Birgitta Ohlsson (L):
Som Eva-Lena Jansson mycket riktigt sade är inte Europa en isolerad ö, och Sverige är inte en isolerad ö i Europa, utan vi påverkas såklart. Den ekonomiska kris som pågår just nu är den värsta sedan 1930-talets dagar. I skuggan av den har vi en tydlig värderingskris. Jag kan hålla med om vartenda ord du sade när du beskrev hur fältet ser ut i dag. Vi ser en öppen registrering av judar från högerextrema partier i Ungern, som Jobbik.
Vi ser hur länder i Öst- och Centraleuropa behandlar romer som skräp. Vi ser hur minoriteter är rädda för sin egen säkerhet. Det är fullkomligt oacceptabelt med tanke på att EU:s grund handlar om frihet, demokrati och mänskliga rättigheter. Jag tycker att det är ganska mäktigt att denna dag diskutera mänskliga rättigheter i och med att det är faktiskt är årsdagen av då en av de största på det här fältet i Europa avled, nämligen Tjeckoslovakiens sista president och Tjeckiens första president Václav Havel.
Han sade någonting väldigt starkt och kraftfullt om kampen för de mänskliga rättigheterna. Han sade att i vår värld angår allt alla just för att visa på att vi måste engagera oss. Vad specifikt kan vi göra? EU-kommissionen lovade i ett meddelande redan 2003 att man skulle ta fram en mer stram syn på hur respekten för mänskliga rättigheter efterlevs i unionens 27 länder. Det har hänt alldeles för lite. Där måste vi få tydlighet.
Jag tror att det första steget är att få fram en årlig granskning av läget för de mänskliga fri- och rättigheterna i unionens 27 länder. Jag tror att det är ett bra första steg. Sedan får man diskutera vidare hur vi ska göra. Jag är glad över att den här debatten, som var död för bara ett år sedan, åter har blivit levande. Tysklands utrikesminister Guido Westerwelle har varit tydlig, och kommissionens ordförande Barroso har diskuterat frågan. Kommissionärerna Cecilia Malmström och Viviane Reding är väldigt engagerade i frågan.
Det kan vara ett första verktyg. Under EU-kommissionären Cecilia Malmströms ledning har det startats ett nätverk som jobbar med antiradikalisering. När högerextrema partier växer och när totalitära rörelser blir starka har det en extremistisk grund. Där måste vi jobba mer på EU-nivå.
Därför är jag väldigt glad över att Sverige har fått i uppdrag - det lanserades den 10 december i London - att leda ett projekt där man kartlägger högerextremismen i ett antal EU-länder. Det är ett exempel på hur vi kan samarbeta mer.
Vi vet att den fråga som rör kvinnors rätt till fria, lagliga och säkra aborter, som jag tror att både jag och Eva-Lena Jansson tycker är en självklar mänsklig fri- och rättighet, inte hör till EU:s kompetens, utan det ska bestämmas i denna kammare av riksdagsledamöter. Vi vet också att det inte är säkert att det skulle vara en liberal lagstiftning som vann om det kom upp på EU-nivå.
Men där tror jag att det viktigaste man kan göra är att stödja de kvinnorättsaktivister som finns på plats i länder som exempelvis Polen, Irland eller Malta, där det finns en väldigt sträng lagstiftning. Det handlar om att ge dem sitt fulla stöd. Det gör jag ofta när jag åker till Polen. Jag träffar motsvarigheten till RFSU med flera och ger dem det stöd som behövs. Det är väldigt viktigt. Vi kan dock notera något i dag.
Även om det var en marginell, mycket liten, förändring aviserade den irländska regeringen ett par lättnader i sin mycket stränga abortlagstiftning. Det är alldeles för lite. De borde göra mycket mer. Jag skulle önska att lagstiftningen var lika liberal som den är i Sverige. Men det var ändå ett par steg i rätt riktning, och det tycker jag att vi ska uppmärksamma.
När det gäller homo- och bisexuella och transpersoners rättigheter är det en skandal och en sorg att Prideparader fortfarande år 2012 förbjuds och stoppas i EU-huvudstäder. Det är oacceptabelt, för rätten till mötesfrihet och yttrandefrihet är EU:s grund. Jag träffade i förra veckan, på ILGA Worlds möte i Stockholm, flera aktivister inom ILGA Europe som jobbar med just hbt-frågor i EU. Och jag tänker fortsätta det samarbetet.