KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Tysklind (L):
Jag har egentligen en ganska enkel fråga - eller enkel och enkel - men den är i alla fall kanske något för Owe Hellberg att bita i. Jag reagerade när Owe Hellberg tog upp att våra förslag enbart leder till markspekulation. Jag vet inte om det finns något slags likhetstecken i Vänsterpartiet mellan å ena sidan enskilt ägande och fri dispositionsrätt och å andra sidan markspekulation. Var går i så fall gränsen?
Hur mycket kontroll ska egentligen samhället ha för att det inte ska vara markspekulation? Det kunde vara intressant om Owe Hellberg kan förtydliga det uttalandet, om att våra förslag bara leder till markspekulation.
Lars Tysklind (L):
Jag bara konstaterar att vi har väldigt olika synpunkter, Folkpartiet och Vänsterpartiet, i den frågan. Vi utgår från den enskildes rätt att få full ersättning när man hamnar i en tvångssituation och samhället ändå behöver ta mark i anspråk. En annan fråga gäller det här med boplikten, som jag tog upp i mitt anförande. Har Vänsterpartiet tagit ställning till den frågan?
Vi har ju boplikt i jordförvärvslagen, och sedan spekuleras det i några motioner kring att boplikt skulle vara ett sätt att lösa viss omvandlingsproblematik, från permanentboende till fritidsboende, i vissa kustsamhällen. Har Vänsterpartiet tagit ställning i den frågan? Tycker de att boplikt skulle kunna vara en lösning? Eller är Vänsterpartiet också med på vår linje, att det där inte är någon lösning man kan gå på?
Lars Tysklind (L):
Jag går upp här i talarstolen för att jag tycker att det behövs ett förtydligande när det gäller Folkpartiets inställning till jordförvärvslagen. Jag ser inget motsatsförhållande mellan Folkpartiet och Centern när det gäller att skapa en levande landsbygd och bevara den. Vi har bara lite olika sätt att se på hur det ska lösas. Jag håller naturligtvis med Rigmor Stenmark när hon säger att man ska ha förutsättningar för att kunna vårda sin skog.
Det har vi inte några motsatta synpunkter på. Vi utgår från att människor som har skog är ärliga människor som vill ta till vara sin egendom och gör så i de allra flesta fall, en mycket stor majoritet. Men vi säger när det gäller jordförvärvslagen att vi inte tycker att det är en bra metod för att uppnå de målen. Vi ser inte att krångliga regler kring förvärvet löser frågan.
Rigmor Stenmark tog upp en mening i vår reservation som kanske kan kännas lite tvingande. Den hänvisar till det resonemang som vi hade när vi diskuterade under förra riksmötet kring jordförvärvslagen och skogsvårdslagen. Vi sade att vi tror att det är en dålig metod att försöka lösa problemen med skogsklippare genom jordförvärvslagen.
Vi menar att om man vanvårdar sin skog är det skogsvårdslagen som ska lösa problemet. Obalansen mellan ägarkategorier är naturligtvis en risk, som Rigmor Stenmark tog upp här. Den frågan tycker vi hör hemma i konkurrenslagstiftningen. Därmed upphör egentligen jordförvärvslagen. Det är detta med omarronderingar som finns kvar, men det har vi också hänvisat till annan lagstiftning. Därför finns det inget berättigande för den lagen. Det är vår syn. I grunden finns inga motsatsförhållanden här.
Jag ser inte alls det här som någon stor konflikt inom alliansen.
Lars Tysklind (L):
Jag vill fråga Lilian Virgin om översynen av ersättning vid expropriation. Har Lilian Virgin några upplysningar om varför det dröjde så länge innan den kom i gång? Vad var svårigheten? Vi är nog ganska överens om att det tagit orimligt lång tid. Nu ska ett delbetänkande komma i början på år 2007, och man ska vara klar i mitten av år 2007.
Då har det ändå gått över tre år innan det är färdigt. När man drar ut på tiden med utredningar kan man misstänka att det egentligen är någonting som regeringen inte vill göra. Det är väldigt olyckligt. Vi hade ändå en överenskommelse att det skulle göras. Det är en viss brist på respekt för ett tillkännagivande från riksdagen.
Det måste även i detta fall vara så att regeringen så skyndsamt som möjligt ska effektuera riksdagens beslut. När det gäller frågan om friköp av tomträtter kan man naturligtvis diskutera kommunalt självstyre. Från Folkpartiets sida ställer vi helt upp på det kommunala självstyret i frågan. Det får vi mer se som en principiell diskussion. Från Folkpartiet kommer vi även på kommunal nivå att agera i den frågan.
Det måste vara en rättighet att få köpa loss sin tomträtt. Det är en långsiktighet i detta. Det finns egentligen inget skäl till varför det ska vara tomträtter. Om det är bestämt att det inte ska vara någon ändrad markanvändning är det bara en oförutsägbarhet för den enskilda om man inte har rätt att köpa fri sin tomträtt. Vi får se det som en principiell diskussion. Vi för även principiella diskussioner i andra frågor.
Det kan gälla omvandling av hyresrätter till bostadsrätter och så vidare. Jag tycker att det även hör hemma i riksdagen att föra den typen av diskussion.
Lars Tysklind (L):
Det sista får jag hålla med om. I sista hand är det naturligtvis kommunerna som får fatta det beslutet. Men jag tycker ändå att det finns ett utrymme för att föra en principiell diskussion om ägandet och den enskildes rätt. Det är bara att konstatera att Lilian Virgin inte har andra upplysningar än vad vi har fått när vi har försökt att få svar från justitieministern i frågan. Det har egentligen varit väldigt oklara svar. Det är bara att beklaga. Det går inte att vrida tiden tillbaka.
Den förlorade tiden på två år är den stora stötestenen. Jag ska ta upp frågan om boplikt som vi har diskuterat här några gånger. Även Owe Hellberg hade en liten diskussion om det. Det står att PBL-lagstiftningen inte är en väg att gå. Jag tycker att det är väldigt bra att man har kommit fram till det och sätter en punkt i den frågan.
Vad vi eftersträvade var att också sätta en punkt i frågan över huvud taget. Nu står det inget om EU-lagstiftningen i utskottstexten. Det kanske det borde göra. Det räcker inte med att bara konstatera att det är en komplex fråga och lämna den till framtiden. Man kan även ställa sig bakom det principiella ställningstagandet. Boplikt kan egentligen inte någonsin vara ett bra sätt att ta sig fram. Det är en alldeles för stor inskränkning av det enskilda ägandet. Vi har ändå erfarenheter från andra länder att det inte har fungerat.
Därför borde vi avfärda den tanken väldigt tydligt. Kan vi sedan göra det med hjälp av EU-lagstiftningen kan det vara bra i sig. Jag tycker att vi kan ta en principiell ståndpunkt i den frågan.
Lars Tysklind (L):
Det är naturligtvis finansministerns privilegium att säga att man ger besked två gånger om året. Men frågan gällde att man från regeringsrepresentanter ändå ger en del; man säger A men inte B. Frågeställningen gällde hur landets fastighetsägare ska tolka vad som menas i sammanhanget. Som jag sade förut är det en väldig skillnad mellan om man tänker ta ut 25 miljarder eller om man tänker ta ut 30 miljarder.
Det fick vi tydligen inget besked om. Alliansens fastighetsskattepolitik tycker jag inte känns som något bekymmer över huvud taget. Det som trots allt starkt förenar alla fyra borgerliga partierna är att vi har analyserat att det finns ett stort problem som vi är beredda att göra något åt.
Från Folkpartiets sida har vi initialt föreslagit sänkta procentsatser, men vi är naturligtvis beredda att ta till även andra tekniska delar under den tid då skatten ska avvecklas för att det hela ska upplevas som rimligt och rättvist. Ledstjärnan var säkert att det skulle vara rimligt och rättvist.
Men när någonting händer inom ett skattesystem - som man trots allt får säga när taxeringsvärdena närmast skenat i väg på vissa ställen - måste vissa saker omprövas. Då krävs det att man i grunden går in i detta. På vänstersidan måste väl finansministern förhandla med sina samarbetspartier. Om jag inte missminner mig har Miljöpartiet ett kongressbeslut om att fastighetsskatten ska avvecklas.
Vänsterpartiet vill avveckla fastighetsskatten åtminstone för hyresrätter - hyreshus, flerfamiljshus. Jag antar därför att även ni får föra dessa diskussioner, och det må ni väl göra. Från alliansens sida ser vi inte något problem här - alltså att vi inte skulle kunna komma fram till ett bra förslag som vi kan sjösätta direkt, att gälla från den 1 januari 2007.
Lars Tysklind (L):
Jag ska ta upp samma tråd som Jeppe Johnsson. Den här interpellationen handlar ju mycket om illegalt fiske i Barents hav. Det är något som man naturligtvis måste stoppa. Jag hoppas att jordbruksministern tar sitt ansvar och för den frågan vidare. Frågan om konsumenter tas också upp i interpellationen. Konsumentmakt är ju något väldigt viktigt. Det har vi från Folkpartiet lyft fram i många sammanhang.
Om konsumenten ska vara en maktfaktor krävs det att man har riktig information och garantier för att informationen är riktig. I Sverige har vi ju, som Jeppe Johnsson sade, fått en något bisarr situation. Man har avsättningssvårigheter för svensk inom lagliga kvoter fångad fisk medan annan fisk saluförs. Konsumenten har förts bakom ljuset.
Man köper fisk och tror att man gör en stor miljögärning. Sedan visar det sig att den är illegalt fångad i Barents hav. Naturligtvis sätts hela systemet i fråga om det uppstår sådana situationer. Fru talman! Jag är också väldigt mycket inne på att det krävs attitydförändringar mot det svenska fisket.
Jag hoppas att jordbruksministern med större tydlighet än vad som visas i svaret framhäver att det svenska fisket trots allt bedrivs inom de ramar som är satta och att det är ett lagligt fiske. Jag tycker även att det i själva interpellationen andas lite grann om att man ifrågasätter de kvoter som är satta. Det kan man naturligtvis göra.
Men det är ändå viktigt att tala om att de svenska fiskarna fiskar inom de ramar som de har fått sig tilldelade. Det måste vara fel när Sveriges yrkesfiskare ganska ofta uttrycker att de tycker att vi framställer dem som någon typ av skurkar som egentligen inte följer de regler som finns.
När det gäller kvotsystemet har jag tidigare framfört att jag tror att det som pågår på västkusten i fråga om blandfiske är ett av de stora problem som vi måste få bukt med - det stora fullständigt orimliga utkastet av fisk som sker. Man får höra att bara var tredje torsk som fångas landas och så vidare. Där har vi det stora problemet. Det handlar kanske inte så mycket om kvoternas storlek, utan man måste ändra det systemet.
Jag ser fram emot att det här försöket med havdagar kommer i gång. Jag undrar om ministern har något besked att ge i dag om när det kan komma i gång. Det tror jag kan vara väldigt betydelsefullt för det svenska fisket. Det är precis som Jeppe Johnsson säger här, att det måste vara så att man i Sverige ska äta svenskfångad fisk och att det svenska fisket ska vara inriktat för direkt livsmedelskonsumtion.
Jag skulle vara tacksam om ministern säger någonting om kvotsystemet och om när det kan komma i gång. Jag tror att det är oerhört betydelsefullt för det svenska fisket.
Lars Tysklind (L):
Vi är naturligtvis alla överens om att det svenska fisket ska överleva. Det är inte minst yrkesfiskarna överens om. Det måste vara ett hållbart uttag, för annars överlever inte fisket. Yrkesfiskarna är de som är mest angelägna om att det ska överleva.
När det gäller märkningen av fisk vill jag påstå, apropå det här att man skriver "Nordostatlanten", att det stora problemet inte är att man tror att det är fångat utanför Norge, utan det stora problemet är att vi inte har möjlighet att välja svensk fisk om vi så vill. Jag tycker precis som Jeppe Johnsson att den politiska debatten har skulden till att det svenska fisket har misstänkliggjorts. Annars skulle det vara väldigt naturligt att välja svenskt.
Vi väljer svensk kyckling och svenskt kött och tycker att det är jättebra. Plötsligt när vi kommer till svensk fisk är det mer eller mindre något fult. Det ser jag som ett jätteproblem. Det har blivit så att det är danskar och fransmän som äter upp den svenska torsken, och vi äter torsk fångad någon annanstans där det används, som det har visat sig, lite tveksamma metoder och där man har lite tveksamma uttag. Därför tror jag att det krävs att man från politiskt håll är väldigt tydlig på att det svenska fisket ska hålla sig inom de ramar som det har fått.
Sedan kan man ha synpunkter på hur de här ramarna har kommit till. Från Folkpartiets sida har vi framhållit att vi ser lösningen i lokal förvaltning och att man har en bra kontroll. Jordbruksministern talar här om kontroll. Jag hoppas mycket på den skrivelse som kommer.
Jag vet att utredningen pratar om effektinriktad kontroll, att man inte bara skapar mängder utan också ser på vilka metoder som skapar effektivitet. Man har även hört att många fiskare i dag menar att den typ av kvantitativa kontroller som nu finns närmast upplevs som trakasserier. Alla är egentligen ense om att man vill ha en kontroll för att verkligen få bort problemen.
Det är naturligtvis ingen som gynnas av att det tas upp olagliga kvoter.
Lars Tysklind (L):
Jag tycker att statsrådet här väl beskriver den politik som alliansregeringen har börjat föra. Det har varit helt klart under hela valrörelsen att det var den här långsiktiga politiken som vi ämnade föra. Vi har trots allt facit på den bostadspolitik som har förts hittills. Vi har bostadsbrist i över 100 svenska kommuner.
Jag har som bostadspolitiker under hela förra mandatperioden upplevt att det som efterlysts från byggbranschen är långsiktiga spelregler. Den ryckighet med stimulanser av än det ena och än det andra slaget till olika typer av lägenheter har definitivt inte främjat byggandet av hyreslägenheter. Herr talman!
Det blir väldigt lätt när man talar bostadspolitik att det kommer något slags ideologi in i det hela. Det är i och för sig bra. Men att ideologin skulle ligga i att man var för eller emot hyresrätter är ett helt felaktigt sätt att närma sig problemet. Vad som däremot är ideologi är att enskilda människor har valfrihet att välja det boende de vill.
Jag är övertygad om att den långsiktiga politik som alliansregeringen kommer att föra kommer att leda till det. Långsiktighet gäller naturligtvis inte bara finansieringen utan också plan- och bygglagssidan, som har utretts under en hel mandatperiod utan att man egentligen lagt fram ett enda förslag.
Det som har varit det stora problemet och som vi gång på gång påtalat är de facto överklagandeprocesserna, som har dragit väldigt långt ut på tiden. Det fanns ett delbetänkande från PBL-kommittén redan från 2004 där man tog upp frågan om överklagandeprocesser. Den har legat och vilat sedan dess.
Konkurrens är också någonting som naturligtvis har diskuterats mycket under den gångna mandatperioden. Det som det har handlat om och som det handlar väldigt mycket om i dag är arbetskraftsinvandring. Jag läste i tidningen Byggindustrin senast i dag att Polen och baltstaterna inte behöver Sverige när det gäller byggbranschen, men Sverige behöver Polen och baltstaterna.
Vi klarar inte att hålla uppe en produktion utan hjälp utifrån, och den konkurrens som då uppstår blir väldigt svag om inte många aktörer kan jobba samtidigt. Jag får återgå till överklagandeprocessen.
Att överklagandeprocessen i sig har dragit ut så mycket på tiden är också en stor konkurrensfråga på grund av att det visat sig att många små aktörer inte orkar hålla nere kostnaderna under så långa perioder. Ju längre en process pågår, desto färre och större aktörer finns det. Det är naturligtvis kostnadsdrivande i sig.
I detta resonemang finns det ingen som bestrider att hyresrätten har en given roll och en given plats i det svenska bostadsbeståndet. Det är en upplåtelseform som är en förutsättning för flexibilitet.
Snarare är det ägandet som under hela förra mandatperioden och även dessförinnan, snart i hundra år, har varit en ideologisk spärr hos de partier som hade regeringsmakten förut. Det är snarare den frågan vi nu försöker lösa och skapa valfrihet för enskilda människor.
Lars Tysklind (L):
Det finns i alla fall en sak som vi alla är överens om i den här debatten, och det är långsiktiga spelregler. Under den förra mandatperioden var det mest vi borgerliga politiker som pratade om långsiktiga spelregler, men nu gör alla det. Det är väl bra så långt. Det har inte varit någon inriktning på långsiktiga spelregler, utan det har varit en ryckig politik med olika stimulanser.
Det har varit en politisk styrning av vilka bostäder som marknaden ska bygga. Det har fått konsekvenser. Det har inte stämt. Vi har ett väldigt tydligt exempel från MKB i Malmö som valde bort att bygga efter de stimulansregler som fanns. De byggde i stället stora lägenheter, för det visste de att det var efterfrågan på.
När man följde upp detta såg man att resultatet blev att betydligt fler mindre lägenheter i det äldre beståndet friställdes som ungdomar kunde ta över. Den här styrningen har varit väldigt störande för marknaden. Nu har vi ändå facit, som jag sade förut. Vi har bostadsbrist i över 100 svenska kommuner. Inte ens den förra socialdemokratiska regeringen kan ju tycka att det var en bra politik.
Det gav i alla fall inget bra resultat. Sedan vill jag också understödja det som statsrådet sade om att man ska gå från produktionsstöd till konsumtionsstöd. Ser man lite bredare på den frågan kan man faktiskt säga att även den skattesänkning som alliansregeringen nu genomför för låg- och medelinkomsttagare naturligtvis är en ingrediens i detta att stärka konsumenten och den valfrihet som ska finnas för den enskilda personen.
Lars Tysklind (L):
Just bostadspolitiken är väl det område som tydligast visar att vi har olika synsätt från borgerligt håll och från vänsterhåll. Det har också under förra mandatperioden visat sig att det finns mycket tydliga rågångar mellan oss - ideologiskt kopplade rågångar, naturligtvis. Man kan inte säga annat än att det handlar om ideologiska skillnader när vi under förra mandatperioden varje år från borgerligt håll föreslog ägarlägenheter som en upplåtelseform.
Från socialdemokratiskt håll pratade man alltid om att det ska finnas olika upplåtelseformer, men ägarlägenheter ville regeringen inte införa, och det stod man fast vid under hela mandatperioden. Bostadspolitiken handlar naturligtvis inte i första hand om gamla damer. Det handlar om den totala bostadsbristen i landet. Precis som statsrådet här sade har det byggts för lite. Den förda politiken har inte avhjälpt det problemet.
Herr talman! Jag ska också göra en liten kommentar om arbetskraftsinvandring. Det är inte som Johan Löfstrand säger fråga om ett sätt att dumpa löner. Sanningen är att arbetskraftsbristen är ett av de största problemen vi ser framför oss för byggsektorn. Det kommer att vara väldigt attraktiv arbetskraft som man får locka till Sverige. Det är inte fråga om att någon kommer hit för att det ska dumpas några löner. Herr talman!
Jag gick egentligen upp i debatten för att göra en lite annan vinkling. Det är lite grann domedagsprofetior som framförs här av Johan Löfstrand. Jag har en artikel som kommenterar ett seminarium man har haft i Malmö. Jag tror att det var i förra veckan.
Det visar att de tydliga signaler som nu kommer från regeringen gör att byggherrarna ser: Nu har vi långsiktiga spelregler, och vi får rätta in oss efter dem. Det gör man också. De resonerar så här: "Längre fram kommer det slopade stödet att vägas upp av lägre byggkostnader och lägre skatt både för fastighetsägare och hyresgäster." Det trodde man på seminariet.
Man ser även att energisektorn är en sådan sektor som man måste börja jobba hårt med för att sänka kostnaderna. Det är inte så att det bara är denna väg man ska gå. Det är precis som bostadsministern har sagt här. Får man dessa långsiktiga spelregler kommer marknaden att ta till sig detta. Om man bygger lägenheter som ingen kan hyra kommer priset att sjunka.
Det är inte så att man väljer att ställa dessa lägenheter tomma. Då kan man verkligen tala om kapitalförstöring. Det finns en ljus bild av långsiktiga spelregler. Med all säkerhet kommer marknaden att ta till sig det och rätta in sig efter detta.
Lars Tysklind (L):
Egon Frid sade i sitt första anförande att långsiktiga spelregler togs bort när man tog bort subventionerna. Men det underliga är att hela byggbranschen tydligen har missat att det har funnits några långsiktiga spelregler, eftersom de har efterlyst en ändring av bostadspolitiken så att det blir långsiktiga spelregler. Herr talman!
Nu visar alliansregeringen tydligt hur man långsiktigt ska lägga upp den här frågan. Den förra socialdemokratiska regeringen, där Egon Frids parti var ett troget stödparti, försökte ändra bostadsfinansieringen, men man misslyckades med detta.
Det gjordes en utredning, och det grundläggande felet med den utredningen var att man inte tog upp skatterna. Det fick inte ens utredas. Nu tar den borgerliga regeringen bland annat itu med fastighetsskatten. Herr talman! Det finns en sak till som är väldigt viktig. Det är egentligen inte så mycket frågan om volymer.
Jag tycker att det låter lite planhushållningsmässigt att man ska köpa in i stora volymer. Problemet när det gäller att pressa byggkostnaderna och få konkurrens löses genom att man får en mångfald byggare. Det är där plan- och bygglagens konstruktion kommer in. Det handlar om att flera ska kunna bygga. Det har visat sig att om flera mindre byggare får vara med och konkurrera kommer det fram många innovationer.
Det finns faktiskt byggare som har lyckats bygga mycket billigare. Det finns det exempel på. Det finns andra drivkrafter än investeringsstöden och räntebidragen som Egon Frid talar om. Man ska inte fastna i dem. Det finns helt andra drivkrafter som kan leda till ett billigt och bra byggande.
Lars Tysklind (L):
De två debatter som har varit här efter varandra karaktäriseras just av dessa domedagsprofetior. Det är lite märkligt att man fastnar vid dessa tillfälliga investeringsbidrag - de har från tid till annan siktat på olika saker - och att hela byggmarknaden skulle stå och falla med dem.
Som jag sade tidigare har man hela tiden efterlyst långsiktiga spelregler. Jag hänvisade förut till det här seminariet i Malmö där byggherrar diskuterade frågan. De ser de tydliga signalerna från regeringen och vidtar åtgärder. Man kan bredda konkurrensen och låta flera vara med och bygga.
Flera har tidigare nämnt att även byggmaterialsidan kommer att bli konkurrensutsatt. År 2010 kommer vi att ha facit. Jag är övertygad om att det kommer att vara ett gott resultat.