Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Jag ska börja med att svara på frågorna från Peter Persson. I julas hade vi just antagit en av de största infrastruktursatsningarna någonsin på närmare 500 miljarder för de kommande tolv åren fram till 2021.
Efter fyra år med höjda anslag till drift och underhåll har vi fortsatt att höja anslaget, och det har aldrig satsats så mycket på såväl järnväg som vägar. Däremot är det alltid viktigt att vi får in bra underlag. Jag har bett Trafikverket att se över hur standarden på våra vägar och framför allt på våra järnvägar ser ut.
Med det som underlag fick jag i februari i år en rapport som visar att situationen för det svenska järnvägssystemet när det gäller eftersatt drift och underhåll är långt mycket värre än vad vi har kunnat tänka oss, inte minst när det gäller behovet av reinvesteringar där vi tittar på livslängden. Därför har vi höjt anslaget.
På den tredje frågan om man har mer pengar för underhåll 2011 än 2010 blir svaret ja, bland annat för att Trafikverket självt i slutet av 2010 omfördelade bland sina egna anslag. Men de 800 miljoner som man får använda redan i år gör att det blir ett tillskott för innevarande år även om det blir beslut om justeringar i budgeten 2010.
Men man kan redan nu börja för att vinna tid, vilket är oerhört viktigt. När det gäller den samhällsekonomiska kostnaden för förseningarna preciserade Peter Persson lite grann när det gäller Stockholmsregionen och kopplat just till vintern. Vi har tittat på vad arbetspendlingens förseningar och kanske flaskhalsar och kapacitetsproblem innebär för dem som arbetspendlar.
Där har Trafikanalys på mitt uppdrag tittat på detta och redovisar en kostnad på ungefär 8 1⁄2 miljard. Lägger vi dessutom till de miljönegativa konsekvenserna kan vi tala om i storleksordningen 11 1⁄2 miljard, och det är inte bra. Jag anser, och där tror jag i och för sig att Peter Persson kanske delar min uppfattning, att infrastrukturen är viktig för människors arbetsliv och vardagsliv.
Men den är minst lika viktig för att företag över huvud taget ska kunna verka, existera och till och med växa. Det som vi gör nu är att se detta i en fyrstegsmodell. Vad kan göras på kort sikt? Hur kan vi jobba till exempel i järnvägssystemet för att använda pengarna på bästa sätt? Det är precis det som Trafikverket nu tittar på. Var kan vi öka kapaciteten? Var finns flaskhalsarna? Vad kan vi göra på kort sikt?
Det kan handla om att titta på banavgifter som differentieras. Det är nämligen inte trångt på alla ställen samtidigt. Men det är extra trångt i våra storstadsområden och inte minst i Stockholmsregionen. Här väntar vi på att till exempel Citybanan ska bli färdig, men det dröjer ett antal år. Vi tittar också på ekonomiska incitament för att hindra fel och störningar bland alla de aktörer som finns i järnvägssystemet.
Men jag tror att det viktigaste är att vi faktiskt vårdar det som vi redan har. Det är en av de bärande principerna som vi har enligt fyrstegsprincipen. Det som vi gör just nu och som jag tror är oerhört viktigt är följande: Hur och på vilket sätt jobbar aktörerna med bra och rätt information till dem som trafikerar så att den är trafikantrelevant?
Hur jobbar vi mer med drift och underhåll och framför allt reinvesteringar och snabbar på den processen samtidigt som vi också tittar på var och när vi kan bygga mer och nytt? Det är det som är haken. Det går inte lika snabbt, och det vet också Peter Persson.