Eskil Erlandsson (C):
Jens Holm har frågat mig hur jag avser att verka för att de framgångar vi såg i Nagoya kommer att införlivas i reformen av CAP. Vid partsmötet i Nagoya i oktober nåddes överenskommelse om nya ansträngningar för att bevara och stärka biologisk mångfald.
I den strategiska planen för perioden 2011-2020 som antogs under mötet finns en överenskommelse om att 17 procent av landarealen och 10 procent av kustvatten och hav ska skyddas mot exploatering samt att fasa ut eller reformera skadliga subventioner.
Den gemensamma jordbrukspolitiken, CAP, har sedan början av 1990-talet genomgått flera stora reformer som inneburit en ökad marknadsanpassning, utfasning av produktionskopplade stöd och ett ökat fokus på miljö- och landsbygdsutvecklingsåtgärder.
Sverige har stött denna reforminriktning, men vi hade gärna sett att vi kommit längre i marknadsanpassningen och tydligare fokus på miljöinsatser inom politiken.
Under den senaste reformen av jordbrukspolitiken, den så kallade hälsokontrollen under 2008, omfördelade vi resurserna till förmån för insatser riktade mot förbättrad vattenförvaltning, bevarande av biologisk mångfald, ökad produktion av förnybar energi samt minskade utsläpp av växthusgaser.
CAP består av två pelare, och vår position är att inom ramen för en totalt sett minskad CAP-budget lägga ökat relativt fokus på gränsöverskridande kollektiva nyttigheter inom den andra pelaren där redan effektiva åtgärder finns för att skydda den biologiska mångfalden.
Det är här möjligheter finns för riktade och därmed effektiva åtgärder för ett hållbart brukande av naturresurser och för insatser för landsbygdsutveckling. Samtidigt är det viktigt att CAP:s olika delar inte motverkar varandra i målsättningen om att främja ett hållbart nyttjande av naturresurser. Sverige anser att det är nödvändigt med viss styrning av medel inom landsbygdsprogrammet, i synnerhet till miljöinsatser.
Åtgärder inom landsbygdsprogrammet bör också bidra till att främja konkurrenskraft och tillväxt genom att stimulera innovationer samt till att stärka sambandet mellan forskning och tillämpning, vilket kan bidra till en ökad marknadsanpassning inom jordbrukssektorn. Det är angeläget att få så stor miljöutväxling av satsade resurser inom CAP som möjligt.
Sverige fördelar inom nuvarande programperiod ca 70 procent av budgeten för landsbygdsprogrammet till miljöåtgärder. Inför nästa period är den svenska positionen att minst 50 procent av de EU-gemensamma resurserna inom den andra pelaren ska öronmärkas för detta.
Jordbruksverksamhet har en stor påverkan på den biologiska mångfalden, både i positiv och negativ riktning, och CAP har en viktig roll att spela för att bevara och stärka den biologiska mångfalden i det odlade landskapet. Givet en minskad CAP-budget bör slutsatserna från Nagoya beaktas i reformeringen av CAP.
Jens Holm har också frågat mig om det är min avsikt att exportsubventionerna ska finnas kvar även i den framtida jordbrukspolitiken. EU har inom ramen för Doharundan åtagit sig att avveckla exportsubventionerna under förutsättning att andra länder avvecklar sina former av exportstöd.
Exportsubventionerna bidrar till att snedvrida marknaderna för jordbruksprodukter framför allt i utvecklingsländerna och är därför med rätta hårt kritiserade i de pågående handelsförhandlingarna. Subventionerna ger även felaktiga signaler till jordbrukarna inom EU om vad konsumenterna egentligen efterfrågar.
En fortsatt marknadsanpassning av jordbruket där jordbrukarna kan producera det konsumenterna efterfrågar är nödvändig för att skapa förutsättningar för tillväxt och ökad sysselsättning på landsbygden. Ytterligare reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken behövs. Min bestämda uppfattning är att exportsubventionerna ska avvecklas senast 2013 i enlighet med de åtaganden som EU gjort i WTO-förhandlingarna.
Jag kommer att verka konstruktivt för att detta ska kunna verkställas.