KBLab/rixvox huggingface dataset:
Per Bolund (MP):
Man kan ändå konstatera att vindkraftsbranschen har drabbats mer av lågkonjunkturen än många andra branscher, och det måste bero på något. Uppenbarligen räcker inte regeringens styrmedel och det regelverk som vi har i dag till för att hjälpa vindkraften ur svackan. Då måste man fråga sig om det är fel på styrmedlen eller om det finns andra åtgärder som kan vidtas för att stödja vindkraftsbranschen.
Ett exempel som jag har tagit upp i debatten är just uttagsskatten på kooperativ vindkraft, som är ett exempel på hur man kan hjälpa åtminstone en del av vindkraften att klara av svackan. Det handlar om bibehållen efterfrågan och om att se till att produktionskapaciteten finns där också när den ekonomiska nedgången bryts. Men inte heller där vill regeringspartierna vidta några åtgärder, vilket ju är mycket tråkigt.
Jan Andersson säger att viljan att bygga kärnkraft kommer att påverkas av hur mycket förnybar el man bygger ut. Kan man inte också tänka sig att det omvända kan stämma - om man öppnar för ny kärnkraft och delar av regeringsunderlaget pratar om att man kan få en kraftigt ökad kärnkraftsproduktion i Sverige - kan det i sin tur påverka intresset av att bygga förnybar energi?
Intresset för att bygga ut vindkraften kan minska om man tror att det kommer att bli en kraftig ökning av kärnkraftsproduktionen i framtiden. Vi har sett under lång tid hur den stora kärnkraftsutbyggnad som skedde med politiska förtecken under tidigare decennier har lagt en död hand över utvecklingen av förnybar energi. Jag bedömer att risken är stor för att det kommer att hända igen om man, som regeringen nu gör, öppnar dörren för ny kärnkraft och därmed skapar osäkerhet för dem som vill investera i förnybar energi.
Det vore intressant att höra Jan Anderssons bedömning av det.
Per Bolund (MP):
Vi verkar vara överens om att investeringarna i vindkraft sjunker väldigt snabbt i Sverige just nu. Det kanske inte är det väsentligaste om det är på grund av finanskrisen eller om det är av andra skäl, men det är ett stort problem att de sjunker. Om man jämför mellan olika länder verkar det som att effekten har blivit mycket större på den svenska vindkraften än i andra länder. Det kan bero på att man har valt certifikatsystemet som inte ger samma stabilitet som ett fastprissystem ger. Man har i andra länder valt fastpris.
Man har då en mer säker inkomst från förnybar energiproduktion för lång tid framöver och därmed också lättare att klara konjunkturnedgångar. Jag skulle vilja fråga om effektivisering. Maud Olofsson säger att det är den viktigaste åtgärden eller i alla fall en av de viktigaste. Varför har då regeringen valt att lägga sig på EU:s miniminivå, på det som är grunden, 20 procent som EU har föreslagit? Varför har man då tyckt att det är en viktig åtgärd?
Varför då inte ta i och ta ett ytterligare steg än det som ska vara genomsnittet i EU? Är det inte rimligt att man när Sverige nu har en större elanvändning, dubbelt så stor som resten av Europa, har höga ambitioner? Det finns ett otal olika utredningar, till exempel Energieffektiviseringsutredningen, som visar på att potentialen är jättestor. Det finns bedömare som säger att man kan spara 50 procent på Sveriges elanvändning utan att det behöver innebära en inskränkning i vår välfärd.
Varför har man valt att lägga sig på 20 procent? Och varför, framför allt, har man valt att ha ett helt eget sätt att mäta effektivisering på? Man går ifrån den princip som EU har när de mäter effektivisering. Man väljer i stället att relatera effektivisering till bnp i Sverige. Det gör att det blir omöjligt att jämföra mellan EU-länderna. Är det ett bra sätt att hantera den här frågan på? Jag tycker inte att det ger den stabilitet och den trygghet som man skulle kunna förvänta sig.
Man kan också konstatera att regeringen hittills bara har avsatt en bråkdel av det som Energieffektiviseringsutredningen har föreslagit när det gäller att åstadkomma effektivisering. Så det finns mycket kvar att göra.
Per Bolund (MP):
Det finns ingen skillnad mellan fastpris och certifikat när det gäller hur marknadsbaserat det är. Det är två olika sätt att styra marknaden på. Jag delar absolut inte Maud Olofssons uppfattning att det skulle skapa osäkerhet för investerarna. Tvärtom visar exemplen från Danmark, Spanien och Tyskland att man har fått en väldigt snabb utveckling på grund av att den enskilde investeraren får större garantier för de inkomster som kommer från verket under överskådlig tid. Det är precis det som är fördelen med det systemet.
Vi har inte samma uppfattning om huruvida det är en offensiv politik när det gäller energieffektiviseringen. Jag kan bara konstatera att regeringen inte ligger i närheten av de förslag som Energieffektiviseringsutredningen hade när det handlar om hur stora pengar som behövs för att få en riktigt kraftig effektivisering. Jag skulle vilja fråga ytterligare en sak, Maud Olofsson. I inledningen av ditt anförande sade du att vi tjafsar om småsaker i debatten.
Jag skulle vilja säga att det finns stora frågor som är uppe i den här debatten och som inte är några småsaker. Kärnkraften är en av dem. För oss är det ingen småsak att öppna dörren för kärnkraften och kanske få ökad kärnkraftsproduktion i Sverige.
För oss är det ingen småsak att ha reaktorer i kanske 80 år till framöver i Sverige till med olycksrisker som de som vi såg i Forsmark 2006, där vi hade en väldigt allvarlig händelse som enligt många bedömare var på gränsen till en härdsmälta. För oss är det ingen småsak att få en produktion av ytterligare kärnavfall som måste hanteras i 100 000 år.
Självklart är det stor skillnad mellan att ha 5 000 ton kärnavfall och 20 000 ton, som det blir om kärnkraftsutbyggnaden fortsätter. Är kärnkraften numera en småsak för Centerpartiet?
Per Bolund (MP):
Det är stor skillnad mellan regeringspartiernas linje och oppositionens linje. Regeringspartiernas är att man ska följa utvecklingen och se vad som händer medan oppositionen kräver att regeringen ska agera i frågan, för vi ser med stor oro på rådande utveckling.
För mig är det stor skillnad mellan ett aktiebolag som driver sin verksamhet för att gå med vinst för att förse sina aktieägare med avkastning och en ekonomisk förening som har som mål att försörja sina medlemmar med el och där man går in med en insats för att få tillgång till el till en lägre kostnad än på marknaden.
Jörgen Johansson tycker dock att det inte är någon skillnad och att det ska vara likadant för en förening som drivs av andra intressen än vinstintressen som för ett aktiebolag som verkar på en konkurrensutsatt marknad. Vi ser en oerhört oroande utveckling för vindkraftskooperativen.
Intresseanmälningarna har sjunkit till en tjugondel av vad de var innan Skatteverket började ta ut uttagskatt på vindkraftskooperativ. Säger man att man ska följa utvecklingen är väl detta skäl nog att agera. Eller är det inte det? Hur mycket måste vindkraftskooperativen förlora innan det är dags att agera från regeringspartiernas sida?
Jag kan konstatera att när regeringspartierna vid andra tillfällen har sett problem med skattesystemet har man varit snabb att agera. Jag tänker till exempel på de hushållsnära tjänsterna där man såg ett problem med att det var mycket svartarbete och valde att göra specialregler för detta. Men när det gäller vindkraftskooperativen är det absolut omöjligt att göra något som helst undantag. Då är principen bergfast och ska inte ändras. Var ligger stringensen i det?
Per Bolund (MP):
Svensk Vindkraftförening som driver den kommersiella vindkraften och säljer elen på en vanlig marknad räknar med att investeringarna kommer att minska med ungefär en tredjedel i år. När vi talar om vindkraftskooperativen kan vi se att investeringsviljan sjunker ned till en tjugondel av vad den var tidigare. Det är en helt annan dimension.
Uppenbarligen är det inte samma orsak till den minskade investeringsviljan i kommersiell vindkraft som i de hårt drabbade vindkraftkooperativen. Det är på en helt annan nivå och måste ha andra skäl. När man talar med dem som driver kooperativen är det uppenbart att det är uttagsbeskattningen som påverkar människors vilja att investera och inte den finansiella krisen.
Om man håller benhårt i principen om uttagsskatt, ska man då ta bort de undantag som har införts, till exempel att lantbrukare får elda med gårdens bränsle i bostadshuset? Ska inte denna hårda princip gälla även för dem? Varför är det okej att göra undantag i vissa fall men orimligt i andra? Regeringspartierna måste kunna svara på varför man tycker att det är så stor skillnad. Jag tycker fortfarande att principen är fel.
Jag tycker att Skatteverket borde ta hänsyn till att man gör en investering med sina egna pengar när man går in i ett kooperativ. Det måste vara relevant att man får el till lägre pris på grund av att man tar bort en del av kostnaden för kooperativet. Det gör man ju inte om man köper vindkraft av till exempel Vattenfall. Vattenfall måste ju göra en investering, ligga ute med pengarna och förvänta sig att få en avkastning så att de får in investeringskostnaderna med ränta.
Då kommer man naturligtvis att få betala ett högre elpris. Att säga att vindkraftskooperativen, där de enskilda medlemmarna går in med en insats, ska betala samma elpris som på öppna marknaden tycker jag är oförståeligt. Det är oförståeligt hur regeringspartierna kan försvara den principen och säga att det är stringent och att man ska fortsätta med den beskattningsprincipen.
Per Bolund (MP):
Jag ska inte förlänga den här debatten. Jag vill bara påpeka att de här frågorna ingår i ärendet och i vårt särskilda yttrande. Där finns en stor del just om skyddet mot klimatförändringar. Vi har även ett förslag där vi förutsätter att regeringen ska tillgodose även den här delen av Klimat- och sårbarhetsutredningen, vilken man hittills inte har gjort.
Per Bolund (MP):
Jag misstänkte att miljöministern skulle ta upp just studien från 1995. Jag har också läst den studien och kan konstatera att det finns frågetecken kring den, till exempel om vilken aggregationsnivå man har tittat på problemet på. Har man gått ned tillräckligt mycket på en lämplig geografisk nivå för att få fram de fakta som behövs? Det kan ifrågasättas. Som jag var inne på: När man gör det, som i fallet med Barsebäck, finner man att det finns en ökad frekvens av barnleukemi även i Sverige, vilket är oroande. I det här fallet var det ett ganska litet underlag.
Jag skulle verkligen välkomna om man nu tog det på allvar och gick vidare med frågan, vilket ministern tyvärr inte säger sig vilja göra. Ministern försöker måla upp bilden att det skulle finnas en motsättning mellan att man har en myndighet som organiserar forskning och att man som minister får oroande signaler och går in och begär ytterligare underlag från denna myndighet. Varför skulle det finnas en sådan motsättning?
När ministern begär att få in ytterligare material och ytterligare undersökningar, omöjliggör det på något sätt Strålsäkerhetsmyndighetens egen forskning? Är det så att de lägger ned den helt och hållet för att ministern begär ett underlag? Självklart inte! Självklart är det så att det finns ett behov av att ha en myndighet som har organiserad forskning runt om i landet i olika strålskyddsfrågor. Men det finns absolut ingenting som hindrar att miljöministern också agerar i den frågan och begär in underlag. Man har sett att det finns en oro och att det finns studier runt om i världen som visar på ett samband.
Ministern skulle kunna säga: Kan jag få ett underlag som visar om denna koppling finns även i Sverige, tack? Men det steget är uppenbarligen miljöministern inte beredd att ta, vilket är väldigt tråkigt. Det är bra att Strålsäkerhetsmyndigheten ska göra en kunskapssammanställning. Men jag tycker inte att det är tillräckligt bra. Den kunskap och information som vi har i dag räcker uppenbarligen inte till för att dra slutsatser. Jag skulle avslutningsvis verkligen från djupet av mitt hjärta vilja be miljöministern att tänka om i frågan.
Jag tycker inte att han har visat på några som helst argument i debatten för varför han inte vill medverka till att öka kunskapen i frågan. Varför är ministern rädd för fakta? Varför tar han inte initiativ till att få en grundlig genomgång av frågan i Sverige också?
Per Bolund (MP):
Jag har absolut inte sagt att Strålsäkerhetsmyndigheten skulle läggas ned om miljöministern agerade. Vad jag sade var att det lät på miljöministern som att om han agerade och begärde in ny information skulle myndigheten lägga all annan forskning åt sidan. Jag hoppas att miljöministern också inser att det inte kommer att hända. Det går mycket väl att parallellt ha en myndighetsforskning och en miljöminister som går in och begär ytterligare underlag i en viss fråga. Ingen har sagt att Strålsäkerhetsmyndigheten skulle läggas ned, som miljöministern sade alldeles nyss.
Per Bolund (MP):
När miljöministern säger att Naturvårdsverket har medverkat till en seger ser jag framför mig bilden av George Bush som står på hangarfartyget med banderollen: Mission accomplished. Det visade sig sedan att han tyvärr inte hade rätt. Han fick äta upp de orden. Jag tror - även om jag hoppas att det inte blir så - att det finns en risk att miljöministern också får äta upp orden om att segern är vunnen. Jag tror att det är lite för tidigt att ropa hej.
Jag tror att vi kommer att behöva ha mycket bred information om klimatfrågan även fortsättningsvis, självklart kopplad till riktad sektorsspecifik information. För att alla de människor - det kan vara kommunala energirådgivare och sektorsmyndigheter - som ska vara ute och ge den här riktade informationen ska klara sin uppgift behöver man ha generell kunskap.
Man behöver ha en kontinuerlig uppdatering av klimatfrågan för att kunna ge relevant information. Det är där som Naturvårdsverkets roll är central. Vi är uppenbarligen överens om att det är små anslag det handlar om. Det är ingenting som välter statsbudgeten eller drar på oss en statsskuld. Det handlar om en ganska liten mängd pengar som jag tycker kan göra stor nytta.
Jag skulle önska att regeringen kunde gräva lite i fickorna i till exempel tilläggsbudgeten och se till att man får fram de här pengarna just för att inte ta ut segern i förskott och säga att Naturvårdsverkets roll är uppfylld när det gäller information.
Man bör se till att man kan fortsätta med den verksamhet man har, som är bra, och se till att den får en förlängning och helst blir permanentad under ganska lång tid framöver så att man känner trygghet och kan öka kvaliteten ännu mer i den information som man tar fram och sprider.
Om man ser det på det sättet och ger de här ganska små resurserna har Naturvårdsverket möjlighet att fortsätta att vara ett nav både när det gäller att ta fram klimatinformation och sprida den till allmänheten.
Per Bolund (MP):
Jag får tacka för att vi i alla fall får svart på vitt på att det finns alternativ som faktiskt är i gång, till exempel Global Environment Facility, som man skulle kunna ge pengar till i stället. Faktum är att regeringen har gett lite pengar till den fonden, men man ger det mesta till Clean Technology Fund i stället, det vill säga att man inte ger pengarna via de kanaler som utvecklingsländerna faktiskt väldigt tydligt har sagt att man önskar pengarna utan man ger dem genom Clean Technology Fund i stället. Det är väldigt tråkigt.
Jag återgav några kommentarer från utvecklingsländerna och från oberoende organisationer som ju är väldigt kritiska mot just vilka investeringsmekanismer man har, vilka kriterier man har för hur utbetalningarna ska gå till och vilka projekt det är möjligt att investera i. Som biståndsminister borde man lyssna på vad mottagarländerna önskar i första hand.
Det kanske är ett av de viktigaste kriterierna att man från viktiga mottagarländer säger att det här är vi inte intresserade av. Vi vill inte ha pengarna den här vägen just för att vi har för dålig insyn, vi har för dåliga möjligheter att påverka de här pengarna, för mycket sker på de ländernas villkor som ger pengarna.
När det gäller tidsaspekten, som biståndsministern har varit inne på ett antal gånger, är det absolut viktigaste för att vi ska få till ett bra klimatavtal i Köpenhamn att Sverige och andra industrialiserade länder så fort som möjligt visar en stark vilja att faktiskt föra över pengar till utvecklingsländerna för att se till att det finns möjligheter för dem att utveckla klimateffektiv teknik, framför allt inom sektorn för förnybar energi, och att man gör det på ett sätt som de också godtar.
Där är FN-fonderna det som de har uttalat att de vill ha. Om man redan nu ger pengarna till FN-fonderna, även om det skulle vara så att det tar tid innan de kommer i gång, vilket ju inte är fallet med Global Environment Facility men med andra kanaler, är signalen egentligen viktigare för det ger dem möjlighet att också gå med på ett globalt klimatavtal i Köpenhamn.
Per Bolund (MP):
Det är lite glidande vad strålskyddsmyndigheten egentligen har sagt. I det som Maud Olofsson läste upp förut kunde strålskyddsmyndigheten konstatera att bonussystem inte försämrade säkerheten och att det möjligen kunde främja säkerheten. I sitt senaste anförande sade ministern dock att det är klart och tydligt att bonussystem främjar säkerheten. Det kanske är bra att hålla sig till vad strålskyddsmyndigheten faktiskt har sagt så att vi kan diskutera det.
Jag vill fortfarande ha ett svar på den andra frågan jag hade. Finns det särskilda skäl ska man fortfarande kunna ha bonusar kvar i de statliga bolagen, har regeringen skrivit i sina riktlinjer. Vilka särskilda skäl kan det röra sig om? Det vore bra att få ett svar på den frågan.
Regeringen skriver i sina riktlinjer, precis som ministern sade, att det under vissa förutsättningar ska vara möjligt att ge rörlig lön till övriga anställda. Det tolkar jag som att det finns en restriktion. Man ska inte ge det lättvindigt, utan man ska ha speciella krav när det gäller rörliga löner även för andra anställda än dem som är ledande befattningshavare.
För mig stämmer det över huvud taget inte överens med att man då väljer att ge det till människor som arbetar på kärnkraftverk. De borde ha som sin absoluta kärnuppgift att se till att kärnkraftverken körs på ett säkert sätt. Uppenbarligen är förutsättningarna uppfyllda här. För att man ska kunna garantera säkerheten ska man ha en rörlig ersättning.
Det räcker inte med en vanlig lön. Det känns inte rimligt. Tycker ministern att det är rimligt att man ska få en premie för att klara av något som måste vara kärnan i den verksamhet man bedriver?
Per Bolund (MP):
Till att börja med måste jag kommentera näringsministerns syn på förhandlingarna om energiöverenskommelsen. Det var inte så att vi mottogs med öppna armar och att vi tillsammans, utan några som helst förutsättningar, kunde sitta tillsammans och komma överens om energipolitiken - tyvärr. Det hade jag verkligen uppskattat. Jag var med vid dessa förhandlingar. Det var extremt tydligt att det som regeringen var ute efter var att vi i princip skulle skriva under den energiöverenskommelse som de borgerliga partierna hade kommit överens om.
När det väl kom till kritan efter ett par veckors förhandlingar ställdes vi inför ett ultimatum att vi antingen skulle skriva under att vi accepterar att man öppnar för ny kärnkraft eller också lika gärna kunde gå ut genom dörren. Det var de två alternativ som vi hade att välja mellan. På det sättet driver man inga seriösa förhandlingar. Jag står kvar vid att om Maud Olofsson hade prioriterat att få ett hållbart energisystem utan vare sig kärnkraft eller fossila bränslen hade det funnits en möjlighet om hon hade valt att gå över blockgränsen.
Men hon prioriterade att i stället få en energiöverenskommelse inom regeringen. Då fick hon en dålig överenskommelse som innebär att man öppnar för utbyggd kärnkraft. Maud Olofsson nämner också de internationella reaktionerna på denna överenskommelse och säger att de är så fantastiskt positiva. Det är inte vad jag hör. Till att börja med kan jag säga att detta inte är det mest ambitiösa klimatprogrammet. Man kan till exempel jämföra med oppositionens klimatprogram som är betydligt mer ambitiöst och som innebär ännu mer omfattande minskningar av koldioxidutsläpp.
Man kan titta på reaktionerna till exempel i tidskriften German Times. När man där refererar till denna överenskommelse gör man det genom att säga att den svenska regeringen öppnar för ny kärnkraft och att detta väcker upp kärnkraftskramare runt om i hela Europa, till exempel i Tyskland där man nu också får i gång debatten om man ska bygga ut kärnkraften i stället för att avveckla den som man har tänkt tidigare.
Vem hade kunnat ana att Maud Olofsson som före valet var en hårdnackad kärnkraftsmotståndare nu skulle stå på barrikaderna för att öppna för ökad kärnkraftsanvändning runt om i världen? Jag måste säga att jag häpnar.
Per Bolund (MP):
Den sista frågan som ställdes till mig är lite grann kännetecknande för regeringens hantering av den här frågan. Menar vi vad vi säger? Där kan jag ge ett klart och tydligt svar: Ja, vi menar vad vi säger. Vi står fast vid vår principiella hållning att staten inte är en lämplig ägare av konkurrensutsatta bolag på en konkurrensutsatt marknad. Vi tycker att det är bättre om privata aktörer får sköta det. Vi kan tyvärr i dag med sorg konstatera att detsamma inte gäller för regeringen.
Man säger gärna att det ska vara så, men när det verkligen handlar om att gå till handling trycker man på andra knappar. Då säger man nej. Vi gör inte samma bedömning av vad det här innebär för bolaget. Vi tror tvärtom att det är mycket bättre för SAS som bolag att ha ett antal privata ägare än att det ska vara statliga ägare som agerar.
Vi är övertygade om att en av grunderna till att SAS är i ett sådant enormt kärvt ekonomiskt läge är att det har varit ett antal statliga ägare inblandade som har haft politiska agendor med vad man vill att bolaget ska göra. Det är det som också har gjort att man har en olönsam struktur. Därför tycker vi att det mest ansvarsfulla är att inte fortsätta att äga SAS. Vi tycker också att det är bättre att den privata marknaden bedömer om det är värt att gå in med riskkapital eller inte i ett bolag än att staten ska göra det.
Stefan Attefall talar om riskkapital, och där måste man säga att det verkligen är betoning på ordet risk. Man säger att man ska dra sig ur vid lämpligt läge. Frågan är när, om någonsin, detta lämpliga läge kommer att inträffa. Vi såg hur man redan för ett år sedan var beredd att gå in med miljardbelopp till SAS. Redan då varnade vi för att det inte kommer att vara en lösning, utan det kommer att fortsätta att finnas ekonomiska problem i bolaget.
Och nu står vi här igen. Hur många miljarder ska skattebetalarna gå in med, Stefan Attefall, innan läget är bra? När är det stopp för statens vilja att spendera pengar?