Tobias Billström (M):
För det första kan jag inte kommentera enskilda fall, och det hoppas jag att riksdagsledamoten är medveten om. För det andra har vi inte, som Amineh Kakabaveh sade, ingått avtalet med Bagdads regering. Vi har ingått avtalet med Iraks regering. Och det finns bara en federal regering i Irak som har ansvar och ingår de här avtalen. Det är Sveriges ståndpunkt att alla stater har en skyldighet att ta emot sina egna medborgare.
I vissa fall har det visat sig nödvändigt att använda sig av återtagandeavtal för att underlätta återvändandet. Sverige har ingått ett tjugotal sådana avtal och har alltså sedan den 18 februari 2008 också ett avtal med Irak. Hur ser då återvändandet till Irak ut?
De senaste åren har ett hundratal irakiska medborgare som fått avslag på sina asylansökningar återvänt självmant varje år, också till Erbil, för övrigt i stark kontrast till vad Amineh Kakabaveh tycks tro. I år har vi sett en ökning av självmant återvändande. Bara sedan januari och fram till nu har 200-300 personer självmant återvänt till Irak.
Sedan återtagandeavtalet trädde i kraft har under de första månaderna endast ett fåtal avvisningar verkställts genom polisens försorg. Fram till i dag rör det sig om ett tiotal personer, och verkställigheterna sker numera kontinuerligt. Sverige är det land i Europa som haft den största inströmningen av asylsökande från Irak. Enbart under förra året kom över 18 000 irakiska asylsökande till vårt land.
Bland dessa finns det personer som är kurder och har sitt ursprung i den irakiska regionen Kurdistan, men majoriteten kommer från andra delar av landet. Många asylsökande har fått stanna, men alla har inte bedömts vara i behov av skydd. Och de som inte har ansetts ha skäl till uppehållstillstånd ska återvända.
Som jag nämnt tidigare är det fullt naturligt att Sverige har slutit avtal med centralregeringen som är ansvarig för avtal med främmande stater och för alla utrikesfrågor i Irak. Från den svenska regeringens sida respekterar och stöder vi Iraks suveränitet och territoriella integritet. Vår utgångspunkt kan inte vara någon annan än att ett avtal med den federala regeringen i Bagdad gäller för hela landet.
Vi utgår från att Irak fullföljer sina åtaganden enligt avtalet. Hur Irak sedan organiserar sig för att fullfölja dessa åtaganden är en intern irakisk angelägenhet. Från svensk sida ser vi tydligt att säkerhetsläget i den irakiska regionen Kurdistan är mer förmånligt än i andra delar av Irak.
Mot den bakgrunden skulle det naturligtvis vara att föredra för alla parter om ett återvändande av irakiska medborgare från den kurdiska regionen kunde ske direkt till regionen, inte enbart via Bagdad eller andra delar av Irak. Men vi välkomnar dock ytterligare dialog - det vill jag gärna säga i den här interpellationsdebatten - och samarbete med såväl den irakiska regeringen som KRG om dessa viktiga frågor.
De mänskliga banden mellan den irakiska regionen Kurdistan och Sverige är många. Vi tror från regeringens sida att svenska företag och biståndssatsningar skulle kunna spela en viktig roll för utvecklingen i regionen. Det finns också ett intresse för en svensk närvaro i den regionen. Men vi får vänta med att ta ställning till en sådan närvaro och hur den i så fall skulle se ut till dess att vi har öppnat vår ambassad i Bagdad.
Avslutningsvis: Det är helt avgörande att en asylsökande som har fått avslag på sin asylansökan efter en rättssäker process återvänder till sitt hemland för att asylsystemet inte ska förlora sin legitimitet och undergrävas på sikt. Jag kan beklaga att representanter för Vänsterpartiet i kammaren så sällan lyfter fram den aspekten och nödvändigheten när vi har den här typen av diskussioner.