register och knyta alla kommuner till registret, och dessutom se till att registret är ständigt aktuellt, är mycket resurskrävande och kostsamt. Det är inget jag tycker att vi kan prioritera just nu när situationen ser ut som den gör, när vi dag för dag, vecka för vecka, måste klara av rekryteringen av gode män till de ensamkommande barnen. Fru talman!
Det finns ingen annan lösning än att se till att hela tiden jobba med att rekrytera fler gode män. Jag tror att det finns ett stort intresse hos allmänheten att göra en insats, men många har inte fått upp ögonen för att det kan vara en nyttig och god insats för att hjälpa de barn som kommer hit och som en integrationsinsats in i det svenska samhället.
Låt oss jobba inom de ramar som finns, och låt Socialstyrelsen göra de informationsinsatser som man har fått i uppdrag att göra.
Morgan Johansson (S):
Jag anser att det finns betydande praktiska problem med ett centralt register. Just nu kommer tusentals ensamkommande barn till Sverige under en månad. Då måste hela tiden gode män förordnas åt ett par tusen barn i veckan.
Hur i hela världen ska ett centralt register kunna hållas aktuellt i en sådan situation? Först ska registret byggas, och sedan ska det fungera som ett stöd för överförmyndaren. Det är nu mer smidigt med den nya lagstiftningen - som den tidigare regeringen tog fram - där ansvaret läggs på överförmyndaren.
Han eller hon ska i prövningen av gode män ha en dialog med den tilltänkta gode mannen och bland annat diskutera hur många uppdrag han eller hon har. Sedan ska en lämplighetsbedömning göras. Ett centralt register skulle ge en uppfattning om hur många uppdrag en god man har, men det skulle inte ge en uppfattning om tyngden i uppdragen. Det kommer fram i en dialog. Det finns bara en lösning, nämligen att rekrytera fler gode män.
Jag ser till min glädje att det på många håll i landet har väckts ett stort intresse och engagemang från många i denna fråga. Det är glädjande. Det är så problemet får lösas.
Morgan Johansson (S):
Tina Ghasemi har frågat mig vad som har skett sedan regeringen fick i uppdrag att se över ett lagförslag om att kriminalisera identitetsstölder och när ett lagförslag kan förväntas. Brott som begås genom användning av annans identitetsuppgifter har blivit ett växande problem i samhället. Under senare år har vi också sett en ökning av antalet anmälda bedrägeribrott, ett brott som till stor del begås genom att andras identitetsuppgifter utnyttjas. Regeringen är angelägen om att bryta den utvecklingen.
Polismyndigheten har intensifierat sitt arbete mot bedrägerier, och sedan förra året finns det ett nationellt bedrägericentrum som arbetar med samordning, förebyggande frågor och metodutveckling. På så sätt skapas också bättre förutsättningar för det samarbete med andra myndigheter, branschorganisationer, kreditupplysningsföretag med flera som krävs för att nå framgång. Enskilda som utsatts har möjlighet att begära att identitetsuppgifter spärras hos kreditupplysningsföretagen.
För att ge skydd mot den integritetskränkning det innebär att få sina identitetsuppgifter utnyttjade och för att ge den drabbade bättre möjlighet att ta till vara sin rätt är det också nödvändigt att skärpa lagstiftningen. Egendomsskyddsutredningen har föreslagit en särskild kriminalisering av identitetskapning som Justitiedepartementet nu arbetar med. Målsättningen är att kunna lämna en proposition till riksdagen i början av nästa år.
Morgan Johansson (S):
Jag delar naturligtvis Tina Ghasemis uppfattning om de här problemen - de har växt. Egentligen är det ännu värre än de siffror som ledamoten redovisar om man ser det på lite längre sikt. Bara antalet anmälda bedrägeribrott sedan 2010 fram till 2014 ökade med 35 procent. Sett till antalet identitetsintrång är utvecklingen ännu värre.
Där är det en ökning från 2010 till 2014 på 56 procent, enligt statistiken. Precis som ledamoten beskriver leder det här ofta till mycket stora bekymmer. Förutom bekymret med själva identitetsintrånget får man stora bekymmer i privatlivet när man får sin identitet kapad.
Det gör att vi i den här regeringen ända från början har sagt att vi tänker skapa en särskild brottsrubricering för detta i enlighet med Egendomsskyddsutredningens förslag. Man ska kanske säga att riksdagen gjorde ett tillkännagivande i mars i år. Riksdagen visste då mycket väl att det hade kommit en utredning som fanns på plats. Vi har haft en remisstid på det, och just nu jobbar vi med lagstiftningen.
Det står på propositionslistan som vi gick över till riksdagen med i höstas att vi kommer med en sådan proposition. Man kan alltid säga att det här borde ha kommit tidigare, att det borde ha levererats förra året eller förrförra året. Det kan jag inte ansvara för. Jag kan bara säga att den här regeringen tänker leverera en sådan kriminalisering. Vi tänker faktiskt göra en sak till, och det är delvis förklaringen till att det möjligen tar någon extra månad.
Vi såg att vi behöver göra mer än bara vad utredningen föreslår. Utöver en kriminalisering vill vi utvidga det här i så måtto att vi vill ta in det föreslagna nya brottet, alltså det som utredningen kallar för identitetsintrång, bland de brott som tas upp i straffbestämmelsen om olaga förföljelse.
Det innebär att om man systematiskt ägnar sig åt den här typen av identitetsintrång kommer man att kunna dömas även för olaga förföljelse. Ett sådant förslag har vi precis remitterat, och remisstiden för det förslaget går ut i dag. Det innebär att om man döms för olaga förföljelse när man ägnar sig åt identitetsintrång ger det fängelse i upp till fyra år.
Då kommer vi också åt den här typen av systematiska förföljelser. Det fanns inte med i ursprungsutredningen, men det är ett sådant förslag som vi kommer att gå vidare med. I början av nästa år - mer exakt vågar jag inte säga. Det är inte bara det att regeringen ska göra färdig sin produkt. Den ska sedan lagrådsremitteras, och vi får se hur Lagrådet ser på saken. Men i början av nästa år kommer riksdagen att få ett sådant lagförslag.
Morgan Johansson (S):
Jag tror att jag var tydlig i mitt svar. Vi tänker inte bara genomföra det som Egendomsskyddsutredningen föreslår, utan vi tänker till och med utvidga det. Därför har vi tagit fram ett förslag som går utöver det för att kunna titta på om man också ska kunna dömas för olaga förföljelse om man ägnar sig åt den här typen av systematiskt identitetsintrång. Vad Tina Ghasemi kommer att få till riksdagen är alltså ett förslag som går längre än det som riksdagen har beställt.
Vi får se hur riksdagen behandlar det, men om vi får upp det här på listan så att man kan dömas för olaga förföljelse ligger det i botten ett fängelsestraff på fyra år. Vi får som sagt se hur riksdagen ser på det, men jag tror att det är nödvändigt för att vi ska kunna markera hårt mot den här typen av kriminalitet. Sedan för Tina Ghasemi ett resonemang om de konstitutionella förutsättningarna.
Regeringsformen säger tydligt att det är regeringen som styr riket. Den är ansvarig inför riksdagen. Tillkännagivanden finns inte i regeringsformen; de nämns över huvud taget inte i regeringsformen. Däremot finns en konstitutionell praxis som innebär att regeringen ska redovisa för riksdagen hur den behandlar de olika tillkännagivandena.
Det är den enda plikt, formellt sett, som regeringen har när det gäller att behandla tillkännagivanden, det vill säga att vi måste gå till riksdagen och förklara vad vi har gjort med de olika tillkännagivandena. Det finns ingen konstitutionell praxis som säger att man till punkt och pricka behöver följa alla tillkännagivanden. Det finns heller ingen konstitutionell praxis som säger att det måste göras inom en viss tid.
Det finns tillkännagivanden som legat i 15 år utan att det lett till någon åtgärd. Så har det varit under både socialdemokratiska och borgerliga regeringar.
Jag har sagt att jag är angelägen om att försöka se till att i så stor utsträckning som möjligt och där det är lämpligt följa de tillkännagivanden som görs. Men vissa förslag kan visa sig vara ogenomförbara eller mindre lämpliga, och då måste vi ta hänsyn till det under beredningen.
Så har maktbalansen, om vi kallar den så, mellan riksdag och regering alltid varit, och jag hoppas och tror att den nuvarande oppositionen inte vill rubba den maktbalansen, för det kommer naturligtvis i så fall att sätta spår i kommande balanser mellan riksdag och regering. När det gäller den sakfråga som Tina Ghasemi tar upp är vi helt överens. Vi ska göra kriminaliseringen.
Vi är beredda att till och med gå lite längre än vad utredningen föreslår. Vi kommer med ett lagförslag i början av nästa år.
Morgan Johansson (S):
Vi har tagit hand om alla tillkännagivandena i olika avseenden. I en del avseenden kan man leverera lagförslag ganska snabbt. I andra avseenden måste man titta på dem i utredningar. Det finns också ett beredningstvång för regeringen, det vill säga att vi måste se över konsekvenserna av lagstiftningen och remittera förslag. Lagstiftning är inte något som man gör från en månad till nästa, utan det tar sin tid.
Om vi inte gör det på ett noggrant sätt riskerar vi att få lagar som domstolarna sedan inte kan döma efter. Man måste vara noggrann i det arbetet. Ja, jag kan garantera att vi kommer med en proposition i början av nästa år. Det jag sa var att vi också har en annan process.
När vi är färdiga med vår beredning kommer vi att lämna ett förslag till Lagrådet, och så får vi se hur lång tid Lagrådet behöver. Det kanske tar 14 dagar till tre veckor. Det är alltid svårt att veta exakt. Mitt svar gällde Tina Ghasemis fråga när exakt jag kunde lova, och då sa jag att det är svårt att säga. Men jag kan garantera att det kommer i början av nästa år.
Det som förlängt processen något i förhållande till vad jag sa i början av året är det som jag nu påpekat i två inlägg, nämligen att vi vill utvidga lagstiftningen så att man även ska kunna döma för olaga förföljelse. Mot bakgrund av att problemet växt i omfattning tror jag att det är bra att ha en ännu mer kraftfull lagstiftning än vad man kanske hade tänkt sig från början.
Morgan Johansson (S):
Håkan Svenneling har frågat mig om jag avser att avskaffa adelns sista privilegium, avveckla de sista fideikommissen och göra det möjligt att friköpa historiska arrenden. Låt mig inledningsvis säga att även jag tycker att det finns starka principiella skäl som talar för fideikommissens avveckling. Det var också den utgångspunkten som låg till grund för 1963 års lag om avveckling av fideikommiss.
Avvecklingslagen bygger på tanken att en successiv avveckling av fideikommiss är att föredra för att undvika de betydande olägenheter av social och ekonomisk art samt för kulturvården som en avveckling många gånger kan komma att medföra. Sedan lagen infördes har många fideikommiss avvecklats. I dag återstår uppskattningsvis knappt 30 fideikommiss att avveckla. Fideikommissen är alltså under avveckling enligt den ordning som anges i 1963 års avvecklingslag, och utvecklingen går i rätt riktning.
Som riksdagen uttalat vid flera tillfällen finns det inte skäl att nu göra ändringar i den ordningen. När det sedan gäller frågan om en möjlighet att friköpa historiska arrenden kan jag konstatera att en rätt till friköp har utretts vid flera tillfällen. Utredningarna har inte lett till någon lagstiftning. Som skäl har det angetts bland annat att antalet historiska arrenden har minskat och att det inte kan anses föreligga något angeläget allmänt intresse av en friköpsrätt. En lagreglerad rätt till friköp har bedömts strida mot egendomsskyddet i regeringsformen.
Det pågår därför inte något lagstiftningsarbete i frågan. Jag fortsätter dock att bevaka utvecklingen på arrendeområdet.
Morgan Johansson (S):
Jag tror att Håkan Svenneling och jag har samma grunduppfattning. Vi tycker att den här ordningen är felaktig, att det är en antikverad kvarleva från en gammal tid och att inriktningen är att fideikommissen ska avvecklas. Möjligen har vi skilda uppfattningar, beroende på att vi tillhör olika partier, om hur man ska gå till väga när det gäller att genomföra vissa samhällsförändringar.
Vänsterpartiet har lite mer revolutionära rötter och vill kanske ta snabba kliv medan socialdemokratin ju bygger på samhällsomvandling på reformistisk väg. Då kan det ta lite längre tid att uppnå olika samhällsmål. Jag tror att det är den linjen som vinner i längden, för då blir det riktigt gjort och man riskerar inte annat. Det går åt rätt håll.
År 1963 infördes den lagstiftning som vi har i dag om avveckling av fideikommissen. Då fanns det 216 fideikommiss. I dag finns det ett trettiotal kvar, varav fem är under avveckling. Det går så att säga i rätt riktning. Vi ser en utfasning. Det finns, som Håkan Svenneling påpekar, en möjlighet till förlängning.
Det är i undantagsfall, bland annat om man kan se att det finns ett synnerligen stort kulturhistoriskt värde där det kan vara olämpligt att driva fram en delning av egendomen.
När sådana frågor kommer på regeringens bord måste vi ta ställning från fall till fall, och jag kommer naturligtvis att vara väldigt noggrann i de bedömningarna för att se att de verkligen lever upp till de krav som ställs i lagstiftningen när det gäller detta. Håkan Svenneling tar i den andra delen av sin interpellation upp frågan om historiska arrenden.
Det är samma sak där: Vi ser hur antalet historiska arrenden minskar och har minskat kraftigt, med mer än en tredjedel, sedan 80-talet och framåt. Detta har framför allt berott på att kyrkan, staten och Uppsala universitet har låtit arrendatorerna köpa loss egendom. Frågan som uppkommer är om kan tvinga fram friköp.
Mot bakgrunden av regeringsformen och Europakonventionen som vi har att leva efter är min bedömning nej. Egendomsskyddet i 2 kap. 15 § regeringsformen är utformat på ett sådant sätt att man bara kan tvinga fram en förändring när det gäller att skilja människor från deras egendom om det bakom detta finns angelägna allmänna intressen.
De utredningar och de bedömningar som har gjorts av både socialdemokratiska regeringar och borgerliga regeringar tidigare har pekat på att här kan man inte påstå att det är av angeläget allmänt intresse, och därför har en sådan lag inte heller genomförts. Vänsterpartiet står ju också bakom grundlagen och egendomsskyddet i 2 kap.
15 §, så jag utgår ifrån att det i grunden också finns ett stöd för att det är så här man ska se på saken. Det går som sagt var i rätt riktning även här, men någon ny lagstiftning när det gäller friköpsrätten är alltså inte aktuell mot den bakgrunden.
Morgan Johansson (S):
Om jag ska sammanfatta är inriktningen att fideikommissen ska fasas ut. Det går åt rätt håll. Antalet har minskat ned till en nivå där vi talar om ett trettiotal varav fem är under avveckling. Det är inte så att den ventil som finns i lagstiftningen undergräver lagstiftningen, utan det är en del av lagstiftningen. Det ska man vara medveten om.
Ventilen i lagstiftningen finns där för att man i vissa fall ska kunna förlänga fideikommiss, och om en sådan fråga kommer på regeringens bord kommer vi naturligtvis att granska den väldigt noga från fall till fall för att se att det lever upp till de kriterier som behövs för att man ska kunna förlänga. Inriktningen är dock att den här ordningen ska avvecklas.
Frågan om historiska arrenden har prövats flera gånger i ett antal utredningar, dessutom både av borgerliga och socialdemokratiska regeringar. Mot bakgrund av hur skyddet för egendom ser ut ser jag det som mycket svårt att införa en sådan friköpslag. Det handlar i grunden om att samhället inte hur som helst kan gå på enskildas egendom och lägga beslag på den.
Även om syftet kan vara aldrig så gott måste man ändå ha vissa klara regler för vad som i så fall ska gälla. Då är det uttryckt så att det måste vara ett angeläget allmänt intresse för att man ska kunna gå framåt med den typen av lagstiftning. Både borgerliga regeringar och socialdemokratiska regeringar har sagt att nej, detta uppfylls inte i de här situationerna.
Dessutom är det så att när den senaste utredningen gjordes och skickades på remiss fanns det inte något brett stöd för en sådan friköpsordning. Bland annat Sveriges jordbruksarrendatorers förbund som företräder ett antal arrendatorsföreningar i landet ansåg att det inte fanns något behov av en friköpsrätt.
Inte ens i den grupp som kan anses berörd finns det alltså något starkt tryck i frågan. Vi måste se till att leva upp till det egendomsskydd som finns i 2 kap. 15 § regeringsformen.
Vår bedömning är att vi inte kan genomföra en sådan här lagstiftning med mindre än att det skulle strida mot detta skydd och eventuellt också mot Europakonventionen. Därför pågår det heller inget lagstiftningsarbete i regeringen. Naturligtvis skulle man se med tillfredsställelse på om det skulle ges möjlighet för fler att kunna köpa ut, precis som staten har gjort, som kyrkan har gjort och som Uppsala universitet har gjort.
Också i det avseendet har det gått åt rätt håll de senaste årtiondena.
Morgan Johansson (S):
Det är klart att man kan ägna sig åt retorik. Men sanningen är den att också vänsterpartister står bakom regeringsformen. Också vänsterpartister står bakom grundlagarna. Också vänsterpartister står bakom egendomsskyddet, 2 kap. 15 §. Jag satt i den grundlagsutredning som tog fram den regeringsform som i dag gäller. Där fanns det ingen reservation på den här punkten från Vänsterpartiets sida.
Man kan inte, tycker jag, i ena andetaget säga att man står bakom en lagstiftning och i nästa andetag säga: Nu ska vi tolka om den, så att den gamla ordningen inte längre ska gälla. Du måste kunna visa att det finns ett starkt allmänt intresse av att kunna beslagta eller att kunna skilja människor från deras egendom. Det lever inte den här frågeställningen upp till. Så enkelt är det.
Det är inte bara jag som har sagt det, utan det har tidigare regeringar också sagt. Naturligtvis hoppas jag att det här kan fortsätta att gå i rätt riktning, som det nu gör genom att man får möjlighet att köpa ut. Men den typ av lagstiftning som Håkan Svenneling efterfrågar arbetar vi som sagt inte med. Det är sak samma när det gäller fideikommissen. Utfasningen ska naturligtvis fortsätta.
Men det måste bedömas från fall till fall enligt den lag som gäller i dag. Jag tror att man i sådana här ärenden och i många andra ärenden ibland ska vara lite försiktig med hur man kliver. Det är väldigt lätt att elda upp sig i retoriken och säga: Nu ska vi göra det, och nu ska vi göra detta. Man måste också se till konsekvenserna av ens handlande. Detta kanske är en bakgrund till att våra partier skildes åt 1917.
Morgan Johansson (S):
Maria Malmer Stenergard har frågat mig om jag anser att avtalsprincipen bör gälla även mellan närstående. Hon har också frågat mig hur jag anser att en övergång från traditionsprincipen till avtalsprincipen kan påverka arbetet mot den grova organiserade brottsligheten. En övergång från traditionsprincipen till avtalsprincipen innebär att en köpare av en vara ska få skydd mot säljarens borgenärer redan genom avtalet i stället för när varan har överlämnats till köparen. Lösöreköpskommittén har i sitt betänkande föreslagit en sådan övergång.
Kommittén har bedömt att detta skulle få långsiktiga och påtagliga samhällsekonomiska fördelar. Betänkandet har remitterats under våren 2015. En viktig aspekt i det fortsatta arbetet är de ekonomiska fördelarna som kan följa av en övergång till avtalsprincipen. Organisationer inom näringslivet har sedan länge förordat en övergång till avtalsprincipen. Kommittén har bedömt att det underlättar för bland annat tillverkningsindustrin, och inte minst exportindustrin, att införa avtalsprincipen. Denna aspekt ligger i den ena vågskålen.
Regeringen har intensifierat arbetet mot organiserad brottslighet. Några remissinstanser har pekat på att kommitténs förslag kan leda till ökad risk för fler ekonomiska brott och skentransaktioner, till exempel mellan närstående. Jag tar dessa farhågor på stort allvar. Denna aspekt ligger i den andra vågskålen. Utifrån bland annat dessa aspekter pågår nu beredningen i Justitiedepartementet. Jag har så sent som för några veckor sedan fått en fråga av Maria Malmer Stenergard om hur jag ser på en övergång till avtalsprincipen i ljuset av invändningen om ökad risk för skentransaktioner.
Liksom jag svarade då blir svaret nu att jag inte vill föregripa det fortsatta beredningsarbetet.