Per Bolund (MP):
Vi i Miljöpartiet oroas mycket av det som vi anser vara en omvändning av den svenska hållningen i kärnavfallsfrågan. Genom att man skickar i väg kärnavfall till Sellafield för upparbetning bryter regeringen både mot hållningen att Sverige inte ska upparbeta kärnavfall och mot hållningen att vi själva ska ta hand om vårt eget avfall. Miljöministern säger i sitt svar att den svenska politiken sedan över 20 år ligger fast, men det är en sanning med modifikation.
Ministern bortser då från att lagen faktiskt har ändrats under denna 20-årsperiod så att myndigheterna nu är bemyndigade att fatta beslut om utförsel på egen hand. I dag finns det alltså inget politiskt organ som hindrar utförsel av använt kärnbränsle, utan det är helt upp till myndigheterna själva att besluta om det. Jag undrar därför hur miljöministern kan säga i medierna att han garanterar att det här var den sista transporten av kärnavfall som kommer att göras när regeringen inte ens får upp frågan på sitt bord, utan det är myndigheterna som hanterar den på egen hand.
Ska man göra sådana utfästelser om att detta är sista gången måste man också som konsekvens se till att lagen ändras och att regeringen faktiskt får full kontroll över hanteringen. Enligt ett pm från oktober i år som vi har beställt från riksdagens utredningstjänst framgår det mycket tydligt att om en ny ansökan om utförsel av svenskt använt kärnbränsle kom i dag skulle den genomgå samma prövning som utförseln av R 1-bränslet.
För att ändra på förfarandet så att det finns en möjlighet att säga nej till en transport måste faktiskt lagstiftningen ändras. Det självklara förslaget från vår sida är att man konstaterar att utförsel av kärnämnen åter ska omfattas av begreppet "kärnteknisk verksamhet", så att det därmed också blir tillståndspliktigt enligt kärntekniklagen. På det sättet blir det i slutändan regeringen som avgör om en transport får äga rum.
Då, och först då, kan Andreas Carlgren hävda i medierna att den sista transporten till Sellafield har gjorts. Utan lagändring är sådana uttalanden faktiskt bara politiska pamfletter. Det yttrande från SKI som ministern hänvisar till är inte på något sätt nytt. Det kom redan 1999 och är alltså åtta år gammalt.
Vi tycker att det är självklart att om man gör en seriös hantering av ett ärende måste regeringen gå tillbaka och ifrågasätta om det här behovet fortfarande kvarstår. Vi har hunnit med åtta år av teknikutveckling. Därför måste man självklart ifrågasätta om detta fortfarande är relevant, men så har inte skett. Ministern hänvisar i svaret till att avfallet är i dåligt skick och att det därför inte kan transporteras i Sverige.
Enligt uppgifter som vi har fått fick miljöministern så sent som i juni information om att de skadade delarna av kärnmaterialet, som alltså är i allra sämst skick, kommer att behandlas i Sverige och slutförvaras här. Uppenbarligen är det alltså inte omöjligt att hantera kärnavfallet i Sverige. Då är frågan: Vad hindrar då att man hanterar även det övriga materialet i Sverige utan att blanda in Sellafield?
Misstanken växer om att det snarare handlar om en kostnadsbesparing för kärnindustrin än om relevanta säkerhetsrisker. Frågan kvarstår alltså: Tänker ministern återta bemyndigandena, som har getts till SSI och SKI, som i dag gör det möjligt att utan någon som helst politisk inblandning föra ut kärnmaterial ur landet? Utan sådana åtgärder finns det ju en risk att även införsel av kärnmaterial till Sverige kan ske utan regeringens medgivande. Det är väl ändå en utveckling som vi inte vill se?
Nu har det också kommit väldigt oroande signaler om att verksamheten i Sellafield till och med kan förlängas efter 2012 fram till 2016 eller senare. Det är Nuclear Decommissioning Authority som i sin plan pratar om att man kommer att förlänga arbetet på Sellafield, med ytterligare utsläpp i havsmiljön och ytterligare föroreningar av våra hav som följd.
Det är tyvärr klart tänkbart att de svenska leveranserna av kärnavfall har medverkat till att brittiska myndigheter nu diskuterar en utökad livslängd för Sellafieldanläggningen. Det är väldigt sorgligt att de misstankarna behöver finnas över huvud taget. Sammanfattningsvis kan man säga att det är tydligt att den svenska hållningen i kärnkraftsfrågan markant har ändrats. Med Centern i regeringen pågår det en storskalig utbyggnad av kärnkraften genom effektutbyggnaden. Forskningspengar slussas till forskning om kärnkraftsutbyggnad, och kärnavfall transporteras till den oerhört bristfälliga upparbetsanläggningen i Sellafield.