KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl Schlyter (MP):
Jag önskar herr talmannen och försvarsministern en god fortsättning. Jag tycker inte att jag har fått svar på mina frågor. Försvarsministern konstaterar att försvarets huvuduppgift i dessa övningar är att stärka sin förmåga, och det är helt sant. Försvarsministern konstaterar vidare att räddningstjänsten har kompetens att hantera detta och att svensk lag ska gälla i Sverige. Det var inte detta som min fråga handlade om.
Min fråga handlade om hur vi säkerställer att räddningstjänsten har kunskap om eventuella kemikalier som de inte är bekanta med i och med att de är förbjudna i Sverige och att andra länder har nationella undantag för försvarsändamål för att använda dessa kemikalier. Hur säkerställer vi att vi har kunskap om existensen av dessa kemikalier och att räddningstjänsten har rätt utrustning och kompetens att hantera dessa, som alltså till vardags inte finns i Sverige?
När det gäller den andra frågan om miljötillstånden för försvarets övningsverksamhet har man vid miljöprövningen berättat vad man tänker göra. Det finns till exempel regler om försöksverksamhet med nya vapen.
Hur gör vi om det finns blyoxider i raketmotorkrut som vi inte har i Sverige, eller om de använder andra varianter av tändsprängämnen? Det finns blyazid, blypikrat och blystyfnat i olika ammunitionstyper. Många utländska militära fordon har hexafluorpropan för militärfordonens brandsläckning som de måste få tillstånd att använda när de kommer hit.
Det finns sexvärt krom i tätskikt på aluminium och magnesium inom flygvapnen. Hur säkerställer vi att vi har kunskap om vad de för in i Sverige och hur de använder det? Försvaret har fått tillstånd att använda bränslen och smörjmedel som finns i deras drivmedelskatalog. Men Nato använder även andra som inte finns med i försvarets drivmedelskatalog. Min fråga är därför: Hur vet vi vilka ämnen som de använder här?
Hur säkerställer vi att de uppnår erforderliga tillstånd? Hur säkerställer vi att de har kunskap nog att följa svensk lagstiftning? Miljöbalken har dels ett kunskapskrav, dels ett bevisbördekrav att det är nödvändigt, dels en försiktighetsprincip som innebär att man ska undvika det som inte är nödvändigt, dels produktvalsprincipen. Hur säkerställer försvarsministern att utländska styrkor har kunskap om detta och kan följa svensk lag?
Carl Schlyter (MP):
Utländska styrkor har egna regleringar. De har sin Force Health Protection Act och så vidare. Då har jag en undran när det gäller att det kan uppstå en konflikt i detta sammanhang, där man gör en annan bedömning och där man har fått ett lagligt nationellt undantag men där Sverige har valt att detta undantag inte är strategiskt nödvändigt för Försvarsmaktens behov. Hur hanterar vi en eventuell konflikt mellan utländsk lag och svensk lag, mellan internationell lag och svensk lag?
I artikel 396 i EU-fördraget sägs det att utländska styrkor kan ha undantag av försvarsintresseskäl att ens meddela vilka ämnen de använder. Hur tänker försvarsministern agera vid en eventuell konflikt? Tänker han säga: Tyvärr, om du inte vill berätta vilka ämnen som du har med dig kan vi inte acceptera detta eftersom du inte har förutsättningar att följa svensk lag?
Eller kommer försvarsministern att kräva att man för att få öva här ska ange vilka ämnen man använder?
Och om utländska styrkor har ämnen som är mycket skadliga, och som inte till vardags hanteras i svensk räddningstjänst, hur avser försvarsministern och annan ansvarig minister då att säkerställa att räddningstjänsten får information och kunskap i god tid så att de kan förbereda sig för insatser vid eventuella olyckor med ämnen som de till vardags inte skulle behöva hantera?
Carl Schlyter (MP):
Jag tror att vi båda har en god bild av vad som är myndighetsutövning och vad som är regeringens ansvar.
Vad jag blir lite oroad av är att försvarsministerns svar, såsom jag tolkar det, innebär att försvarsministern anser det lämpligt att överlåta åt Försvarsmakten att avgöra om utländska styrkor ska kunna använda i övrigt förbjudna ämnen i Sverige, eller att man accepterar dessa med hjälp av undantagsregler i internationell lagstiftning.
Hur ska vi annars tolka det faktum att man om man vill förändra en verksamhet i god tid måste skicka in ansökningar om förändrad verksamhet till länsstyrelsen? Kan försvarsministern redogöra för om Försvarsmakten inför en internationell övning någonsin har ansökt om tillstånd hos länsstyrelsen för förändrad verksamhet - till exempel för att uppfylla kravet om att ett vapen som inte förut har använts i Sverige kommer att användas?
Under den här övningen vet jag säkert att åtminstone ett vapensystem kommer att användas som inte förut har använts i Sverige. Har en ansökan skickats in om detta? Har försvarsministern sett till att Försvarsmakten har en god balans? Vad har försvarsministern gett för instruktioner till Försvarsmakten gällande vilka avvägningar som ska göras mellan militärstrategiska mål och upprätthållandet av ett fullgott miljöskydd?
Carl Schlyter (MP):
Jag utnyttjar möjligheten att komplettera Roger Haddads interpellation, eftersom den berör ett ämne som jag har motionerat om. Det gäller möjligheten att på något sätt använda pensionerade poliser, och då tänker jag särskilt på glesbygden. I dag kan man ibland få vänta i flera timmar, eller så har polisen inte ens möjlighet att skicka någon.
En möjligtvis kostnadseffektiv lösning att få medborgarna att känna att polisen oftare har chans att komma kunde vara att poliser som har gått i pension frivilligt skulle kunna erbjuda sig att svara på ett journummer och stå till tjänst i ärenden som annars kanske inte skulle hinnas med. De skulle till och med kunna gå in temporärt som vikarier så att ordinarie utredningar och liknande inte blir liggande vid frånvaro.
Att vara ett komplement och kunna svara på medborgarnas behov även som pensionerad polis skulle också kunna ha fördelen att man överför erfarenheter mellan generationer och kan lära av varandra. Det finns alltså flera fördelar med detta. Om vi är överens om - och det är alla partier, verkar det som - att det behövs fler poliser finns det en resurs här som möjligtvis skulle kunna bidra.
Jag kräver inte att statsrådet i dag tar ställning i frågan, men jag ser gärna att han erbjuder sig att titta på möjligheten. Kan pensionerade poliser bidra, särskilt i glesbygden, till att korta svarstider, erbjuda medborgarna lite mer service till en rimlig kostnad och få kunskapsöverföring över generationsgränser?
Utryckningstiden kan också bli väsentligt kortare, och det kan också bli billigare, om en polis som är i närheten kan svara i stället för att man skickar ut någon som är flera timmar bort. Det kan alltså till och med vara miljöeffektivt.
Carl Schlyter (MP):
Jag håller med statsrådet om att det är lämpligt att en sådan reform inte bara gäller glesbygd om man genomför den - självklart. Jag tror däremot att det är viktigt att vi är överens om att man kan hjälpa till även vid prio 2-larm. Till och med ett tätbefolkat område som Roslagen hade så sent som 2014 en genomsnittlig responstid på 51 minuter.
Då kunde det vara bra om polisen kan hjälpa till genom att åka ut på fler prio 2-larm, dessutom inom rimlig tid. Jag skulle inte lägga mig i lönesättningen. Det är vanlig förhandling som gäller där. Men jag skulle önska att statsrådet tittar på ett avtal, på om det är lämpligt att sådana poliser skulle vara obeväpnade eller beväpnade och på vilka andra villkor och krav man skulle kunna ställa.
Om vi kan hitta en bra form i fråga om möjligheter och förutsägbara villkor för de pensionerade poliser som frivilligt vill bidra efter sin pensionsålder tror jag att vi skulle kunna hjälpa till att minska bristen på färdigutbildade poliser. De pensionerade poliserna skulle kunna sättas in som extra resurser.
Carl Schlyter (MP):
Tack, utrikesministern, för svaret! Vi måste nog också se på vad kärnvapen är för typ av vapen för att förstå varför man måste ha ett internationellt förbud mot kärnvapen. Det är jättemärkligt att jag i talarstolen argumenterar hårdare än Hans Wallmark för att Putin inte ska få ha några kärnvapen genom att man ska ha ett internationellt kärnvapenförbud. Men vi kan kanske enas om det när farhågorna har lugnats av utrikesministerns svar. Vi får väl se.
Jag har hämtat inspiration från en bok - talmannen kanske ursäktar att jag gör reklam men det är en FN-publikation om riskerna med ett icke avsiktligt kärnvapenkrig. Boken är gammal, men den har fortfarande ett värde. Många tänker på den galne forskaren och den galne generalen, men i den här boken tar man upp mycket forskning som också visar risken för icke fungerande beslutsstrukturer.
Kärnvapen har alla de tendenser som stör beslutsprocedurer. Kärnvapens definition är väldigt korta beslutstider. Det är en väldigt centraliserad beslutsmakt och mycket hög stress. Låg till medelhög stress kan ofta hjälpa beslutsfattandet, men den tidspress och den effekt som dessa vapen har är stressen så hög att beslutsstrukturerna och den kognitiva förmågan hos ledarna undermineras.
Dessutom har kärnvapen den effekten att en enda person kan bestämma att 20 miljoner andra personer ska dö, och det är inte Putin som man dödar. Det är den ryske småföretagaren, mamman, barnen och dagisfröken som dör. När man tittar på effekten av dessa beslut går det inte att ha kärnvapen i demokratiska stater eftersom de underminerar demokratin. Till och med i ett vanligt krig såg vi sådana exempel.
Under första världskriget vägrade skyttegravssoldaterna till slut. I Ryssland blev det revolution när man sa att man hade fått nog. Ett vanligt krig har vissa små säkerhetsgarantier för att man inte ska gå bortom varje rim och reson. Det finns en demokratisk motmakt, och det finns tid att agera.
Kärnvapens inbyggda funktion är att det inte finns tid för demokrati, inte för diskussion, inte för en besluts- och ledningsstruktur där man hinner prata med motparten på ett sätt som kan bygga förtroende. Därför är demokratin oförenlig med kärnvapen, och därför är det viktigt att Sverige stöder ett kärnvapenförbud.
Jag hoppas att utrikesministern kan förklara processerna i Sverige som leder fram till att vi har möjlighet att stödja detta och gärna till att moderater, Hans Wallmark och andra, stöder beslutet i slutändan. Jag vill understryka att kärnvapen är oförenligt med demokratin. Därför måste vi vara för ett förbud. Sedan är det sant som regeringen skriver. Ett kärnvapenförbud är inte enda vägen framåt, men det är det enda möjliga målet.
Därför hoppas jag att vi kan enas här i kammaren om att Sverige ska stödja detta. Om någon av de samarbetspartner som vi har kring säkerhetsfrågor i omvärlden oroar sig för att vi ska bli opålitliga för att vi förespråkar ett kärnvapenförbud, så kan vi nog tillsammans med våra vänner lugna dem med att det bästa sättet att försvara det demokratiska statsskicket och vår syn på omvärlden är att implementera ett kärnvapenförbud.
Carl Schlyter (MP):
Jag har, kanske till skillnad från talmannen och utrikesministern, aldrig varit på en SSU-kongress. Men om det nu är någon i SSU som tittar på den här riksdagsdebatten kan jag meddela att jag gärna kommer. Jag kan prata om CETA, TTIP, arbetstidsförkortning, basinkomst och andra intressanta frågor om ni vill. Jag kommer gärna! Om de vill diskutera de ämnena är en annan sak, herr talman. Hans Wallmark!
Jag tyckte nog att jag tog ansvar för ämbetet här i riksdagen, för jag ser det som att vår högsta funktion är att försvara demokratin. Jag tyckte att jag ägnade större delen av mitt inlägg just åt att förklara varför kärnvapen står i så tydlig motsättning till demokratiskt beslutsfattande. En person - eller i vissa fall två, tre, fyra eller fem personer - har möjlighet att besluta om död för miljontals, och ingen annan hinner reagera mot beslutet. Det är ett fundamentalt felbyggt system.
Därför tycker jag att utrikesministern har så rätt när hon påpekar att vi har förbjudit alla andra liknande typer av vapen. Hans Wallmark har rätt - Nato har en kärnvapendoktrin inbyggd i sitt system. Är man tvärtemot den, hur kan man då vara med? Det här är sant. Men å andra sidan: Om vi nu lyckas med det här beslutet och till slut genomför det och startar en process, då behövs ju inte någon kärnvapendoktrin i Nato heller, eftersom det inte finns några kärnvapen.
Då kommer Nato att acceptera länder som inte har kärnvapen, eftersom det är förbjudet. Detta hänger alltså ihop. Vi startar nu en process som i slutändan leder till att Nato ändrar sin doktrin. Därför ser jag inte den här motsättningen. Jag tror att amerikanerna - det gäller även andra länder som vi umgås med - kan se en vinst i att inte behöva bekosta ersättning av de nuvarande kärnvapenubåtarna och liknande. Det sparar hundratals miljarder för dem. Ryssarna har redan börjat. Amerikanerna ska snart börja. Engelsmännen diskuterar.
Kan vi spara hundratals miljarder åt dem för att bygga upp samhällen där vi slutar misstro varandra så fruktansvärt att vi funderar på möjligheten att använda kärnvapen mot varandra, då har vi ju kommit längre än bara kärnvapenförbud.
Carl Schlyter (MP):
Jag skulle vilja ställa en fråga till statsrådet Ann Linde om CETA-avtalet. Som ett svar från riksdagen på en motion som jag skrev förra året sas det att det är viktigt att vi har ett mycket gediget underlag när vi ska fatta beslut om så komplicerade och omfattande handelsavtal. Det sades specifikt att Datainspektionen, Kemikalieinspektionen, Jordbruksverket och Arbetsmiljöverket borde få ett särskilt uppdrag att titta på detta avtal och ge yttranden.
Det är extra viktigt att vi är noggranna med att göra en bra bedömning av detta avtal eftersom det kommer fler och ännu mer omfattande avtal med andra parter framöver. Därför blev jag mycket förvånad när statsrådet i ett svar på en fråga i januari sa att det som nu planeras att skrivas klart av Kommerskollegium inte skulle skickas ut på remiss. Min fråga är därför om jag har missförstått detta.
Kommer det att bli ett ordentligt remissförfarande, så att alla relevanta myndigheter har möjlighet att ge ett sakligt och bra yttrande?
Carl Schlyter (MP):
Riksdagen är självklart medveten om detta, och det har särskilt skrivits i betänkandet att vi känner till det. Men riksdagen har ändå sagt, eftersom dessa avtal är omfattande och även påverkar hur myndigheter ska arbeta och eventuellt också hur vi ska fatta beslut och strukturerna kring det i Sveriges riksdag framöver, att vi gärna vill analysera detta noggrant och bra och att vi vill att det skickas runt till dessa myndigheter så att vi får ett så gediget underlag som möjligt.
Det är skillnad på att analysera ett avtal innan texten är klar och när den är klar.
Carl Schlyter (MP):
Vatten är det finaste vi har. Utan vatten stannar allt liv. Att skydda vatten är inte en kostnad; det är en investering med väldigt god förräntning. Många har talat om mikroplasterna. Dessa har regeringen påbörjat ett arbete mot liksom mot läkemedel i vatten - något som jag och Emma Nohrén uppmärksammade redan i motionen 2015/16:1589 om miljöproblem med läkemedel.
För många svenskar är det okänt att vanliga receptfria läkemedel som diklofenak, ibuprofen och många ämnen mot fotsvamp är mycket miljöskadliga för vattenlevande organismer. Så ni som tittar på detta: Försök att undvika dessa produkter om ni kan! Jag ska mest tala om min motion som handlar om högfluorerade ämnen.
I EU använder vi i dag upp till 3 000 kemikalier som är högfluorerade. Som EU-parlamentariker var jag ansvarig föredragande och lyckades fasa ut PFAS ur mycket, och tack vare detta direktiv har användningen minskat med 95 procent. Men det räcker inte.
Även om vi kom vidare med PFOA finns det massor med så kallade PFAS-ämnen, alltså högfluorerade ämnen, som fortfarande används. Regeringen har gett uppdrag till myndigheter att gå vidare, men det räcker inte. Livsmedelsverket har analyserat elva ämnen, i stället för sju, och satt upp gränsvärden. Naturvårdsverket har analyserat 40 stycken.
Att försöka åtgärda ett ämne i taget kommer att ta alldeles för lång tid. Vi vet av erfarenhet att det är dyrt att vänta med att åtgärda högfluorerade ämnen. Det är mycket dyrare att rena bort dem från dricksvattnet än att undvika att de hamnar där.
Även om betänkandet redogör för flera av de åtgärder som pågår och utredningar som görs - dessa kände jag till när jag skrev motionen - hoppas jag att vi tillsammans kan hjälpas åt att fasa ut dessa ämnen så snabbt det går.
Ett bra sätt att komma vidare utan att fastna vid enskilda ämnen är att göra som tyskarna har föreslagit och som Kemikalieinspektionen också är inblandad i, nämligen att förbjuda grupper av ämnen eller ämnen som kan brytas ned till andra ämnen.
Om tyskarna nu går vidare med ett förbud av sex olika PFAS-ämnen innebär detta ett direkt förbud för upp till 200 andra. En annan åtgärd vi behöver vidta är att mäta totalt organiskt fluor.
För även om Livsmedelsverkets rekommendationer för gränsvärden, som nu har kommit, har en inbyggd säkerhetsmarginal försvinner hela denna marginal om man inte har hänsyn till de hundratals andra högfluorerade ämnen som vi inte mäter eller räknar in i gränsvärdet. Därför vore det bästa att ha totalt organiskt fluor.
Man har länge sagt att detta inte går därför att det är svårt att mäta, men nu finns nya mätmetoder som har börjat tillämpas även i USA. Nu går det äntligen. Detta skulle vara bästa sättet att säkra vår hälsa och åtgärda de kemikalier vi kommer att hitta i våra avlopp.
Även om arbetet har påbörjats önskar jag att vi så snart som möjligt kan enas om att titta på totalen, för alla dessa högfluorerade ämnen har väldigt lika, skadliga och långverkande effekter. Låt oss göra oss av med dem så fort vi kan!
Carl Schlyter (MP):
Ingen skulle bli tacksammare än jag om utskottet valde att tillstyrka motionen i stället för att avstyrka den, för då skulle vi alla vara helt överens. Det finns dock en skillnad. Det var den jag försökte beskriva, men jag lyckades kanske inte helt. Till att börja med delar jag helt din uppfattning att det är viktigt att komma vidare med grupper av ämnen. Som jag nämnde har KemI i samarbete med tyska miljömyndigheter inlett ett arbete för att indirekt komma åt dessa ämnen genom att angripa nedbrytningsprodukterna.
Det är ett smart sätt att komma åt grupper av ämnen att förbjuda ett ämne och alla ämnen som leder till den nedbrytningsprodukten. Det är ett indirekt men ändå lagligt och rättsligt effektivt sätt att komma åt grupper av ämnen.
Det som vi inte gör nu, som Naturvårdsverket och Kemikalieinspektionen ännu inte har gjort och som miljö- och jordbruksutskottet hittills inte har ställt sig bakom, är att förenkla efterlevnaden genom att införa ett gränsvärde för totalt organiskt fluor. Det var detta jag krävde i motionen, och det har jag inte sett att man har kommit vidare med ännu. Det är detta jag menar.
Carl Schlyter (MP):
Jag erkänner att idén till motionen kom från folk som dagligdags sysslar med detta och som vill komma vidare och lyfta upp problemet. Det är roligt att du tar upp just exemplet med droger. Även där hade jag ett finger med i spelet. Jag var ansvarig förhandlare för EU-parlamentet när det gäller psykotropiska droger. Som du nämnde är problemet just att när man förbjuder en sak ändras en liten grupp någonstans.
Effekten finns kvar på ett ungefär, och så får man en ny grupp som inte är förbjuden. Det var första gången som man i EU-lagstiftningen skrev in möjligheten att gå vidare med att förbjuda just grupper av ämnen. Även där finns alltså möjlighet i EU-lagstiftningen att gå vidare med det. Egentligen är vi säkert överens om ambitionen. Och jag har en telefon - den vägen prövas också. Men ibland behöver man lyfta upp problem offentligt för att det ska ta fart.
Min erfarenhet från politiken är ofta att man jobbar med många bra idéer, det går lite långsamt eller så kommer man inte vidare alls. Eller också motarbetas de av ekonomiska intressen, och så händer det inte så mycket. Men när man då gör något offentligt - i en motion eller i en sådan debatt som vi har nu - och när folk engagerar sig brukar det gå fortare. Det är alltid en effektiv metod när man håller på med politik.
Carl Schlyter (MP):
Låt mig säga att det inte finns några goda och dåliga miljöpartister. Vi sitter i regeringen, och man gör så gott man kan. Båda våra partier har egentligen kongressbeslut på att ha simkrav. Man tycker att det kunde vara enkelt att fatta det beslutet. Nu har regeringen inte gjort det. Det traditionella är då att man som riksdagsledamot följer den egna regeringens beslut. Därför finns det krav på mig som miljöpartist och regeringspartist att rösta med regeringen.
Jag tycker att det är en osund ordning när alla alltid ska rösta likadant. Vi lever inte i Nordkorea eller är i en kinesisk folkkongress. Vi är inte en algoritm, som Valter Mutt sa här. Vi är också vi kännande varelser. Jag har engagerat mig i den här frågan. Jag var till och med ordförande i EU-parlamentets djurskyddsgrupp.
Ibland måste man låta sina personliga övertygelser och principer stå före lojalitet med en regering och i solidaritet med de levande djuren vi försöker skydda. Vi tar väl en liten sommarrebelltid här i och med att jag säger: Jag kommer att stödja er reservation, för jag kan inte göra någonting annat. Men det betyder inte att de miljöpartister som inte gör det i dag gör ett dåligt val.
De har gjort så långt det gick i regeringen. Jag önskar egentligen att vi alla här kunde ha en fri röstning. Då är jag säker på att er reservation skulle vinna. Om alla här fick rösta efter hjärta, själ och omtanke skulle den reservationen vinna i dag. Det finns en majoritet som inte vill ha detta. Men tyvärr är det inte så riksdagen funkar.
Jag önskar att riksdagen oftare kunde lämna utrymme för den egna tanken, den egna viljan, och göra det som man vet är rätt och inte ständigt försvara en kompromiss man har gjort med en näring som vi egentligen borde reglera i stället för att följa.
Carl Schlyter (MP):
Du vet att de inte jämför länder utan regioner och länder i rankningen. Jag nämnde länder. Det är därför vi får lite olika siffror. Mina siffror är från förra årets rapport. Det är inte så gammalt. Sedan 2012 har vi klättrat. Dessutom finns det många, upp till ett tjugotal, parametrar som man jämför. Du har valt ut en av dem, den samlade. Sverige ligger helt klart på den övre halvan och är ibland i toppen på de flesta områden när det gäller konkurrenskraft för industrin.
Det innebär att vi har extremt generös gruvlagstiftning och välfungerande myndigheter, vilket är positivt. När det gäller försörjning av sällsynta jordartsmetaller och liknande kan vi inte ersätta ett miljöproblem med ett annat. Vi kan inte säga att vi ska använda kolgruvor mindre och sedan öppna nya gruvor för sällsynta jordartsmetaller som förstör dricksvattnet i Vättern. Det håller inte. Då byter man ut ett miljöproblem mot ett annat.
Om vi ska använda naturresurser kan vi börja med att stänga flödena. Jag vet inte hur många mobiltelefoner ni har hemma i era byrålådor, men jag är säker på att det här i genomsnitt är mer än en. Att återvinna och sluta flöden är också en resursbas. Det är vad jag menar. De nya gruvorna är städerna. Det handlar om att återanvända. Om vi har en gammal teknik där mineralerna finns återanvänder vi dem och använder dem till mer effektiva saker. Att ständigt behöva utöka gruvbrytningen är inte hållbart.
Vi lever på en begränsad planet, och förhoppningsvis ska vi leva här i miljoner år till. Då kan inte vår generation tömma jorden för alla framtida generationer för att vi är för slappa för att ta hand om våra avfallssystem och våra ekonomiska system. Därför är det viktigt att man har en hållbar arbetsmarknadspolitik där man inte ständigt bygger nya jobb på ökad tillväxt och ökade skulder som kraschar både ekonomin och ekologin.
Om du frågar är mitt generella svar att det gäller att växla in effektivitetsvinster i kortare arbetstid snarare än ständigt ökad konsumtion. Där har du nyckeln till en hållbar lösning.