Sven Otto Littorin (M):
Det här blir nästan den trevligaste interpellationsdebatt jag har haft, vi är så överens. Jag måste erkänna att jag har väldigt lätt att hålla med Göran Persson. Jag tror att det finns mycket att vinna på samarbete i de här frågorna - jag kanske inte blir omnominerad om jag säger så där - med parterna på arbetsmarknaden förstås, med ledande forskare och naturligtvis över departementsgränserna. En sak som Göran Persson pekade på i sitt första inlägg var företagshälsovården.
Den blir en viktig del i arbetet med rehabiliteringskedjan för att se till att man får så många som möjligt tillbaka i arbete så snabbt som möjligt om det är medicinskt rimligt. Vi ligger, som Göran Persson säger, väl till i internationell jämförelse när det gäller arbetsmiljö, och det är gott och väl så. Samtidigt vet vi att kostnaden för arbetsrelaterad ohälsa i både produktionsbortfall och direkta kostnader för sjukskrivning kan räknas i många tiotals miljarder per år.
Det är naturligtvis ett enormt resursslöseri, förutom det mänskliga problem som ligger i botten, att man har blivit dålig på jobbet. Där skulle vi alla ha väldigt mycket att vinna på, och det försöker jag hitta nycklar till. Det är inte bara en individuell vinst och en samhällsekonomisk vinst att ha en bättre arbetsmiljö och bättre organisation utan också en företagsekonomisk vinst.
Departementet har anordnat ett antal seminarier under det senaste året på det här temat och lyft fram olika dimensioner på detta. Det är oerhört intressant att se att förutom det som nästan är självklart - att man inte behöver omge sig med livsfarliga kemikalier eller utsätta sig för risk för fallolyckor - är organisation, arbetsledning och ledarskap kanske de tre främsta orsakerna till att man mår bra på jobbet respektive att man inte mår bra på jobbet.
Det tror jag ligger i sakens natur. Känner man sig delaktig och kan påverka sin arbetssituation, inom vissa gränser naturligtvis, upplever man sig själv behövd och mår bättre. Det visar sig av statistiken också. Vi vet att två tredjedelar av de långtidssjukskrivna i grunden har två problem. Det ena är odefinierbara ryggproblem och det andra är någon typ av psykosocial ohälsa, om man får kalla det för det.
Det kan vara depression, ångest, utbrändhet eller något annat. Inte så sällan går dessa två hand i hand, och i botten kan det finnas någon typ av otrivsel kanske snarare än de mer direkta arbetsmiljöhoten. Det är därför viktigt att se till att uppmana och uppmuntra arbetsgivare att ta detta på allvar och försöka organisera sig på ett bättre sätt.
Det kan vara så att man borde ha en arbetsmiljöutbildning inom ramen för till exempel en civilekonomutbildning så att fler personer som så småningom kommer att ha ledande befattningar i våra företag inser vilken kostnad som är förknippad också ur företagets perspektiv med att inte erbjuda en bättre arbetsmiljö. Det kan vara en idé. Det talades om skyddsombud, skyddsombudsregister, inspektioner och annat.
Skyddsombudsregistren avskaffades efter samråd med Arbetsmiljöverket och parterna på arbetsmarknaden, delvis som ett sätt att minska en del av den administrativa bördan. Samtidigt är det klart att vi kan få reda på rätt mycket via parterna på arbetsmarknaden och på det sättet lägga ett pussel. Jag har inte siffran i huvudet, ska jag säga, men jag tror att LO har 90 000 förtroendevalda runt landet.
En andel av dem är skyddsombud och utför ett väldigt gott arbete. När det gäller inspektionerna för vi en löpande diskussion med Arbetsmiljöverket. Inspektörerna finns på plats och kan göra rätt saker. De är ju inte så hemskt många - ett antal hundra personer. Det innebär per definition att skyddsombuden har en oerhört viktig roll för att identifiera de svaga platserna.