Jacob Johnson (V):
Interpellanten vill därutöver anföra att säkerhetshot mot kvinnor sällan uppmärksammas i den säkerhetspolitiska debatten rent allmänt. Genom att betrakta individer som en homogen grupp går man miste om att se de specifika säkerhetshoten som olika grupper drabbas av. Ett tydligt exempel är att män utsätts för våld på offentliga platser, medan kvinnor oftast utsätts för våld i sitt eget hem.
FN:s befolkningsfond UNFPA menar att mäns våld mot kvinnor kan vara den mest utbredda och socialt accepterade kränkningen av de mänskliga rättigheterna som finns. Amnesty rapporterar att minst en tredjedel av alla kvinnor i världen utsätts för allvarligt våld under sin levnad. Både militär och polis utgör centrala delar av de flesta staters skydd med syfte att skydda individer, det nationella intresset och den nationella säkerheten.
Men i de flesta samhällen skyddar dock inte militär och polis kvinnor. Genusrelaterat våld får pågå utan juridisk påföljd för förövaren. Vi har sett, hört och läst hemska bilder och berättelser under de senaste veckorna på tv och i pressen om hur kvinnor och flickor i Kongo blev våldtagna av grupper av soldater.
När detta sker och sätts i system genom att det saknas lagar eller implementering av lagar eller genom att det ses som en privat angelägenhet kan staten inte ses som beskyddare av alla invånare. Snarare är institutionerna själva en del av förtrycket mot kvinnor. Sverige måste spela en avgörande roll i det internationella samfundet, och det kan man göra på olika sätt. Jag tror inte att det går med enbart diplomatiska relationer och handlingssätt.
Det måste också ske genom en mer offensiv kritik. Tecken på instabilitet som eskalerande våld kan vara nog för att det internationella samfundet ska använda diplomatiska och politiska strategier för att förebygga att konflikten eskalerar. När våld mot en etnisk grupp är utbrett och systematiskt i stor skala måste det internationella samfundet ingripa.
Skulle ett utbrett och systematiskt könsbaserat våld i stor skala kunna vara anledning för det internationella samfundet att agera, kan man fråga sig. Genom att identifiera våld mot kvinnor som ett internationellt säkerhetshot finns en större möjlighet att på ett tidigt stadium förhindra att en väpnad konflikt blossar upp.
Varningssignaler skulle också kunna vara lång politisk exkludering av kvinnor, en kraftig minskning av kvinnorepresentationen, att bara män syns i det offentliga rummet, ekonomisk diskriminering och skillnader mellan mäns och kvinnors utbildningsnivå eller position i arbetslivet.
Det internationella samfundet måste också vara vaksamt på gradvisa förändringar från ett öppet och tolerant samhälle till ett stängt och intolerant samhälle, särskilt på de förändringar som innebär restriktivare lagar och regler för kvinnor. När säkerhet för kvinnor diskuteras ligger fokus ofta på hur kvinnor ska skyddas. Men att skyddas är inte samma sak som säkerhet. Frågan borde vara vad kvinnor behöver för att säkert kunna agera i livet och i samhället.
Åtgärder för att garantera kvinnors säkerhet bör inte begränsa deras rörelsefrihet. Det kan vara ett rykte om att det inte är säkert för flickor och kvinnor att röra sig fritt. Så länge kvinnor ses som mannens egendom kommer de att skyddas.
När de ses som aktörer med rätt att delta i möten och arbeta utanför hemmet, med rätt att göra sina egna val, kommer deras rörelsefrihet och deltagande att säkras. Skälet till att våld mot kvinnor inte uppmärksammas som säkerhetshot har att göra med att män som grupp är överordnad gruppen kvinnor i större delen av världen. Det måste vi också bidra till att bryta, och det hoppas jag att utrikesministern kan gå i spetsen för.