Göran Hägglund (KD):
Det var många inlägg. Jag ska försöka hålla ordning åtminstone i mitt eget inlägg i debatten som tenderar att bli lite spretig. Det handlar om lite många olika saker. Jag tänkte börja med det som rör Barnombudsmannens remissyttrande. Barnombudsmannen ser positivt på möjligheten att barnen får mer tid med sina föräldrar. Hon är positiv till möjligheten att kunna kombinera vårdnadsbidrag med plats i förskolan som är det som vi föreslagit.
Hon anser dock att vårdnadsbidraget bör vara statligt så att det blir lika över hela landet. Den frågan går förstås att diskutera. Men man ska komma ihåg att hennes utgångspunkt uppenbarligen är att detta är positivt eftersom det ger föräldrarna mer möjlighet till tid med sina barn. Lars Gustafsson har tidigare nämnt det, men jag kan inte låta bli att referera den debattartikel av Per Kågesson som var i Dagens Nyheter i dag. Han deklarerar att han lämnar Socialdemokraterna.
Han beskriver den artikel som Thomas Östros och Mona Sahlin för en tid sedan skrev om att de ville avskaffa vårdnadsbidraget. Han skriver: Språkbruket påminner i sin grovhet om sektvänsterns. Inget utrymme för nyanser eller dialog. Sahlin och Östros blundar för att små barn är individer och att en del av dem inte mår bra av en tidig dagisdebut.
Han för ett resonemang där han skriver att visst är ersättningen onödigt låg - han skulle vilja ha ett högre vårdnadsbidrag - men att Sahlin och Östros förtiger existensen av Socialdemokraternas eget vårdnadsbidrag. Då menar han garantidagarna i föräldraförsäkringen. Det leder mig till det som Matilda Ernkrans frågar om när hon säger: Varför inte vidareutveckla föräldraförsäkringen?
Det gör vi ju, genom jämställdhetsbonusen som vi har resonerat om här tidigare, och vi inför vårdnadsbidraget. De argument som Socialdemokraterna använder mot vårdnadsbidraget är också tillämpliga mot lägsta-nivå-dagarna i föräldraförsäkringen. Vill ni avskaffa dem? Det tror jag inte. Vi ska ha en förskola med en hög kvalitet - självklart.
Det ligger i själva valfrihetsbegreppet att vi ska se till att det blir möjligt att välja omsorg av hög kvalitet oavsett vad man väljer. Jag vänder mig mycket starkt mot resonemanget att vi skulle ta från alla och ge till vissa. Det är en logisk kullerbytta. I dag betalar alla, men det är vissa som får del av samhällets stöd till barnfamiljerna.
Vi vill ge det stödet till alla barnfamiljer, också dem som i dag inte utnyttjar den kommunala barnomsorgen. Vi är inte beredda, säger någon här, att satsa på förskolan, alltså att vi inte skulle vara det. Jag har beskrivit att vi håller på att genomföra ett kvalitetsarbete på förskolan. Jag vill då påminna om Socialdemokraternas skuld i det här sammanhanget.
Går vi tillbaka och tittar på kvaliteten i förskolan till exempel i form av genomsnittligt antal barn per grupp kunde vi se att År 1985 var det 13,4 barn per grupp. 1995 var det 16,7. År 2005 var man uppe i 17,0 barn per grupp. Är det en kvalitetsutveckling? Är det den förbättring som ni vill se?
Vi tror att vi har förutsättningar att kunna lägga förslag som innebär kvalitetsförbättringar för den offentliga barnomsorgen samtidigt som vi inför valfrihetsreformer för småbarnsföräldrarna. Familjepolitiken påverkar hur Sverige ser ut om 20 år. Ja, det är just det.
Därför är den här frågan väldigt viktig, och därför tror jag att vi måste ha en politik som gör att man får utrymme att ta utgångspunkt i varje individs, varje persons, varje barns egen situation. Jag står på föräldrarnas sida när jag säger att det är föräldrarna som är bäst skickade att avgöra det valet. Det är inte vi 349 ledamöter i kammaren som är de som är bäst att avgöra vad som är bäst för varje enskilt barn.