KBLab/rixvox huggingface dataset:
Aron Emilsson (SD):
Det är lite underhållande att höra Moderaterna kritisera våra omfattande förslag till reformer vad gäller kulturlotsar, som de kallas, och Sverigecenter med tanke på att inte minst förslaget om Sverigecenter har stora likheter med sådant som moderater på lokal nivå har föreslagit.
De har diskuterat svenska kulturcenter och liknande i syfte att stärka integrationen bland nyanlända och invandrare i det svenska majoritetssamhället.
Intressant att notera är också att när Moderaterna gång efter annan landar mer och mer rätt i den politiska debatten och diskursen avstyrker de ändå omfattande insatser och reformer som har som syfte att stärka integrationen av nyanlända och invandrare i det svenska samhället. Många av våra omfattande reformer är riktade mot detta.
Det är lite märkligt om Moderaterna anser att vi snävar in kulturpolitiken och det kulturpolitiska arbetet med tanke på våra förslag till kulturpolitiska mål som vi har motioner om både i år och tidigare.
Med anknytning till det Olof Lavesson själv nämnde från talarstolen tidigare vill jag hävda att vi i dessa mål stärker kulturens roll på samhällsområden där det i dag inte finns någon naturlig koppling eller där närvaron är svag. Vi vill bredda kulturbegreppet och knyta ihop kultur med hälsa, naturvård och samhällsbyggnad. Vi vill väva in kulturperspektivet och kulturbegreppet i sammanhang där det i dag saknas.
I detta avseende breddar vi kulturperspektivet. Vad vill Moderaterna med kulturpolitiken? Vilken vision har ni, och vari består er opposition? Detta lyser med sin frånvaro i Moderaternas motion för utgiftsområdet.
Aron Emilsson (SD):
Jag vill faktiskt börja med att instämma i väldigt mycket av det Gunilla Carlsson sa i sitt anförande. Det gäller engagemanget och betydelsen av bildning och kultur i tidig ålder och vikten av starka och fungerande kulturskolor.
Ett huvudspår i Gunilla Carlssons anförande var just behovet och betydelsen av bildning i konst, kultur och musik från tidig ålder och upp genom åldrarna.
Vi ser på ort efter ort hur man väljer att lotsa in Kulturskoleutredningens förslag i verksamheten utan att detta i dag finns förankrat hos riksdag och regering genom någon proposition som sedan har vunnit stöd hos riksdagsmajoriteten. Någon sådan förankring finns inte än.
Men genom regeringens direktiv till Kulturskoleutredningen börjar man lotsa in en verksamhet bland kulturskolorna som faktiskt i många fall fjärmar sig från bildningssyftet. Vi hör vad kulturskollärare efter kulturskollärare säger.
Sätter man örat mot marken som politiker hör man i dag att det börjar pratas mer om sysselsättning och om fritidsverksamhet, på bekostnad av just det som Gunilla Carlsson nämnde och som handlar om att i förlängningen kunna försörja orkestrar, symfoniorkestrar med flera med duktiga musiker när det gäller den västerländska konstmusiken.
Då är min fråga: Hur avser Socialdemokraterna och regeringen att agera mot att man inför verksamhetsuppdrag som ligger väldigt långt från kulturskolornas primära kärnuppgifter i dag?
Aron Emilsson (SD):
Jag delar bedömningen att det måste se lite olika ut på olika håll och finnas en flexibilitet. Det handlar om vad som har fungerat och vad det har funnits en tradition av i de aktuella kommunerna. Men problemet i dag är att vi ser att kommun efter kommun börjar implementera utredningsdirektiv från Kulturskoleutredningen, som ännu inte är förankrade hos riksdagen eller regeringen genom till exempel propositionsförslag. Då blir det en problematik.
En del kulturskolepedagoger uttrycker det så här: Nu ser vi spiken i kistan för den individuella undervisningen och för instrumentalundervisningen.
Nu ser vi att man genom att använda begrepp i Kulturskoleutredningen - till exempel stärka inkluderingen, stärka integrationen, sänka trösklarna och förbättra tillgängligheten - tummar just på det klassiska syftet, som har varit ett bärande fundament bland kulturskolorna, nämligen att vara en bildningsverksamhet i fråga om konst och kultur. Det handlar om att lära ut och om att forma riktigt duktiga musiker.
Det handlar också om glädje och kunskap hos just unga och barn och om att stärka prestations- och koncentrationsmöjligheter och så vidare i annan skolundervisning. Det handlar någonstans om att värdera kompetens. Kulturskolepedagoger och lärare uttrycker att de har en minst femårig musikhögskoleutbildning. De är väl utbildade för att undervisa inte minst individuellt.
De ser att den enskilda individen gör otroliga framsteg av att få individuell undervisning. Då är de nog oroliga över att man bara på grund av utredningen, innan det finns en proposition och ett beslut från riksdagen, genomför helt nya verksamhetsdirektiv och vrider det till att kretsa mer kring sysselsättning än kring bildning.
Frågan är hur Socialdemokraterna och regeringen vill använda det stöd som man har lagt fram på regeringsnivå till att stärka det uppdraget.
Aron Emilsson (SD):
Rossana Dinamarca ägnade en stor del av sitt anförande åt att kritisera Sverigedemokraternas utgiftsområdesmotion på kulturområdet. Det var formuleringar om att om man får gissa vilt ska alla bli nationalister, som om vi hade haft något slags förslag om att strypa åsiktsfriheten eller liknande. Det kan vara farligt att gissa vilt, för då händer det att man landar fel.
Det var precis vad Rossana Dinamarca gjorde när hon menade att Sverigedemokraterna vill strypa all form av stöd till de olika världskulturmuseerna. Det gör vi inte, varken till Östasiatiska, Etnografiska, Medelhavsmuseet eller andra. Långsiktigt vill vi däremot se att man stryper anslagen till Världskulturmuseet i Göteborg, men det är bara ett av museerna.
Det har även fått en mycket omfattande kritik riktad mot sig under åren. Rossana Dinamarca menade vidare att Kungliga Operan bara skulle få sätta upp opera på svenska om Sverigedemokraterna fick råda, vilket helt saknar grund i verkligheten. Vi fick också höra att Moderna museet med vårt förslag skulle få mindre pengar, vilket inte heller längre är överensstämmande med verkligheten när vi i år låter anslaget ligga oförändrat. Det kan vara farligt att gissa vilt.
Sverigedemokraterna låter tvärtom kulturpolitiken ha en unikt stark roll i vårt förslag till statsbudget, vilket vi visade i höstas i vår budgetpresentation när vi menade att kulturens förmåga att få människor att kommunicera och knyta samman ett kluvet land är ovärderlig. Vänstern, däremot, saknar helt enkelt hederlighet i sin argumentation.
Jag vill därför fråga Vänsterpartiet: Menar man att det saknas en svensk kultur och ett svenskt kulturarv värt att värna, vårda och visa?
Aron Emilsson (SD):
Detta replikskifte är fortfarande fullt av lögner och en djupt ohederlig argumentation. Det får väl vara något slags hederlighet, för bövelen! Det låter ungefär som att Sverigedemokraterna vill bestämma vilken konst som ska visas. Var någonstans i Sverigedemokraternas utgiftsområdesmotion hittar Rossana Dinamarca detta? Vad har Margareta Larssons enskilda uttalande för några år sedan med vår kulturpolitik och vår utgiftsområdesmotion att göra?
På vilket sätt medför vårt förslag om omläggning av presstödet en avsmalning? Vi slopar reklamskatten för att kompensera regional press när vi ändå ska se en omvandling av det aktuella presstödet och låter dessutom stora delar av stödet till kulturtidskrifter och andra ligga oförändrat. På vilket sätt förstår inte Sverigedemokraterna vad kultur är?
Det låter verkligen som att Rossana Dinamarca skulle behöva följa med när vi är ute på turné i landet och föreläser om just kultur och kulturpolitik. Jag vet inte om Rossana Dinamarca har studerat kulturvetenskap, kulturarv eller så. Jag känner att vi har ganska bra pejl på vad kultur handlar om och på kulturens kraft och möjlighet att knyta ihop ett samhälle och vara en kraft i kommunikationen mellan medborgarna, inte minst för att stärka medborgarandan.
Det finns inga som helst förslag om att sluta sponsra det som Rossana Dinamarca hänvisar till. Tvärtom kan vi se att de som står för politiseringen av kulturen i dag och som minskar detta armlängds avstånd till kulturen är vänsterpartierna.
Ola Wong skrev i Svenska Dagbladet för inte så länge sedan: "Vad som nu sker med världskulturmuseerna är ett mikrokosmos av en kulturpolitik som gått vilse i postkolonialt tänkande och en kvävande norm av normkritik. Den växer ur en populistisk idévärld där tron på objektiva fakta förnekas och därmed också behovet av museer som institution för att samla, upptäcka och sprida kunskap." Vad har Vänsterpartiet för svar på det?
Aron Emilsson (SD):
Det är uppenbart att de satsningar regeringen i år väljer att göra i sin budgetproposition för kulturområdet, och som man ganska kraftigt slår sig för bröstat för, nästan enbart riktar sig mot etablering av nyanlända. Det gäller oavsett om det handlar om idrotten eller folkbildningen. Vi noterar att man med 3 miljoner kronor förstärker bidraget till kulturmiljövård, vilket är glädjande.
Det är åtminstone 10 procent av vårt öronmärkta anslag för enbart kulturreservat. Det är ett steg i rätt riktning. Det finns också orosmoln när det gäller regeringens budgetproposition. Det gäller inte minst att det kommer signaler om att budgeten är både underfinansierad och att det saknas väldigt mycket pengar. Riksrevisionen pekar ut att man i förlängningen saknar 50 miljarder för att kunna genomföra sina satsningar.
Det är ett stort problem. Någonstans vet vi inte heller i dag, i likhet med vad tidigare talare lite grann har varit inne på, hur mycket det här kommer att påverka kulturbudgeten i förlängningen. Det är ett orosmoln som måste finnas på riksdagens himmel. Jag tänkte primärt ta upp en fråga som har diskuterats och har varit uppe till debatt tidigare och även i dag. Det är frågan om filmpolitiken.
Här vet vi att det ligger ett antal tillkännagivanden från riksdagsmajoriteten, där man har gett regeringen i uppdrag att återkomma med uppföljning och inte minst att till exempel tillsätta en ny filmpolitisk utredning. Nu genomdriver man den helstatliga filmpolitiken med budgetpropositionen. Därför är min fråga: Hur avser man att följa upp riksdagens tillkännagivanden? Frågan ställs mot bakgrund av att man slår sig för bröstet när det gäller demokratibegreppet och att kulturministern också är demokratiminister.
Aron Emilsson (SD):
Någonstans har vi berört det här tidigare. Det handlar om konsten att hålla sig till hederlighet och saklighet i debatten. Vi har mig veterligen inte uttryckt någonstans att vi skulle vilja styra yttrandefriheten eller till exempel vilken konst som visas. Det är återigen en absurd anklagelse.
Att vi med några få procent minskar de direkta subventionerna när det gäller till exempel ersättningar och bidrag till konstnärer eller Statens konstråd handlar det inte om att styra vilken konst eller vilken samtidskonst som skulle kunna utvecklas eller visas. Någonstans är det fria kulturlivet mycket större än de direkta statliga subventionerna.
Tvärtom tror vi att våra satsningar på skapande förskola, skapande äldreomsorg, satsningar för låginkomsttagare rent skattemässigt, slopande av sjuklöneansvar och liknande för små företag skulle bidra till att många kulturarbetare med lägre inkomster får bättre villkor och bättre möjligheter att bedriva sitt arbete.
Det gäller att möta orosmolnet som Riksrevisionen har lyft om att regeringens budget är underfinansierad. Det saknas i förlängningen omfattande resurser. Det är inte rätt väg att utan grund kritisera vårt budgetförslag för att vara underfinansierat. Vår utgiftområdesmotion är finansierad krona för krona. Den har av inga andra bedömare vad jag hört kallats för underfinansierad.
Jag har tidigare ställt en fråga till företrädare till regeringspartierna. Hur ser kulturministern på det faktum som vi har haft uppe till debatt tidigare under eftermiddagen att museer, kulturskolor och liknande börjar genomföra verksamhetsdirektiv från utredningar som ännu inte är förankrade genom propositioner eller lagförslag som vunnit stöd från riksdagens majoritet men där regeringen gett direktiv?
Det är en relevant fråga.
Aron Emilsson (SD):
Det är smått komiskt och ironiskt när Niclas Malmberg från Miljöpartiet anklagar Sverigedemokraterna för att förhala och fördröja en lagstiftningsprocess. Jag måste påpeka att redan i en statlig utredning 2010 framfördes att en ratificering av den fördröjda konventionen bör ske. Det har dröjt - även under den här regeringen. När man väl nu väljer att föreslå en ratificering välkomnar vi den.
Det har vi naturligtvis också uttryckt i utskottet och i betänkandet. Samtidigt är det viktigt att ta ett ordentligt helhetsgrepp.
Berörda remissinstanser och expertmyndigheter, till exempel Försvarsmakten, hävdar att krig, kris och väpnad konflikt sällan sker under ordnade former, och därför är det bra att händelser begångna vid en väpnad konflikt finns samlade i ett lagrum i brottsbalken snarare än i kulturmiljölagen eller i andra lagar för extraordinära händelser.
Det är fullt rimligt att vi lyssnar på Försvarsmakten och den myndighet som sitter med expertkunskapen. Detta är i sig ingen motsättning till att ratificera konventionen. Snarare handlar det om att göra ratificeringen på rätt sätt. Sverigedemokraterna yrkar bifall till propositionen under punkterna 2 och 3. Vi ser många goda delar i propositionen.
Däremot tycker vi att vi måste dels lyssna på berörda myndigheter, dels göra rätt och riktigt från början och dels kompensera de myndigheter som i remissrundan menat att ratificeringen kommer att medföra ett merarbete. Om man ålägger myndigheterna ett utökat ansvar måste man också kompensera med resurser. Det är att ta ansvar, och det gör inte regeringen.
Aron Emilsson (SD):
Jag börjar, för ovanlighetens skull, med att instämma med Niclas Malmberg. Ja, det är dags att vi lär av historien. Jag har påstått att brist på kunskap om historia och brist på bildning skapar krig och konflikter, inte motsatsen. Det har vi sverigedemokrater uttryckt tydligt.
Det är också därför som vi, i motsats till regeringen i sin kulturarvsproposition, till exempel har velat föra in i den nya museilagen att museerna ska ha som främsta och primära uppgift att vara samlingsvårdande bildningsinstitutioner för vetenskapligt samlande, forskning och visning av våra historiska spår och lämningar. De ska inte bli en form av debattmuseer som anlägger någon form av nutida normkritiskt, integrationspolitiskt eller jämställdhetspolitiskt raster.
De ska vara just bildningsinstitutioner. Det framgår tydligt svart på vitt i vår följdmotion.
Jag ser fram emot att kunna göra ett gemensamt avstamp i frågan. Vi har den glädjen att se fram emot, hoppas jag - att det här kan komma på plats just skyndsamt, som vi också uttrycker det i vår följdmotion. Liksom regeringen vill vi göra det, men vi vill göra det rätt.
Aron Emilsson (SD):
Tack för frågeställningen, eller påståendet! Jag noterar att man i utskottets ställningstagande, som även Socialdemokraterna står bakom, inleder med betydelsen av en större diskussion om historia, kultur och identitet. Marie-Louise Rönnmark menar nu att detta inte har några gränser, men något finns det väl som förenar det svenska folket, antar jag. Även Socialdemokraterna i Danmark var naturligtvis kritiska till en kulturkanon i början.
Sedan har man dock anammat det. På andra sidan sundet gör man alltså en helt annan bedömning än de svenska Socialdemokraterna och menar att det här har blivit en viktig diskussion och en viktig kanon för att diskutera vad som är danskhet och dansk kultur, både i en progressiv riktning och i ett kulturarvsbevarande syfte.
Ställs en provkarta och palett att använda för lärare och elever i motsats till ett kontinuerligt samtal som vi har kring de här frågorna? Kan inte det ena vara en språngbräda för att föra ett levande och vitalt samtal om vad svensk kultur, identitet och historia är? Varför är man rädd för det? Det har vi ju gjort genom hela historien.
Och det är brist på historieundervisning som skapar auktoritära regimer eller historieförvanskning, inte ökad historieundervisning och kulturell undervisning. Menar Socialdemokraterna att bildning och upplysning även kan vara negativt?
Aron Emilsson (SD):
Då menar antagligen Socialdemokraterna att det i dag är ett stort problem och ett starkt kommunistiskt, protektionistiskt och isolationistiskt drag att vi läser svenska litteraturklassiker i skolan. Här handlar det ju om att bygga ut den form av undervisning som i dag redan finns till att också omfatta film, musik, konst, teater och andra kulturmarkörer. På vilket sätt låser det in svenska barn och ungdomar i dag att man läser svenska litteraturklassiker, till exempel?
Aron Emilsson (SD):
Liberalerna har en stolt tradition att vara ett skol- och utbildningsparti. Detta är väl något av ett signum som man har fortsatt att luta sig mot. Därför vill jag fråga om Liberalernas inställning till den kulturella kanon som har tagits upp tidigare under dagens debatt.
Samarbetspartiet till Liberalerna i Danmark - som jag antar att man samverkar med på nära plan inom till exempel ramen för det nordiska samarbetet - står bakom denna politik och driver till och med på för en utveckling av en kulturkanon, mot Danmarkskanon och andra delar, för att omfatta inte bara fysiska eller faktiska konst- och kulturmarkörer utan också värderingar och sociala koder. Jag vill fråga Bengt Eliasson hur det kommer sig att man har landat i så diametralt olika uppfattningar med bara Sundet mellan oss.
Anser ni att man i Danmark driver en radikal, chauvinistisk politik genom en kulturkanon, eller kan detta rent av vara ett verktyg för att stärka kulturell förståelse, integration och bildning i någon mån?
Aron Emilsson (SD):
Jag tackar Bengt Eliasson för svaret. Jag ser inte riktigt motsatsförhållandet mellan att vi har en levande kulturell odling - vilket någonstans ligger i begreppet kultur - samtidigt som vi har en stående tradition av skatter och kulturella verk att förmedla.
Vi har sett att Liberalerna har gått från mer av en bildningsorientering till att fokusera starkt på den provocerande, utmanande och nytänkande kulturen i retoriken och i den politiska verktygslådan. Detta är någonting som man fokuserar väldigt starkt på i förhållande till våra andra stora områden i utskottet.
Jag ser samtidigt med glädje att man har inspirerats av förslag som rör öppna museer och att stärka museisektorn - frågor som Sverigedemokraterna har drivit - samt sådant som gäller produktionsincitament och andra delar där det finns beröringspunkter och där man kan ta intryck och gå i en gemensam, konstruktiv riktning.
Min fråga kvarstår dock: Vari ligger motsatsförhållandet mellan att vi ser kulturen som ständigt levande och nytänkande - i det fria kulturlivet och i delar av det offentligt finansierade kulturlivet - och att vi har klassiker inom såväl litteratur som film, konst, teater, musik och liknande? Sverige behöver mer sammanhållning, inte mindre.
Jag vet att Bengt Eliasson och andra liberaler tidigare har uttryckt detta när man sett hur förortsmiljöer och, inte minst, utanförskapsområden glider ifrån majoritetssamhället.
Aron Emilsson (SD):
Niclas Malmberg höll sig på en ovanligt trevlig, saklig och balanserad nivå så länge i dag att jag tänkte att det nästan inte skulle vara värt att begära replik, men efter en stund fanns det uppenbarligen ändå skäl att göra det. När Niclas Malmberg framför att det skulle vara sju partier som står bakom den utredning, de direktiv och den kommitté som nu tittar på de här frågorna och att vi i Sverigedemokraterna skulle stå utanför är det inte med sanningen överensstämmande.
Vi sitter med i utredningen och har hela vägen hittills sagt att vi ser positivt på att hitta en samsyn i finansieringsfrågan. Vi har till och med redan i vår mediepolitiska kommittémotion skrivit att vårt ingångsvärde är en skattefinansierad lösning i likhet med begravningsavgiften som ska kunna stå utanför den ordinarie statsbudgeten. Men kommer utredningen fram till alternativ som står på samma grund och är solidariskt finansierade och skattefinansierade är vi beredda att titta på de förslagen.
Därför har vi redan uttryckt det i vår kommittémotion tidigare och i utredningen nu den senaste tiden. När det gäller frågorna som Niclas Malmberg reser kring vad enskilda riksdagsledamöter skriver i enskilda motioner har vi en motionsrätt i riksdagen där enskilda ledamöter har rätt att motionera i enskilda frågor och lyfta till exempel frågor kring public services utbud eller vad det nu kan vara för något.
Det är inte detsamma, vilket Niclas Malmberg vet, som att vi som partigrupp ställer oss bakom de här motionerna som riksdagsgrupp. Det finns även företrädare inom både Moderaterna och andra partier som har väckt olika frågor och kritik mot hur public service fungerar och vill se reformer även om Moderaterna, till exempel, som parti inte står bakom de förslagen. Det är alltså inget ovanligt.
Aron Emilsson (SD):
Jag kan bara återkomma till att vi inte för något dubbelspel utan att vi har hållit en stringent linje från den mediepolitiska kommittémotionen till reservationen och vad vi nu har sagt i utredningen, nämligen att vi går in med ett ingångsvärde och att vi sedan är beredda att titta på olika förslag som utredningen kan komma fram till. Det har vi också upprepat i utredningen, så det finns inga märkligheter här. Det finns snarare en tydlig röd tråd och en tydlig linje och öppenhet.
Niclas Malmberg återkommer som så många gånger till det här med Polen och Ungern, och jag kan bara ytterligare en gång vara tydlig med att, vilket jag tror att Niclas Malmberg känner till, både jag och vår partisekreterare Richard Jomshof medverkade i Aktuellt för ett tag sedan och att båda två mycket tydligt kritiserade utvecklingen i till exempel Polen och sättet att lösa public services utformning där och de reformer som man har gjort.
Och vi får anses vara representanter för partiledning och talesperson för partiet. Det har alltså varit tydligt, och det har varit uppenbart. Utvecklingen i Polen, just mot en politisk styrning av public service-bolagen, är oroväckande. Och precis som jag uttryckte tidigare tror jag att vi snarare behöver titta på verktyg för att säkra public service-bolagen från ökad politisk styrning.
Därför föreslog vi sverigedemokrater till exempel i vår mediepolitiska motion att utredningen skulle ta ett mycket bredare grepp om public service än man har gjort. Det gäller främst finansieringsfrågan. Vi tycker också att man ska titta på hur Granskningsnämnden kan stärkas på olika sätt för att kunna granska saklighet och partiskhet. Och hur kan vi säkra sändningstillståndet, och stärka och öka samarbetet för public service i Norden?
Det går att utbyta erfarenheter och best practices och hitta vägar för att spegla samhällsutveckling, åsiktsmångfald och de nyheter som inte täcks in i våra respektive länder.
Aron Emilsson (SD):
Jag kan börja med att säga att jag gläds åt att Socialdemokraterna engagerar sig i kulturarvsfrågorna. Under många decennier har man snarare ägnat sig åt att riva och förvanska kulturmiljöer - det handlar om vårt lands fysiska gestaltning och goda bebyggda miljö. Men det är glädjande att man börjar bry sig om det svenska kulturarvet, om det nu är så.
Vi är tydliga i vår följdmotion, som är omfattande, och i andra kulturarvsrelaterade förslag i betänkandet. Vi har förslag om omfattande insatser för att stärka och utveckla till exempel det samiska urfolkets och den samiska minoritetens kulturarv genom språkinsatser, som är betydligt mer ambitiösa än vad regeringen presenterat, men också utbildningsinsatser vid Umeå universitet.
Det handlar också om att samverka med våra nordiska grannländer genom samiska filminstitutet i Kautokeino, genom insatser för språkbevarande inom sydsamiskans utbredningsområde och genom insatser för att utse ett svenskt huvuduniversitet för samiska frågor, till exempel. Om detta kan man läsa i våra förslag. Det är man välkommen att göra.