KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven-Erik Österberg (S):
Det är riktigt, och direktivet är tydlig med arbetsrätten. Rätten att förhandla, ingå och tillämpa kollektivavtal och vidta stridsåtgärder ska inte påverkas av tjänstedirektivet. Man måste dock fundera över vilka muskler och möjligheter som finns inom direktivet för att kunna leva upp till detta.
En underton i tjänstedirektivet redan från Bolkensteins dagar är att rörligheten är viktigare än att tillvarata löntagarnas intressen utifrån de regler och lagar som finns. Det skymtar igenom när man går emot Sverige beträffande filiallagen. Det här ska följas upp. Jag har noterat att det ska skapas en databas där man ska kunna gå in.
Det är inte färdigt på långa vägar än, och man vet inte hur det ska fungera. Det är därför viktigt att regeringen agerar på ett sådant sätt som visar att man menar allvar med att följa direktivet på den punkt som gäller möjligheterna att ta till vara löntagarnas intressen i landet. Visserligen är det inte fullt jämförbart med arbetstagare från tredjeland, men vi ser vilka problem det blir.
Det sägs att man har förhandlingsrätt med utländska företag på samma sätt som man har med svenska, men de praktiska svårigheterna blir mycket större när företag finns långt borta. Det kan röra sig om bemanningsföretag som i sin tur hyr ut till några. I förlängningen kan det vara svårt att veta vem som är ansvarig arbetsgivare. Vi såg en del av det i somras med blåbärsplockarna från Thailand.
Det var visserligen tredjeland, men då sades det också att det var parternas sak att se till att det finns ett kollektivavtal och att man följer de regler som gäller på svensk mark. Det är alltså inte så lätt men viktigt.
Om kommissionen håller fast vid att filiallagen inte får tillämpas är det viktigt vad regeringen kommer med som i stället ska täcka upp detta och ge möjligheter för fackliga organisationer att följa det direktivet är tydligt med, nämligen att företräda löntagarna och värna löner och anställningsvillkor.
Vad ska ta över efter filiallagen? Vet ministern något mer om databasen och tankarna kring den? Jag vet att utredningen ska titta på det, men det vore tacknämligt om ministern kunde säga något om detta.
Det vore av stort intresse att få veta på vilket sätt det täcker upp så att man inte får ett sluttande plan i denna verksamhet med en massa oegentligheter i strid mot direktivet. Kommissionen har inte varit lika rapp att ta till vara löntagarnas intressen i direktivet som man har varit att värna den fria rörligheten.
Man får en känsla av att ett övertramp i arbetsrätten är mindre viktigt än att värna den fria rörligheten. Jag är för den fria rörligheten. Jag tycker att den är viktig.
Men lika viktigt som att man har öppenhet och fri rörlighet när det gäller tjänster och varor är att man slår vakt om de rättigheter och möjligheter som finns så att det inte blir lönedumpning och villkorsdumpning inne i landet.
Är man entusiastisk vad gäller utvidgningen måste man också värna denna del av direktivet, så om ministern kan säga något om databasen som ska ta vara på detta vore jag tacksam.
Sven-Erik Österberg (S):
Det ante mig att ministern inte skulle föregripa utredningen. Det brukar ministrar inte göra oavsett partifärg - och inte så heller denna gång. Vi får avvakta och se. Jag vet att Littorin ansvarar för arbetsrätt och så vidare, men regeringen är ett kollektiv. Vad den ena handen gör måste den andra vara med på.
Har man ett tjänstedirektiv med fri rörlighet för varor och tjänster och samtidigt det här andra i direktivet måste det hänga ihop. Min poäng till ministern var att det är viktigt att bevaka detta.
Om man inte kan ha filiallagen kvar i sin nuvarande form, vilket EU-kommissionen har påpekat, på vilket sätt täcker man upp så att vi inte får en förflackning i systemet och får sådana problem som det blev med blåbärsplockarna från Thailand? Vem söker de fackliga organisationerna? Vem är ansvarig för verksamheten om det förekommer oegentligheter på svensk mark med ett företag som har en tydlig löne- och villkorsdumpning? Det är viktigt att få svar på.
När det gäller de andra tjänsterna är min inriktning att vi först försöker få tjänstedirektivet på plats och får det att fungera. Vi måste få ett system där vi kan följa alla delar i direktivet på ett tillfredsställande sätt innan vi börjar diskutera vilka vidare tjänster vi ska gå fram med. Det förvånar mig inte att ministern tar upp just sjukvårdstjänsterna. Det råder inga tvivel om att det finns ett antal starka vårdbolag i Sverige som är intresserade av detta.
Jag har stött på det, inte minst under Almedalsveckan. De trycker på. Det finns dock bekymmer och problem med detta. Här kommer en annan lagstiftning in som bedömer hur verksamheten ska gå till på våra sjukhus. Jag känner en viss skepsis inför detta och är inte alls beredd att svara ja i detta läge. Sociala frågor har ändå betraktats som nationella. Det får väl bli en fortsatt diskussion om utvidgning av områden inom tjänstedirektivet.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag känner väl till hur AP-fonderna fungerar. Men det finns ju inget som hindrar att en regering har kontakt med AP-fonderna och AP-fondernas ordförande. Det förekommer, det vet jag. Det gjorde det på min tid också. Vi diskuterades denna angelägenhet och hur man beter sig. Den möjligheten finns alltid när man hanterar en AP-fond. Problemet när det gäller AP-fonderna är snarare, och det har vi kunnat läsa om de senaste veckorna, att Odell och Borg har olika uppfattningar om hur man ska hantera dem framåt.
Det är en spricka i regeringen när det gäller hur man ska använda AP-fonderna, och det avspeglar väl själva hanteringen. Visst har det förekommit bonusar i brinnande högkonjunktur. Bankerna gjorde jättelika vinster, 80-90 miljarder kronor, under flera år i mitten av 2000-talet. Samtidigt var det min företrädare på finansmarknadsministerposten, Gunnar Lund, som satte stopp för bonusar just i AP-fondssystemet.
Efter diskussioner och aktiefallet 2002 fick vi en debatt om detta var rimligt. Vi såg hur kapitalet i aktiefonderna krympte samman och skapade stora bekymmer, inte minst i pensionssystemen. Då ströp man bonusarna i AP-fonderna.
Nu har debatten dragit i gång igen, och jag måste säga att det är en synnerligen olycksalig tidpunkt när AP-fonderna inte visar upp några precis hedrande förvaltningsresultat. Det kanske finns skäl till att det ser ut som det gör. Men i ett sådant läge diskuterar man igen om man ska införa bonusar, samtidigt som regeringen har fört diskussioner om vilken skadlig inverkan de har. Det verkar vara så att man inte riktigt lyssnar och känner in.
Mats Odell säger att han förutsätter att alla nu kommer att lyssna in och anpassa sig till det som har skett. Jag ska naturligtvis avvakta det förslag som läggs fram. Vi får se vad som händer på det här området. Det kanske kan finnas skäl att återkomma med en interpellation så småningom, men jag tackar för debatten så här långt.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaret. Vi är överens om att det är en grundbult att de som jobbar i bemanningsföretagen inte ska ha sämre villkor. Det var bland annat det som Hasse Karlsson drev hårt som avtalssekreterare i LO. Annars har man lönekonkurrens direkt emellan; då är det mer gynnsamt att ta in personal via bemanningsföretag.
Det är inte på de villkoren man ska göra bedömningen att ha bemanningsföretag, utan det har mer med flexibilitet, arbetsanhopning och så vidare att göra. Jag har följt frågan länge. Det blir såklart intressant att se hur domarna faller. Jag tycker dock att man redan nu kan avkräva att arbetsmarknadsministern ger ett tydligare besked. Arbetsmarknadsministern är så nära man kan vara utan att säga att han ska se över lagstiftningen.
Jag förstår att det är lite besvärande för en moderat arbetsmarknadsminister att få rubriker om att han vill stärka LAS. Det är väl det enda som håller arbetsmarknadsministern tillbaka, kan jag tänka. Det är dock precis i kanten av det han är. Vi har varit klockrena i detta. Jag vet att parterna har tagit upp det i avtalsförhandlingarna. Om de kan lösa frågan är det bra. Jag har inget emot det.
Om de inte gör det och inte kommer framåt är beskedet från mig att vid en rödgrön valseger kommer vi att se till att man inte kan krypa runt detta och säga upp och ersätta befintlig arbetskraft med personal från bemanningsföretag. Det är ett klart och tydligt besked. Vi får se vad domen säger och vad som händer där. Domen kanske kommer fram till att lagen inte får tillämpas så här och att det har skett i strid med LAS.
Precis som Luciano tycker jag att det viktigt att ge tydligt besked i denna fråga. Det kan också vara viktigt för vår modell, som arbetsmarknadsministern säger att han står starkt bakom, att vi inte får avarter av slaget där man ersätter personal. Förtydliga dig gärna, arbetsmarknadsministern!
Sven-Erik Österberg (S):
En del av problemet är den ingång som regeringen har haft under mandatperioden. Skattesänkningar och jobbskatteavdraget var det som skulle lösa arbetslösheten. Det har varit tron.
För det parti som arbetsmarknadsministern företräder har alla lösningar på alla politiska problem varit skattesänkningar. Den tron har ni inte heller övergett nu, utan det ska lösa en rad olika problem. Det har inte varit så lysande enligt de utvärderingar som har gjorts. Inte ens regeringens eget finanspolitiska råd har trott på att det på långa vägar ger den effekt som regeringen tror.
Till sist ser man att man får minst lika mycket problem med arbetslösheten som andra länder och till och med större på det här området. Man hamnar i ett läge där man ligger efter med utbildningen. Arbetsmarknadspolitiken är fortfarande till hälften neddragen mot vad den var förut, trots att man då var i en högkonjunktur.
Om det är relevant som arbetsmarknadsministern säger här att vi kommer att få en ökad efterfrågan på arbetskraft är det som behövs i det här läget en gigantisk utbildningssatsning på ungdomar, eftersom det framför allt handlar om yngre människor, men också andra så att de står väl rustade när konjunkturen vänder. Det finns en stor risk om vi inte har tillräckligt rustad arbetskraft när konjunkturen vänder. Vi befinner oss då i ett läge där vi kommer att ha brist på arbetskraft och samtidigt hög arbetslöshet.
Det är bland de sämsta situationer man kan hamna i. Både arbetsmarknadsministern och jag vet att långt ifrån alla de jobb som försvinner kommer tillbaka efter den starka nedgången i industrin. Vissa är borta för alltid. De nya som kommer inom den branschen eller andra branscher kommer att kräva högre kompetens än de jobb som försvann.
Jag kan inte se annat än att en gigantisk utbildningssatsning är det som verkligen kan gynna Sverige så att man kommer väl ut i nästa högkonjunktur. Det vore därför bättra att lyfta av en del av Lyftet och göra en utbildningssatsning i stället. På så sätt ger man också myndigheterna en möjlighet att ge en bra kvalitet till de ungdomar och andra människor som nu kommer in i Lyftet.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaret. Jag höll på att säga att det är ett kärt problem, men det är det inte. Det är ett tråkigt problem med ungdomsarbetslösheten. Men vi har återkommit till det många gånger. Jag såg på den senaste statistiken som SCB och AKU presenterade i januari att det är 167 000 ungdomar som är 24 år eller yngre som är anmälda enligt gängse statistik.
Under det senaste året har antalet ungdomar utan jobb ökat med 31 000. I Arbetsförmedlingens jobbgaranti är 51 000 ungdomar placerade. Av dessa får endast en av tio, alltså 10 procent, en aktiv insats i form av utbildning eller praktik.
751 får utbildning. En av fem har ingen insats alls. Resten, ca 30 000, får vägledning eller coachning. Det är detta som i statistiken, och som arbetsmarknadsministern i sin slutplädering tidigare pekade på, är aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder.
Jag skulle vilja påstå att den här garantin är ett ganska fiffigt sätt att gömma undan ungdomar i statistik och säga att man har en arbetsmarknadspolitisk åtgärd. 25 procent av dessa ungdomar finns över huvud taget inte registrerade för någon åtgärd utan är passivt arbetslösa. Endast 751 av 51 000 får en utbildning för att kunna gå vidare.
Det är huvudproblemet när det gäller ungdomarna. Hur ska de komma in? Arbetsmarknadsministern vet lika väl som jag att många inte har en fullföljd gymnasieutbildning och att många saknar yrkesutbildning. När konjunkturen vänder är många av industrijobben bortrationaliserade och kommer inte tillbaka. De jobb som kommer att finnas kommer att kräva högre kompetens.
Borde inte utbildningsinsatsen vara större, arbetsmarknadsministern, än att 751 av 51 000 får en utbildning för att kunna komma ut på arbetsmarknaden? Är inte risken uppenbar, om det inte händer ett mirakel, att många av dessa ungdomar blir kvar med för låg utbildning och inte kommer att få jobb ens när konjunkturen tar fart och arbetsmarknaden vänder?
Då hamnar vi i ett läge där det är arbetskraftsbrist samtidigt som många yngre människor inte har relevant utbildning för de jobb som finns. I rådande läge gör man en generell skattesänkning på arbetsgivaravgiften med 10 miljarder kronor.
Jag tror inte att vare sig Finanspolitiska rådet eller Riksrevisionen viftar bort det så enkelt som arbetsmarknadsministern som säger att det inte går att mäta när det är så här. De har väl gjort en relevant bedömning utifrån rådande situation. Vad har det gett i nya arbetstillfällen för ungdomar kontra om åtgärden inte funnits? Det är väl så Finanspolitiska rådet har bedömt åtgärden.
Det är inte så enkelt att man bara har tittat på statistiken, för alla begriper att när det är lågkonjunktur och jobben blir färre är det svårare att få fram fler jobb. Åtgärden är väl bedömd utifrån vad den ger för effekt kontra om man gör på ett annat sätt.
Vi har föreslagit att det är bättre att ta resurserna och rikta dem ordentligt till dem som står utanför arbetsmarknaden än att subventionera rakt över, alltså även till dem som redan hade en anställning när detta började. Jag skulle vilja säga att regeringens satsning är ett ganska stort slöseri med skattepengar.
Sven-Erik Österberg (S):
När det gäller det sista kan jag säga att där är arbetsmarknadsministern och jag helt överens ur den aspekten att det finns en stark koppling mellan arbetade timmar och vad välfärden kan erbjuda människor. Därför är det oerhört viktigt att vi tar till vara all den arbetskraft som finns tillgänglig. Inte minst viktigt är det om vi tittar framåt och ser hur de demografiska siffrorna kommer att bli framöver. Då behöver vi få dessa ungdomar ut på banan.
Däremot kan vi diskutera - och det är den diskussionen vi nu för - om vi gör rätt saker för att få ut dem. Jag tycker ju inte det, vilket väl också framgått av diskussionen. Jag tycker att det är för lite utbildningsinsatser. Jag vill återigen säga att det inte går att säga att det ordinarie utbildningssystemet ska ta hand om det. Jag har ingenting emot det, men se då till att det sker! Då ska vi inte ha garantier där de flesta är tämligen passiva och väldigt få får utbildningar. Jag är inte absolut låst vid att det måste vara fråga om arbetsmarknadsutbildningar.
Om man kan coacha och vägleda ungdomar i dessa garantier så att de kan gå in i det ordinarie utbildningssystemet och utbilda sig är det en jätteviktig uppgift. Men där har man väl inte lyckats särskilt väl hittills eftersom så pass stora volymer finns i garantierna. När det gäller kommunerna har regeringen själv bidragit till att avlöva kommunernas intresse i arbetsmarknadspolitiken. Man tog bort arbetsförmedlingsnämnderna.
Det togs väl inga våldsamma beslut i de sammanhangen, men under en period i mitt liv satt jag med i en sådan. Det hette någonting annat på den tiden som jag nu har glömt, men det var ett väldigt bra dialogforum på kommunbasis där man diskuterade hur det såg ut på arbetsmarknadspolitikens område. Man fick vanliga kommunpolitiker av differentierad politisk bakgrund och partitillhörighet att tillsammans med arbetsförmedlingen diskutera arbetslösheten från kommunens synpunkt och hur man skulle göra för att komma åt problemet. Det blev ett engagemang.
Det är till stor del borta nu när enbart myndigheter ska prata. Lekmännen är helt borta från det. Jag tror att det var ett radikalt misstag att göra den ändringen. När det sedan gäller sekretessfrågor och sådant kan man naturligtvis titta på det. Vi har tidigare i andra system lyckats med informationsutbyte, och det borde vi kunna klara mellan kommunerna och Arbetsförmedlingen också om vi vill.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag får väl säga samma sak: Kvällen är ändå förstörd, så man kan lika gärna fortsätta. Nej, jag tänkte bara säga något kort. Jag ska inte förlänga debatten mer än nödvändigt. Jag såg när det gällde Lyftet och de ungdomar som drabbas att det bara är 22 procent av dem som är under 24 år som har rätt till a-kassa och att socialbidragen hade ökat med 90 procent. Om arbetsmarknadsministern menar något riktigt med kvalitet skulle jag vilja ge ett tips.
Vi hade en åtgärd under vår förra mandatperiod som uppskattades väldigt mycket, traineeplatser på de statliga verken. Man fick gå parallellt med någon som snart skulle pensioneras, och så var man kvar i myndigheten. Det skapades alltså en ordentlig grund. Det man kan vara rädd för i myndigheter när man får sådana här volymer är naturligtvis hur man kommer att klara sina ordinarie uppgifter. Vi vet att flera myndigheter är hårt trängda.
Inte minst Försäkringskassan har fått starka neddragningar under den här mandatperioden på sitt förvaltningsanslag. Arbetsmiljöverket har också fått starka neddragningar. I det läget ska man klara sina ordinarie uppgifter och dessutom ta emot det här. Sedan är det också lite tveksamt vad de här 200 miljonerna kommer att vara till för hjälp. Vi har i vår motion tidigare föreslagit traineeplatser i välfärden inom kommunerna. Där vet vi också att vi har en stor generationsväxling framöver.
Många ligger högt uppe i medelåldern, och det gäller att intressera ungdomar för de här platserna, träna in dem och ha dem kvar. De ska veta att de har stor möjlighet att få anställning och bli kvar när praktiktiden är över. Då får man också ett ordentligt engagemang bland dem som känner för det här. Kvalitet är viktigt. Jag tyckte mig förstå att arbetsmarknadsministern och jag var överens om det.
Men då gäller det också att gå från ord till handling och inte bara säga att man är orolig och vill satsa på kvalitet så mycket som möjligt. Det gäller att också agera på ett sådant sätt. Med tanke på hur Lyftet har gjorts kan man nog sätta frågetecken för hur det ser ut med kvaliteten. Jag ska inte begära ordet någon mer gång här och förlänga tiden.
Men jag skulle ändå gärna vilja höra vad arbetsmarknadsministern tycker om traineeplatser, om inte detta skulle kunna vara ett ordentligt komplement med ordentlig kvalitet som skulle kunna gynna vår gemensamma välfärd i både myndigheter och den kommunala sektorn på sikt. På så sätt skulle man också få en smidig övergång i det generationsskifte som faktiskt inte ligger så långt bort. I flera av våra myndigheter, inte minst länsstyrelserna, har man väldigt hög medelålder.
Det betyder att mycket av den kompetenta arbetskraft som finns kommer att lämna myndigheten. Det är viktigt att man får det där erfarenhetsutbytet till den kommande generationen. Då kan sådant här vara väldigt bra. Jag vill slå ett slag för välfärden. Jag vill gärna höra arbetsmarknadsministerns syn på det.
Sven-Erik Österberg (S):
I den rödgröna budgetmotionen lägger vi 400 miljoner extra på grundutbildningen för att stärka denna. Den procentuella fördelningen kan man alltid hänvisa till, men lite vanskligt är det. Hur det ser ut beror ju också på grundförutsättningar, så man kan väldigt länge diskutera vad som är rätt del.
Det som oroar mig just när det gäller dels den här biten och de som har samhällsvetenskap och humaniora, dels det som beskrivs i diskussionen med de här lärosätena är att det krävs mer forskning för att hålla kvaliteten. Då måste man få tag i mer forskare och få mer externa medel. Detta är mycket svårt för den som är i en uppbyggnadsfas.
Det är klart att det är lättare att få forskare av hög kvalitet, professorer och så vidare till ställen där man inte ens klarar av att göra av med de forskningsresurser man har. Där är det självklart mycket lättare. Väldigt lite tid behöver ägnas åt att jaga externa resurser när det finns statliga resurser att ha till forskning. I en utvecklingsfas ligger det här en del i fatet. Det är klart att det blir svårt.
Rättvisa är kanske fel ord i sammanhanget, men det är klart att det är lite olika förutsättningar att växa. Självklart är det inte så, skulle jag vilja säga, att högskolor och universitet börjar blomstra av sig själva. Så naiv att jag trott det har jag aldrig varit. Det är på högskolor med kreativitet och kreativa människor som det blir intressant. Man sluter sig samman och bildar nätverk. Det är sådant som skapar kreativitet.
Jag har själv sett det i Västerås. Över tusen jobb finns i teknikbyn. De flesta av de jobben hade över huvud taget inte funnits om inte Mälardalens högskola, teknikforskningen och utbildningsdelen där hade funnits. Det är vad vi ser i hela den här utvecklingen. Jag tycker att vi har en bra balans när det gäller täckningen av högskolor och universitet i landet - detta som svar på frågan om antalet. Kanske är det så att några i framtiden ska gå ihop till universitet och på så vis bli starka.
Det är jag inte heller främmande för.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag tror att denna diskussion är principiellt viktig. Jag begär egentligen ordet utifrån det anförande som Per Bill höll här. Det som Per Bill representerar och det som egentligen är Per Bills och regeringsunderlagets problem är att man inte har majoritet i denna kammare.
Man tillhör ett regeringsalternativ som sakta men säkert håller på att falla sönder därför att man inte bryr sig om att förankra sin politik i parlamentet utan förväntar sig att oppositionen enigt ska ställa upp på regeringens politik. Detta är ett ganska märkligt förfaringssätt. Dessutom sägs det i diskussionen att detta skulle vara en konstitutionell gråzon.
Jag drar mig till minnes att Per Bill under den förrförra mandatperioden var en av drivkrafterna bakom ett utskottsinitiativ då man med minsta möjliga marginal i denna kammare drev igenom ett länsbyte, och Heby kommun överfördes till Uppsala län. Det handlade vid detta tillfälle inte om någon politisk gråzon, utan det handlade om att man till varje pris skulle få en politisk majoritet för detta förslag i kammaren.
Det vore lite klädsamt om Per Bill drar sig detta till minnes när han nu står här och pekar finger åt oppositionen i detta fall. Nej, Per Bill, gå tillbaka till regeringen och förklara att situationen är sådan att regeringen inte har majoritet i en rad frågor i denna kammare. Förankra politiken! Det är en av de viktigaste uppgifter som en minoritetsregering har när man regerar. Man måste se till att man har stöd för sin politik.
Börja inte med konstitutionella piruetter och påståenden i denna kammare! Finns det majoritet är det inga problem. Det är det som är huvudsaken. Det är det som Per Bill ska komma tillbaka till i denna kammare. Det är ett medskick till regeringen inför sommaren.