Elisabeth Svantesson (M):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. Det är inte alltid jag håller med Stefan Löfven, och det är inte alltid jag gör precis som han säger. Men under den här krisen har statsministern många gånger sagt: Håll i, håll ut, håll avstånd! Och det har många av oss gjort.
Det har varit ett minst sagt väldigt svårt och tufft år för många. Även om vi nu börjar se ljuset i tunneln när vi tänker på vaccinering vet vi fortfarande inte hur lång den tunneln är. Krisen pågår just nu. Smittspridningen är fortfarande väldigt hög runt om på många platser i landet. Det har varit ett tufft år för många.
Vi moderater har också tagit det där med att hålla i och hålla ut på extra stort allvar i finansutskottet, av den enkla anledningen att vi har sett att det under den här krisen är så många företag och anställda som drabbats hårt och inte riktigt fått den hjälp och det stöd som de behöver - därav denna debatt och det beslut vi ska fatta i dag.
Många har fått betala ett högt pris under året, herr talman. Jag tänker på dem som jobbar inom intensivvården. Jag tänker på lärarna, som har varit utsatta i skolan, och på eleverna, speciellt gymnasieeleverna, som kanske inte har träffat sina klasskompisar under nästan halva sin gymnasietid.
För även om ekonomin på många sätt går rätt bra nu - många företag går bra, och exporterande företag upplever en stark global efterfrågan - är det många företag, särskilt i tjänstesektorn och servicenäringen, som har det mycket tufft. Om man gick på reservhjulen förra våren gick man på fälgarna i höstas, och nu är man snart nere på marken, helt enkelt.
Jag tänker också på alla de företagare som just nu går på knäna, har belånat hus och hem och inte vet hur det kommer att bli därför att de stöd som är utlovade inte når fram. Jag tänker på alla anställda som inte längre är anställda utan har blivit arbetslösa och undrar när de kan komma tillbaka i arbete. Och så tänker jag, herr talman, på alla dem som jobbar i äldreomsorgen.
Herr talman! Jag är väldigt ödmjuk inför det faktum att det kan vara svårt att orientera sig i en kris. Ingen av oss visste i mars förra året vad som väntade. Jag tycker att riksdag och regering i mars och april förra året ändå lyckades att med väldigt bra tempo och samarbete få de viktiga krisstöden på plats.
Det har varit ett otroligt pressat år för dem, med en hög risk och oro för smitta. Men allra mest - och det är detta debatten i dag handlar om - tänker jag på de äldre. De äldre har betalat ett otroligt högt pris i den här pandemin, på så många sätt. De som är över 70 har ofta isolerat sig och inte träffat barn och barnbarn.
Jag tycker faktiskt att svensk politik visade sig från sin allra bästa sida. Men efter några månader hände någonting, herr talman. Trots att pandemin fortsatte och väldigt många företag upplevde en tuff situation var det som att regeringen inte förstod att allt inte fungerade som det skulle.
Väldigt många är isolerade i ensamhet - de lever ensamma och har inte träffat andra. På landets särskilda boenden har det varit besöksförbud under långa perioder. Ensamheten har varit brutal. Dessutom, herr talman, har väldigt många äldre dött under pandemin. När Coronakommissionen kom med sin rapport i december hade drygt 7 000 människor avlidit; nu är det ytterligare nästan lika många.
Ett exempel är att Moderaterna och övriga oppositionen i juni förra året fick ihop hela riksdagen, som fattade beslut om att stöd även skulle nå fram till enskilda näringsidkare. Speciellt många kvinnor som driver enskild firma i tjänstesektorn kunde inte ta emot stöd. Lönearbetande företagare, som hade belånat hus och hem, mötte en tuff situation.
Coronakommissionens slutsats var väldigt tydlig och klar. Det handlade om att regeringens långsamma agerande lett fram till en väldigt stor smittspridning bland de äldre. Man dröjde med att införa besöksförbud och med att tillgodose behovet av skyddsutrustning. Allt detta ledde till en hög smittspridning på landets äldreboenden.
Där fick riksdagen ta ansvar när regeringen inte gjorde jobbet. Sommaren kom, och många av statsråden gick på semester mitt i krisen. När vi kom tillbaka verkade det som att regeringen och även stödpartierna hade tänkt: Nu kommer vändningen. Man såg ingen andra våg och förberedde inte för det trots att det borde ha varit ett relevant scenario.
Men något som också blev tydligt i och med Coronakommissionens rapport var att pandemin satte ljuset på de strukturella problem som finns i svensk äldreomsorg. Man lyfte fram behovet av bättre medicinsk kompetens och av en mer ordnad samsyn mellan regioner och kommuner - olika huvudmän som tillsammans med även andra aktörer ska samverka.
Så när den andra vågen väl slog till och restriktionerna skärptes igen och många företag fick det tufft hade man inte arbetat med de stöd som fanns. Man hade inte justerat, förbättrat eller sett till att de skulle bli mer träffsäkra. Återigen fick alltså riksdagen göra jobbet, och oppositionen här i riksdagen har tagit ett stort ansvar för detta. Det är särskilt på tre områden som vi ser att saker och ting inte fungerar som de ska.
Det blir extra svårt i en kris. Man lyfte fram problemet med bristande kontinuitet bland personalen. Många har tillfälliga anställningar och timanställningar, och detta skapade stora problem, speciellt i början av pandemin.
Det första är, som ordföranden också var inne på, de långa handläggningstiderna. Det är inte rimligt att en liten företagare som har blivit lovad stöd får vänta sex, sju eller åtta månader på att ens få sin ansökan prövad - mitt i en pandemi. Det andra problemet, som också nämndes tidigare, är fusk och bedrägerier.
Alla dessa tydliga problem som Coronakommissionen lyfte fram är grundorsaken till denna debatt och det beslut som riksdagen i dag ska fatta. Under det här året har problem lyfts fram, och vi har som riksdag försökt avhjälpa dem längs hela vägen. Det är precis detta vi nu gör.
Vi vet att det finns företag som använder särskilt korttidspermitteringsstödet på ett helt felaktigt sätt och försöker roffa åt sig av skattebetalarnas pengar - mitt i en pandemi. Det tredje problemet, herr talman, är att stöden fortfarande inte är tillräckligt träffsäkra. De har inte anpassats under det här året efter den situation som särskilt många små företag har.
Moderaterna, Vänsterpartiet och Kristdemokraterna, men också Sverigedemokraterna, ställer sig bakom att vi nu på allvar påbörjar resan för att rätta till problem i omsorgen om de äldre. Vad är det då vi gör i dag, herr talman? Vi fattar beslut om en inriktning som vi, en majoritet i Sveriges riksdag, ser behövs.
Moderaterna har lagt fram förslag för att åtgärda dessa tre problem. Vi har väntat på regeringen i månad efter månad, men när man inte gör något tar vi saken i egna händer och lägger fram förslag. Det är precis därför vi är här nu. Låt mig bara säga det uppenbara om fusket och bedrägeriet.
Det handlar om pengar till kommuner för att jobba med just den medicinska kompetensen. Här finns det många olika saker man kan göra. Man kan se till att locka tillbaka sjuksköterskor som lämnat yrket, satsa på medicinskt ansvariga läkare och se till att fler undersköterskor kan läsa vidare och bli specialistundersköterskor. Det finns en mängd sätt att göra detta på, och den resan påbörjas nu.
Det hade varit så enkelt för regeringen och januaripartierna att lägga in en straffbestämmelse i lagen om permitteringsstöd, som de gjorde för omställningsstödet, för att man inte skulle kunna fuska på det här sättet. Och människor som gör det skulle kunna dömas. Med detta sagt är det inte därför vi är här i dag. I dag ska vi fatta beslut om att förbättra omställningsstödet till de allra mest drabbade. Varför behövs då detta? För er som lyssnar på den här debatten blir det kanske tekniskt och lite krångligt.
Vi är också tydliga med att kontinuiteten bland personalen måste förbättras. Därför har vi prestationsbaserat stöd för att uppmuntra kommuner att just jobba mer med fasta anställningar i stället för timanställningar. Och slutligen görs i den här budgeten på drygt 4 miljarder också en satsning på en mycket viktig fråga, nämligen boendefrågan.
Jag ska förklara väldigt enkelt. En stor del av servicenäringen kan inte använda korttidspermitteringsstöd. Man kan inte skicka hem sin personal i tjänstesektorn. Ta en liten restaurang, till exempel. Man kan inte korttidspermittera den kanske enda kock man har för att det går lite knaggligt; då måste man stänga restaurangen. Om restaurangen ska vara öppen måste kocken vara kvar. Alltså kan man inte använda permitteringsstödet.
Nu kan man från kommunernas och även andras sida söka stöd för att bygga trygghetsboenden. Herr talman! Vi gör alltså detta för att de äldre har betalat ett högt pris i denna kris. Vi gör det för att det är akut och bråttom att börja vända skutan. Det kommer att ta tid; detta är ett första steg.
Det kan man göra inom industrin eller på företag med många tjänstemän som jobbar åtta till fem. Vi menar därför att det är fullt rimligt att vi nu förbättrar detta stöd så att man faktiskt kan få ta del av det. När det gäller omställningsstödet skulle man exempelvis kunna få räkna lönekostnader. Då kan dessa företag överleva. Varför är detta så viktigt? Jo, därför att vi måste hålla i och hålla ut för de företag som har det allra tuffast.
De äldre som betalat ett högt pris under pandemin ska veta att våra partier, vi som har tagit initiativ till detta, vill ändra inriktning. Vi vill alla göra det långsiktigt. Det är de som har jobbat ett helt liv och gått före oss värda. Det är de äldre och sköra på våra äldreboenden och i hemtjänsten verkligen värda. Vi har ett ansvar att göra detta.
Det är de som kommer att bli hjälpta av detta förslag. Det här är alltså kärnan i varför omställningsstödet behöver göras om för att fungera bättre som krisstöd. Herr talman! Under krisen, ända sedan mars förra året, har jag pratat med väldigt många företagare och anställda, från norr till söder och både stora och små.
Därför är jag glad, och jag vill tacka både Ulla Andersson och Jakob Forssmed från Vänsterpartiet respektive Kristdemokraterna för de konstruktiva diskussionerna. Jag tackar också Dennis Dioukarev från Sverigedemokraterna som är här för att ni ställer er bakom det här beslutet. Och till alla andra partier, som uppenbarligen inte tänker rösta nej även om man i dag är väldigt kritisk, vill jag säga: Jag tror att detta är väldigt viktigt, och jag är glad över att vi tar det här steget.
Under de senaste månaderna, egentligen sedan dagen före julafton, har jag pratat särskilt med några för att komma fram till just det här beslutet, som jag hade hoppats att regeringen skulle ta fram. Jag vill just nu särskilt tacka Tareq Taylor och Niklas Ahlbom. Vi har haft många samtal för att se hur detta skulle kunna göras på bästa sätt och bli ett rimligt förslag.
Så ett kort svar på finansutskottets ordförandes långa inlägg om ramverk och budgetprocesser. Det finns stor anledning för oss alla att efter den här krisen fundera på hantering av olika delar av ramverket och också budgetprocessen. Jag kan konstatera att under loppet av drygt ett år har regeringen och stödpartierna lagt fram 18 extra ändringsbudgetar, ofinansierade, på 400 miljarder.
Jag vill också tacka Kastrullupprorets initiativtagare PG Nilsson, som har stått och skramlat med kastruller för att se till att vi ser en näring som har det tufft. Jag vill också tacka både Visita och Företagarna, som kom till utskottet och gav sina synpunkter på förslaget så att vi kunde justera för att det skulle bli så bra som möjligt.
Vi har varit för mycket av detta, men jag tror att det finns en diskussion att ta om rollen för oppositionen, som i detta fall utgör majoriteten i riksdagen, och vår möjlighet att påverka inriktningen. Vi kan inte ens, herr talman, i särskilt stor utsträckning följdmotionera på alla dessa extra ändringsbudgetar. Jag är inte riktigt säker på att det var så det var tänkt från början. Detta är en exceptionell tid.
Jag hoppas, herr talman, att besöksnäringen och servicesektorn ska kunna blomstra i sommar så att det inte ska behövas några stöd. Och jag hoppas att vaccineringen nu rullas ut och att det ska funka så att viruset helt enkelt inte tar nya vägar. Låt oss hoppas på det! Men något jag har lärt mig av den här krisen är att man ska hoppas på det bästa men planera för det värsta.
Det vi gör med detta beslut om 4 miljarder för landets äldre är alltså inte något som kommer att rucka landets ekonomi. Alla ska veta att Moderaterna alltid kommer att ta ansvar för svensk ekonomi och värna skattebetalarnas pengar. I år är detta ofinansierat, absolut - precis som de 400 miljarder som regeringspartierna har lagt fram, plus den budget ni lade fram på 105 miljarder.
Det är just därför vi ska fatta beslut om det här krisstödet i dag. För om det blir så att pandemin fortsätter och det behövs vissa restriktioner måste dessa företag och anställda veta att vi inte överger dem utan gör precis som vi har sagt: Vi håller i och håller ut. Slutligen, herr talman - när vi i dag befinner oss här i riksdagens lokaler pågår samtidigt pandemin. Den är inte över.
Sedan kommer detta dock att behöva finansieras, och jag har en mängd förslag till finansutskottets ordförande Åsa Westlund om hur hon kan finansiera det. Vi kan exempelvis skära i vissa utgifter, som bistånd. Sverige behöver inte ha ett av världens högsta bistånd. Men det är bara ett exempel. Självklart kommer saker att behöva finansieras; vi får återkomma till det.
Just här och nu kämpar människor för sina liv. Andra mår väldigt dåligt och saknar nära och kära som man har förlorat. Vårdpersonalen är uttröttad. De räddar liv, de vårdar och de hjälper. För alla deras skull måste vi fortsätta hålla i, hålla ut och hålla avstånd.
Men jag tror att det är viktigt för regeringspartierna att se att detta alltså är majoritetens önskan och vilja för Sveriges äldre - att ni tar det ansvar ni inte har tagit och nu gör det Coronakommissionen säger: ökar den medicinska kompetensen och förbättrar bemanningen på svenska äldreboenden. Så enkelt och så svårt kan det vara. Jag är glad, herr talman, att vi påbörjar den här processen i dag.
Dessutom behöver vi vaccinera oss när vi får tillfälle för att vi tillsammans ska kunna bekämpa detta virus, som har varit ett riktigt elände.
Detta gör vi för Sveriges äldre. Det är det minsta Sveriges riksdag kan göra under den här krisen.