KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Larsson (KD):
Jag skulle vilja uppmana och uppmuntra Miljöpartiet att konkretisera något mer om utformningen av de visioner man har på lång sikt. Det tror jag vore välgörande för debatten. Jag hälsar ett sådant förslag välkommet. Det ska vi också titta på. Det är angeläget att dessa visioner, om man verkligen någonting med dem och vill förverkliga dem, tar lite mer konkret innehåll så att vi kan diskutera dem på den politiska arenan.
Jag ser fram emot att ta del av ett mer detaljerat förslag på hur Miljöpartiet tänker sig medborgarlönen och har finansiering för det framöver i kommande budgetar. Det ska bli mycket intressant att följa. Vi ska också ta del av det som händer inom Europas olika länder när det gäller försök som görs. Man ska dock vara väldigt medveten om att Europas länder befinner sig på väldigt olika utgångspunkter.
Trygghetssystemen är uppbyggda på mycket olika sätt i olika medlemsländer. Det tror jag också ligger bakom det som är Europaparlamentets uppmaning till både medlemsstater och kommissionen. Vi tycker att de välfärdssystem som vi har byggt upp har tjänat oss ganska väl. Att vi har kommit så väl ut ur krisen är en indikator på att mycket fungerar ganska bra i Sverige. Därmed är inte sagt att vi inte kan förbättra saker ytterligare.
När det gäller fattigdomsbekämpning är tillväxten av arbete helt central. Jag fick inget riktigt svar på om detta också var Miljöpartiets syn. Men jag förutsätter det.
Utbildningsfrågorna är en annan del som är viktig när man långsiktigt ska bekämpa fattigdom.
Maria Larsson (KD):
Kära Interpellanter! Jag skulle önska att vi hade kommit mycket längre med den sociala barn- och ungdomsvården. När jag övertog ansvaret för den 2006 hade HVB-hemmen kanske inte fått ett besök på de senaste fem åren. Det fanns inga jämförelser av kvalitet.
Det fanns tillsynsuppdrag till de olika länsstyrelserna som alla rapporterade att det var en undermålig verksamhet. Min fråga tillbaka till er socialdemokrater är: Varför såg ni inte det då? Varför gjorde ni ingenting? Jag satte i gång ett stort utvecklingsarbete.
Vi skärpte lagstiftningen när det gäller barns rättigheter i kontakter med socialtjänsten att få komma till tals, bli dokumenterade och få lämna sina lösningsförslag. Vi gjorde om hela tillsynsorganisationen med en huvudman. Vi poängterade för tillsynsorganisationen att det här är en så viktig verksamhet att det inte räcker att tillsyna varje HVB-hem en gång per år.
Vissa hade inte fått besök på fyra eller fem år. Nu ska de tillsynas två gånger per år. Ett besök ska vara oanmält. Man ska alltid tala med barnen själva. Det hade man inte gjort under er regeringsperiod. Vi har gjort ett enormt förbättringsarbete. Jag kan ha visst överseende med att Socialstyrelsen inte lyckades fullt ut under samma år som man skapade den nya tillsynsorganisationen och skulle anställa ny personal eftersom det fanns vakanser.
Men jag kommer naturligtvis inte att acceptera det för 2011. Vi har skrivit detta mycket tydligt för att den här verksamheten är så viktig. Det är ovanligt att man gör det. Det handlar om de mest sårbara i vårt samhälle. Det får inte vara dålig kvalitet på ett enda HVB-hem. Vi måste ha det tydligt och klart tillsynat.
Dessutom har jag gett ett uppdrag om öppna jämförelser också inom den sociala barn- och ungdomsvården. Vi vill ha upp saker och ting på bordet. Varför gjorde ni aldrig det? Det är jag som har gett uppdraget till Barnombudsmannen att tala med barnen själva. Jag har också träffat dem. Det är viktigt att också ha deras berättelse. Varför gjorde ni inte det under er tid? Vi har gjort ett stort förbättringsarbete. Vi är inte färdiga.
Jag menar att det fortfarande är alltför många barn som omhändertas. Det är för lite av preventionsinsatser och det är för få av de omhändertagna barnen som fullföljer sin skolgång. Det är fortsatt ett mycket stort problemområde. Jag vill be er att rannsaka er själva och se vad ni gjorde. Det här är ett område som vi behöver fortsätta att arbeta med länge.
Maria Larsson (KD):
Det är häpnadsväckande att höra ett tidigare statsråd vara upprörd över att HVB-hemmen bara fick ett besök under 2010 när de under hennes regeringstid knappt fick ett besök vart femte år. Det får vara lite sans och måtta i argumentationen! Det är inte relevant att framföra den typen av kritik när man har så mycket i sin egen påse. Varför gjorde ni inte mer?
Det hade varit angeläget att Socialdemokraterna hade bedrivit ett utvecklingsarbete för de här barnens skull. Ni struntade i det. Det finns inga öppna jämförelser från er tid. Det finns ingen fungerande tillsyn från er tid. Det blir inte det om man får besök på ett HVB-hem vart fjärde eller femte år.
Ni hade inte beställt någon utredning om en ny tillsynsorganisation. Vi fick tillsätta den först. Som Lena Hallengren vet tar det tid att göra en utredning. Den ska sedan remitteras. Det ska skrivas lagrådsremiss och propositioner och sedan ska det vara ett ikraftträdande. Hela det arbetet lyckades vi med under den förra mandatperioden.
Därför kunde lagstiftningen träda i kraft den 1 januari 2010, och därför har vi i dag helt andra förutsättningar att granska varje HVB-hem. Det är uppdraget till Socialstyrelsen. Man lyckades inte med frekvenstillsynen samtidigt som man rekryterade personal förra året. Resurserna finns; dem har vi tillfört för att man ska klara tillsynen. För mig är detta ett prioriterat område.
Det handlar om barn och ungdomar som lever i utsatthet. De ska veta att det finns en tillsynsorganisation och att någon kommer att besöka dem och att de får möjlighet att komma till tals. Socialstyrelsen har ett direktnummer som alla barn kan ringa för att få en kontakt. Det är ett speciellt telefonnummer. Alla ska få information om sina rättigheter.
Barnskyddsutredningen har förslag om att varje socialsekreterare har ett särskilt åtagande att besöka och följa upp varje placerat barn. Detta är också en utredning som jag har beställt för att stärka barns rättigheter när de är i en utsatt situation i deras kontakter med myndigheter. Detta är ett hjärteområde för mig. Det är också ett hjärteområde att se till att färre barn omhändertas.
Det är ett hjärteområde att se till att de barn som har en utsatthet får en fullföljd skolgång därför att vi vet att det förbättrar deras framtidsmöjligheter betydligt. Detta är förbättringsområden där jag arbetar vidare. Men stå inte här och var så otroligt kaxiga när ni har ett sådant förflutet i bagaget och inte gjorde det som ni skulle.
Vi har startat ett arbete, vi kommer att fortsätta med det, och vi vill förbättra situationen. Här finns en hög ambitionsnivå. När det gäller Barnskyddsutredningen hoppas jag kunna lägga fram en proposition inom en inte alltför avlägsen framtid eftersom det finns många viktiga förslag i den som ytterligare kan stärka barns rättigheter.
Maria Larsson (KD):
Socialstyrelsen får naturligtvis resurser för de uppdrag som vi ålägger den, och då ska dessa uppdrag fullföljas. När det gäller Öppna jämförelser är det ett uppdrag som har getts till Socialstyrelsen att ta fram kriterier där vi kommer att börja mäta på precis samma sätt som vi har gjort inom äldreomsorgen. Detta borde ha gjorts mycket tidigare. Men den tidigare socialdemokratiska regeringen har struntat i att få upp saker på bordet. Men vi gör det därför att vi vill veta hur tillståndet i landet är. Herr talman!
Låt mig också nämna några ytterligare saker som är på gång. Vi gav Socialstyrelsen i uppdrag den 17 februari i år att ta fram ett program för säkerhet och trygghet för placerade barn och unga. Vi har i ett samarbete med SKL tillsatt regionala utvecklingsledare inom den sociala barn- och ungdomsvården.
Det tror jag är mycket viktigt för att kommunerna ska ha tillgänglig kunskap och kunna utveckla sitt arbete med bra uppföljningssystem. Socialstyrelsen har också en pågående försöksverksamhet med särskilda tillsynsombud för barnen i några kommuner. Det är totalt 60 barn som ingår i denna försöksverksamhet.
Vi får se hur detta faller ut, om barnen och ungdomarna kommer till tals på ett bättre sätt och om detta är ett mervärde för dem. Det mäts utifrån ett barnperspektiv. Vi har från den 1 juli en lex Sarah som gäller hela socialtjänsten med en anmälningsskyldighet för alla delar och verksamheter.
Vi har också ett arbete på gång på Socialstyrelsen för att ta fram ett bra underlag för hur man bäst tar till vara barnets berättelser för att tillgodose att barns bästa verkligen framhålls och alltid åberopas inom ramen för socialtjänstens arbete. Det är väldigt mycket verksamhet som pågår. Det är många förbättringar som vi har satt i sjön. Men jag upprepar att det kommer att finnas betydligt mer kvar att göra.
Men detta är ett prioriterat område, och vi arbetar oförtrutet vidare.
Maria Larsson (KD):
Det är viktigt att definiera begreppen när man talar om fattigdom, eftersom det finns flera mått. Glädjande nog är det dock så att Sverige oavsett vilket mått man använder ligger bra till när det gäller fattigdomsstatistiken, precis som vi hörde här. Det gör inte att vi från regeringens sida är mindre intresserade av att komma till rätta med fattigdomsproblematiken.
För barn som lever i långvarig ekonomisk utsatthet får det naturligtvis konsekvenser. Däremot måste man ha lite tidsperspektiv i detta. År 2007 hade Sverige det lägsta antalet barn som levde i hushåll som var fattiga och därmed i behov av socialbidrag än vi hade haft på flera decennier.
Det var 2007, under denna regerings tid. Det beror på att vi är en regering som bekämpar fattigdom, och vi vet att det absolut effektivaste sättet att göra det är att se till att människor får arbete och möjlighet till egenförsörjning.
Sedan kom en finansiell kris, och då kan vi se det som händer vid varje kris: Fler människor blir av med sina arbeten och behöver därmed försörjning i form av ekonomiskt bistånd.
Det hände också under denna lågkonjunktur, och därför steg antalet med behov av socialbidrag under 2007-2009 - men inte alls i samma utsträckning som vi kan se under 90-talskrisen, trots att denna kris beskrivs som mycket djupare.
1996 var det dubbelt så många barn som levde i fattiga hushåll som 2008. Jämfört med 1996 var det bara hälften så många som behövde socialbidrag 2008. Detta var ett fantastiskt bra bevis på att vi var bättre rustade när vi gick in i krisen.
Det var vi tack vare att många människor hade fått ett arbete, bland annat genom de skattesänkningar vi hade infört och som vi vet genererar fler arbeten. Detta hänger ihop, och det vill inte ni i Vänsterpartiet se. Ni tillhör ett regeringsunderlag som hade den högsta beskattningen av låg- och medelinkomsttagare som något land i världen har uppnått. Det tycker vi är orättfärdigt. Människor med låga inkomster måste få behålla mer av sina inkomster.
Det är också glädjande att titta på statistiken mellan 2008 och 2009. Det är ganska färska siffror som har kommit från SCB och som visar till exempel andelen barn till ensamstående föräldrar med låg disponibel inkomst. Den har minskat från 29,5 procent till 27 procent. Det är en liten minskning, men det är ett trendbrott.
Min förhoppning och tro är faktiskt att detta kommer att fortsätta minska, för vi ser nu att fler och fler människor i vårt land får jobb. Sambandet är så väldigt intimt: När fler människor kommer i arbete minskar antalet personer som behöver socialbidrag och därmed också antalet barn som lever i fattiga hushåll.
En annan glädjande sak som kan leda till starka förbättringar i framtiden är den etableringsreform som iscensattes den 1 december 2010, där vi vill visa på mycket snabbare sätt för nyanlända svenskar att etablera sig på arbetsmarknaden. Från att ha haft en genomsnittstid på sju år för att etablera sig på arbetsmarknaden hoppas vi komma ned betydligt. Det är viktigt för barnen som finns i dessa familjer.
Vi är en regering som bekämpar fattigdom, men man måste se vilka vägar som står till buds. Arbete är en central del av lösningen.
Maria Larsson (KD):
Nej, vi har inte misslyckats med att skapa jobb. 136 000 fler människor har kommit till jobb på ett år, och vi har nästan tagit igen hela tappet efter lågkonjunkturen. Även om 7 procents arbetslöshet är hög är den mycket mindre än de 12 procent som Konjunkturinstitutet för bara ett år sedan förutspådde. Det går alltså otroligt bra i Sverige just nu.
Jag är ledsen att Vänsterpartiet inte kan ge det erkännandet. Vi är det land i Europa där arbetslösheten faller snabbast. Det är fantastiskt bra! Det är att se till att utanförskapet minskar och att barnfattigdomen minskar. Det hänger ihop. Vi måste våga se det, och det är därför som er högskattepolitik är så förödande. Den skapar inte jobb, den minskar antalet jobb.
Nej, det är inte heller sant att sjukförsäkringen inte är till nytta för människor. Nu får människor rehabilitering och en möjlighet att komma tillbaka till arbetsmarknaden, som de inte fick under den tid som ni var en del av regeringsunderlaget. Det finns fasta tidsgränser, någonting händer. Sedan tycker vi kristdemokrater att vi behöver finjustera systemet.
Men grundsatserna är viktiga, att människor inte ska behöva gå och vänta utan få hjälp och stöd tillbaka. Det minskar också utanförskapet, och det är vi angelägna om. Om vi har fler förslag? Ja, var så säkra! Det handlar om att jobba långsiktigt med den här frågan, men också kortsiktigt. I det kortsiktiga perspektivet tror jag att höjningen av bostadsbidraget från den 1 juli kommer att spela roll.
Inte minst kommer det att ha betydelse för de hushåll där det bara finns en försörjare, som till stor del får del av bostadsbidraget. Höjningen för en trebarnsfamilj blir 600 kronor, så det är en avsevärd förbättring. Långsiktigt är det viktigt att titta på vilka strukturer vi bygger. Då är arbetslinjen central. Då är också en snabbare integration jätteviktig.
Då handlar det om skolreformer så att unga människor kan gå ut med fullständiga betyg för att ha en bra chans på arbetsmarknaden. Också psykiatrisatsningen spelar en roll genom att människor som har en psykisk sjukdom kan få hjälp och stöd i att hitta ett sätt att hantera sin sjukdom och kanske också kan upprätthålla ett arbete.
Det handlar om en bra missbrukarvård, därför att många av de människor som behöver socialbidrag är i situationen att de också behöver vård för ett missbruk. Många av de här olika sakerna sammantaget är ett långsiktigt arbete för att förbättra förutsättningarna för inkludering och för en minskning av fattigdomen.
Maria Larsson (KD):
Elin Lundgren har frågat finansministern om han gjort några överväganden om och i så fall hur förslaget om gårdsförsäljning av alkohol skulle påverka Sveriges ekonomiska utveckling och om en ökad sjukskrivning på grund av en ökad konsumtion av alkohol är förenligt med finansministerns och regeringens avsikter att få fler människor i arbete. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Jag vill först och främst hänvisa till utredningens direktiv, där det med all önskvärd tydlighet framgår att ett förslag till gårdsförsäljning ska vara förenligt med EU-rätten liksom med detaljhandelsmonopolet, utan att det leder till negativa konsekvenser för folkhälsan.
Utredningens förslag är nu ute på remiss och vi får avvakta de synpunkter som kommer att komma in, men jag kan redan nu slå fast att jag inte kommer att lägga något förslag till riksdagen som skulle riskera vare sig vårt detaljhandelsmonopol eller få de folkhälsopolitiska konsekvenser som Elin Lundgren ser framför sig.
Maria Larsson (KD):
Jag vill börja med att korrigera interpellanten. Folkhälsominister är jag inte längre. Jag har inte den titeln, däremot har jag ansvar för det drogförebyggande arbetet, som är en del av folkhälsopolitiken. Jag tror att vi är ganska överens, Elin Lundgren och jag, om att det är viktigt att ha en folkhälsopolitik som drivs med drogförebyggande förtecken.
Vi vet att de två viktigaste instrumenten för att hålla tillbaka alkoholkonsumtionen, vilket regeringen har satt som ett mål - den totala alkoholkonsumtionen ska minska - är pris och tillgänglighet. Det är därför vi aviserar skattehöjningar på alkohol. Det är därför vi värnar och vaktar vårt försäljningsmonopol, som vi vet är en tillgänglighetsbegränsande åtgärd.
Detta är de två viktigaste instrument vi har. Dem kommer vi att fortsätta värna och slåss för. De har gagnat Sverige väl. I ett internationellt perspektiv ligger Sverige väldigt väl till. Sedan hade jag kanske önskat att EU-förhandlingarna hade förts med annan framgång på den socialdemokratiska regeringens tid, men vi är där vi är.
Utredningen som vi beställde handlar om att se om det finns en förenlighet mellan gårdsförsäljning i den form som vi har studerat i många andra länder och ett bevarande av försäljningsmonopolet. Vi vet att vi har ett grannland i öster som använder detta. Det förslag som vi har fått skiljer sig ganska markant från den finska modellen.
Utredaren dömer ut den finska modellen som icke-förenlig med EU-rätten. Det gör naturligtvis att det förslag som vi har fått i handen vilar på en helt annan modell, där alla producenter av alkoholhaltiga drycker i Europa skulle få sälja sina produkter i Sverige vid upprättade försäljningsställen där man också kan presentera någon form av upplevelseaktivitet.
Det är ett förslag som är betydligt mer omfattande än det som direktiven gav för handen. Det normala förfarandet är att vi skickar utredningar på remiss. Det gäller speciellt en utredning som det har varit så mycket diskussion kring. Det är viktigt att alla får lämna sina synpunkter, och det är aldrig farligt att lyssna in synpunkter.
Men som Elin Lundgren hörde i svaret kommer jag inte att lämna några förslag till riksdagen som riskerar detaljhandelsmonopolet eller får några folkhälsopolitiska konsekvenser.
Maria Larsson (KD):
Det gläder mig att Elin Lundgren har följt det drogförebyggande arbetet med den nya ANDT-strategin, som vi hade en lanseringskonferens för alldeles före påsk. Det är en strategi som tar ett samlat grepp genom att föra samman de olika substanserna i ett förebyggande preventionsarbete. Det tror jag är viktigt.
Det finns mycket som kan samverka och förstärkas genom ett samlat arbete. Vi har lagt fast en organisation som vilar på stabil grund, vi har avsatta medel för hela mandatperioden och så vidare. Det är viktigt att jobba långsiktigt med dessa frågor, för utmaningarna växer hela tiden. Vi har en Internethandel som ställer helt nya krav på en offensiv lagstiftning. Vi har nu förändrat narkotikalagstiftningen.
Vi försöker föra den kampen med så offensiva vapen som det bara är möjligt. Men i motsats till Elin Lundgren är jag aldrig rädd för att lyssna in synpunkter. Jag tror att det gynnar ett demokratiskt samhälle. Alla uppgifter och alla saker som människor vill framföra i samband med denna utredning ska de ha möjlighet att framföra.
Alla saker ska upp på bordet, så att man inte sedan, när regeringen har fattat sitt beslut om vad man ska göra med utredningen, säger att man inte fick möjlighet att lämna synpunkter. Det är ett viktigt demokratiskt förhållningssätt. Det är det sätt som vi brukar använda oss av i vårt land. Det finns en lång tradition av detta, och detta vill jag också tillämpa när det gäller den här utredningen, även om innehållet i den var ganska annorlunda mot det som vi såg framför oss när vi lämnade direktiven.
Maria Larsson (KD):
Elin Lundgren har förfrågningar som sträcker sig bortanför remissförfarandet. Elin Lundgren känner säkert till att man under tiden då en remiss pågår är av lyssnande karaktär. Jag vill se alla remissvar. Jag vill veta hur människor som företräder olika organisationer och myndigheter ser på det förslag som har lämnats.
Lotty Nordlings utgångspunkt är precis som min och Elin Lundgrens att alkohol inte är vilken vara som helst och därför måste omgärdas av speciella skyddsåtgärder. Utredaren har lämnat ett förslag som hon anser vara förenligt med EU-rätten och som hon inte anser vara folkhälsopolitiskt orimligt. Det är nu upp till remissinstanserna att bedöma, vända och vrida på detta.
Det är därför en remiss pågår. Utifrån remissvaren och våra egna politiska bedömningar ska vi sedan sätta ned fötterna. Jag tänker inte lämna Elin Lundgren några synpunkter i dag om vad det kan komma att handla om. Låt mig upprepa en gång till, om det inte har framgått tydligt, att jag inte kommer att lämna något förslag till riksdagen som kan riskera detaljhandelsmonopolet.
Jag kommer inte att lämna något förslag till riksdagen som har de folkhälsopolitiska konsekvenser som Elin Lundgren står här och nästan skräms med. Det är lite magstarkt att skriva fram det här som en forskare har räknat ut och som jag menar är uppgifter som naturligtvis är bra att ha, men ingenting som vi från svensk sida kommer att sträva efter att uppnå. Elin Lundgren får det nästan att framstå så.
Jag vill tydligt markera, precis som vi har gjort i strategin och som vi kommer att göra i det åtgärdsprogram som vi snart kommer att besluta om, att vi strävar efter en konsumtion där ingen får skadliga effekter samt efter att bringa ned den totala konsumtionen. Vi kommer att värna vårt försäljningsmonopol och kommer hela tiden att arbeta utifrån folkhälsopolitiska konsekvenser.
Maria Larsson (KD):
Jag tror att det är på sin plats att ta upp något om hur riktlinjearbete går till. Det är inte på något sätt politiker som bestämmer hur riktlinjerna för demensvården ska se ut. De byggs upp av forskare och av dem som är kunnigast på området utifrån den kunskap som finns tillgänglig både nationellt och internationellt. Riktlinjearbetet ligger på vår expertmyndighet Socialstyrelsen.
Om man inte litar på forskare och experter när de säger att det är omöjligt att fastställa en exakt nivå tar man på sig ett stort ansvar, och man bortser från individens behov. Nu kommer Eva Olofsson med överraskande nyheter och säger att hon inte menade så, men det är faktiskt så det har låtit från Eva Olofsson tidigare. Det är också viktigt att klara ut ansvarsfrågan.
Jag tror att inte ens Eva Olofsson tycker att staten ska ta över äldreomsorgen. Då måste man också ha förtroende för att man på det lokala planet kan lösa saker och ting när missförhållanden uppdagas. Det jag kan se händer i kommunerna är att vi får en helt annan kvalitetsdiskussion om äldreomsorgen.
Det beror på att vi har börjat med något som den tidigare regeringen, som Eva Olofssons parti stödde, aldrig gjorde, nämligen att mäta kvaliteten. Vi har infört öppna jämförelser, där vi också frågar de äldre själva och deras anhöriga vad de tycker. I de nya, färska resultaten för 2010 kan vi se att kvaliteten har förbättrats när det gäller 18 av 19 parametrar.
Här har de anhöriga och de äldre själva fått tycka till. De pengar som vi har tillfört i form av stimulans och för att utveckla demensvården har nog gjort lite nytta, men jag tror också att de öppna jämförelserna, som har medfört kvalitetsdiskussioner på det lokala planet, har spelat roll.
Att vi nu har en tillsynsorganisation som ser till att vi får fakta på bordet kommer att leda till en ökad diskussion om kvalitet ute i kommunerna, och det är klart att de kommuner som får förelägganden eller viten kommer att inse att de inte kan gömma undan saker, vilket var möjligt på det gamla systemets tid, utan att det kommer att handla om mycket mer öppenhet. För mig är de individuella behoven det centrala.
Man ska få fortsätta vara den person man har varit också när man blir gammal och hjälpbehövande. Det är ingången när vi försöker stimulera utvecklingen inom äldreomsorgen. Det går igen i allt vi gör: i den nya värdegrunden för äldreomsorgen och i utformandet av värdighetsgarantier. Det är människan, den enskilda äldre, som måste avgöra också bemanningsfrågan.