Sten Tolgfors (M):
Tidsplanen följer med direktiven, och vi har ännu inte presenterat dem. Socialdemokraterna hade möjlighet att fram till för ett år sedan följa Inger Jarl Becks modell men valde uppenbarligen att avstå. Om väntan var problemet kunde man ha agerat redan då. Det är intressant att höra. Jag tackar för alla vänliga råd om hur den här regeringen ska hantera sakfrågan, men jag har redan berättat hur det kommer att ske. Det kommer att bli en särskild utredare som tittar på detta.
Efter den senaste propositionen i detta ämne 2001 har en rad viktiga steg tagits både i fråga om Försvarsmaktens verksamhet och i fråga om samhällets beredskap mot sårbarhet. Det finns också anledning att värdera hur verksamheten har utvecklats under de senare åren - det är dock sex år sedan 2001 - mot bakgrund av de förändringsbehov som jag tidigare påtalade.
På en övergripande nivå finns det anledning att formulera vilken verksamhet som vi har behov av i framtiden i ett försvarsperspektiv och som staten därför bör ge stöd till. Konkret handlar det inte minst om hur statens stöd bör utformas för att åstadkomma en så rationell och kostnadseffektiv verksamhet som möjligt för de pengar som staten bidrar med. En översyn bör också omfatta hela frivilligverksamheten och inte bara de delar som i dag är förordningsreglerade.
Det är alltså ett betydligt större område än det som Inger Jarl Becks interpellation avsåg att täcka. Vi menar att det finns anledning att täcka helheten. De frivilliga försvarsorganisationerna rekryterar, informerar och utbildar frivilliga för beredskaps- och insatsorganisationen. De bidrar också till vidareutbildning av personal inom totalförsvaret. De är i dag 19 till antalet.
De ideella föreningarna gör att varken interpellanten, jag, Försvarsmakten eller Krisberedskapsmyndigheten har möjlighet eller vilja att besluta om vilka frivilliga försvarsorganisationer som ska finnas. Det regeringen dock kan styra är tilldelningen av medel för organisationsstöd och för utbildningsverksamhet.
Det ankommer på Försvarsmakten och, som det nu är, Krisberedskapsmyndigheten att fördela organisationsstödet enligt den modell som de tillsammans har tagit fram. Man kan ställa sig frågan om det är rimligt att staten ska stödja så många olika organisationer med tillhörande kanslier, samtidigt som vi ser ett begränsat utbildningsbehov och ibland också en likartad verksamhet.
Det har - jag tror att det finns i bakgrunden till Inger Jarl Becks interpellation - förts diskussioner och resonemang om samgående mellan vissa organisationer, men de har skrinlagts delvis därför att det saknas incitament för sådana samgåenden. Den modell som nu finns innebär att organisationer som går samman förlorar organisationsstöd, och då finns det kanske inga incitament för organisationerna att rationalisera verksamheten genom sammanslagning.
Här finns nog en del problem i dag inom ramen för en verksamhet som i stort verkligen är uppskattad. Det sammantaget gör att det finns anledning att gå vidare med att titta på dessa frågor. Det är intressant att Inger Jarl Beck inte ägnar sig åt att välkomna att vi nu tar tag i frågorna, som den tidigare regeringen uppenbarligen inte gjorde, men som man borde ha gjort, utan hon vill i stället prata om hur regeringen hanterar sina beredningsprocesser. Det är möjligen en något udda ingång i debatten.
Beskedet är ändå tydligt från oss, att vi kommer att vilja tillkalla en särskild utredare som ska ta fram förslag på det här området.