KBLab/rixvox huggingface dataset:
Allan Widman (L):
Man brukar ibland säga att försvarspolitiken är en ständig flykt mot framtiden - det kanske inte är så bra just i dag, men om några år kommer det minsann att bli väsentligt bättre. Det känns dock som att Peter Hultqvist som försvarsminister tillgriper en rakt motsatt taktik.
Hela tiden när frågeställningen kommer upp flyr han bakåt i tiden till historien om hur illa det minsann var under andra regeringar. Jag vill påminna försvarsministern om att det nu är han som är en del av regeringen. Det är försvarsministern allena som har möjlighet att till exempel styra över utnämningsmakten eller för den delen hantera frågor om miljötillstånd för skjutfält och liknande.
Jag ställde ett par konkreta frågor i mitt första anförande. Jag frågade huruvida kravprofiler var upprättade. Jag anser mig ha fått ett svar när det gäller gd för FMV, men inte när det gäller ÖB. Jag ställde också frågan om man från regeringens sida avser att återkomma till riksdagen med en årlig redovisning över utnämningspolitiken, vilket man krävde i opposition för en handfull år sedan.
Jag talade också om rekryteringen av generaldirektör till FMV som en väldigt kritisk fråga. En lång rad olika förhållanden gör just nu denna myndighet otroligt viktig för vårt samlade försvar. Regeringen har i sin vishet lagt ned Försvarsexportmyndigheten mitt under en stor pågående exportaffär med Brasilien. Vi har ett helt nytt stridsflygplan på gång. Vi har nya ubåtar på gång.
Sammantaget är det fråga om materielanskaffningar för långt över 100 miljarder kronor. Vi vet också att FMV precis blivit föremål för den så kallade logistikreformen. Man tar emot ett stort antal nya anställda, och man ska hitta nya rutiner och vägar för samarbetet med Försvarsmakten. Nu i veckan tillkom dessutom en utredning som ska se över en del av FMV:s ansvarsområden.
Jag tror att det var under någon av de första dagarna i juni, herr talman, som Lena Erixon meddelades gå över till Trafikverket den 1 september. Först nu i veckan, den 21 augusti, meddelade departementsrådet Lovisa Onn i Dagens Industri att man satt igång rekryteringsprocessen. Det förflöt alltså två månader från det att regeringen fick veta att en vakans skulle uppstå tills man startade den här processen.
Jag är, herr talman, djupt oroad över läget. Min avslutande fråga till försvarsministern blir naturligtvis: När menar försvarsministern att en ny generaldirektör på FMV kan vara på plats?
Allan Widman (L):
På en punkt håller jag odelat med försvarsministern. Det är långt bättre att före detta ministrar blir generaldirektörer än att de blir konsulter, ibland för en svensk försvarsindustri. Försvarsministern avslutade sitt förrförra anförande med att säga att det är regeringens sak att förankra. Jag delar den uppfattningen fullt ut.
Regeringen råder över utnämningsmakten. Min fråga till försvarsministern var: Ser försvarsministern ett värde i att förankra till exempel utnämningar av höga befattningshavare på försvarsområdet med Sveriges riksdag, den politiska oppositionen och de partier som ingår i den så kallade försvarsuppgörelsen?
Förstår försvarsministern att detta med transparens och öppenhet kring rekryteringsprocesser är ett sätt att i bredare bemärkelse förankra de beslut som regeringen avser att fatta? Avslutningsvis, herr talman, bedömer jag att jag inte har fått svar på två av de frågor som jag har ställt.
Den ena är när försvarsministern, givet den nu pågående rekryteringsprocessen av generaldirektör för FMV, bedömer att generaldirektör kan vara tillsatt. Den andra är huruvida regeringen nu avser att följa upp de tankegångar man hade i opposition om en årlig redovisning till Sveriges riksdag beträffande hur utnämningspolitiken har hanterats.
Allan Widman (L):
Det är glädjande att Staffan Danielsson åter är en verksam del i den svenska försvars- och säkerhetspolitiska debatten. Flera partier har nu vittnat om sina ställningstaganden för ett svenskt Natomedlemskap, fru talman. Det är 16 år sedan Folkpartiet började driva den frågan i stor bredd.
Peter Hultqvist är en försvarsminister som gärna och länge talar om folkförankring, nämligen vår politiska uppgift att förankra den svenska försvars- och säkerhetspolitiken hos den bredare allmänheten. Försvarsminister Hultqvist har också visat prov på exceptionell öppenhet, fru talman, när det gäller den underrättelseoperation som för ett år sedan pågick i Stockholms skärgård.
Det fanns fullt med representanter för massmedier både runt och i hela den operationen. Det hölls presskonferenser om slutsatser etcetera. Peter Hultqvist har också på senare tid gjort sig känd för att konsekvent vilja öka öppenheten när det gäller incidenter och kränkningar av det svenska territoriet.
Men i den fråga som nu är uppe till diskussion, nämligen ett eventuellt deltagande i JEF, Joint Expeditionary Force, viftar försvarsministern bort den handling som uppenbarligen har inkommit till Försvarsdepartementet som något som en militärattaché mer eller mindre har kastat ur sig.
Han har gång på gång betonat att det inte har skett någon politisk eller annan beredning med anledning av den här promemorian. Han har också offentligt bedyrat att han inte har spelat under täcket. Mot denna bakgrund, fru talman, inställer sig en fråga: Varför väljer regeringen att sekretessbelägga den här handlingen?
Det är inte, fru talman, farligt med ett närmande till Nato eller till andra bilaterala eller multilaterala säkerhetspolitiska samarbeten, men det blir farligt, fru talman, när vi inte öppet kommunicerar dessa närmanden med det svenska folket.
Allan Widman (L):
I sitt svar till mig yttrade försvarsministern att all rapportering från militära attachéer sekretessbeläggs i Försvarsdepartementet. Jag utgår från att det var en felsägning, eftersom lagstiftningen kräver sekretessprövning i varje enskilt fall när det gäller allmänna handlingar.
Vad jag förstår har delar av den omdiskuterade handlingen blivit offentliggjorda, och jag kan för mitt liv inte förstå varför regeringen inte undanröjer alla misstankar om spel under täcket och visar återstoden i denna.
Det agerande som försvarsministern och regeringen nu ägnar sig åt leder bara till att historien kommer att fortsätta att leva i massmedierna under avsevärd tid framöver. Man vinner ingenting.
När jag hör försvarsministern kommentera den militära alliansfriheten genom att säga att regeringens linje ligger fast och att det inte finns någon anledning att diskutera börjar jag förstå vilket förhållningssätt man har till kommunikationen med svenska folket när det gäller djupt allvarliga ting i försvars- och säkerhetspolitiken.
Jag har också försökt undvika att göra denna debatt till en allmän Natodebatt, fru talman. Men när Hans Wallmark säger att Sveriges alliansfrihet saknar trovärdighet, samtidigt som Sverige inte omfattas av de bindande försvarsgarantier som ett Natomedlemskap innebär, har han naturligtvis helt rätt.
Man skulle till detta kunna föra omständigheten att Sverige konsekvent under mer än 20 års tid gjort sig beroende av en organisation i vilken Sverige inte har något som helst inflytande.
Allan Widman (L):
Tack, försvarsministern, för det utförliga svaret! Det var dessutom mycket tydligt; försvarsministern anser det inte vara aktuellt att återskapa Totalförsvarets chefsnämnd. Fru talman! Försvar är ofta ett mycket abstrakt begrepp. Det gäller inte minst när man kommer in på civilt försvar och totalförsvar.
Här i kammaren ska det talade ordet gälla, och under mina 13 år i riksdagen har jag aldrig tidigare visat upp någon bild eller motsvarande, men den bild jag nu håller upp för kammaren visar hur det svenska totalförsvaret var uppbyggt, hur olika myndigheter var sammankopplade, år 1985.
Vi kan konstatera att sedan 1985 har vårt samhälle blivit oändligt mycket mer komplext. Det handlar inte bara om globaliseringen och om outsourcing från det offentliga till olika privata företag, utan det handlar också om fler myndigheter och fler offentliga nivåer i vårt samhälle.
Jag blev lite förvånad över att exposén över totalförsvaret, som regeringen beslutat om anvisningar för, inte innehåller det nationella säkerhetsråd som regeringen har tillskapat.
Där sitter den i regeringen högst ansvarige för det militära försvaret och den högst ansvarige för det civila försvaret, inrikesminister Anders Ygeman. Jag har flera gånger påtalat att jag tycker att det är olyckligt att vi i ett läge när omvärldsutvecklingen snabbt försämras fattar beslut om att i regeringen skilja på ansvaret för civilt och militärt försvar.
Det kommer inte att underlätta samordningen, och det kommer inte att underlätta återuppbyggnaden av ett totalförsvar i Sverige. Jag är också bekymrad över att den redovisning som försvarsministern gör är uppifrån och ned.
Det är väldigt många uppdrag till underlydande myndigheter, vilka ska rapportera till regeringen, och sedan ska regeringen ge nya anvisningar på olika sätt. Fru talman!
Jag tror att styrkan i den svenska konstitutionella modellen är att vi har självständiga, kompetenta myndigheter som leds av starka generaldirektörer.
Om försvarsministern och regeringen tillämpar mer av uppdragstaktik, nämligen ger uppgifter till och överlåter på regionala, kommunala och statliga aktörer att agera, har man större förutsättningar att komma in i en mer positiv kontinuerlig spiral.
Man kan fråga sig, när det finns ett sådant uppifrån-och-ned-system, en sådan pyramid, vad som händer om till exempel Rosenbad slås ut, om regeringen inte längre kan fungera och de som ska ansvara för det civila försvaret för första gången på egen hand måste lösa det.
Jag tror inte att det finns en enhetlig modell för hur samordningen inom det svenska totalförsvaret ska gå till. Vi har vissa län som är skogslän, vi har andra län som är kärnkraftslän, och det kommer att krävas oändligt många olika lösningar. Om man, fru talman, bygger uppifrån och ned det svenska totalförsvaret och samordningen inom det är jag rädd för att det inte blir mycket till totalförsvar.
Allan Widman (L):
Kanske blir det så att varken Peter Hultqvist eller undertecknad får vara med om ögonblicket då vi har återupprättat ett mer stabilt totalförsvar i det svenska samhället. Det är sannerligen en lång resa som återstår. Man skulle till och med kunna använda det för Försvarsberedningen kända uttrycket "en mycket låg nivå"; det är från den vi nu bygger.
Jag är tacksam att regeringen, efter att min interpellation lämnats in, fattade beslut om planering för ett totalförsvar. Försvarsministern hänvisar till det som kallas Krishanteringsrådet, som alliansregeringen inrättade 2008. Jag vill poängtera att det föreligger stora skillnader, även om det också finns en del likheter, mellan Totalförsvarets chefsnämnd å den ena sidan och Krishanteringsrådet å den andra.
Krishanteringsrådet består av totalt nio ledamöter. Totalförsvarets chefsnämnd bestod av 21 generaldirektörer samt representanter för länsstyrelser och Försvarsmakten. Krishaneringsrådet är en del i Regeringskansliet och leds av en statssekreterare. Det är alltså en politiskt ledd verksamhet.
Totalförsvarets chefsnämnd var på sin tid, fru talman, en helt självständig nämnd, bortkopplad från regering och andra myndigheter och med ett helt eget kansli. I Krishanteringsrådet sker det, enligt försvarsministern, en ömsesidig orientering. Jag föreställer mig att man då berättar om den verksamhet som pågår i de olika myndigheterna.
I förordningen om Totalförsvarets chefsnämnd fanns det ett mycket tydligt fokus inte bara på att man skulle informera varandra utan även på att man skulle samordna sina verksamheter och försöka uppmärksamma de svårigheter vid gränsdragningar och i kontaktytor som fanns mellan de olika myndigheter som var involverade i totalförsvaret. Krishanteringsrådet sammanträder två gånger per år.
Den stora chefsnämnden sammanträdde varannan månad. Jag har fortfarande inte hört försvarsministern kommentera det nationella säkerhetsrådet. Det var ju ett grepp som regeringen tog för inte så länge sedan och som var nytt för svenska förhållanden. Där sitter inrikesministern och försvarsministern.
Varför nämns inte detta som en del i samordningen av det totalförsvar vi nu ska skapa? Fru talman! I svaret uppehåller sig försvarsministern också vid att Försvarsmakten och MSB ska ge ingångsvärden från försvarsplaneringen till bevakningsmyndigheterna.
Bevakningsmyndigheterna är också ett tämligen nytt begrepp i svensk lagstiftning. De representerades tidigare av vad vi kallade för FAM, funktionsansvariga myndigheter. De räknas upp i en bilaga till krisberedskapsförordningen. Det är väl bra att de som finns med i den bilagan, ca 50 myndigheter, får bli en del i uppbyggnaden av det nya totalförsvaret.
Men på den listan saknas samtidigt viktiga myndigheter, nämligen Försvarets forskningsinstitut, Försvarshögskolan, Försvarets materielverk och till och med Fortifikationsverket. De ingår inte i systemet. Jag vet inte om detta är enkelt förbiseende av regeringen eller om det är med medvetenhet som man har utelämnat dessa för totalförsvaret mycket viktiga myndigheter.
Allan Widman (L):
Nu blev jag hoppfull för ett kort ögonblick när försvarsministern nämnde det nationella säkerhetsrådet. Men sedan fyllde han i med att det ska samlas vid kriser. Att samla myndigheter och beslutsfattare när krisen väl har kommit är inte den absolut bästa vägen. Jag hade hoppats att det nationella säkerhetsrådet kontinuerligt uppmärksammade också totalförsvarsfrågor och på det sättet förberedde vårt samhälle för de påfrestningar som kan komma.
Men så är uppenbarligen inte fallet. När det gäller de försvarsmyndigheter som i dag inte utgör bevakningsmyndigheter och därmed inte kommer att få ingångsvärden från försvarsplaneringen - Försvarets forskningsinstitut, Försvarshögskolan, FMV, Fortifikationsverket med flera - vill jag gärna ställa en rak fråga till försvarsministern: Kommer dessa att åtminstone innefattas i den planering som försvarsministern beskriver i sitt svar?
Allt annat vore ju ologiskt. Jag lyssnade noga på hur försvarsministern väljer att formulera sig i fråga om ett återupprättande av totalförsvarets chefsnämnd. Han säger att den frågan just nu inte är aktuell. Mikael Oscarsson kanske inte fick så många öppningar i sina tidigare interpellationer, men jag uppfattar att det ändå finns en öppning från försvarsministern här.
Allra sist, innan jag önskar god jul och gott nytt år, skulle jag därför vilja skicka med att det inte är så mycket förändringar man behöver vidta när det gäller Krishanteringsrådet för att det ska få den funktion som Totalförsvarets chefsnämnd en gång hade. Det handlar om att koppla loss det från den politiska styrningen, få större bredd bland dem som deltar i mötena och få dem att fokusera just på samordning av totalförsvaret. Fru talman!
Tillåt mig att önska försvarsministern god jul och gott nytt år, och detsamma till fru talmannen!
Allan Widman (L):
Jag har vid något tillfälle tidigare sagt att säkerhetspolitiskt befinner sig Sverige i en sorts ingenmansland. Å ena sidan finns ett mycket fördjupat partnerskap med Nato, som numera innebär att flygande radarstationer, så kallade Awacs, mer eller mindre regelbundet trafikerar det svenska luftrummet.
Riksdagen kommer under våren, herr talman, att ta ställning till ett värdlandsavtal, som innebär möjlighet för Sverige att både ge hjälp till och ta emot hjälp från andra Natoländer. Å andra sidan finns en regering som slår ifrån sig varje tanke på ett medlemskap i Nato.
Detta har lett fram till att Sverige i dag hävdar militär alliansfrihet som saknar förtroende i omvärldens ögon. Samtidigt omfattas Sverige inte heller av Natos kollektiva säkerhet.
Till denna märkliga säkerhetspolitiska situation för ett land ska också läggas den ensidiga solidaritetsförklaring som Sverige har gjort mot delar av omvärlden, som på sina ställen har fått vissa reaktioner och på andra ställen inga reaktioner alls. Det finns också ett stort antal bilaterala samarbeten. Den här hösten har varit intensiv för försvarsminister Peter Hultqvist.
Han har fördjupat det bilaterala samarbetet med USA, med Polen och i förra veckan också med Danmark. Ovanpå detta ska också läggas den särskilda betydelse som regeringen menar att samarbetet mellan Sverige och Finland har. Herr talman! Jag är den första att framhålla betydelsen och vikten av ett gemensamt försvar med Finland.
Min farbror, gudfar och namne var en av de 8 000 svenska frivilliga soldater som under finska vinterkriget deltog i Finlands krig mot Sovjetunionen. Det räcker, herr talman, med en blick på kartan för att se de geostrategiska fördelar som ett svensk-finländskt försvarssamarbete skulle ha.
Men det är samtidigt en paradox att regeringen hela tiden upprepar, som försvarsministern just gjorde, att Sveriges militära alliansfrihet ligger fast, samtidigt som man utreder vilka möjligheter som finns att enligt regeringsformen ha ett gemensamt försvar med Finland.
Nu förtydligar sig försvarsministern med att säga att det är fråga om en möjlig försvarsallians, men den ska inte vara bindande. Det är min tro att en sådan försvarsallians, om man nu kan kalla den för det, inte kommer att imponera på vårt grannland. Jag tror inte heller att det är någonting som Finland vill investera i på allvar.
Om ett samarbete ska ha djup och betydelse måste man på förhand veta att det gäller också i händelse av krig. Sverige är ett litet ensamt land, och vi är i starkt behov av fasta förbindelser i vår säkerhetspolitik. Regeringen satsar, såvitt jag kan bedöma, på ett stort antal lösa sådana förbindelser.
När vår solidaritet framstår som vittomfattande och lättköpt blir Sveriges specifika säkerhetspolitiska betydelse allt mindre. Jag vill också hävda att det på sikt skadar vårt anseende, herr talman.
Allan Widman (L):
Försvarsministern kunde också ha pekat på att mitt parti, Liberalerna, inte ingick i den säkerhetspolitiska uppgörelse som har lett till riksdagens beställning av olika bilaterala samarbeten. Jag uppskattar att Stig Henriksson ger sig in i debatten. Han gör det med samma konstruktiva saklighet som regeringen brukar diskutera Natomedlemskap med i det här landet.
Han konstaterar att Alliansen kan lägga ned, för det blir ingenting. Det är ett oerhört tungt sakligt argument, herr talman, men det kommer inte att avhålla mig från att fortsätta mitt korståg i den här frågan. Ja, försvarsministern nämner direktiven till den så kallade svensk-finska utredningen, som egentligen heter Förutsättningar enligt regeringsformen för fördjupat försvarssamarbete.
Det står i direktiven att man "ska analysera förutsättningarna enligt regeringsformen för Sverige att, under förutsättning att nödvändiga politiska beslut fattas, med militära resurser agera gemensamt med annan stat för att möta ett väpnat angrepp mot någon av staterna samt för att hindra kränkningar av någon av staternas territorium i fred och under krig mellan främmande stater".
Jag konstaterar också, herr talman, att i 127 § i den finländska grundlagen står det i första stycket att "varje finsk medborgare är skyldig att delta i fosterlandets försvar". Det är en väldigt vacker textrad, kan jag tycka, som jag gärna hade sett också i en svensk regeringsform.
Min undran mot bakgrund av det här citatet är om Peter Hultqvist är underkunnig om huruvida också Finland tillsatt en utredning som tittar på grundlagsenligheten i en eventuell svensk-finsk villkorad försvarsallians eller om det bara är Sverige som tagit ett sådant initiativ.
Om enbart Sverige har gjort detta, menar då ministern att han har garantier för att det här samarbetet när det nu utvecklas kommer att vara reciprokt, det vill säga att det råder balans, att vi är lika villiga att gå lika långt? Eller är det så att Sverige här agerar på förhand?
Och om Finland i slutändan inte skulle vara intresserat av en villkorad försvarsallians, är den svenska regeringen då beredd att ensidigt proklamera en svensk-finsk försvarsallians?
Allan Widman (L):
Nu tror jag att försvarsministern är inne på något väldigt viktigt, nämligen betydelsen av öppenhet i de säkerhetspolitiska åtaganden som man gör som land, i vart fall om landet är en demokrati. Jag är överens med försvarsministern om att det är centralt om det ska finnas ett förtroende i de säkerhetspolitiska relationerna.
Då kan man inte skjuta viktiga avgöranden på framtiden och villkora dem med att nödvändiga politiska beslut fattas. Då måste man i fullständig öppenhet göra utfästelserna mot det andra landet och se till att de får vederbörlig politisk välsignelse.
Därav, herr talman, min fråga, det vill säga om försvarsministern var beredd att underställa ett svensk-finländskt försvarsförbund folkets avgörande. Om försvarsministern menade Finland måste man fråga sig varför han inte skrev Finland i direktiven till utredningen. Varför uttryckte han sig i termer av tredje land och annat land?
Jag ställde en mycket rak fråga till försvarsministern, herr talman, när det gällde reciprociteten. Är det så att Finland har en motsvarande utredning igång som tittar på Finlands möjligheter, givet dess grundlag, att ingå en villkorad försvarsallians med Sverige?
Till Stig Henriksson vill jag säga: Ja, jag tror att Vänsterpartiet vill att Turkiet ska komma med i EU, men de brukar aldrig ta upp att Turkiet bombar sin egen befolkning. Vi hörde i helgen Lettlands president säga att ett svenskt Natomedlemskap inte kommer att leda till ökade spänningar runt Östersjön utan tvärtom till ordning och reda.
Allan Widman (L):
Tack, utrikesministern, för det utförliga svaret! Tack också för att svaret innehåller en lång rad betoningar av värdet och vikten av transparens och öppenhet när det gäller den överstatliga maktutövningen som tillkommer säkerhetsrådet.
Det jag blir lite bekymrad över, herr talman, är att trots en god inledning i svaret från utrikesministern landar det i slutsatsen att det kommer att bli en sedvanlig rutin för förankring i riksdagen för det fall att Sverige skulle ta sig in i säkerhetsrådet. Detta låter i mina öron lite defensivt, herr talman.
Jag hade nog med inledningen som utgångspunkt föreställt mig att man skulle vilja flytta fram positionerna och att inte minst utrikesministern skulle vilja göra detta såväl när det gäller öppenheten och stödet från parlamentet som när det gäller öppenheten och stödet från NGO:er som är engagerade på det här området.
Allan Widman (L):
Jag kan inte tala för talmanspresidiet. Men jag antar att riksdagen skulle välkomna alla möjligheter till information och feedback ifall Sverige skulle ta ställning till svåra avgöranden som medlem i FN:s säkerhetsråd.
Det kan handla om både rapporter till sammansatta utskott - utrikes och försvar - och rapportering till hela kammaren när särskilt viktiga punkter har behandlats eller ska behandlas.
Det är min övertygelse att det är en styrka för Sverige och svenska förhandlingspositioner varje gång en minister kan åka till Bryssel och säga att den svenska riksdagen står bakom den uppfattning som Sveriges regering framför. Jag tror att det skulle fungera på precis motsvarande sätt när det gäller säkerhetsrådet.
Jag gör en välvillig tolkning av det som utrikesministern säger om att pröva nya former. Jag hoppas innerligt att det finns möjlighet att flytta fram positionerna här, inte minst för utrikesministern och det nytänkande som utrikesministern representerar inom Utrikesdepartementet. Herr talman! Med det sagt vill jag återigen tacka för svaret.