Teres Lindberg (S):
Jag kanske var otydlig i mitt förra inlägg. Jag har stor respekt för att regeringen väljer att låta en minister svara på frågorna. Däremot har jag väldigt svårt att acceptera att man inte får svar på de frågor man ställer i sina interpellationer oavsett vilken minister det är som svarar.
Det har uppkommit viss tveksamhet om vad vi socialdemokrater tycker i de här frågorna. Vi har varit tydliga: Vi vill ha långsiktiga regler på området, vi vill stärka kvalitetskraven och vi vill införa vinstbegränsningar. Men nu är det inte vi som sitter i regeringsställning. Vi sitter inte på de resurser som behövs för att ta fram utredningarna och komma åt frågorna.
Det gör regeringen, och det kanske är det som är dilemmat just nu eftersom man skjuter upp det arbete som har påbörjats. Det är ganska tydligt vad väljarna tycker. De tycker att det är högst tvivelaktigt att någon annan tjänar pengar på välfärden eller att någon annan tjänar pengar på de skatter som vi tillsammans betalar in till välfärden. De tycker inte att det är okej.
Någonstans måste man konstatera att det blir dubbelt så dyrt. Det finns två sätt att tjäna pengar på välfärden. Det ena är att dra ned på personalen, och det andra är att skatteplanera och se till att betala mindre skatt. Det handlar alltså om en enskild utförare som plockar ut vinst och tjänar pengar samtidigt som man anställer färre.
Man kanske dessutom ser till att planera, fixa och tricksa så att man betalar mindre skatt. Det blir alltså någonstans dubbelt så dyrt eftersom det är färre som betalar inkomstskatt och eftersom man dessutom tricksar så att man behåller mer. Dilemmat är att själva hemligheten med välfärdsverksamhet är händer och fötter. Det tror jag att alla som lever och verkar i Sverige vet.
Det är personal, det är lokaler och det är mat. Det är ungefär de saker som man kan spara på. Då är vi inne på kvalitet. För vad är det som händer när man jagar kostnader i hemtjänsten? Det betyder att personalen som jobbar där får en gps, och när de stannar hos någon 30 sekunder för länge får de ett samtal där arbetsgivaren undrar: Varför är du inte på väg till nästa ställe?
Nu har du ägnat 30 sekunder för länge åt tant Andersson. Tant Anderssons allra viktigaste behov var kanske inte att få den där matlådan just den precisa tiden, utan det var att någon lade en hand på axeln och frågade hur hon mådde. När man sparar pengar i förskolan är det på barngrupperna och personalen - större barngrupper och färre personal. Och så sparar man förstås på maten och lokalerna.
Det går inte att spara på någonting annat. Större barngrupper betyder sämre kvalitet. Bra kvalitet i förskolan är att barnen blir sedda - ingenting annat - och att de får vettig mat. Det ska också finnas tid och utrymme och tillräckligt med personal så att alla kan gå ut och få frisk luft. Vad är det man sparar på i skolan? Det är maten och skolklasserna, och det är tillgången till idrottsytor och bibliotek.
Det är det man sparar på, och det är där man plockar ut vinsterna. Det är på kvaliteten för våra barn, för våra äldre och för dem som blir sjuka som man sparar pengar. Jag tycker att det är rimligt att vi och väljarna får veta var regeringen står i dessa frågor, och jag tycker inte att ni är tydliga här.