Mats Berglund (MP):
Sjukförsäkringssystemet har som övergripande syfte att ge den enskilde trygghet när man blir sjuk - ekonomisk ersättning under en kortare eller en längre tid. Om man antas kunna återgå i arbete ska man få stöd och hjälp med rehabilitering. Visar det sig att man kommer att behöva byta arbete ska man få stöd i den omställningen.
De som sannolikt inte kommer att kunna återgå i arbete alls eller bara kan återgå till en liten del ska få möjlighet till sjukersättning och känna en trygghet i den stödformen. Så ska det vara.
Betänkandet som vi debatterar i dag utgår från en rapport från Riksrevisionen, som har granskat vad som händer när man inte får sjukpenning trots att man är sjuk - vägen tillbaka till arbete efter ett beslut om nekad sjukpenning från Försäkringskassan.
Ett nekande beslut definieras av att Försäkringskassan och den försäkrade gör olika bedömning av sjukdomen, eller rättare sagt sjukdomens effekter på arbetsförmågan. Detta, att man får avslag, är ju något som händer.
Och som vi nog kan konstatera händer det lite för ofta, och det händer allt oftare - i synnerhet efter den punkt ett halvår in i sjukskrivningen då bedömningen av arbetsförmågan ska göras mot hela arbetsmarknaden. Riksrevisionen gör i rapporten ingen bedömning av rehabiliteringskedjan i sig.
Men det vore väl, fru talman, nästan oetiskt att i det läge där vi befinner oss, med ett sjukförsäkringssystem som visar öppna revor, inte backa ett steg och åtminstone säga något om att sjuka människor får ett nekande. För hade vi haft ett fungerande, tryggt system som man kan lita på hade det inte varit något problem.
Men det system vi har, med rehabiliteringskedjan, som den borgerliga majoriteten införde 2008 och som Miljöpartiet då röstade emot, är i grunden problematiskt. Vi matas med berättelser från människor som är för sjuka för att arbeta men ändå får nej från Försäkringskassan. Vi har läst rapporter från Inspek-tionen för socialförsäkringen, ISF. Vi har läst Sjukförsäkringsutredningens olika betänkanden.
Vi har Mandus Frykmans utredning om sjukskrivningsprocessen. Och för en dryg månad sedan kom forskaren Niklas Altermark med boken Avslagsmaskinen . Bilden är ganska tydlig: Systemet kring rehabiliteringskedjan fungerar inte. Det står helt klart att vi behöver en reformagenda för att reparera revorna i sjukförsäkringen.
Jag är tacksam över att vi har en regering som nu tar kliv mot en trygg sjukförsäkring för alla. Men vi är inte där än. Miljöpartiet vill gå längre. Vi vill genomföra förslagen i de liggande utredningarna. Vi har i regering tillsatt ytterligare en utredning, om sjuk- och aktivitetsersättningen. Men vi har fler förslag. Detta om orsakerna bakom nekandena.
Men, fru talman, vi borde egentligen backa ytterligare ett steg och fråga oss: Varför blir människor sjuka över huvud taget? Vad kan vi göra för att minska inflödet i sjukförsäkringen? Vad är det som krävs för att vi ska ställa om till mer hållbara liv och arbetsliv? Vi hamnar troligen i svar som trygghet på arbetsplatsen, kortare arbetstid och minskad stress.
Men det handlar också om vad vi äter, vad vi gör och hur vi lever våra liv. Hållbarhet i livets alla skeden är för Miljöpartiet en grundläggande fråga, som inte går att frikoppla från politiken gällande sjukvården eller sjukförsäkringen. Men tillbaka till Riksrevisionens rapport.
Riksrevisionen har undersökt anställda vid fem stora statliga verk, som varit sjuka under en tid och som under sin sjukdomsperiod blivit utförsäkrade eller nekade sjukpenning. Frågorna har gällt vad som händer dessa personer under processen på vägen tillbaka till arbete eller, alternativt, tillbaka till en ny sjukskrivningsperiod för dem som inte klarade arbete.
Riksrevisionen undersöker aktörerna i den här processen, det vill säga: Arbetsgivarna - upprättar de en plan för att den sjuke ska kunna gå tillbaka till jobbet? Försäkringskassan - får den information från arbetsgivarna om vilka insatser som har gjorts? Ger Försäkringskassan själv rätt information till den sjuke, i rätt tid?
Arbetsförmedlingen - tar man emot de personer som bollas från Försäkringskassan om de behöver ställa om och söka nytt jobb på hela arbetsmarknaden? Fungerar samspelet mellan de två myndigheterna i denna överlämningsprocess? Resultatet av granskningen är något nedslående. Arbetsgivarna upprättar inte alltid planer för återgång i arbete som de ska.
Försäkringskassan får inte information från arbetsgivarna i den utsträckning man kan förvänta sig. Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen gör inte heller sina delar; de kallar inte till omställningsmöten så som de ska. Och den information Försäkringskassan ger till de sjuka når inte alltid fram, vilket naturligtvis är väldigt illa. Riksrevisionen riktar inte någon kritik mot regeringen.
Däremot ger man ett antal rekommendationer till de två myndigheterna, som är av sådan karaktär att det kan vara rimligt att regeringen faktiskt, så som också ett enigt utskott menar, tar ett helhetsgrepp om den här processen. Regeringen har vidtagit flera åtgärder, som redovisas i svaret i betänkandet. Man har gett i uppdrag till både ISF och Försäkringskassan att följa upp, utvärdera och redovisa åtgärder.
Men som utskottet också uttalar behövs ett samlat grepp. Vi har ett stukat sjukförsäkringssystem, och detta är en av de delar som verkligen behöver rättas till. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till betänkandet.