KBLab/rixvox huggingface dataset:
Niklas Wykman (M):
Ardalan Shekarabi levererar igen ett gäng oneliners, angrepp och felaktiga eller möjligtvis urklippta citat som inte har med saken att göra. Han argumenterar som om han ville kasta ut bolag och vinstintressen ur välfärden. Men det vill han ju inte alls!
Ardalan Shekarabi hävdar tvärtom att det är viktigt att behålla vinstintressen, internationella koncerner och riskkapitalister. Det står till och med i det förslag som Ardalan Shekarabi har lagt på bordet och kanske till och med har läst själv, får man utgå ifrån. Det blir väldigt konstigt för svenska folket att bli behandlat på det här sättet - lågkvalificerat, ointelligent, oinitierat och populistiskt.
Om det vore så populärt att behandla svenska folket så borde det rusa i opinionen för de partier som gör det, till exempel Ardalan Shekarabis eget parti. Men så är det inte, för politik handlar om att stå upp för saker som är svåra. Hemma vid köksbordet och när man själv får välja kan man absolut hoppas på att kunna äta chipspåsen utan att gå upp vikt. Man kan önska att det vore så. Men människor uppdrar till oss som folkets företrädare att se hela bilden.
Om man vill ha valfrihet och valmöjligheter, om man vill lösa problem och om man vill klara demografin och så vidare finns det också behov av företagsamhet. Företagsamhet har vinst. Man kan välja att säga: Jag vill bara ha det ena av detta. Jag vill bara ha uppsidan, och jag vill aldrig ta ansvar för nedsidan. Jag är en sådan politiker som säger det som är populärt. Men även detta ser folk igenom till slut, och nu har de sett igenom detta och dömer utifrån det.
De dömer utifrån helheten och inte bara utifrån det som låter bäst. Jag upprepar min fråga: Kan Ardalan Shekarabi nu tänka sig att lägga ned detta? Förslaget kommer att förlora i riksdagen. Kan vi sedan ha en riktig välfärdsdiskussion, till exempel om de vårdköer ni har orsakat?
Niklas Wykman (M):
Bakom denna något kryptiska ärenderubrik döljer sig ökade befogenheter för Finansinspektionen, en myndighet som på slutet redan har fått väsentligt expanderade möjligheter att upprätthålla finansiell stabilitet och motverka finansiella obalanser i ekonomin. Finansiell instabilitet är mycket skadligt för ett samhälle.
Det riskerar att få negativa konsekvenser för välfärdens finansiering, för jobb och sysselsättning och i förlängningen för löner. Det är därför glädjande att det finns stor konsensus i svensk riksdag om att vi ska upprätthålla en god finansiell stabilitet och ställa höga krav på svenska banker och på olika finansiella aktörer.
I detta ärende fanns ursprungligen en oro hos Alliansen för att de regleringar eller ökade befogenheter som Finansinspektionen nu får skulle leda till att vi får en försämrad kreditförsörjning i svensk ekonomi. På samma sätt som finansiella obalanser eller finansiell instabilitet kan vara skadliga för jobb, ekonomi och sysselsättning kan även en försämrad kreditförsörjning vara det genom att det blir svårare för människor att flytta till jobb, starta företag, förverkliga idéer, driva innovation och så vidare.
Det är helt enkelt en balansgång mellan olika intressen, herr talman. Alliansen har därför motionerat om detta - för att säkerställa att dessa nya befogenheter för Finansinspektionen inte leder till försämrad kreditförsörjning i ekonomin.
Därefter har hela utskottet kunnat enas om skrivningen som är i linje med det som vi har motionerat om, och vi bedömer därmed inte längre att förslaget kommer att kunna ha de negativa effekter på kreditförsörjningen i ekonomin som vi befarade. I utskottets text står det nu tydligt att de nya befogenheter som Finansinspektionen har inte får användas på ett sådant sätt att kreditförsörjningen försämras i ekonomin.
Därmed finns det enighet om betänkandet. Den motion som Alliansen ursprungligen skrev yrkar vi inte bifall till, utan vi anser att utskottets text beaktar detta. Med detta kanske inte så omdanande och nyskapande inlägg vill jag önska herr talmannen och alla mina kollegor en glad sommar.
Niklas Wykman (M):
Först och främst: Detta är min första debatt med Tomas Eneroth, och jag vill säga att det är kul och bra med engagerade statsråd - alldeles oavsett politisk färg. Det är bra för Sverige. Detta är en viktig fråga i en viktig tid. Vi har en mycket Stockholmsfientlig regering: Jobb ska flyttas från Stockholm, och skatter höjs framför allt för människor som bor just i Stockholm.
Utjämningsskatten höjs i Stockholm, trots att det finns behov i vår välfärd. Vi har infrastrukturprojekt som gång på gång stoppas eller försenas, och från regeringen kommer det gång på gång attacker på den välfärdsmodell som präglar Stockholm och Stockholms kommuner, med valfrihet och egenmakt för brukarna.
Det är nästan kö bland regeringens ministrar för att få komma och klaga på Stockholm, stockholmarna och de val och livsval som görs i den här regionen. Herr talman! Det senaste problemet för infrastrukturen och infrastrukturutvecklingen i Stockholmsregionen är det byggstopp som än en gång präglar Förbifart Stockholm.
Förbifart Stockholm är av central vikt för hela regionens, hela huvudstadens och därmed hela landets utveckling. Det handlar i praktiken om avlastning på Essingeleden, och i förlängningen handlar det givetvis om att vi ska få bättre möjlighet att arbetspendla, förflytta varor och gods samt bedriva tillväxtfrämjande handel här i Stockholm. Förra gången bygget stoppades var det regeringen själv som gjorde det.
Det gjordes till en kostnad av 4 miljoner kronor per dag som regeringen av prestigeskäl, konfliktskäl eller okända skäl valde att slänga i sjön i stället för att se till att de kom stockholmarna och Stockholms utveckling till del. Det är en mycket Stockholmsfientlig politik.
När vi nu hör statsrådet säga att han har fullt förtroende för myndigheterna och inte avser att lägga sig i deras arbete är det anmärkningsvärt mot bakgrund av att regeringen själv tidigare har stoppat bygget för att man inte kan komma överens utan bråkar med varandra i stället för att utveckla landet. Nu när det återigen står still i byggnationen väljer regeringen att helt ta sin hand ifrån detta.
Det är dock regeringen som styr landet, och det är regeringen som har ansvar för hur myndigheterna sköts. Att vi har en infrastrukturminister som helt tar sin hand ifrån ett av de största haverier vi just nu har i utvecklingen av svensk infrastruktur är både anmärkningsvärt och allvarligt. Varför vill infrastrukturministern inte engagera sig i frågan så att bygget kan fortsätta och vi kan få den förbifart som jobb och tillväxt i Stockholm behöver?
Herr talman! Detta bristande engagemang kan sättas in i ett större sammanhang där regeringen vill flytta jobb från Stockholm, ensidigt höja skatter i Stockholm, ta mer utjämningsskatt från Stockholm och ge sig på den välfärdsmodell med valfrihet och egenmakt som råder i Stockholm. I kombination med detta ska minister på minister gång på gång kritisera stockholmarna för de val och livsval de gör.
Det ser oroväckande ut för Sveriges utveckling att vi har en regering som hela tiden vill ta politiska poänger genom att ge sig på storstadsregionen.
Niklas Wykman (M):
Stockholms kollektivtrafik är bättre än någonsin. Det är fler resenärer, högre intäkter och bättre punktlighet. Dessutom har alliansen i Stockholm gjort stora satsningar på att öka kvalitet och turtäthet för dem som reser kollektivt.
Detta motarbetas tyvärr av en regering som stoppade bygget av Förbifarten, vilket kommer att göra det svårare att bygga ut kollektivtrafiken framöver, vilket i sin tur gör det svårare för bilister att få vardagen att gå ihop. Det motverkas av en regering som inte kan tillhandahålla den spårkvalitet och de avgångstider som man har blivit utlovad i Stockholm.
Att Tomas Eneroth nu inte kan svara på frågan vad han avser att göra för att bygget ska komma i gång igen är givetvis oroväckande. Tomas Eneroth säger att han inte kan göra någonting för att bygget av Förbifarten ska fortgå. Men sanningen är ju att regeringen kunde stoppa bygget för 4 miljoner kronor per dag.
Till ingen nytta alls valde regeringen att stoppa bygget av Förbifart Stockholm. Nu när bygget står stilla på grund av otydligheter kan regeringen däremot inget göra. Jag är ändå beredd att säga att det kanske ligger någonting i att den här regeringen faktiskt nästan bara kan skapa problem och inte lösa några.
Tomas Eneroth säger: Vi kunde skapa problemen genom att stoppa bygget av Förbifart Stockholm till en kostnad av 4 miljoner kronor per dag. Nu när det finns andra problem är det ingenting som regeringen kan göra. Slutsatsen, herr talman, blir att för Stockholm kan den här regeringen bara skapa problem men inte lösa ett enda problem.
Niklas Wykman (M):
Först och främst ber jag om ursäkt för mitt ouppmärksamma beteende i inledningen av denna debatt. Tack för svaret, demokrati- och kulturministern! Det är givetvis svårt som minister att diskutera den här frågan, och det har jag stor respekt för. Det är svårt på saklig, juridisk och kanske också personlig grund.
SVT hade nyligen ett inslag där ministern hyllades som skarp av SVT:s kommentatorer och oppositionen beskrevs som en dålig dejt. Det är klart att det finns mycket som gör det bekymmersamt att diskutera de här frågorna på ett seriöst och kvalificerat sätt.
Inte desto mindre är det mycket viktigt under ett valår, där vi ser en stor risk för att vi infiltreras eller på olika sätt påverkas av till exempel främmande makt, att tilltron till public service är hög.
Nu har SVT själva tagit på sig att i särskild ordning granska påståenden och fake news. Då är det givetvis viktigt att Sveriges Television själva lever upp till de olika krav som finns för att inte kunna bli beskyllda för att själva ägna sig åt att skapa olika typer av felaktiga bilder av verkligheten.
Ett känt sådant exempel, som tas upp i interpellationen, är när man nyligen valde att ha en debatt mellan företrädare från Staffanstorp, som är moderatstyrt, och företrädare från Malmö, som styrs av ministerns egen maktkonstellation, och lät Staffanstorp ta ansvar för det som händer i Malmö. Trots att man vet att sakförhållandena är helt annorlunda från början väljer man att framställa det på det sättet.
Det skulle givetvis kunna bekymra en demokratiminister att vi har en public service som agerar på det sättet, kanske inte ifall det hade varit en enskild upplevelse eller händelse. Men när människor upplever att de ser ett mönster i detta finns det risk för att förtroendet försvagas, och ett försvagat förtroende för public service riskerar, precis som ministern säger, i förlängningen att bli ett försvagat förtroende för demokratin eller åtminstone en öppning för de människor som vill vår svenska demokrati illa.
Man kan givetvis ifrågasätta alla typer av fakta eller inslag i SVT där det finns en upplevelse att grundanslaget inte riktigt är där. Fru talman! Jag har stor respekt för journalister, som har ett mycket svårt jobb. Man ska på kort tid och kanske utan alla de medel som man skulle önska ha till sitt förfogande, ibland på goda grunder och ibland på sämre grunder, försöka få fram ett händelseförlopp och en beskrivning.
Man ska hitta saker som är fel och granska dem. Det är givetvis svårt att göra det. I Sverige kan vi vara tacksamma för att vi har skickliga, duktiga journalister som på olika sätt uppmärksammar missförhållanden, vanskötsel och samhällsproblem.
Däremot skulle strukturen kring public service och den över tid dominerande slagsida som många människor säger sig uppleva och som ger upphov till en rätt bred diskussion i sociala medier och så vidare för en demokratiminister ändå kunna framstå som något oroande. Fru talman!
Det blir lite platt när ministern inte vill delta i diskussionen utan strikt hänvisar till formalia. Men demokratiuppdraget är ju lite svårare än så. Jag tycker att det är olyckligt att ministern inte vill ta den diskussionen.
Niklas Wykman (M):
Tilliten till public service är central för vår demokrati. Vi har redan i år, valåret 2018, sett hur till exempel socialdemokratiska trollkonton har avslöjats. Man uppger alltså en identitet som inte stämmer och försöker delge medborgarna falsk information eller på annat sätt påverka dem utan att röja vem man är.
När till och med ledande politiska partier i regeringsställning ägnar sig åt sådant här är det lätt att inse hur sårbar demokratin är. Vi vet utifrån erfarenheter från andra länder att länder runt omkring oss eller länder som kanske inte vill vår demokrati väl gärna lägger sig i och försöker sprida information och sprida fakta och nyheter som inte stämmer överens med verkligheten. Fru talman!
Mot detta skulle demokratiministern kunna bygga ett starkare värn, till exempel genom att ta inspiration från den ekonomiska sidan där man har ett finanspolitiskt råd. I en sådan motsvarighet skulle det inte bara vara det som SVT själva och tittare uppmärksammar som kommer till granskning, utan där skulle det göras en genuin och gedigen granskning av helheten utifrån objektiv grund: Finns det här en snedvridning i val av ämne och i val av hur frågor gestaltas? Och finns det felaktigheter i hur fakta lyfts fram och diskuteras?
Det här har ingenting med detaljstyrning av det publicistiska uppdraget att göra. Det här handlar om vår demokratis kärna. Hur ska informationsförmedling till medborgarna gå till, och hur ska man säkerställa att den är korrekt och att andra stater eller olika krafter som vill vår demokrati illa inte kommer till tals?
När misstag staplas på misstag i public service ställer sig människor på goda grunder frågan om det inte finns en systematik i det här - om det finns en vridning och en subjektivitet som syftar till att faktiskt gynna en viss politisk riktning. Så fort den misstanken har kommit till liv har demokratin redan i någon mån förlorat.
Niklas Wykman (M):
Under den tid som Annika Strandhäll har varit ansvarig minister har sjukvårdsköerna i Sverige fördubblats. Annika Strandhäll menar att det är landstingets ansvar och att hon inte har något ansvar för detta. Men det är genom de lagar, regler och ekonomiska styrsystem som vi antar i riksdagen, och som regeringen föreslår, som man ger förutsättningar för landstingen att bedriva verksamhet.
Detta har kraftigt försämrats under Annika Strandhälls tid som ansvarig minister, och det är också därför sjukvårdens köer har fördubblats. Allra mest ökar sjukvårdsköerna i de landsting där Annika Strandhälls partikamrater styr. För detta har Annika Strandhäll självklart ett ansvar som går utöver att bara vara minister. Det är ett ansvar som vilar på hela socialdemokratin.
En halv miljon människor får nu vänta i sjukvårdsköer för att få den vård de behöver för att må bra och kunna återvända till arbetet. Annika Strandhäll säger att det inte hjälper med käcka namn. Annika Strandhäll har själv en del förslag med käcka namn, patientmiljard och så vidare. Våra satsningar är konkreta. Det är bland annat 3 miljarder för att korta köerna. Vi har också en kraftig satsning på cancervård.
Vi gör i vår budget vad man kan göra för att motverka både cancer och köer. Annika Strandhäll lägger i stället en enorm kraft på att kampanja mot det landsting som troligtvis har bäst sjukvård i hela Sverige, nämligen Stockholms läns landsting. När vi lägger fram förslag på förslag för att mota köer och bota cancer kallar Annika Strandhäll i stället till presskonferens, där hon förklarar att man i just Stockholm måste byta landstingsledning.
Där tillsätter hon statliga resurser för att utreda sjukvården, men inte i de landsting som inte levererar vård.
Niklas Wykman (M):
Den Niklas Wykman som finansmarknadsministern talar om sitter i finansutskottet. Min bedömning är att han har koll på den frågeställningen. Finansmarknadsminister Per Bolund säger här att jag är svepande och oprecis i min kritik av regeringens ekonomiska politik. Låt oss kringgå detta genom att direkt referera vad expertmyndigheterna skriver.
Ekonomistyrningsverket skriver: "Det nuvarande överskottsmålet, om ett överskott på 1 procent av BNP över en konjunkturcykel, gäller till och med 2018. ESV:s slutsats är att överskottsmålet inte nås. En ny lägre målnivå ska gälla från och med 2019. Inte heller denna målnivå nås enligt nuvarande prognos." Finanspolitiska rådet skriver: "Regeringens aktiva finanspolitik är inte välavvägd. Med hänsyn till konjunkturläget och överskottsmålet borde politiken vara betydligt mer åtstramande."
Riksrevisionens skriver: "Svårt att hitta stöd för ofinansierade åtgärder 2017. Det finansiella såväl som det strukturella sparandet i offentlig sektor ligger under målnivån för överskottsmålet - - - Regeringen presenterar inga argument för att aktivt försvaga sparandet 2017. Åtgärderna i budgetpropositionen bidrar till att sparandet försvagas 2017. Riksrevisionen anser därför att det är svårt att hitta stöd i det finanspolitiska ramverket för att vidta ofinansierade åtgärder 2017."
För att vara lite ytterligare tydlig skriver Konjunkturinstitutet: "Regeringens kraftigt underfinansierade budget för 2018 bedöms inte ligga i linje med överskottsmålet." Bedömningen att politiken är välavvägd, ansvarsfull, och så vidare, gör möjligtvis ministern själv. Men det finns inte en enda expertmyndighet som gör samma bedömning. Det är en helt unik och alldeles egen bedömning från ministern sida.
Inte en enda av de myndigheter som har till uppdrag att utvärdera regeringens ekonomiska politik delar den bedömningen. Jag ber inte ministern värdera räntepolitiken i sig själv men åtminstone förhålla sig till de förändringar som har gjorts. Vad tycker ministern till exempel om att man byter från KPI till KPIF utan att ändra målet i övrigt?
Man har ny målvariabel, men man har samma mål som tidigare som man ska uppnå med samma medel som tidigare. Det är värt för svenska folket att få veta vad den ytterst ansvariga ministern för finansiell stabilitet ändå tycker om en sådan förändring som Riksbanken gör. Vidare ber jag inte ministern kommentera Riksbankens räntebana utan snarare: Varför avviker regeringens räntebana från Riksbankens räntebana?
Vad är det regeringens ser och bedömer i sin egen budgetproposition som Riksbanken inte ser eller bedömer? Varför skiljer sig siffrorna åt? Herr talman! Återigen: Det är inte att be ministern att recensera Riksbanken utan snarare att motivera varför regeringen gör en annan bedömning och på vilken grund. De två frågorna kvarstår för finansmarknadsministern att svara på. Vad anser finansmarknadsministern om att man byter från KPI till KPIF men behåller samma målnivå?
Vad anser ministern ligga till grund för den annorlunda räntebedömning som regeringen gör jämte Riksbanken?
Niklas Wykman (M):
Jag förstår finansmarknadsministerns upprörda tonläge i formfrågan. Det är väl ett sätt att undvika att svara på sakfrågan. Jag frågade två saker. Den ena var hur ministern bedömer bytet från KPI till KPIF. På detta kom inget svar.
Jag frågade också på vilka grunder ministern gör en annan räntebedömning än vad Riksbanken gör. Det anmärkningsvärda är inte att den typen av frågor ställs. Det anmärkningsvärda är att ministern inte verkar vilja svara på dem. Jag utgår från att ministern åtminstone har kunskap att svara på dem.
Niklas Wykman (M):
Jag oroar mig för att finansministern inte riktigt vet vad hon talar om. Det är givetvis en stark sak att säga. Finansministern nämner här att det är det strukturella sparandet man ska bedöma. Det är just för att det strukturella sparandet i högkonjunktur är negativt som finansministern får kritik från de här myndigheterna. Enligt de här myndigheterna har finansministern ett negativt strukturellt sparande i högkonjunktur.
Finansministern säger: Det är viktigt att ha ett positivt strukturellt sparande i högkonjunktur. Men hela expertmyndigheternas kritik bygger på att det strukturella sparandet minskar trots högkonjunkturen. Det är helt omöjligt att få ihop finansministerns logik i detta. Finansministern säger vidare att alliansregeringen inte hade några överskott någon gång. Alliansregeringen hade när vi gick in i krisen 2008 mer än 3 procent av bnp i överskott.
Finansministern har i den här starka högkonjunkturen ungefär 1 procent, det vill säga en tredjedel av det överskott som alliansregeringen hade när vi gick in i krisen 2008. Det stämmer alltså inte heller, herr talman. Finansministern sa tidigare att vi i alliansregeringen var underkända av Finanspolitiska rådet. Det stämmer inte heller.
Det som däremot stämmer, herr talman, är att Ekonomistyrningsverket, Finanspolitiska rådet, Riksrevisionen och Konjunkturinstitutet säger att den här regeringen inte lever upp till det finanspolitiska ramverket. Det stämmer inte heller, som finansministern hävdar, att konjunkturen skulle ha varit väldigt stark efter 2012. Hennes eget departement bedömde att vi hade negativa outputgap på nästan 2 procent 2014. Det är inte ett starkt konjunkturläge. Det är ett svagt konjunkturläge.
Det är en bedömning som Finansdepartementet själv gjorde och som finansministern knappast kan underkänna. Det är mycket förvirrande att här lyssna på finansministern. Det är mycket oroväckande för de skyddsvallar som ekonomin behöver.
Niklas Wykman (M):
Min fråga går till statsrådet Tomas Eneroth. Sedan Socialdemokraterna, i den mycket stora oreda som råder i Stockholm tillsammans med Vänsterpartiet, Feministiskt initiativ och Miljöpartiet stängde diskussionen om en östlig förbindelse är frågorna om hur vi ska hantera infrastrukturen i Stockholm framöver mycket komplicerade. Fru talman!
Det är ungefär så att stockholmarna ägnar elva dagar per år åt att sitta i bilköer. Detta förutspås bli mycket värre. Fram till 2030 ökar regionens befolkning med en halv miljon människor. Beräkningar visar att det kommer att bli ungefär fem gånger värre kösituationer framöver.
Därför är min fråga till statsrådet Tomas Eneroth vad regeringen avser att göra för att tillföra ny energi till infrastrukturprojekten i Stockholm och för att se till att vi kan få en östlig förbindelse som behövs för säkra och effektiva transporter.
Niklas Wykman (M):
I går var en glädjande dag på så sätt att man slog fast att en östlig förbindelse var viktig inte bara för Stockholm och den närmaste omgivningen utan för hela Mälardalsregionen. Det är vi givetvis väldigt glada för. Vi som bor och verkar här i Stockholm är vana vid att ha S-märkta Stockholmsfientliga regeringar med höga skatter och få satsningar.
Men när vi ser detta framför oss redan till 2030 är ändå frågan, Tomas Eneroth: Kan du verkligen vila på beskeden när vi redan 2030 förväntas ha fem gånger värre problem än i dag?
Niklas Wykman (M):
Priset på bensin och diesel är för högt. Därför vill vi i Moderaterna sänka skatten på bensin och diesel. Det är en möjlighet som också Centerpartiet har. De kan ansluta sig till vår reservation, som gör det tydligt att överindexeringen för åren framöver ska tas bort.
Socialdemokraterna har här i dag i debatten lämnat ett mycket tydligt besked: Överindexeringen återkommer vid årsskiftet och riskerar - eller för den som så vill, gör det möjligt - att leda till att vi får ett bränslepris på ungefär 20 kronor litern innan mandatperioden är slut. Det är detta som Centerpartiet här i dag skriver under på. Man återinför överindexeringen på bensin och diesel.
Centerpartiet går Socialdemokraterna och Miljöpartiet till mötes med mycket stora bördor på landsbygden framöver. Kan Helena Vilhelmsson här i dag förklara varför Centerpartiet har gått med på att återinföra överindexeringen på bensin- och dieselskatten från och med årsskiftet?