KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Larsson (KD):
Åtskilligt har gjorts. Jag skulle vilja poängtera att vikten av det man faktiskt gör i högkonjunktur också har bäring in i en lågkonjunktur.
Vi har arbetat mycket aktivt med de här frågorna, till skillnad, skulle jag vilja säga, från den tidigare regeringen. LSS är en fantastisk reform. Den är en frihetsreform, och det har betytt otroligt mycket för människor. Den infördes för övrigt under den förra borgerliga regeringen och har varit en revolution i enskilda människors liv.
Man har fått möjlighet till en mycket mer meningsfull vardag och man har själv kunnat styra över vem som ska vara en till hjälp i vardagen. Möjligheten att få en specialanpassad bostad, att stänga ned institutionerna och ha en vanlig, hemlik boendemiljö är betydelsefull. Vi tycker att det är en god vård.
Det är därför vi också har tillsatt den utredning som Lars U Granberg själv har suttit i, LSS-kommittén, som har jobbat under många år för att hitta och utvärdera den reform som sjösattes och som började ha några år på nacken för att se vilka förändringar som behöver göras för att den i framtiden ska fungera väl, för att lagstiftningen ska ha legitimitet och för att vi ska kunna värna och vårda den här lagstiftningen också fortsättningsvis.
Kommittén har som sagt var arbetat under ganska lång tid. Det är också rimligt att vi har en process som är väl grundad och omfattande också när det gäller beredningsarbetet. Det innehåller många olika detaljförslag. Stödet för minskade boendekostnader är en del av detta. Jag vet att problematiken finns. Den är dock inte alldeles lättlöst, för någon måste alltid betala.
Det är angeläget att titta över det här framöver - det skulle jag vilja säga. Vi får se när vi bereder frågan vidare hur det kan lösas. Det är alldeles riktigt att utredningen kom i augusti. Det var remisstiden som gick ut i februari. Där vill jag ge Lars U Granberg alldeles rätt. Möjligheterna till egenförsörjning påverkar den enskildes ekonomi så mycket.
Det är därför vi sätter de här två frågorna i samband med varandra. Det är därför vi anser det så viktigt att arbeta vidare med ännu fler förslag som handlar om att man, även om man har en funktionsnedsättning, ska känna att man är välkommen till arbetsmarknaden. Det handlar om att kunna bidra, att vara verksam och att ha en uppgift där man fyller en funktion.
Det finns så många i dag, inte minst välutbildade personer med funktionsnedsättning, som inte har haft någon plats på arbetsmarknaden. Min avsikt och mening är att alla har en funktion och en uppgift att fylla och att vi måste hitta de sätt som gör att man får vara delaktig också i en arbetsmarknad. Det har betydelse för vilka inkomster man har och för hur man klarar sin boendekostnad.
Men vi måste också naturligtvis fortsättningsvis titta på de förslag som LSS-kommittén har lagt fram. Däremot är en riktlinje, som Lars U Granberg föreslår, inte möjlig att göra utifrån den här lagstiftningen. Lars U Granberg måste ändå inse att det inte är det som LSS-lagstiftningen tar sikte på - de ekonomiska betingelserna. Därvidlag är den här frågan i interpellationen lite felställd.
Maria Larsson (KD):
Jag hoppas att Lars U Granberg och jag är överens om att den reform som har iscensatts i form av att man i dag bebor en egen bostad och inte en institution är en viktig reform som är värd att bevara. När vi talar om förmånsbelopp är det lätt att separera boendet från gemensamhetsytor och koppla förmånsbelopp till detta, men då talar vi om någonting annat.
Jag är angelägen om att vi ska ha kvar tänkandet att man ska ha en egen bostad, en egen värld med möjlighet till gemensamma utrymmen också. Det här är en fråga som inte är alldeles lätt att lösa - låt mig säga det. Och Lars U Granberg har inte mer pengar än jag har avsatta i budgeten till det här ändamålet. Socialdemokraterna har inte några extra vidlyftiga ramar just när det gäller den här delen vad jag har kunnat se. Det är också viktigt att säga.
Vi befinner oss dessutom i en finansiell kris där det naturligtvis finns ett begränsat utrymme för reformer av olika slag. Det är den verklighet som både Lars U Granberg och jag har att fokusera på och se i vitögat. Jag är fullt medveten om komplikationen för många i den här gruppen, personer med funktionsnedsättning, att få ersättningen att räcka till hyreskostnaden och ändå få en god levnadsnivå därutöver. Jag har sett problematiken. Jag har sett exemplen.
Jag har mött många människor som har berättat om det här för mig. Det är också anledningen till att LSS-kommittén har tittat på det här och också lagt fram förslag. De här förslagen är ganska begränsade i sin räckvidd, och det är naturligtvis någon som måste stå för fiolerna där också. Men det är viktigt att säga att frågan kräver att den belyses och att vi hittar en lösning för framtiden. Jag vill tacka för debatten.
Beredning pågår som sagt av de förslag som LSS-kommittén har lagt fram.
Maria Larsson (KD):
Jag skulle också önska att väldigt mycket hade gjorts mycket tidigare, men det kan jag tyvärr inte ta ansvar för. Det är Marianne Berg mer ansvarig för än jag, eftersom Marianne Bergs parti ingick i det tidigare regeringsunderlaget. Det hade varit bra om vi hade varit mycket längre fram i dessa delar.
Vi har gjort otroligt mycket. Marianne Berg säger att det saknas kriterier och att man måste göra ett stort arbete där. Det är precis det vi gör. I regleringsbrevet till Socialstyrelsen för 2009 har vi gett uppdraget, och det kommer att göras via IMS, att utföra ett utvecklingsarbete just när det gäller riskbedömningarna.
De här bedömningarna ska inte bara handla om risk för fysisk misshandel utan också för psykisk utsatthet, för omsorgsbrist, för sexuella övergrepp och för bortförande av barn. I det här arbetet involveras både forskare och praktiker.
Praktikerna kommer att delta i pilottester av instrument och metoder både som utförare, om det är det som föreslås, och med sina erfarenheter av att möta människor i sitt dagliga arbete. Jag tror att det här är ett väldigt bra sätt att göra ett utvecklingsarbete på. Forskare och praktiker jobbar tillsammans.
Det är precis det som vi kallar för evidensbaserad praktik och som är en framkomlig väg när så mycket kunskap fortfarande saknas. Då kan det ske ett metodutvecklingsarbete parallellt med den senaste forskningen. Min ambition är dessutom att på hela socialtjänstens område upparbeta öppna jämförelser. Vi har påbörjat det. Vi har en äldreguide på plats när det gäller äldreomsorgen.
Men avsikten är att använda sig av benchmarking, att jämföra hur man lyckats på hela socialtjänstens område. Här är ett naturligt kriterium att titta på i vilken utsträckning som barn har fått komma till tals. Det kan vi mäta nu när vi fått ett metodverktyg som heter BBIC när det gäller utredningsförfarandet. Det finns särskilt med som en punkt.
Det är ingen risk att det glöms bort därför att metodverktyget finns framme. De som använder den typen av verktyg glömmer ingenting, de låter barnen få komma till tals, de dokumenterar, det är en del av beslutsunderlaget. Det är så vi måste arbeta - strukturellt, metodiskt, ta vara på erfarenheter för att få fram bra metoder och sedan se till att de metoderna implementeras överallt.
Jag är väldigt glad åt att socialtjänstens medarbetare är så öppna och receptiva. När det kommer nya kunskapsunderlag, när det kommer nya metoder deltar man på utbildningar i väldigt stor utsträckning. Man vill ta till sig de nya sätten. Man känner sig säkert begränsad när man inte har haft den tillgång till metodverktyg som jag tycker skulle ha varit på plats långt mycket tidigare.
Jag har använt väldigt mycket tid för att komma framåt i den här frågan därför att barns rätt och möjlighet att komma till tals och få bli dokumenterade i alla typer av utredningar inom socialtjänstens ram är centralt och viktigt för mig.
När det gäller domstolsförfarandet är det Justitiedepartementet som ansvarar för den lagstiftningen och också för en kommande utvärdering av utfallet på det området.
Maria Larsson (KD):
Vi har försökt täcka in alla konsekvenser och få alla pusselbitarna på plats därför att vi ser att det här är en så viktig fråga. Barn som lever i en utsatthet och barn som far illa har inte själva så starka röster.
Det är en hög angelägenhetsgrad att se till att de får komma till tals och att de, när samhället fattar beslut, blir informerade, är delaktiga och får lämna sina bidrag till att forma en lösning som kan bli till barnets bästa. Om jag tittar bakåt ser jag att detta inte har fungerat väl. Det behöver göras mycket förändringar. Vi har gjort en hel del redan.
Just problematiken för socialsekreterarna har vi bett Kerstin Wigzell ta upp i sin utredning, som ju egentligen ska titta på om vi behöver en särskild lag för att stärka barnskyddet - alltså en särskild barnskyddslag som skulle brytas ut ur den ramlag som socialtjänstlagen i dag utgör. Vi har bett henne att titta på om man på något sätt kan säkra barnkompetensen hos socialsekreterare.
Den utredningen kommer nu i mitten av juli. Jag har ännu inte svar på vad hon har kommit fram till, men hon har fått ett särskilt uppdrag att titta just på den här delen. Vi ser att den är en viktig pusselbit att få på plats.
Som socialsekreterare ska man ha verktygslådan full med användbara verktyg, och då handlar det om ett långsiktigt metodutvecklingsarbete - att titta på vad forskningen säger och att ta till sig inte bara den nationella utan också den internationella forskningen för att få största möjliga kunskap. Detta har varit lite beforskat. Vi har inte tillgång till så mycket. Jag hoppas att det ska ske en väldig utveckling av forskning på det här området, därför att vi är betjänta av det, inte bara i Sverige utan också i andra länder.
Jag tackar Marianne Berg för visat intresse i en mycket viktig fråga - en viktig fråga för mig och för den sittande regeringen.
Maria Larsson (KD):
För mig är frågan om våld mot kvinnor en fråga om mänskliga rättigheter. Ingen ska ha rätt att utsätta någon annan för våld. Därför blir den här frågan så viktig, och därför har vi gjort så mycket på det här området - mer, skulle jag vilja säga, än någon tidigare regering.
Vi kan med de insatser som gjorts - ökade ekonomiska medel, skärpning av socialtjänstlagen, nationella bedömningsinstrument för att öka kunskapsgrunden, en tydligare tillsyn - konstatera att det skett förbättringar. Medlen har tillfallit kvinnojourerna i större utsträckning. Vi ska följa upp och vi ska utvärdera detta för att se om insatserna blev som vi planerade och tänkte.
Jag utesluter inte att det kan finnas behov av att göra förändringar eller att göra mer på ytterligare områden. Jag vill gärna säga det. Vi kan också se att vi gjort oerhört mycket för att komma vidare med denna problematik, som man kan tycka ökar. Jag hoppas att de indikationer vi har på den ökade anmälningsbenägenheten inte nödvändigtvis måste handla om att våldet ökar.
I stället kanske vi kan diskutera frågorna öppnare så att fler kvinnor har bra uppbackning och coachning för att våga göra anmälan. Roks utvärdering ska vi naturligtvis ta till oss, men vi måste också från vårt håll utvärdera det som har gjorts. Det vi hittills har sett är att resurserna ökat.
Sedan kan det givetvis se olika ut i olika kommuner, men skärpningen av lagstiftningen indikerar på ett tydligt sätt för kommunerna att detta är en verksamhet som de har ansvar för, som de ska ta ansvar för och där likvärdigheten i landet ska öka. Det är den riktning vi arbetar mot, och därför kommer uppföljning och utvärdering att bli viktiga instrument för det fortsatta arbetet.
Maria Larsson (KD):
Minskade kvoter skulle underlätta för Sverige att ha den restriktiva alkoholpolitiken. Det är angeläget. Där har vi inte så många supportrar i ministerkretsen ännu. Det gäller att tala om det här och söka samarbetspartner för den frågan. Jag tror i likhet med Eva-Lena Jansson att det handlar väldigt mycket om attitydfrågor. Vi har sett en attitydförändring exempelvis hos pojkar i årskurs 9.
Tidigare på 2000-talet var det 80 procent som drack och 20 procent som avstod helt och hållet. I dag är vi uppe i 40 procent som fattar ett aktivt beslut och avstår. Det är en ganska stor förändring över ganska kort tid. Men det räcker inte. Vi kan inte nöja oss med det, för det är inte tillåtet att konsumera alkohol om man är under 18 år.
Det är det budskapet som vi måste tala om, vi som är vuxna i landet, vi som är föräldrar, vi som är lärare, poliser eller vad vi nu jobbar som. Vi ska vara vuxna föredömen som vågar prata alkoholfrågor. Till hjälp har alla föräldrar som har 14-åringar i dagarna fått en bok utskickad via Folkhälsoinstitutet. Det är ett led i kampanjarbetet. Den heter Tonårsparlören och har kommit tidigare år också.
Den är ett verktyg för föräldrar om hur man kan kommunicera om alkoholfrågan med sina ungdomar. Som sagt kommer den i 14-årsåldern, då man vet att det är allt fler ungdomar som testar för första gången. Den här boken vet vi är väldigt uppskattad av föräldrarna. Den är ett verktyg. Det handlar hela tiden om att hitta nya typer av information som når mottagarna, tas emot på rätt sätt och åstadkommer handling. Här får vi aldrig sluta söka.
Det är därför jag betonar så mycket att arbetet måste pågå hela tiden. Vi vet också att vi har 385 000 barn som växer upp i familjer och hem där det finns riskbruk eller missbruk. Det är en otroligt stor mängd barn. De har fem gånger förhöjd risk att hamna i missbruk eller kriminalitet under sitt liv. Därför är det av hög angelägenhetsgrad att vi minskar totalkonsumtionen av alkohol.
Maria Larsson (KD):
Elisebeht Markström har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att den enda befintliga brottsofferjouren med uttalad HBT-kompetens ska tilldelas långsiktig finansiering för fortsatt verksamhet med innehåll där de tre områdena våld i samkönade relationer, hatbrott och hedersrelaterat våld och förtryck ryms. RFSL:s brottsofferjour bedriver en unik och värdefull verksamhet.
Jag håller med om att det är viktigt att möta behoven av skydd och stöd för HBT-personer som utsätts för våld, oavsett våldets karaktär. Därför beslutade regeringen den 28 maj i år om att öppna upp villkoren för det statsbidrag som RFSL:s brottsofferjour får del av. Det innebär i praktiken att brottsofferjouren kommer att kunna använda statsbidraget även för annan brottsofferverksamhet än den som berör personer som har blivit utsatta för våld i nära relationer.
Det finns ett stort behov av kunskaps- och verksamhetsutveckling för att bättre möta behovet av skydd och stöd för personer som utsätts för våld i samkönade relationer. Vi vet visserligen att våld i samkönade relationer och mäns våld mot kvinnor i nära relationer har många likheter. Men det finns också olikheter, vilket gör att särskild kunskap om våld i samkönade relationer behövs.
Detta är något som regeringen har uppmärksammat i handlingsplanen för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. Genom åtgärderna i handlingsplanen vill regeringen skapa förutsättningar för en långsiktig ambitionshöjning inom området.
En av åtgärderna är att Nationellt centrum för kunskap om mäns våld mot kvinnor, NCK, har fått i uppdrag av regeringen att utöka sitt arbete med informations- och kunskapsspridning till att omfatta även våld i samkönade relationer. Bland åtgärderna ingår också att bidragen till såväl brottsofferverksamhet för HBT-personer som andra kvinno- och brottsofferjourer har stärkts.
Brottsförebyggande rådet har fått i uppdrag att följa upp och utvärdera åtgärderna i handlingsplanen. En delredovisning ska lämnas den 31 januari nästa år och uppdraget ska slutredovisas den 31 december 2010.
Maria Larsson (KD):
Det som regeringsbeslutet som vi tog den 28 maj 2009 innebär är att vi öppnar upp villkoren för det statsbidrag som RFSL:s brottsofferjour tar del av. Den ändring som vi har skrivit in i Socialstyrelsens regleringsbrev är att "satsningen på brottsofferverksamhet för homo-, bi- och transpersoner som utsatts för våld i nära relationer fortsätter.
Under 2009 ska Socialstyrelsen fördela 2 500 000 kronor till organisationer som främjar brottsofferverksamhet för homo-, bi- och transpersoner" särskilt med avseende på individer "som utsatts för våld i nära relationer". Nu kan alltså bidraget omfatta även verksamhet för hatbrottsoffer eller offer för hedersrelaterat våld.
Ändringen i villkoren innebär helt enkelt att RFSL:s brottsofferjour inte kommer att drabbas av återbetalningskrav om de använder statsbidraget till verksamhet för hatbrottsoffer eller offer för hedersrelaterat våld. Vi såg att det inte alltid går att separera. Man får verksamheter av olika slag. Det blev en ohållbar situation, som vi bedömde det.
Därför öppnar vi för att bidraget ska kunna användas också för den typen av verksamhet riktad till individer som har utsatts för den typen av brott. När det handlar om den långsiktiga finansieringen måste jag säga att liksom alla andra bidrag till ideell verksamhet är regeringens beslut om stöd till brottsofferverksamhet för HBT-personer tidsmässigt avgränsat till det statliga budgetåret. Så är det för alla ideella organisationer.
Regeringen har dock, bland annat i Socialstyrelsens regleringsbrev, aviserat att de här 2,5 miljoner kronorna ska avsättas under 2010 för brottsofferverksamhet - under förutsättning att riksdagen också anvisar medel för ändamålet. Det är inte så många saker som vi redan säger att vi för 2010 avsätter de här pengarna till. Allting är ju en öppen fråga tills budgeten är beslutad, men avsikten är att också under 2010 kunna göra det här.
Det är alltså lika mycket pengar som under 2008 och 2009. Samma sak gäller kvinnojoursverksamheten. Det handlar egentligen om att kommunerna via socialtjänstlagen har ett ansvar för att ge stöd, skydd och hjälp åt sina kommunmedborgare. Det är samma typ av verksamhet som de här frågorna handlar om.
De ryms också i det som är kommunens ansvarsområde. Därför måste kommunen fortsatt vara huvudman. Det vi har gjort är ju att uppmana kommunerna att samarbeta med frivilligorganisationer, kvinnojourer och brottsofferjourer, och att de får del av de bidragsmedel som vi särskilt har avsatt för den här verksamheten, vilket som säkert Elisebeht Markström känner till är ganska stora pengar.
Maria Larsson (KD):
Det är sällan man kan ge så konkreta och jag hoppas glädjande besked i en interpellationsdebatt så det gläder också mig. Sedan kan vi säga att det finns några ställen till, även om RFSL:s brottsofferjour i Stockholm tror jag var först med att ha en unik verksamhet.
Vi har HBT-jouren för lesbiska och bisexuella kvinnor i Norrköping och kvinnojouren i Norrköping i samarbete med RFSL, en verksamhet som startade 2007 för homo-, bisexuella och transkvinnor som också har telefonjour. Jag kan bara nämna att inom ramen för regeringens satsning på att stimulera kvinnofridsarbete har verksamheten för våldsutsatta kvinnor i samkönade relationer också beviljats bidrag via den kommunala potten.
Jodå, jag befinner mig i verkligheten, och jag får lite olika signaler. Låt mig säga att den utvärdering som vi ska göra när det gäller kvinnojoursarbetet och hur det ser ut i de olika kommunerna naturligtvis blir viktigt, intressant och vägledande för fortsättningen.
Även om man från kommunernas sida samarbetar med ideella organisationer och i vilken form man än gör det är det viktigt att säga att kommunen fortsatt är den som har ansvaret för att se till att stöd och hjälp erbjuds på ett bra sätt och naturligtvis för att kunna följa upp verksamheten och se till att den håller en fullgod kvalitet. Utvärdering är viktigt i alla sammanhang, både när det gäller staten gentemot kommunerna och kommunerna gentemot olika verksamhetsutövare.
Med det ber jag att få tacka för debatten.
Maria Larsson (KD):
Det är intressant att lyssna på Eva Olofsson. Hon har mycket stort ansvar för det som Riksrevisionen redovisar, eftersom hon har samarbetat med den tidigare regeringen och har varit med och sett framväxten av detta. Allt fler alternativa utförare finns, kommer till, uppskattas och väljs av de enskilda därför att de utgör bra alternativ.
Men den tidigare regeringen med stöd av Vänsterpartiet gjorde ingenting åt att förbättra kontrollsituationen. Vänsterpartiet gjorde ingenting när det gällde att säkra insynen och kontrollen över vare sig den enskilt eller den kommunalt drivna äldreomsorgen. Men det har vi gjort. Vi tycker att det är viktigt att äldre får välja och bestämma själva. Det tycker inte Eva Olofsson.
Eva Olofsson tycker inte att man ska välja och verkar inte ha träffat någon som vill. Jag har träffat jättemånga äldre som vill och kan välja vem som ska komma hem till dem från hemtjänsten och hjälpa dem med morgonduschen och de andra sysslor som man behöver hjälp och stöd med. Många har velat välja bort en verksamhet som de inte är nöjda med. Nu kommer det att vara 181 kommuner som kanske kan erbjuda den här möjligheten för de äldre.
Det tycker jag är en stor förbättring. Vi vill göra allt för att säkra att systemen blir vattentäta, håller god kvalitet och har hög effektivitet och kvalitetskonkurrens. Men Eva Olofsson måste medge att man inte har gjort någonting från den tidigare regeringens sida för att åtgärda problematiken.
Det vi har gjort är bland annat att ta fram en ny lagstiftning som kan säkra att man har ett enkelt förfaringssätt och en stor möjlighet att etablera ett system som för den enskilde innebär möjligheten att välja och välja bort. Vi har påbörjat ett arbete med öppna jämförelser.
Där spelar det inte bara roll vilka kvantitativa saker man kan redovisa från kommunens sida. 142 000 enkäter sänds ut till de äldre själva, för de måste om några kunna bedöma kvaliteten. Det här är en stor förbättring. Det är ett nyskapande, ett nytänkande som vi står för. Vi kan jämföra äldreomsorgen ned på äldreboendeenhetsnivå, ned på hemtjänstföretagsnivå. Lika villkor för alla är vad vi eftersträvar.
Vi skjuter till mer medel till tillsynen. Vi kommer att effektivisera den, så att man kan utöva tillsyn utifrån individens perspektiv och se till att hela vårdkedjan fungerar och att äldreomsorgen hänger ihop med de sjukvårdsinsatser man behöver när man blir äldre och kanske har flera olika åkommor. Det måste bli väl fungerande. Nu vill vi att tillsynen tittar på det här för att säkra processen.
Vi har läst Riksrevisionens rapport och håller naturligtvis på och analyserar den. Vi tror att det kanske finns mer som vi behöver åtgärda och titta på. Men låt mig säga att det inte finns någon regering som har gjort så mycket åt att förstärka kvaliteten, kvalitetskontrollen och tillsynen som den här regeringen redan har påbörjat. Det är den stora skillnaden. Vi tycker att vi ska flytta makten från politikerna till medborgarna. De ska kunna få göra valet själva.
Men vi vill också säkra goda kvalitetssystem.