Anders Borg (M):
Vår utgångspunkt är hur den svenska arbetsmarknaden fungerar och hur den påverkas av bostadsbeskattning. Vi ska till att börja med konstatera att Sverige har hög grad av rörlighet på arbetsmarknaden. Det är många som flyttar i jämförelse med de flesta europeiska länder, och jämfört med de flesta europeiska länder har vi förhållandevis begränsade kostnader för att flytta. Det som avgör hur mycket människor flyttar är hur tillväxten ser ut, familjebildningar, arbetsmarknad och andra saker.
Det är en styrka i den svenska modellen att vi har utformat socialförsäkringar och arbetsmarknadspolitik så att den underlättar flyttningar. Då är frågan: Hur stor roll spelar en förskjutning av reavinstbeskattningen? Sanningen är att vi inte vet så alldeles mycket om det. Det finns ett fåtal studier, och de studier som är gjorda visar på mycket begränsade eller inga effekter.
En sak kan vi konstatera: När den socialdemokratiska regeringen 2001 höjde realisationsvinstbeskattningen med 33 procent, alltså en tre gånger så stor höjning, hade inte det några dramatiska effekter på rörligheten på bostadsmarknaden såvitt vi vet. Det kan ha varit en faktor som bidrog till ett sämre funktionssätt i svensk ekonomi under åren 2002-2003, men det är inte en bedömning jag skulle skriva under på.
Jag tror inte att det hade någon stor effekt, för det är andra faktorer som spelar större roll för rörligheten. Vi ska också komma ihåg att de flyttregler som Hillevi Larsson nämner i a-kassan har gällt under hela efterkrigstiden. Skälet till att Socialdemokraterna valde att lägga in en hundradagarsperiod i de individuella programmen för arbetslösa var att skärpa flyttkraven.
Det var själva syftet med reformen att på det sättet öka rörligheten på arbetsmarknaden. Sedan visade det sig att det i praktiken inte kom att fungera, och därför har vi gått ifrån de reglerna. Om vi ska ha en generös arbetslöshetsförsäkring - och Sverige har förmodligen världens mest generösa arbetslöshetsförsäkring - måste vi också ha en stram administration. I detta ligger att människor måste söka jobb utanför sitt yrkesområde och utanför sitt bostadsområde.
Man måste ha en beredskap för rörlighet. Det har regeringen underlättat med en lång rad förändringar: Sänkta skatter, förändringar av a-kassan och inte minst större möjligheter till dubbel bosättning, som kommer vid årsskiftet. När det gäller uppskoven får jag nog säga att jag är lite mer förvånad över Hillevi Larssons kritik. Att vi räntebelägger uppskov sammanhänger med att vi lever i en globaliserad ekonomi.
Våra möjligheter att dra in stora skatteuppskov kommer att avta under de kommande åren. Att bygga ett skattesystem med stora uppskovsmöjligheter är en statsfinansiell risk. Jag är övertygad om att om Socialdemokraterna någonsin återkommer i regeringsställning kommer arbetet med att få kontroll över stora utestående skatteuppskov att fortsätta. Det är en nödvändig omställning av det svenska skattesystemet.
Jag kan inte i min föreställningsvärld få in att en socialdemokratisk regering skulle sänka eller avskaffa räntan på uppskoven. Det är i ett globaliseringsperspektiv en åtgärd som framstår som rimlig och nödvändig. Jag tror inte heller att vi ska överdramatisera vad uppskoven handlar om. För 80 procent av hushållen rör det sig om i storleksordningen 200 kronor i månaden.
Man frågar sig om det ska ske någon kompensation. Låt mig bara påpeka att fastighetsskatten har sänkts med 8 miljarder kronor netto. Fastighetsägarkollektivet, och särskilt de som har stora uppskov, har följaktligen fått väsentliga sänkningar av skatterna.