Robert Stenkvist (SD):
Mitt anförande skulle egentligen ha kommit in under debatten om skolan, men jag tror att det går bra ändå. Jag ger utrymme för repliker om inte annat. Herr talman! Vi ska snart klubba betänkandena UbU1 och UbU2 inom utgiftsområdena 15 och 16. Jag tänkte ta upp ett par aspekter av vår egen budget och liggande budget. Först gäller det de framförda förslagen om läxläsning. Herr talman!
Vi har noterat förslaget i den liggande budgeten om obligatorisk eller icke-obligatorisk läxhjälp. Detta förslag fördes fram med viss iver i valrörelsen av både de rödgröna och Alliansen. En del pengar har också anslagits till detta. När det gäller Alliansens gällande budget rör det sig om 10 miljoner kronor inom utgiftsområde 16 och ytterligare 289 miljoner kronor i bidrag till kommunerna.
Det är väldigt mycket pengar att skicka ut till kommunerna. Ingen har dock sagt något om hur denna läxhjälp ska gå till. Vilka ska bedriva denna läxhjälp? Under vilken tid? Alliansen har i någon skrivning nämnt att externa entreprenörer ska sköta läxläsningen. Men vilka ska godkänna dessa entreprenörer och hur ska det gå till? Det undrar vi. Vi kommer själva att återkomma med ett eget förslag om detta längre fram.
Herr talman! Ett annat förslag som fördes fram i valrörelsen med lika stor iver av båda blocken var pengar till mindre klasser, främst i de lägre årskurserna. Jag uppfattar det nog som att Alliansen och de rödgröna började tävla i populistiska förslag i denna fråga inför valet. Vi sverigedemokrater har inte hakat på detta förslag.
Vi har i stället föreslagit fler kringtjänster, främst speciallärare, men även skolkuratorer, syokonsulenter och skolpsykologer. Dessa tjänster behövs i dagens skola. Ska vi höja resultaten jämfört med andra OECD-länder måste vi även ta hand om elever med speciella svårigheter. Det är inte självklart att mindre klasser löser de problem vi har.
Som kuriosa kan jag nämna att jag har hört många lärare klaga på för små klasser också. Det blir nämligen inte rätt gruppdynamik i för små klasser. Fritidsverksamheten är ett annat område som har blivit eftersatt i dagens skola. Ingen annan kommunal verksamhet har väl drabbats av lika stora personalnedskärningar som denna verksamhet, i alla fall inte om man jämför med början av 90-talet.
Fritidsverksamheten är oerhört viktig, inte minst i våra så kallade utanförskapsområden. Det är på fritids eleverna ska lära sig tyda de sociala koderna och träna sig på social interaktion. Det finns undersökningar som visar att den sociala kompetensen är lika viktig som skolbetyg för framgång senare i livet. Man skulle också kunna införa läxläsning på fritids för de elever som så vill.
Då har vi en chans att förhindra att elever från till exempel socioekonomiskt svaga förhållanden hamnar efter i skolarbetet. Herr talman! Vi har alla förfasats över raset i de senaste PISA-undersökningarna. Man kan i någon mån säga att publiceringen 2012 av den senaste undersökningen blev ett yrvaket uppvaknande för både skolfolk och politiker.
Vi kan inte vända den negativa utvecklingen utan omfattande åtgärder. Ett av de viktigaste målen för att vända den nedåtgående trenden är att skapa studiero i skolan. Alliansen avsätter i sin budgetmotion för 2015 20 miljoner kronor för att skapa studiero. Det är bra. Men vad ska de använda pengarna till? Jag har inte sett något konkret förslag.
Den enskilt viktigaste uppgiften för att åstadkomma studiero är att återinföra ordningen i klassrummet. Disciplinproblemen har nu till och med spridit sig in i riksdagen. Det ska vara läraren som bestämmer. Detta hindrar inte elevinflytande och demokrati. Men lika lite som barn bestämmer hur de ska agera i trafiken, lika lite ska elever bestämma över det läraren bestämt inför kommande lektion. Hur vi når dit är en större och längre diskussion som vi lär återkomma till.
Jag hänvisar till vårt särskilda yttrande. Jag ser att jag har dragit över talartiden och ber om ursäkt för det. Jag vill passa på att önska utbildningsutskottet en god jul.