KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Engström (M):
Ylva Johansson har frågat mig när regeringen avser att ändra lagstiftningen för att stoppa missbruket med att olika visstidsanställningar kan staplas på varandra under orimligt lång tid. Möjligheterna till tidsbegränsade anställningar är en viktig och engagerande fråga. Ingen vill att arbetstagare ska fara illa. Svensk arbetsmarknad ska präglas av ordning och reda och goda villkor. Fasta jobb ska vara grunden, och arbetsgivare som har ett längre arbetskraftsbehov bör erbjuda tillsvidareanställningar.
Samtidigt måste arbetsgivare ha möjlighet att anpassa sin verksamhet efter nya förutsättningar, såväl bättre som sämre, bland annat genom tidsbegränsade anställningar. Regeringens arbetslinje tar sin utgångspunkt i att alla som kan och vill arbeta ska kunna göra det. Vi ser i dag att ungdomar ofta kan ha särskilt svårt att finna sin plats i arbetslivet.
Därför arbetar regeringen aktivt med att sänka trösklarna in på arbetsmarknaden och med att skapa nya möjligheter till arbete för unga. Bland annat har vi halverat kostnaderna för att anställa ungdomar. Kopplingen mellan skolan och arbetslivet har stärkts genom införande av lärlingsutbildningar. Vi går nu också vidare med satsningar på så kallade yrkesintroduktionsanställningar, där ungdomar kan få utbildning inom ramen för en anställning.
Visstidsanställningar är ofta ett viktigt första steg in på arbetsmarknaden. Siffror från Eurostat visar att Sverige finns med bland de länder som har allra störst flöden från tillfälliga till fasta jobb. Varje kvartal går ungefär 70 000 personer från en tidsbegränsad anställning till en tillsvidareanställning. I en tid av internationell ekonomisk kris ställs den svenska arbetsmarknaden inför betydande utmaningar.
Att då begränsa möjligheterna till tidsbegränsade anställningar är fel väg att gå. Min och regeringens uppfattning är att reglerna i lagen om anställningsskydd är i linje med EU-rätten och visstidsdirektivet. Att skärpa regelverket skulle inte automatiskt leda till fasta jobb. Det stämmer att kommissionen har gett Sverige ett så kallat motiverat yttrande avseende svensk rätts överensstämmelse med visstidsdirektivets bestämmelser. Sverige besvarade det motiverade yttrandet den 22 april i år.
Kortfattat menar vi att det samlade regelverket kring tidsbegränsade anställningar, med krav på objektiva skäl, tidsgränser, företrädesrätt till återanställning samt möjligheten att få frågorna avgjorda av domstol, skapar ett rimligt skydd. Även arbetsmarknadens parter har en viktig roll när det gäller visstidsanställningar.
Det handlar dels om att motverka missbruk av regelverket ute på arbetsplatserna, dels om att genom kollektivavtal anpassa regelverket till behoven inom olika branscher.
Hillevi Engström (M):
Jag vill vara tydlig med att säga att svensk rätt ska vara i överensstämmelse med EU-rätten. Regeringen menar att vi implementerat direktivet på ett korrekt sätt, och det har vi nu en dialog med EU-kommissionen om. Det är viktigt att i det här sammanhanget peka på något som jag alltid lyfter fram, nämligen den svenska kollektivavtalsmodellen.
Vi har en mycket hög täckning inom våra kollektivavtal, 80-90 procent, framför allt kanske i de branscher där många har visstidsanställning; det är fler kvinnor än män som har visstidsanställning. Därför ligger det ett stort ansvar på parterna att teckna kollektivavtal som är i överensstämmelse med lagen om anställningsskydd men också göra de anpassningar som behövs.
Jag tror att branscherna är duktiga på att se hur de behöver anpassa sig för att få bra kollektivavtal för sina medlemmar och anställda, avtal som också passar branschernas förutsättningar. Man kan läsa TCO:s rapport på lite olika sätt, och jag delar inte uppfattningen beträffande hur pass omfattande det här problemet är. En sak som jag är överens med Ylva Johansson om är att missbruk ska beivras. Det vill jag vara tydlig med. Men det finns också behov av flexibla lösningar.
När jag reser runt i Sverige möter jag många arbetsgivare, inte minst inom industrin, som säger att de har det svårt, att de inte vågar ge människor en tillsvidareanställning eftersom de vet så lite om hur konjunkturen blir, hur orderböckerna kommer att se ut om några månader eller ett halvår. Därför löser man det på olika sätt, speciellt inom industrin. Ofta sker det genom bemanningslösningar där man har en pool av duktiga industriarbetare som man hyr in. Andra företag löser det i form av visstidsanställningar.
Om det vore så enkelt som att en ändring av lagstiftningen skulle leda till fasta jobb vore vi i ett annat läge. Så är det inte. Det kommer inte per automatik att leda till att de visstidsanställda får en tillsvidareanställning. I stället kommer det nog att bli så som en del fack påpekat, att man helt enkelt blir av med jobbet, lasas ut.
Om vi tittar på de kollektivavtal som är tecknade inom till exempel public service-sektorn ser vi att man tecknat kollektivavtal med längre tidsgränser just för att man vet att medlemmarna inte får tillsvidareanställningar utan blir utbytta mot andra. Det är därför viktigt att parterna tar sitt ansvar i den här frågan. Man ska inte tro att det finns en quick fix-lösning, att om vi ändrar lagstiftningen så får alla människor en tillsvidareanställning. Så enkelt är det inte.
Till syvende och sist är det arbetsgivaren som bestämmer vilken typ av anställning man får. Jag vill understryka att normen i Sverige är fast anställning. Nu när vi har ett lite jobbigt konjunkturläge ser vi en svag ökning av visstidsanställningarna, men de har i princip hållit sig på samma nivå ända sedan den tidigare socialdemokratiska regeringens tid och de regler som då fanns för visstidsanställningar. Det är alltså ungefär lika många människor som rör sig i det häradet.
Målsättningen är sjysta villkor och att människor får fast förankring på arbetsmarknaden.
Hillevi Engström (M):
Även mitt feministiska hjärta klappar för de här kvinnorna. Som Ylva Johansson säger finns det också ett genusperspektiv i den här frågan. Men icke förty tror jag inte att lösningen är lagstiftning. Det är det som skiljer oss åt. Lösningen ligger på ett annat plan. Det är klart att det behöver göras väldigt mycket mer. Bland annat behöver missbruket stävjas. När TCO svarar till kommissionen om varför det inte finns några rättsfall är det lite intressant.
Man kan ju pröva frågor i Arbetsdomstolen. Svaret från TCO blir att det är svårt att få någon att ställa upp. Och så kan det absolut vara. Man vill inte fronta med att man sitter i en jobbig situation. Men man måste driva fall till domstol och få klarlagt när kollektivavtal strider mot lagens intentioner eller människor missbrukas. Det problemet har man även med en tydligare tidsgräns. Facken måste våga driva frågan.
Jag tror att frågan kommer att komma upp alldeles av sig själv också, speciellt inom kommuner och landsting. Titta på Stockholms stad! De har nu en utfästelse om att alla ska kunna få heltid. Man jobbar med den frågan, men den är jättesvår att lösa. Det är inte någon enkel quick fix. På Serafen, som jag besökte i veckan, har man lyckats ge ett tjugotal kvinnor heltidsanställningar. Det är rätt komplicerat att jobba med detta, men fler och fler tar frågan på stort allvar.
Jag tror inte att lösningen är att ändra lagstiftningen. Det riskerar att slå ut jobb, och det är jag inte beredd till. Men jag tycker att frågan är väldigt intressant och viktig. Jag håller med Ylva Johansson: Att stävja missbruket måste vara en central fråga, och där måste vi använda de verktyg som finns.
Hillevi Engström (M):
I går var jag i Trollhättan. Jag har varit i Trollhättan fem sex gånger under de senaste åren. Trollhättan drabbades hårt när Saab gick i konkurs den 19 december 2011. Trollhättan var redan tidigare drabbat av arbetslöshet på grund av att de har mycket tillverkningsindustri, många underleverantörer, många metallare.
Vi kan konstatera att sedan december förra året har 3 150 personer fått jobb. Det är ganska fantastiskt jobbat av Arbetsförmedlingen, omställningsföretaget Startkraft och Trygghetsrådet. Det är ett fantastiskt bra resultat. En del har startat eget. I går talade jag med Torbjörn. Han har fått en utbildning. Han utbildar sig till undersköterska och säger att han stortrivs.
Han har prövat att arbeta bland annat på rättspsyket i Vänersborg. Nu är han ute och talar med andra arbetslösa metallare om möjligheten till andra yrken. I dag blir folk varslade och uppsagda inom till exempel tillverkningsindustrin. I den djupa och allvarliga lågkonjunktur vi befinner oss i innebär det att de som redan tidigare är arbetslösa hamnar allt längre bak i kön. De tenderar att vara arbetslösa längre tid.
Det, Raimo Pärssinen, är en av förklaringarna till att de som är arbetslösa och i sysselsättningsfasen - då har man i genomsnitt varit borta i sju år från arbetsmarknaden - har ännu svårare att hitta tillbaka. Det tycker jag är en stor och viktig utmaning. Jag säger inte att sysselsättningsfasen är ett självändamål eller att regeringens politik är att folk ska vara i sysselsättningsfasen.
Men alternativet är så mycket sämre, det vill säga att inte få kontakt med arbetslivet. Man har varit arbetslöshet i genomsnitt sju år, man har fått olika insatser - arbetsmarknadsutbildning, rehabilitering, arbetsträning, praktik - och ändå har man inte lyckats få ett arbete. Trots att det finns kraftiga subventioner, ända upp till 90 procent, har man inte lyckats hitta en arbetsgivare.
Ser vi på dem som är i sysselsättningsfasen kan vi konstatera att en stor andel av dem har en dokumenterad funktionsnedsättning, nedsatt arbetsförmåga. Många är äldre. Många har dålig skolunderbyggnad med endast grundskola. Ett antal har kombinationer av riskfaktorer. Då måste vi fråga oss vad vi ska göra.
Är det inte bättre att få en aktivitet hos en seriös anordnare, där man får kontakt med arbetslivet och får visa vem man är som person, än att stå utanför arbetslivet? Tittar vi på var personerna i sysselsättningsfasen befinner sig ser vi att av de 8 800 arbetsplatser som dessa personer befinner sig på har 70 procent endast en person. Därför är det som Raimo Pärssinen för fram ganska cyniskt, att det skulle vara fråga om någon sorts ekonomisk vinning.
Det är inte därför ideella föreningar och stiftelser hjälper en långtidsarbetslös person att hitta vägar tillbaka. 21 procent av anordnarna tar emot två till fem deltagare. Vi behöver fler snarare än färre som vill hjälpa människor att komma tillbaka. Tittar vi på era förslag, Raimo Pärssinen, ser vi att ni i er budget inte har utrymme för att ge alla de 30 000 personerna avtalsenlig lön, ett riktigt lönearbete.
I så fall får ni omprioritera lite grann, för de platserna finns inte i er budget just nu.
Hillevi Engström (M):
När vi talar om de ungdomar som varken arbetar eller studerar är det ett bekymmer i Sverige men även runt om i andra länder. Det finns många olika skäl till det. Det finns ungdomar som reser jorden runt, och det är de väl förunnat. Men det finns också ungdomar som är hemma, som blir passiviserade och som inte får någon hjälp någonstans. Det finns ett stort bekymmer med dem. Där gör kommunerna på olika sätt, vågar jag säga.
Vissa har ganska bra koll och har hjälp och stöd att ge till denna grupp, medan andra inte gör någonting. Därför är den utredning som Ann-Marie Begler nu gör viktig. Hon ska se över vad vi kan göra för att hjälpa dessa ungdomar mer. Jag menar att vi bland annat måste försöka nå ungdomarnas nätverk och föräldrar. Även om vi talar om unga vuxna som är 18 år måste vi få hela nätverket att agera och hjälpa till. Det finns saker som man kan göra.
Problemet är ibland att när dessa ungdomar inte har försörjningsstöd kan kommunen inte trycka på och tvinga in dem i aktiviteter och inte heller om de är på Arbetsförmedlingen och inte har en handlingsplan och inte kommer. Då måste man jobba med andra motiverande insatser. Det är en stor och svår utmaning för kommunerna. Men det är en viktig fråga för framtiden eftersom dessa ungdomar har hela sitt arbetsliv framför sig.
Det är inte en helt lätt nöt att knäcka eftersom detta är ungdomar som ofta har hoppat av redan i grundskolan och som är försörjda och bor hemma men lever ett liv utanför det vanliga samhället. Det tar jag på mycket stort allvar. Avslutningsvis vänder jag mig till Monica Green. När jag var i Trollhättan i går och talade med kommunen och företagen fick jag höra att man jobbar mycket aktivt. Man har en hög ungdomsarbetslöshet.
Man försöker titta på de behov som finns och kommer med förslag om till exempel handledarstöd. Det är sådant som jag och finansministern nu tittar på tillsammans med arbetsmarknadens parter.
Hillevi Engström (M):
Jasenko Omanovic har frågat mig om vilka åtgärder jag avser att vidta för att arbetsförmedlarna ska få mer tid till företagskontakter och därmed kunna skapa större möjligheter för arbetssökande att få ett jobb. Jag håller med om att Arbetsförmedlingens arbetsgivarkontakter är strategiskt viktiga för att uppnå en väl fungerande matchning på arbetsmarknaden.
Att arbetsförmedlarna har breda kontaktnät med det lokala näringslivet är grundläggande för att säkra tillgången till arbetsplatsförlagda insatser. På så sätt kan arbetsförmedlarna även informera om personer som arbetsgivaren annars inte skulle välja att anställa i första hand. Arbetsförmedlingen har därför i uppdrag att fortsätta utveckla sina arbetsgivarkontakter för att stödja personer med svag förankring på arbetsmarknaden och underlätta för de arbetsgivare som har svårt att rekrytera.
Regeringen har ökat Arbetsförmedlingens förvaltningsanslag för att öka handläggartätheten. Förutom att det leder till att arbetssökande får möjlighet till fler personliga möten ger det arbetsförmedlarna större utrymme för arbetsgivarkontakter. Resultatet har också blivit att arbetsförmedlare ägnar mer av sin tid åt arbetsgivare. Självklart är varken andelen tid eller antalet kontakter det som ytterst är det viktiga, utan att det leder till att arbetsgivare lättare hittar rätt kompetens och att arbetssökande får jobb.
Hillevi Engström (M):
Jag tackar för interpellationen, och jag kan hålla med. Jag har ingen annan uppfattning i denna fråga över huvud taget. Vi har bara två kundgrupper hos Arbetsförmedlingen. Det är arbetssökande, och det är arbetsgivare. Det är oerhört viktigt att fler arbetsgivare anlitar Arbetsförmedlingen, och det är viktigt att arbetsförmedlarna aktivt dammsuger arbetsplatserna i det lokala samhället på de dolda jobben - de som arbetsgivarna inte ens har tänkt sig att tillsätta.
Det är då man hittar de duktiga arbetsgivarna som kan ta in en ung person, till exempel med ett särskilt anställningsstöd. Man kan hitta den där praktikplatsen. Det är alltså oerhört angeläget. Det är också viktigt att det har skett ett förbättringsarbete, men jag är ändå inte nöjd. Det har skett ett förbättringsarbete såtillvida att man erbjuder företagen en egen, personlig kontaktperson på Arbetsförmedlingen. Man har ökat öppettiderna och tillgängligheten. Man jobbar mycket mer med rekryteringsträffar och mässor.
Man erbjuder searchmöjligheterna så att en arbetsgivare som söker personal kan få till exempel tre arbetssökande som förslag i stället för att få kanske 30 ansökningar, vilket är svårt att hantera. Man har enligt delrapporten ökat arbetsgivarkontakterna från 25,5 procent av sin arbetstid till 28,2. Jag är ändå inte nöjd, för jag menar att det inte bara handlar om procentuella siffror. Det handlar om relationer och förtroenden och om att bygga upp dessa långsiktigt.
Jag kan försäkra interpellanten om att det i regleringsbrevet inför nästa år kommer att vara ett ännu tydligare fokus på just arbetsgivarkontakter. Det kommer antagligen att vara ett helt specifikt stycke. Det är viktigt också av andra skäl, nämligen för att bygga upp ett förtroende för förmedlingen. Vi skriver i budgetpropositionen för nästa år att Arbetsförmedlingen måste bli bättre på samverkan med kommunerna, med arbetsmarknadens parter, med omställningsföretag och förstås med arbetsgivare i partssamarbete men också med företag.
I denna fråga har jag alltså ingen annan ambition än att förmedlingen måste bli ännu bättre. De har gjort en del, och de kan göra ännu mer. Det pågår också olika mycket framgångsrikt arbete på de 325 kontoren. Vissa är oerhört framgångsrika - det är arbetsförmedlare som brinner för uppdraget - och på andra har man inte kommit riktigt lika långt. Det är alltså en mycket angelägen fråga för mig och regeringen.
Hillevi Engström (M):
Jag kan understryka att frågan om de två kundgrupperna hos Arbetsförmedlingen, det vill säga arbetssökande och arbetsgivare, är väldigt viktig. På alla dessa kontor jobbar det väldigt duktiga förmedlare. Jag har träffat många. Det är 13 000 personer, och man jobbar på väldigt olika sätt med arbetsgivarkontakter. Vissa sätt är såklart mer framgångsrika än andra.
Nu när vi har till exempel långtidsarbetslösa ungdomar - vi talade om det i en tidigare debatt här - som har varit länge i jobb- och utvecklingsgarantin tror jag också att det är oerhört viktigt att se att det i ett lokalsamhälle oftast finns många bra företagare som skulle vilja ge ungdomar chansen. Det är dem arbetsförmedlarna måste hitta och fråga om de kan hjälpa till med att ge en ungdom hans eller hennes kanske första jobb någonsin - det kan vara ett par månader eller en längre period - till en väldigt låg kostnad.
Jag vet att flera företag då skulle vilja hjälpa till. Det gäller dock att hitta dessa good guys, och det gör man genom att söka upp dem. De kommer inte att komma självmant till Arbetsförmedlingen och erbjuda sina tjänster. Det är alltså ett väldigt viktigt strategiskt uppdrag för Arbetsförmedlingen att jobba mer och bättre med arbetsgivarkontakter. Jag tror också att det handlar om att stärka legitimiteten och förtroendet bland vanliga människor.
Arbetsförmedlingen har ett stort och svårt uppdrag i en kraftig lågkonjunktur, och jag vet att det finns arbetsförmedlare som brinner för sitt uppdrag. Det är dock bekymmersamt när man ser att de är under stor och kraftig press och att Arbetsförmedlingen aldrig levererar ett bra resultat. De kan bli bättre, men det är många som är väldigt bra och som gör sitt yttersta för att hjälpa arbetslösa att komma i jobb.
Där tror jag att vi har ett gemensamt ansvar att inte sänka personer som vill andra människor väl utan lite grann ge dem en klapp på axeln ibland. Det är de väl värda, tycker jag. Det är det jag möter när jag är ute på mina resor.
Hillevi Engström (M):
Det var ett kreativt förslag med Engströmpengar! Jag tar gärna emot en sådan möjlighet. Skämt åsido - jag tror absolut att det som vi gör som förebilder i kommuner och landsting är viktigt, och vi kan göra mer. Jobbskatteavdraget är inte en lösning på problemet med ojämställda löner; det jag ville visa var att kvinnor och män har fått mer pengar i plånboken. Men det här är en fråga där vi måste göra ännu mer.
Det kom en studie i veckan om hur männen drar ifrån när familjen skaffar barn. Det är då den riktiga ojämställdheten uppstår och kvinnors sjukskrivningar ökar, även långtidssjukskrivningarna. Kvinnor går ned i deltid under småbarnsåren, men män jobbar som aldrig förr. Som Jenny Petersson var inne på kan vi inte alltid lagstifta fram kloka värderingar och fria val.
Det handlar i stället om att informera om vilka konsekvenser det får när man som kvinna eller man väljer att under många år gå ned i arbetstid, vilket en del gör frivilligt. Vad innebär det för ens livsinkomst och pension om man blir sjuk eller arbetsskadad? Vad innebär det för möjligheten att utvecklas i sitt arbete, komma vidare och kanske göra karriär?
Oavsett om man jobbar som undersköterska, vårdbiträde eller läkare får det konsekvenser. Arbetsgivare tittar väldigt mycket på närvaron på arbetsplatsen. Det är uppenbart att deltid är en fälla för utveckling och en källa till högre sjukskrivningstal. Där har socialförsäkringsministern helt nyligen tillsatt en utredning. Det är stora, viktiga och svåra frågor.
Tillsammans tror jag att vi kan göra mer, men jag tror inte att lagstiftning och tvång är den enda möjligheten i detta.
Hillevi Engström (M):
Peter Hultqvist har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att överbrygga och motverka lågkonjunkturens konsekvenser för företag och enskilda individer. Jennie Nilsson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att möta den alltmer oroande arbetsmarknadssituationen i Hylte och i Hallands län. Peter Persson har frågat mig vilka extra insatser jag avser att göra för Jönköpings län mot bakgrund av varselvågen.
Han har vidare frågat mig om jag avser att ta initiativ till att regeringen ändrar den felaktiga bedömning av tillväxten och arbetslösheten som finns i budgetpropositionen för 2013. Jag väljer att svara på de tre interpellationerna i ett sammanhang. Vi ser nu att arbetsmarknadsläget försämras med ett ökat antal varsel om uppsägningar. Det är oroande, och regeringen följer utvecklingen noga.
I budgetpropositionen för 2013 gjorde regeringen bedömningen att skuldkrisen dämpar den svenska ekonomin och att det råder stor osäkerhet om den framtida konjunkturutvecklingen. Regeringen har också föreslagit en rad åtgärder för att möta den svagare utvecklingen. I budgeten satsar regeringen 23 miljarder kronor extra som stärker den svenska ekonomin på lång sikt och som stödjer återhämtningen i ekonomin.
Det handlar om reformer för att öka möjligheterna att driva företag och stärka svensk konkurrenskraft, bland annat en sänkning av bolagsskatten och införandet av ett investeraravdrag. Regeringen har också nyligen presenterat såväl en forsknings- och innovationsproposition som en infrastrukturproposition. Även dessa insatser stimulerar jobb och företagande runt om i Sverige.
För att motverka att arbetslösheten biter sig fast föreslår regeringen att de arbetsmarknadspolitiska insatser som i dag görs tidigt i arbetslösheten tillfälligt förstärks. Regeringen har därför föreslagit bland annat fler praktik- och utbildningsplatser avsedda för personer som riskerar långtidsarbetslöshet. Även i samband med budgetpropositionen för 2012 genomfördes satsningar för att förhindra långtidsarbetslöshet.
Det innebar bland annat förstärkt förmedlingsstöd, ökad uppföljning av arbetslösas arbetssökande och fler programinsatser. Dessa satsningar följs nu upp och fortsätter under 2013. När det gäller åtgärder som utformas särskilt för Hylte, Hallands län, Jönköpings län och andra delar av landet är svaret följande: Både för samhället och individen är det olyckligt och beklagligt att drabbas av varsel.
Detta innebär också en ökad utmaning för Arbetsförmedlingen på regional nivå, men det finns resurser, erfarenhet och väl upparbetade rutiner hos Arbetsförmedlingen för att hantera detta. Det kan exempelvis innebära att skriva in arbetssökande direkt på plats eller att genomföra matchningsinsatser som ger snabb hjälp åt den arbetssökande. Det är Arbetsförmedlingens uppdrag att se till att de medel som myndigheten förfogar över fördelas så effektivt och bra som möjligt.
Avslutningsvis vill jag poängtera att det finns beredskap och att regeringen följer den bekymmersamma utvecklingen noga.