KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Pehrson (L):
Det nämndes dock en del annat, så jag stretchar lite på den frihet vi har i kammaren att beröra andra frågor. Här gäller det frågan om särskilda områden där man under begränsad tid får visitera personer. Min goda vän och kollega Johan Hedin från Centerpartiet tar ett exempel med kärleksbrev hos tioåringar. Jag vet inte riktigt om du, Johan Hedin, har träffat poliser på senare tid och frågat vad de letar efter. Det är inte detta de letar efter, kan jag säga.
Men låt mig ta ett annat exempel. Det kan handla om att polisen får information om att något allvarligt är på gång. Polisen har ju underrättelseverksamhet. Ta det som hände i Lund härommånaden, då två klaner hade samlats för en regelrätt uppgörelse. Det var som en scen ur Squid Game.
De samlades där, och ingen vet hur mycket vapen, knivar, skjutvapen och annat som de hade med sig. Om polisen då under en begränsad tid och på ett begränsat område hade varit tillåten att visitera personer vill jag påstå att mycket skulle ha varit vunnet. Riskerna för liv hade varit betydligt mindre, och en och annan person hade kunnat bli inlåst.
Det är på det sättet man kan tänka sig att det ska tillämpas. Det är också så det tillämpas i Danmark. Där har man möjligheten att visitera personer i ett begränsat område, under begränsad tid och på beslut av åklagare. Här är det inget vakthavande befäl hos polisen som beslutar. Detta är ett sätt att förhindra mördandet, och det borde också intressera Centerpartiet.
Johan Pehrson (L):
Jag vill också be om ursäkt för att vi drar iväg här, men dessa frågor är högst aktuella, och de berör ändå integriteten. Min huvudinvändning i mitt huvudanförande handlade om att mina kollegor här, herr talman, verkligen tycker att det är ett stort problem. Regeringen kommer inte på tanken i propositionen, och vi sitter här och hanterar att man inte kan betrakta en trappuppgång på samma sätt som man betraktar en bil. För mig är min bil mer privat.
Där kan jag ha en massa kärleksbrev och underkläder liggande, och vad det nu är som oroar Johan Hedin. Jag vill bara återkomma till forskningen. När det gäller den amerikanska historien, inte minst arbetet i New York, handlade mycket om att få ned mördandet. Det handlar om att hela tiden kunna få bort vapnen. Just nu har vi en enormt allvarlig vapensituation.
Det är det som är dagens ämne, herr talman, men jag vill ändå svara på det andra som nu lyftes. I Danmark tillämpas detta med full kraft, och mig veterligen är det väldigt många centerpartister som gärna åker till Danmark utan att känna en större risk för att de ska utsättas för begränsad kontroll i ett begränsat område under en begränsad tid.
Johan Pehrson (L):
Vi har nu avhandlat några ärenden som handlar om det svåraste som finns, de grova brottslingarna. De tvångsmedel som staten använde under förra året finns återgivna i det föregående betänkandet, som vi inte debatterade. Men det är väl rapporterat att de här verktygen, de hemliga tvångsmedlen, är väldigt viktiga för att bekämpa grov brottslighet.
Vi har också fått höra hur vi med internationellt samarbete, inte minst inom ramen för Europeiska unionen och det viktiga polis- och åklagarsamarbetet inom EU, får del av information som gör att vi kan få fram de bevis som är så svåra att nå, så att vi kan låsa in fler än bara underhuggarna i de kriminella nätverken.
Liberalerna står bakom initiativet i utskottet, eftersom vi tycker att det är väldigt viktigt att man utreder det här förutsättningslöst och ser till att det kan användas för att klara upp brott. Det är trist men helt nödvändigt att detta måste till. Men vi är också för en kortare tid, för detta brådskar.
Att rikspolischefen står och tigger är kanske att ta i, men han ber om detta. Det är nämligen helt nödvändigt om man ska komma någonstans med att bekämpa den grova brottsligheten och sätta brottslingarna där de hör hemma: bakom lås och bom. Detta är svårt, men vi står inför ett vägskäl.
Det här är en kamp mellan rättsstaten och barbariet. Det är ett barbari vi ser, med de avrättningar som sker på öppen gata och den grova brottslighet som äter sig in i vår samhällskropp. För att komma med lite politisk polemik: Vi hörde Socialdemokraterna hänvisa till majskolvar och Kalle Anka på julafton. Det jag mest tänker på då är parasollet som fälls upp som en förskönande bild av hur det ser ut.
Som vi alla som tittat på detta vet är det Janne Långben som kör husvagnen på den här semestern. Han stannar till, och så slås parasollet upp. Man kan faktiskt tro att det är under OS i Peking, i alla fall om man kollar på avancerad skidhoppning. Det är så här det ser ut. Man får höra: Nu är vi på gång - gängbrottsligheten ska krossas! Ja, men justitieministern sa ju att gängbrottsligheten skulle upphöra förra året.
Han har också sagt att det skulle ske året dessförinnan och för tre, fyra och fem år sedan. Men det händer ju ingenting. Läget är ytterst allvarligt. Då måste vi vidta dessa åtgärder. Preventiva tvångs-medel för att förhindra allvarlig brottslighet Fru talman! Att Liberalerna ställer sig bakom det här beror på att vi vet att de grundläggande reglerna i rättegångsbalken om behov, ändamål och proportionalitet kommer att finnas när utredaren får detta uppdrag.
Det är trots allt det civiliserade samhället vi försvarar, det öppna samhället, det fria samhället, där människor har egen makt och där det inte är gängen, klanerna, hoten och våldet som styr. Det är ju den friheten vi försvarar. Det har en del svårt att ta till sig.
Men vi är på en sådan nivå att vi i Sverige måste ha samma verktyg som flera andra länder i Europeiska unionen har för att kunna bekämpa den här brottsligheten. Därför, fru talman, för civilisationen och mot barbariet, står Liberalerna bakom det här utskottsinitiativet.
Johan Pehrson (L):
Jag tackar ledamoten för berömmet - det var trevligt! Januariöverenskommelsen hade stora förtjänster, men den kom också till i en miljö som var väldigt stökig. I efterhand tyckte jag att det var konstigt att vi skulle ha som idé tillsammans att stänga ute partier som har klart extrema rötter.
Jag tillhör dem som välkomnar att Vänsterpartiet har gjort en resa från månens baksida in i ljuset och att Sverigedemokraterna har gjort en resa som gör att man kan diskutera med dem också, för det är ju väljarnas val.
Jag tror att den tiden är förbi när man kunde utestänga företrädare i riksdagen beroende på vilken historia de har haft, även om den kan vara nog så mörk. Vi har stora utmaningar, och efter valet kommer nog mycket av det vi nu debatterar i justitieutskottet att bli högaktuellt.
Det är ett mycket allvarligt läge för tryggheten i Sverige. Det drabbar inte blint, utan det drabbar framför allt de människor som redan är utsatta, generellt inte riksdagsledamöter. Vi har ett stort ansvar, och det här är en av de största frihetsreformer och sociala reformer man kan göra för att skapa ett Sverige för fler.
Människor känner sig hotade, oavsett om det är unga killar i utsatta områden eller äldre personer i Uppsala som är livrädda för att bli rånade. Vi måste röra oss framåt, och den trevlige ledamoten Lantz brukar ju citera Lars Winnerbäck: Står du still på en plats så blir du helt enkelt kvar där.
Johan Pehrson (L):
När jag gick juristlinjen för 30 år sedan hade jag en professor i processrätt som talade om den "nya" rättegångsbalken. De tyckte fortfarande att den var ny då, även om den var från 1940-talet. Det går inte så fort, åtminstone inte i Uppsala. Men det fanns också en rättegångsbalk innan dess som innebar den stora skillnaden. Det var då vi fick den processordning som vi i allt väsentligt tillämpar i dag.
Nu har vi tankar på att vi ska frångå den något vad gäller detta med att allt ska hända just vid rättegången. Det är tyvärr nödvändigt. Det fanns en tid då vi vilade i tanken om den goda brottslingen. Det fanns en så kallad tjuvheder. Det handlade om att man skulle svara på frågor och inte hota någon annan.
Och man skulle ha rätt till en god försvarare, något som min företrädare i kammaren Karl Staaff drev igenom för ungefär 100 år sedan. Man skulle ha en försvarare, och man skulle ha en motpart som var åklagare och som också skulle vara helt objektiv, till skillnad från försvarsadvokaten. Detta måste vi nu frångå lite. För vi har en helt annan verklighet.
Direkt efter ett brott sätter hot och terror igång för att förstöra möjligheten till en rättvis och opartisk rättegång. Människor skräms till tystnad. Här i kammaren talar vi om en hel del andra saker, alltifrån kronvittnen till anonyma vittnen. Vi talar om vittnesskydd och så vidare. Allt detta behövs också.
Men den fråga som vi nu har på bordet är väldigt viktig och kommer att göra skillnad i arbetet för rättvisare domar, där människor faktiskt kan dömas på sådant de sagt tidigt. Som det har påpekats tidigare ligger den fria bevisprövningen och bevisvärderingen fast oavsett diskussionen om vad som når en vittnesattestnivå eller om man avser ett annat dokument.
Där har väl Gustaf Lantz vissa poänger, trots allt. För Liberalernas del är det solklart. Vi stöder detta. Vi stöder också tillkännagivandet. Vad gäller vittnesattester gäller tillkännagivandet att man ska överväga att ta bort kravet på att båda ska ha godkänt det inför rättegången, inte att man omedelbart genomför det.
Det går ju aldrig att, som regeringen i propositionen hävdar, helt jämföra vittnesattester i ett tvistemål med vittnesattester i ett brottmål. Det kommer att ha lite olika karaktär. Utökade möjligheter att använda tidiga förhör Med detta sagt är det här ett viktigt steg. Vi kommer att få se fortsatta reformer när det gäller rättegångsbalken, tror jag. Jag tror att det är dags för en helhetsöversyn, faktiskt.
Inte minst kommer vi att få se mer av möjligheter till videoupptagningar och videoförhör, vilket vi nu under pandemin har lärt oss fungerar relativt bra. Det var inslag i Sveriges Radio om detta i dag, där det handlade om möjligheten att få effektivitet vid till exempel häktningar, där ny teknik kan användas på ett annat sätt än när den så kallade "nya" rättegångsbalken trädde i kraft 1948. Den antogs av riksdagen 1942.
Jag yrkar bifall till utskottets förslag med de tillkännagivanden som ges.
Johan Pehrson (L):
Skolan är ju nästan svaret på allt. Det är faktiskt svaret på en hel del av det som diskuterats hittills i kammaren i dag. Jag ser den i alla fall som svaret på frågan om människors frihet, Sveriges framtid och ett civiliserat samhälle. Sedan ska ju inte skolan stå för allt detta, utan det är annat som också måste levereras.
Men vi vet att om elever går ut gymnasieskolan faller riskerna drastiskt för kriminalitet, missbruk, antisocialt beteende, arbetslöshet och att man står och käftar och ofredar och missfirmar polisen. Dessutom är skolan grunden för våra gröna innovationer, svenskt företagande och vår möjlighet att göra gott i världen.
Jag vet att statsministern precis som jag själv har haft några av sina absolut bästa besök i sin politiska roll på skolor. Det är ju på skolorna man möter kunskapstörstande elever som sitter och tar till sig av matematikens mysterier eller svenska språkets stora möjligheter. Det är där man möter barn och elever i alla åldrar i klassrum som förhoppningsvis fylls av kunskapsglädje.
Vi har ofta debatterat i kammaren mellan Liberalerna och Socialdemokraterna frågor om betyg och pedagogik och ämnessammansättning på olika gymnasielinjer. Där har vi ibland tyckt olika, men vi har ofta tyckt lika om vikten av ordning och reda och en trygg arbetsmiljö. Det är sorgligt att se den rapport som Lärarförbundet nu har släppt. Den handlar om lärarnas utsatthet för hot och våld i skolväsendet.
Rapportens titel är - ursäkta, herr talman - "Håll käften kärring" . Den är talande för innehållet, då rapporten handlar om att många lärare möter fysiskt våld och återkommande verbalt våld. Min fråga till statsministern, så här i slutet av hans statsministerkarriär, är vad han tycker att regeringen ska vidta för åtgärder för att öka tryggheten och lugnet i den svenska skolan.
Johan Pehrson (L):
Statsministern låter som värsta liberalen här; det gläder mig. Man ska jaga mobiltelefoner och ha ordning och reda, och - hör och häpna - lärare ska få se till att ungar inte springer runt och leker i träslöjdssalen och ramlar in i svarven. Det är ju jättebra. Men jag tror att vi också måste vara noga med att göra mer förebyggande. Jag delar statsministerns uppfattning att vi måste ha en mer jämlik skola.
Därför är det ett otroligt glädjande exempel att Liberalerna i Göteborg nu har lyckats stänga ned en av de konstigaste skolorna. Vi har sett till att det inte betalats ut några pengar och försökt dra in tillståndet, och nu har vi till slut fått rätt av Skolinspektionen. Men det här måste vi skärpa till. Vi liberaler står upp för fria skolor, men vi kan ju inte ha helt stolliga fria skolor som i praktiken bara levererar elände. Språket är centralt.
Vi vill se tidigare och tydligare språksatsningar. De 14 miljarderna i vårt budgetalternativ är till för att fler ska klara skolan, för det är vår framtid.
Johan Pehrson (L):
Fred på jorden - det önskar man sig så här i juletid. Men att det är lite väl hoppfullt ser man om man tittar ut över vår på många håll sorgliga värld. Däremot kan vi hoppas på fred på energimarknaden i Norden. Det vore bra. Därför har jag en fråga till statsminister Magdalena Andersson, som jag också välkomnar i rollen som statsminister - grattis, än en gång!
Vi har en infekterad konflikt mellan Sverige och Norge, Finland och Danmark. Energin höjs, så att säga. Inte minst är det lite jobbigt mellan Svenska kraftnät och Statnett, men i praktiken är det mellan Magdalena Andersson och statsministern i Norge.
Vi känner till bakgrunden här, med nedläggningen av svenska, fint fungerande reaktorer och en kraftig höjning av skatten på termisk effekt i kärnkraft. Det har i mängder av rapporter från 2015 och framåt skrivits om att den situation vi nu befinner oss i skulle uppstå.
Detta har skett utan hänsyn till Norge, Finland och Danmark, och de har svarat på olika sätt. Finland drar igång sitt kärnkraftverk nästa år, och då kommer en del av de här problemen lösas. Till dess måste vi dock försöka få fred i Norden. Därför är min fråga: Vad tänker statsministern göra för att ta kontakter här? Tänker statsministern åka till Norge för att försöka mäkla lite fred med norrmännen när det gäller vårt undantag från att leverera?
Vi har ju en marknad när det gäller el, vilket är väldigt bra - vi får nämligen alltid ström. Men det blir otroligt dyrt; min el kostar till exempel 3,50 nu, och jag bor i Örebro. Min familj rostar därför bröd på nätterna just nu. Men ska vi komma framåt måste vi se till att de här undantagen kan fortsätta. Vi måste ingjuta mod i norrmännen och finnarna att vi kommer att få fortsätta ställa om det svenska systemet. När åker statsministern till Norge och mäklar fred i energidebatten?
Johan Pehrson (L):
Nej då, jag kan försäkra att vi rostar bröd på morgnarna hemma hos familjen Pehrson. Norrmännen har dock visat lite bisterhet nu; de håller igen med sin leverans på samma sätt som vi har fått göra. Man känner nämligen att vi inte riktigt levererar in i den gemensamma marknaden eftersom vi har tagit bort så mycket fungerande energiproduktion i Sverige - vilket, milt uttryckt, är jättekonstigt.
Nu ställer vi om, och vi har långa projekt. Jag uppskattar regeringens satsningar på vätgas. Det är ju det som är bra; om de där snurrorna verkligen snurrar är det kanon att vi kan lagra det på ett smart sätt. Medan vi ställer om är det dock viktigt att vi ser till att Norge inte fortsätter att hålla igen på sin produktion. Vi måste visa lite respekt för dem och förstå att vi inte kan hålla på och bromsa så som vi har gjort.
Jag hoppas därför verkligen att statsministerns nästa resa till Oslo leder till kanske inte fred på jorden - men fred på den nordiska elmarknaden.
Johan Pehrson (L):
Gasfrågan är ju högaktuell, så jag tar ett litet avstamp där för Liberalernas räkning. EU-kommissionens ordförande är faktiskt på besök i Stockholm just nu. Liberalerna har delat regeringens ingång att det är viktigt att söka enighet och kraft. Det vore trots allt bättre om EU halverade sin gasimport än om Sverige tog bort sin helt, för vad vi gör kommer inte, för att vara helt ärlig, att påverka Ryssland.
Det som kan påverka och hjälpa det ukrainska folket i deras kamp mot den ryska aggressionen är att vi skickar fler vapen och fortsätter att stödja dem på andra sätt, inte minst ekonomiskt. Men, fru talman, säkerhetsfrågorna är avgörande.
Vi i denna kammare och regeringen har till uppgift att skydda svenska folket - medborgarna på läktaren och utanför riksdagshuset - från yttre och inre hot. Detta måste göras finurligt, strategiskt och långsiktigt. Hoten är uppenbara. Vi har det ryska kriget, med dess vidriga modus operandi där man slaktar folk. Det är ingen nyhet att den ryska armén beter sig på ett sådant sätt - det har man gjort i tusen år. Vi har inre hot.
I dag är det årsdagen av det vedervärdiga terrordådet på Drottninggatan; det är om 23 minuter exakt fem år sedan det skedde. Hoten är omfattande. Vi har gängbrottsligheten, vi har haft pandemi och vi har klimathot.
Kan regeringen tänka sig att skapa ett nationellt säkerhetsråd för att långsiktigt och strategiskt bearbeta de hot som svenska medborgare möter i nationen Sverige framgent, ett råd som blir mer operativt och inte bara ett diskussionsråd som det som i dag finns på Regeringskansliet?
Johan Pehrson (L):
Jag noterar att statsministern inte är beredd att utveckla denna verksamhet i ett nationellt säkerhetsråd, som man har i många andra länder och som historiskt har tagit ett stort ansvar för att samla myndigheterna. Här handlar det om att samla den militära underrättelsetjänsten, FRA, Säkerhetspolisen, försvaret, den nationella operativa avdelningen på polisen, Myndigheten för psykologiskt försvar och så vidare för att få ihop detta och få mer kraft.
Liberalerna har ingen anledning att tro att Magdalena Andersson inte gör sitt yttersta för Sveriges säkerhet i detta svåra läge. Men i ett sådant här råd kan man se saker komma. Alla vi här möter myndigheter, pratar med forskare och så vidare och kommer fram till olika slutsatser. Liberalerna har länge argumenterat för Nato och följer den viktiga frågan med stort intresse och är beredda att stötta regeringen. Vi har talat om att vi ska rusta upp Gotland - det gjorde vi för tio femton år sedan. Nu är alla för det helt plötsligt.
Vi har pratat om att vi behöver rusta den svenska, nationella polisen, och nu är det också på gång. Men det gäller att komma fram till rätt beslut och se saker komma.
Johan Pehrson (L):
Jag vill vänligt fråga statsministern hur hon ser på en nationell plan mot ungdomskriminaliteten. Vi har en sommar för dörren. Det är en underbar tid.
Många unga människor får kanske möta sitt första sommarjobb, sin första kärlek, sina vänner och sina nära och kära. De kanske också kan få åka och bada i den sjö som Magdalena Andersson nyss hänvisade till. Men det är också många ungdomar som inte får en skön sommar. De riskerar i stället att dras in i mycket grov brottslighet.
Enligt polisens redovisning har vi över 1 200 unga människor som befinner sig i nätverkskriminalitet, gängkriminalitet och klankriminalitet. Det är ungdomar vars frihet kommer att ta en ände med förskräckelse, antingen för att de begår så grova brott att de förr eller senare hamnar i fängelse eller för att de dör för en kula i ett fullständigt meningslöst gängkrig.
Liberalerna tror att vi behöver stärka skolan men också socialtjänstlagen. Jag skulle vilja efterlysa från regeringen och statsministern en ny socialtjänstlag som bättre möter den verklighet som unga människor står inför, så att man kan agera med tvång redan vid första brottet när unga människor hamnar i gängen.
Vi behöver ta barnkonventionen på större allvar. Oavsett om föräldrarna är missbrukare, kriminella, klanmedlemmar, islamister eller något annat ska de inte kunna säga nej till tvingande sociala insatser. Kan statsministern tänka sig en plan mot ungdomskriminaliteten?
Johan Pehrson (L):
Vi måste göra något åt det andra också. Jag tolkar det som positivt att vi ska få en socialtjänstlag som kan agera tidigare och tydligare på temat det är bättre att stämma i bäcken än i ån. Så långt är vi överens. Vad gäller brottsbekämpning har svensk polis haft en tuff uppgift under de här åtta åren.
Vi har samma polistäthet i dag som vi hade 2014, men dagens brottslighet är grövre och mer internationaliserad. Det är visserligen bra att vi har samma polistäthet, men dagens poliser är mycket yngre. Många erfarna poliser har ju slutat, så polisen har inte samma kraft. Vi har även köer till domstolar och fängelser.
I ett sådant läge är det svårt att agera tufft och hårt mot gängen, vilket vi måste göra. Därför, Magdalena Andersson, måste vi byta regering i höst.
Johan Pehrson (L):
Johanna Haraldsson har frågat mig vilka nya konkreta åtgärder jag avser att vidta när arbetsmarknads- och integrationspolitiken nu ska läggas om. Vidare frågar Johanna Haraldsson vilka insatser som planeras på kort sikt för att möta den nu ökande arbetslösheten och vilka insatser jag menar är viktiga för att långtidsarbetslösheten nu inte ska öka. Alla som kan arbeta ska arbeta.
Det är en grundläggande rättvisefråga och avgörande för att öka tryggheten och stärka välfärden. Ökad sysselsättning är även avgörande för att förbättra integrationen. Arbetslinjen behöver återupprättas. Det ska bli mer lönsamt att gå från bidrag till arbete, och det ska finnas tydliga aktivitetskrav för att man ska kunna få bidrag.
På kort sikt handlar det om att använda befintliga insatser som är arbetsplatsnära för att göra arbetsmarknadspolitiken mer kostnadseffektiv och utformad så att fler kommer i, helst ett reguljärt, arbete. Det finns ett utrymme för en fortsatt ökning av insatser i förhållande till nuvarande nivåer bland annat när det gäller arbetsmarknadsutbildning, matchningstjänster och arbetspraktik.
Arbetet med att anvisa fler till reguljära studier ska fortsätta, och regeringen har i budgetpropositionen för 2023 föreslagit att vuxenutbildningen ska stärkas för att motverka arbetslöshet.
På längre sikt har de fyra samarbetspartierna i Tidöavtalet enats om att arbeta för att en stor bidragsreform ska genomföras under mandatperioden som syftar till att förbättra chanserna för människor att komma in i eget arbete och därmed pressa tillbaka utanförskap.
Ett bidragstak ska införas, tydliga och anpassade aktivitetskrav ska ställas på alla som har försörjningsstöd och möjligheten till samhällsnyttiga insatser ska utredas. Möjligheterna till omställning behöver stärkas, och det omställningsstudiestöd som nu införts är centralt i detta arbete. Det är också nödvändigt med en ny arbets- och utbildningslinje i integrationspolitiken med särskilt fokus på utomeuropeiskt födda kvinnors utanförskap.
Kunskaper i det svenska språket är avgörande för att nyanlända ska kunna etablera sig på arbetsmarknaden. Undervisningen i sfi ska ses över i syfte att förstärkas, bland annat genom att sfi-undervisning kombinerat med yrkesutbildning bör erbjudas nyanlända i alla kommuner. Regeringen är beredd att vid behov vidta ytterligare åtgärder på arbetsmarknadsområdet under mandatperioden om läget på arbetsmarknaden försämras.