Finn Bengtsson (M):
Jag vill tacka Elina Linna för interpellationen och framför allt socialministern för ett väldigt klargörande svar. Vi har diskuterat den här frågan i utskottet i dag. Jag tycker att det här bidrar till vår förståelse för att den här processen sköts på ett mycket ansvarsfullt sätt av regeringen. Fru talman! I samband med de tidigare interpellationerna, inklusive den här, anklagar oppositionen återkommande alliansregeringen för att vilja minska det statliga ägandet av ideologiska skäl.
Det må så vara, men det är precis på samma sätt när man av vänsterideologiska skäl vill krama monopol som det heter in extenso - det betyder överdrivet noga - just för att man säger att det är garanten för god tillgänglighet och låga priser.
Elina Linna, som har ställt den här interpellationen, har uppenbarligen baserat en del av sina föreställningar om fördelen med apoteksmonopolet på en kritisk röst från en missnöjd kund i Norge för ett år sedan. Det är klart att man alltid kan utgå från sådana observationer.
Då kan jag berätta för Elina Linna att jag själv skriver ut rätt så mycket recept som läkare, och jag har brottats med många problem med dålig tillgänglighet, till exempel att nå fram, också för patienternas del, till den enda möjliga telefonreceptur som vi har i Sverige med det monopol vi för tillfället har. Jag har även brottats med att problem som inträffar på icke arbetstid leder till att patienterna väldigt ofta får resa väldigt långa sträckor för att rekvirera ganska banala medel. Det är naturligtvis ett väldigt stort problem.
Nu talar jag om receptförskrivna läkemedel, men det blir ännu värre och ännu mer besvärande när man tittar på icke receptförskrivna läkemedel där patienterna, enligt den bedömning som har gjorts av våra viktiga läkemedelsvårdande myndigheter, faktiskt har både kompetensen och förmågan att bedöma att de själva ska medicinera tillfälligtvis för någon enklare åkomma.
Att då låta dessa människor resa kanske län och rike runt, så att säga, för att få tag i sina preparat är fullständigt orimligt. Vi har i Sverige i dag en siffra som säger att det går ungefär 10 000 invånare på ett apotek. I nästan alla andra länder är den siffran långt under hälften. Jag skulle vilja avsluta med att ställa två frågor till socialministern och interpellanten.
Om man, som socialministern klargörande säger i sin analys av situationen, gör en omvärldsanalys, just för att Sverige är ganska unikt, kommer man fram till att i de länder som nyligen gjort så här, bland annat i vår närhet - Norge tas upp som exempel - har det fungerat alldeles utmärkt enligt de informationer vi har fått. Där har vi också lärt oss en hel del när vi tar fram det här förslaget, som naturligtvis inte kan presenteras i detalj innan utredningen har bearbetats på vederbörligt sätt enligt den processordning man har att bereda sådana här ärenden inför en kommande proposition.
Jag vill då ställa frågan: Vilka länder är det nu egentligen som har kvar apoteksmonopol här i världen? Enligt min föreställning är det nog så att monopolen har spelat ut sin roll i mångt och mycket. I det här fallet tror jag att det är väldigt få länder som har monopolet kvar. Jag skulle faktiskt vilja fråga socialministern: Vilka länder vet han om som fortfarande har kvar monopol, och vad skulle vi i så fall kunna dra för fördelar av att ha ett sådant system?
Omvärldsanalysen måste ju innefatta även den frågeställningen. Frågan till Elina Linna - det kanske är rimligt att ställa frågan till just henne, för jag tror att de länder som har kvar monopol har just samma grundvärdering av monopolens stora betydelse för god tillgänglighet och låga priser - är: Varför har man kvar monopol i dessa länder? Vet Elina Linna det?
Har Elina Linna själv gjort samma kloka omvärldsanalys inför sitt ställningstagande att vilja behålla det svenska apoteksmonopolet? Och i de länder som har dessa monopol kvar, hur är det där med tillgängligheten - vet interpellanten det - och hur är det med priserna och möjligheten för de enskilda medborgarna att få tag i läkemedel?