KBLab/rixvox huggingface dataset:
Arhe Hamednaca (S):
Jag vill utifrån min arbetserfarenhet och mina samtal med dem som jobbar där ute ge några konkreta förslag på vilka resurser som skulle behövas för tiden efter skyddat boende. För det första behövs familjehem som har spetskompetens inom detta område så att de är väl förberedda att ta emot dessa flickor och kan förstå dem.
För det andra behöver varje flicka en kontaktperson som har rätt kompetens och som kan följa henne under en längre period oavsett vilka placeringar eller socialsekreterare hon träffar. Kontaktpersonen bör finnas där långsiktigt och vara en trygghet för flickan.
För det tredje borde det finnas ett alternativ efter skyddat boende och innan eget boende för de flickor som inte hamnar hos familjen, det vill säga en slussverksamhet där flickorna bor i ett kollektiv men ändå har sitt eget boende.
Tanken är att de ska tränas för att klara ett eget boende och ett självständigt liv men under en tidsperiod få stöd genom att slussas till detta. Jag hoppas att detta är förslag som ministern kan ställa sig bakom. Jag vill tacka ministern för en bra debatt, och jag kommer inte att släppa frågan. Fru talman!
Samhället sviker dessa flickor. De har rätt att få samma rättigheter och möjligheter att leva ett normalt liv som vi andra i samhället. Det handlar ytterst om mänskliga rättigheter.
Arhe Hamednaca (S):
I grunden är vi överens. Det som vi säger är att regeringen enligt FN-rekommendationen bör låta utreda frågan. De människor som har gått till polisen har tröttnat. De har skrivit till regeringen i flera år.
Flera papper har skickats till Utrikesdepartementet. Demokratianhängare har skickat dessa papper, men de har tröttnat. Detta är inte en polisiär fråga. Detta handlar faktiskt om att det är regeringens och riksdagens fråga eftersom det är en politisk fråga. Det handlar om en stat som terroriserar sina gamla medborgare.
FN uppmanar sina medlemmar att utreda denna fråga. FN säger inte att man ska gå till polisen. Varför ska polisen göra denna utredning? Varför gör inte regeringen det? Varför ska vi vänta på att den polisanmälan som två tre personer har gjort ska utredas? Detta är en stor fråga. Detta är inte en polisfråga. Det är ytterst regeringens fråga. Det är en politisk fråga. Det är inte en polisfråga.
Jag tycker att man bagatelliserar FN:s rekommendationer när man säger att det görs en polisutredning. Men om polisen säger att den inte har några bevis. Vad ska man då säga?
Arhe Hamednaca (S):
I grunden är vi överens, och det är bra. De som begår brott ska utredas av polisen. Det är bra. Det är inte sant att detta är frivilligt. Sedan måste jag erkänna att det finns en liten klick som inte bara betalar skatt. De kanske betalar hela lönen och ger gåvor.
Man kan hitta grupper i Sverige som betalar pengar till konstiga nätverk och annat. Sådana kan finnas. Men en majoritet tvingas till detta. Problemet är att detta inte handlar om dem som kanske är civilanställda och inte är diplomater. Detta handlar om en regering eller en ambassad som hela tiden jobbar med dessa frågor.
Det är tusentals människor som är svenska medborgare och som förföljs i detta land. Jag tror inte att det räcker med dessa polisanmälningar. Jag tror inte att det kan leda till något. Men jag hoppas, precis som du säger, Johan Linander, att polisutredningarna kan leda till någonting. Vi får se vad de kan leda till. I grunden är vi överens i riksdagen. Men vi måste lova att det ska vidtas åtgärder om detta inte leder någonstans.
Då måste vi här lova dem som sitter och väntar att vi väntar på polisutredningen och att om den inte leder någonstans ska vi ta ett grepp om detta.
Arhe Hamednaca (S):
Jag tackar integrationsministern för svaret. Jag trodde att interpellationen skulle besvaras av arbetsmarknadsministern. Men det är bra att den hamnar hos integrations- och jämställdhetsministern. Dessa frågor handlar även om jämställdhet och integration.
Integrationsministern har kanske missuppfattat min interpellation. Den handlar inte om nyanlända. Den handlar om utrikesfödda kvinnor som bor i Sverige och som kanske har bott mer än tio år här och som är svenska medborgare. Det är det som den handlar om.
Barnfattigdomen innebär att var tionde ung människa i Sverige tvingas leva under knappa ekonomiska förhållanden. Vi riskerar att gå miste om den fantastiska förmåga som dessa barn har. Värst drabbade är barn till ensamstående föräldrar eller föräldrar med utländsk bakgrund. Gemensamt för dessa föräldrar är att de saknar arbete.
Den allra viktigaste åtgärden för att komma till rätta med barnfattigdomen är att vi bedriver en aktiv arbetsmarknadspolitik som inkluderar dessa grupper. Vi har inte råd att lämna ett enda barn utanför.
En politik om barnfattigdom är inte bara en politik för minskade klyftor och ökad social sammanhållning utan också en politik för framtida jobb och tillväxt i vårt samhälle. Ett av de stora problemen med barnfattigdomen i vårt land är att en stor grupp utrikesfödda kvinnor har svårt att komma in på arbetsmarknaden.
Många av dem har kommit från den delen av världen som styrs av patriarkala normer och värderingar, där kvinnorna inte fick möjlighet att gå i skolan utan i stället blev uppfostrade till att vara goda hemmafruar och ta hand om barnen. Därför saknar de arbetslivserfarenhet och utbildning.
Det är väldigt viktigt att samhället ser dessa kvinnor som resurser. Jag möter de här kvinnorna, och jag möter också barnen. Det handlar faktiskt om deras rättigheter. Barn föds inte fattiga; de föds i fattiga familjer.
Barnfattigdom kan lösas om föräldrarna jobbar och får bidra till familjens gemensamma ekonomi. Problemet i många familjer i dag är att det bara är mannen som jobbar. Jag vill ändå fråga integrationsministern: Vilka åtgärder? Jag pratar inte om nyanlända flyktingar.
Det är bra att det som har börjat förra året görs, och jag hoppas att det ger resultat. De här kvinnorna är dock inte nyanlända. De här kvinnorna har bott i Sverige. De är faktiskt svenska medborgare; de har bott här länge. Vilka åtgärder vidtar integrationsministern för att dessa kvinnor ska gå ut och faktiskt berika sin egen familj och berika vårt samhälle?
Arhe Hamednaca (S):
Jag tycker att det är bra att man tar hand om nyanlända och har en bra introduktion för dem. Det är jättebra. Jag kritiserar inte det. Jag vill bara poängtera att den grupp som vi pratar om är en grupp som har levt länge här. De är inte flyktingar, utan de är svenskar. Vi har börjat jobba och lyfta upp vissa frågor när det gäller de här kvinnorna.
Vi försöker till exempel att bekämpa hedersrelaterat våld och förtryck med öronmärkta pengar. Det handlar om riktade pengar. Jag har jobbat i Fryshuset i nio år. Jag har sett det, och det är bra. Men vi måste också se till att de här kvinnorna går ut och jobbar. Det handlar om deras mänskliga rättigheter.
Det handlar inte om deras okunskap. Felet ligger inte hos dem. Felet ligger hos samhället och hur vi ser på de här kvinnorna. Vi ser dem inte som resurser, precis som statsrådet säger. Det handlar om deras mänskliga rättigheter. Problemet är de strukturella attityderna i vårt samhälle.
Det är inte bara kunskap som behövs hos de här kvinnorna, utan det finns också strukturella attityder, diskriminering och rasism i vårt samhälle. I måndags deltog jag i ceremonin vid utdelandet av Per Anger-priset där du också var med. Jag var jätteglad.
Jag lyssnade på ditt tal om mänskliga rättigheter som kränks långt bort, om kvinnors rättigheter och annat. Men vi får inte glömma bort de mänskliga rättigheter som kränks här och de människor som inte inkluderas i rättighetskatalogen. Det finns människor som inte inkluderas i mänskliga rättigheter i Sverige. Det handlar om de här kvinnornas rättigheter.
Vi kan gärna prata om kvinnor i Afghanistan och deras rättigheter, men vi har också sådana kvinnor i det här landet. Vi måste hjälpa dem. När vi hjälper de här kvinnorna handlar det om jämställdhet och integration, men det handlar också om barnfattigdom.
När bara mannen jobbar, och vissa av de här männen trivs kanske med att kvinnorna är hemma oavsett om de är fattiga eller rika, måste vi bekämpa attityder och värderingar. Vi måste också bekämpa de attityder som vi har i vår struktur. Det handlar om våra egna attityder och vår människosyn. Det är detta det handlar om. Jag hoppas att statsrådet håller med mig och tar med sig någonting härifrån. Vi blundar för mycket.
Vi ser de här kvinnorna. De finns registrerade. Vi ser dem varje dag. Men varför gör vi ingenting? Vi pratar om olika grupper i vårt samhälle, och det är bra. Vi pratar om ungdomsarbetslöshet. Det är jätteviktigt. Det här är inte en liten grupp, utan det är en stor grupp som glöms bort. Ibland kompromissar vi, ibland är vi kanske för naiva och ibland är vi rädda.
Det handlar om kvinnornas och barnens rättigheter. Jag hoppas att statsrådet tar med sig det. Det här handlar inte om ideologisk retorik. Det handlar om att vi måste hjälpa till. Vi är beredda att göra någonting tillsammans. Jag hoppas att statsrådet tar med sig de här idéerna och jobbar vidare för att hjälpa de här kvinnorna.
Arhe Hamednaca (S):
Jag vill gärna säga att regeringen tar sitt ansvar för att alla människor, oavsett kön eller bakgrund, får möjlighet att växa och känna att samhället står på deras sida. Därför vill jag att de kvinnor som jag tar upp får det stöd som behövs för att kunna lämna hemmet och komma in på arbetsmarknaden.
Vägen dit är inte enkel, det vet jag. Det kommer att vara en lång resa, men någonstans måste vi börja. Det är nog med blundande och mumlande. Vi måste göra någonting. Vi vet var dessa kvinnor finns. Samhället vet var de finns. Därför måste vi börja någonstans. Mitt förslag är att vi riktar oss till dessa kvinnor genom att ge dem utbildning och praktik som leder till arbete.
Det stödet måste vara riktat. Det får inte ingå i de andra åtgärderna. Jag tror att statsrådet har förstått frågan och dess allvar, och jag hoppas att han tar den med sig och jobbar med den. När jag lyfter upp det hedersrelaterade våldet är det en sak. Jag möter dessa kvinnor.
Sedan finns det strukturer som förtrycker kvinnorna och gör att de inte kan gå ut, men jag vill inte koppla det till det hedersrelaterade våldet, som handlar om något helt annat, även om det också finns med. Därför måste vi förebygga det, och då räcker det inte med att jobba med kvinnorna, utan vi måste också jobba med männen och deras attityder. Jag vet att det finns många män som inte vill att kvinnorna ska gå ut och jobba. Det är därför jag länkar ihop dessa frågor. Jag tackar för en bra debatt.
Arhe Hamednaca (S):
Jag är ny ledamot i OSSE och känner mig stolt över att representera Sverige men också stolt över att tillhöra ett gäng väldigt engagerade människor med stor kunskap.
Sedan jag blev ledamot i OSSE har jag redan hunnit övervaka val i fem länder, och i morgon åker jag till Turkiet, det sjätte landet.
För oss som tror på demokrati och mänskliga rättigheter och för oss som talar om demokrati härifrån anser jag att det är jätteviktigt att vara närvarande i växande demokratier där människor längtar, precis som föregående talare sa, efter att tala om de frågor som vi där möter. Det finns säkert människor där som inte gillar att vi är där.
Men vi ser också människor som är glada just för att vi är där och bevakar. Och vi ser en växande demokrati, framför allt i de civila samhällena, i kvinnorörelsen och ungdomsrörelsen i de här länderna. Jag tycker att det är jätteviktigt.
Jag anser att det finns stora frågor för OSSE i den tid vi lever. Margareta Cederfelt talade i repliken om terroristfrågan. Men det är inte bara den. Migrationsfrågan och hur det ser ut i Medelhavet är också en säkerhetsfråga. Detta är en del av de frågor som vi kan jobba med i framtiden.
Jag anser också att OSSE kanske skulle bli lite tuffare i sin roll. Precis som föregående talare Jasenko sa skulle man kunna vara tuff mot växande demokratier. Till sist tycker jag att det behövs förbättringar i OSSE som organisation.
Det är en stor organisation med olika politiska traditioner från öst till väst, och det är ingen lätt uppgift organisationen har. De som har lång erfarenhet av organisationen - Kent och Margareta - vet vad jag menar.
Det behövs förbättringar i det inre arbetet inom OSSE, framför allt när det gäller öppenhet.
Det viktigaste som jag vill nämna är valobservationer - att vara där, att hjälpa de växande demokratiska krafterna, att se till att det går till på rätt sätt men också att stötta de krafter som vill bygga en rättsstat. Det är viktigt och bra, tycker jag.
Jag måste erkänna något beträffande vår grupp, den svenska delegationen. Alla tackar den svenska delegationen, och jag är tacksam över att tillhöra den här genuina gruppen, alltid pålitlig. Det finns många andra också, men jag känner mig stolt över att vara en del av den här organisationen.
Arhe Hamednaca (S):
Jag tackar Ellen Juntti för frågan men framför allt för hennes inlägg. Jag tror att vi har liknande erfarenheter från våra yrken. Beträffande frågan om att det är viktigt att alla grova brott utreds ser vi att det finns brister när det gäller detta, vilket är bekymmersamt.
Men regeringen följer frågan och jobbar med den, så att det ska bli bättre. Om ytterligare saker behöver göras kan regeringen göra det. Men jag litar på att regeringen följer frågan och jobbar med den. Men det är viktigt att alla brott utreds.
Arhe Hamednaca (S):
Jag är inte inrikesminister, men jag litar på och tror på inrikesministerns svar. När det gäller brottsförebyggande arbete, Roger, talade jag om skola och arbetsmarknadsåtgärder, men du säger att det inte är i fokus.
För mig är det riktiga brottsförebyggandet arbetet faktiskt satsningar på skolan. Vi ska inte tala om vad som sker när unga har hamnat i kriminalitet; de ska inte hamna där! Vi ska satsa på skolan. Vi ska satsa på arbetsmarknadsåtgärder. De är viktiga och riktiga i det förebyggande arbetet. Vi kan inte säga att vi inte ska prata om skolan när det gäller unga lagöverträdare.
Vi ska inte säga att vi inte ska prata om ungdomar när det gäller arbetsmarknadssituationen. Det är brottsförebyggande arbete. Det är det som behövs. Jag är övertygad om att det är där det behövs riktiga satsningar.
När det gäller att utreda de här brotten svarade jag precis att de grova brotten måste utredas. Det har jag sagt. Regeringen följer också frågorna. Om du ber mig nämna åtgärder kan jag inte nämna några. Men regeringen följer arbetet med stort intresse.
I fråga om polisen är meningen med den nya polisorganisationen att man ska komma så nära samhället som möjligt. Men nu ser vi också att poliserna, i och med de nya områdespoliserna, kommer närmare de här områdena. 200 poliser ska nu placeras i Rinkeby. Vi måste ge den nya organisationen en chans.
Arhe Hamednaca (S):
I fråga om polisens roll i dessa utsatta områden måste vi ge polisen och den nya omorganisationen en chans. Vi ser redan hur de jobbar. Vi har besökt olika regioner och har hört dem berätta hur de jobbar. De redovisar också sina kontakter. Det handlar dock inte bara om polisen. Polisen gör fortfarande ett bra jobb.
Men vid sidan av polisen behövs det civila samhället, myndigheterna som finns där, och kommuner. Det är inte bara polisen som ska förebygga brott. Jag tycker att polisen också behöver det goda samhället runt sig. Vi ska inte bara fokusera på hur många poliser som ska stationeras i dessa områden. Polisen gör ett bra jobb. Man satsar och kommer att synas mer.
Vi ser vad som händer områdena nu, i Rinkeby som jag nämnde - jag vet inte om det har kommit till tack vare stadsdelsnämnden eller inte. Det är en ny organisation. Polisen omorganiserar. Det är på det sättet man satsar i de områdena.
Arhe Hamednaca (S):
Min fråga går till arbetsmarknadsminister Ylva Johansson. Förorten lyfts ofta upp som no go-zoner. Mediernas bild och vissa partiers debatt om utsatta områden är skrämmande. Detta synsätt är både felaktigt och farligt.
Det finns en struktur hos de berörda samhällsaktörerna som baseras på ett reaktivt förhållningssätt och inte på ett proaktivt. Man reagerar på problemen när det uppstår i stället för att försöka förebygga dem i förväg. Regeringen genomför redan insatser för att öka tryggheten, men vi måste bekämpa kriminalitetens grogrund.
Mot denna bakgrund vill jag fråga statsrådet: Hur ser regeringen långsiktigt på att förändra den ekonomiska utsattheten i dessa områden?
Mattias Jonsson (S):
Jag ställde också en fråga som jag antagligen inte får något svar på. Det var om ni i Alliansen anser att vi gör fel som lägger fram ett utskottsinitiativ. Domstolsverket har lagt fram ett förslag som är ute på remiss. Efter remissrundan kommer förslaget antagligen att landa på regeringens bord.
Vi menar att såsom det ser ut i det förslaget just nu, med fyra föreslagna tingsrättsnedläggningar, är det så pass allvarligt så vi vill förekomma i den frågan. Vi vill att riksdagen talar om sin mening till regeringen. Vi kan låta frågan gå och inte göra någonting, och den hamnar på regeringens bord.
Riksdagen har faktiskt delegerat möjligheten för en regering att fatta beslut om nedläggning. Säger inte riksdagen sin mening riskerar detta förslag att klubbas igenom, och det vill vi förhindra. Krister Hammarbergh har en partiledare som påstår sig vara en resultatinriktad politiker.
Vill man ha en förändring eller vill man se till att stoppa ytterligare nedläggningar av tingsrätter får man använda sig av de möjligheter som finns, i det här fallet ett utskottsinitiativ i riksdagen. Det har vi tagit, och vi känner att det är helt rätt. Vi hoppas att det blir en majoritet i kammaren som gör att det blir bekymmersamt för regeringen att faktiskt fatta ett beslut.
Utöver det skulle jag vilja säga att det kanske är ett antal personer också inom Alliansen som är ute och pratar för att inte stänga ned ytterligare tingsrätter. Varför går det bra att prata i medierna, ställer jag mig frågan, men inte ställa sig bakom vårt förslag i kammaren.
Mattias Jonsson (S):
Beatrice Ask stod i talarstolen och sade: Jag är inte rätt person att svara på frågan så som läget är just nu när det gäller det förslag som ligger ute.
Om inte ministern är rätt person att svara på frågan får vi i oppositionen faktiskt fråga er som sitter i riksdagen hur ni anser att vi ska hantera frågan och om vi kan få en majoritet i kammaren som jag var inne på tidigare. Det anser vi är rätt. Jag tror att man vanligtvis ska vara försiktig med att använda sig av ett utskottsinitiativ.
Men när vi har delegerat den här frågan till regeringen för att den faktiskt ska kunna fatta beslut är det också en skyldighet från vår sida att agera om vi ser att det finns en möjlighet att göra det. Den möjligheten finns. Det var så här tidigare också när det gällde vem som var ute och sade vad. En alliansföreträdare var faktiskt ute i medierna lokalt.
Det bästa vore, påstår alliansföreträdaren, om Hässleholm och Kristianstad agerade gemensamt och framförde värdet av att båda tingsrätterna fanns kvar. Det säger alliansföreträdaren, att agera gemensamt. Varför agerar inte alliansföreträdarna i riksdagen för att se till att stoppa de föreslagna nedläggningarna av de här fyra tingsrätterna? Det undrar jag.
Mattias Jonsson (S):
Under den tid som vi hade regeringsmakten motionerade Alliansen - 2003, 2004 och 2005 tror jag att det var - om att den här typen av frågor som riksdagen har fattat beslut om att delegera till regeringen ska hanteras så att riksdagen får tycka till om det är så att man ska göra förändringar i domstolsorganisationen.
Det var ett återkommande motionerande. Nu när vi har tagit ett initiativ för att låta riksdagen ge sitt besked och skapa en uppfattning i den här frågan är det inte intressant att ställa sig bakom. Jag kan notera, Johan Linander, att du också har varit ute och varit kritisk till nedläggning av de här föreslagna tingsrätterna.
Jag förstår inte, som jag också nämnde i mitt anförande, det här dubbelspelet. Vi sade när vi var i regeringsställning att vi tog ett helhetsgrepp. Vi gjorde stora förändringar. Det var rejäla neddragningar. Vi ansåg att de var väl avvägda, att de var behövliga och att de var viktiga. Ni var emot de förändringarna. Sedan kom ni till regeringsmakten och gjorde ytterligare förändringar. Men vi sade när vi hade gjort våra förändringar: Det räcker nu.
Vi behöver inte göra fler. Den linjen har vi hållit därefter. Vi fortsätter att hålla den. Det är inga fram och tillbakasvängningar utan här håller vi det vi sade när vi gjorde de stora förändringarna. Det är precis samma linje.
Mattias Jonsson (S):
Det har påståtts att vi med det här utskottsinitiativet hindrar Domstolsverket att lägga fram förslag till regeringen. Det stämmer inte. Det är helt fel. Vi lägger fram ett utskottsinitiativ för att tala om hur riksdagen anser att regeringen ska agera om det färdiga förslaget innebär nedläggningar av ytterligare tingsrätter.
Det hindrar inte på något sätt Domstolsverket från att lägga fram förslag. Så är det inte. Det som gör mig förvånad över retoriken är att det hela tiden är en diskussion om formalia i fråga om utskottsinitiativet, men det finns ingen som säger något om uppfattningen att tingsrätterna ska finnas kvar eller om de ska läggas ned - förutom tidigare diskussioner.
Det finns ett förslag från Domstolsverket, och det är ute på remiss. Hur förslaget exakt kommer att se ut när det hamnar på regeringens bord vet vi inte. Men vi vill att riksdagen ska tala om sin uppfattning om regeringen får ett färdigt förslag där det föreslås ytterligare nedläggningar av tingsrätter. Jag tycker att ni kan ställa er bakom detta och inte gömma er bakom formalia för att sedan lokalt på orterna säga att ni är emot nedläggningar av ytterligare tingsrätter. Det rimmar illa.
Mattias Jonsson (S):
Tack för svaret! Jag vill komma tillbaka till min fråga om fas 3. Varför lönar det sig inte just nu, varför finns det inte drivkraft, incitament, för arbetsgivare att låta den som deltar i fas 3 gå över i en anställning? Arbetsgivaren blir av med en ersättning på 5 000 kronor. Varför finns det ingen drivkraft? Det talas så mycket om att det ska löna sig att arbeta, och ersättningsnivåerna sänks.
Det borde vara likadant åt det hållet. Det förvånar mig mycket. Det är så tydligt att 30 000 personer har låsts in där de inte får hjälp av Arbetsförmedlingen. På sin höjd kanske de får gå en kurs där de får lära sig att skriva cv, men det sker inga större utbildningssatsningar som skulle kunna skapa en matchning till jobb. Varför ser man inte över och förändrar detta när man kan se att detta är misslyckat?
Jag kommer inte på något annat svar än att det är en medveten politik för att situationen ska bli så besvärlig och ersättningen så låg att de arbetssökande accepterar jobb för lägre löner. För att skapa sådana jobb måste man satsa på RUT-avdrag så att den branschen växer till, momssänkning eller en sänkning av arbetsgivaravgiften för unga. Men här i talarstolen hävdar man att sådant inte skapar arbetstillfällen.
I en situation där 75 procent av de unga har jobb och 25 procent inte har jobb, varför riktas inte en satsning mot de 25 procent arbetslösa i stället för att även smeta ut satsningarna på de övriga 75 procenten? Det är en märklig politik.