Ann-Kristine Johansson (S):
Jag vill tacka ministern för svaret. Det var ett tag sedan vi debatterade samma fråga. Jag återkommer än en gång för det handlar om att antingen ge upp landsbygden och låta marknadskrafterna råda eller också ta politiskt ansvar för landsbygden. Sedan sist har ni på departementet haft ett möte med branschen. Vad blev kontentan av det? Kommer branschen att ta sitt samhällsansvar?
Det var ministerns önskemål när vi senast debatterade frågan. I min interpellation frågade jag vilka konkreta initiativ som kommer att tas utifrån det. Sedan sist har vi även haft en nationell drivmedelskonferens i Kil i Värmland med deltagare från hela landet. Det gavs en redogörelse av läget och gjordes många kloka inlägg om de möjligheter som finns.
Det fanns önskemål om att vi politiker ska ta vårt ansvar och inte vara tysta och låta marknaden styra, för marknaden kommer inte att lösa landsbygdens servicebehov. Några frågor som jag gärna vill att ministern svarar på i dag gäller bland annat att jag anser att det behövs en lokal kartläggning, en försörjningsplan över landet. Vad anser ministern om behovet av en sådan, och vem skulle kunna genomföra den? Det är en konkret sak som man skulle kunna genomföra.
En annan fråga gäller ökade medel till det kommersiella serviceanslaget. Är det på gång? I den förra debatten hänvisade ministern till just de kommersiella serviceanslagen. Jag håller med om att det är en av ingångarna, men det saknas tillräckliga medel och en likvärdig tillämpning av reglerna. Vi har också saneringsansvaret. Var ligger det, och vilka ska finansiera saneringen när det kommer dithän?
Det krävs politiskt mod och vilja för att lyfta fram landsbygdens möjligheter. Det finns, som ministern skriver i svaret, en väldig potential. Men det finns också stora problem som måste åtgärdas. I Värmland, som jag känner till bäst, har vi en skaplig bild över läget tack vare ett aktivt länsbygderåd och FLF-mentorerna, alltså Föreningen landsbygdshandelns främjande.
Det finns 40 försäljningsställen, 15 mackar med kedjeleverans och 14 så kallade vita mackar, det vill säga mackar där mackägaren äger allt, även under jord. Vidare har vi elva uppsagda mackar. De ligger på landsbygden, med långa avstånd. Av de 40 försäljningsställena är 24 mackar ihop med annan livsmedelsservice. Det är dagsläget i Värmland, och det ser ungefär likadant ut i övriga Landsbygds-Sverige.
Verkligheten kommer i kapp oss i sommar för det är då vi ser att stängningarna börjar bli tydliga. Jag kan ge några konkreta exempel. I Sillerud i Värmland drivs lanthandel och mack tillsammans. Det finns ett brett serviceutbud. Lanthandeln visar på symbiosen, att det är viktigare än man tror att affären på landsbygden går bra eftersom bensin och handel finns på samma ställe.
Det alternativ handlaren har är att endera investera 1 miljon i en ny anläggning eller riva och bekosta saneringen för drygt 1⁄2 miljon. Ett annat exempel är Petter i Boa i Höljes längst upp i norra Värmland. Han driver en lanthandel sedan 40 år där servicen är just samordnad. Det finns apotek, post, systembolag, handel, ATG, drivmedel. Hans mack finns med i nedläggningsvågen.
Vad tror Maud Olofsson händer med servicen i Höljes, denna by på gränsen till Norge, om bensinmacken läggs ned? Allting hänger ihop. Han har också två alternativ: att upphöra med försäljningen och låta Statoil stå för saneringen eller att ta över och jaga nya leverantörer, vilket innebär att han till sist får stå för saneringen själv den dagen det är dags att lägga ned.
Jag vill ha svar från Maud Olofsson om vilka konkreta initiativ som är på gång, dels för att se till att man har service över hela alltet, dels för saneringsansvaret.