KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ludvig Aspling (SD):
Jag tror att på en övergripande nivå är problemet detta: Segregation är inte någonting som har uppstått av en slump i Sverige, utan segregationen är en inbyggd och ofrånkomlig följd av integrationspolitiken. Integrationspolitiken i Sverige bygger på valfrihetsmålet och jämlikhetsmålet. Valfrihetsmålet innebär att alla som invandrar själva ska besluta hur mycket av den svenska kulturen som de vill ta till sig.
Jämlikhetsmålet betyder helt enkelt att människor ska ha en jämlik levnadsstandard och en jämlik tillgång till välfärdssystemet och jämlika rättigheter i övrigt oavsett hur mycket av det svenska som de väljer att ta till sig. Detta gör att en väldig massa människor väljer att inte integrera sig själva i Sverige, att inte lära sig svenska, att inte göra sig anställbara och så vidare.
Segregation är med andra ord en ofrånkomlig följd av de beslut som regeringen har fattat. Att lösa detta med en påse pengar är meningslöst. I stället för att gå in och förändra de grundläggande antaganden och teoretiska utgångspunkter som finns angående integrationspolitiken, som är det egentliga problemet, har man sagt: Nu tar vi en stor pengapåse, som vi kastar på detta problem. Sedan hoppas vi att det kommer att lösa sig.
Det är därför vi får sådana här projekt som är fullständigt oskäliga. Det är helt självklart att detta inte kommer att leda till att segregationen bryts i det här området i Nyköping. Det ser jag som fullständigt uppenbart. Problemet är alltså mycket större. Jag undrar om regeringen bör fundera lite grann på grunderna för integrationspolitiken i stället för att i efterhand kasta pengar på ett problem som man själv har skapat.
Ludvig Aspling (SD):
Regeringen har ju lämnat ut förslaget om ny migrationspolitik på remiss, och det är inte förslagets materiella innehåll jag tänkte att vi skulle tala om i dag utan vilka organisationer som regeringen har valt ut som remissinstanser, alltså vilka parter som regeringen tycker ska få inflytande över framtidens migrationspolitik.
I regeringens egen promemoria Svara på remiss - hur och varför är en av rubrikerna "Regeringsärendena måste bli allsidigt belysta". Frågan är då i vilken grad urvalet av remissinstanser i detta fall kan tänkas ge en sådan allsidig belysning. Totalt sett har förslaget remitterats till 93 olika instanser.
Av dessa är inte mindre än tolv stycken organisationer som öppet bedriver rent politiska kampanjer för att öppna Sveriges gränser. Det finns inte en enda organisation som förespråkar en balanserad eller restriktiv migrationspolitik. Man kan ju fråga sig var allsidigheten finns här. Men en ännu viktigare fråga är varför regeringen valt att inhämta synpunkter från Sveriges muslimska råd.
Sveriges muslimska råd som organisation är nedlagd sedan december 2019, men när den fanns fungerade den som ett av Muslimska brödraskapets skyltfönster i Sverige. Organisationens syfte var att införa separat lagstiftning för muslimer och att öppna Sveriges gränser helt för invandring från Mellanöstern för att på så sätt successivt förvandla Sverige till en muslimsk stat.
Man kan fråga sig om en organisation som vill använda migration som vapen mot Sverige är lämplig som remissinstans i det här fallet. Ytterligare ett frågetecken i det här sammanhanget är Sveriges muslimska råds kopplingar till internationell terrorism. Som statsrådet känner till är Muslimska brödraskapet förbjudet i ett antal länder just på grund av dess kopplingar till radikala islamistiska organisationer och terrorism.
Migrationspolitiska beslut i sin tur påverkar ju möjligheten för terrororganisationer att smuggla in soldater till Sverige och Europa. Att då låta en organisation med band till internationella terrornätverk få utöva inflytande över svensk migrationslagstiftning är lite som att låta räven vakta hönorna, tycker i alla fall jag.
Jag vill därför fråga statsrådet om han anser att urvalet av remissinstanser i det här fallet kommer att ge en allsidig bild och om han ser en risk i att låta organisationer med kopplingar till internationell terrorism utöva inflytande över svensk migrationspolitik.
Ludvig Aspling (SD):
Morgan Johansson kallar det för konspirationsteorier, men jag vill påminna honom om vad hans egna myndigheter säger. Säpo pekade förra året ut islamistisk terrorism som det största hotet mot Sverige. Det faktum att organisationen Sveriges muslimska råd är ett skyltfönster för Muslimska brödraskapet kommer från en rapport från Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, en av regeringens egna myndigheter.
Sysslar regeringens egna myndigheter med konspirationsteorier, Morgan Johansson? Det finns ytterligare ett skäl till att man bör vara försiktig med att låta organisationer med band till internationell terrorism utöva inflytande över migrationslagstiftningen, och det är det faktum att sådana organisationer ofta har irreguljär migration som en viktig inkomstkälla. En rapport från Norwegian Center for Global Analysis beskriver detta på ett ganska bra sätt.
Rapporten har några år på nacken, men slutsatserna är ändå relevanta: This growing business now provides what is possibly the largest and most easily accessible threat finance opportunity for both organized crime networks and armed groups to purchase arms, establish larger and more regular armies, and demand taxation.
I rapporten kan man också läsa hur terrororganisationer specifikt attackerar civila i syfte att få dessa att betala för resan till Europa. Detta är alltså en del av migrationshaveriet generellt. Det skulle de ju inte göra om det inte var så att vägen låg öppen. Jag skulle därför säga att det finns ett visst delikatessjäv i den här situationen.
Islamistiska terrornätverk har ett direkt finansiellt intresse av att behålla den svenska migrationslagstiftningen så slapp som möjligt. Att då samtidigt bjuda in sådana organisationer, vilket regeringen har gjort - i dag står ju Sveriges muslimska råd fortfarande kvar på remisslistan - innebär att man riskerar att beslut fattas i egenintresse.
Jag skulle därför vilja fråga statsrådet om han över huvud taget ser en risk i att en remissinstans med tydliga kopplingar till internationell terrorism kommer att agera i egenintresse när det bredare nätverket av terrororganisationer står att tjäna finansiellt på beslutet i fråga. Det faktum att organisationen tekniskt sett är avvecklad stämmer, men detta verkar inte ha hindrat regeringen från att skicka ut remissen till dem. Det var tydligen ingen som orkade googla och se att organisationen inte fanns.
Sedan är det precis som migrationsministern säger så att organisationen har fungerat som remissinstans tidigare i ett antal lagstiftningsärenden. Den hade precis samma bakgrund och syfte vid de tillfällena. När det gäller att avfärda detta som konspirationsteorier: Nej, Morgan Johansson, informationen kommer i svart på vitt från ditt eget regeringskansli.
Ludvig Aspling (SD):
Ett tydligt tecken på att statsrådet inte vågar stå för sin egen politik är att han börjar prata om nazism och Ku Klux Klan i Sveriges riksdag. Statsrådet efterfrågade en lista på organisationer. Jag har inga främlingsfientliga sådana, men jag har fem önskemål: Sölvesborgs kommun, Staffanstorps kommun, Filipstads kommun, Konservativa förbundet och Föreningen Heimdal. Det hade räckt för mig. Om de hade funnits med på listan hade jag varit glad och nöjd och denna debatt hade kanske inte hållits över huvud taget.
Statsrådet undrar om jag verkligen tror på vad jag säger. För tydlighets skull, Morgan Johansson, vill jag understryka att jag aldrig säger något som jag inte tror på själv. I fråga om varifrån den information som jag för fram i interpellationen kommer tror jag på den, för den kommer från ditt eget regeringskansli.
Om det är så att informationen från regeringens egna myndigheter och regeringens eget kansli inte är tillförlitlig är det kanske ni som behöver fundera på vad ni håller på med.
Ludvig Aspling (SD):
Myndigheten Delegationen mot segregation beviljade nyligen över 900 000 kronor till ett projekt för att motverka segregation i Malmö. En av de föreningar som driver detta projekt heter Grupp 194 Malmö och leds av en man som heter Hussein Shobash. Det är en man som öppet skryter om sin bakgrund inom en terrororganisation som bland annat har gjort sig skyldig till massakrer på israeliska barn och raketbeskjutningar mot Israel.
Förutom detta sprider Grupp 194 Malmö i sociala medier aktivt antisemitisk propaganda. De hyllar mord på civila judar, och de sprider bilder av barn med automatvapen och karikatyrer av judiska män. Allt detta går att ta reda på genom en enkel googling. Jag skulle därför vilja fråga statsrådet Tomas Eneroth hur det är möjligt att vi gång på gång ska behöva höra talas om detta utan att regeringen gör något.
Ludvig Aspling (SD):
Frankrike utsattes nyligen för en våg av brutala terrorbrott. Vi välkomnar särskilt president Macrons tydliga markering mot islamismen och för den sekulära demokratin. Det är dock ett budskap som inte delas av alla.
Exempelvis har ledaren för den så kallade Islamakademin i Malmö mot bakgrund av attackerna uttalat att Frankrikes sekulära tradition är "rasistnationalistisk" och värre än Islamiska staten. Han kallar Macron en skurkaktig fjant och presidentens tydliga markering mot terrorn ett angrepp på muslimer och islam.
Allt detta är lite märkligt med tanke på att den här personen samtidigt fått projektpengar av Allmänna arvsfonden för att motverka våldsbejakande islamism eller våldsbejakande extremism. Jag vill därför fråga demokratiministern varför hon anser att en person som uttrycker ett så tydligt stöd för våldsbejakande extremism är lämplig i arbetet mot detsamma.
Ludvig Aspling (SD):
År 2015 påstod statsministern att asylinvandringen kommer att utgöra en ekonomisk vinst lite längre fram. Han hade rätt på så sätt att det definitivt inte är fallet just nu. Nya siffror från SCB visar att endast en tredjedel av dem som kom 2015 har kommit i någon typ av arbete, också inräknat personer som tjänar så lite som 8 000 kronor per månad.
Andra undersökningar, exempelvis från Entreprenörskapsforum, visar att en stor majoritet av dem som kommer från Mellanöstern och Afrika aldrig blir självförsörjande i Sverige. Med tanke på att massinvandringen fortsätter med oförminskad fart - 118 000 nya uppehållstillstånd utfärdades förra året - och att regeringen verkar satsa hela Sveriges framtid på att det någon gång kommer att leda till vinst är statsministern skyldig ett förtydligande. Vad betyder lite längre fram?
Ludvig Aspling (SD):
En våg av brutala och sadistiska personrån sköljer just nu över Sverige. När justitieministern får frågor om detta påpekar han gång på gång att hans regering har skärpt 50 straff. Det är sant, i alla fall på pappret. Men frågan är vad som har hänt i den verkliga världen.
Jag frågade riksdagens utredningstjänst hur många månaders fängelse som har utdömts för grovt rån 2016 jämfört med 2019, alltså året innan straffskärpningen för grovt rån trädde i kraft jämfört med efter. Svaret jag fick var att de genomsnittliga straffen har blivit två månader kortare. Det genomsnittliga straffet för grovt rån har alltså blivit mildare efter att Morgan Johanssons så kallade straffskärpning har trätt i kraft.
Jag utgår från att justitieministern också känner till det. Jag vill därför fråga hur pass avskräckande justitieministern tror att hans så kallade straffskärpningar egentligen är.
Ludvig Aspling (SD):
Regeringen publicerade nyligen en så kallad handlingsplan mot segregation. Det mest provocerande med denna handlingsplan är att den framställer segregationens orsaker som ett mysterium. Något har hänt de senaste två decennierna, står det, men man vet inte riktigt vad. Jag tänkte därför ta denna möjlighet och berätta för statsråden vad det är som har hänt.
Anledningen till att segregationen är värre än någonsin och betydligt värre än i våra grannländer är att vi har ett slags migrationspolitisk anarki i Sverige, det vill säga att under de senaste decennierna har nästan vem som helst kunnat flytta hit av vilken anledning som helst, utan krav på egen försörjning eller laglydnad.
Jag vill därför fråga statsrådet Lindhagen: Finns det i Miljöpartiets alternativa verklighet någon som helst insikt om att en havererad migrationspolitik orsakar den segregation som vi ser i dag?
Ludvig Aspling (SD):
Jag skulle vilja att statsrådet tar den analysen ett steg till. Om vi nu har en väldigt stor invandring av personer som har låg eller ingen utbildning och som kommer till Sverige och fastnar i arbetslöshet leder det i sin tur till ekonomiska klyftor, vilket i sin tur leder till segregation, enligt statsrådets egen logik. Finns det då inte ett ganska rakt samband mellan väldigt stor invandring som är dåligt planerad och ett segregerat samhälle?
Ludvig Aspling (SD):
Just nu pågår en förhandling mellan EU:s lagstiftande parter om ett bindande direktiv om minimilön. Direktivet kan få väldigt allvarliga konsekvenser för Sverige och för vår modell för lönesättning. Regeringen har från början sagt att man försöker kämpa mot det här direktivet, men frågan hur trovärdig man är tycker jag är ganska intressant.
Nyligen röstade EU-parlamentet om en resolution om den här frågan. Resolutionen ställer sig tydligt bakom förslaget om direktiv för minimilöner. De svenska socialdemokraterna valde att rösta för den här resolutionen. De valde dessutom att inte rösta mot någon av dess delar, vilket man kan göra.
Jag skulle därför vilja fråga hur trovärdigheten i regeringens motstånd påverkas av det faktum att det ena regeringspartiets egna Europaparlamentariker röstar för direktivet i Europaparlamentet.
Ludvig Aspling (SD):
För ett par år sedan lovade statsminister Stefan Löfven att asylinvandringen skulle medföra en ekonomisk förtjänst för Sverige lite längre fram. Detta har jag försökt att få ett svar på både när det gäller exakt hur man har räknat och när det gäller vad det här med lite längre fram i praktiken betyder.
Jag har frågat jämställdhetsministern, jag har frågat den förra jämställdhetsministern och jag har frågat statsministern själv både i skriftliga frågor och här i kammaren. Men samtliga regeringsföreträdare har hitintills vägrat att svara. Det är nästan så att man börjar misstänka att statsministern bara häver ur sig saker utan att tänka efter först. Men finansministern är ju här, och hon om någon borde ha järnkoll på detta.
Jag skulle gärna vilja att Magdalena Andersson berättar för kammaren: När kommer asylinvandringen att medföra en samhällsekonomisk förtjänst? Och hur har man räknat?
Ludvig Aspling (SD):
Under min livstid har den svenska ordboken fått en del ganska märkliga tillskott. Ord som balkongflickor, uppfostringsresor och shariapoliser var helt okända när jag var barn, men i dag vet nästan alla vad detta är. Jag tror också att nästan alla vet, om de är ärliga, varför dessa företeelser har blivit vanligare i Sverige. Det beror på att väldigt många människor har flyttat hit från länder där saker som dessa är kulturell norm snarare än undantag.
Det här gäller naturligtvis inte alla som flyttar till Sverige, men vissa. Jag vill fråga statsrådet Märta Stenevi om hon delar uppfattningen att det är just detta samband som har gjort att dessa saker har blivit vanligare i Sverige, det vill säga att väldigt många människor har flyttat hit från länder där det här är kulturell norm. Om hon inte ser detta samband undrar jag om hon har någon egen teori.
Ludvig Aspling (SD):
Nu gällde inte frågan vad regeringen gör, vilket jag förstår att Märta Stenevi gärna berättar om. Utan frågan gällde om hon har en teori om varför det här har blivit så mycket vanligare under min livstid. Jag tror att Sverige inte har någon chans alls att rå på dessa problem om vi inte först och främst är ärliga om varför problemen vuxit fram från början.
Om man inte förstår att de här sakerna har en direkt koppling till mottagande av personer som kommer från länder där det här är kulturell norm har man huvudet djupt ned i sanden.
Ludvig Aspling (SD):
I debatten om kvinnovåld finns en enorm beröringsskräck för frågan om den importerade delen av problemet. Under perioden 2002-2006 var exempelvis överrisken för våldtäkt över 700 procent för personer från Afrika eller Latinamerika. Flera andra studier har visat på en liknande trend.
Märta Stenevi hävdade nyligen i tidningen Expressen att det här egentligen beror på psykisk ohälsa, missbruksproblem och socioekonomiska faktorer, men varken Brå eller någon svensk kriminolog har mig veterligen kunnat påvisa något sådant samband när det just gäller sexualbrott.
Jag vill därför fråga Märta Stenevi om hon kan peka på någon vetenskaplig undersökning som bekräftar det hon säger, det vill säga att den enorma överrisken för sexualbrott bland vissa invandrargrupper beror på missbruk eller socioekonomiska faktorer.
Ludvig Aspling (SD):
Brå skrev en rapport 2019 som handlade om våld i nära relationer. På sidan 46 står det "att vissa utlandsfödda brottsoffer inte uppfattar relationsvåld som något brottsligt. Detsamma kan gälla handlingar som i Sverige betraktas som barnmisshandel. Det beskrivs inte som en fråga om ren kunskapsbrist, utan att det handlar om normsystem".
Tror statsrådet att Brå är någonting på spåret när man pratar om importerade normsystem som ett problem?
Ludvig Aspling (SD):
Man har sin klan på verket. Så förklarar en anställd de tusentals olovliga slagningar som görs i Migrationsverkets register. Den anställda säger också att samtliga av dem som gjort dessa slagningar själva har invandrarbakgrund. Känsliga uppgifter från asylutredningar riskerar att läcka ut, och integriteten kränks. I värsta fall riskerar människor som flytt från våldsbejakande klanstrukturer att möta klanstrukturer igen fast nu inom svensk myndighet.
Det kan även röra sig om uppgifter som är av intresse för främmande makt eller kriminella nätverk. Inom delar av Migrationsverket är bakgrundskontrollen av personalen obefintlig. I många fall behöver man inte ens vara svensk medborgare. Min fråga går till statsrådet Eneroth: Kommer regeringen över huvud taget att göra något för att stoppa de kriminella klanernas infiltrering av svenska myndigheter?
Ludvig Aspling (SD):
Hade det rört sig om enskilda fall hade det varit en sak, men här pratar vi om tusentals sådana här slagningar. Problemet verkar dessutom återkommande. Jag roade mig med att googla detta lite snabbt innan frågestunden, och det äldsta fallet jag kunde hitta inträffade för mer än tolv år sedan. Samma sak inträffade alltså redan då. Det får mig att misstänka att detta problem är ihållande och att det också finns längre upp i myndighetens hierarki. Någon verkar ju tillåta att detta fortgår.
Har regeringen någon som helst aning om hur högt upp i myndigheternas hierarki som denna infiltrationen har sträckt sig?
Ludvig Aspling (SD):
Enligt en färsk rapport från riksdagens utredningstjänst är det nu nästan 700 000 utrikesfödda som inte klarar att försörja sig själva. Denna siffra ökar år för år, och den påverkas inte märkbart av de miljarder som spenderas på socialdemokratisk integrationspolitik. Det torde vara uppenbart även för statsministern att denna utveckling inte är hållbar och att Sverige har kommit till ett vägskäl: antingen kravlös massinvandring eller en fungerande välfärd.
Något tredje alternativ finns inte. Varför tycker statsministern att självförsörjning inte är ett relevant begrepp i detta sammanhang? När regeringen presenterar integrationspolitikens resultat gör man det utifrån hur många personer som har jobbat en dag i november månad eller hur snabbt en nyanländ tjänar sin första krona. Detta säger dock väldigt lite om huruvida en person kan leva på en egen lön.
Varför presenterar regeringen inte detta resultat utifrån graden av självförsörjning?
Ludvig Aspling (SD):
I det här betänkandet finns förslag om ett tillkännagivande till regeringen om skärpta straff för brottet organisering av människosmuggling. Det brottet innebär lite förenklat att en person i vinstsyfte organiserar illegal migration till Sverige.
Det här handlar alltså inte om en person som hjälper till exempel en asylsökande för vad hen uppfattar som den goda sakens skull, utan det handlar om ett organiserat förfarande för rent vinstsyfte - inte en god gärning utan brottslighet i vinstsyfte. För brott av normalgraden är straffsatsen i dag fängelse i högst två år.
I praktiken betyder det att man kan komma undan med böter, speciellt om man är lite yngre. Centerpartiet står inte bakom förslaget om att straffet ska skärpas. Varför anser ni att böter är ett rimligt straff för en person som sysslar med organiserad människohandel i eget vinstsyfte?
Ludvig Aspling (SD):
Först och främst vill jag undvika att vi hoppar diskussionen bara för att den egentligen ska hållas i justitieutskottet. Det här är en del av specialstraffrätten. Straffbuden finns i utlänningslagen, och det finns ingenting som hindrar att vi diskuterar saken i dag. Ja, jag tänkte att vi ska diskutera frågan här och nu. Och då tänkte jag att jag kan få ett svar.
Varför tycker Centern att böter skulle kunna vara ett rimligt straff för en person som organiserar människohandel i eget vinstsyfte? Återigen handlar det inte om personer som gör någonting för den goda sakens skull eller vad man själv uppfattar som den goda sakens skull, utan det handlar om att handla i eget vinstsyfte och i många fall utnyttja människors desperation.
När man pratar om straffskalor i teorin, till exempel inom kriminologi, pratar man ofta om proportionalitet, det vill säga att straffet ska stå i proportion till brottets allvarlighetsgrad. Det brukar kallas straff- och preventionsteori.
Hur har Centerpartiet funderat när man har kommit fram till att böter skulle vara ett straff som står i proportion till hur allvarligt det är att bedriva organiserad människohandel i eget vinstsyfte? Hur funderar ni i straff- och preventionsteoretiska termer när ni har kommit fram till detta?
Ludvig Aspling (SD):
I en av Vänsterpartiets reservationer skriver man att regeringen bör återkomma med förslag om att ta bort försörjningskravet för anhöriginvandring när anknytningspersonen har uppehållstillstånd för arbete. Sedan står det så här: "Förmågan att försörja sin familj borde följa av att rimliga anställningsvillkor med avtalsenliga löner erbjuds.
Förslaget riskerar dessutom att avskräcka människor från att söka sig till Sverige och minska möjligheten att locka relevant och nödvändig arbetskraft." Men Vänstern vill ju inte ha någon höjd lönetröskel. Det finns ingen reservation från Vänsterpartiet om att faktiskt införa ett rejält lönegolv så att man får en lön som går att leva på. Som reglerna ser ut i dag kan man komma till Sverige och arbeta för 13 000 kronor per månad, brutto.
Det är alldeles för lite för att kunna försörja en anhörig - det tror jag faktiskt att Tony Haddou förstår. Ytterligare en detalj i detta är att det på de orter i Sverige där det finns arbetstillfällen, dit arbetskraftsinvandrare ofta söker sig, också är lite dyrare att bo; det är ingen hemlighet. Detta gör att man måste fundera lite grann. Vänstern säger alltså att man inte vill ha något försörjningskrav utan att det i stället ska lösas genom att kräva avtalsenliga löner.
Men sedan har Vänstern glömt att skriva ett yrkande om att man vill ha avtalsenliga löner, eller i alla fall en lönetröskel. Detta är något märkligt. Varför inte kräva en viss lägsta inkomst, om detta är vägen man vill gå för att se till att personer som kommer hit faktiskt har en lön som den anhöriga kan försörjas på?