Sven-Erik Österberg (S):
Jag ska inte säga så mycket mer om åldersgränserna. Jag tror att jag var så tydlig som jag kan vara med att jag tycker att vi ska se över de olika åldersgränserna. Sedan har man av tradition inte haft någon åldersgräns när det gäller lotterier. Det är väl inte heller precis de spelen som är beroendeframkallande, och där finns också något slags internationell praxis. Men vi behöver inte binda oss där.
När det gäller åldersgränser kan jag gå Kollmats ganska mycket till mötes. Jag tycker att det är något som vi ska beakta framgent när vi tittar på spelfrågor och det som behöver tittas närmare på i samband med remissomgången.
Francke tog också upp marknadsföringsdelen i sin utredning, och jag har själv sagt att jag ibland tycker att marknadsföringen av svenska spel är ganska aggressiv och ger ett intryck av att det är lätt att vinna pengar. Det är klart att syftet är att man ska spela mer och att man ska känna att man har chansen att vinna. Jag tycker att det finns skäl att beakta vad remissinstanserna säger också i den här delen.
Sedan har vi en problematik. Som jag sade också i förra interpellationsdebatten får vi inte dra en slöja omkring oss när det gäller svensk spelmarknad och tro att de stora problemen finns där, även om vi ska ha det i fokus. Det vi behöver rikta gemensamma krafter på är hur vi hanterar den spelmarknad som väller in här i Sverige där vi ser de riktigt stora farorna, där det är oreglerat.
Inga åldersgränser gäller över huvud taget där för nätpokerspel, och ungdomar och även andra spelar sig i fördärvet. Sedan kan jag inte låta bli att bemöta Lennart Kollmats, fast jag tror att vi är helt överens om det här också. Det finns en oetik i hela pokerspelet. Det berättas också för mig hur det går till. Man pratar ju om både hajar och fiskar här. De som är riktigt slipade går omkring på de här sajterna och går så att säga in där de snälla fiskarna finns, alltså där de oerfarna spelarna finns.
Det är där man har chansen att kamma hem potterna och vinna pengar. Man snurrar runt på de här sajterna och letar sig fram. Utifrån rent mänskliga och humanistiska värderingar, vilket är viktigt när man ska stå för det här, tycker jag att detta framstår som väldigt oetiskt. Man kan tänka lite grann på det, när pokermiljonärer som har spelat på de här sajterna visar upp sig i medier och sådant, och på vilka det är som har betalat de pengar som ligger bakom. Så det finns mycket som är trist.
Därför finns det också skäl att fundera vidare på hur vi kan styra upp det här, reglera det här så att man tillfredsställer ett spelbehov som finns på ett sätt som följer regler och som går till väga på ett etiskt och bra sätt. Ett av skälen till att Svenska Spel fick den här möjligheten är ju just att de har en reglerad marknad.
Man vet att om man spelar där finns det begränsningar när det gäller insatserna, men framför allt vet man också att man har ett rättsskydd som konsument och som spelare på ett annat sätt än när man går ut på någon av de andra 2 000. Alla är naturligtvis inte sådana. Det finns alla grader. Men man vet aldrig var man hamnar om man går ut på en sajt. Skulle man på något sätt behandlas på ett felaktigt sätt där har man ju ingen rättssäkerhet över huvud taget som spelare.
Det kan alltså vara ett spel att spela, om man får uttrycka sig på så sätt. Till sist ska jag också säga att marknadsföringen finns med hos Francke. Det blir också belyst, den del som han har pekat på i sin utredning.
Där tror jag också att det är viktigt att se vad remissinstanserna säger innan man absolut har en bestämd uppfattning om hur man ska hantera det vidare.