Bo Bernhardsson (S):
Skälet till den här diskussionen och för utlåtandet om vitboken om ett försäkringsgarantisystem är ytterst finanskrisen, eller kanske bättre uttryckt de återkommande finanskriserna.
Vad dessa kriser visar, senast den akuta kris som bubblat upp i Irland, är i själva verket behovet av politikens återkomst efter en tid av ganska ohejdad tilltro till de fria marknadernas välsignelser. Just krisen i Irland ger anledning till en principiell reflexion.
Europas politiker diskuterar nu åtgärder för att hjälpa Irland men också olika system för att långsiktigt förebygga nya kriser och inrätta så kallade automatiska krismekanismer. Tyngdpunkten i det arbetet ligger på att politikerna måste disciplinera politikerna. Det handlar om att förhindra alltför stora budgetunderskott och statsskuldsproblem. Det handlar om att politiken måste vara ansvarsfull.
Jag vill inte på något sätt förringa den problematiken; det är självklart viktigt att ha ordning på de offentliga finanserna. Den som är i skuld, och beroende av finansmarknaderna, är inte fri. Det visar exemplet Irland, och det fick vi i Sverige uppleva på 90-talet. Det var ganska plågsamt. Men Irlandsexemplet pekar tydligt åt ett helt annat håll.
För bara tre år sedan hade Irland utomordentligt starka offentliga finanser. År 2007 var budgetunderskottet lika med noll och statsskulden 24 procent av bnp; stabilitetspakten tillåter 60 procent. Sedan brast bubblorna, och på ett par år säckade Irlands ekonomi ihop fullständigt.
I dag är statsskulden 96 procent, budgetunderskottet 32 procent och arbetslösheten 13,8 procent. Detta visar, åtminstone för mig, att grundproblemet inte är dålig budgetdisciplin och att de disciplinerande åtgärderna i första hand och främst måste sättas in där, det vill säga riktade mot politikerna själva.
De riktigt stora problemen, ja systemfelet, finns på finansmarknaderna där ansvarstagandet har kopplats loss från risktagandet och från möjligheterna att tjäna snabba pengar. Detta sagt som en inledning och fond till diskussionen. Herr talman! Det finns alltså goda skäl till att diskutera och genomföra åtgärder för att reglera och bringa ordning på finansmarknaderna.
Samtidigt måste det bli rätt. Det är till exempel inte rimligt att samhället, konsumenter och skattebetalare, tar över risker och kostnader för kriserna medan möjligheterna att just ta risker med andras pengar finns kvar. Ska vi införa ett försäkringsgarantisystem på europeisk nivå? Det är så frågan ställs i detta ärende. Vårt svar på den frågan är att ja, det är möjligt.
Vi socialdemokrater är dock inte i dag beredda att säga ja till genomförandet av ett sådant europeiskt direktiv. Skälen till den tveksamheten är flera. Ett av de viktigare skälen är att vi menar att vi borde avvakta och först följa upp de nya regler som följer med det nya solvensregelverket, solvens II. Det finns fler skäl till tveksamheten.
Ett är att det finns en risk att ett garantisystem verkar i motsatt riktning mot vad som är tänkt, nämligen när kostnaderna för misslyckandena lyfts av för att bäras av försäkringstagare och ytterst av skattebetalare. Följden kan bli - det är ganska logiskt - ett ökat risktagande och chanstagande.
Det kan få till följd att de bolag som sköter sig, deras försäkringstagare och ägare, får betala för dem som inte sköter sig. Vi har ju en insättargaranti, kan det hävdas. Varför är det inte lika självklart med en försäkringsgaranti?
Jo, därför att bankerna, vars kärnverksamhet är ekonomins och samhällets blodomlopp, måste betraktas som mer systemviktiga än försäkringsmarknaden. Banksystemet och storbankerna kan inte tillåtas fallera.
Det finns alltså, sammanfattningsvis, en rad frågor som vi anser måste klaras ut innan vi är beredda att förorda ett europeiskt direktiv om en försäkringsgaranti.
När det gäller frågan om kollektiva avtalsförsäkringar, och för övrigt en del andra frågor, är vi överens med majoriteten om att de ska undantas från ett sådant garantisystem, om det blir aktuellt att införa det. Herr talman! Behöver vi ett försäkringsgarantisystemdirektiv?
Vi vill inte utesluta det, men som situationen ser ut finns det starka skäl att avvakta, bland annat just genomförandet av de nya solvensreglerna. Jag yrkar bifall till motivreservationen.