Erik Ullenhag (L):
Det slagord som lanserades på Andnors partis kongress, som Göran Persson gärna upprepar och som vi uppenbarligen kommer att få höra gång efter annan fram till valdagen är följande: "Alla ska vara med. Så enkelt är det." Det här är intressant eftersom Socialdemokraterna har styrt Sverige i snart tolv år. Är alla i Sverige med? Vad gäller funktionshindrade i Sverige är det alldeles uppenbart inte så.
Verkligheten är att väldigt många stängs ute från arbetslivet. Vi tar inte till vara den kraft och den kompetens som finns hos människor i funktionshinder. Verkligheten för funktionshindrade i Sverige - varje dag - är att de handikappas enbart därför att vi inte har klarat att göra samhället tillgängligt. Det handlar om den som inte kan ta bussen i Borås eller Skövde. Det handlar om den som inte kommer in på restaurangen.
Det handlar om att människor inte blir delaktiga i samhället på grund av bristande tillgänglighet. Många funktionshindrade utsätts för omgivningens fördomar. En levnadsundersökning har visat att en av tio utsatts för tillmälen, hot eller att människor drivit med dem enbart på grund av funktionshindret under det senaste året.
Vad har regeringen gjort under åren sedan man tog över Socialdepartementet efter Bengt Westerberg och Bo Könberg? Man har genomfört en rad försämringar av lagen om stöd och service. Den är den kanske enskilt största frihetsreform som har genomförts i det här landet för funktionshindrade. Ska sanningen fram är det ganska tyst och tomt från regeringens sida. Det är tyst i meningen att frågorna inte lyfts fram i debatten.
Jämförelsen med dagens socialdemokratiska regering och när Folkpartiet styrde Socialdepartementet utfaller inte till regeringens fördel. Det är tomt i meningen att det görs ganska lite. I och för sig kom handlingsplanen i maj 2000. Då gillade Göran Persson att vara med. Han brukar gilla att vara med och presentera planer, men sedan kommer nya projekt upp i huvudet med någon annan fiffig slogan. Handlingsplanen Från patient till medborgare är i och för sig bra.
Men vad har hänt med den? Det är intressant att ministern i sitt svar tog upp att staten ska vara ett föredöme och att myndigheter ska ta fram planer för att göra sina verksamheter tillgängliga. Människor med funktionshinder ska kunna jobba på Räddningsverket, Säpo eller polisen - över huvud taget i statlig tjänst. Hon visar också att Handikappombudsmannens granskning har visat att andelen myndigheter som har dessa planer ökar. Det låter jättepositivt.
En myndighet som har svarat till Handikappombudsmannen att man har en plan för att se till att myndigheten blir tillgänglig är en av våra större myndigheter i Sverige, nämligen Regeringskansliet med 4 500 anställda. Det låter också jättebra. Problemet är att regeringen som ytterst ansvarig för Regeringskansliet har givit fel uppgift till Handikappombudsmannen. Det finns ingen plan för att göra Regeringskansliet tillgängligt. Man har sagt så till Handikappombudsmannen, men så är det inte.
Den signalen, Berit Andnor, är oerhört tydlig i hela samhället. Den är oerhört tydlig till alla andra statliga myndigheter, nämligen att man kan skicka in ett svar på att planen finns - men den finns egentligen inte. Bosse Ringholm var här och debatterade i kammaren. Han tyckte uppenbarligen inte att det var speciellt viktigt. Han kallade den för ett styrdokument som det går att vifta med men som kanske egentligen inte behövs.
Bakgrunden till den här interpellationen är att Berit Andnor enligt uppgifter i nättidskriften Stiletten på ett ABF-möte den 5 oktober ska ha sagt att regeringen inte tror - i alla fall inte Berit Andnor - att man kommer att nå målen om kollektivtrafiken och att enkelt avhjälpta hinder ska försvinna fram till 2010. Jag har två konkreta frågor som jag skulle vilja få ett tydligt svar på från Berit Andnor.
Är ministern felciterad från mötet den 5 oktober på ABF? Vad har socialministern för åsikt om att Regeringskansliet inte har haft handlingsplanen men har påstått till Handikappombudsmannen att den finns?