KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Westlund (S):
Tack, utbildningsministern, för svaret! Det är en stor grupp elever i den svenska skolan som har en neuropsykiatrisk funktionsnedsättning, NPF. Ändå är kunskapen om hur det går för de här barnen låg. Jag bad riksdagens utredningstjänst att ta fram information om hur det ser ut.
I sin rapport med diarienummer 2017:1000 säger RUT att det till exempel inte finns någon uppföljning eller utvärdering av de förändringar av skollagen som trädde i kraft 2010 och som innebär att elever med autismspektrumtillstånd ska gå i den vanliga grundskolan. Det upprör mig.
Inte för att jag anser att reformen var fel i grunden - barn som har förmåga att klara av grundskolan ska förstås gå där - utan för att reformen genomfördes utan att man först förvissade sig om att det fanns kompentens att ta hand om de här eleverna i grundskolan. Dessutom vet vi utifrån undersökningar som egentligen primärt handlar om andra saker att det är väldigt svårt för elever i den här gruppen att få det stöd de behöver.
I en studie framkommer till exempel att många av de elever som blir så kallade hemmasittare har NPF. Skolverket har konstaterat att det finns stora skillnader i hur skolor arbetar för att anpassa läromiljön och så vidare. Generellt visar Skolverkets studier att ju närmare barnen man befinner sig, desto oftare tycker man att skolan gör ett dåligt jobb för de här eleverna.
Vi vet också via Samordnaren för unga som varken arbetar eller studerar att dennes målgrupp ofta har NPF. I brist på systematisk genomgång från statens sida har riksförbundet Attention försökt göra en uppföljning av hur skolsituationen ser ut för barn med NPF. Den genomfördes 2015. Där framkom att enbart 16 procent av dem som besvarat enkäten anser att lärarnas kunskaper är tillräckliga för att kunna anpassa barnens undervisning till deras behov.
Konsekvenserna av detta är oftast att barnen inte vill gå till skolan. Det är ungefär hälften som anger det som en konsekvens. Andra konsekvenser är brister i läs och skrivförmåga, sämre betyg och mobbning. De insatser som utbildningsministern redogör för är väldigt bra. Men det lilla vi vet om hur skolan fungerar för den här gruppen tyder på att det kommer att krävas mycket mer för att de här eleverna ska få en bra skolgång.
Bristen på kunskap gör det dessutom svårt att utforma rätt förslag på åtgärder. Mina frågor till utbildningsministern är: Tycker utbildningsministern att det finns bra kunskapsunderlag om barn med NPF i skolan? Om inte, hur kan kunskapen förbättras så att vi kan fortsätta arbetet med att sätta in rätt åtgärder för den här gruppen?
Åsa Westlund (S):
Tack, statsrådet, för svaret! Det gläder mig att höra utbildningsministern redogöra för hur en bra skola för barn med NPF även gynnar alla barn i skolan, med tydlighet, ordning och reda och studiero. Jag delar verkligen den bilden, och därför är det också hög tid att regeringen säger att vi ska inlemma detta i den vanliga lärarutbildningen. Jag ser verkligen fram emot detta; det är ett jätteviktigt steg.
Men de här barnen finns ju i varje klassrum redan i dag, och de verkar inte få det stöd de har rätt till. De lärare och andra vuxna som jobbar i skolan nu måste också få dessa kunskaper, så att de kan möta barnen på rätt sätt. Flera organisationer, bland annat Hjärnfonden och Attention, har lyft fram att det behövs en bred nationell utbildningssatsning på kunskap om NPF för lärare, rektorer och annan skolpersonal.
Jag tänker inte minst på elevassistenterna, som kanske har de tuffaste jobben i svensk skola. De får gå in när ingenting fungerar och ska möta de elever som har störst behov, oftast utan någon som helst utbildning eller vidareutbildning under den tid de är där. Vi behöver alltså jobba på detta sätt med dem som redan finns i skolan.
Organisationerna efterfrågar också en NPF-samordnarfunktion på varje skola, som kan samordna olika insatser så att föräldrarna slipper vara lotsar precis hela tiden. Detta är några förslag som jag tycker att vi tillsammans kan ta fasta på. Även om man förändrar lagstiftningen kommer det att ta lång tid innan alla lärare i svensk skola har rätt kunskaper. Det finns säkert andra förslag också.
Många vittnar om att de barn med NPF som klarar kunskapskraven i skolan ändå kan drabbas hårt av skolans brist på anpassning. De drabbas av utmattning, ångest och depression. Rasterna och tiden mellan lektioner lyfts ofta fram som mycket svåra och problematiska. Ändå är det mycket svårt att få stöd i just dessa situationer, eftersom skolan, och faktiskt också lagstiftningen om rätt till stöd och anpassning, är väldigt fokuserad på kunskapskraven.
Det kan vara först efter en total genomklappning, där eleven vägrar gå till skolan till följd av utmattningsdepression och ångest, som stöd sätts in. Men man måste alltså låta eleven gravt misslyckas innan man tar tag i saker. Jag skulle vilja höra lite mer om hur utbildningsministern vill att den personal som redan finns i den svenska skolan ska få kunskap att möta dessa elever på rätt sätt.
Och hur kan de barn som faktiskt klarar kunskapskraven men riskerar att drabbas av allvarlig psykisk ohälsa få rätt insatser i tid?
Åsa Westlund (S):
Tack, utbildningsministern, för en bra redogörelse för ett väldigt bra arbete som pågår! Det finns som sagt många saker kvar att göra. Jag vill avsluta med att citera bloggen Supermamsen från den 7 mars 2017: "Tre av tre barn i skolan! Idag är det en riktigt bra dag! För många är det självklart att man som förälder har alla barn i skolan där alla barn ska vara. För mig och min man är det inte självklart. Vi har oftast två av tre barn hemma. Vår 7-åring går alltid i skolan.
Vår 14-åring har varit hemma från skolan i mer eller mindre två år. Det är någon skoldag här och var men inte en fungerande skolgång sedan kraschen och utmattningen i åk 6. Hen låser sig ofta och kommer inte iväg. Vår 11-åring har inte mycket närvaro nu i 5:an. Orken finns oftast inte. Nu har 11-åringen börjat med Ritalin. Hoppas det hjälper! Idag har jag tre av tre barn i skolan. Vilken lycka! Jag tror bara det har hänt tre gånger det här läsåret.
Jag kan irritera mig på de som bara tar för givet att deras barn kommer iväg till skolan. De som inte uppskattar hur bra de har det . Maken sa idag 'Vi har verkligen fler mirakel än vanliga familjer!' Och det har vi nog! Hur många föräldrar står och hoppar och kramas med rinnande tårar när alla deras barn är i skolan?" Jag tycker att detta är en djupt rörande inblick i en helt vanlig NPF-familjs vardag. Herr talman!
Tack, utbildningsministern, för att vi tillsammans har kunnat diskutera de här viktiga frågorna en stund i riksdagens kammare!
Åsa Westlund (S):
Min fråga går till statsrådet Ardalan Shekarabi. För en tid sedan ordnade jag och några andra socialdemokratiska riksdagsledamöter från Stockholmsregionen ett rundabordssamtal med företagare som jobbar med hållbara innovationer i vår region. Vi ville ha deras åsikter om hur vår region men också Sverige i stort kan bli ännu bättre på att främja just hållbara innovationer, så att vi tillsammans kan öka vår konkurrenskraft och skapa fler arbetstillfällen och en bättre miljö.
Företagarna hade många viktiga synpunkter; en gällde offentliga upphandlingar. De upplever att dessa ofta är utformade på ett sätt som gynnar gammal teknik, låser fast utvecklingen i gammal, beprövad teknik och därmed hämmar nya lösningar. Jag vill därför fråga statsrådet: Vad ämnar regeringen göra för att fler offentliga upphandlingar ska bli teknikneutrala, så att de bättre främjar innovativa och hållbara lösningar?
Åsa Westlund (S):
Tack för svaret, statsrådet! Jag skulle gärna vilja höra lite mer om intresset från kommunernas och de statliga myndigheternas sida för att jobba på det här sättet. När det handlar om att ställa regelmässiga krav, till exempel miljökrav, hur upplever du att man följer utvecklingen så att man verkligen kan ligga i framkant och så att företag som har innovativa lösningar på gång vet att det lönar sig att investera i dem eftersom samhället kommer att efterfråga den nya tekniken?
Åsa Westlund (S):
Min fråga går till statsrådet Mikael Damberg. Fack och arbetsgivare har träffat en överenskommelse om etableringsanställningar. Detta är ett viktigt steg för att göra det lättare för nyanlända och långtidsarbetslösa att få ett jobb. Enligt förslaget om etableringsanställningar ska jobben vara på heltid och normalt leda till tillsvidareanställning. Jobbet ska innehålla utbildning på betald arbetstid, och lönen ska följa kollektivavtalen.
Men de borgerliga partierna håller fast vid sitt förslag om att lagstifta fram lägre löner, trots att de lovat att dra tillbaka det förslaget om arbetsmarknadens parter tog fram en motsvarande lösning för att underlätta etablering på arbetsmarknaden. Min fråga till statsrådet är därför: Vilka fördelar för den svenska konkurrenskraften ser han med den modell för etableringsanställningar som arbetsmarknadens parter presenterat i förhållande till andra förslag?
Åsa Westlund (S):
Jag tackar Ulla Andersson för frågan. Det är givetvis helt omöjligt för mig att kommentera bakgrunden till alla de besparingar som Ulla Andersson räknar upp. Själv bor jag i Region Stockholm. Jag vet att Region Stockholm går med stora överskott men ändå varslade människor under pandemin av politiska skäl. Det var en medveten politisk prioritering av högerstyret.
Jag kan inte gå igenom hur det ser ut i alla andra delar av landet, men jag har läst de rapporter som säger att kommuner och regioner har haft en god ekonomisk situation jämfört med under tidigare kriser och faktiskt också jämfört med många andra år.
Kommuner och regioner har också varit hjälpta av den övriga krispolitiken i och med att arbetslösheten inte har ökat så mycket som den annars hade gjort. Det kan man också se i att det antal som behöver försörjningsstöd inte har ökat lika mycket som kommuner och regioner hade förväntat sig i denna situation. Det finns mycket vi behöver göra tillsammans.
En av dem är att opinionsbilda för att få fler människor att vilja ha ökad jämlikhet i vårt samhälle och mer pengar till välfärden. Det här tror jag att Socialdemokraterna kan göra tillsammans med Vänsterpartiet och alla andra som vill ha ett sådant samhälle. Jag tror dock inte att alla människor är beredda att betala högre skatt, särskilt inte med kort framförhållning.
Jag delar inte Vänsterpartiets syn att lösningen alltid är att höja skatten. Det finns fler lösningar: Vi ska få fler i arbete, använda resurserna väl och använda pengarna på rätt sätt. Men även skattehöjningar kan komma i fråga om vi ska klara välfärden framöver.
Åsa Westlund (S):
Jag noterar att Vänsterpartiet uppenbart är kritiskt till att vi sänkte pensionärernas skatt. Jag tror att det var viktigt eftersom det ska vara samma skatt på arbete som på uppskjuten lön för arbete, och jag är glad att den utvecklingen fortsätter. Det är viktigt för oss att säkra långsiktiga resurser till välfärden, och det är en av de stora vinsterna med januariavtalet.
Det är samma januariavtal som ligger till grund för den regering vi just nu har och som Vänsterpartiet hotar att fälla. Konsekvensen av det kan bli betydligt mindre pengar till välfärden framöver. Jag ser fram emot att Vänsterpartiet fortsätter att ta ansvar för en tryggad finansiering av välfärden framöver och inte fullföljer den väg man nu slagit in på.
Åsa Westlund (S):
Det döljer sig en sensation i Moderaternas reservation i det här betänkandet: Moderaterna har tagit ett litet steg och erkänt att sjuka faktiskt inte blir friska av att bli av med sin sjukersättning. I sin reservation skriver Moderaterna att de som drabbas av långtidscovid ska slippa få sin arbetsförmåga prövad gentemot hela arbetsmarknaden vid 180 dagar. Det är bra, verkligen bra, för ingen blir ju frisk av att bli av med sin ekonomiska trygghet.
Men Moderaterna vill fortfarande försämra sjukförsäkringen och bland annat återinföra den stupstock som gjorde att 100 000 personer kastades ut från försäkringen under alliansåren trots att de saknade arbetsförmåga. Fru talman! Jag och Maria Malmer Stenergard är överens om att människor med långtidscovid inte blir friska av att förlora sin sjukersättning.
Men varför tror Maria Malmer Stenergard att människor som drabbas av cancer eller psykisk sjukdom med liknande symtom som de med långtidscovid skulle bli friska av att förlora sin ekonomiska trygghet?
Åsa Westlund (S):
Jag är av åsikten att vi måste göra något väldigt snabbt. Det som händer är att många utförsäkras, och då måste vi agera. Det vi har på bordet nu är ett första steg för att få en bättre sjukförsäkring. För oss är det viktigt att välfärden finns där när vi behöver den, och att få samhällets stöd innebär inte bara att man får rehabilitering.
Det är viktigt, men i det socialdemokratiska välfärdssamhället innebär det också att man får ekonomiskt stöd. Människor som har drabbats av utmattning och psykisk sjukdom slipper oroa sig också för att sälja huset när de behöver fokusera på att bli friska. Jag tror inte att vare sig jag eller Maria Malmer Stenergard är de som ska avgöra hur olika diagnoser fungerar. Jag tror att det är en farlig väg att gå att tro att vi politiskt kan definiera det så som Moderaterna gör här.
De säger att om man har vissa diagnoser ska man få en rättighet och om man har andra ska man ha något annat - trots att man har samma arbetsförmåga. Jag tror att det är en jättefarlig väg att gå. Er politik hänger helt enkelt inte ihop på den här punkten - om ni inte står för något helt annat än diagnosbaserad sjukförsäkring, och det vore verkligen att ge upp den arbetslinje som har varit det ni stått för i politiken.
Just när det gäller långtidscovid har ni insett att människor inte blir friska av att få sämre ekonomisk ersättning. Men ni håller fast vid att de som har andra, liknande symptom fortfarande ska få betydligt sämre ekonomisk ersättning. Vi är överens om rehabiliteringen, men den ekonomiska ersättningen är vi inte överens om. Varför tror ni fortfarande att människor med andra sjukdomar än långtidscovid skulle bli friskare av att bli fattiga?
Åsa Westlund (S):
Tack, Jakob Forssmed, för frågan! De här stöden är lite olika i sin konstruktion. Om jag ska vara väldigt seriös här är det när det gäller korttidspermitteringssystemet väldigt många som har väntat länge på besked från Tillväxtverket. Det är mitt inne i en systemomläggning. Vi vet att systemet kommer att vara på plats inom någon vecka.
Om vi kan fatta beslutet i dag kan det samtidigt få med allt detta, det vill säga att företagen kan söka en gång och inte flera gånger och att det bara behöver handläggas en gång. Det finns väldigt stora tidsvinster med att vi fattar beslutet här i dag för korttidspermitteringsstödet. Dessutom finns inte samma problematik när det gäller möjligheten att planera sin verksamhet som det finns med tidiga besked om omsättnings- och omställningsstöd.
Det finns ändå en risk för att man planerar sin bokföring på ett sätt som gör att man får största möjliga nytta av omställnings- och omsättningsstödet om man på förhand kan veta exakt vilken månad man får vilket stöd. Det har varit en av anledningarna till att vi ofta har gett besked i närtid när det gäller de stöden. Andra skäl till det är förstås att vi följer utvecklingen noga. Man ska ha stöd när man behöver det.
Men vi måste också anpassa stödnivån efter hur smittspridningen ser ut, givet att vi ska ta ansvar för skattebetalarnas pengar. Med det sagt kommer regeringen såklart att återkomma med nya besked eftersom vi ser en fortsatt hög smittspridning i samhället. Regeringen ger besked när regeringen ger besked. Än så länge finns det inga besked när det gäller de saker som Jakob Forssmed tog upp så sent som förra veckan.
Åsa Westlund (S):
Tack igen, Jakob Forssmed, för frågan! Med all respekt är det ganska enkelt att vara opposition och säga att man vill någonting några dagar innan regeringen lyckas göra någonting. Det är snarare konstigt att Jakob Forssmed inte har varit ännu mer förutseende i opposition när det är så enkelt att bara säga något och sedan är det klart. Det tar längre tid att göra för en regering; så är det bara.
Jag har god tillförsikt om att regeringen kommer att fortsätta att komma med viktiga besked i den takt som behövs under pandemin. När det gäller kontaktbranscher är det ett ganska naivt förslag som Kristdemokraterna kommer med - att vi ska sänka arbetsgivaravgifterna för breda grupper av företag i kontaktbranschen. Vad är kontaktbranscher? Är det McDonalds, som går väldigt bra under krisen, eller är det andra?
De ingår också i den grupp som Jakob Forssmed vill ta ned arbetsgivaravgiften för. Det är ett icke träffsäkert stöd. Det skulle gynna många som det går bra för samtidigt som det inte skulle gynna alla som det går dåligt för. Då föredrar jag att ha de tydliga omställnings- och omsättningsstöden, som ger mest till dem som behöver det mest.
Vi ser också att restaurangbranschen hör till dem som får mest utifrån de stöd som regeringen har på plats.
Åsa Westlund (S):
Jag ska börja med att säga att Elisabeth Svantesson har helt rätt i att de äldre har betalat ett väldigt högt pris i denna kris. Högst har det varit i den region vi just nu befinner oss i, där de äldre fortfarande väntar på vaccin. Jag ska stoppa där, eftersom talmannen är väldigt känslig för att man kritiserar det moderatledda styret i Region Stockholm. Jag ska komma till min fråga.
Det är helt sant att regeringen har satsat många miljarder på att rädda jobb, företag och välfärd genom krisen. Men det är tillfälliga satsningar som vi har lånat till. Permanenta utgiftsökningar måste finansieras med permanenta pengar. Problemet för Elisabeth Svantesson är att man i hennes nya koalition inte är överens om finansieringen av denna satsning. Därför har jag en fråga.
Moderaterna slår nu helt medvetet sönder den praxis som hjälpt Sverige till stabila statsfinanser, som Moderaterna tidigare har varit tydlig med att man stöder. Hur ser Moderaternas konkreta plan ut för att stoppa tillbaka anden i flaskan? Det kan inte vara ett ansvar som ligger på andra.
Hur ser Moderaternas plan ut för att få tillbaka sunda statsfinanser i Sverige efter detta tydliga brott mot budgetpraxis?
Åsa Westlund (S):
Tack, Elisabeth Svantesson, för svaret! Jag noterar att det alltså inte finns någon konkret plan från Moderaternas sida för hur vi ska återgå till den praxis som har gällt i Sveriges riksdag, där vi har ett skydd mot lockelsen för majoriteter i Sveriges riksdag att hitta på vällovliga investeringar utan att ha en trovärdig finansiering. Men jag ska ställa en annan fråga.
Vi har hört vad moderatstyrda Sveriges Kommuner och Regioner har att säga om detta förslag. De har framfört att äldreomsorgen absolut behöver en trygg finansiering framöver. De behöver ökade resurser framöver. Men just nu är behovet inte så stort. De har också väldigt svårt att se hur de ska kunna använda pengarna så som ni har föreslagit, med den korta planeringstid som ni ger dem.
Jag undrar förstås: Vad är det egentligen som Elisabeth Svantesson och Moderaterna på riksplanet kan bättre om äldreomsorgen än de moderata partivännerna i Sveriges Kommuner och Regioner? De säger nämligen: Detta är inte riktigt det vi behöver, utan det vi behöver är en trygg och stabil finansiering under åren som kommer.
Åsa Westlund (S):
Liberalerna har de senaste veckorna hänvisat till den uppluckrade budgetpraxisen för att stödja en moderatledd regering, även om den behöver stöd av Sverigedemokraterna.
Det innebär att Vänsterpartiet nu, även om man inte riktigt vill det, hjälper till att driva fram en ordning i riksdagen som ökar Moderaternas möjlighet att styra med stöd av Sverigedemokraterna efter nästa val. På vilket sätt tror Ulla Andersson att Vänsterpartiet tryggar äldreomsorgen på lång sikt genom att hjälpa Moderaterna till makten på det här sättet?
Åsa Westlund (S):
Det är inte jag som säger att det hänger ihop, utan det är så Liberalerna motiverar sitt ställningstagande. Socialdemokraterna kommer alltid att prioritera äldreomsorg och välfärd. Vi gör det nu, och vi gör det framöver. Vi ser också risken att med det här steget, med 4 miljarder, river man ned förutsättningarna att få den äldreomsorg som behövs framöver i Sverige.
4 miljarder här och nu hjälper inte, utan det behövs en trygg och stabil finansiering. Den raserar ni nu grunden för. Den latenta majoritet som finns i riksdagen är för stora skattesänkningar. De prioriterar inte den välfärd som jag tror att Ulla Andersson och jag ändå är överens om behöver mer pengar. Med steget i dag öppnar Vänsterpartiet dörren för den här högermajoriteten att driva fram ofinansierade skattesänkningar igen.
Det är exakt samma politik som drev oss till 90-talskrisen och de enorma nedskärningar som då drabbade välfärden. Vi är fortfarande inte tillbaka till en del av nivåerna som fanns då. Jag hoppas att jag har fel, men jag tror tyvärr att det kan bli resultatet. Ser Vänsterpartiet inga som helst risker för äldreomsorgen med det agerandet?
Åsa Westlund (S):
Vi har sett hur smittspridningen av covid-19 nu har ökat över hela Europa och också i vårt land. Många svenskar är oroade över att själva drabbas eller att någon anhörig ska drabbas. Dessutom är många oroade över sin framtida försörjning. Som statsministern har sagt måste vi alla nu skärpa till oss. Det är bara tillsammans som vi kan minska denna smittspridning.
Men regeringen har förstås också ett stort ansvar. Därför vill jag fråga om det som jag tror att många undrar. Vad har Sverige gjort för att rusta sig för denna fortsatta pandemi?
Åsa Westlund (S):
Pandemin har kommit tillbaka med full kraft. Det är väldigt oroande, och vi måste alla bidra till att minska smittspridningen i samhället. Finansministern har på ett tydligt sätt markerat att pengar varken får eller kommer att stå i vägen för att skydda människors liv och hälsa under pandemin. Det är en väldigt viktig och bra prioritering.
Ju längre pandemin pågår, desto fler är det som oroar sig för sitt jobb och sin framtida försörjning. Också här har regeringen vidtagit en mängd olika åtgärder, och man tittar också vidare på sådana. Jag tror ändå att många undrar på vilket sätt Sveriges regering har sett till att pengar inte står i vägen för att skydda människors liv och hälsa under pandemin.
Och vad gör regeringen för att trygga just jobb och företagande under pandemin?
Åsa Westlund (S):
Min fråga går till finansministern Magdalena Andersson. Den handlar om den rapport som OECD kom med tidigare i veckan, E conomic Outlook , för december. I den lyfter OECD fram tre viktiga områden för politiker att tänka på under coronakrisen. Det första är att OECD menar att vi måste investera i utbildning, hälsa och digitalisering.
Det andra som rapporten lyfter fram är hur viktigt det är att vi nu investerar för att förhindra att ojämlikheten i världen blir ännu större i krisens spår. Det tredje är att OECD vill se ett ökat internationellt samarbete för att minska risken för nationalism och isolering. Med anledning av det här vill jag förstås fråga finansministern om hennes reaktioner på rapporten.
Åsa Westlund (S):
Coronastöden uppgår till mer än 250 miljarder. Många företag har tagit del av stödet från skattebetalarna under pandemin. Alla riksdagens partier har varit, och är, angelägna om att pengarna kan betalas ut snabbt, men det är också viktigt att stöden inte missbrukas och hamnar i kriminellas händer.
Därför har regeringen bland annat tillsatt en utredare, Stefan Strömberg, som innan jul redovisade sitt uppdrag. Stefan Strömberg hade många viktiga reflektioner. Bland annat lyfte han fram hur Skatteverket tillsammans med Finansdepartementet jobbade tätt ihop innan stödet utformades så att Skatteverket snabbt kunde digitalisera och effektivisera utbetalningarna.
Min fråga till finansministern är givetvis följande. Vilka slutsatser och frågor att ta vidare ser ministern i utredaren Strömbergs rapport till regeringen?