Åsa Regnér (S):
Isabella Hökmark har frågat mig vad jag avser att uppnå med en lag om kvotering samt vilka andra åtgärder som jag kan tänka mig att vidta för att öka den kvinnliga representationen i såväl bolagsstyrelser som på högre chefsposter. En jämn fördelning av makt och inflytande mellan kvinnor och män är ett av jämställdhetspolitikens fyra delmål.
Delmålet tar sikte på både formella politiska rättigheter, såsom möjligheten att delta i demokratiska processer som väljare och vald, och fördelningen av makt i sektorer som ligger utanför det som vanligen räknas till det demokratiska styrelseskicket, till exempel näringslivet. Detta delmål är inte uppnått. De ledande svenska företagens styrelser och ledningsgrupper har historiskt sett haft en mycket låg andel kvinnor.
De senaste siffrorna visar att män utgör 71 procent och kvinnor 29 procent av ledamöterna i bolagsstyrelser. När det gäller styrelseordförandena ser det ännu sämre ut. Där har andelen män legat runt 95 procent de senaste åren jämfört med blygsamma 5 procent för kvinnor. Även om det är glädjande att andelen kvinnor i börsbolagens styrelser ökar går utvecklingen alldeles för långsamt. Regeringen avser att skynda på utvecklingen mot en mer jämställd representation i börsbolagens styrelser.
Regeringens målsättning är att andelen kvinnor i börsnoterade bolagsstyrelser ska uppgå till minst 40 procent senast vid utgången av 2016. Kvotering ställs ofta i motsats till kompetens. Enligt min mening är det tvärtom - kvotering är en metod som bidrar till att säkra kompetens i styrelser. Som läget är i dag tas inte kvinnors kompetens till vara på det sätt som den borde. Att inte ta till vara hela befolkningens kompetens är ett samhällsekonomiskt resursslöseri.
Såväl kvinnors som mäns kompetens bidrar till vårt lands konkurrenskraft. Enligt såväl Delegationen för jämställdhet i näringslivet, JA-delegationen, som Jämställdhetsutredningen finns det i näringslivet ett tydligt mönster: ju högre befattningar, desto färre kvinnor. Av en forskarrapport som professor Anna Wahl med flera lämnade till JA-delegationen framgår att en viss förändring i synen på bristande könsbalans har ägt rum bland företagsledare.
Enligt företagsledarna som har intervjuats kan en skev könsbalans skada deras varumärke. Det finns också ett intresse av att inte framstå som omodern. Men intervjustudien visade också att yngre män som är företagsledare inte är mer genusmedvetna än äldre män. Argument som att det blir bättre med tiden i takt med samhällsutvecklingen är alltså mindre hållbara.
När det gäller andra åtgärder som kan vidtas för att öka representationen av kvinnor på högre chefsposter ska, enligt min mening, det offentliga visa vägen. De statliga bolagen lever redan i dag upp till målet om minst 40 procent av vardera kön. I dag är 49,8 procent av styrelseledamöterna i helägda statliga bolag kvinnor. Bland de statligt helägda bolagen är dessutom 46,3 procent av ordförandena kvinnor.
Också i Regeringskansliet har målet om jämn könsfördelning av kvinnor och män på de politiskt tillsatta posterna och tjänsterna uppnåtts. Genom en medveten utnämning och rekrytering råder jämn könsfördelning bland statsråd, statssekreterare och politiskt sakkunniga. På liknande sätt arbetar regeringen med den statliga utnämningspolitiken. Regeringens målmedvetna satsningar har gett påtagliga resultat. Som minister i en feministisk regering arbetar jag brett med jämställdhetspolitiken.
Regeringens reformarbete för att påskynda utvecklingen inom områden som är strategiskt viktiga för jämställdhetspolitiken fortsätter. Det är viktigt att skapa långsiktighet och att säkerställa hållbarheten i de åtgärder som genomförs.