Tommy Waidelich (S):
Jag noterar att socialministern har en något skeptisk inställning till de privata gräddfiler som nu skapas i Stockholm. Jag tycker också att det är ett ansvar för regeringen att ta itu med. Det kan inte anses vara en ren landstingsfråga, utan även enligt hälso- och sjukvårdslagens intentioner ska målet för hälso- och sjukvården vara en god hälsa och vård på lika villkor för hela befolkningen.
Det håller på att upprättas en sjukvårdsmarknad i Stockholms län på offentligt finansierade sjukhus med gräddfiler för patienter med privata försäkringar. Kan jag tolka statsrådet så att statsrådet kommer att göra någonting åt den här situationen? Som jag ser det strider den mot hälso- och sjukvårdslagens intentioner. Det är min fråga.
Sedan har jag en kommentar som rör beskrivningen av situationen i Stockholms län med många nya vårdcentraler. Det är inte alls den verklighet jag ser. Visserligen har det öppnats många nya vårdcentraler i Stockholms innerstad, i välbeställda områden, men det beror på att man har tagit bort behovsstyrningen av resurser.
Många vårdcentraler, familjecentraler och annat har i stället lagts ned i områden med sämre folkhälsa eftersom pengarna inte längre fördelas efter behov. Det kan vi återkomma till i nästa interpellationsdebatt som handlar om just de ökade klyftorna som finns inom vården. Det här handlar, som sagt, om köer. Vi hörde också Finn Bengtsson ställa frågor till mig.
Jag trodde att interpellationsinstitutet var ett sätt för riksdagen att kontrollera regeringen, men uppfinningsrikedomen är ibland stor bland ledamöter. När det gäller den beskrivning av de tidigare socialdemokratiska åren som Finn Bengtsson och Göran Hägglund ägnar sig åt vill jag säga att den är grovt missvisande. Under den förra perioden satsades det en hel del på sjukvården.
Antalet läkare ökade med 4 000 och antalet sjuksköterskor med 12 000. Det ser jag som kraftigt ökade resurser. Finn Bengtsson ställer den retoriska frågan: Ska ni nu höja skatten för att få mer resurser till sjukvården? Ja, vi tvekar inte om det behövs. Men problemet i dag är att ni sänker skatten. Ni avstår från flera hundra miljoner, miljarder skulle jag vilja säga, om man tittar över hela landet.
Bara här i Stockholms län har ni sänkt skatten så att ni avstår från 700 miljoner kronor som skulle kunna användas i sjukvården. Där tycker jag att vi har grundproblemet. Ni avstår från resurser som skulle kunna användas till satsningar på sjukvården. Sedan håller jag med om att allt inte bara handlar om resurser. Det handlar också om organisation. I Kalmar, som dessutom är ett s-styrt landsting, har man också de bästa resultaten.
Det beror mycket på organisationsmodellen. Man jobbar lite enligt den så kallade - jag vet inte vad som kom först och vilket man borde välja - Kalmar- eller Toyotamodellen. Man lyfter upp problemen till ytan och försöker åtgärda dem. Det visar också att det finns en annan väg än den väg som man använder sig av i Stockholmsregionen, en väg där man inte heller har blandat in pengar i fördelningssystemet.
Genom att bara konkret se till att ha en bra organisation och förena valfrihet med rättvisa kan man uppnå goda resultat. Än en gång: Är socialministern beredd att göra någonting åt den tudelade sjukvård som håller på att utvecklas i Stockholmsregionen med gräddfiler i sjukvården?