Martin Ådahl (C):
Det här är en viktig tid för Sverige ekonomiskt, ett vägskäl.
Ska vi i vårt land återigen välja den vettiga, kloka reformvägen, mittenvägen som har tagit oss igenom så många kriser, och lägga undan populismen och det politiska spelet och sätta långsiktighet, hållbarhet, balans och ansvar främst?
Det är så mycket som kan bli bra om vi lyckas välja rätt väg. Runt om i vårt land skriker våra företag och kommuner efter arbetskraft eftersom ekonomin faktiskt har lyft med kraft efter pandemin.
Jag tror att det kan ha att göra med de miljarder i skattesänkningar på arbete och andra viktiga reformer som Centerpartiet har drivit igenom under denna mandatperiod. Samtidigt är det en orolig tid.
Vi får aldrig glömma att Ukraina i tre och en halv månad på ett heroiskt sätt motstått en mordisk och människovidrig invasion där diktatorns storhetsvansinne lett till mord på civila äldre, kvinnor och barn.
Ukraina kämpar just nu för allas vår frihet, och därför är vi skyldiga, även i en sådan här debatt, att påminna om att vi måste ge dem mer vapen och mer humanitär hjälp och att vi är skyldiga att stoppa Putins gas och olja, som till denna dag ger mer resurser från vår fria del av Europa till hans krigskassa än vad vi skickar i hjälp.
Som en följd av denna situation rusar priserna på energi i hela världen, och inflationen är nu 7,2 procent. Det är nivåer som vi inte har sett sedan början av 90-talet, sedan vår ungdom, vi som var med då. Boräntorna stiger också, och i vårt tyvärr högt belånade land är bostadsmarknaden bräcklig.
När Sveriges bönder nu står i ett svårt säkerhetspolitiskt läge med tanke på vår självförsörjning av mat, något som är grunden för vårt civilförsvar, drabbas de av en obarmhärtig fyrdubbel smäll genom rusande priser på foder, gödsel, bränsle och el. Samtidigt som det skriks efter personal är många långtidsarbetslösa, vilket är lätt att glömma bort.
Det handlar om hundratusentals personer eftersom svensk arbetsmarknad fortfarande behöver reformer, reformer som Centerpartiet har på gång och har fått fram och som kommer att träda i kraft nu, men även andra. Det är verkligen en bräcklig makroekonomisk situation som kräver ansvar. Men det är också en bräcklig mänsklig situation som kräver ansvar.
Jag tänker på de pensionärer som flera av oss säkert pratat med de senaste veckorna och som nu står i butiken och tänker att ett smörpaket kostar lika mycket som en middag gjorde för ett år sedan. Jag tänker på de småföretagare som har fått igång sin verksamhet och vill öka exporten men som inte kan anställa personal.
Jag tänker på den kvinna som varit arbetslös länge och som behöver att vi genomför en reform så att hon får effektiv och intensiv svenska och praktik och att vi sänker skatten för att anställa i jobb utan utbildningskrav så att hon kan komma in och fylla en roll.
En del av detta finns i den budget vi nu diskuterar. Jag tänker också på en hel generation som undrar vad som väntar bakom hörnet. Kommer Sverige att ta ledningen? Kommer vi att fixa klimatomställningen?
Kommer vi att resa de lönsamma och kraftfulla vindkraftverken till havs som gör oss fria från gas och olja och klarar vår elförsörjning?
Jag tänker på ungdomar i utsatta områden som förtjänar en stark skola och många sommarjobb i växande småföretag så att de som pluggar, sommarjobbar och vill vara med och bygga samhället är hjältarna, inte de som skjuter, stjäl och förstör. Herr talman!
Alla de förtjänar kloka ekonomiska reformer och att vi med kraft återgår från den populism och kortsiktighet vi ofta hör i kammaren till att prioritera resurserna till jobben, klimatkrisen och landsbygden.
Tyvärr finns det för lite av dessa kloka liberala mittenreformer både i de fyra högerkonservativa partiernas budgetförslag och i regeringens.
Därför är det viktigt att det i Sverige och för svensk ekonomi finns en klok, stark centerpartistisk, liberal mittenkraft framöver.
På ett område kommer vi i dag att kunna göra skillnad, för Sveriges pensionärer och inte minst för de många som kämpar och har det sämst ställt.
Det bästa för Sveriges pensionärer hade varit att alla ansvarstagande partier i den pensionsgrupp som vi skapade för 30 år sedan för att vårda och bevara det svenska pensionssystemet hade kunnat samlas till ett gemensamt förslag, när man var så nära.
Under hela våren har Centerpartiet kämpat för att denna starka institution som ger trygga pensioner ska få vara kvar, inte bara i dag utan i morgon, nästa år och året efter det, helt enkelt så länge som pensionärerna behöver ha den tryggheten. Jag hörde just att Sverigedemokraterna anser att den ska försvinna, och det är ju ett tydligt besked från den sidan. Tyvärr har Pensionsgruppen slitits isär av ytterkantspartierna. Tyvärr har den slitits isär av populismen.
Vi krävde att Pensionsgruppen skulle samlas efter att partierna hade lagt förslag med samma ambition, att stärka ekonomin för de sämst ställda, att hjälpa pensionärerna i dessa dyrtider. Sju gånger samlades Pensionsgruppen. Sju gånger var partierna så nära att samlas kring en kompromiss.
Sju gånger vred och vände vi på summor och nivåer på garantipension, bostadstillägg och skattesänkningar, som hade gett pensionärerna ett lyft nu men också de kommande åren. Centerpartiet lade fram den ena efter den andra kompromissen. Men ingen av de sju gångerna var det någon som var beredd att över huvud taget flytta sig.
Den åttonde gången räckte regeringen till slut fram handen, och Centerpartiet kunde tillsammans med regeringen få till en klok kompromiss som kraftfullt stärker pensionerna för de sämst ställda med 1 000 kronor i höjd garantipension och 100 kronor i höjt bostadstillägg.
Något som har nämnts flera gånger är den så kallade gasen i pensionssystemet, som innebär att stora överskott ska användas till pensionärerna och ingenting annat. Och skattesänkningarna gör det lönsamt att arbeta och att ha arbetat ett helt liv.
Jag beklagar det som inget spinn och inget spel kan dölja, det vill säga att mina forna allianssystrar och alliansbröder aldrig tog några utsträckta händer och inte kunde lägga fram ett endaste konkret kompromissförslag vid alla dessa möten.
Jag är glad att vi i stället nu fick en bra stabil lösning inom ramen för de verktyg som finns inom pensionssystemet. Men jag beklagar, återigen, att när vi hade nått den här kompromissen ville de högerkonservativa förvägra oss att lägga fram vårt eget motförslag.
Vi förvägrar aldrig de högerkonservativa att lägga fram omfattande utskottsinitiativ, trots att praxis är att man inte ens får lägga mycket begränsade följdmotioner. Nu blir det tekniskt här, men eftersom det politiska spelet har gått den vägen får vi reda ut det. Det fanns väldigt omfattande möjligheter att lägga fram det utskottsinitiativ som ni gjort nu.
När vi sedan, efter alla dessa möten och diskussioner, skulle lägga fram vårt motförslag i finansutskottet förvägrades vi att göra det genom ett extraordinärt politiskt spel. Men i slutändan, herr talman, måste ju demokratin ha sin gång. Varje sida måste kunna lägga fram sina förslag.
Efter en så lång, svår och detaljerad diskussion, där vi har vänt på varenda nivå och varje belopp, kommer vi nu att kunna lägga fram en kompromissbudget. Det förstärker jobbstimulansen i försörjningsstödet och ger många långtidsarbetslösa, ofta kvinnor som har varit borta från arbetsmarknaden länge, möjligheten att bryta sig loss från bidragsberoende och börja arbeta igen och tjäna pengar.
För alla pensionärer som kämpar och för att vårt pensionssystem ska vara tryggt och stabilt hoppas jag att vi, trots allt detta politiska spel, till slut ska tillåtas att lägga fram en rejäl, klok lösning för att höja pensionerna.
Vi stryker det kritiserade Nooshitillägget och ersätter det med 1 000 kronor i höjd garantipension för de sämst ställda pensionärerna, höjt bostadstillägg och sänkt skatt. För att detta ska bli möjligt yrkar Centerpartiet avslag på vårändringsbudgeten under punkt 1 i betänkandet, så att en ny, klok kompromissbudget kan läggas fram i stället.