KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Beckman (M):
Där kom vänstermannen fram i statsrådet. Det är alltid marknadens fel. Jag, och säkert även de som lyssnar på debatten, noterar att statsrådet inte vill ge sin uppfattning om det är rimligt eller inte att åka från Riksgatan 1 till Arlanda, Nynäshamn eller Södertälje. Jag tycker att det är olyckligt.
En bra signal från statsrådet hade varit att säga: Man ska kunna bo och leva i hela Sverige, man ska kunna driva företag i hela Sverige och det måste finnas en rimlig samhällsservice i hela Sverige. Det är så vi tar ansvar för hela Sverige. Men statsrådet delar inte min uppfattning på detta område, och det beklagar jag.
Jag tycker att det är bra att Region Gävleborg och länsstyrelsen driver dessa frågor publikt och ger underlag till regeringen så att regeringen ska kunna agera. Jag hoppas att statsrådet kommer att agera, för jag tror att statsrådet själv skulle tycka att det var drygt och jobbigt att behöva åka till Nynäshamn för att hämta och lämna post och paket.
Lars Beckman (M):
Det blir intressant att se resultatet av utredningen. Jag frågade vad ministern själv anser, vilka egna idéer ministern själv har. Det får ministern komma tillbaka med i nästa inlägg. Jag känner igen resonemanget från företrädaren Per Bolund. Han resonerade ungefär likadant och hyllade det amorteringskrav som har gjort att väldigt få unga eller den som inte äger sin bostad har möjlighet att etablera sig på den ägda bostadsmarknaden. Vad blir konsekvenserna av det här?
I en artikel i Svenska Dagbladet med rubriken "Bostadsbrist hindrar ungas karriär" står det att "bostadsbrist gör att många unga tackar nej till studieplatser och arbetserbjudanden. Den hindrar dessutom unga från att ens söka utbildningar eller jobb". En boendeekonom på SBAB säger i artikeln: "De som är i störst behov av en bostad, som planerar sin framtid - de slussas ut till andrahandsbostäder. Hur kan vi ha det så?"
"42 procent har inte sökt en utbildning på grund av bostadssituationen, 39 procent har dragit sig från att söka jobb på annan ort, och 37 procent har tackat nej till en utbildningsplats." Det är verkligheten i Sverige. Det här var 2019, och det har tyvärr inte blivit bättre i dag.
När jag tittade på en undersökning som föreningen Svenskt Näringsliv hade gjort för Stockholm flaggade företagen för att de har behov av arbetskraft, att det finns unga som vill ha jobben, men de unga kan inte flytta hit eftersom det inte finns bostäder. Detta är ett reellt, faktiskt problem som en ny bostadsminister naturligtvis borde ägna all sin vakna tid åt. Det är det som är så bra med interpellationsdebatter.
Nu har ministern möjlighet att titta in i kameran i Sveriges riksdag, direkt till Sveriges unga, och säga att den här listan på tio punkter har hon med sig. Den här listan gjorde att hon tackade ja till uppdraget som bostadsminister. Ministern tog inte uppdraget för att göra det svårare för unga att skaffa sig en bostad, utan hon tog uppdraget för att göra det lättare för unga att skaffa sig en bostad.
Det vore intressant att få se hur statsrådets tiopunktslista ser ut, det vill säga precis vad den här interpellationen handlar om. Vad har ministern i sin portfölj? Vad planerar regeringen att göra så att de unga kan få äga sin bostad, oavsett om det är en bostadsrätt eller villa? Majoriteten vill ha en villa. Det kan till och med vara så att de vill bo strandnära.
Jag skulle vilja veta konkret, och Sveriges unga förtjänar ett svar på frågan, vad det var som gjorde att bostadsministern tackade ja till uppdraget. Vad är det som ministern tar med sig in i uppdraget med entusiasm så att unga kan få en bostad? Vad är det som görs så att inte så många måste tacka nej till jobb eller studier och inte kan flytta till storstäderna därför att det inte finns bostäder?
Vilka idéer har ministern så att fler unga ska få äga sin bostad? Vi har redan hört om utredningen, så den behöver ministern inte ta upp igen. Vi vill höra något konkret.
Lars Beckman (M):
Jag har som ledamot i Sveriges riksdag möjlighet att kalla hit statsråd. Jag har möjlighet att ställa de frågor som jag vill ha svar på, och det är precis vad jag har gjort. Vi noterar av interpellationsdebatten att ministern kom hit med en tom säck, det vill säga att vi inte fick svar på frågorna. Vilka åtgärder avser regeringen att vidta som gör det möjligt för unga att flytta till en egenägd bostad?
Vilka är de enskilt viktigaste åtgärderna som statsrådet ser som angelägna att vidta på kort sikt under 2021 för att fler ska kunna flytta till en egenägd bostad? Med tanke på att bostadsbristen för många unga som vill bo i eget boende i storstäderna är akut, vilka åtgärder avser statsrådet och regeringen att vidta under 2021 så att fler unga kan flytta hemifrån eller till jobb i våra storstäder?
Då får väl den som har sett debatten själv dra sina slutsatser om statsrådet - som hade svaret skriftligt i förväg, som har lämnat ett skriftligt svar - har svarat på frågorna. Eller så är det så beklagligt att det enda svaret på frågan om vad man tänker göra kortsiktigt 2021 var att avvakta en utredning som ska presenteras den 1 november.
Det innebär att under mars, april, maj, juni, juli, augusti, september och oktober tänker statsrådet inte göra någonting. Statsrådet tänker vänta på en utredning som ska presenteras den 1 november. Kära ungdomar som ser den här debatten, nu eller i efterhand; så kan vi inte ha det. Vi måste ha en bostadsminister som jobbar dygnet runt för att ni ska få en bostad.
Vi kan inte ha en minister som sitter på händerna och en regering som inte tänker göra någonting under hela 2021. Jag hoppas verkligen att det inte är svaret. Om statsrådet vill svara på någon av mina tre frågor skulle jag uppskatta det.
Lars Beckman (M):
Staten har ett samhällskontrakt när den har en monopolverksamhet. När det inte finns någon annan aktör - när det finns en myndighet, Lantmäteriet, som man kan använda som aktör - är det viktigt att staten lever upp till sitt samhällskontrakt och levererar de samhällstjänster som behövs.
I dag är Lantmäteriet en bromskloss för samhällsutvecklingen i Sverige. Vi kan till exempel titta på min valkrets, där en lantbrukare ska göra ett generationsskifte på en lantgård i Storvik.
Det är ett vanligt generationsskifte, egentligen inget märkvärdigt, men Lantmäteriet behöver två år på sig för att göra en avstyckning. Det finns ett annat exempel i Ljusdal, där en företagare ska bygga småhus. Vi har tidigare haft en debatt här om hur unga ska kunna köpa småhus. Ja, för det första ska husen naturligtvis byggas. Är det rimligt att det tar år att stycka av småhustomter? Nej, det tycker inte Moderaterna.
Vi tycker att staten ska leverera. Det var därför jag bad riksdagens utredningstjänst att ta fram den här rapporten. Jag ville veta hur det ser ut i Sverige, Finland, Norge och Danmark. Vill man göra en enkel summering kan man konstatera att det i Sverige är dyrast och tar längst tid.
Man hade önskat att ansvarigt statsråd skulle ha en lite mer ödmjuk attityd när hon kommer till kammaren och kan konstatera att staten inte levererar enligt samhällskontraktet. Staten är inte det kitt den måste vara när vi ska bygga bostäder eller göra andra saker. Staten är inte kittet för generationsskiftet för de barn som ska ta över lantbruket i Storvik.
Vi hörde nu statsrådet berömma Lantmäteriet. Jag håller med - det finns otroligt många duktiga medarbetare på Lantmäteriet. De håller till i Gävle, som statsrådet vet, min valkrets och min stad. Men vad skriver de själva i sin årsredovisning? Det är rätt intressant läsning.
Där skriver Lantmäteriet följande: "Sett över hela förrättningsverksamheten och samtliga kundbehov bedömer vi att handläggningstiderna överlag är otillräckliga och behöver förbättras." Det är vad Lantmäteriet säger om sin egen verksamhet. Fru talman! Jag håller med Lantmäteriet.
Jag håller med om det som står i deras årsredovisning. År 2016 var handläggningstiden 30 veckor - inte 30 dagar, inte 30 timmar utan 30 veckor - för privat bostadsbyggande. År 2020 hade den ökat till 34 veckor - i genomsnitt.
Något går naturligtvis fortare, och något går långsammare. Det betyder att staten inte lever upp till sitt samhällskontrakt. För samhällsservice var handläggningstiden 88 veckor 2016. I dag är den 122 veckor, enligt Lantmäteriets årsredovisning.
Jag förstår att statsrådet är nöjd, till skillnad från andra, men jag måste ändå fråga om hon ser någon förbättringspotential. Delar statsrådet till exempel Lantmäteriets egen syn i sin egen årsredovisning att det är otillräckligt och att det behövs förbättringar?
Lars Beckman (M):
Jag tror att det är viktigt att regeringen tar denna fråga på allvar. Jag tror att det vore viktigt och riktigt av regeringen att säga: Vi är inte nöjda och inte stolta. Vi ska vara kittet i samhällsutvecklingen och ta vårt ansvar. Vad skulle då regeringen kunna göra? Ja, det första man skulle kunna göra i befintlig organisation är såklart att ställa tydliga krav - inte allmänt om att korta handläggningstiderna utan väldigt tydligt.
När man styr med målstyrning på det sättet säger man: I dag är det 34 veckor; vi förväntar oss att det ska vara 25 eller 20 eller 18. Det kan vara vilken siffra som helst, men det krävs en tydlig målbild från regeringen som innebär att det går att följa upp. Jag tror att det vore väldigt välkommet och en tydlig signal till myndigheten om att man inte är nöjd om man sa: Vi gör en förutsättningslös utredning. Låt oss lära av våra grannländer!
Hur kommer det sig att Sverige är dyrast och har längst handläggningstider? Det vore logiskt att man var dyrast om man hade kortast handläggningstider. Men i det här fallet är det alltså precis tvärtom. Jag kan försäkra ministern att jag, oavsett om vi ses en eller två gånger i månaden, kommer att följa denna fråga med lupp.
Staten har nämligen ett oavkortat ansvar att leverera samhällsservice. Det är faktiskt ministerns och regeringens ansvar att se till att man inte är en bromskloss för samhällsutvecklingen i Gävleborg och andra län. Man ska naturligtvis i stället vara möjliggörare, och då måste staten leverera.
Ska jag uppfatta ministerns svar som att hon inte vill ha en bred, förutsättningslös diskussion om Lantmäteriet och de tjänster som levereras i denna monopolverksamhet?
Lars Beckman (M):
Jag vet inte om ministern verkligen menade det han sa. Men i mitt inlägg, fru talman, redogjorde jag för vad LRF, LRF Häst och Hästnäringens Nationella Stiftelse hade sagt.
Detta ger utrymme att skapa en förändring som ger en efterfrågad balans på marknaden och större förståelse samt respekt för den här typen av komplicerade transaktioner. Då står ministern här och säger: Moderaterna vill ta bort konsumentskyddet! Är det den positionen ni har? : Just det.) Så är det inte.
Jag tycker att det är oförskämt mot LRF, mot LRF Konsult och mot Hästnäringens Nationella Stiftelse att anklaga seriösa organisationer för att vilja ta bort konsumentskyddet. Hela debatten handlar ju om att man ska förbättra konsumentskyddet så att det verkligen blir effektfullt. Det var det som jag läste upp här.
Ministern kan naturligtvis gå in och läsa själv på LRF:s sida. Hela poängen är att dagens konsumentskydd inte funkar. Det är inte till gagn för konsumenten därför att det leder till att det helt enkelt inte görs affärer, som jag sa i mitt första inlägg. Det innebär att man i princip har ett obefintligt konsumentskydd. Man måste alltså ha ett relevant konsumentskydd. Jag skulle önska att ministern hade en lite mer ödmjuk attityd till LRF, LRF Konsult och hästnäringen.
Det är ingen som vill försämra, utan hela denna interpellationsdebatt handlar om att man vill förbättra dagens situation.
Lars Beckman (M):
Nej, när det gäller att höja bidrag och sänka krav är Socialdemokraterna världsmästare. Det kan bero på att arbetslöshetsministern, förlåt, arbetsmarknadsministern, känner sin målgrupp och sin väljargrupp väldigt väl. Det är den beställning man gör till Socialdemokraterna. Förut röstade kanske mannen som jobbade på Sandvik på Socialdemokraterna. Nu röstar han på ett annat parti. Den som har flyttat till Sandviken från ett annat land kanske röstar på Socialdemokraterna.
Hur är det då i verkligheten? På TV4:s nyhetssida stod det i morse: "Antalet långtidsarbetslösa på ny rekordnivå. Risk att siffran överstiger 200 000 före årets slut." Det är förskräckligt. Om man kombinerar detta med den rapport som interpellationen handlar om, det vill säga att sökaktiviteten gick ned hos de arbetssökande, för det oss tillbaka till den moraliska frågan, fru talman.
Låt oss som exempel ta en tvåbarnsmamma i Ljusdal som kliver upp varje morgon och gör rätt för sig, åker tre mil med bilen, går till jobbet, hämtar barnen eller skjutsar dem till fritidsaktiviteter efteråt. Det moraliska i detta borde vara att hon rimligtvis ska tjäna mer jämfört med den som inte gör samma sak.
Det måste kännas bedrövligt när det kommer rapporter om att aktiviteten kraftigt sjönk när den borde ha ökat. Jag noterar vad ministern sa i svaret.
Men kan det verkligen inte uteslutas att de höga ersättningsnivåerna och de borttagna kraven förra året på till exempel rapportering ha lett till en onödigt hög arbetslöshet och att rapporten visar vad det gör? Kan arbetsmarknadsministern utesluta det på fullt allvar?
Lars Beckman (M):
Tack, Kjell Jansson, för en mycket viktig interpellation! Jag noterade i en undersökning att 1 procent av svenska folket har förtroende för landsbygdsministern, och jag tror inte att förtroendet har stärkts efter det svar som ministern läste upp. Precis som Kjell Jansson säger skapar bottentrålningen väldigt stora problem både för fritidsfiskare och för yrkesfiskare.
Jag kan förstå att en landsbygdsminister som tillhör det socialdemokratiska partiet kanske inte har så stort förtroende för två moderata riksdagsledamöter.
De skriver precis det som Kjell Jansson säger: Trålningen möjliggör att gigantiska båtar på kort tid kan dra upp stora mängder fisk inom ett litet geografiskt område. Det ger negativa konsekvenser på fiskbestånd och havsmiljö, något som inte liknar det småskaliga fisket. Vi förutsätter att det leder till en flytt av trålgränsen för att inte längre utarma fiskbeståndet.
När fisket i större grad sköts av svenska småskaliga fiskare i stället för trålare kommer också pengarna att stanna i vårt land, och fisken blir mat på svenska bord i stället för fiskmjöl i Danmark. Fru talman! Jag kan inte förstå vem som kan vara emot en sådan politik. Jag tycker att det är väldigt märkligt, och jag tycker att svaret som ministern har gett på denna mycket viktiga interpellation är väldigt defensivt.
Men, fru talman, det finns en viktig fråga till som berör bottentrålningen, och det är naturligtvis att den hotar havsbottnens integritet. Vi moderater är alltsedan Gösta Bohmans tid fundamentalister när det gäller rent vatten, rent hav och ren luft. Vi värnar kusterna.
Den som är intresserad kan läsa en artikel från den 9 mars på Östersjöcentrums, Baltic Eye, Stockholms universitet, hemsida: Bottentrålning har betydande effekter på livet på havsbotten och kan också leda till att näringsämnen och farliga kemikalier frigörs från sedimenten. Dessa effekter är viktiga att ta hänsyn till när fiskets miljöpåverkan utvärderas, menar forskarna vid Stockholms universitet. Fru talman!
Låt mig påminna om en mycket giftig bomb som ligger och väntar och just nu vittrar sönder vid vår kust mellan Sundsvall och Gotland. Det är 23 000 gifttunnor som innehåller tio ton kvicksilver. Vi moderater har varnat och varnat för denna miljöbomb.
Det är klart att man förstår att när de danska trålarna kommer och sveper allting med sig finns det ju risk, fru talman, att tio ton kvicksilver rörs upp. Det är alltså en fruktansvärd miljöbomb.
Jag tycker därför att de frågor som Kjell Jansson har ställt om vilka planer och åtgärder som finns för att få stopp på bottentrålningen och vad ministern konkret tänker göra i närtid förtjänar ett svar. Detta har de socialdemokratiska riksdagsledamöterna och oppositionsråden utefter kusterna också krävt. Fler förväntar sig alltså svar på de frågor som är ställda.
Lars Beckman (M):
Man kan vara imponerad av denna regering - en regering som ägnar sig åt symbolpolitik. Vi vet alla om det: skatt på plastpåsar, förbud mot sugrör, subventionerade elcyklar och allt vad de håller på med. Men det som är miljöpolitik på riktigt och det som verkligen har betydelse prioriterar de inte på samma sätt. Det är uppenbart i denna interpellationsdebatt.
Jag tror att det är ganska ovanligt att åtta tio socialdemokratiska politiker skriver debattartiklar mot sin egen minister. Jag antar att man gör det i frustration. Jag antar att man har haft informella överläggningar med landsbygdsministern. Jag antar att man har försökt påverka sin egen regering. När detta inte går längre är naturligtvis nästa steg att skriva debattartiklar i Norrtelje Tidning, Gefle Dagblad, Arbetarbladet, Hela Hälsingland och så vidare. Fru talman! Denna fråga är på riktigt.
I sak har Kjell Jansson beskrivit varför denna fråga är så viktig och varför man måste flytta ut rovtrålningen, som jag skulle vilja kalla det. Det är också en näringspolitisk fråga. Bergmans Fisk har fiskat i generationer och är ett väldigt fint inslag i Gävle.
Man har torgförsäljning av fisk och har hållit på hur många år som helst - jag tror att det är sjätte generationen. Det är klart att det då är förödande när det kommer danska trålare och sveper hela kusten för att göra mjöl i Danmark. Kjell Janssons frågor är relevanta, nämligen: När tänker regeringen agera - i närtid? Det som ministern har stått och sagt här hjälper inte.
Precis som de socialdemokratiska politikerna skriver i debattartiklarna måste det ske åtgärder här och nu för att lösa denna fråga. Jag skulle vilja veta: Vad konkret tänker ministern göra i år för att det ska få effekt?
Lars Beckman (M):
Tack, Ann-Charlotte Hammar Johnsson, för en mycket viktig interpellation! Fru talman! Det är företagsamhet och jobb som har byggt det här landet. Utan Sveriges företagare skulle vi inte ha någonstans att jobba. Det är därför som det är så bekymmersamt med den här regeringens syn på den svenska företagsamheten.
Det är den här regeringens syn som har gjort, precis som Ann-Charlotte Hammar Johnsson beskriver i sitt inlägg, att företag nu hamnar i kläm när man har tagit fram ett nytt stöd. Fru talman! Jag lyssnade på finansministern i P1-morgon för en tid sedan. Hon var där som gäst.
I slutet av intervjun sa programledaren ungefär så här: Jag har förstått att Tillväxtverket har varit utsatt för politiska påtryckningar när det gäller att granska utbetalningar och annat. Det logiska svaret från finansministern, fru talman, hade då rimligen varit: Nej, det har vi inte gjort. Vi styr inte våra myndigheter så. Vi har självständiga och oberoende myndigheter i Sverige.
Men, fru talman, så svarade inte finansministern, utan finansministern svarade: Jo, det stämmer. Vi har haft en person som har granskat utbetalningarna, och - fritt tolkat av mig - det var mycket fusk och fel. Fru talman! Det innebär att vi har fått en ny styrningsmodell i Sverige, en modell som innebär att finansministerns närmaste medarbetare utövar politiska påtryckningar på Tillväxtverket.
Någon form av kontroll av utbetalningar har gjorts som inte är öppen för mig som riksdagsledamot att granska, inte öppen för branschorganisationer att granska och inte öppen för medierna att granska - utan det är något som finansministern tycker och tänker. Fru talman! Det är fullt möjligt att det är denna syn på den svenska företagsamheten som innebär att Sveriges småföretagare nu bokstavligen sitter i klistret.
Det är de småföretagare som har kämpat dygnet runt för att rädda sina företag och sina anställdas arbetstillfällen. Jag tycker att det är ynkligt. I fredags träffade jag ett företag verksamt i järnvägsbranschen. De berättade och beskrev hur stöden inte når fram till dem, men tack vare sin ägare finns de kvar.
I dag går bussföretagen ut och larmar om en bransch i kris som behöver stöd. Vi vet att Sveriges restaurangföretagare slår på sina kastruller klockan tre på dagarna. I dag ska Elisabeth Svantesson besöka en av dessa restauranger här i Stockholm.
Jag själv får meddelanden på Messenger, sms, telefonsamtal och mejl från desperata småföretagare som nu riskerar att se sina livsverk gå i kras. Det är småföretagare som har satt sitt hus och hem i pant.
Det är småföretagare som har försökt att göra rätt för sig men som möts av en finansminister som säger rakt ut i Sveriges Radio: Jo, vi har haft en person på Finansdepartementet som har granskat Tillväxtverkets verksamhet. Fru talman! Vi kan inte ha denna styrning av Sverige, och den synen på de svenska småföretagarna är inte värdig en finansminister.
Jag tycker att synen på småföretagarna ska vara: Denna pandemi kan ingen rå för, så självklart ska vi göra allt för att hjälpa er så att jobben blir kvar. Jag skulle vilja veta av finansministern: Tycker finansministern att företagen förtjänar stöd?
Lars Beckman (M):
Frågan som ställdes till finansministern i Sveriges Radios P1-morgon var konkret. Och, fru talman, var och en som loggar in på Sveriges Radio Play kan lyssna på vad finansministern fick för fråga och vad finansministern svarade. Frågan som hon fick var: Har ni utövat politiska påtryckningar på Tillväxtverket som har gjort att stöden till den svenska företagsamheten försenas?
Svaret från finansministern var tyvärr ja på den frågan. Det går att lyssna på det. Var och en kan gå in på Sveriges Radio Play och göra det. Det är naturligtvis ett anmärkningsvärt svar. Fru talman! Jag tror att Socialdemokraternas syn på den svenska företagsamheten präglas av misstänksamhet.
Det är den som har gjort att vi hamnat i situationen att konkurrentländer - för en del företag - som Danmark och Tyskland har snabba och rappa stöd och räddar jobben medan den svenska regeringen drar benen efter sig. Jag fick ett sms i helgen från en företagare i Gävleborg som ska söka stöd hos Tillväxtverket. Precis som Ann-Charlotte sa är pengarna slut. Det är tomt.
Man går på knäna, man har pantat sitt hus och hem och man har fått släkten att borga. Svaret var att det är tre till fem månaders handläggningstid. Det är fullständigt oacceptabelt att företagen går på knäna och att stöden inte når fram.
Min enkla fråga till finansministern är naturligtvis: Vad tänker finansministern vidta för åtgärder här och nu som gör att man snabbar på handläggningstiderna för de företag som har rätt till stöd, och vad tänker man göra för de företag som nu uppenbarligen är slängda under bussen med det här systemet och som Ann-Charlotte Hammar Johnssons interpellation handlar om?