Carl Bildt (M):
Jag har varit i sydöstra Turkiet, dock icke i egenskap av utrikesminister. Men jag har ju en historia från perioden väl före den som utrikesminister. På frågan om jag kommer att ha tid att åka dit under ordförandeskapsperioden är nog svaret ett relativt entydigt nej. Jag har en kalender som inte tillåter någonting, höll jag på att säga. Det är väl en överdrift. Den tillåter en hel del, men den är relativt överbelamrad med andra saker. Statsministerns besök hos Konya togs upp.
Det var ett utomordentligt uppskattat besök både i Turkiet och av väldigt många turkar som har kommit hit till Sverige genom åren. Det är mycket viktigt att vi har en nära relation med Turkiet. Det faktum att vi har det breda stödet i riksdagen, som jag nämnde tidigare, är också en förutsättning för den nära relationen. I detta ligger också att vi för en kontinuerlig, tydlig och mycket nära dialog med olika turkiska företrädare om precis de här frågorna.
Vi kan föra den dialogen för att vi har en trovärdighet i vårt grundläggande stöd för den turkiska anslutningsprocessen och den turkiska demokratiseringsprocessen. Där är våra möjligheter, som vi också utnyttjar, betydligt mycket större än de möjligheter som finns från andra länder som kanske väsnas lite mer och ifrågasätter Turkiet på ett sätt som gör att Turkiet vänder sig mot dem och inte lyssnar.
Vi har fört mycket grundläggande och djupa diskussioner både om dessa och om andra nästan ännu känsligare frågor i den turkiska omvandlingsprocessen med premiärminister Erdogan. Med president Gül förde jag diskussioner när han var utrikesminister, med utrikesminister Babacan så länge han var det; han är nu förste vice premiärminister, med utrikesminister Davutoglu, med Europaminister Bagis.
Vi har diskuterat med alla om hur vi ska kunna lirka fram dessa frågor på olika sätt i kombinationen mellan kraven från EU:s medlemsstater och den interna politiska processen i Turkiet som ibland är relativt komplicerad när det ska genom ett parlament där inte alla är fullt så reforminriktade. Efter kommunalvalet har vi bland annat uppmanat Turkiet att ta itu med de konstitutionella frågeställningarna.
En del håller på att ske, till exempel vad gäller ombudsman och att man gör om bestämmelserna för partibildning i enlighet med Venedigkommissionens regler. Man ska också sänka spärren till parlamentet som ju är fullständigt orimligt hög. Sänker man den till mer rimlig europeisk nivå innebär det inte minst att kurdiska företrädare kommer att få helt andra möjligheter i det demokratiska systemet. Man har, vilket Jacob Johnson var inne på, den så kallade djupa staten - vad det nu är.
Vi vet alla att det pågår omfattande och känsliga rättegångar i Turkiet mot just den typ av fenomen som var mycket påtagliga för några år sedan. Huruvida de finns eller i vilken utsträckning de finns kommer bland annat dessa rättegångar att visa.
Det faktum att dessa rättegångar sker tillhör de sundhetstecken som vi ser i den inte alldeles okomplicerade turkiska samhällsomvandlingen från den typ av auktoritär nationalism som vi alla har refererat till i mer eller mindre explicita ordalag till den typ av öppen demokrati enligt europeiskt snitt som alla strävar efter. Sverige kan vara och är också en betydelsefull aktör i detta arbete.
Jag kan försäkra er att vi utnyttjar de möjligheter vi har tack vare det förtroendekapital vi åtnjuter för att i dessa och andra frågor göra vad vi kan för att driva på utvecklingen i Turkiet. Det har vi gjort och kommer att fortsätta göra också med de måhända begränsningar som kan ligga i ett sex månaders EU-ordförandeskap. Det finns dock en tid både före och framför allt efter detta ordförandeskap.