Anders W Jonsson (C):
Jag tycker att det är fantastiskt bra att vi i dag har möjlighet att diskutera detta förslag. Det tycker jag av lite olika skäl. Det första skälet handlar om att alla vi som sitter här vet att svensk hälso- och sjukvård och även svensk socialtjänst står inför oerhört stora utmaningar på ett stort antal områden. Många av oss i socialutskottet har tyckt att det har varit bekymmersamt i ett läge där regeringen inte kommer med några konkreta förslag till lagändringar över huvud taget.
Nu har vi äntligen fått en proposition från regeringen, som redovisar ett förslag på hur man skulle kunna förändra svensk hälso- och sjukvård så att det blir bättre. Jag hoppas att det lite grann är en startsignal från regeringen och att man nu börjar återkomma till riksdagen med förslag. Vi har nämligen inte en problemfri situation i Sverige, och det behövs förslag från regeringen för att vi ska kunna ta debatten här och faktiskt genomföra förändringar.
Det andra skälet till att jag tycker att det är viktigt att vi kan ha den här diskussionen och att vi senare i eftermiddag kan fatta beslut är att svensk missbruksvård inte är någonting som vi kan vara stolta över. Detta är ett av de områden där vi har riktigt stora bekymmer. Det är en högre dödlighet än i motsvarande länder.
Orsaken till det här, mina vänner, är att vi i Sverige har sett beroende och missbruk som till stor del orsakats av sociala missförhållanden. Det var det som gjorde att det på det tidiga 70-talet, när man skulle bygga upp vård och omsorg om människor som led av beroendesjukdom, var just kommunerna som fick ansvaret. Man ansåg att det var sociala problem som var grunden. Kommunernas socialtjänst hade ansvaret för sådant, och därmed fick de också huvudansvaret.
I dag vet vi så mycket bättre. I dag vet vi att det här är en sjukdom jämförbar med de flesta andra sjukdomar, där det finns ett väldigt starkt genetiskt inslag men även miljöfaktorer.
Från Centerpartiets sida har vi sedan en lång tid tillbaka drivit att man måste göra en förändring och på allvar säga att vid beroendesjukdom, precis som när det gäller alla andra sjukdomar, ska det vara sjukvårdshuvudmannen, det vill säga landstingen, som har ansvar för behandling. Sedan är det så när det gäller beroendesjukdom, precis som många andra sjukdomar, att det finns sociala komponenter.
Så är det med människor med psykisk sjukdom som har behov av starka insatser från socialtjänsten. Det handlar inte minst om dem som har demenssjukdom; även de behöver starka insatser från kommunen och socialtjänsten. På inget annat område har man dock sagt att här är det kommunen som har ansvar för behandling.
Vi skulle aldrig kunna tänka oss att säga att det är socialtjänsten som ska ansvara för människor som drabbas av diabetes, men just när man drabbas av beroendesjukdom ska man inte komma till sjukvården, utan då är det kommunernas socialtjänst som har huvudansvaret. Det är dags att vi ändrar på det, och det beslut som vi ska fatta i dag är ett jätteviktigt steg.
Äntligen säger man att vid beroendesjukdom och sprututbyte är det landstingen som har huvudansvaret.
Kan man sedan komma så långt att man dessutom kan bota deras grundsjukdom är det fantastiskt bra, men vi skulle ju aldrig drömma om att säga till en människa som har drabbats av följdsjukdomar på grund av cigarettrökning att om du inte slutar röka kommer du absolut inte att få någon hjälp från sjukvården.
Det är en gradvis förändring när vi nu säger att beroendesjukdomen faktiskt är en sjukdom som alla andra, det vill säga att det här också är människor för vilka vi ska göra allt vad vi kan för att se till att de i första hand överlever. I andra hand ska vi se till att de drabbas av så få följdsjukdomar som möjligt, och i tredje hand och i vissa fall kan vi även hjälpa dem att bli friska från sin grundsjukdom. Detta är dock väldigt svårt när det gäller den grupp som vi talar om i dag.
Slutligen tycker jag att det är lite missvisande och för tanken fel att kalla det här för sprututbytesverksamhet. Det här är nämligen en verksamhet som är någonting väldigt mycket mer än just sprututbyte. När man hör ordet "sprututbyte" ser man framför sig att här kommer man med en spruta och så får man en annan spruta.
Men det är inte det som det handlar om, utan det handlar om att man öppnar dörren för människor i en oerhört svårt utsatt situation så att de kan komma i kontakt med en sjuksköterska och sjukvården, motiveras för behandling, få hjälp med de följdsjukdomar de har och dessutom i smittskyddshänseende också få hjälp att använda rena sprutor för att minska risken för hiv, hepatit C och andra farliga sjukdomar.
Det här är alltså någonting mycket mer än sprututbytesverksamhet och en smittskyddsåtgärd - det är en central del i att hjälpa dessa människor.
Av dessa tre skäl, herr talman, tycker jag att det är fantastiskt skönt att få stå här i riksdagens talarstol och yrka bifall till utskottets förslag så att vi äntligen kan ta ytterligare ett litet steg fram mot att hjälpa den här gruppen, som i dag har det oerhört svårt i vårt land.