Ylva Johansson (S):
Man bör vara pragmatisk inom arbetsmarknadspolitiken; det har jag deklarerat många gånger. Man bör se upp med att vara alltför förtjust i sina egna älsklingslösningar. Man måste alltid vara beredd att ompröva när verkligheten förändras, och det gör den ju - väldigt snabbt. Den glädjande förändring som har skett under den här mandatperioden är att ungdomsarbetslösheten sjunker kraftfullt. Det är mycket glädjande. Det finns fortfarande en del kvar; det finns fortfarande en del ungdomar som har svårigheter.
Där har vi nu riggat upp ett bra lokalt samarbete mellan Arbetsförmedlingen och kommunerna med gemensamma överenskommelser där man nu sitter tillsammans, i många fall samlokaliserade, och jobbar för att lösa situationen och hjälpa också de ungdomar som har svårare att ta sig in på arbetsmarknaden. Det här gör naturligtvis att den ursprungliga målgruppen för till exempel traineejobben har minskat väsentligt. Det är glädjande.
Det finns inget egenvärde i att ha personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder om de har möjlighet att få jobb utan arbetsmarknadspolitiska insatser. Det är förstås det allra bästa. Det är också den utveckling vi har sett, och den utvecklingen har varit starkare än vad vi trodde i opposition och vad många andra trodde. Det är mycket glädjande. Vi har en otroligt stark tillväxt av nya jobb.
Det stora problemet på arbetsmarknaden är svårigheten för arbetsgivare att få tag i personer med rätt kompetens. Även om det just nu skapas väldigt många nya jobb och vi har en god utveckling har inte alla individer lätt att få jobb på den här arbetsmarknaden. Det ställs ofta höga krav, och det finns grupper som har svårt att leva upp till de kraven.
Då behöver man satsa på utbildning, men det räcker inte - man måste också se till att det skapas fler jobb med låga kvalifikationskrav. Det är inte alldeles enkelt, utan det kommer att behövas insatser för att få fram dem. Vi ser nu till exempel ett utrymme ute i kommunerna. Många skolor växer nu otroligt snabbt när de får många fler elever. Då behövs det förstås fler lärare.
Men det behövs också på många håll fler vuxna i skolan, eller lärarassistenter om man så vill, alltså personer som kan avlasta lärarna i deras arbete genom att hjälpa till med andra uppgifter i förhållande till barn och ungdomar. Här passar till exempel extratjänsterna in. Det finns även behov inom exempelvis äldreomsorgen och vården.
Vi ser att reformen med RUT-avdrag har hjälpt många personer med låga kvalifikationer in på arbetsmarknaden. Det är en reform som vi bygger ut i samarbete med andra partier med vilka vi har gjort överenskommelser för att få fram ytterligare jobb inom privat sektor. Det är jobb för vilka det ställs lägre kvalifikationskrav men som ger avtalsenliga och rimliga villkor till dem som har dessa jobb.
Man behöver också titta på om man kan göra fler reformer inom detta område. Det är en av de saker som min kollega Mikael Damberg tittar vidare på. En sektor där det ofta är höga kvalifikationskrav för att man ska få jobb är statlig sektor. Statlig sektor är en av de sektorer som i minst utsträckning använder subventionerade tjänster.
Det är rimligt att kommuner och landsting, det privata näringslivet och även staten bidrar i ett läge där vi kommer att behöva se till att det också skapas fler jobb för personer som inte klarar av att möta de höga kvalifikationskrav som normalt ställs på arbetsmarknaden. Det är det som är bakgrunden till de moderna beredskapsjobben. Det är förstås inte lösningen på utmaningen, men det är ett sätt att visa att också staten ska bidra.