KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jacob Johnson (V):
Jag är lite förvånad över den passiva inställning som jag tycker att jordbruksministerns svar visar på. Ministern talar om att se över de jordbrukspolitiska instrumenten, finslipa verktyg, öka frikopplingen och att göra en grundlig översyn av tvärvillkoren.
Visserligen säger ministern när det gäller den grundliga översynen av tvärvillkoren att jordbrukets utsläpp till både luft och vatten förväntas hamna i fokus, men han trycker enligt mig mer på behovet av att rensa ut irrelevanta krav. Och det kan man ju per definition knappast invända emot. Men jag vill att jordbruksministern förtydligar sig.
Avser ministern att själv aktivt driva att jordbrukets utsläpp till luft och vatten ska komma i fokus vid översynen av tvärvillkoren, eller avser ministern att överlåta till andra att driva denna fråga? Jordbruksministern avslutar sitt svar med att poängtera att det är för nästa period, 2013-2020, som en mer genomgripande förändring kan påbörjas. Frågan är om vi, EU, miljön och klimatet kan vänta så länge.
Regeringen brukar ju vara väldigt noga med att påpeka hur bra EU-samarbetet är för miljön. Det är därför illavarslande att ministern avslutar sitt svar med att säga att regeringens utgångspunkt är att EU:s jordbrukspolitik bör minska i omfattning samt utvecklas mot ökad marknadsorientering, ett förenklat regelverk och minskade utgifter. Ministern säger ingenting i sin slutkläm om jordbrukets behov av miljö- och klimathänsyn.
Fru talman! En tredje anledning till min interpellation som jag inte utvecklade inledningsvis är problemen kopplade till produktion och konsumtion av kött. Här finns minst tre goda skäl att verka för en förändring.
För det första innebär den stigande köttkonsumtionen - sedan EU-inträdet har den stigit med ca 25 procent i Sverige och är i huvudsak genomförd via import från Irland, Brasilien och andra länder - en utveckling som globalt sett är helt ohållbar.
Ganska nyligen publicerade ett antal forskare en rapport i tidskriften The Lancet som pekar på att vi globalt sett måste minska köttkonsumtionen per capita framför allt i de industrialiserade länderna. För det andra är köttkonsumtionen en folkhälsofråga. Det har visat sig att framför allt processat kött kan leda till olika sjukdomar.
För det tredje är dagens industriella köttproduktion och transporter av slaktboskap ej etiskt försvarbar. Jag är ledamot av EU-nämnden, och jag uppskattade att jordbruksministern där redovisade inför ministerrådet att han avsåg att ta upp denna fråga. Det vill jag passa på att säga även i den här debatten.
Men hela problematiken med köttproduktionens olika delar är så viktig att den enskilt förtjänar, för att inte säga kräver, en förändring av EU:s jordbrukspolitik - en förändring som bör kunna få en kraftig signal redan under hälsoöversynen.
Jag vill därför fråga ministern om han avser att fortsätta driva frågan om djurtransporterna inom hälsoöversynen och om han kan gå vidare och agera för att minska köttproduktionens utsläpp av växthusgaser och förhoppningsvis även ta initiativ till en långsiktig strategi för att minska köttkonsumtionen per capita i vårt land.
Jacob Johnson (V):
Jag hävdar fortfarande att det är anmärkningsvärt att regeringen tar bort öronmärkningen av anslaget att främja ekologisk produktion. Det innebär bland annat att främja marknaden, som just ska driva fram en ökad efterfrågan och därmed en ökad produktion.
Jordbruksministern säger vidare att medlen behövs för att utarbeta - omprioritera - en livsmedelsstrategi för hela Sverige. Det är marknaden och konsumenterna som är viktiga aktörer när det gäller ekologisk produktion och konsumtion av livsmedel. Fru talman! Inte heller vi från Vänsterpartiet hävdar att det enbart är statliga medel som ska driva på utvecklingen.
Givetvis måste marknadens aktörer ta sitt ansvar. Men ett minskat statligt stöd till ekologisk produktion tycker vi knappast gynnar möjligheterna att nå målet till 2010. Det kan vara på sin plats att i den här debatten peka på den offentliga sektorns ansvar som marknadsaktör - inte minst den statliga sektorn som vi representerar.
Det här är något som vi diskuterade i kammaren under förra riksmötet i samband med behandlingen av handlingsplanen för miljöanpassad offentlig upphandling. Det är en handlingsplan som grundar sig på Naturvårdsverkets rapport från några år tidigare. Det framkom där att 60 procent av de upphandlingsansvariga alltid eller oftast ställer miljökrav vid offentlig upphandling.
Enligt den statistiken hamnar de statliga myndigheterna betydligt efter de övriga aktörerna, 40 procent jämfört med kommunernas 70 procent och landstingens 80 procent. De statliga myndigheterna hamnar efter i statistiken även när det gäller andelen utbildad personal i miljöanpassad offentlig upphandling, 19 procent jämfört med kommunernas 43 procent och landstingens 86 procent. Här krävs särskilda insatser så att även de statliga myndigheterna ska ta sitt ansvar.
Det är något som jordbruksministern och hans regeringskolleger har möjlighet att påverka. Man borde kunna kräva att de statliga myndigheterna ska ligga längst fram av de tre stora offentliga aktörerna, vilket alltså till exempel skulle innebära att andelen myndigheter som använder miljökrav vid upphandling borde fördubblas jämfört med läget 2004.
Ministern hänvisar till den kommande livsmedelsstrategin, och han berörde i sitt anförande vilken inriktning den kan komma att få. Det gäller båda stora och medelstora företag och olika intressenter, till exempel den ekologiska produktionen.
Kommer frågan om ekologisk produktion och konsumtion att vara en central del i regeringens kommande livsmedelsstrategi? Kommer regeringens strategi att lyfta fram frågorna för att ytterligare påskynda den ekologiska produktionen och konsumtionen för att vi ska nå de miljöeffekter vi debatterar i dag?
Jacob Johnson (V):
Det viskades också i mitt öra att Jeppe Johnsson ska sluta, men innan jag kommer in på det tänkte jag ställa några frågor om den förbättrade återrapporteringen och resultatredovisningen som jag tror att vi bägge anser är viktiga för att utveckla ett hållbart fiske.
Du har själv tagit upp det, och det står i betänkandet om den fördjupade resultatredovisning som Jordbruksdepartementet planerar att komma med till budgetpropositionen eller kanske senare i samband med propositionen om fiskelagstiftningen.
Jag sade i mitt inlägg att jag tycker att det vore väsentligt om det kommer redan i budgetpropositionen, och jag vill fråga hur Jeppe Johnsson ser på det och om han är beredd att verka för att regeringen kan tidigarelägga det för att få ett bättre underlag för den kommande debatten om fiskerilagstiftningen.
Sedan vill jag också fråga Jeppe Johnsson som har lång erfarenhet av detta arbete hur han ser på underlagen vid beslut i utskott, och även i EU-nämnden så småningom, om fiskekvoter som man tar varje år. Min erfarenhet från några års arbete i utskottet och EU-nämnden är att de här underlagen kunde vara tydligare och mer pedagogiska.
De kunde innehålla mer substans och inte bara hänvisa till andra dokument. Jag undrar hur Jeppe Johnsson ser på det.
Jacob Johnson (V):
När det gäller bättre pedagogiskt underlag till oss som sitter i utskotten kunde departementet låta sig inspireras av Fiskeriverkets årliga rapport med beståndsbeskrivningar till exempel. Jag tycker att de kunde vara mer tydliga när de hänvisar till ISIS rekommendationer. Det brukar ofta vara en hänvisning till att de har beaktats utan att man närmare utvecklar vad ISIS själva har tyckt.
Diagram, kartor och tabeller är sådant som jag uppskattar, och ibland tror jag kanske att det saknas viss kompetens på departementen för att kunna göra detta pedagogiska underlag. Avslutningsvis vill jag tacka Jeppe. Jag har suttit ganska kort tid i utskottet, och Jeppe har suttit väsentligt längre. Jag vill också framföra en hälsning från hela oppositionen, liksom från Jan-Olof som inte visste om att det är din sista debatt i dag.
Du har med din blekingska dialekt och ditt goda humör varit ett fint tillskott i utskottets arbete!
Jacob Johnson (V):
Det är en relativt ny företeelse att vi här i kammaren debatterar så kallade grönböcker från EU-kommissionen. En grönbok är ett diskussionsdokument från kommissionen inför ny lagstiftning. Olika instanser, till exempel Sveriges riksdag, men även enskilda personer ges tillfälle att yttra sig över grönboken.
Baserat på inkommen information och yttranden lägger kommissionen så småningom fram konkreta lagförslag. Det här tillvägagångssättet illustrerar väl hur initiativen tas i EU-maskineriet. Initiativen kommer från kommissionen, från tjänstemännen. Det är kommissionen som föreslår nya lagar, inte medlemsstaterna eller de folkvalda EU-parlamentarikerna.
Man skulle kunna säga att det är tjänstemännen som agerar och de folkvalda som reagerar. Det är ett tydligt exempel på EU:s demokratiunderskott. Nåväl, herr talman, låt mig reagera lite på denna grönbok om jordbruksprodukters kvalitet.
Kommissionen framhåller att den ökade globaliseringen medför ökad konkurrens för EU:s jordbrukare från länder med lägre produktionskostnader och att en god kvalitet på råvaror och förädlade produkter är en tillgång för EU:s jordbruk. Kommissionen menar vidare att kvalitet handlar om att leva upp till konsumenternas förväntningar.
Det är väl påpekanden man kan hålla med om. Men som vanligt handlar det om detaljerna - hur dessa förväntningar ska beskrivas, bedömas och avvägas. Jag tycker till exempel att beskrivningen i betänkandet av kommissionens syn på jordbrukets betydelse för en hållbar utveckling bland annat saknar övergödningsproblematiken avseende Östersjön.
Det var inte länge sedan som till exempel Jordbruksverket hävdade att om Sverige ska kunna leva upp till sina åtaganden enligt Baltic Sea Action Plan måste en stor del av det svenska jordbruket läggas ned. Grönboken är som sagt ett diskussionsunderlag och innehåller inga konkreta förslag till regeländringar. Vi är ännu inte i ett skarpt beslutsläge så att säga.
Det blir gärna så att utlåtanden från riksdagen också blir i form av ett diskussionssvar, som en del i en pågående process. Så kan man se utskottets ställningstagande i betänkandet i huvudsak: Vi välkomnar att samråd inleds, vi betonar vikten av kunskap om vad konsumenterna vill ha.
Det bör vara självklart att lagstadgade krav uppfylls, det behövs inte en särskild symbol för detta på produkterna, frågan om privata certifieringar med mera bör följas upp. Naturligtvis säger utskottet i sitt utlåtande att man återkommer med ställningstagande när konkreta förslag läggs fram.
I ett avseende vill jag dock, liksom mina oppositionskamrater i det rödgröna laget, redan nu sätta ned foten. Det handlar om den obligatoriska ursprungsmärkningen. Skälen för detta tycker jag väl har beskrivits av Bo Bernhardsson i föregående inlägg, så jag tänker inte upprepa hans argument.
Men jag kan konstatera att jag nog själv är en typisk konsument. Som tur är, eller kanske ibland tyvärr, har jag genom åren märkt att jag ofta är som Svensson, kanske till och med mer än vad jag vill erkänna. Jag tror att den vanlige konsumenten, precis som jag, helt enkelt vill veta varifrån produkterna kommer.
Jag yrkar bifall till reservationen.
Jacob Johnson (V):
Jag kan instämma i att vi är överens om behovet av en långtgående etisk diskussion och kanske en europeisk värdekommission. Jag tror, som sagt, att det behövs rejälare tag än vissa smärre justeringar av dagens regelsystem, vilket jag tycker att Mats Odell talar om.
Vi kanske är så bundna av EU att vår egen handlingsfrihet att justera systemet är begränsad. I vårt grannland Norge, som inte är en del av EU, har regeringen genomfört regleringar som till exempel innebär att så kallade sammansatta produkter inte får säljas till icke professionella kunder. Det har resulterat i att försäljningen av dessa finansiella produkter har upphört.
Vidare diskuteras just nu i norska Stortinget ett förslag om att förbjuda att personer som säljer olika typer av finansiella produkter kallar sig för rådgivare för att tydliggöra för allmänheten att man inte har dubbla roller. Kanske dessa norska exempel är något för Sverige att ta med i en diskussion.
I min interpellation frågar jag också hur finanshandelsministern ställer sig till att tillsätta en bred finanskommission för att studera finanssystemet och föreslå ändringar. Det är förvisso en ganska komplicerad historia som kräver mycket eftertanke. Vi tycker därför att det vore bra med en sådan kommission. Den skulle vara bred och ha representanter från politiska partier, arbetsmarknadens parter och forskare för att på djupet diskutera och föreslå åtgärder.
Mats Odell avvisar det bland annat med hänvisning till den så kallade Förtroendekommissionen som tillsattes efter den förra bankkrisen. Den lämnade sin analys 2004. Jag har roat mig med att se vad Erik Åsbrink som var ordförande sade i samband med presentationen av analysen. Han sade att avarter i vissa företag på vissa marknader, främst olämpliga ersättningar, har tärt på förtroendet.
Vidare sade han: Vi vill minska riskerna för beteenden som kan skada hela samhällsekonomin. Utöver självreglering föreslås en kombination av skärpt lagstiftning, förbättrad tillsyn och effektivare sanktioner med mera. Det låter ganska välbekant; det var 2004. Trots resultaten från Förtroendekommissionen 2004 står vi här igen, och antagligen är läget etter värre.
Mats Odell avvisar vårt förslag om en finanskommission med hänvisning till en globaliserad ekonomi. Det kan ligga något i det. Visst måste vi samarbeta internationellt i EU och globalt, men det behöver inte stå i motsättning till en nationell finanskommission. Det är ju, som många säger, ett extraordinärt läge.
Mats Odells kollega, finansminister Borg, beskriver läget ganska drastiskt som vargavinter, nationellt nödläge med mera. Är det inte en sådan situation, finanshandelsministern, att man ska försöka skapa en nationell uppslutning och diskussion om de här svåra och viktiga frågorna?
Värderingarna måste också finnas med, precis som Mats Odell sade. Vi kan inte ha system, inklusive ersättningssystem, som gör att cheferna på samhälleliga institutioner har löner som kanske är 50-60 gånger högre än vanliga människors. Det urgröper ju förtroendet för den centrala samhällsstrukturen.
Det är ett nationellt nödläge; jag kan nästan instämma i det. Det kräver extraordinära åtgärder.
Jacob Johnson (V):
Mats Odell utvecklar sin syn på att den här frågan framför allt ska hanteras på internationell nivå och kanske särskilt på europeisk nivå. Vänsterpartiet är ett internationalistiskt parti. Även om vi har stora invändningar mot Europeiska unionen och anser att Sverige på sikt bör lämna den, är det en internationell fråga. Vi stöder naturligtvis att de här frågorna diskuteras mycket inom EU.
Den svenska demokratin har trots allt sina djupaste rötter i Sverige, till exempel här i riksdagen. Här har vi ett valdeltagande på 80-90 procent ibland. Valdeltagandet i EU-valet är tyvärr kanske bara 40 procent. De här sakerna står inte mot varandra, och det är så stora övergripande frågor som nu diskuteras.
Världen befinner sig inte bara i en finanskris utan också i en klimatkris. I båda dessa kriser har vi, menar jag, nått en gräns för dagens kortsiktiga marknadskapitalister. Det finns inga nya stora marknader som kan öppnas för exploatering av dagens kapitalism. Vi måste inse att vi bara har en jord, och den måste vi förvalta gemensamt.
Det är en insikt som på allvar måste sjunka in hos världens ledare, och det demokratiska systemet måste skaffa sig sådana styrmedel att bankerna verkligen är med och tar sitt samhällsansvar.
Där tror jag, som jag sagt tidigare, i motsats till Mats Odell - vi ska naturligtvis inte ha en oansvarig statlig styrning, vi ska inte låna ut pengar på ett oansvarigt sätt - att ett statligt ägande och en stark och tydlig reglering kan vara ett sätt att få ordning på detta. Låt oss diskutera gemensamt hur vi ska göra i en internationell finanskommission.
Jacob Johnson (V):
Jordbruksministern återvänder till sin generallinje att förhandla och nå de kompromisser som är möjliga, om man vill ha en förändring. Men man kan också se det så att det gäller att ta ansvar och stå upp för sina åsikter för att påverka opinionen.
Då går det att få långsiktiga effekter. Nu när vi stöder en kompromiss, och svenska regeringen har givit instruktioner till vår förvaltningskommitté, får vi kritik från Nya Zeeland och andra länder inför diskussionerna i Doharundan. Det skapar sämre förutsättningar att komma fram till en lösning.
Jordbruksministern har inte heller svarat på min tidigare fråga om varför Sverige inte kunde rösta emot detta när länder som ofta ligger oss nära i dessa sammanhang, Danmark och Nederländerna, röstade nej till dessa exportbidrag.
Jag stöder naturligtvis regeringen när regeringen säger att exportbidragen ska bort, men jag kritiserar regeringen när regeringen i det praktiska arbetet röstar för exportbidrag som är snedvridande internationellt för handelsutbytet och också är dåliga för miljön.
Jag hoppas att den svenska regeringen under ordförandeskapsperioden nästa halvår kan lyfta upp frågorna på ett annat sätt, och jag hoppas också att det program som regeringen kommer att presentera senare i vår tar upp sakerna så att vi får en bättre handelspolitik på jordbruksområdet för utvecklingsländernas behov och för miljön.
Jacob Johnson (V):
Jag börjar med att tacka finansministern för svaret. Bakgrunden till min interpellation är naturligtvis den internationella finanskrisen som sådan vars konsekvenser nu sprider sig runt jorden i form av fördjupad lågkonjunktur, varsel och uppsägningar och helt nya bedömningar av situationen på arbetsmarknaden. Konjunkturinstitutet bedömer att arbetslösheten i Sverige kommer att öka med ca 100 000 personer fram till 2010.
Jag noterade i min interpellation att Anders Borg i finanskrisens inledning sagt till TT att det är rå girighet som ligger bakom den internationella finanskrisen. I mitt utkast till dagens interpellation använde jag just ordet "girighet". Jag tänkte fråga finansministern vilka initiativ han tänker ta för att stävja det giriga finanskapitalet, men jag avråddes från detta av vårt kammarkansli.
Det var en väl stark eller provocerande formulering. Därav den fråga Anders Borg läste upp. Men eftersom både finansministern och jag har funderingar på det här med girigheten vill jag inledningsvis uppehålla mig lite vid detta. Man kan se girighet som ett överdrivet begär, att samla ägodelar förenat med vinningslystnad och snikenhet.
Det stämmer ganska bra in på högavlönade bankdirektörer som ovanpå sina otroliga löner, motsvarande kanske finansministerns årslön per månad eller 50 gånger en kvalificerad yrkesarbetares lön, också har kunnat plocka ut höga bonusar från en finanssektor där vinstnivån nu legat högt över vinstnivån inom industri och handel. Min första fråga till finansministern är: Hur ser finansministern på girigheten?
Är det i finanskrisens fall exempel på personliga tillkortakommanden hos bankdirektörer och andra ledande befattningshavare eller är det också inbyggt som grundelement i dagens spekulativa, globala kapitalism?
Anders Borg säger i sitt svar att ett flertal funktionsbrister har uppmärksammats hos finansmarknaden, till exempel dålig genomlysning av riskerna med vissa instrument och att incitamenten, exempelvis bonusarna, har bidragit till kortsiktighet och ett alltför stort risktagande. Han hänvisar naturligt nog till stabilitetspaketet.
Även jag och Vänsterpartiet ställer oss bakom dessa kortsiktiga och nödvändiga åtgärder, men vi menar att det krävs en ordentlig samhällelig diskussion om hur vi kan undvika att hamna här igen. Därför föreslog vi att det ska tillsättas en finanskommission som ska ta fram förslag på hur vi kan utforma en ny finanssektor där de inneboende riskerna åtminstone är färre än i dag - en kommission med deltagande från politiska partier, akademisk forskning och arbetsmarknadens parter.
Det finns många frågor som söker svar. Hur hantera girigheten? Hur kan vi hitta sätt att ge bankerna bättre incitament? Vilka internationella förslag bör Sverige driva? Hur ska vi agera när det gäller reformering av Bretton Woods-institutionerna?
Vore det inte på sin plats, Anders Borg, mot bakgrund av finanskrisen och den internationella debatt som nu har påbörjats att skapa ett forum som kan leda en sådan framtidsinriktad debatt i Sverige? Varför avvisa förslaget om en finanskommission?
Jacob Johnson (V):
Finansministern har fortfarande inte utvecklat sitt svar på frågan varför ni inte stöder vårt förslag på en finanskommission som skulle kunna jobba långsiktigt med frågorna och lyfta upp dem till debatt i Sverige. Sedan var det frågan om det statliga ägandet inom finanssektorn, banker och så vidare.
Visst har det varit problem tidigare med statliga banker, men jag tror att i den situation som har uppstått att ett utvecklat statligt ägande skulle ha en betydelsefull roll för att bland annat visa att bankväsendet kan drivas med lägre vinster.
Vinsterna inom företag skulle gå till dem som lånar, företagare och låntagare, och inte till aktieägarna i så stor utsträckning. Det skulle också bli fråga om att pressa andra banker. Jag vill avslutningsvis tacka finansministern för debatten. Jag tror inte att det är den sista. Frågan hur vi kan öka det demokratiska inflytandet och kontrollen över finanskapitalet måste hållas levande.
Finansministern sade nyss, och har även sagt tidigare, att han ser socialismen som kapitalismens vakthund. En bättre liknelse, inte minst mot bakgrund av Carnegieaffären, är att socialismen kan vara kapitalismens befriare.
Jacob Johnson (V):
Eftersom jag var närvarande och detta är en aktuell debatt vill jag gärna konstatera, precis som Bosse Ringholm sagt, att utgiftstaken enligt budgetlagen är frivilliga, och om de används får de avse längre tid än ett budgetår men behöver inte göra det. I årets budgetdebatt har regeringen, Socialdemokraterna och Miljöpartiet föreslagit utgiftstak på olika nivåer medan vi i Vänsterpartiet, fullt i enlighet med budgetlagen, inte har föreslagit något budgettak.
Däremot har Vänsterpartiet föreslagit inkomster och utgifter som sammantaget ger ett finansiellt sparande på 1 procent, det vill säga i enlighet med överskottsmålet. Låt mig även påpeka att kraven enligt EU:s stabilitetspakt är att underskotten inte får vara högre än 3 procent av bnp och den ackumulerade offentliga bruttoskulden max 60 procent av bnp.
I Sverige har vi en betydligt bättre situation än vad EU kräver, bland annat efter ett åttaårigt s-, v- och mp-samarbete. Och alla partier i Sveriges riksdag lägger fram budgetförslag med finansiellt överskott, även om det är före finanskrisen. Jag vill bara säga att jag tycker att vi ska sluta med övertolkning av budgetlagen och se till helheten i de olika budgetförslagen och deras innehåll.