KBLab/rixvox huggingface dataset:
Adam Marttinen (SD):
Vi debatterar justitieutskottets betänkande om straffrättsliga åtgärder mot utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling. I denna fråga har jag personligen varit med och författat den kommittémotion som Sverigedemokraterna har drivit sedan många år tillbaka om att böter är ett väldigt lindrigt straff för den person som utsätter ett barn för sexuella övergrepp, i detta fall köp av sexuell handling.
Vi har länge varit för att man tar bort böter ur straffskalan för en rad olika handlingar där sexuella övergrepp begås mot barn. Det är inte bara när det gäller köp av sexuell handling som vi har sett ett problem. Denna fråga har dock aktualiserats inte minst genom det tillkännagivande som vi lyckades få igenom för snart ett och ett halvt år sedan, om inte mer, i justitieutskottet.
Vi enades om att minimistraffet borde skärpas och att böter eller fängelse i två veckor är för lite. Vi ville ha sex månaders fängelse som ett minimistraff. Om detta är rimligt eller inte är givetvis en fråga man får diskutera partierna emellan. Det är klart att enskilda partier kan ha uppfattningen att det är för lite, medan en del kanske tycker att det borde vara mindre.
Jag kan tycka att det kan vara för lite med sex månader, men det var det vi lyckades komma överens om i tillkännagivandet till regeringen. Trots att vi sedan ett och ett halvt år tillbaka har ett tillkännagivande till regeringen har vi för dagen ett betänkande där man har tagit bort böter från straffskalan, och det alltså är två veckors fängelse som gäller. Jag tycker att detta är lite för lite från regeringen.
Jag tycker att vi kan begära mer när det har gått så lång tid mellan det betänkande som ligger på bordet i dag och tillkännagivandet i utskottet, där man tydligt stipulerade minst sex månader. Nu har den här debatten kommit att handla om sexualbrott lite mer generellt. Tyvärr har sexualbrott i lagstiftningen kommit att bli lite av ett lapptäcke.
Regeringen har anpassat sig efter tillkännagivanden från oppositionen, och i vissa fall har man inte valt att höja straffen för vissa brott. Därför har Sverigedemokraterna motionerat om att göra en totalöversyn av hela 6 kap. brottsbalken för att få en mer sammanhängande straffskala för en rad olika sexualbrott.
Exempelvis har man inte reglerat straffet för våldtäkt medan man har skärpt straffen för de grövre brotten i samma kategori. Givet detta att vi vill ha en översyn där man på ett tydligare sätt gör en sammanhållen straffskala för flera olika brottskategorier är vi tillfreds med att det finns ett tillkännagivande och att regeringspartierna i betänkandet medger att det är ett tillkännagivande som ska tillgodoses.
Jag hade givetvis varit mer tillfreds om vi hade kunnat fatta beslut om detta redan i dag och att lagstiftningen från den 1 januari 2020 hade varit minst sex månaders fängelse. Det hade på ett tydligare sätt visat vilket allvarligt brott detta är. Men vi sitter i opposition. Vi får vara nöjda med det som ändå händer. Med den sammanfattningen vill jag yrka bifall till utskottets förslag med det tillkännagivande som också finns med.
Adam Marttinen (SD):
Gängsamtalen mellan regeringen och delar av oppositionen har inletts. Sverigedemokraterna är inte inbjudna. Samtalen har hittills inte lett till något resultat och inte till några nya förslag på bordet. Riksåklagaren, poliser runt om i landet och inte minst en riksdagsmajoritet här i kammaren har lyft förslaget om just anonyma vittnen i domstol mot de kriminella gängen. Detta existerar runt om i Europa på ett sätt som gör att rättssäkerheten kan garanteras.
När den enskilt mest försvårande omständigheten kring dessa gängmord är att ingen vågar vittna är det dags för samhället att ställa upp för de medborgare som vill vittna. Vi måste i de svåraste fallen kunna garantera vittnen att få vara anonyma för att vi ska kunna garantera deras säkerhet.
Jag vill ha svar på min fråga till justitieministern, till skillnad från hur det lät i svaret på tidigare fråga: Tänker regeringen bejaka riksdagens tillkännagivande och inkludera en utredning om anonyma vittnen i domstol i sitt arbete om ett stärkt vittnesskydd? Kommer regeringen att göra detta - är svaret ja eller nej?
Adam Marttinen (SD):
Sverigedemokraterna är inte inbjudna till förhandlingarna. Det är därför påkallat att vi som en drivande opposition, som har drivit fram ett förslag i kammaren om ett tillkännagivande till regeringen, får veta vad som sker. Riksdagen står alltså bakom förslaget att införa - eller att åtminstone utreda - möjligheten att vittna anonymt och hur detta skulle kunna ske i Sverige. Detta sker i många andra länder runt om i Europa, där man väljer att ställa upp för de utsatta människor som bor i de här områdena och som vill vittna mot gängkriminaliteten. Men i det här läget får vi en osäkerhet från regeringen.
Ni värnar kanske hellre de kriminellas rätt.
Adam Marttinen (SD):
För att få lite perspektiv: Bara människosmugglingen i Europa omsatte år 2015 mellan 3 och 6 miljarder euro, enligt Europol. Det är pengar som på riktigt stärker den organiserade brottsligheten runt om i Europa. Nyheter under gårdagen avslöjade både att den nigerianska maffian nu har etablerat sig i Sverige med människohandel och droghandel och att till och med en socialdemokratisk politiker tjänar stora pengar på människosmuggling till Sverige.
Vill man slippa undan en diskussion om det egna ansvaret för en havererad migrations- och kriminalpolitik kan man absolut fokusera på att skuldbelägga enskilda individers missbruksproblem i Danderyd, och man kan alltid hävda att man tar människosmuggling och människoexploatering på allvar. Jag tycker dock att gårdagens nyhetsflöde visar hur mycket verkstad som verkligen finns bakom de orden. Fru talman!
Vad avser justitieminister Morgan Johansson att göra för att på riktigt motverka inhemska aktörer - kollegor eller ej - och internationella ligor som ägnar sig åt människohandel och människoexploatering?
Adam Marttinen (SD):
Sveriges regering har genom åren släppt in en hel del islamistiska extremister i vårt land. Säkerhetspolisen gör sitt yttersta för att hålla koll på dessa individer och använder i vissa fall lagen om särskild utlänningskontroll för att utvisa utlänningar som utgör ett terrorhot. Den här lagen är full av brister som Sverigedemokraterna ensamt har försökt råda bot på i den här församlingen. Regeringen har alltid röstat emot.
En brist är just att lagen inte tillåter att man håller personer som utgör ett terrorhot i förvar till dess att de går att utvisa. Det har lett till att vi i dag måste släppa ut sådana personer fritt i samhället. Varför, Ibrahim Baylan, är det så viktigt för regeringen att försvara en lag som leder till att utlänningar som utgör ett terrorhot och ett hot mot rikets säkerhet i stället för att sitta i förvar släpps ut fritt i samhället? Vad är det ni räknar med att de här individerna ska bidra till med sin frihet i vårt land?
Adam Marttinen (SD):
Jag skulle vilja prata lite om svenskfientlighet. Ungdomar med utländsk härkomst rånar svenska barn i grupp. De misshandlar dem och tvingar dem att motta urin i munnen medan de filmar dem. De skrattar åt brottsoffren och kallar dem "jävla svennejävlar". Regeringspartierna har genom åren ifrågasatt begreppet svenskfientlighet och därmed förminskat brottsoffrens faktiska utsatthet. Man har misstänkliggjort dem som rapporterat om faktiska kränkningar och beskyllt dem för att bedriva högerextrem propaganda.
Bara de senaste veckornas rapportering om fall likt det som jag beskrev visar på en verklighet som jag dessvärre inte tror att regeringen upplever. Att fördöma de här brotten i allmänna ordalag utan att erkänna det konkreta problemet är att förnedra alla dem som utsätts och drabbas av det svenskfientliga våldet. Kan regeringen nu genom statsrådet Per Bolund erkänna svenskfientlighet som ett existerande och växande problem?
Kan Per Bolund ge besked om att man alltid ska ge ett skärpt straff för brott med svenskfientliga motiv för att markera brottens allvar?
Adam Marttinen (SD):
Jag noterade att antalet minuter som justitieministern stod i talarstolen var större än antalet uppklarade mord i Malmö de senaste tio åren, det vill säga 4 mord av 57. Det säger något om att det kanske inte är antalet ord som betyder något ute i verkligheten utan att det är den politik man för som spelar roll.
Den dåliga siffran för antalet uppklarade mord beror på att väldigt få individer vill prata med polisen eftersom de därigenom riskerar sitt eller sina anhörigas liv. Det har tyvärr också visat sig att en del personer har blivit skjutna, hotats eller utsatts för sprängdåd och därefter tystnat.
Regeringen säger sig vara beredd att gå vidare med ett av de två förslag som utreds om kronvittnen och anonyma vittnen och vill gå vidare med ett kronvittnessystem. Det är givetvis ett framsteg. Men det måste till kraftiga straffskärpningar för gängrelaterad brottslighet för att ett kronvittnessystem ska vara attraktivt för de gängmedlemmar som väljer att tala med polisen och tjalla på sina kumpaner.
Detta måste givetvis vara förenat med en stor strafflättnad, och det är svårt att uppnå med låga nivåer. Är regeringen också beredd att gå fram med kraftiga straffskärpningar för gängrelaterad brottlighet så att kronvittnessystemet kan bära frukt? Är regeringen lika tydligt beredd att gå fram med förslaget om anonyma vittnen?
Det skulle hjälpa den skötsamma och laglydiga allmänheten att beivra brott tillsammans med de brottsbekämpande myndigheterna, det som människor i dag inte törs trots att de kanske har sett ett mord nedanför sin egen balkong.
Adam Marttinen (SD):
Regeringen säger ofta att vi alla är överens om de straffskärpningar som sker och att mycket har gjorts. Men det finns stora skillnader mellan oppositionen och den rödgröna regeringen. Vi är inte nöjda med straffskärpningar med miniminivåer på sex till nio månader för allvarliga våldsbrott, utan vill vi gå betydligt längre än så eftersom vi förstår värdet av inkapacitering.
Det konkreta problem jag nämner med anonyma vittnen visar att det finns en stor skillnad. Det tog sju år för Socialdemokraterna få till en utredning om kronvittnen. De hade med det i valrörelsen 2014 utifrån 2013 års kongressprogram. Det är otillfredsställande att man som parti låter det ta så lång tid som sju år att komma fram med ett förslag när man väl sitter i regering.
Hur lång tid ska det då ta för regeringen att komma fram till slutsatsen att anonyma vittnen är en viktig nyckel för att komma åt alla dagens ouppklarade mord?
Adam Marttinen (SD):
Mäns våld mot kvinnor är ett problem som finns överallt; det har Jimmie Åkesson tillstått i partiledardebatten, och det har jag själv tillstått i den särskilda debatt som vi hade här i kammaren. Det finns överallt. Det ser olika ut, men det finns överallt och har alltid funnits.
När det gäller exempelvis värderingar i fråga om huruvida man får våldta sin fru har detta länge varit kriminaliserat i vårt land, men i många andra länder är det fullt tillåtet att ha sex med sin fru mot fruns vilja. Dessa värderingar, som har varit helt främmande för oss under väldigt lång tid, har fått fäste i segregerade bostadsområden i vårt land.
Det finns en social acceptans för att en man har rätt att kräva att ha sex med sin fru mot fruns vilja. Det finns många andra exempel på hur kvinnor lever i en extrem utsatthet i dessa segregerade områden, där man har väldigt långt till att nå hjälp från samhällets sida och där man av den lokala imamen uppmanas att be sin man om ursäkt när man har blivit misshandlad.
Detta är en form av kulturell acceptans för våld mot kvinnor som jag tror att de flesta i vårt land upplever som helt främmande men som har fått fäste i vårt land genom att vi har haft en kraftig invandring från länder och regioner där mannen och kvinnan har olika värde. Om man inte vill se det här kan man ägna sig åt populism och vara socialdemokrat - var så god!
Men då lämnar man väldigt många utsatta kvinnor som lever i segregation och en oerhörd utsatthet för våldsamma kränkningar mot den egna friheten åt sitt öde.
Adam Marttinen (SD):
Ledamoten Gustaf Lantz är väldigt nöjd med att antalet mord på kvinnor sjunker, eller tycks sjunka, från ett år till ett annat. Samtidigt kan man blunda helt och hållet för att exempelvis antalet självmord med kvinnor som hoppar ut från balkonger kanske har ökat väldigt drastiskt de senaste tio åren. Detta är ett problem som man helt enkelt inte vill se, för det kan finnas en kulturell koppling till sådan problematik. Sopa på under mattan, men problemen finns ute i samhället. Vi ser dem, och vi bryr oss.
Alldeles oavsett om det är kulturellt betingat och importerat från andra länder eller om det handlar om inhemsk misshandel av kvinnor genom åren, som vi även fortsättningsvis dras med i vårt land, är det oerhört viktigt att vi går längre än vad regeringen någonsin har gjort för att komma till rätta med att stärka kvinnors rätt till frihet och liv i vårt land genom att straffa dem som gör sig skyldiga till dessa brott och inte släppa ut dem så att de kan mörda igen.
Adam Marttinen (SD):
Även jag känner mig nödgad att markera mot påståendet som kom från Vänsterpartiet i talarstolen att man ska tvångsmedicinera människor i vårt land och mot att man drar paralleller till Förintelsen och det som skedde under andra världskriget. Jag tycker att det är ovärdigt att vara så dåligt påläst inför en debatt att man kan häva ur sig något sådant och indirekt beskylla tre riksdagspartier för att vilja göra något som har orsakat väldigt mycket lidande i vårt land.
Det här handlar, precis som tidigare talare har påpekat, om en medicinsk behandling för individer som har pedofila drag och har bevisats kunna begå övergrepp mot barn. Jag tycker att det är en ganska distinkt skillnad som tål att poängteras i talarstolen av fler partier. Jag har också en fråga till Linda Westerlund Snecker när det gäller just farlighetsbedömning av dem som sitter på anstalt.
Om jag förstår saken rätt är Vänsterpartiet och Linda Westerlund Snecker helt tillfreds med att en person som genomgått ett behandlingsprogram och inte misskött sig på anstalten ska komma ut på villkorlig frigivning även om personen exempelvis har ett starkt hämndbegär mot en exflickvän och kriminalvården bedömer att det föreligger hög risk att personen attackerar och kanske mördar sin exflickvän.
Vi har sett det här hända i verkligheten. Varningssignalerna har funnits inom kriminalvården, och personer har blivit villkorligt frigivna och mördat exempelvis sin exflickvän. Jag vill bara fråga Vänsterpartiet vari problemet ligger med att man gör en farlighetsbedömning av individer som sitter på anstalt och att man låter farlighetsbedömningen eventuellt äventyra en villkorlig frigivning. För Sverigedemokraterna är det självklart att farliga individer inte ska släppas.
Inkapacitering har en värdefull effekt - man kan nämligen inte begå nya brott så länge man sitter på anstalt.
Adam Marttinen (SD):
Jag tycker inte att det är det minsta jobbigt att bli påmind om hemskheter som andra regimer i andra länder har gjort. Jag tycker bara att det är felplacerat att ta upp det i den här debatten och dessutom tillskriva tre riksdagspartier det som hände under andra världskriget med förintelseläger för att de vill att medicinering av dem som begått allvarliga brott med pedofila drag ska vara ett villkor för villkorlig frigivning.
Jag tycker att det är ganska grova övertramp i debatten att komma med sådana insinuationer, när man dessutom uppenbarligen inte har läst vad motionen handlar om. Det är min synpunkt på det hela. Jag har gärna många diskussioner om vad som hänt i historien, men att komma med sådana insinuationer platsar inte i den här debatten. Jag tycker inte att jag fick ett tillräckligt bra svar.
Åtminstone är jag inte nöjd med svaret - eller för den delen med att den rödgröna regeringen släpper ut farliga individer på villkorlig frigivning så att de kan begå nya brott. Även när det finns en tydlig indikation från Kriminalvården att en person har vilja och förmåga att begå ett allvarligt brott kommer den att släppas ut, oavsett om vi klubbar igenom regeringens förslag här i dag och oavsett den politik som regeringen har i övrigt för dem som sitter på anstalt. Jag tycker att det är otillfredsställande.
Jag tycker att svenska väljare ska ta med sig det här budskapet från regeringen och partier till vänster. Mer straff i frihet betyder att farliga individer kommer att släppas ut, för man tycker att det är värt risken. Man tycker att det är värt risken att de här individerna begår nya brott, för det kanske inte blir så. Man väljer att ta den risken.
Jag tycker att det är tråkigt att man inte ens vill göra en farlighetsbedömning innan man släpper ut personer på villkorlig frigivning, alltså att man innan strafftiden har löpt ut inte vill göra en farlighetsbedömning för att kunna villkora den villkorliga frigivningen. Väldigt många brottsoffer har fått lida på grund av den här inställningen, och Sverigedemokraterna är motståndare till regeringens ståndpunkt i just den här frågan.
Adam Marttinen (SD):
Jag googlade nyss på telefonen och läste om ett fall där en man blev fängslad efter att han hade försökt ha ihjäl sin fru. Så blev han villkorligt frigiven och verkställde då mordet på frun. Detta är ett av de många exempel som utgör problem. Men regeringen är tillfreds med hur det fungerar. Vi kan ta pedofiler som ett annat exempel - vi har ju en reservation om medicinsk behandling.
Dömda pedofiler som genomgår behandling och kanske sköter sig på anstalt kan ändå ha en hög återfallsrisk. Regeringen och Miljöpartiet vill att sådana personer ska komma ut i samhället i förtid. Den villkorliga frigivningen är okränkbar för de rödgröna partierna, utifrån de förutsättningar som jag nyss beskrev.
Jag frågar mig: Vari ligger motståndet mot att låta en farlighetsbedömning äventyra en villkorlig frigivning? Ett exempel är en man som sitter på anstalt för att han har försökt mörda sin fru och som upplever starka hämndbegär mot sin fru. Är det då inte rimligt att man gör en farlighetsbedömning? Riskerar den personen att återfalla i brott? Om det är så, är det då inte rimligt att hålla kvar personen på anstalt så att han inte kan komma ut i samhället och döda sin fru?
Det är ett väldigt konkret exempel på vad Sverigedemokraterna tycker är fel med regeringens politik, nämligen att man inte tar hänsyn till samhället och de individer som lever i samhället och som riskerar att utsättas för farliga individer när man utformar sina förslag. Är det orimligt att låta en farlighetsbedömning föregå beslut om villkorlig frigivning och äventyra en villkorlig frigivning? Jag vill gärna höra Miljöpartiet och för den delen regeringen resonera lite bredare kring sitt motstånd mot det förslaget.
Adam Marttinen (SD):
Jag tackar för klargörandet. Det finns tydliga skillnader i synen på villkorlig frigivning. Vi tycker inte att de som vill mörda människor ska släppas ut ur fängelse medan Miljöpartiet och regeringen tycker att det är rimligt att ta den risken eftersom de kanske inte gör det. Det är en glasklar skillnad mellan Sverigedemokraterna och Miljöpartiet och den rödgröna regeringen. Vi tycker att den villkorliga frigivningen måste motiveras och vara uppenbart fördelaktig, inte bara för den enskilde som sitter på anstalt utan också för samhället i övrigt.
Finns det en hög återfallsrisk för en person - en risk för att den personen ska attackera sin exfru eller våldta barn ute i samhället - tycker vi att det är en dålig idé att den personen släpps ut i samhället. Det tycker vi är dåligt. Ja, vi vill absolut skärpa straffen, i princip de flesta. Det är liksom lågt hängande frukt när utgångspunkten är regeringens straffpolitik i övrigt. Ja, vi vill i princip skärpa alla straff.
Det skulle vara väldigt bra ifall vi gjorde det, för då skulle vi få möjlighet att behålla personer på anstalt längre tid om de är farliga för samhället. Men regeringens politik är tydlig på den punkten. Man vill ta risken att släppa ut personer efter två tredjedelar oavsett om de har starka hämndmotiv mot en exfru eller om det är något annat. Det kan vara pedofiler som har genomgått behandling och som kanske har skött sig på anstalt.
Miljöpartiet och den rödgröna regeringen tycker att det är värt att släppa ut dem i samhället även om de kanske berättar för kriminalvården att de tänker våldta ett barn första dagen de kommer ut. Då säger Miljöpartiet och regeringen: Okej, varsågod, gå ut i samhället! Vi tar den risken. Jag tycker att det är uppenbart felprioriterat från regeringens sida när man inte beaktar samhällets intresse av att säkras från farliga individer. En farlighetsbedömning måste kunna vara en rimlig åtgärd för att se till att farliga individer inte släpps ut ur anstalt.
Det är bättre att de sitter 100 procent av tiden på anstalt och kanske kyler av sig själva bakom betongväggarna än att de släpps ut och våldtar och mördar ute i samhället. Det är Sverigedemokraternas glasklara uppfattning.
Adam Marttinen (SD):
Jag tackar ministern för svaret, som man kan sammanfatta som en redogörelse för vad regeringen har gjort snarare än ett svar på den fråga som faktiskt framgick av min interpellation. Den fråga som jag vill att debatten ska kretsa runt handlar om mängdrabatten för flerfaldig brottslighet.
Sverigedemokraternas uppfattning skiljer sig från regeringens, och vi har tillsammans med andra partier i justitieutskottet riktat ett tillkännagivande till regeringen om att skärpa synen på flerfaldig brottslighet.
Tillkännagivandet innebär att det ska ske en betydlig skärpning genom att dagens form av mängdrabatt ersätts av ett nytt system där de tre grövsta brotten ska tillmätas hela straffvärdet innan den så kallade asperationsprincipen tillämpas. Det är en hållning som vi har kunnat acceptera utifrån att det ser ut som det gör i dag.
Det skulle innebära en rejäl framryckning för straffmätningen för dem som begår väldigt många allvarliga brott. För Sverigedemokraternas del skulle man kunna slopa mängdrabatten för i princip alla brott som begås mot andra människor. Vi tycker att straffmätningen har ett värde utifrån ett brottsofferperspektiv. När man begår väldigt många brott, kanske mot flera olika personer, som står under samma åtal blir man i princip bara dömd för ett brott mot en person.
Därmed lämnas de andra brottsoffren och deras kränkthet åt sitt öde. Nyligen dömdes en man för 49 våldtäkter mot barn och 153 fall av grovt sexuellt övergrepp.
Eftersom det stod under samma åtal blev den samlade straffmätningen, inklusive alla de rabatter som fortfarande finns efter sex år med den socialdemokratiska regeringen vid makten, cirka fyra år på anstalt.
Utslaget på respektive brott skulle det kunna mätas till en veckas fängelse per våldtäkt mot barn. Det är något som Sverigedemokraterna tycker är väldigt anmärkningsvärt, att vi fortfarande har en lagstiftning som inte beaktar det samlade klandervärda i den mängd brott som begås när straff ska utmätas i domstol.
Om Sverigedemokraterna hade fått bestämma hade den här personen förmodligen aldrig kommit ut ur fängelset. Det tycker vi är en rimlig utgångspunkt för en person som är så uppenbart missanpassad till samhället, så hänsynslös mot andra människor och - ursäkta att jag talar klarspråk - så störd i huvudet att han kan begå 49 våldtäkter mot barn, av vilka det yngsta barnet var nedåt ett år.
Det är häpnadsväckande att vi har en regering som efter sex år vid makten anser att det är tillfredsställande att vi har det så här. Den största delen av straffrabatten i det här enskilda fallet är mängdrabatten, sett till antalet brott som har begåtts. Nu har hela riksdagen - eller inte hela riksdagen men en majoritet i riksdagen - riktat ett tillkännagivande till regeringen om att något borde göras åt det här.
Vi tycker att det är fel att man får så låga straff. Trots att man kan ha begått så väldigt många allvarliga brott som kan ha drabbat så väldigt många brottsoffer utmäts inte straff fullt ut för de brott som begåtts. Tänker regeringen lyda det tillkännagivande som riksdagen har riktat till den om att skärpa straffen för upprepade brott?