Carl Bildt (M):
Förhandlingarna i riksdagens EU-nämnd är belagda med en viss mån av sekretess. Men det kan avslöjas att vi har haft en diskussion om fiskeförhandlingar med Marocko och att Jonas Sjöstedt är väl förtrogen med min oförtrogenhet med fiskeriförhandlingarna inklusive detta. Jag vet att det har varit en diskussion med Eskil Erlandsson. Jag utgår från att Jonas Sjöstedt redan vet svaret på den fråga han ställer. Men jag vet det inte, eftersom jag inte i detalj har följt fiskeriförhandlingarna.
Det är det mycket ärliga svaret på den frågeställningen. Det är självklart att vi följer MR-situationen så noga vi kan. Låt mig utan att gå in på andra diskussioner säga att svensk utrikesförvaltning är en förvaltning med icke obegränsade resurser. Det är till och med så att vi ibland får minskade resurser. Det innebär att vi har minskade möjligheter att följa med utvecklingen i olika delar av världen eller lämna detaljerade svar på riksdagens frågor.
Vi måste vara säkra på att den information vi delger riksdagen är rätt. Det kräver vissa resurser, och vi har inte alltid de resurserna. När detta är sagt vill jag gärna säga att det är det självklart att vi ska försöka. MR-frågor är viktiga varhelst i världen. Här finns det absolut inga undantag. Sedan finns det begränsningar i våra möjligheter som kommer från andra saker.
Jag glömde att i mitt första svar på Jonas Sjöstedt fråga säga att det ska vara en rätt för ledamöter av Sveriges riksdag eller ledamöter av Europaparlamentet att resa varthelst de vill i världen. Inskränkningarna i de rättigheterna är icke acceptabla oavsett var, oavsett när och oavsett varför. Det kan finnas ordningsskäl i lokala situationer, men det tror jag vi alla respekterar.
Men på något sätt måste detta vara vår ståndpunkt, och det är också vår ståndpunkt. Jag återvänder till det som dess värre är huvudsvaret från min sida. Den här typen av konflikter är dess värre inte alldeles unik i vår värld. Det gäller självbestämmande, territoriella konflikter eller hur vi nu väljer att definiera dem.
De kan enligt min mening bara lösas genom politiska kompromisser och förhandlingar. Jag ser inget bättre instrument i dagens värld, utan att säga att det är perfekt, än de instrument som Förenta nationerna ställer till förfogande. De är alla icke perfekta. Ibland finns det begränsningar i deras möjligheter som följer av de mandat som Säkerhetsrådet ger. Jonas Sjöstedt var inne på delar av detta.
Det finns andra delar av FN-maskineriet som i så fall kan vara aktiva till exempel när det gäller frågor om mänskliga rättigheter. Vi kan om vi ska vara effektiva huvudsakligen stödja denna FN-process. Jag ser inte förutsättningar för att den leder till omedelbar framgång. Men det är väldigt viktigt att det markeras att den rör sig framåt.
Det ger också hopp på bägge sidor att man ska komma fram till en lösning som är ömsesidigt någorlunda acceptabel. Jag säger ömsesidigt någorlunda acceptabel eftersom erfarenheten är att när man kommer fram till lösningar är det aldrig en lösning som är 100 procent åt det ena hållet. Då är det 0 procent åt det andra hållet, och det kommer aldrig att accepteras.
Det är någon typ av kompromiss som säkerställer minimikraven från bägge sidor utan att tillfredsställa maximikraven från någon sida. Då finns det förutsättningar till en hållbarhet. Jag ställer mig gärna bakom ansträngningar för att ge FN-processen mer kraft och större möjligheter. Men jag vill ärligt säga att jag inte ser något alternativ till denna. Där tycker jag också Europeiska unionen ska vara.
Det ska vara ett stöd till FN-processen men självfallet också en vaksamhet när det gäller folkrätten och mänskliga rättigheter. Låt mig sedan under mina återstående fem sekunder utfärda jullöftet: Jag ska skriva på bloggen om denna debatt och vad den har handlat om.