Pål Jonson (M):
Tack, inrikesministern, för svaret! Jag tolkade inte detta som att det kommer mer resurser eller fler poliser till landsbygden. Låt mig ge ett exempel kopplat till detta, herr talman! Nyligen genomförde polisen en större insats mot några av de multikriminella ligorna, som jag pratade om, i norra Dalsland och västra Värmland.
Det skedde genom en gemensam insats av polisen i Västra Götaland och Region Bergslagen - det är ett tydligt exempel på det som inrikesministern pekade på, nämligen vikten av samordning mellan polisregionerna. Men det skedde också i samverkan med norsk polis, och det skedde i samverkan med norska Tolletaten och det svenska Tullverket. Det är ett utmärkt exempel på ett myndighets- och landsöverskridande samarbete.
I anslutning till denna insats sa en polisinspektör i Dalsland till medierna: Vi har nästan inga poliser kvar här. Det är som om vi lever i ett laglöst land. Polisen har i efterhand sagt, kopplat till denna insats, att man har en förmåga att störa de multikriminella ligorna. Men man har inte förmåga och resurser för att systematiskt bekämpa dem.
Jag tror att polisbristen på landsbygden är en väsentlig del av problematiken. Som inrikesministern vet finns det olika uppfattningar i denna kammare om hur många fler poliser Sverige behöver. Men jag tror inte att det råder någon tvekan om att en ökad polistäthet skulle skapa bättre möjligheter att förebygga, förhindra och försvåra den brottslighet som de multikriminella ligorna bedriver.
Eftersom själva verksamhetsidén för dessa ligor är gränsöverskridande måste även polisens arbete vara det. Därför är det viktigt med det fördjupade polisiära samarbetet över gränsen, som inrikesministern talade om. Jag tror att det handlar om punktvisa insatser mot ligorna men också om ett löpande polisiärt samarbete. Det kan handla om spaning, eller det kan handla om gemensam patrullering.
Som inrikesministern påpekade behandlar riksdagen just nu propositionen Nya möjligheter till operativt polissamarbete med andra stater . Det är bra att den propositionen har landat på riksdagens bord, för den har varit efterfrågad av många poliser, inte minst i gränslän. Med anledning av detta skulle jag vilja ställa ytterligare två frågor till inrikesministern.
Jag konstaterar att det tog sex år från att utredningen var klar 2011 till att vi fick en proposition nu i vår. Detta är lång tid. Jag har all respekt för att internationellt polisiärt samarbete och internationellt lagstiftningsarbete tar tid, men finns det några lärdomar som vi kan dra från den processen så att liknande samarbeten inte behöver ta lika lång tid?
Jag har också en fråga som är kopplad till en aspekt av propositionen som inte behandlas särskilt tydligt i skrivelsen, nämligen samgruppering. Det finns exempel på gemensamma polisstationer i Haparanda-Tornio, och det har också funnits tankar på till exempel en gemensam polisstation för Lokalpolisområde Arvika och Hedmarks polisdistrikt.
Jag tror att samgruppering kan främja, effektivisera och underlätta det dagliga polisiära samarbetet. Jag förväntar mig inte att inrikesministern har synpunkter på var enskilda polisstationer ska ligga, men jag skulle gärna vilja veta om regeringen har någon uppfattning om eller några invändningar mot samgruppering.