Sofia Arkelsten (M):
Vi debatterar Riksrevisionens granskning av de kärnstöd som Sverige utbetalat till ett antal multilaterala banker och organisationer. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Detta handlar mer om formen för biståndet än om innehållet.
Riksrevisionens "övergripande slutsats" är att "regeringens och Utrikesdepartementets hantering av det multilaterala utvecklingssamarbetet inte är präglad av insyn, effektivitet och tydliga ansvarsförhållanden. - - - Enligt Riksrevisionen går det . inte att avgöra om pengarna går till de mest effektiva och relevanta organisationerna.
Riksdagen och allmänheten får inte heller tillgång till den information som behövs för att förstå vad det multilaterala biståndet används till." Detta skriver Riksrevisionen "efter att ha granskat hela kedjan från riksdagens beslut till genomförande och uppföljning". Det viktiga här är att vara självkritiska. Det är bra med granskning. Under Alliansens tid har biståndet förbättrats. Landfokuseringen har ökats.
Vi har klarat enprocentsmålet i åtta budgetar. Vi har arbetat kraftfullt med att öka resultatfokus, transparens och återkoppling. Det finns en biståndspolitisk plattform på plats, och den ska göra en tydlig stig genom den skog av policyer som vi kritiserats för. Trots hårt arbete har vi inte hunnit ända fram.
Det är viktigt och grundläggande för biståndets trovärdighet och starka stöd hos svenska folket - för det är skattepengar vi pratar om - att varje krona används på bästa möjliga sätt. Den rödgröna regeringen har mycket att svara för när det gäller deras handfallenhet och misslyckanden i biståndspolitiken: bristen på besked, ointresset för till exempel SRHR och vaccinationer, den interna splittringen och den osäkerhet som biståndsorganisationerna känner av och ger uttryck för.
Men i detta ärende är utrikesutskottet överens och betonar hur viktigt det är att Sveriges bidrag till de multilaterala organisationerna också i fortsättningen sker i form av det som vi kallar kärnstöd. När vi gör på det här sättet stöttar vi ett långsiktigt system för global samverkan där Sveriges politiska prioriteringar, det vill säga det vi tycker är viktigt, får genomslag.
Det går att beskriva kärnstödet som den biståndspolitiska infrastrukturen. Det är inte lika glassigt som att bara ge bistånd till särskilda ändamål eller särskilda länder. Det är möjligen inte lika roligt på givarkonferenserna. Men det garanterar att systemet finns på plats, och det har varit någonting som vi prioriterat. Därför förtjänar det att följas upp och utvärderas.
Besluten ska fattas med god insyn, och det ska vara tydligt vad som har legat till grund för besluten. Herr talman! Regeringen rapporterar tillbaka till riksdagen i form av en skrivelse. Nu föreslår utrikesutskottet att den ska bli ännu bättre. Det ska bli en samlad resultatanalys av arbetet i de multilaterala utvecklingsorganisationerna. Det ska alltså bli enklare att förstå vad pengarna har använts till. Det är förutom det som kommuniceras i budgeten.
Skrivelsen ersätter inte det som kommer att finnas i budgeten. En viktig sak i betänkandet är att kravet på effektivitet i hantering av biståndsmedel inte bara gäller dem som utför insatserna eller mottagande länder och organisationer. Det gäller också det sätt på vilket resurserna fördelas, hanteras och följs upp i Sverige. Så är det.
Det finns förbättringspotential, och förbättringsarbetet fortsätter. Det blir bättre administration och fler beslut som fattas av regeringen. Mycket har som sagt redan blivit bättre. Riksdagen kommer att fortsätta att granska regeringen. Med bättre information i budgeten och en bättre skrivelse kommer det arbetet att bli mer effektivt. Det är knepigt med bistånd. Det är politik och mycket hantering.
Det är långsiktigt, och det styrs av principer, avtal och i bästa fall en politisk vilja. Behoven är enorma, och resurserna räcker aldrig riktigt till. Prioritering, samordning och transparens behövs. Verksamheten sker ofta i demokratiskt tveksamma länder med stora problem med korruption och brister i mänskliga rättigheter. Biståndets idé är just att göra skillnad. Det gäller att se till att människor får verktyg att ta sig upp ur fattigdom och bort från förtryck.
Riksdagens fastslagna mål att skapa förutsättningar för bättre levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck gäller. Men sättet som vi uppnår det på kommer att förändras inte minst för att möta de utmaningar vi står inför i dag. Omvärlden förändras, och då måste biståndet också förändras. Den perfekta reformen finns inte. Du är aldrig klar med politiken.
Det enda som är konstant är förändringarna och behovet av förnyelse och ständig förbättring.