Birgitta Sellén (C):
Först vill jag upplysa om att det inte bara är centerpartister som har deltagit i debatten. Det är en folkpartist och en moderat också. Vill finansministern så kan han tydligen missförstå precis vad som helst. Ingen av oss som hittills har deltagit i debatten har sagt någonting om att bönder är statsanställda. Jag förstår inte varifrån finansministern fått det.
Det vi har sagt är: Vad skulle statsanställda säga om de inte fick ut hela sin lön i november? Var det tillräckligt tydligt? Jag har inte heller sagt att regeringen bryter mot regler, men vi ser att regeringen är väldigt ointresserad av en näring i landet som inte har det lätt. Det är inte lätt att konkurrera på samma villkor som övriga EU-länder.
Det finns olika saker, inte minst klimatet, som påverkar och gör att kostnaderna i Sverige blir väldigt höga. Apropå finansministerns uttalande om att vi inte kan räkna undrar jag hur det hade gått för regeringen om inte Centerpartiet hade ställt upp och räddat regeringen 1994-1998. Det skulle jag gärna vilja ha svar på. Svenskt jordbruk är unikt i Europa.
Jordbrukarna producerar de renaste livsmedlen och har en erkänt god djuromsorg. Svenskt jordbruk med sitt miljötänkande är en förebild i andra länder. Svenskt jordbruk har en tillväxtpotential som kan få hela landet att växa. Säg mig, finansministern, är inte detta något som vi i Sverige bör lyfta fram och belöna i stället för att ge bönderna en tung börda att bära genom att ge dem problem med likviditeten?
Varför kan inte Sveriges regering handla som polska regeringen, att försöka driva på och betala ut i förväg i stället för att spara så länge det går? Bönderna måste kunna planera och veta när deras inkomster kommer. De har ofta lån som ska betalas, och eftersom de vet, eller trodde sig veta, att de får EU-pengar under hösten har man lagt in stora utbetalningar under hösten.
Har man ett lån som ska betalas väntar inte banken eller försäljaren på att de försenade EU-utbetalningarna ska komma. Maskinförsäljarnas företag bygger också sin verksamhet på att de ska få in pengarna i tid för traktorn eller plogen som man har sålt. Det finns också andra effekter för bonden, och det är inte bara bonden som direkt drabbas.
I dag är det många unga grabbar - jag säger grabbar för jag tror inte att det är så många tjejer - som livnär sig på att köpa stora jordbruksmaskiner och åka runt till bönder och harva, så, plöja och skörda. Vad har detta med EU-pengarna att göra? Jo, för att bonden ska kunna betala för dessa tjänster behövs det naturligtvis inkomster.
Uteblir de förväntade inkomsterna kan det leda till att bonden måste ta banklån för att klara av sina utbetalningar, eller den unge företagaren får vänta på ersättningen. Han har också maskiner som ska betalas. Det blir en katten-på-råttan-effekt, som kan avhjälpas genom att EU-ersättningarna utbetalas när vi anser att de ska betalas ut, nämligen under det inkomstår som de är baserade på.
När det gäller regeringens förslag i vårbudgeten för 2004 års utgiftstak kan man konstatera att EU-ersättningarna får ta en oproportionerlig del av aktuella justeringar i statsbudgeten. Trots att hela jordbruksområdet bara står för knappt 2 % av statsbudgeten får EU-ersättningarna stå för 45 % av de sammantagna förändringarna under utgiftstaket.
Det hade känts bättre om justeringarna under utgiftstaket hade lagts ut på ett rättvist sätt i hela statsbudgeten.