Carl Bildt (M):
Monica Green har frågat mig vad jag avser att göra för att utöva påtryckningar på Kinas regering för att mänskliga rättigheter följs, vilka initiativ jag avser att ta i EU för ett gemensamt agerande gentemot regeringen i Kina samt om jag avser att använda OS till att uppmärksamma yttrandefrihet och mänskliga rättigheter i Kina. Sverige, liksom den europeiska unionen i övrigt, följer utvecklingen av situationen för de mänskliga rättigheterna i Kina mycket noggrant och arbetar kontinuerligt för att försöka påverka förhållandena till det bättre.
Detta arbete sker i olika sammanhang och på olika nivåer. När svenska och europeiska politiska företrädare träffar de kinesiska ledarna påtalas den bristande respekten för de mänskliga rättigheterna och den oro som vi känner för detta. Exempelvis gjordes detta när president Hu Jintao var här på statsbesök förra året och när statsministern träffade president Hu och premiärminister Wen Jiabao i Kina i april i år.
EU-kommissionens ordförande José Manuel Barroso tog upp frågan vid sitt besök i Peking i våras. Vid överläggningarna diskuterades såväl mänskliga rättigheter i vid bemärkelse som kränkningar av enskilda personers rättigheter. I de fall något har hänt som motiverar extra uppmärksamhet kan EU:s medlemsstater genom en demarsch påtala detta och kräva en förändring. Dialogen mellan EU och Kina sker också i reguljära former. Två gånger per år har EU och Kina en formell dialog om mänskliga rättigheter.
Sedan 2006 har även Sverige en bilateral dialog med Kina. All denna uppmärksamhet är bra. Förutom detta har vi också ett konkret samarbete inom rättsområdet med Kina. Det är Raoul Wallenberginstitutet i Lund som med finansiering från Sida bland annat driver en masterutbildning i mänskliga rättigheter vid Pekings universitet.
Genom denna utbildning utbildas många blivande nyckelaktörer inom såväl den akademiska sektorn som rättsväsendet. Ett ekonomiskt förhållandevis litet samarbete får förhoppningsvis relativt stor genomslagskraft. Inom EU-kretsen tas kontinuerligt gemensamma initiativ vad gäller dessa frågor. Exempelvis gjorde EU ett gemensamt uttalande i samband med oroligheterna i Tibet.
Vad gäller de olympiska spelen ligger ansvaret självklart hos Internationella olympiska kommittén. Jag saknar möjlighet att närmare bedöma de olika avtal och överenskommelser som kan ha ingåtts mellan IOC och den kinesiska regeringen. Allmänt tror jag dock att de olympiska spelen i Kina långsiktigt kan komma att medföra en ytterligare öppning av det kinesiska samhället.
Att utvecklingen i dessa avseenden inte är rätlinjig är uppenbart, men samtidigt går det inte att bortse från de mycket betydande förändringar som skett under de senaste decennierna. Kanske är det dessa förändringar - ofta till det bättre - som gör att de problem som finns inte minst för de medborgerliga fri- och rättigheterna nu framstår i starkare relief.
Att utvecklingen av Internet gjort Kina till världens största Internetnation vad gäller användare har till exempel samtidigt fokuserat på de begränsningar i tillgången till information som myndigheterna genom tekniska begränsningar och censur har sett till finns. De olympiska spelen har medfört att världens blickar - uppskattande lika väl som kritiska - har riktats mot Kina och dess utveckling på ett sätt som sällan förr.
Det tycker jag att det finns all anledning att välkomna. Utan att förta den stolthet jag tror att många kineser känner inför dessa spel är det viktigt att vi uppmärksammar också det slutna och auktoritära kinesiska politiska systemets brister och de begränsningar som dessa medför för det kinesiska samhällets och de kinesiska människornas förmåga till en friare och öppnare utveckling.