Juno Blom (L):
Tack, Åsa Lindhagen! Sverige är ett land fullt av möjligheter för de flesta barn som växer upp här. Uppfattningen att barnet är en individ har vunnit större gehör i Sverige än i de flesta andra länder. Men nu kommer det larmsignaler om samhällets oförmåga att skydda de mest utsatta barnen som vi måste ta på största allvar. Det gäller barn som utsätts för våld och sexuella övergrepp i de miljöer där de ska känna sig som tryggast, i hemmet och i skolan.
Det gäller även alla de barn som förts ut ur landet med risk att utsättas för barnäktenskap, könsstympning eller omvändelseförsök rörande sexuell läggning. Vi lyckas inte längre skydda barn som utsätts för de mest allvarliga formerna av våld när förövarna är vuxna i barnets närmaste omgivning eller andra unga inte minst i skolan.
Varje fall av våld eller övergrepp som samhället inte stoppar innebär ett barn som inte får tillgång till liv, hälsa och trygghet och därmed begränsas från att utvecklas till fullo. Genom bristande ställningstagande och handlingskraft från ansvariga politiker och myndigheter blir Sverige för alltför många barn långt ifrån möjligheternas land. Jag har mött de barnen bakom statistiken. Jag har mött deras rädsla, maktlöshet och ofrihet.
Jag har lyssnat till hundratals olika berättelser om svek från vuxenvärlden. Jag valde politiken då jag ansåg att politiken valt bort barnen. I Sverige är föräldrarätten stark, vilket vi måste våga utmana. När barn sätter nyckeln i dörren hemma, som borde vara deras trygga borg, har hemmet i stället förvandlats till en brottsplats för alltför många barn.
Ska våldsutsatta barn få rätt stöd och skydd måste vi politiker och ansvariga myndigheter inse att vårdnadshavaren numera även är en gärningsperson, och det utsatta barnet är ett brottsoffer. Detta är förvisso ett allvarligt problem i en familj, men det är inte ett familjeproblem. Det är allvarlig kriminalitet. Därför ställde jag frågan till justitieministern.
Menar vi allvar kan vi inte se att en nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor är lösningen på barns våldsutsatthet. Utsatta barn har rätt till ett eget fokus. Den nationella strategin för att bekämpa våld mot barn borde omfatta all den våldsutsatthet barn riskerar att utsättas för. Staten ska se till att skydda varje barn genom satsningar på utbildning, sociala åtgärder och tydlig lagstiftning.
Myndigheter är skyldiga att ge våldsutsatta barn det stöd och det skydd de har rätt till och behov av. Genom en tydlig struktur för roll- och ansvarsfördelning mellan myndigheter ökar förutsättningarna för den samverkan som är nödvändig för att på bästa sätt bekämpa våld mot barn och ge de redan utsatta barnen rätt till vård, stöd och skydd.
Strategin ska även innehålla åtgärder för att belysa och förebygga, identifiera, utreda, rehabilitera och följa upp våld mot barn. En nationell strategi är förutsättningen för en sammanhållen politik. Frågorna berör många olika myndigheter liksom kommuner, landsting och civilsamhället. Det enskilda barnet ska ges möjlighet att göra sin röst hörd.
Lagstiftningen behöver ses över brett, och den transnationella dimensionen som innebär att barn kan föras ut ur Sverige måste finnas med. Så förebygger vi att barn bedöms med olika måttstockar. I dag händer det alltför ofta att barn bemöts på olika sätt beroende på utländsk bakgrund, bostadsort, funktionsnedsättning, status som ensamkommande, föräldrar med psykisk ohälsa eller missbruk.
Strategin måste också ha ett tydligt fokus på barn som utsätts för hedersrelaterat våld och förtryck i alla dess uttrycksformer. Liberaler har aldrig duckat för verkligheten, blundat för utsattheten eller ofriheten. Verkligheten kan vara svår att ta in, med det är när vi väljer att se den som vi kan göra förändringar. Att investera i våra utsatta barn är att investera i vår gemensamma framtid.