KBLab/rixvox huggingface dataset:
Amineh Kakabaveh (-):
Jag vill börja med att tacka statsrådet Maria Arnholm för svaret.
Det är naturligtvis glädjande och positivt att regeringen lyssnade och tog Roks, Sveriges Kvinnolobby och flera undersökningar och rapporter på allvar när det gäller frågorna kring fruimport och de kränkningar som invandrade kvinnor och barn utsätts för i dag genom bristande regelverk inom vårt system och faktiskt också bristande genuskompetens.
Det gjorde man genom att tillsätta den utredning som har nämnts, i syfte att stärka skyddsreglerna för kvinnor och barn som kommer som anknytning till Sverige. Det har vi i Vänsterpartiet sett fram emot sedan år 2002.
När jag läser och hör svaret är min spontana tanke att utredningen inte bara handlar om att ge information, även om det är en viktig fråga.
Jag kommer själv ihåg hur det var många gånger som socialarbetare och kvinnorättsaktivist, och många har pekat på regleringsbrev till olika ambassader i andra delar av världen. Våra ambassader måste få information om de här kvinnorna och hur det är i Sverige. Det är ett steg i rätt riktning.
Men frågan är om det räcker med information när vi faktiskt har en lagstiftning som tyvärr särbehandlar invandrade kvinnor. När bestämmelserna kom år 2000 fanns det sex punkter som innebar inskränkning av skyddet: "1.
Sammanboendet måste ha varat viss tid. Hur lång tid är oklart, men fyra månader är för kort tid. Nio månader kan vara tillräckligt, men det är inte säkert. 2. Våldet/kränkningen måste ha viss omfattning, det är inte tillräckligt med enstaka mindre allvarliga våldshandlingar.
3. Om kvinnan går tillbaka till mannen förminskar det våldet. 4. Förhållandet ska ha upphört på grund av våldet. 5. Våld eller kränkning måste anges innan det tillfälliga uppehållstillståndet löpt ut. 6. Förhållandet ska ha varit seriöst från början."
När man läser de punkterna undrar man: Hur tänker vi som lagstiftare egentligen?
Ledamöterna i Sveriges riksdag måste tänka om och fundera över hur genuskompetenta de är, när man ser att de här sex punkterna tydligt och klart anger: Du som är våldsutsatt - det handlar om graden av våld, om det är med knuten näve eller öppen hand. Men varför ska vi acceptera våld? Det är nolltolerans när det gäller svenska kvinnor. Varför ska det inte gälla alla kvinnor?
Detta gör så många män och kvinnor upprörda. Det är många som möter detta. Det upprör många, inte bara därför att det är så kränkande utan också därför att det är diskriminerande. Därför tycker jag att det i enlighet med utredaren Eva Erikssons förslag borde göras något skyndsamt. Det måste ske något för att det här regelverket ska rättas till.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar statsrådet Maria Arnholm för denna redovisning. Det är mycket positivt att denna tillämpningsparagraf finns som nu ger kvinnor och barn som är utsatta för våld möjlighet att stanna.
Men det är mycket viktigt med information om vårt rättsväsen, polisen, socialtjänsten och sjukvården. Men när det handlar om våld vet vi att det är tabu att anmäla. Och det handlar faktiskt om de mest utsatta kvinnorna.
Jag vet själv att även om man har kommit till Sverige och har haft flyktingstatus känner man sig alltid i underläge för att man inte kan tillgodose sina behov genom att tala. Alla kan inte heller engelska. Men även om man kan språket kanske man inte kan berätta. Vi vet också hur det är när det gäller normaliseringsprocessen i detta våldsskede. Alla kvinnor, oavsett bakgrund, har väldigt svårt att anmäla detta.
Men den fråga som under dessa år har upprört så många handlar om att det finns bristande insyn hos myndigheterna. Jag har själv varit vittne till att en man har hämtat en femte, en åttonde eller en nionde fru. Denna lagstiftning gäller kvinnorna men inte männen. Männen måste kontrolleras.
Tack och lov är det inte alla män som misshandlar, och det är inte alla kvinnor som är utsatta. Men vi talar om till exempel de 500 fall där det också finns många barn med, enligt Roks undersökning 2009. Många kvinnor är utsatta, och vi talar om dessa 500 eller 600 kvinnor. Det finns säkerligen också ett stort mörkertal.
Då säger vi: Varför ska dessa män gång på gång kunna hämta en ny fru? Det finns ingen kontroll av dessa män. Om en man har utsatt någon för detta och det finns små barn med och det har kommit till myndigheternas kännedom undgår man detta lätt. Men det finns i brottsregistret, och uppgifterna där måste hämtas.
Myndigheterna måste vara mycket genusmedvetna. Det är detta det handlar om. Jag är själv socialarbetare och vet att vårt utbildningssystem inte är så genusorienterat, men det behövs och måste utökas. Det är mycket bra att Carin Götblad gör detta och att regeringen satsar. Men det räcker inte bara med information. Man måste göra saker.
Man måste också tillämpa lagen på lika villkor när det gäller majoriteten av kvinnorna och även när det gäller de andra kvinnorna. Invandrade kvinnor har särskilda behov av bemötande och skydd. Man kan inte säga: Du blev slagen och gick tillbaka till din man. Trovärdigheten hos dig minskar på grund av detta.
Vi vet att det inte är så lätt för dessa kvinnor som är ekonomiskt beroende av sin man, de kanske inte kan språket och har inga nätverk. Detta är också tabubelagt i hela Mellanöstern, som jag kommer från, och egentligen i hela världen. Våld är tabu, och kvinnan ska hålla tyst om detta. Vad ska myndigheterna åstadkomma genom bara information?
Det måste också vara fokus på de män som uppför sig på detta kränkande sätt, och de måste kunna kontrolleras.
Amineh Kakabaveh (-):
Det är glädjande att man har tagit dessa farhågor på allvar och att man nu vill göra något. Men det har gått lite mer än sex månader innan denna utredning har kommit.
Utredaren Eva Eriksson är mycket tydlig med sitt budskap, även om själva utredningen inte handlade om att ta bort tvåårsregeln, att detta är mycket kränkande och diskriminerande och att man därför måste utreda frågan vidare.
Det finns en rad väldigt bra förslag på ändringar. Det är bra att man har tagit ett steg framåt och att kvinnor och barn som det har kommit till myndigheternas kännedom är våldsutsatta har fått uppehållstillstånd - statsrådet har räknat upp ett antal kvinnor. Vi måste dock se till att flertalet ska kunna få stanna.
Vi vet nämligen att kvinnorna hellre väljer att en man i Sverige slår dem än att de i sitt samhälle är utsatta av sin egen familj, hela samhället och till och med regeringar. I Iran, Saudiarabien, Afghanistan, Pakistan och flera andra länder i Mellanöstern och världen diskriminerar även systemet kvinnor.
När de kommer hit ska vi inte ha ett system som också gör det på samma sätt - men ändå grövre, eftersom alla i Sverige är lika inför lagen.
Jag hoppas verkligen att statsrådet Maria Arnholm gör något för att utredningen och betänkandet ska komma att användas och för att förslagsåtgärderna så fort som möjligt ska komma till riksdagen, så att vi kan bestämma att dessa kvinnor ska få samma rättigheter och möjligheter. Jag tackar för mig och önskar en trevlig sommar!
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, bostadsminister Stefan Attefall, för svaret! Det finns en enighet i denna kammare om att det i Sverige finns ett stort behov av att bygga hyresrätter, alla möjliga lägenheter men särskilt hyresrätter. Sverige växer, och fler och fler flyttar till storstäderna. I mer än hälften av kommunerna råder bostadsbrist i dag.
Det handlar också om att grundläggande fri- och rättigheter, som är stadgade i vår grundlag, därmed berövas. Svaret från bostadsministern är tyvärr att utreda. Han tillbakavisar till att partier på vänsterkanten strävar efter subventioner. Det är inte så, Stefan Attefall, och det vet både jag och du.
Det är Sabo, HSB, LO och Hyresgästföreningen som förespråkar subventioner och som har visat att det ökar bostadsbyggandet. Det var så under den tid då vi hade statliga subventioner. Det är så också enligt Boverkets utvärdering. Det innebär att subventioner handlar om politiska muskler.
Det handlar om att vi helt enkelt ska visa intresse och ta ansvar. Det ansvaret lämnar regeringen och Attefall i dag till marknaden, och marknaden kommer inte att lösa problemet. Det går inte heller att lösa frågan om bostadsbrist genom andrahandsuthyrningar, tillfälliga boenden eller vindsvåningar. Det kommer inte att lösa problemet som helhet.
Vi tycker att Sveriges ungdomar och studenter förtjänar en bättre bostadssituation. Vi i de rödgröna och flera utanför riksdagen och maktens korridorer är eniga om att vi måste införa någon form av investeringsstimulans för att öka nyproduktionen av särskilt hyresrätter.
Den ekonomiska obalansen mellan olika upplåtelseformer är oacceptabel. Många får betala 2 000 kronor extra för att bo i hyresrätt i stället för i annan boendeform. Villkoren för byggande av hyresrätter gör att det blir väldigt dyrt att bygga lägenheter och småhus.
Det gör att det blir ännu svårare när det gäller nyproducerade bostäder. Folk kommer inte att ha råd att bo i dessa. Det är bara de som har tjocka plånböcker som har möjlighet att flytta in i de exklusiva bostäder som byggs.
Frågan är fortfarande: Vad gör bostadsministern? Ska man utreda? Det finns många utredningar och rapporter från olika håll och kanter. Behövs det verkligen en utredning för att ta bort obalansen när det gäller de olika upplåtelseformerna?
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, bostadsministern! Det är självklart att Vänsterpartiet visar att det finns andra vägar, och det är självklart att vi precis som Stefan Attefall vet att när vi under 2000-talet hade subventioner har resultatet från utvärderingar av Boverket visat att vi har byggt mer och byggt billigare, att det är möjligt.
De 40 miljarder som du, Stefan Attefall, ger heter ROT och ränteavdrag i stället. Vi kan för bara 20,7 miljarder bygga 100 000 hyresrätter. Det går att bygga. Dina pengar är inte bidrag, utan det är skattebetalarnas pengar.
För det kan vi rusta upp 300 000 lägenheter, om vi ger 50 000 kronor för energibesparingar. Det går att göra, och det är för dina 40 miljarder, som du och regeringen ger till dem som redan har, nämligen dem som äger en bostad.
Vi ser att det har påverkat byggandet generellt. Det är i dag dyrare att bygga och dyrare att bygga hyresrätter. Det du kallar reform har gjort det svårare också för byggbranschen.
En hel del åtgärder har Hyresgästföreningen talat om, och det är förenligt med vad Vänsterpartiet har sagt, till exempel att markpolitiken är ett verktyg. Staten äger mark.
Varför ska man sälja den, antingen väldigt dyrt i vissa områden eller väldigt billigt i andra områden, där en byggherre kan sälja till en annan byggherre? I mitt bostadsområde är det så. Man har lovat att bygga 72 lägenheter för studenter.
En byggherre köpte billigt och sålde tillbaka till en annan byggherre, som byggde 71 lägenheter som är bostadsrätter och en enda som är hyreslägenhet. Det är för ungdomar. Markpolitiken innebär kontroll över marken.
Vi i Vänsterpartiet säger precis i enlighet med Hyresgästföreningen att vi ska ta vara på marken - det är ett viktigt politiskt medel. Det finns ytterligare problem med att de små byggföretagen inte släpps in. Det finns en hel del att göra utan att utreda.
Även om regeringen tillsätter 67 utredningar till kommer problemet att kvarstå. Det fungerar inte med tillfälliga boenden. Bostadsministern säger att det kommer en utredning om ungdomar och bostäder.
Man underlättar för människor att hyra ut sin vind utan hiss och så vidare, man bygger med sämre standard, och det finns buller, som vi är överens om inte är bra för den sociala miljön.
Det finns mycket problem kring de förslag som regeringen har, som egentligen inte är någon riktig åtgärd för de 300 000 ungdomar som behöver en bostad och för de människor som desperat betalar i andra eller tredje hand för att få ett boende.
Vi säger: Ge de 40 miljarderna till fördel för hyresrätter, inte bara till dem som äger!
Amineh Kakabaveh (-):
Jag hade förväntat mig en bättre människosyn från statsrådet än att jämföra en sjuksköterskas gedigna arbete och möda med en subvention på 40 miljarder som bostadsministern och regeringen ger i stöd för ägda boenden. Det är lite slarvigt. Jag hoppas att bostadsministern inte menar det.
Ni har haft sju och ett halvt år på er att bygga bostäder, men ni skyller fortfarande på de rödgröna partierna. Under den tid som vi stödde den socialdemokratiska regeringen har det faktiskt byggts mest. Det finns svart på vitt.
Det finns även svart på vitt enligt Boverket, statens eget verk, att subventioner gett möjlighet till nyproduktion. Särskilt antalet hyresrätter har ökat. Vi vill inte heller ge pengar hur som helst.
Stefan Attefall vet att de miljarder som vi i Vänsterpartiet vill satsa under kommande år handlar om att styra politiken. Det är styrmedel för att man ska kunna bygga både billigt och miljövänligt. Våra ungdomar och andra i landet förtjänar bra bostäder. Det är det som vi vill använda subventioner till.
Jag tycker att det är bättre att presentera och prestera lite politik än att skälla på oss och säga att vi vill använda pengar hur som helst. Vi vill att de 40 miljarder som går till ägda boenden även ska gå till byggande av hyresrätter, till små, billiga och miljövänliga bostäder, till dem som behöver bostäder. Det är det som vi förväntar oss.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar utrikesminister Carl Bildt, vänner och kolleger för en viktig debatt. Det är inte första gången vi debatterar detta, men så länge denna konflikt pågår kommer vi att lyfta upp olika aspekter av den. Jag vill använda mina minuter till att lyfta fram kvinnor och barn i denna konflikt.
När det gäller vatten och mänskliga rättigheter i konflikter världen över är det i första hand kvinnor och barn som drabbas. Vi vet att kvinnor och barn i såväl Palestina som Israel är offer i denna konflikt.
För några veckor sedan ställde jag en fråga om detta, och jag var nöjd med svaret att Sverige gör mycket. Men resultatet av det vi gör måste också bli att Israel inte sätter palestinska barn i fängelse och särbehandlar dem.
Flera tusen barn grips varje år och släpps efter hand. Demokrati och fred utan kvinnors medverkan är omöjlig. Det har historien visat. Demokrati i Sverige hade varit omöjlig utan kvinnors rösträtt och utan kvinnor i riksdagen.
Vad gör egentligen Sverige och utrikesministern själv men också EU och FN för att lyfta fram även kvinnorna i MR-frågorna, till exempel i biståndet, när det gäller länder som till exempel Palestina och Israel och i Mellanöstern där kvinnor har lidit i århundraden på grund av olika konflikter och särskilt när det gäller palestinska kvinnor i denna konflikt?
Om vi talar om vårt eget bistånd till exempel vet jag att vi ger bistånd till det civila samhället. Men jag har själv besökt det civila samhället på båda sidorna, och det är inte särskilt många kvinnor som är i ledande positioner i det civila samhället när det gäller kvinnors mänskliga rättigheter, kvinnors deltagande i freden och barns rättigheter.
Det är jätteviktigt att vi redan nu använder både vårt eget bistånd och även den röst som Sverige, historiskt sett, har haft i olika konflikter. Jag är jätteglad för att vi nu har tagit ställning för tvåstatslösningen. Men för att en fullbordad, långvarig och hållbar fred ska bli möjlig är det viktigt att kvinnor, som ju utgör mer än halva befolkningen, på bägge sidor är med i arbetet.
Det är viktigt att vi tar varje tillfälle i akt för att lyfta upp kvinnors möjligheter när det gäller svårigheterna i konflikten. Det gäller också kvinnors ställning i samhällen där religion och patriarker är starka och där kvinnor inte har samma rättigheter och möjligheter. Där ska vi se till att de lyfts fram.
Jag förväntar mig att utrikesminister Carl Bildt, som är engagerad i frågorna, och Sverige tar en roll i de olika församlingarna för freden och för att lyfta fram kvinnorna i Palestina, men också kvinnorna på Israels sida.
Amineh Kakabaveh (-):
Nu är Fredrik Malm inte närvarande i kammaren, men jag hoppas att han hör det jag vill säga, att fred är omöjligt under apartheid och fred skulle vara omöjligt under ockupation. Fredrik Malm glömmer bort att Israel har ockuperat ett land och fördriver ett folk, nu när vi snart har år 2014.
För två veckor sedan, när Mandela dog, öppnades omvärldens ögon och öron, hoppas jag. Jag hoppas att det även gäller Fredrik Malm. En fred är möjlig men inte under apartheid. En fred är möjlig när alla parter har lika villkor.
Att fördöma mord och förtryck som sker under Hamas har vi aldrig ifrågasatt. Från Vänsterns sida har vi alltid sagt att våld är våld och måste fördömas. Men med tanke på proportionerna när Israel utövar det är det självklart krig, det är krig fast det sker i tysthet. Murar byggs varje dag.
Folk fördrivs från sina hem. Då är det omöjligt att tala som Fredrik Malm gör. Jag är glad att Carl Bildt är överens om det som vi har lyft fram i dag, och jag hoppas att Sveriges röst blir ännu starkare, på samma sätt som under apartheidtiden i Sydafrika. Man måste tro på den linje som Mandela valde.
Också Mandela stod anklagad som terrorist men blev till slut en världsledare för freden. Sedan hoppas jag verkligen att Sverige också är aktivt när det gäller kvinnornas roll i lösningen av konflikten. För att en tvåstatslösning ska vara möjlig måste även kvinnorna synas och höras.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, statsrådet! Och särskilt tack till Gustav, som lyfte upp frågan! Gustav och jag gjorde det för ett tag sedan också, och då var det Maria Arnholm som svarade. Den här frågan är väldigt viktig. Det är också väldigt viktigt att poängtera att regeringen vill att kommunerna ska ta större ansvar för jourerna. Det är en stor och betydande poäng i detta.
Problemet är att alla jourer inte är knutna till kommunerna. Det är inte alla kvinnor, också med barn, som söker sig till dessa jourer som är klienter hos socialtjänsten, tack och lov. Det är få av dessa kvinnor som är beroende av socialtjänsten. De har eget arbete - det är vanliga kvinnor, helt enkelt från vanliga förhållanden.
När det kommer till detta med mäns våld mot kvinnor, när det gäller underordning och överordning, är kvinnorna utsatta. Då gör systemet att man ska vara beroende av socialtjänsten. Det kommer inte att fungera i praktiken. Det har inte heller fungerat, inte när jag själv var socialarbetare och inte nu. Det finns prioriterade grupper.
När det gäller hedersutsatthet är det ännu svårare för många tjejer och kvinnor att stanna i det område eller den kommun där man bor om man är hotad till livet. I de flesta fall är det inte heller första gången som kvinnor eller unga tjejer anmäler våld.
Därför finns det all anledning att se till att förstärka till exempel en nationell jour som Terrafem och andra jourer runt om i landet. Det arbete man gör där är ett frivilligt arbete. Det är kvinnor som utför ett socialt arbete där det viktigaste är kvinnor och barn.
Arbetet med utsatta kvinnor och barn värdesätts inte, och jag tycker att det borde vara tvärtom. Staten och kommunerna borde finansiera det arbetet också. Det finns många bitar i denna debatt som är väldigt viktiga att betona.
Det är jourernas verksamhet och det viktiga arbete som många kvinnor och jourer gör, särskilt när det gäller hedersproblematiken, tjejers och kvinnors utsatthet på grund av heder. Det komplicerar problematiken och fördyrar hela situationen eftersom det är många parter involverade.
Det är många kvinnor, och särskild kompetens och särskilda boenden behövs. Därför tycker jag att regeringen ska lyssna, åtminstone de två ministrar som har givit löften men också statsminister Reinfeldt.
Vi i Vänsterpartiet har i vår budget lagt in 200 miljoner som ska täcka både nationella och kommunala kvinnojourer. Det tycker vi är nödvändigt eftersom vi värdesätter feminism, jämställdhet och barnperspektiv. I det här måste allt det vävas in.
Jag hoppas att statsrådet Maria Larsson kommer att svara på frågorna. Vad anser ministern om dessa löften? Kommer man att fullfölja detta?
Amineh Kakabaveh (-):
Det var faktiskt tack vare kvinnojourerna, socialarbetarna och de frivilliga organisationerna som ordet "bör" i lagtexten ändrades till "ska". Kommunerna måste ta sitt eget ansvar, vilket är bra på många sätt. Tyvärr blir det dock ofta annorlunda än man tänkt sig när man implementerar regelförändringar.
I detta fall är det inte alla jourer som är knutna till kommunerna. Det måste vi poängtera. Alla kvinnor som söker stöd kan inte bo kvar där, och därför behövs det nationella kvinnojourer som Terrafem. Roks har också sina egna ute i landet, men ändå är det över 3 000 kvinnor som nekas hjälp, och det är ett allvarligt samhällsproblem.
Det är också ett allvarligt politiskt problem. När man nu har skärpt lagens formulering från "bör" till "ska" innebär det att vi alla har ett ansvar att se till att dessa kvinnor, och inte minst deras barn, garanteras skydd och säkerhet.
Det måste också finnas kvalitet och säkerhet dit de kommer, liksom särskild kompetens när det gäller hedersproblematiken. Jag vet vad det innebär och vad som är svårigheten i detta.
Därför är det viktigt att nationella kvinnojourer som Terrafem får stöd till sin verksamhet, och här pratar vi inte om telefonjour utan om den verkliga verksamheten, där kvinnor, barn och unga tjejer kommer och söker stöd. Det är väldigt viktigt att skilja på de två verksamheterna även om de bedrivs på samma jour.
Det är ju två helt olika verksamheter med helt olika kompetens och möjligheter.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag vill tacka socialministern för svaret. Ministern svarar med en noggrann redogörelse för vilka internationella sammanhang som Sverige finns med och verkar i när det gäller sexuell och reproduktiv hälsa samt rätten till abort. Den svenska ståndpunkten i dessa frågor framstår för mig som självklar.
På många håll i världen har kvinnors rätt till abort och hela frågan om sexuell och reproduktiv hälsa attackerats av starka reaktionära, konservativa och kvinnofientliga krafter. Abortmotståndarna i ett land med en upplyst och utbildad befolkning som USA attackeras. Läkare som genomför aborter attackeras.
I en del stater i USA är aborträtten beskuren eller till och med förbjuden. I ett europeiskt land som Polen, dit svenska kvinnor reste för 50 år sedan för att göra abort, är aborträtten i dag starkt hotad och beskuren. Orsakerna är att starka religiösa krafter i Polen har lyckats med att driva igenom långtgående abortbegränsningar.
Hur det är i länder där islamisk fundamentalism har stort politiskt inflytande behöver jag väl knappast säga något om. Men även i upplysta Sverige har vår officiella ståndpunkt börjat ifrågasättas.
Genomgående kan man se att överallt där aborträtten har begränsats och kvinnors rättigheter har beskurits har dessa begränsningar och förbud varit följden av ökade religiösa krafter samt inskränkningar i kvinnors rörelsefrihet och kvinnors rättigheter.
Med andra ord har religiös fundamentalism och högerextremistiska krafter samverkat och samspelat - det spelar ingen roll vilken religion det handlar om - och medfört ett ökat kvinnoförtryck.
Denna religiösa fundamentalism och högerextremism är inte bara ett hot mot kvinnors rättigheter, utan det är också ett hot mot demokratin som sådan - en grundläggande idé för ett anständigt samhällsbygge.
Jag ser att dessa föråldrade religiösa föreställningar som dyker upp på olika håll i världen inte bara finns i fattiga länder med dålig utbildning utan också i ekonomiskt utvecklade länder med moderna utbildningssystem.
Regeringar och stater som inte tar kvinnors rättigheter på allvar, som inte tar kvinnors rätt till sin egen kropp på allvar och som inte bekämpar dessa fundamentalistiska krafter förtjänar inte att tas på allvar när de i övrigt talar om demokrati och mänskliga rättigheter. Fru talman!
Jag har ställt några konkreta frågor till Sveriges EU-minister och till regeringen om vad de avser att göra inom EU när flera länder motarbetar kvinnors rättigheter genom till exempel förbud mot abort, som Spanien, Irland, England och Polen.
Jag har fått en redogörelse här, men det är tyvärr bara god dag yxskaft. I redogörelsen finns inte något nytt, förutom att man måste ha respekt för de länder som kränker kvinnors mänskliga rättigheter.
Jag undrar vad socialministern avser att göra konkret, för att besvara mina frågor: Vad ska Sverige göra inom EU och FN för att kvinnors rätt till abort ska garanteras?