Annika Lillemets (MP):
Först vill jag tacka för svaret. Ministern har rätt i att jag känner oro över "eventuella brister i samband med tillämpning av den nya lagen samt utövandet av tillsyn över reglernas efterlevnad", eftersom regeringens proposition var så bristfälligt utredd. Alltför många och alltför allvarliga frågetecken kvarstår efter riksdagens behandling.
Först vill jag säga att det inte råder något tvivel om att piratverksamheten är ett allvarligt hot mot den internationella sjöfarten och att det krävs internationella åtgärder för att stävja denna brottslighet. Vidare anser jag självklart att det är viktigt att svenska sjömän och redare ska ha hög säkerhet när de trafikerar världens hav. Mina invändningar har jag beskrivit i min följdmotion. Det är fel väg att gå att tillåta rederierna att anlita privata militära säkerhetsföretag för att stå för denna bevakning och säkerhet.
Det är min bestämda uppfattning att vi inte ska ha beväpnade privata vakter med rätt att döda människor ombord på svenska handelsfartyg på svenskt territorium. Svenska marinen deltar och har deltagit ett flertal gånger i internationella insatser för att stävja piratattackerna, vilket är bra. I stället för att riksdagen antar en sådan här lag borde regeringen agera inom FN för att se till att piratverksamheten upphör.
Det finns goda exempel på konstruktiva och långsiktiga lösningar för att stärka civilsamhällen i exempelvis somaliska kuststäder, där de lokala myndigheterna och befolkningen drivit bort piraterna själva. Sådana initiativ bör stödjas och uppmuntras. Ett antal rederier har för övrigt gett pengar till FN-program som hjälper somaliska ungdomar att skaffa sig utbildning och försörjning. Det är ett långsiktigt hållbart sätt att få bukt med piratverksamheten på riktigt.
Miljöpartiet anser alltså att det är en olycklig utveckling att svenska rederier nu tillåts ta ombord vapen och vakter på handelsfartyg. Enligt gällande konventioner ska vi kunna få fredlig passage överallt på världshaven, och enligt min mening har regeringen inte utrett frågan om att låta Försvarsmakten sköta eventuell beväpning ombord. Den avfärdades summariskt med att det inte är organisatoriskt eller tekniskt möjligt, och det duger inte. Svenska rederier med utlandsflaggade fartyg använder redan beväpnade vakter.
Den nya lagen kom till för att en handfull fartyg, för närvarande 16, som innehas av samma redare ska kunna få skydd av beväpnade vakter. Men enligt uppgift från Ekot hyrde detta rederi redan 2011 in beväpnad säkerhetspersonal även till sina svenskflaggade fartyg.
Den svenska inställningen har enligt betänkandet hittills varit att de handelsfartyg som trafikerar området inte bör skyddas genom användning av vapen, eftersom det skulle kunna leda till en upptrappning av våldet.
Det har i stället ansetts vara lämpligare att fartygen förlitar sig på det skydd som de marina styrkorna i området kan erbjuda och tillämpar sjöfartsnäringens bästa praxis rörande egenskydd, som att hålla hög fart, försvåra ombordstigande på fartygen och inte gå för nära exempelvis den somaliska kusten. Inom FN:s fackorgan IMO har det utvecklats riktlinjer och en handbok med bästa praxis.
Den handboken säger ingenting om beväpning av besättning eller användning av beväpnad säkerhetspersonal. I stället förordar man att defensiva metoder tillämpas i högre utsträckning, som ökat skalskydd genom till exempel vattenkanoner, taggtrådsstängsel och elstängsel.
Trots detta har nu riksdagen på lösa boliner överlåtit rätten att använda militärt våld på svenskt territorium till privata aktörer som blir väldigt svårkontrollerade, vilket jag kommer att visa i mitt nästa inlägg. Det här sker för att lösa ett problem som kan hanteras på andra sätt om viljan finns. I stället riskerar vi att skapa nya svåra problem.