Finn Bengtsson (M):
Den här interpellationen handlar inte så mycket om sakfrågan som om formfrågan. Det är ganska tydligt när vi nu har icke-socialistisk majoritet i riksdagen att man också har en icke-socialistisk budget att hantera. Gång efter annan visar det sig dock att man trilskas när det gäller att ta till vara de tillkännagivanden som kommer från kammaren till regeringen.
Här diskuterar vi just jämställdhetsbonusen, som har varit väldigt tydligt aviserad som ett intresse från kammaren och som det ansvariga statsrådet, som jag upplever det, förhalar det hela genom att i sitt svar lakoniskt konstatera: "Riksdagen har i december 2014 beslutat om ett tillkännagivande om att förstärka jämställdhetsbonusen. Regeringskansliet bereder frågan." Det är den nyhet som statsrådet har att anföra för kammaren i ärendet i dag.
Jag vill upplysa denna kammare och åhörarna av debatten om att i fredags debatterades en interpellation just om tillkännagivandens betydelse och hur regeringen hanterar tillkännagivanden eftersom de har blivit så många och det har blivit så mycket trilskande och trotsande från regeringen när det gäller att efterkomma dem. Det var konstitutionsutskottets ordförande Andreas Norlén som i interpellation 295 ställde denna fråga till statsministern, eftersom det är han som ytterst ansvarar för hanteringen av regeringens arbete.
Interpellationen lämnades över till justitieminister Morgan Johansson, som förtydligade just hur regeringen ser på tillkännagivanden. Jag citerar hur Morgan Johansson uttryckte sig under interpellationsdebatten: "Om regeringen inte delar riksdagens mening i en fråga och inte har för avsikt att tillgodose riksdagens önskemål, innebär praxis - som konstitutionsutskottet konstaterat - att regeringen i stället bör underrätta riksdagen om detta inom den tidsgräns som angetts i tillkännagivandet.
Även skälen till att regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör redovisas. Om beredningen skulle dra ut på tiden är det angeläget att regeringen till riksdagen lämnar fullgod information om orsakerna till beredningstidens längd."
Lite längre fram i interpellationsdebatten nämner justitieministern exempel på när regeringen har anledning att kanske inte omedelbart komma tillbaka med vad kammaren önskat i ett tillkännagivande.
Justitieministern har själv fått ett tillkännagivande från kammaren om så kallad eftersupning, det vill säga att om man har druckit alkohol och framför fordon kan man tillföra sig alkohol i efterhand och sedan kan göra gällande att man inte var alkoholpåverkad under det att man framförde fordonet.
Eftersupning är något som vi vill lagreglera från kammarens sida, men det visar sig lagtekniskt att det inte är möjligt med tanke på att man har en rätt att undanröja bevis för sin egen person. Detta anför justitieministern som exempel på att han inte kan komma tillbaka med ett tillgodoseende av detta tillkännagivande.
Då är min fråga till statsrådet när det gäller jämställdhetsbonusen: Vad är det som är så omöjligt och som är skälet till att man här trotsar kammarens önskemål om att skyndsamt komma tillbaka med det som den gällande budgeten faktiskt kräver, nämligen ett förslag om just jämställdhetsbonus?
Det är en ganska enkel fråga, och den står i bjärt kontrast mot den dialog som konstitutionsutskottets ordförande hade med den ansvarige från regeringen som tog den här diskussionen så sent som i fredags. Därför tycker jag att statsrådet är skyldig oss ett mer konkret svar än det som har lämnats.