KBLab/rixvox huggingface dataset:
Valter Mutt (MP):
Det är klart att man kan säga att det här egentligen bara handlar om teknikutveckling och på så sätt avdramatisera det lite grann. Men jag tycker ändå att utrikesministern lite väl långt avdramatiserar det hela.
Förenta nationerna tillsatte faktiskt nu i januari en utredning som planeras vara klar i oktober om vilka följder drönarattacker får för civilbefolkning och vilka implikationer för mänskliga rättigheter den växande användningen av drönare kan tänkas få. Man håller på att titta på 25 fall av drönarattacker som utförts i Pakistan, Afghanistan, Jemen, Somalia och Palestina.
Utredningen leds av den brittiske juristen Ben Emmerson, tillika FN:s specialrapportör för hur mänskliga rättigheter respekteras i samband med terrorbekämpning. Knuten till det här arbetet är även den sydafrikanske folkrättsprofessorn Christof Heyns som är FN:s specialrapportör för utomrättsliga avrättningar och som uppmärksammat att människor som försöker hjälpa offer för drönarattacker i Pakistan inte sällan själva utsätts för nya drönarattacker.
Professor Heyns menar att det här faktiskt kan handla om krigsbrott. Sedan kan man tala om teknikaliteter, men detta är så som Förenta nationerna ser på de faktiskt existerande drönarattackerna. Det är inte några teoretiska resonemang, utan man utgår hela tiden från en ohygglig konkretion i det man skriver och säger. Fru talman!
Sverige är fortsatt en tung aktör i FN-systemet, och jag undrar om utrikesministern och svenska UD står i aktiv dialog med personer som Ben Emmerson och Christof Heyns.
Fredsforskare varnar för att drönare bara är inledningen på en utveckling mot alltmer robotiserade och autonoma vapensystem som riskerar att sänka trösklarna för krig eftersom högteknologiska länder inte längre riskerar sina egna soldaters liv utan kan, vilket redan gäller för drönarpiloter, sitta på betryggande avstånd från krigsskådeplatsen.
Om inte länder och folk ännu en gång ska bli tagna på sängen av ny teknik behövs givetvis internationella regelverk. Jag undrar därför om några initiativ förbereds från svensk sida.
Valter Mutt (MP):
Egentligen är jag enig med utrikesministern om att det finns lagar som är tillämpbara också i drönarkriget. Men min ursprungliga fråga var egentligen om den svenska utrikesledningen kommunicerade den oro som vi känner i Miljöpartiet och som väldigt många känner som har inspirerat till den här frågan. Kommunicerar ni aktivt med den amerikanska utrikesledningen?
Det var det som var min grundfråga. Utrikesministern sade inledningsvis att "angrepp som sker utan tillåtelse från den stat där angreppet äger rum kan utgöra en otillåten våldsanvändning och därmed strida mot FN-stadgan". Då kan jag påminna om att häromdagen, närmare bestämt den 7 juni, ägde en amerikansk drönarattack på nytt rum i Pakistan.
Detta ledde till att USA:s ambassadör kallades upp till det pakistanska utrikesministeriet, där man i skarpa ordalag förklarade att attacken utgjorde en kränkning av Pakistans territorium och ställning som suverän nation. Man krävde ett omedelbart slut på USA:s drönarattacker. Det skulle vara intressant att få utrikesministerns kommentar till detta. Slutligen beskriver också det pakistanska utrikesministeriet drönarattackerna som kontraproduktiva.
Den åsikten delas numera av ett växande antal amerikanska militärer, som menar att drönarnas framfart utgör en draksådd som underlättar nyrekrytering till terrornätverken. Opinionsmätningar visar att ungefär tre av fyra pakistanier i dag betraktar USA som en fiende. Så var det inte om man går tillbaka några årtionden. Också om det här skulle det vara intressant att få en sista kommentar.
Valter Mutt (MP):
Jag vill tacka utrikesministern för svaret till interpellanterna. Det är närmast ett mirakel att det i dagens Syrien finns en region, Rojava, där trevande steg mot demokrati och en fredlig utveckling nu tas.
I ett land där en despotisk härskarfamilj har styrt med järnhand i snart ett halvsekel satsar man i Rojava, västra Kurdistan, på att decentralisera makten till självstyrande kantoner där också araber, assyrier och andra grupper som inte tillhör områdets kurdiska majoritetsbefolkning garanteras rättigheter. Här finns även för Mellanöstern ovanliga jämställdhetsambitioner.
Exempelvis har det största partiet, PYD, en kvinnlig och en manlig partiordförande. Man ska givetvis inte romantisera utvecklingen i Rojava. Självfallet kan ingen i dag veta i vilken utsträckning dagens förhoppningar kommer att förverkligas. Däremot kan vi vara rätt säkra på att en positiv utveckling blir sannolikare om vi i Sverige och andra demokratiska länder lyssnar till de vädjanden om hjälp som nu kommer från Rojava.
Själv fick jag möjlighet till ett mycket givande tankeutbyte med Saleh Muslim och Sinam Mohammad, två nyckelpersoner i ledningen för det nya autonoma Rojava, när de i februari besökte Sverige.
De vädjade om allt från materiellt till politiskt stöd och underströk hur mycket det skulle betyda om inte bara den svenska staten utan även kommuner och civilsamhälleliga organisationer i vårt land engagerar sig i solidaritetsarbetet. Mot den bakgrunden skulle jag vilja fråga utrikesministern vilka konkreta steg Sverige och det svenska samhället skulle kunna ta för att stödja en positiv utveckling i Rojava.
Företrädare för FN har nyligen haft samtal med Rojavas ledning och öppnat dörren på glänt för ett engagemang från världsorganisationens sida. Bedömer Carl Bildt att Sverige och den svenska FN-delegationen skulle kunna vara pådrivande här?
Turkiet har reagerat starkt negativt på att få ytterligare en autonom kurdisk region som granne, och åtskilligt tyder på att den turkiska regeringen ger betydande stöd till al-Qaida-anknutna grupper som al-Nusra som bekämpar den sekulära ledningen för Rojava. Jag undrar därför om Carl Bildt är beredd att föra en aktiv dialog om detta med regeringen i Ankara?
Många svenska kommuner har i dag ingått kommunala partnerskap med utomeuropeiska kommuner som finansieras med statliga medel ur Sidas budget. Den här sortens understatligt internationellt samarbete växer snabbt på många håll i världen och kan spela en betydande roll för att bygga relationer med samhällen i svårt dysfunktionella stater som till exempel Somalia och Syrien. Tror utrikesministern att detta kan vara ett sätt att nå fram till människorna i Rojava?
Valter Mutt (MP):
Nej, självfallet ska man inte romantisera utvecklingen i Rojava, vilket jag också betonade i mitt inlägg. Jag är enig med utrikesministern om detta.
Men när jag har lyssnat på journalister som rest i området, statsvetare som specialiserat sig på den här delen av världen och för den delen nyckelpersoner som Saleh Muslim och Sinam Mohammad, som var i Sverige nyligen, har jag ändå slagits av att det finns ett dialogiskt förhållningssätt.
Jag har inte mött något dogmatiskt förhållningssätt till de här frågorna. Det är det definitiva intrycket, i alla fall för mig. Sedan är det klart att det ingås oheliga allianser i alla konflikter. Jag känner också till att det finns spekulationer om att ledningen för Rojava har något slags deal med Asadregimen. Men det är inget nytt under solen.
Själve Winston Churchill sade under andra världskriget att han kunde försvara samarbetet med Sovjetunionen - åtminstone i underhuset, lade han till. Jag fick inget riktigt konkret svar, tycker jag.
Det innebär ändå en liten strimma av ljus att vi har en del av Syrien, detta helvete på jorden, där det är relativt fredligt, där det uppenbarligen går att göra någonting och där man vädjar om omvärldens stöd och utökade relationer. Det skulle vara intressant om utrikesministern kunde konkretisera lite mer vad vi skulle kunna göra för att efterkomma denna vädjan.
Valter Mutt (MP):
Jag vill först säga till Staffan Anger att Bank of North Dakota grundades på initiativ av lokala lantbrukare i delstatskongressen därför att de inte fick lån från Wall Street-bankerna. Det är riktigt att den är statlig. Men en viktig funktion är att de lånar ut pengar till lokala så kallade community banks, och de är privata.
I denna delstat finns det fler community banks per 100 000 invånare än någon annanstans i USA. Nej, jag är inte för någon sorts banksocialisering och att alla banker skulle vara statliga. Min fråga gällde detta med Green Investment Bank som även den liberalkonservativa regeringen i Storbritannien har ställt sig bakom. Initiativet kom från den tidigare labourregeringen, men den nuvarande borgerliga brittiska regeringen har fortsatt med detta. Det var det som min fråga gällde.
När det gäller en oberoende riksbank undrar jag vad den är oberoende av. Här är jag rätt influerad av Joseph Stiglitz som fick Riksbankens ekonomipris till Alfred Nobels minne 2001 och som tidigare var Världsbankens chefsekonom. Han lyfte fram detta i sin senaste bok The Price of Inequality .
Han menar att Brasilien och Indien, länder som inte har oberoende riksbanker, har klarat finanskrisen bättre. Han menar att det inte finns något riktigt oberoende utan att de som sköter de så kallade oberoende riksbankerna ofta är rekryterade från finanssektorn, alltså den sektor som har skapat sådana kriser. Det är inte bara jag utan även Joseph Stiglitz som ställer frågan. Kanske är det dags att börja se över detta.
Är det så bra med oberoende riksbanker?
Valter Mutt (MP):
Jag fortsätter att läsa ur Moderaternas idéprogram. Det står så här: I vardaglig mening är ofrihet ofta förknippat med liten egen makt, att ens livsvillkor dikteras av någon annan än en själv. Det är ju precis så här som massor av folk i fas 3 upplever sin situation.
Jag är rätt förvånad över att en moderat arbetsmarknadsminister tycker att detta är större frihet än friårsidén där den enskilde individen själv får välja vad han eller hon ska syssla med. Men här är det staten och byråkratin som gäller. Jag upprepar: Jag skulle inte alls vara förvånad om många av era väljare nu strömmar över till Miljöpartiet.
Det här är bara inledningen till ett nytt och mer hoppingivande kapitel i Sveriges moderna politiska historia. Vi tycker att det här med frihet inte bara är ord i vinden. Vi vill förverkliga det, och det här med friår är naturligtvis bara en liten pusselbit. Vi tycker också att det är viktigt att inte bara varor och tjänster strömmar över gränserna i Europa utan också idéer.
Läser du och dina medarbetare aldrig till exempel rapporterna från Konrad Adenauer Stiftung, Europas största politiska stiftelse som drivs av det tyska stora borgerliga partiet CDU? Här finns mycket av detta. Det finns en politisk strategi. Hur ska vi göra när kanske hälften av de nya jobben kommer att robotiseras inom en 20-årsperiod, enligt en ny forskningsrapport som Ekonomihögskolan vid Lunds universitet i samarbete med Cambridges universitet har tagit fram?
Ni har ingen politik alls för det lite längre perspektivet. Det kommer att komma en enorm robotvåg över oss som på många sätt är glädjande. Då behöver vi inte bara friår utan då behöver vi förmodligen basinkomster och en massa andra saker. Men det är något slags fantasiinfarkt som har drabbat dagens moderater. Ni har blivit väldigt gamla moderater.
Valter Mutt (MP):
Spåren förskräcker onekligen när man tittar på vad IMF har haft för sig genom åren, inte minst i post-sovjetiska länder som Ukraina och Ryssland, där efter Sovjets upplösning 1991 forcerade privatiseringar drevs fram. Det var något som i praktiken mer kom att gynna gamla kommunistpampar än nya företagare.
Den sovjetiska nomenklaturan och de gamla styrande skikten bytte snabbt skyltar på sina kontor och började kalla sig för businessmen. I stället för vitala demokratier fick vi oligarkier - fåtalsvälden - både i politiken och i ekonomin.
Det ska i rättvisans namn sägas att IMF, inte minst dess forskningsavdelning, har intagit en mer självkritisk hållning till vad man har haft för sig i det förflutna. Nåväl, det är självfallet bra att stabilisera statsfinanser, och det är bra att så sker i Ukraina. Men det kan ske på lite olika sätt.
Man kan stabilisera statsfinanser både genom att minska utgifter och att öka intäkter. En alltför stor tonvikt på utgiftsminskningar riskerar obönhörligen att försvaga redan bräckliga sociala trygghetssystem och att bokstavligt talat skicka ned miljontals ukrainare under gränsen för ren misär. Det kommer naturligtvis att driva på den politiska instabiliteten i landet.
Vi har en svår situation med de Putinstödda separatisterna i ett alltmer laglöst östra Ukraina. Sedan har vi en regering i Kiev där högerextrema ministrar ingår. Visserligen väljer vår Carl Bildt, vår utrikesminister, att fortlöpande bagatellisera dem.
Men jag och många med mig runt om i Europa tycker att det är ett krissymtom att högerextrema ministrar ingår i en regering som ska stabilisera landet. Jag vill till slut säga några ord om det svenska lån som eventuellt kommer efter IMF-programmet.
Finansministern säger att ett eventuellt svenskt lån bör ges först mot slutet av IMF-programmet så att regeringen kan förvissa sig om att Ukraina är på god väg att genomföra dessa reformer. Här skulle jag vilja be finansministern att något utveckla konditionaliteten för ett eventuellt svenskt lån.
Skulle man kunna tänka sig att Sverige trycker på regeringen i Kiev för att man i villkoren för de svenska skattepengarna - som det ytterst handlar om här - ställer krav på att de superrika oligarker som dominerar hela den ukrainska ekonomin på ett helt annat sätt än hittills är med och stabiliserar landets ekonomi.
Det finns ett batteri av åtgärder med förmögenhetsskatter, arvsskatter, finanstransaktionsskatter och säkert mycket annat som oligarkerna skulle kunna delta i för att stärka landets totala ekonomi. Det handlar inte minst om att ta hem delar av de enorma belopp som oligarkerna genom åren har fört ut till utlandet. Ta hem en del av dem och investera i den ukrainska ekonomin! Det skulle vara viktigt.
Jag skulle gärna höra finansministern något utveckla detta.
Valter Mutt (MP):
Den store amerikanske ekonomen John Kenneth Galbraith varnade en gång för att allt fler länder går mot offentlig fattigdom omgiven av ett hav av privat rikedom. Sällan är väl den beskrivningen så tillämplig som på Ukraina. Det är ett oerhört rikt land. Det är i hög grad på grund av de så kallade oligarkerna som landet är fattigt.
De har tagit hand om en enormt stor del av landets rikedomar. Jag håller i stora drag med Anders Borg om den historiska bakgrunden till situationen i Ukraina. Men jag hörde väldigt lite om framtiden.
Den fråga som jag ställde handlade om det svenska lånet och om det på något sätt går att villkora det så att även Ukrainas rikaste medborgare, oligarkerna, är med och på allvar bidrar till en annan ekonomi. Det är naturligtvis viktigt att Ukraina, och för den delen även många västeuropeiska länder, kommer loss från beroendet av Putins gas och olja. Ukraina har extremt goda förutsättningar.
De har förutsättningar för solenergi, och de har väldigt goda förutsättningar för vindenergi med några av Europas bästa vindlägen. Här kan man alltså satsa tungt på förnybar energi och komma loss från Putinberoendet, beroendet av rysk gas. Men då behövs det pengar. Det behövs investeringar. Då behöver oligarkerna ta hem en och annan miljard från skatteparadisen.
Då är det väl rimligt att Sverige, i samband med att vi diskuterar ett svenskt lån till Ukraina, för den typen av diskussioner. Jag skulle gärna vilja att finansministern utvecklar detta något.
Valter Mutt (MP):
Tack till försvarsministern för svaret! Att Sverige behöver ett välfungerande försvar som i görligaste mån förmår att avvärja hot mot vårt land råder det en grundläggande samsyn om över partigränserna i Sveriges riksdag.
Jag tror att det också finns en bred samsyn kring att ett starkt försvar förutsätter en bred folklig förankring så att försvaret upplevs som just vårt gemensamma försvar och inte som en överhetlig aktör som okänsligt kör över medborgare och lokala opinioner.
Tyvärr är det precis detta som skett i Göteborgs södra skärgård, där försvaret dramatiskt vill utöka övningsverksamheten utan att ha haft en bra och förtroendefull samrådsprocess med boende och andra berörda. Tvärtom känner sig många just överkörda. I ett inlägg i Göteborgs-Posten den 3 december i fjol ställer Klas Ålander och Christer Carlsson, som bor ute på de berörda öarna, ett antal avgörande frågor.
De skriver: "Därför undrar vi boende i skärgården, utan att få några svar då någon egentlig dialog inte existerar: Varför måste militären öva när sjöfåglarna häckar? Varför öva undervattenssprängning i ett känsligt yngelområde? Varför anlägga en handgranatbana på Känsö, i kulturskyddad miljö? Varför skjuta tonvis med bly och koppar ut i havet från land utan att samla in skrotet?
Varför måste man öva när bad- och båtturister fyller skärgården? Varför söker man inte en bättre balanserad samvaro mellan försvar, natur och civila verksamheter? Varför anser man att en tätbefolkad skärgård är en rimlig plats för internationella försvarsövningar?" Det är precis den här sortens berättigade oro man möter när man träffar boende och näringsidkare i Göteborgs södra skärgård.
Och det här handlar verkligen inte om några yrkesdemonstranter eller försvarsfiender. Men det är inte bara de direkt berörda som ställer sig avvisande, utan också kommunstyrelsen i Göteborg ställer sig negativ till den dramatiska utökning av marin övningsverksamhet som det här handlar om.
Detta gäller även Bohusläns Skärgårdsråd, Skärgårdarnas Riksförbund och också Naturvårdsverket, som i en skrivelse slår fast: "Vi finner inte att tillräcklig hänsyn tagits till hur många som störs av buller och områdets värde för faunan, friluftsliv och turism."
Dessa massiva skjutövningar skulle innebära att två ton bly, ett ton koppar och andra miljöpåverkande ämnen som zink och antimon årligen kommer att släppas ut i en känslig marin miljö med långsiktigt svåröverskådliga konsekvenser för människor, flora och fauna.
Delar du, Karin Enström, synen att ett starkt försvar förutsätter en stark folklig förankring, och delar du i så fall inte också min oro för att Försvarsmakten har hamnat i konflikt med en mycket bred opinion i Sveriges andra stad?
Valter Mutt (MP):
Tack till statsrådet för svaret! Kommunstyrelsemajoriteten i Göteborg slår i en skrivelse fast: "Det saknas en utredning om alternativ lokalisering av skjutverksamheten som lagen föreskriver." Onekligen är det rätt anmärkningsvärt att Försvarsmakten inte efterlever miljöbalkens krav på att undersöka alternativ lokalisering.
Jag har träffat sakkunnigt folk, och då även försvarsanställda, som hävdar att Göteborgs södra skärgård inte är den enda möjliga lokaliseringen av dessa skjutövningar. Det handlar här om att utöka antalet årliga övningsdagar från 25 till 115 och antalet skott per år från 100 000 till 1,3 miljoner, alltså en trettondubbling.
Försvaret vill ha rätt att bedriva skjutövningar nästan var tredje dag inne i ett bostadsområde i Göteborg. Södra skärgården är faktiskt en stadsdel i Göteborg. Jag undrar om försvarsministern kan nämna någon annan halvmiljonstad i världen där något liknande tillåts. Vi vet alla att säkerhetsföreskrifter, hur rigorösa dessa än är, aldrig kan trolla bort den mänskliga faktorn.
Att ge klartecken till omfattande militära skjutövningar i en tätbefolkad miljö riskerar därför att programmera in svåra framtida olyckor. Är du, Karin Enström, verkligen beredd att axla detta ansvar?
Valter Mutt (MP):
Tack, Karin Enström, för svaret! Kommunstyrelsemajoriteten i Göteborg har i en skrivelse slagit fast: "Slutligen så anser vi att försvarsmakten måste förtydliga varför just Göteborgs skärgård är nödvändig för internationella militärövningar. Skärgårdar likt våra egna finns endast på ett fåtal platser i världen." Så förhåller det sig ju: Stora skärgårdar är någonting väldigt ovanligt i världen.
De finns i Grekland, Chile, Indonesien och ytterligare några regioner men inte i länder där internationella insatser förekommit eller ter sig aktuella inom överskådlig framtid. Afghanistan, Kongo och Mali är knappast kända för sina skärgårdar.
Jag tycker att det är någonting dunkelt och gåtfullt över att en så speciell topografi som Göteborgs södra skärgård beskrivs som avgörande för internationella marinövningar - så avgörande att grundläggande hänsyn till människor och miljöer måste åsidosättas.
Det förtjänar att framhållas att försvaret självt på de så kallade skärgårdsråden har informerat om att endast 20-40 av de ansökta 115 årliga övningsdagarna kommer att vikas till övningar för försvaret av Göteborg. Avslutningsvis undrar jag: Hur långa långbänkar vill ni egentligen ha uppe på Regeringskansliet? Det har ju gått nästan två och ett halvt år sedan mark- och miljödomstolen överlämnade ärendet för beslut till regeringen.
I väntan på det beslutet är det många goda företagsidéer, inte minst inom besöksnäringen i den göteborgska skärgården, som pausar. Helt naturligt lägger sig entreprenörer och investerare i vänteläge så länge den här underbara naturmiljön hotas av omvandling till ett bullerinferno med påtagligt förhöjda säkerhetsrisker. Börjar det inte, försvarsministern, bli dags att komma till skott i det här ärendet?
Valter Mutt (MP):
Tack, statsrådet, för svaret! Redan 2011 uppvaktade generalläkaren regeringen med en skrivelse där man anmodade regeringen att förtydliga myndighetens ställning och befogenheter för att få ett mer rättssäkert mandat.
I skriftlig kommunikation med riksdagens utredningstjänst i fjol påpekar generalläkaren att man visserligen i sin tillsynsverksamhet inte är underställd ÖB men att den organisatoriska placeringen som en enhet under ÖB ändå i praktiken inneburit svårigheter att få tillräckliga personella resurser och att det föreligger ett visst spänningsförhållande mellan Försvarsmaktens försök till styrning och generalläkarens värnande om sin självständighet.
Den här sortens diffusa jävsförhållanden - eller bara misstanken om att sådana kan föreligga - undergräver givetvis förtroendet för den svenska rättsstaten. I en skrivelse från 2009 betitlad En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn konstaterar regeringen själv att rollkonflikter uppstår när en verksamhetsutövare har tillsyn över sig själv.
Där påpekas vidare att det är grundläggande att tillsynsorganet har författningsreglerade möjligheter till ingripande och att en otydlig tillsyn innebär risk för att demokratiskt fattade beslut inte genomförs. Det är givetvis bra att försvarsministern planerar att tillsätta en utredning för att genomföra en översyn av generalläkarfunktionen. Men ändå ter det sig aningen gåtfullt att regeringen agerar först nu i mandatperiodens sista skälvande tid.
Varför prioriterar ni ned grundläggande rättssäkerhetsfrågor på det här iögonfallande viset?
Valter Mutt (MP):
Tack, statsrådet, för svaret! Det kanske ter sig som ett debattknep, men jag tycker faktiskt att de två interpellationer jag har ställt någonstans hänger ihop logiskt. Jag tycker som sagt också att det är lovvärt att försvarsministern planerar en översyn av generalläkarfunktionen. Men skulle det inte, Karin Enström, te sig motsägelsefullt att ge Försvarsmakten tillstånd till utökade skjutövningar i Göteborgs södra skärgård så länge den planerade utredningen pågår?