Karin Granbom Ellison (FP):
Anstalten Kolmården är Sveriges mest öppna anstalt. Man ska ha de personer som är minst belastade intagna, med korta straff och inga behandlingsbehov. Anstalten borde kunna vara ett skyltfönster i fråga om hur kriminalvården ser ut när den fungerar som bäst. Ministern säger att regeringen 2003 gav ett uppdrag om platsutbyggnad där nyckelordet varit flexibilitet. Han tar inte på sig något ansvar för inriktningen av anstalten Kolmården.
För mig låter det märkligt att varken ministern eller det socialdemokratiska partiet har något inflytande över kriminalvården och anstalternas utformning, i stora drag åtminstone.
I värsta fall är detta ett sätt att komma undan det faktum att det med Socialdemokraternas stöd byggdes en anstalt för en grupp klienter som var så liten att man har tvingats ändra kriterierna för vilka som får tas in för att kunna hålla budget någotsånär men att man inte har funderat över vad detta betyder för inriktningen på och innehållet i anstaltsvistelsen. Kolmården är ett femårigt försöksprojekt. Fem år är en lång tid.
Eftersom förutsättningarna förändrats i grunden finns det behov av att redan nu utvärdera och fundera över om man ska gå vidare precis på samma sätt som man sade från starten. När jag säger att förutsättningarna har förändrats tänker jag på att man har tvingats ta emot betydligt svårare intagna än vad som var meningen från början. Nu finns där också missbrukare och psykiskt sjuka, trots att dessa grupper inte uppfyller de kriterier som ställts upp när det gäller de intagna.
Detta innebär nya krav på säkerhet och behandling. I min interpellation frågar jag om ministern anser att säkerheten är tillräcklig med tanke på de intagna. Han nämner att man har infört fotboja. Efter detta har de intagna inte varit rymningsbenägna, och det är bra. Men min fråga handlar om att det har kommit ett nytt och svårare klientel efter det att bojan infördes och som ställer nya krav på säkerhet både gentemot allmänheten och inne på anstalten.
Jag konstaterar att jag inte får något svar på om det har gjorts några justeringar utifrån detta. Jag skulle också ha velat ställa en fråga om behovet av behandling på anstalten. I dag finns det ingen behandling alls. De som är missbrukare och lider av psykisk sjukdom kan inte ingå i den ordinarie verksamheten, och de behöver behandling. Det behövs också viss behandling för många av de intagna, även om det inte syns så tydligt. Ministern hänvisar till att myndigheten får ta ansvar för situationen på anstalten.
Eftersom ministern gärna talar om hur han är med och bygger säkerhetsanstalter, vill jag också påminna om att han har varit med och godkänt den mest öppna anstalten med en inriktning som har förändrats utan att någon riktigt håller i rodret. Anstaltens ledning har uttalat i medierna att en ytterligare ökning av svårhanterade personer innebär att anstaltens inriktning inte kan upprätthållas.
Om ministern inte vill presentera någon vision för anstalten, så har han i alla fall fått chans att kommentera det som påverkar den. Om jag fick vara visionär för anstalten skulle jag gärna se att man i framtiden kan hålla noggrant på de uppställda kriterierna. Det är viktigt att skötsamma personer och förstagångsintagna inte umgås med tyngre belastade personer och med dem som har missbruksproblem.
Eftersom personer som är skötsamma, förstagångsdömda och utan behandlingsbehov inte fyller upp anstalten, föreslår jag att man upprättar vissa avdelningar med intagna som har ett specifikt problem som det i dagsläget inte finns utvecklad behandling för inom kriminalvården. Att göra anstalten inriktad på att till exempel bekämpa spelberoende vore utmärkt.
I dag finns det ingen behandling mot spelmissbruk inom kriminalvården, och spelmissbruk är ett växande problem i samhället och är också orsaken till kriminalitet hos flera av de intagna.