KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jabar Amin (MP):
Jag vill säga till utbildningsministern att det inte är seriöst att förvandla denna viktiga fråga till att det handlar om teknikaliteter hos en myndighet. Ni har fått kritik från ett europeiskt nätverk för kvalitetssäkring, och ni har fått kritik gång efter gång. De är tydliga. De skriver i sin skrivelse att systemet är politiserat. Ta det på allvar!
Vår kritik baseras på internationella organisationers bedömning. Det är bara att gå och läsa. Herr talman! I sitt svar säger ministern att han har deltagit med andra utbildningsministrar inom EU i diskussioner om kvalitetssäkring. Vad jag vet diskuteras det allmänt på ministerkonferenserna.
Det har vi i EU-arbetet men också i Bolognaprocessen. En ministerkonferens var i mars 2010, och en andra var i april 2012. Min fråga är: I vilken av de två där man diskuterade kvalitetssäkring deltog ministern?
Ministern avslutar sitt svar med att säga att systemet har fungerat väl och är tydligt kvalitetsdrivande. Om det har fungerat väl och är så tydligt kvalitetsdrivande, varför kommer då denna omfattande kritik från forskarvärlden, internationella organisationer, studenter och facket?
Om det är så bra, varför kommer då kritiken? Kan ni svara på det, herr minister?
Jabar Amin (MP):
Låt mig börja med att tacka utrikesminister Carl Bildt för att han har kommit till riksdagen dels för att besvara interpellationen, dels för att föra en dialog om den västra delen av Kurdistan, Rojava.
De kristnas situation kan inte heller ha undgått utrikesministern. De har betraktats som ett B-lag i ett land som de har levt i under tusentals år. Nu håller kurder, kristna och araber i ett område på att bygga fred och demokratiska institutioner.
Det är i Rojava i den västra delen av Kurdistan. För drygt tre månader sedan var jag där själv under ett par dagar. Jag besökte Qamishlo, Amuda och Derek för att se situationen på nära håll.
Där noterade jag att man håller på att bygga demokratiska institutioner. Där, till skillnad från i övriga Syrien, var det relativ fred. Där fanns det en överenskommelse över regiongränserna och de etniska gränserna.
Där fanns det en vilja att se framåt och inte bara se till det akuta. Man såg till frågor om jämställdhet, om miljö, om tolerans och om en framtid tillsammans.
Jag anser att det ligger i det internationella samfundets intresse att stödja en sådan positiv utveckling i en region där det råder ett ohyggligt krig. Överallt är det förstörelse, förutom i mer eller mindre en region.
Då ligger det även i Sveriges intresse att stödja både freden och demokratiseringsprocessen i området. Utan stöd från det internationella samfundet finns det nämligen risk för kollaps även där. I det interpellationssvar som nyss gavs anser jag att det fattas en hel del.
Det fanns förvisso en punkt som jag tycker att man bör betona. Det är kurdernas deltagande i de internationella förhandlingarna om Syriens framtid, som utrikesministern nämnde. Men det behövs betydligt mer från det internationella samfundet, och det behövs betydligt mer från Sverige.
Min fråga till utrikesministern blir således: Vad avser Sverige att göra för att stödja både freden och demokratiseringsprocessen i västra delen av Kurdistan?
Jabar Amin (MP):
Det finns en tråd i utrikesministerns svar som man skulle kunna bygga på, den om vikten av att även de kurdiska delarna, kurdiska representanter, representanter för Rojava, finns med i de internationella förhandlingarna om både Syriens framtid och framtiden för de olika regionerna.
Där behövs ett aktivare ställningstagande från Sveriges sida. Jag har inte noterat att det finns. Jag menar att det finns en hel del som Sverige skulle kunna göra. Man skulle till exempel kunna underlätta viseringarna för representanter för Rojava, vilket inte är fallet i dag.
Jag noterar att många av de främsta företrädarna för Rojava nekats visum till Sverige. Det har varit ett önskemål från Rojavas representanter att underlätta visering till exempel för att kunna utbyta politiska åsikter och påverka regimen.
Sveriges regering, utrikesministern och Utrikesdepartementet skulle i möten med representanter för Rojava definitivt kunna utbyta åsikter och påverka varandra. Man skulle kunna bidra med mer bistånd till byggandet av fred och administration av en rättsstat.
Man skulle kunna protestera mot den blockad som västra Kurdistan utsätts för av Turkiet. Sverige skulle kunna öppna det konsulat eller kontor som en gång i tiden fanns i Aleppo, nu när hela landet mer eller mindre är i ruiner.
Är det möjligt att öppna ett ambassadkontor eller ett konsulat i den del som fungerar i Syrien nu när ambassaden är flyttad till om det är Beirut? Det är några av de åtgärder som man definitivt skulle kunna vidta från Sveriges sida. Jag vill därför fråga utrikesministern: På vilket sätt skulle Sverige kunna gå vidare med dessa frågor? Är det möjligt på någon av punkterna?
Jag tror att det skulle gynna både Sveriges och kurdernas intressen, liksom hela det syriska folkets intressen med alla de folkgrupper och religioner som där finns.
Jabar Amin (MP):
Utrikesministern använde sängmetaforen. Är det någon som har legat i säng med al-Asad-regimen är det många av västregeringarna inklusive Sveriges regering under fyra decennier. Jag tänkte bara påpeka det här.
Jag menar att det är bättre att utveckla området och regionen genom en vapenvila än att få sitt land och sin region ödelagda som i Aleppo. Det tror jag att även utrikesministern håller med om. Man vill inte ha krig utan någon form av överenskommelse så att man kan utveckla det som vi alla hoppas på.
Det är en utveckling mot ett fredligare och ett mer demokratiskt Syrien i dess alla delar. Jag kan inte undgå att fråga utrikesministern: Handen på hjärtat, är det inte bättre att stödja ett område där det är mer eller mindre fred i stället för att säga att det är en romantisering att tala om det? Är det inte bättre att stödja ett område i stället för ett annat där kvinnorna är totalt frånvarande förutom i en region?
Är det inte värt någonting? I ett område talar man aldrig om den framtida miljön och klimatet medan man i ett annat område säger att det är något viktigt som vi måste prioritera. Även om inte allting är perfekt och enligt den världsbild som utrikesministern vill ha borde det finnas någon skillnad.
Utrikesministern borde se någon skillnad i att stödja ett område som i varje fall är på rätt väg till skillnad från alla andra områden i Syrien.
Jabar Amin (MP):
Den irakiska regeringen har antagit en proposition och skickat den till parlamentet.
En regering som vi har kontakter med har alltså antagit ett lagförslag och skickat det till parlamentet - ett förslag som gör äktenskap med nioåringar legalt, och dessutom med flera. Det är alltså äktenskap med flera barn. Denna regering har vi kontakt med.
Tack och lov har parlamentet, på grund av att det har varit val, inte hunnit ta ställning till detta förfärliga, omänskliga lagförslag.
Jag tycker att det är mycket bra att Sveriges utrikesminister klart deklarerar att vi protesterar mot detta och att det strider mot internationella avtal, överenskommelser och deklarationer. Men jag tycker att det behövs mer än att bara protestera här.
Det här är så unikt och förfärligt att man måste göra någonting annat än att bara protestera i några meningar i Sveriges riksdag. Man skulle till exempel kunna kalla den irakiska ambassadören till UD och lämna en protestnot.
Man skulle kunna ta hem den svenska ambassadören från Bagdad ifall detta träder i kraft. Man måste kunna göra någonting mer än att protestera, både i Sverige och i EU men även på det internationella planet. Det här är helt upp och ned och så förfärligt att det inte kan accepteras. Det räcker inte att bara protestera i Sveriges riksdag.
Jag tycker att Sveriges regering bör göra mer. Min fråga till utrikesministern är: Skulle utrikesministern kunna konkretisera vad han tänker göra för att protestera mot detta? Det kan inte vara rimligt att man gifter sig med nioåringar.
Jabar Amin (MP):
Jag välkomnar att utrikesministern är så tydlig i denna fråga. Men jag tror att det behövs mer än att vara tydlig, som jag sade i mitt förra inlägg. Tyvärr fick vi inte höra så mycket om konkretiseringar, mer än att vi tycker att detta är förfärligt.
Även om valet ägde rum för några veckor sedan verkar det tyvärr som att det är samma regering och samma partier som ska bilda majoritet även i kommande regering. Problemet är inte, Carl Bildt, att det är ett parti som tycker så, utan att det var regeringen som antog en proposition.
Det är regeringen som har tagit fram och antagit ett så förfärligt förslag, oavsett vilka partier som ingår i den koalitionen. Det är det som är problemet. Koalitionen består av många organisationer och partier. Hade det varit bara ett parti som hade tyckt så hade det varit en annan femma. Nu är det en regering som tycker så.
Glädjande nog har många i Irak protesterat mot detta. I irakiska Kurdistan har man sagt tydligt och klart att man är emot detta. Kommer parlamentet att anta förslaget kommer man inte att tillämpa det i irakiska Kurdistan. Detta är mycket välkommet. Vad jag hoppas av utrikesministern är lite mer konkretiseringar av vad Sverige är berett att göra.
Har man över huvud taget fört en dialog med Iraks representanter i Sverige? Är man beredd att göra det och att skicka en signal i alla fall till en kommande regering? Vi har ju representanter för regeringen här. Är man beredd att göra åtminstone det lilla?
Jabar Amin (MP):
Låt mig börja med att tacka utrikesminister Carl Bildt för svaret på interpellationen, även om det var något otydligt på vissa ställen. Det som jag har på mig, herr talman, är kurdiska kläder från den södra delen av Kurdistan.
Något så oskyldigt som att ha sådana kurdiska kläder på sig, kombinerat med ett krav på demokrati och yttrandefrihet, har länge i olika delar av Kurdistan kunnat leda till långa fängelsestraff och ibland till och med avrättning.
Diskrimineringen av kurder och förtrycket av det kurdiska folket har varit mycket omfattande.
Fram till för bara några år sedan förnekade exempelvis den turkiska regimen existensen av det kurdiska folket, ett folk på över 20 miljoner personer. I Saddam Husseins Irak begick man folkmord mot det kurdiska folket.
Irans och Syriens regimer är inte så mycket bättre. Det är jag säker på att utrikesministern är väl medveten om. Alla vet vi att den iranska regimens avrättningar bara har ökat sedan den nya presidenten Rohani kom till makten.
Sherko Mearefi avrättades för två veckor sedan, Reza Ismaili och Habibolla Golparipor för tre veckor sedan. Det är bara några av dem som avrättades för några veckor sedan.
Bland de avrättade finns många balucher, araber, kurder och andra som avrättats på grund av att de begär något så fundamentalt som demokrati och yttrandefrihet.
Med tanke på detta är det väldigt viktigt att regeringarna i de länder som vill stå upp för de demokratiska principerna fördömer när avrättningar av oppositionella sker. Utrikesministerns svar är något otydligt i fördömandet.
För att minimera risken för att uppfatta fel vill jag betona mina huvudfrågor: Fördömer utrikesministern de politiska avrättningarna i Iran? Fördömer utrikesministern den iranska regimen för de avrättningar som har skett och som sker?
Många väntar också på detta. Vad avser utrikesministern att göra mer än att i slutna rum kanske säga något som möjligen uppfattas som kritik av några tjänstemän i Iran?
Jabar Amin (MP):
Låt mig tacka utrikesministern för ett betydligt klarare besked här i talarstolen än det som angavs i svaret tidigare för några minuter sedan. Det är ett mycket klart och entydigt svar: Sverige fördömer både de politiska avrättningarna - det Iran gör - men också andra.
Men det behövs lite mer än det som sägs här i talarstolen. Det behövs att man i olika sammanhang, i medierna, i olika konferenser och så vidare ger uttryck för denna kritik.
Innan jag kom hit gick jag igenom Utrikesdepartementets alla pressmeddelanden som har kommit ut sedan Rohani kom till makten den 3 augusti i år. Vi vet att både Amnesty International och andra har sagt och skrivit och visat att avrättningarna ökar och att de sker ganska ofta nu för tiden.
Trots detta noterar jag inte i något pressmeddelande över huvud taget och på något sätt någon kritik från utrikesministern om detta. Tvärtom noterar jag att det finns en risk i skuggan av den överenskommelse som omvärlden håller på att göra med Iran om landets kärnprogram.
Man riskerar att låta bli att tala kritiskt för att inte äventyra överenskommelsen. Förlorare blir det iranska folket - de iranska demokratikämparna.
Därför anser jag att det är mycket viktigt att vi inte bara i talarstolen utan också i övrigt ger uttryck för vårt fördömande av den iranska regimens avrättningar. Jag skulle vilja ställa frågan: Hur kan det komma sig att utrikesministern tidigare har varit så sparsam med kritik mot dessa avrättningar nu sedan Rohani har kommit till makten?
Eller är det jag som är felinformerad?
Jabar Amin (MP):
Tack, utrikesminister Carl Bildt, för att du är ännu tydligare nu än i förra inlägget. Du har skrivit något på Twitter, säger du nu, som utrikesministern kan följa. Det är mycket bra att Iran får höra vad olika utrikesministrar i omvärlden tycker om den iranska regimens avrättningar.
Det är helt riktigt att det handlar om alla avrättningar, oavsett om det är balucher, araber, kurder, perser eller vad det är. Men vad den iranska regeringen gör, vilket du säger här i ditt svar, är att ett positivt steg är att det har skett några frigivningar av politiska fångar i Iran den senaste månaden. Men även där har det varit mycket selektivt.
Man har frigivit perser - inte balucher, inte araber, inte azerier, inte kurder och så vidare. Det är alltså en selektiv politik även när det handlar om politiska fångar och avrättningar. Därför är det mycket viktigt att uppmärksamma både det och att Iran fortsätter med detta.
Jag tror att ska Iran över huvud taget fundera på att stoppa avrättningar måste det finnas ett tryck från omvärlden som är för svårt att nonchalera. Därför är det viktigt med en sådan debatt och ett sådant budskap som kommer från Sveriges utrikesminister och från Sverige i övrigt.
Finns det inget tryck på Iran finns risken att de fortsätter med avrättningar, speciellt av oppositionella.
Jabar Amin (MP):
Nu ska vi syna Alliansens budget. I mitt anförande tog jag upp den uppställning som finns i betänkandet. Den visar att Alliansen sparar motsvarande 517 miljoner jämfört med regeringens budget.
Det är 517 miljoner kronor som hade kunnat gå till väldigt mycket. Ni sparar på elevhälsan, sfi-lärarna och komvux och tillintetgör de extra satsningarna på folkhögskolorna.
Jag skulle uppskatta om jag kunde få ett ärligt svar från Camilla Waltersson Grönwall på varför ni skär ned hela 517 miljoner kronor jämfört med regeringens förslag.
Jabar Amin (MP):
Här hör vi undanflykter. Jag ställde en enkel fråga. Jag sade att i betänkandet skär ni ned över en halv miljard jämfört med regeringens förslag. Camilla Waltersson Grönvall hänvisar till 2006. Håll dig till frågan, Camilla Waltersson Grönvall! Herr talman!
Under anförandet förde Camilla Waltersson Grönvall fram en osanning, att vi skulle ha brutit mot Friskolekommitténs överenskommelse. Det är inte sant. Det är bara att titta i rapporten från Friskolekommittén.
Det står tydligt och klart, och du kan läsa det sedan på s. 354, att Socialdemokraterna och Miljöpartiet avser - de skriver att vi deklarerade det redan då - att genomföra det vi anser vara rätt. Men nu är det här en budgetdebatt.
Jag ville bara rätta det här, så att du inte far med osanningar här i kammaren. Som både riksdagsledamot och före detta lärare borde du hålla dig till sanningen, så blir det ett bättre debattklimat.
Jag konstaterar att du inte har svarat på min fråga, så jag ställer den igen: Varför skär ni bort motsvarande 517 miljoner från den svenska skolan jämfört med regeringens förslag? Var snäll och svara på frågan!
Jabar Amin (MP):
Jag ställde en fråga till Alliansens företrädare för en stund sedan: Varför satsar ni drygt en halv miljard mindre än regeringen gör inför kommande år?
Vi satsar drygt 4 miljarder extra, och ni devalverar detta till 3 1⁄2 miljard. Jag fick bara undanflykter till svar. Man talade om vad man hade gjort 2006 och 2010, men min fråga gällde varför man gör detta nu och inför kommande år.
I ditt anförande, Ulrika Carlsson, talar du om ett annat utgiftsområde och försöker på så sätt komma undan. Jag ställer om frågan. Ni satsar en halv miljard mindre än regeringen nu har aviserat. Det blir ingen elevhälsa. Det blir inte pengar till sfi-lärare. Det blir inga pengar till komvux för arbetslösa.
Det blir inga pengar till folkhögskolorna. Det blir inga pengar till barnomsorg på helger och kvällar, och det blir betydligt mindre pengar till kompetensutveckling för lärare och förskollärare. Vi ville satsa 200 miljoner. Alliansen satsar 120.
Tror inte Centerpartiet att det påverkar svensk skola negativt när man inte får de resurser som är nödvändiga?
Jabar Amin (MP):
Det är befintliga pengar som man tar. De är reserverade för psykiatrin. Man tar en del av dem och försöker säga att det är till elevhälsan. Det finns alltså inga extrapengar. Tack och lov fick jag ett erkännande här: Ni satsar mindre - en halv miljard mindre. Det fick jag inte av förre talaren. Du talar om att ni gör stora satsningar när det gäller de nyanlända.
Jag tittade på budgeten. Vad satsar man? Jo, man satsar 6 miljoner nästa år. 6 miljoner ska fördelas på 290 kommuner. Räkna ut hur mycket det blir! Det blir 20 000 för nyanlända i till exempel Stockholms kommun. Tycker du att detta är en satsning på nyanlända?
Vi vill satsa över 150 miljoner. Är det då en satsning att anslå 20 000 kronor för en kommun som Stockholm?
Jabar Amin (MP):
Christer Nylander försökte delvis avfärda att de anslår mindre medel men sa sedan att det inte är så viktigt, utan det som är viktigt är hur . För det första, Christer Nylander, föreslår ni drygt en halv miljard mindre än vad vi i regeringspartierna aviserar tillsammans med Vänsterpartiet.
Det är 517 miljoner mindre, och det är ett faktum. För det andra vill Christer Nylander tala om hur . Hans företrädare från Alliansen sa att de kommer att föra samma politik som förts under de gångna åtta åren.
Då ska jag rapportera vad Skolverket och andras forskningsrapporter har visat att er politik ledde till. Den ledde till lägre kunskaper, större segregation och en hel del utslagning. Hela 105 000 elever slogs ut under era åtta år!
De fick inte behörighet från nian till gymnasieskolans nationella program. Politiken ledde också till minskad likvärdighet. Detta är resultatet och konsekvenserna av er politik. Nu säger ni att ni ska föra samma politik.
Ni menar alltså att ni ska utsätta Sveriges elever och lärare för samma påfrestningar som resultatet av era åtta år vid makten visar: utslagning, minskad likvärdighet, segregation och längre kunskaper. Kommer ni att ordinera samma gamla medicin som inte hjälper?
Jabar Amin (MP):
Det är vad regeringen har aviserat. Jag konstaterar att ni vill minska dessa 4 miljarder till 3 1⁄2 miljard, och det erkände en av Alliansens företrädare nyss. Jag tycker också att det är ironiskt när Christer Nylander i sitt anförande säger att man inte ska slarva med kompetensutveckling för lärare och förskolepersonal.
Då skulle man kunna förvänta sig att ni lägger en större budget än vad regeringen har gjort. Vi satsar 200 miljoner. Vad gör ni, Christer Nylander? Ni satsar 35 miljoner på förskollärare och 15 miljoner på förskolechefer. Det blir 50 miljoner. Sedan vill ni lägga 70 miljoner på att omvandla förskollärare till grundskollärare.
Alltihop tillsammans blir 120 miljoner, alltså drygt hälften av vad vi satsar. Det är att slarva med kompetensutveckling, Christer Nylander.
Jabar Amin (MP):
Michael Svensson vill tydligen som representant för Moderaterna inte förstå vikten av att skolans medel ska gå till skolan. De pengar som satsas på skolan ska gå till våra elever och till dem som arbetar i skolan. Pengarna ska inte gå till riskkapitalbolag med säten i andra delar av världen.
Det är enkelt. De pengar som satsas på skolan ska gå till skolan.
När vi för drygt 20 år sedan tog fram att friskolor ska finnas var det av omsorg om att det ska finnas olika pedagogiska former för att undervisa barn och ungdomar.
Det var inte för att ge riskkapitalbolag extra pengar, så att de kan se till att våra minsta får äta endast knäckebröd till lunch.
Det är viktigt vill jag poängtera för Michael Svensson och alla andra i Alliansen att våra pengar som vi satsar på skolan ska gå till barnen, till dem som går i skolan, till att vidareutveckla skolan och bidra till kompetensutveckling av lärarkåren och övriga som jobbar där.
Vi ska erbjuda bästa möjliga kvalitet i utbildningen, inte pengar till riskkapitalbolag.
Jabar Amin (MP):
Det är självfallet nonsens att påstå att eleverna drabbas om vi stoppar riskkapitalbolag från att kamma hem pengar. Vi utvecklar skolan genom att se till att de medel som vi avsätter till skolan går till eleverna, lärarna och skolan. Det är fakta, och det är viktigt.
Men nu står en moderat representant i talarstolen och säger att skolan går under om riskkapitalbolagen inte får kamma hem pengar. Skärpning, Moderaterna!
Herr talman! Michael Svensson förundras över Miljöpartiets skolpolitik, men vad åstadkom Alliansen under sina åtta år vid makten?
Sjunkande kunskapsresultat, minskad likvärdighet, ökad utslagning och fler bördor på vår lärarkår är facit efter åtta år av alliansstyre.
Nu ska vi rätta till det, Michael Svensson, och se till att våra barn får den utbildning de förtjänar och våra lärare den kompetensutveckling och de förbättrade villkor de förtjänar.
Jabar Amin (MP):
Är det något som Camilla Waltersson Grönvall tydligen inte har lärt sig i den söndagsskola som hon gick i är det att tala sanning. För 20 minuter sedan sa hon här i talarstolen att alla de fristående skolorna känner oro, nu när vi pratar om hur kommunerna ska göra.
Det är en osanning. Ingen skola ska känna oro, varken de idéburna skolorna, de skolor som har annan pedagogisk inriktning eller de skolor som är ute efter pengar och vinstjakt - bara för att påminna om vikten av att tala sanning. Vi har olika synsätt, vi och Moderaterna. Det är självklart.
Åtta år av alliansstyre resulterade i sjunkande resultat, större utslagning och minskad likvärdighet. Nu ska ni inte komma hit och säga att resultaten sjönk tidigare. Ni gick till val 2006 för att höja resultaten, minska utslagningen och höja likvärdigheten.
Ni skulle dessutom göra det på fyra år, står det i ett och annat av de borgerliga partiernas valmanifest. Ni lyckades inte med det, och väljarna sa nej till er politik. Nu har vi haft möjlighet att regera i ungefär sex månader. Vi kommer att se till att den svenska skolan utvecklas i rätt riktning.
Vänta och se, Camilla Waltersson Grönvall! Om fyra år ser du resultatet.
Jabar Amin (MP):
Det är magstarkt av en opposition som regerade i åtta långa år utan att kunna prestera något för den svenska skolan att nu kräva att vi i samarbetsregeringen ska vända all utveckling på sex månader.
Det är helt oseriöst, och det är mycket magstarkt att över huvud taget prata i sådana termer. Fru talman! Vi har redan för många år sedan pratat om behovet av att satsa på lärarkåren, och vi satsar på lärarkåren, inte på en liten del av lärarkåren på 3, 4, 5 eller 6 procent, utan vi vill satsa på hela lärarkåren.
Det är därför vi har aviserat 3 miljarder kronor per år. Ni hade i er budget inte en enda krona till generella lönelyft. När jag, fru talman, här i talarstolen för tre år sedan ställde en fråga till statsministern sa han: Det är inte vårt ansvar, utan det är arbetsmarknadsparternas ansvar.
Det är skillnaden mellan oss och er. Vi vill jämsides med karriärtjänsterna satsa stora medel på breda lärarlöneökningar. Det är skillnaden mellan oss och er. 3 miljarder kronor är skillnaden bara på den generella lönesatsningen mellan oss och Alliansen. Jag förstår.
Efter arvet från Alliansens politik, när ni misslyckades med i stort sett allt, vill ni avsäga er ansvaret.