Lars-Arne Staxäng (M):
Vi ska nu debattera pensionssystemet. Det är ett område som är en av grundpelarna i den svenska socialförsäkringen. Nästan alla människor och partier har uppfattningen att vi ska ha bra och generösa pensioner, så att medborgarna får en tillräckligt bra ersättning som de kan leva på och som räcker till de nödvändigaste utgifterna. Då är frågan: Har vi det? Och hur kommer det att se ut i framtiden?
Det som kommer att vara helt avgörande är hur stor sysselsättning Sverige kommer att ha i framtiden. Den ekonomiska politiken kommer att ha avgörande betydelse för hur stora pensioner vi kommer att ha. För man en politik i landet som till exempel medför att tusentals jobb försvinner slår det direkt också mot pensionssystemet.
Därför är det av stor vikt att våra ungdomar kommer i arbete så tidigt som möjligt, både för dem själva och för samhället. Vi kommer att behöva varje arbetad timme vi kan uppbåda framåt. Därför är det av synnerlig vikt att skolsystemet fungerar och att vi kan integrera våra nya svenskar på arbetsmarknaden.
Det är viktigt för Sverige, för människorna själva och för pensionssystemets uthållighet i fråga om att ge just bra pensioner. Dessutom måste fler människor jobba lite längre om denna ekvation ska gå ihop. Vi kan titta på hur det ser ut utanför Sverige. Vi behöver inte leta länge förrän vi hittar system som inte är finansierade och som kommer att krascha om det inte tillförs mycket pengar från staten eller någon annan.
Många stater, även här i Europa, kommer att ställas inför stora politiska avvägningar och prövningar när det gäller det finansiella systemet. Man kommer att ifrågasättas inför förslag om kraftiga sänkningar av pensionerna och höjda pensionsåldrar. Detta är frågor som påverkar hela EU. Därför har man under senare år tagit upp dessa frågor på dagordningen. Hur ser det då ut i Sverige? Ja, den raka sanningen är att vi har ett system som kommer att hålla i många år.
Men även här har vi utmaningar och påfrestningar som kommer att ge sänkta pensioner om vi inte gör något. Vi ska vara tacksamma gentemot våra företrädare som på ett bra sätt tog ansvar för kommande generationer genom att i grunden ändra pensionssystemet. Det gamla ATP-systemet hade naturligtvis sina fördelar för den enskilde i och med att det lättare gav full pension för färre arbetade år.
Men det hade också kraftiga systemfel som hade gjort att det finansiellt hade gått i väggen om det inte hade fått årliga tillskott i form av allt högre avgifter. Detta hade naturligtvis gett ett kraftigt minus i vår bnp-tillväxt och lett till större arbetslöshet totalt och indirekt till lägre pensioner. Det hade heller ingen koppling till tillväxten, livslängden och arbetade timmar.
Därför kan man lite vanvördigt säga att det gamla ATP-systemet skickade sin nota till barn och barnbarn. Fru talman! Pensionärer är ingen enhetlig grupp. Det finns människor som under åren skaffat sig en bra ekonomisk situation, inte minst med hjälp av olika tjänstepensionslösningar. Dessutom utnyttjar allt fler människor möjligheten att jobba lite även efter att de har börjat ta ut pension.
Detta är extra gynnsamt för den enskilde då man uppbär förstärkt jobbskatteavdrag. De som uppbär bostadstillägg kan tjäna upp till 24 000 kronor utan att det minskar tillägget. Alla dessa åtgärder kom till för att människor skulle kunna skaffa sig sin försörjning utan marginaleffekter. Det gynnar jobblinjen och ger människor möjlighet att klara sig själva.
Men det finns också grupper som är ekonomiskt utsatta, som får vända på varenda krona och som kanske inte har möjlighet att förbättra situationen. Det gäller inte minst kvinnor som kanske har varit hemma i ett antal år i arbetsför ålder och som sedan arbetat deltid. Där är det viktigt att pensionerna kan hållas intakta och att de inte sjunker på grund av bromsar och annat.
Det är också viktigt att framhålla att det nya uppräkningssystemet för pensioner faktiskt har gett betydligt mer, trots bromsar, än det gamla ATP-systemets prisbasbeloppshöjningar. Ett annat mycket roligt konstaterande, vilket vi ibland glömmer, är att Sverige faktiskt är ett av de allra bästa länderna i världen för pensionärer, som mår bra och är tillfreds med tillvaron. Fru talman! Det finns en oro i världen.
Vi har flyktingströmmar på över 70 miljoner människor runt om på vår jord och olika typer av instabilitet. Vi ser med förundran och kanske ängslan på vilken politik som president Donald Trump för i det nya USA och hur detta kommer att tas emot av världen. Allt detta kommer att påverka Sverige med stor kraft, eftersom vi är så exportberoende. Vårt pensionssystem är starkt bundet till ekonomin och hur många arbetade timmar vi kan få fram i Sverige.
Vårt nya pensionssystem, som infördes i början av 2000-talet, är mycket mer kopplat till just arbete. Man tjänar in sina pensionspoäng. Man får sina pensionsrätter krona för krona upp till en maximinivå. Dessutom finns det inte längre någon undre eller övre gräns för hur många år man kan tjäna in en bättre pension.
Men en sak måste poängteras mer än en gång, eftersom många fortfarande inte har klart för sig hur pensionssystemet är konstruerat, nämligen att dagens arbetstagare genom pensionsavgifter betalar dagens pensioner och att framtidens arbetstagare betalar framtidens pensioner. Det är ett så kallat generationskontrakt. Vi förutsätter att våra barn och barnbarn kommer att betala in pensionsavgifter till oss när vi går i pension.
Det är fortfarande alltför många som tror att deras pensionsavgifter har betalats in i några AP-fonder, där pengarna ligger och väntar på dem tills de går i pension. För att vi ska få respekt av kommande generationer när det gäller att betala in pensionsavgifter är det synnerligen viktigt att varje generation betalar för sig och inte vältrar över skuldbördor på kommande arbetstagare. Det är viktigt att det upplevs som ett rättvist system.
Det gäller avgifter till pensionssystemet, kommande pensionsåldrar men också ändringar i premiepensionssystemet. Även om vårt pensionssystem är konstruerat så att det håller för olika obalanser behöver det förstärkas för att man inte ska riskera att hamna i balanseringar vid vanliga ekonomiska tillbakagångar. Det är därför de olika regeringarna och Pensionsgruppen har tillsatt ett antal utredningar för att stärka, klargöra och förenkla pensionssystemet.
Vi har ett antal faktorer att ta hänsyn till. Det kommer att bli färre som arbetar i framtiden i förhållande till dem som är pensionärer. Pensionen ska räcka längre eftersom vi blir allt äldre. Det är därför som Pensionsgruppen arbetat intensivt, fram allt det senaste året, för att få fram en överenskommelse som är bra för pensionstagarna, för pensionssystemet och för Sverige som helhet. Fru talman!
Det är viktigt att poängtera att det bara finns en sak som kan betala pensioner och ge systemet stabilitet under överskådlig tid, nämligen arbete, arbete och åter arbete. Fler i arbete både tidigare och senare i livet ger bättre pensioner. 40-talsgenerationen har nu till stora delar gått i pension. Detta gör att det redan fattas människor på många arbetsplatser, inte minst i vården.
Nu går det ungefär tre arbetstagare på varje pensionär. Redan om 20-25 år kommer det att vara närmare två arbetstagare på varje pensionär om inte villkoren ändras innan dess. Fru talman! Det kanske viktigaste vi kan göra för att få upp pensionsnivåerna är att införa Pensionsåldersutredningens förslag och principer.
Det innebär med andra ord att de flesta får möjlighet att arbeta några år till. Det höjer pensionerna rejält, förutom att människor får några år till med riktig lön. Att varje arbetstagare som orkar och kan jobbar ett par år till kommer Sverige att behöva. För att i övrigt förtydliga detta kan vi se vilken skillnad det är nu på de ungdomar som är på väg in i arbetslivet. De är många gånger närmare 30 år innan de får sitt första heltidsjobb.
För 40 år sedan började många arbeta redan som 16-åringar. Det gör skillnad. Fru talman! Vi har en stabil majoritet för vårt svenska pensionssystem. Det är i dag sex partier som över blockgränserna ansvarar för att Sverige har ett stabilt pensionssystem som ska klara olika påfrestningar i form av demografi, ökning av medelåldern och kraftiga konjunkturväxlingar. Då kommer min fråga till Vänsterpartiet.
Ni har sedan det nya pensionssystemet infördes ofta kritiserat detta retoriskt och sagt att man borde införa ett helt nytt system. Trots dessa högtravande ord har ni inte lagt några nya pengar till pensioner i denna budget. Med andra ord är det inga riktiga löften till pensionärerna utan bara en massa ord utan innehåll.
Om jag förstått det rätt klagar ni på nivåerna i pensionssystemet och vill ha tillbaka ett förmånsbestämt system som kan ge mellan 65 och 70 procent av slutlönen till alla. Det låter väl bra - om man inte tittar på vilka konsekvenser detta skulle få ekonomiskt. Detta skulle innebära att pensionssystemet måste förstärkas med flera tusen miljarder om alla människor skulle omfattas nu och i framtiden.
Vet ni över huvud taget hur stor den totala pensionsskulden är till det svenska folket totalt sätt? Den senaste siffran från den 31 december 2016 är 8 714 miljarder totalt. Jag förstår mycket väl att det är ett önsketänkande, men om ni är ett seriöst riksdagsparti måste ni väl titta på konsekvenserna innan ni uttalar ett sådant förslag. Var ska ni ta dessa pengar? Det första land jag tänker på är Venezuela.
De kör den typen av politik. Jag har även en fråga till Sverigedemokraterna. Jag noterar att ni även i år har gjort en kraftig satsning på garantipensionärerna i ert budgetförslag. Det låter bra och är säkert något som alla skulle vilja få till stånd. Men jag förstår fortfarande inte hur ni kan få ihop ekvationen i praktiken, rent tekniskt.
Alla som sysslar med pensionsfrågor vet att skillnaden i pension och bostadstillägg mellan dem som enbart har garantipension och dem som har låg inkomstpension är mycket liten. Vet ni om att konsekvensen av ert förslag blir att nettopensionen kan bli högre för en garantipensionär än en lågbetald inkomstpensionär? Det skulle vara jätteintressant att höra hur ni tänker. Fru talman!
Den statliga delen av pensionssystemet omsätter 34 635 000 000 år 2018. Sedan tillkommer inkomstpensionssystemet vid sidan om den statliga budgeten, och det beräknas omsätta hela 308 661 000 000 år 2018. Hela pensionssystemet inklusive de statliga delarna omsätter alltså totalt 343 296 000 000 år 2018.
Jag skulle vilja sluta avsluta mitt anförande med detta. Det viktigaste för att vi ska ha kvar hyggliga pensioner i framtiden är att vi säger ja till en fortsatt arbetslinje och stabila statsfinanser. Jag hänvisar till vårt särskilda yttrande.