KBLab/rixvox huggingface dataset:
Veronica Palm (S):
Jag vill börja med att be kammaren, inte någon ledamot utan kammaren, den lagstiftande församlingen, om ursäkt för att jag blev upprörd förut. Jag tycker att sanningen är ett underskattat vapen. Därför har jag ägnat mig en liten stund åt att läsa det till riksdagen inlämnade socialdemokratiska förslaget till budgeten.
Innan jag kommer till mina frågor till Solveig Zander ska jag läsa ur förslaget angående ersättningar inom utgiftsområde 10.1:1, om ersättning utan stupstock i sjukpenningen: År 2010 avsätter Socialdemokraterna i sin skuggbudget, som dess värre inte blir verklighet, 2,3 miljarder. Till detta kommer en rehabiliteringsmiljard, satsningar på arbetsmiljö och 10 000 extra lönebidrag.
Jag letar efter de där kolumnerna där det står noll. Jag hittar dem inte, så vi behöver nog ta det samtalet, Gunnar, så att du får visa mig var de finns någonstans. Men det blir en annan gång. De 2,3 miljarderna och de övriga satsningarna finns. Jag vill ställa frågor till Solveig Zander, och jag vill då ställa samma frågor som jag ställde till Gunnar Axén och inte fick svar på.
Jag förutsätter att om man tar på sig ansvaret att skriva lag i riksdagens kammare - man håller presskonferens och skriver en vecka senare lag - har man verkligen borrat i det här. Nu visar i och för sig Försäkringskassan att man inte har gjort det. Det hindras från att träffa remissinstanser.
Då är det enda verktyg vi har kvar att förutsätta att högermajoriteten i den här kammaren har kontroll på vad de gör, och det är bara ett sätt för mig som lagstiftare att säkerställa kontrollmakten i riksdagen. 1. Hur många människor berörs av det här förslaget? 2. Hur hanterar ni bristerna i rättssäkerheten? 3.
På vilket sätt säkerställer ni att Försäkringskassan får de resurser de behöver för att kunna genomföra förändringarna som ska träda i kraft den 1 januari? 4. Vad är skillnaden rent juridiskt mellan allvarlig och mycket allvarlig sjukdom?
Veronica Palm (S):
Det var ett lite konstigt svar. Jag vill bara tydliggöra för kammaren, så att det inte råder några tveksamheter, att inget av oppositionspartierna någonsin har haft en tanke på att dra ut på processen. Det vi har sagt är att det inte räcker att höra tre remissinstanser och att vi därför är beredda att när som helst på dygnet träffa remissinstanser.
Svaret från majoriteten var då: Det kan ni göra själva om ni vill. Vi tänker inte göra det. Skälet till att Försäkringskassans generaldirektör fick möjlighet att träffa utskottet var att vi begärde ett extra sammanträde och att ni inte hade möjlighet att rösta ned det. Det är ett minoritetsskydd som finns i den demokrati som vi lever i. Det är jag väldigt glad för. Och vi har aldrig haft ambitionen att låta det dra ut på tiden.
När det gäller frågorna om Försäkringskassans anslag svarade Solveig Zander att man med jämna mellanrum i tilläggsbudgetar har lagt på extra anslag, och det är helt sant. Det är så som den här regeringen har hanterat Försäkringskassans budget. Man har kraftigt skurit ned på förvaltningsanslagen och har sedan gjort tilläggsanslag. Tre tilläggsanslag per år har inte varit ovanligt. Men nivån har ändå inte kommit upp till den som var innan man skar ned i förvaltningsanslagen.
Man har lekt jojo med Försäkringskassans budget, och det har inte på något sätt gjort det lättare för Försäkringskassan att planera sitt arbete. Dessutom har man genomfört en massa extra reformer: en tandvårdsreform som inte ger bättre tandvård, en jämställdhetsreform som inte ger bättre jämställdhet, ett vårdnadsbidrag som låser in kvinnor i hemmen och en sjukförsäkringsreform som inte ger ersättning till den som är sjuk. Så det är klart att det är lite tufft på Försäkringskassan.
När man nu stiftar och skriver en lag tre veckor innan den ska träda i kraft, panikartat än en gång, tycker jag inte att det är orimligt att fråga: Kommer man att säkerställa att Försäkringskassan klarar av det här och har tillräckligt med resurser? Vad är den juridiska skillnaden mellan allvarligt sjuk och mycket allvarligt sjuk? Hur hanterar man bristerna i rättssäkerhet? Och hur många människor berörs av förändringarna?
Veronica Palm (S):
Det var klargörande. Det var skönt. Jag var lite upprörd och undrade vad Gunnar Axén hade hittat för version av den socialdemokratiska budgeten. För i den som jag hittar på riksdagens hemsida finns det ingen kolumn 000. Det är precis som sades.
Den socialdemokratiska politiken skiljer sig markant från den moderata politiken på samma sätt som den rödgröna politiken skiljer sig markant från högeralliansens politik, Fredrik Reinfeldts politik. Det är på det här området man ser det.
Vi vill ha en sjukförsäkring där den som är sjuk och inte kan arbeta ska ha rätt både till en trygg ersättning och till aktiviteter för att komma tillbaka i arbete. Därför finns det i den socialdemokratiska budgeten för nästa år 2,3 miljarder kronor för ersättningen.
Men det finns också - det är jätteviktigt - en rehabiliteringsmiljard, satsningar på arbetsmiljö och lönebidrag för att få en aktiv sjukförsäkringspolitik. Det är den tydliga skillnaden. Det känns viktigt att avsluta med det. Det är därför som vi i dag väljer att säga att det förslag som vi debatterar i dag inte duger. Det räcker inte.
Det gör inte att människor blir friskare, kommer tillbaka till arbete och att vi får en jobbpolitik värd namnet. Därför väljer vi att yrka avslag och säger: Upphäv utförsäkringsreglerna! Gör om och gör rätt! Jag vill avsluta med att önska utskottets ledamöter och kansliet god jul. Det är vår sista debatt. Tack för en trevlig fredagskväll!
Veronica Palm (S):
Jag tycker att detta är en spännande diskussion om vårdnadsbidraget, för den visar att det finns olika syn på familjepolitik och de små barnens rättigheter i svensk politik. Jag är stolt över att det socialdemokratiska partiet har tagit flera steg framåt när det gäller familjepolitiken.
Bland annat har vi på vår senaste kongress markerat vikten och behovet av att värna stjärnfamiljen. Den omfattar inte bara den traditionella kärnfamiljen utan också alla andra former av familjebildningar, som kanske är vanligare i den här staden.
Det är barn som har två mammor eller två pappor, en bonusmamma eller ett extrasyskon - olika former av familjer. Jag tycker att det är viktigt. Det är därför jag tycker att det socialministern började prata om, kvalitet i förskolan, är centralt.
Barnen är små när de börjar, och jag skulle aldrig vilja lämna mitt lilla barn till en förskola där jag inte kände mig trygg och där jag inte kände att det var bra kvalitet. Därför gör det mig väldigt upprörd när jag ser hur bristerna i kvaliteten breder ut sig just på förskolans område och att det är just barnen som får betala regeringens politik.
I Stockholm har vi exemplet Kulturkrabaten AB, som i praktiken fick alla förskolor i Årsta till ett underpris och därmed har monopol. Ett år senare gör de en vinst på över 4 miljoner kronor. Det är ett slöseri med resurser, och för mig är det ganska logiskt att skattepengar avsedda för förskoleverksamhet också ska gå till det.
Ministern säger att vårdnadsbidraget kan vara ett sätt för dem som har en arbetstid som inte är anpassad till förskolans öppettider att kunna kombinera. Då måste man ju fråga sig: Vad är förskolan till för?
Är den bara till för de barn som passar in i de mallar som politiker tycker passar, eller är den till för att vara både en pedagogisk utveckling för varje enskilt barn - en rättighet - och ett sätt för varje familj att få sitt livspussel att gå ihop?
För mig är det logiskt att säga att jag vill utveckla och modernisera förskolan snarare än att gå tillbaka, och då är barnomsorg på obekväm arbetstid en förutsättning i ett modernt Sverige. Huvudfrågan, alltså den fråga jag ställde till statsrådet och som inte rörde familjepolitik generellt, handlade om effekterna. Nu ser vi effekterna av vårdnadsbidraget.
Förskolan Smultronstället i Rinkeby-Kista i Stockholm har tvingats lägga ned. En rak konsekvens av vårdnadsbidragets införande är att Rinkeby-Kistas förskolor får 15 miljoner kronor mindre till att bedriva förskoleverksamhet.
Det beror inte på att fler kvinnor i Rinkeby-Kista har gått ut i arbete och valt att ha en barnflicka hemma, utan det beror på att fler kvinnor som redan har svag förankring på svensk arbetsmarknad är hemma utan någon ersättning alls utöver vårdnadsbidraget.
Min oro är inte bara för dessa kvinnor som ytterligare låses in utan också och kanske framför allt för de barn som inte får möjligheten att möta det svenska språket och det svenska samhället och som inte får möjligheten att få svenska kompisar. De får inte det för att deras mammor i ett så kallat valfrihetstänkande blir inlåsta i hemmet. Var det meningen, Göran Hägglund?
Var det så här det skulle bli?
Veronica Palm (S):
Nu kommer arbetsmarknadsministern precis in här i kammaren. Det är ju lägligt då vi pratar om en av de delar av regeringens politik där det så tydligt handlar om bidrag i stället för jobb.
Vi vet att utanförskapet, såsom man räknade innan man kom i regeringsställning, har ökat med 70 000 personer sedan regeringen tillträdde, och vi vet att 100 000 människor i år har förlorat sina jobb.
När man dessutom håller fast vid ett bidrag som låser fast kvinnor som har sämst förankring på svensk arbetsmarknad i ett riktigt utanförskap gör det mig orolig, för det är så, Göran Hägglund, att det är inte Kalle och Stina vi pratar om när vi pratar om Rinkeby-Kista stadsdelsnämnd och förskolan Smultronstället, utan det är Ali och Leila och deras föräldrar.
Vi pratar om de kvinnor som står längst ifrån arbetsmarknaden.
Vi vet att integration i första hand handlar om arbetsmarknaden. Arbetsmarknaden är A och O för möjligheten att komma in i det svenska samhället. Att man lämnar dessa kvinnor kvar i sin förort och ställer dem helt utanför möjligheten att över huvud taget ta plats på arbetsmarknaden gör mig upprörd.
Än mer upprörd gör det mig när också deras barn stängs ute, när systemet är formulerat så att det enda som krävs för att du ska få ett vårdnadsbidrag är att du inte nyttjar kommunalt finansierad barnomsorg.
Det betyder att de barn som gick på Smultronstället i Rinkeby-Kista stadsdelsnämnd inte får möjlighet att träffa kompisar. De får inte möjlighet att träffa svenska pedagoger. De får ingen möjlighet att träna det svenska språket. De halkar efter redan från början. Det är inte deras fel. Det är inte deras mammors fel. Det är inte ens en gång Stockholms kommunpolitikers fel.
Det är ett system som är gjort för att några hemmafruar ska kunna få vara hemma, men som ger effekter på integrationen och för de barn som har det allra tuffast att komma in i det svenska samhället. Vi varnade för det här och visade på exempel från Norge, där de nu har en rödgrön regering som avskaffar det som de kallar för kontantstøtte för att det gav just de här effekterna.
Vårdnadsbidraget är dels ett slöseri med gemensamma resurser, dels ger det inte mer tid med barnen, eftersom de som har ekonomiska resurser fortsätter att jobba och anställer barnflicka.
Men den tydligaste effekten är att barn som har svårt att komma in i det svenska samhället och föräldrar som inte finns på svensk arbetsmarknad får ännu sämre förutsättningar att ta del av det svenska samhället, och det gör mig upprörd. Jag ställer därför min fråga en gång till: Var det meningen att det skulle bli så här eller är du bekymrad av effekterna?
Veronica Palm (S):
Socialministern har rätt i att det krävs att man inte samtidigt uppbär någon annan ersättning eller lön. Det betyder att det blir ännu tydligare att vårdnadsbidraget riktar sig till dem som är mest utsatta och har den absolut svagaste förankringen på den svenska arbetsmarknaden. Det är i de svenskfattiga förortsområdena i Stockholm.
Därmed blir man, även som barn, än mer svenskfattig i dessa förorter. Det gör mig orolig. Jag vill ha en förskola med kvalitet. Jag vill att skattepengar avsatta till förskolan också ska gå till förskolan. Jag vill ha en förskola som finns där när familjen behöver den, att man inte ska stöpas i samma mall.
Jag vill ha en förskola där man har valfrihet på riktigt, där man kan påverka på riktigt. Jag vill ha en modern förskola som utvecklas utifrån hur den moderna familjen ser ut, exempelvis stjärnfamiljer, och utifrån det liv som man lever. Livet är i dag mer komplext och innebär mer pusslande vad gäller tider och annat för att få ordning på det.
Då måste förskolan finnas där som en service för föräldrarna och med pedagogisk kvalitet för barnen, för familjer är olika. Jag kan utifrån denna debatt konstatera att svaret från socialministern är att det var meningen att det skulle bli så här.
Det viktigaste för de kvinnor som nu drabbas av vårdnadsbidraget är inte mer bidrag utan bra förskola och en återupprättad jobbpolitik. Det betyder att kvinnorna, också i svenskfattiga områden med svag förankring på arbetsmarknaden, har rätt till jobb, inte bara till bidrag. Slutligen vill jag önska ministern god jul!
Veronica Palm (S):
Den här interpellationen var ställd till statsministern. Statsministern själv har de senaste veckorna förklarat för svenska folket att skälet till att man inte längre har förtroende för en moderatledd regering är att han inte fått möjlighet att förklara för väljarna vad en moderat politik innebär.
Nu börjar väl väljarna själva se vad en moderat politik innebär, men det var skälet till att socialdemokratin med sin ordförande Mona Sahlin gav statsministern möjlighet att här i riksdagens kammare få förklara regeringens politik för väljarna. Det var också på grund av det faktum att vi socialdemokrater känner en oro som vi delar med ganska många människor.
Det är inte bara oron för den egna ekonomin som många människor känner i dag dagarna före jul utan också oron för en försäkringslöshet som breder ut sig i Sverige. Det är oron över att en av grunderna för den svenska generella välfärden, de generella och allomfattande välfärdsförsäkringarna, börjar naggas i kanten och rämna.
Det känner vi en oro för. Beslutet som gäller det som händer nu fattade den här kammaren för ett och ett halvt år sedan. För ett och ett halvt år sedan beslutade riksdagen och högermajoriteten att det skulle finnas ett slut i sjukförsäkringen. Det skulle finnas en sista dag. Med övergångsregler och lite tekniska detaljer har vi nu hamnat där.
Hela tiden har det varit oklart vad som händer med de människor som trillar över gränsen. Vad kommer att hända med de människor som passerar den sista dagen? Jag har en stor respekt för de människor som arbetar på Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen. Jag vet att de vill göra det bästa möjliga. De vill ge människor möjligheten att få komma tillbaka.
Men de nya hårdare reglerna i sjukförsäkringen ger inte utrymme för anständighet i bedömningen av sjukförsäkringen. Grundproblemet är att det finns en sista dag. Regeringen har bestämt hur länge du har rätt att vara sjukskriven med sjukpeng. Det finns en sista dag. Det gör mig orolig.
Därför vill jag fortsätta att ställa den fråga jag har ställt till statsrådet Husmark Pehrsson och till den här kammaren tidigare. Varför är det så bråttom? Varför är det så bråttom med att utförsäkra människor ur sjukförsäkringen när det fortfarande är så mycket oklarheter?
Då kommer moderaterna - fyra är anmälda på talarlistan, dock inte statsministern - att säga att det var värre när vi hade en socialdemokratisk regering. Då skenade sjukskrivningstalen. Försäkringskassans siffror visar dock att de sista tre åren med den förra regeringen gick det stadigt ned.
Människor fick möjlighet att komma tillbaka, utan att man ryckte undan pengarna för dem, utan att man satte en sista dag i sjukförsäkringen. Då måste jag fortsätta att ställa frågan: Varför är det så bråttom? Varför är det så viktigt att rycka undan ersättningen för människor för att sedan ge möjlighet till aktivitet?
Vore det inte bättre att ha en trygg trygghetsförsäkring som ger trygghet både i ersättning och i stöd till aktivitet när man behöver det, inte när det passar regeringens tidtabell?
Veronica Palm (S):
Efter den här interpellationsdebatten kan jag konstatera att regeringen är nöjd med de reformer man gjort, nöjd med en sjukförsäkring som har ett slut, nöjd med att människor utförsäkras och nöjd med att vi har en växande grupp försäkringslösa i Sverige. Jag är inte nöjd.
Som ett svar på frågan om en socialdemokratisk politik och ett socialdemokratiskt alternativ kan jag säga att med en socialdemokratiskt ledd regering hade vi aldrig varit där vi nu är. Vi hade aldrig genomfört en politik som utförsäkrar människor. Vi hade aldrig genomfört en politik som medvetet skapar försäkringslöshet. Det är inte anständigt i ett välfärdssamhälle!
Moderaterna fick för drygt tre år sedan väljarnas förtroende för att lösa jobbproblemen och ha en bättre jobbpolitik. Men man fick inte väljarnas förtroende för att kasta ut sjuka människor ur sjukförsäkringen, för att fullständigt haverera a-kassan eller för att straffbeskatta pensionärer. Ändå är det vad man har gjort. Det börjar väljarna nu se.
Nu börjar det bli tydligt vad den moderata politiken i verkligheten innebär. Då tappar väljarna förtroendet för Moderaterna. Den stora skillnaden mellan vad en socialdemokratiskt ledd regering hade gjort och vad en moderatledd regering gör handlar inte om tidsgränser, om sjukvården eller om rehabilitering.
Den handlar i stället om människosynen. Om man tror att det som gör att människor blir friska är att rycka undan pengarna för sjuka människor och ställa dem längst bak i kön på Arbetsförmedlingen ska man fortsätta att rösta på Moderaterna.
Tycker man att det bör finnas en anständighet i det här landet som gör att den som är sjuk och som inte kan arbeta ska ha rätt till både en trygg försäkring och en trygghet i aktiviteter för att kunna komma tillbaka ska man rösta på en rödgrön regering.
Veronica Palm (S):
Jag vill be om ursäkt för att jag är väldigt förkyld så jag kommer inte att ta statsrådet i hand efter debatten, som vi brukar göra. Jag tycker att det är en fin gest annars. Bakgrunden till den här debatten är att antalet JO-anmälningar 2009 var 76 stycken och bara i januari 2010 är det 14 anmälningar. Bakgrunden till det är ju att det är tufft på Försäkringskassan.
Det har varit en tuff period med en budget som har åkt upp och ned - vi har kallat det för jojobudget tidigare - och med en hel del nya uppdrag. Det är inte bara sjukförsäkringen utan även en tandvårdsförsäkring, ett vårdnadsbidrag, en jämställdhetsbonus och en hel del nya tilläggsuppdrag som lagts på Försäkringskassan samtidigt som man har varit inne i en omorganisation. JO-anmälningarna uppmärksammades redan förra året.
Jag har roat mig med att läsa protokollen från förra årets KU-förhör med statsrådet Husmark Pehrsson: Som minister har jag ansvar för att ge Försäkringskassan och myndigheten förutsättningar för att de ska kunna bedriva verksamheten på ett bra och riktigt sätt. Jag bedömer också att jag gett dessa förutsättningar för att bedriva verksamheten.
Jag tror nog att det var en missbedömning. För ett år sedan hade vi också en diskussion om "kris i kassan", som man kallade det i tabloidtidningarna när människor fick vänta i månader för att få sina rättmätiga utbetalningar. Det som då blev socialförsäkringsministerns svar till de försäkrade som väntade på ersättningen de hade rätt till var ett serviceåtagande.
Jag har också roat mig med att läsa detta serviceåtagande. Det finns på Försäkringskassans hemsida. Det är vad det är. Det finns en sida på Försäkringskassans hemsida som beskriver när utbetalningar ska ske. Det står att om du har rätt till bostadstillägg kan du få det inom, och sedan anges en viss tid. Men det finns ingen individuell bedömning, ingen individuell kontakt i det här serviceåtagandet.
Det är en beskrivning av Försäkringskassans uppgifter. I 5 av det 50-tal försäkringsslag som Försäkringskassan har att serva medborgarna med kan man med e-legitimation gå in och få en djupare beskrivning. Serviceåtagandet blir ju lite som jobb- och utvecklingsgarantin. Man leker med orden.
Det är ingen service, lika lite som jobb- och utvecklingsgarantin är en garanti för jobb eller utveckling. I dag finns det mer än hundra tusen människor i jobb- och utvecklingsgarantin. En av fem får en aktiv åtgärd. Resten får passivitet och en ersättning. Min slutsats måste vara att det här inte duger. Rättssäkerheten och tilliten till försäkringen måste stärkas. Tilliten stärks bäst genom att rättssäkerheten stärks.
Då är jag lite nyfiken på om statsrådet har några ytterligare åtgärder, några ytterligare tankar mot bakgrund av att JO-anmälningarna har ökat lavinartat. Hur ska rättssäkerheten i försäkringen ytterligare kunna stärkas?
Veronica Palm (S):
Jag sade tidigare att jag är orolig för rättssäkerheten och vad upplevelsen av brist på rättssäkerhet gör med tilliten till sjukförsäkringen hos de försäkrade, alltså alla medborgare. Jag vill bara ge en bild av den känsla som finns i befolkningen de senaste åren.
LO kom med en rapport för något år sedan om tilliten till och synen på sjukförsäkringen. Den gjordes bland både LO-, TCO- och Sacomedlemmar och ett genomsnitt av hela befolkningen. Den handlar inte bara om LO-medlemmar. Rapporten säger att sex av tio tillfrågade tror att man ekonomiskt inte kommer att klara långvarig sjukdom. Där är det ingen skillnad mellan LO-, TCO- och Sacomedlemmar.
Varannan av de tillfrågade tror att man kommer att få trygghet i stöd och rehabilitering tillbaka till arbetet om man råkar ut för en olycka. Varannan tillfrågad saknar också förtroende för att Försäkringskassan kommer att göra en riktig behandling av ens sjukskrivningsansökan när den kommer in.
Det är alltså friska, arbetande människor som inte litar på att den försäkring de varit med och betalat till genom avstått löneutrymme under hela sitt yrkesliv också finns där om de skulle behöva den och råkar ut för en olycka eller en sjukdom. Det oroar mig.
Jag vill ha en trygg sjukförsäkring både för dem som är sjuka och för alla andra, också för alla oss som har turen att vara friska. När tilliten raseras skapas det grogrund för privata tilläggsförsäkringar och privata lösningar, och det är jag orolig för.
All internationell och historisk jämförelse visar att generella, allomfattande välfärdsförsäkringar med bred riskspridning och solidarisk finansiering är det bästa sättet att både utjämna klyftor och lyfta sjuka och fattiga människor ur fattigdom. Men det är också det bästa sättet att driva tillväxt och upprätthålla en arbetslinje värd namnet.
Helt riktigt ska, som ministern säger, JO-anmälningarna ställas i proportion, och de kan helt riktigt, som Gunnar Axén säger, ibland ha och ibland inte ha grund. Men oavsett detta är de en indikator på brister i rättssäkerheten och brister i tilliten till försäkringen. Detta i sig underminerar tilliten, vilket också underminerar försäkringen.
Där är min största oro. När man pratar om sjukförsäkring handlar det ofta om ersättningar, men min största oro är bristen på tillit - att de försämringar som nu har skett och den brist på tillit som människor känner underminerar hela den generella välfärden. Det är jag djupt orolig för.
Då blir min fråga till statsrådet: Anser statsrådet precis som jag att det faktum att rättssäkerheten och tilliten riskerar att skadas också är något som skadar den generella och allomfattande sjukförsäkringen?