Jan Lindholm (MP):
Debatterna här i kammaren kan förmodligen tolkas som att skillnaderna mellan partierna är mycket större än vad de egentligen är. Det betänkande som vi nu debatterar handlar om huruvida staten ska skjuta till ett belopp på mellan 63 och 71 miljarder till kommunerna och landstingen för att de ska klara sina uppdrag inom hälso- och sjukvården samt de sociala omsorgerna, och hur pengarna ska användas.
Visst är det mycket pengar, men skillnaden mellan det högsta och lägsta budet är bara 8,322 miljarder, vilket naturligtvis också är mycket pengar. Men sätter man den summan i relation till vad kommunerna och landstingen själva, av egen kraft, lägger ned på området så handlar det om mer eller mindre ca 1 procent av samhällets totala satsningar som vi är osams om i den här debatten när det gäller nivån.
Sedan är det bara en del av den procenten där vi har olika uppfattningar om hur de medel staten lägger ska användas. Trots det finns det utrymme för partier att profilera sig, och för den enskilde kan det ha stor betydelse även med små justeringar mellan olika utgiftsposter.
Som exempel kan nämnas de 70 miljarder som det konservativa högerpartiet vill stryka från regeringens förslag om validering för snabbvägar för sjukvårdsutbildade bland de flyktingar som kommer till Sverige för att de snabbare ska komma in i arbete och vara produktiva. Det är en satsning som har åtminstone dubbla vinster.
Dels kommer de med vårdutbildning med sig i bagaget då snabbare in i egen försörjning, dels klarar vårdapparaten bättre av mottagningen av de med vårdbehov, dels får Sveriges sjukvård snabbare till sig den kunskap som med stor sannolikhet finns bland de som flyr. Till detta kommer alla sekundära vinster utanför vårdområdet.
Flera av oppositionspartierna avstyrker regeringens förslag om att utöka läkemedelsförmånen med fria läkemedel för barn upp till 18 år. Det här är ett exempel på en av de reformer som vi tagit fram för att öka jämlikheten i vården. Då kan man fråga sig: Vilka förslag har oppositionen för att nå en mer jämlik och jämställd vård? På folkhälso- och sjukvårdsområdet gör oppositionspartierna lite olika.
Man tar bort mellan 1 1⁄2 och 2 1⁄2 miljard av de satsningar som regeringen föreslår. Det handlar om att man har lite olika syn på var någonstans de statliga pengarna gör bäst nytta för att utveckla och förbättra vårdapparaten och omsorgsverksamheten. Liberalerna är de som är mest klåfingriga när det gäller att hacka upp pengarna i mindre buntar och lägga ut dem med riktade poster och regleringar.
Regeringen har i sitt förslag det minsta antalet och de största posterna där landstingen och kommunerna har störst möjlighet att själva styra efter behov. När det gäller regeringens förslag att möta den växande psykiska ohälsan bland barn och unga med en satsning på 280 miljoner avstyrks det av de konservativa och Liberalerna.
Centerpartiet stryker 6 miljoner av regeringens ökade stöd till handikapporganisationerna och de 90 miljoner som regeringen avsätter för fortsatt arbete med ANDT-strategin. Moderaterna väljer även att ta bort regeringens satsning om 150 miljoner på kroniska sjukdomar. Jag skulle kunna fortsätta med uppräkningen, men jag tänker inte göra det. Jag tycker att det är så deprimerande att bara hålla på och rada upp dessa poster, men jag ska bara ta upp ytterligare några saker.
Först vill jag - för att lätta upp stämningen - säga att jag är oerhört glad över att Rett Center äntligen efter tio år har fått sitt bidrag uppgraderat, även om det bara är med 2 miljoner per år. Det är fantastiskt att den lilla grupp kvinnor som det handlar om - det är ungefär fem personer som insjuknar per år och de lever i ungefär 20 år, så det finns omkring 100 patienter i Sverige som drabbas av denna fruktansvärda sjukdom - kan få en vård av bra kvalitet under sitt korta liv.
Så vill jag, herr talman, avsluta med att argumentera emot de 30 miljoner som Moderaterna väljer att ge till landets socialtjänster för stöd till barn som inte klarar av skolan. Det är en sådan satsning som jag förstår är nödvändig för Moderaterna för att skyla över brister i den egna skolpolitiken, men som inte behövs med en regering som satsar på skolområdet.
Ni moderater säger ju nej till de 600 miljoner som regeringen ger Skolverket för överenskommelser med skolor just för stöd till svagpresterande elever och då naturligtvis även bland nyanlända. Ni säger också nej till vår satsning på skolbiblioteken, och ni stryker 200 miljoner för elevhälsa. Ni säger även nej till de 500 miljoner vi satsar på fler speciallärare och specialpedagoger i skolan.
Regeringen lägger även 390 miljoner för stöd till läxläsning utanför skoltid och 150 miljoner för skolstöd under skolloven för elever som behöver det. Även detta avstyrker Moderaterna.
Tar man bort alla dessa satsningar så som ni moderater väljer att göra, ja, då behövs det säkert väldigt mycket mer än 30 miljoner till landets socialförvaltningar för att lösa de problem som det innebär när man inte ger stöden i den grundläggande verksamheten. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Sedan vill jag kommentera en sak. Det är så många som har stått här i talarstolen och pratat om att det är så jätteviktigt att få in pengar, och då är det skattesänkningar som gäller. Men det finns ingen evidens för det som ni står här och upprepar gång på gång. När det gäller Anders Borgs budgetar under hans åtta år: Första året kostade det 4 miljoner i skattesänkningar för att skapa ett jobb.
Sista budgeten kostade det 1 1⁄2 miljon för att fixa ett jobb. I stället för att en kanske välutbildad ungdom ska stå och steka hamburgare - jobben kom från hotell och restaurang - kunde man ha haft två sjuksköterskor och en lärare. Det innebär tre jobb i välfärden i stället för en som steker hamburgare. Det är en realitet, och det finns en evidens för det. Det är så det fungerar.
Jag ville bara lägga till detta, för jag tycker att debatten blir så tråkig när ni hela tiden kommer tillbaka till en sak som inte är sann.