Lars Tysklind (L):
Man kan väl ändå lägga fast att vi är väldigt överens om att det handlar om bostäderna och transporterna om Sverige ska klara klimatutmaningen och de krav som finns på att få ned koldioxidutsläppen, precis som har nämnts här. Jag tror att det nu var ett krav på 17 procents sänkning. Det är utanför den handlande sektorn, så det är egentligen bara de här två sektorerna kvar som det är lite storlek på.
Jag tycker att det är en intressant interpellation och en något tillspetsad frågeställning. Men det är väl bra att man har en sådan. Den är i alla fall tydlig. Men det blir en märklig debatt när vi hamnar i det läget att vi diskuterar att man ska sälja ut och riva allmännyttan. Det känns som att man slår lite över målet när man använder den typen av begrepp.
Sedan lägger jag märke till att interpellationen verkar vara riktad till Kristdemokraterna, men slutsatsen är att det är regeringens rivningspolitik. Den har i alla fall jag aldrig hört talas om. Jag tror inte heller att statsrådet någon gång har tänkt sig att det ska vara på det sättet. Det är väl kanske en rimlig slutsats att man i vissa lägen får ta ställning till om ett hus ska rivas. Det rivs ju hus hela tiden.
Så har det varit i alla tider - man tycker att de är uttjänta. Det är en debatt för sig, men det är inte det som egentligen är huvuddebatten. Herr talman! Jag skulle faktiskt vilja passa på att vara lite positiv och nämna att det händer saker. Det är inte så att hela allmännyttan i Sverige står förlamad och väntar på några 15 miljarder efter 2010.
Jag skulle dock vilja påstå att den typen av utfästelser, 15 miljarder i framtiden, är precis den typ av utfästelser som gör att det blir en stagnation. Vi har haft en bostadspolitik där byggsektorn och bostadssektorn har stått och väntat och undrat: Vilket bidrag kommer härnäst? Man måste naturligtvis hålla fast vid den långsiktiga strategin, att man ska ha långsiktiga spelregler i det hela.
Jag vill då nämna ett allmännyttigt bostadsbolag i Alingsås som faktiskt jobbar med de här frågorna och tar tag i dem. Där finns det definitivt ingen hjälplöshet, och vi pratar just om de hus som har nämnts. Det är naturligtvis bra hus. De flesta husen är faktiskt väldigt bra. De var bra när de byggdes, men de var naturligtvis inte energieffektiva på det sätt som vi diskuterar i dagens läge.
Men de har långt framskridna planer och ser det som fullt möjligt att renovera dessa hus upp till passivhusnivå. Det gör de inte för att de förväntar sig att staten ska gå in och ge några bidrag, utan det är så pass lönsamt att göra det i och med de ekonomiska styrmedel som energiprisutvecklingen har. Det är klart att det är en väldigt stor drivkraft i många kommuner.
Jag tror att det här sättet att tänka, att allmännyttans bolag på något vis skulle vara hjälplösa bolag, är helt fel. Sedan måste naturligtvis staten ta sitt ansvar. Man kan då, herr talman, säga att 340 miljoner inte känns som så mycket. Men samtidigt är det just 340 miljoner för att utveckla system och tankegångar för att det ska bli rätt.
Det är de facto så att vi måste vara väldigt måna om att den nybyggnation som nu tillkommer byggs energieffektivt utifrån dagens normer. Då är det här med passivhusnivån kanske någonting som man faktiskt måste tänka över, om inte det till slut ska bli normen. Jag tycker att vi har ett väldigt bra sätt att tänka i dag när det gäller normerna för energi. Vi har gått över till funktionskrav i stället.
Vi talar de facto inte om hur man ska bygga, utan vi kräver att det ska vara 110 kilowattimmar per kvadratmeter och år - det ligger väl på det nu. Den siffran måste naturligtvis ned med tiden. Det finns, som sagt, också mycket positiva saker som pågår i landet kring detta.