Göran Hägglund (KD):
Gunnar Sandberg har frågat mig om jag är beredd att leva upp till vad en majoritet av riksdagen anser: att ge Rett Center besked om att verksamhet och forskning långsiktigt säkras och att statens bidrag anpassas till kostnadsnivån. Låt mig först säga: I Sverige ska var och en som behöver hälso- och sjukvårdens insatser erbjudas vård på lika villkor, oberoende av sjukdomens vanlighet eller svårighetsgrad.
Den som har det största behovet ska ges företräde. Vården ska vara av god kvalitet och lätt tillgänglig. Ju allvarligare sjukdomen är och ju högre grad av funktionsnedsättning som den innebär, desto större är förväntningarna på att vården ska erbjuda de insatser som den enskilde behöver. Det är landstingen och kommunerna som är ansvariga för att erbjuda medborgarna en god hälso- och sjukvård, inklusive en bra habiliteringsverksamhet.
Det är hos huvudmännen som kompetensen och resurserna finns. Det är också våra politiska kolleger i landsting och kommuner som ytterst ansvarar för hur resurserna fördelas inom sina respektive ansvarsområden. Statens primära ansvar är lagstiftning och tillsyn. Särskilda satsningar för att stödja utvecklingen av hälso- och sjukvården syftar huvudsakligen till strukturella förändringar i vården på en övergripande nivå.
Det nuvarande riktade bidraget till Rett Center i Östersund är i det avseendet ett undantag. Centret byggdes upp av Jämtlands läns landsting under 90-talet med stöd av tillfälliga statliga stimulansmedel inom handikappområdet. De tillfälliga medlens syfte var att påskynda utvecklingen bland annat inom habiliteringen. Avsikten med stimulansmedlen var inte att det statliga åtagandet på sikt skulle utökas.
För Rett Centers del har dock riksdag och regering på ett unikt sätt bidragit till verksamhetens finansiering. Retts syndrom är en sällsynt diagnos som drabbar unga människor, främst flickor men i enstaka fall också pojkar. Det är ett exempel på ett vårdområde, där det är rimligt att vårdens resurser koncentreras över landstingsgränserna. Vid Rett Center bedrivs högspecialiserad vård för personer med Retts syndrom.
Multidisciplinära team, som möter personer med Retts syndrom finns även på andra ställen, till exempel i Göteborg och i Stockholm. Jag instämmer i att sådan verksamhet som Rett Center bedriver behövs och att det vore olyckligt om den särskilda kompetens som byggts upp i Östersund inte skulle kunna fortleva och utvecklas. Under åren 2001 till 2013 har regeringen totalt avsatt 81 miljoner kronor till Rett Centers verksamhet.
I år avsätts ytterligare 7 miljoner. Det är trots allt en jämförelsevis stor satsning. Vi har genom åren tagit ett stort ansvar för Rett Centers verksamhet, och vi fortsätter med det även detta år. Riksdagen har nyligen beslutat att regeringen i vår bör återkomma med ett förslag på en mer stabil statlig finansiering av Rett Center under de kommande åren. Vi ska noga överväga förutsättningarna för en sådan lösning.
Jag håller dock samtidigt fast vid vad jag i december förra året uttryckte i mitt svar på den fråga som Gunnar Sandberg då ställde. På sikt kan inte frågan om en stabil och långsiktig finansiering lösas genom riktade statliga bidrag. Det krävs också intresse och initiativ från huvudmännens sida.
Det finns i vården ett stort behov av medvetenhet och planerad arbetsfördelning av olika insatser mellan olika vårdenheter - lokalt, regionalt, nationellt och ibland också internationellt. Jag ser Rett Centers problematik som ett av flera exempel som visar på ett sådant behov. Det är en utmaning för huvudmännen att möta det behovet och en utmaning för oss att stödja en sådan utveckling.