KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Beckman (M):
I SVT Gävleborgs nyheter den 9 december 2012 är rubriken "Krav på vinterdäck för tunga fordon". I nyhetsartikeln berättar man: "Kravet gäller även för utländska fordon, vars brist på vinterdäck varit det största problemet, enligt riksdagsledamoten Lars Beckman från Gävle, som jobbat länge för att få till lagen." Så utvecklar man detta. Men jag förstår att ministern och regeringsföreträdare aldrig tar del av medier norr om Dalälven.
Fru talman! Vi ser ett haveri här i kammaren i dag med en uppgiven infrastrukturminister. Jag citerar ur statsrådets interpellationssvar: "Är väder-förhållandena dåliga, om snön vräker ned ., ska man kanske inte ge sig ut utan ställa fordonet." Så säger bara den som har sin livsnerv söder om Dalälven.
Så säger inte den som någonsin har satt sin fot i Norrbotten, Västerbotten, Jämtland, Västernorrland, Gävleborg eller Dalarna. Där är det fullkomligt normalt att det är vinter, att det är halt och att det snöar. Det är nämligen mer onormalt att det inte snöar.
Jag fick kort från svärmor i Boden i helgen som visade snön på deras stuga i Vändträsk, och det är massor av snö där. Hade ministern sett nyheterna från Medelpad hade han sett att snön vräker ned. Det måste vara en del av samhällskontraktet att Sveriges bilister och företagare, som betalar miljarder i skatt, kan förvänta sig farbara vägar.
Det är det interpellationen handlar om. Ministern pratar dock om allt annat än om det interpellationen gäller, nämligen hur vi ska få framkomlighet på Sveriges vägar. Jag skulle därför vilja veta av ministern: Är ministern nöjd med tingens ordning, eller ska bilisterna ställa bilen?
Lars Beckman (M):
Tack, statsrådet för svaret! I mitt hemlän Gävleborg har vi ett rovdjurstryck som är helt oacceptabelt. Detta rovdjurstryck, framför allt med varg, delas med närliggande grannlän. Moderaterna i Gävleborg har en intern rovdjursgrupp. Vi har besökt ett antal olika fårbönder i Gävleborg. Vi har träffat jägare.
Vi har samtalat med barnfamiljer i Lingbo, som ligger utanför Ockelbo. Vi har träffat lantbruksorganisationer. Vi har haft möten; på grund av covid har det såklart varit många digitala möten.
Vi kan bara konstatera att regeringens idé att licensiera ut rovdjurspolitiken till Miljöpartiet och till myndigheter som är styrda av Miljöpartiet har fått förödande konsekvenser.
Jag skrev denna interpellation på grund av att en rektor ställde in en utomhuslektion för en skolklass på grund av rädsla för att det skulle kunna hända en olycka med varg. Vidare var SVT nyligen i Kilafors och gjorde en filminspelning och pratade med en av bönderna där, som är kraftigt påverkade av rovdjur.
När man höll på att spela in själva tv-inslaget kom en varg springande över en äng. För de miljöpartister som bor söder om Dalälven, som kanske är aktiva i Svenska Rovdjursföreningen och bor i Nacka, är det naturligtvis pittoreskt med rovdjur.
Men, fru talman, för den barnfamilj som bor i Lingbo, utanför Ockelbo, är det inte pittoreskt, utan det är verkligheten. Den hårda, kalla verkligheten är att man helt enkelt är rädd för de konsekvenser det innebär att få varg så nära människan.
När riksdagen antog rovdjurspropositionen var en grundförutsättning att det skulle tas psykosociala hänsyn. Det kan inte vara meningen, fru talman, att vargen ska gå före barnen i Lingbo. Här krävs det naturligtvis att regeringen agerar och instruerar sina myndigheter.
När man gjorde en rovdjursinventering i Gävleborg sa företrädare för länsstyrelsen att det kanske till och med fanns fler än 100 vargar i Gävleborg. Om riksdagen har bestämt att antalet ska vara 170-270 vargar är det naturligtvis helt galet att vi har 100 vargar i Gävleborg. Fru talman! Man måste kunna bo, leva och driva företag i hela Sverige.
Man måste kunna vara fårbonde i Vallsta utan rädsla för att se fåren uppätna av vargar. Tyvärr är det så, fru talman, att det är färre och färre som kan ägna sig åt fårskötsel i Sverige, och så kan vi inte ha det.
Vi kan inte ha det på det sättet att ministern och Socialdemokraterna har licensierat rovdjurspolitiken till Miljöpartiet och de myndigheter som Miljöpartiet är närstående, för konsekvenserna blir helt orimliga. Jag skulle, inte minst med anledning av detta interpellationssvar, vilja fråga ministern: Är ministern nöjd med dagens situation? Är ministern nöjd med att det finns 100 vargar i Gävleborg?
Har ministern någon som helst förståelse för dem som påverkas negativt av rovdjurstrycket?
Lars Beckman (M):
Ja, om regeringens syfte är att öka antalet vargar kraftigt i Sverige och Gävleborg har man lyckats väldigt väl. Om det är regeringens syfte har man lyckats väldigt väl. Jag tror att alla som ser den här debatten, alla som bor norr om Dalälven, alla som är jägare, alla som är hundägare och alla som är fårbönder vet och förstår varför antalet vargar ökar kraftigt i Sverige. Det beror naturligtvis på att Miljöpartiet har veto i regeringens politik.
Jag har frågat landsbygdsministern - när man inte vill svara på en fråga säger man väl sådana saker som landsbygdsministern nu sa - rakt och ärligt: Vad är viktigast för ministern? Vad står högst i rang? Är det barnfamiljen i Lingbo, som ska känna trygghet och kunna ha sina barn på gården? Eller är det viktigast att ha många vargar?
Är det viktigast att fårbonden i Vallsta ska kunna bedriva en näringsverksamhet, eller är det vargen som är viktigast? Är det hästgymnasiet i Hälsingland, som jag besökte i höstas och som beskrev konsekvenserna av att ha vargen ylande så att hästarna skenar? Är det detta som är viktigast för ministern? Finns det någon som helst empati för dem som påverkas av rovdjurstrycket i Sverige och i Gävleborg?
Har ministern någon empati och förståelse för dem som handgripligen påverkas, till exempel på hästgymnasiet, av att höra vargen yla, med allt vad det innebär med skrämda hästar, skrämda elever och oroliga föräldrar? Det är det som det handlar om. Det är inte känslor. Det är inte tyckanden, utan det är verkligheten.
Jag skulle kort och gott vilja veta: Delar ministern Moderaternas krav på att vi ska ha färre vargar i Sverige? Ska vi ta psykosociala hänsyn även för dem som bor i rovdjurstäta områden? Det går faktiskt att besvara en sådan fråga.
Lars Beckman (M):
Sverige är ett litet land långt uppe i norra Europa. Vi bor ganska glest i förhållande till länder i Sydeuropa. Det är klart att svenska folket är beroende av bil. Det går inte att komma ifrån. Det är också så att bilen är ett fantastiskt bra transportmedel. Ingen som ser denna debatt behöver någonsin skämmas för att använda bil, tvärtom.
Bilen är ofta ett bra alternativ. Det kan till och med vara bättre, fru talman, att åka två personer i en bil än att åka två personer i en buss. Beläggningsgraden i kollektivtrafiken är relativt låg. Det som jag skulle vilja fråga ministern gäller Sveriges Radios och Ekots stora nyhet i dag, med rubriken "Fler elbilar exporteras från Sverige - trots kritik".
Man säger att "under 2020 ökade exporten av begagnade elbilar med 18 procent jämfört med året innan till 1 800 bilar och för laddhybrider var ökningen 32 procent, till 7 600 stycken." Detta betyder att svenska skattebetalare subventionerar norska bilköpare.
Det är klart, fru talman, att det med en sådan politik kanske inte är så konstigt att svenska folket tappar förtroendet för Miljöpartiet och regeringen. Jag skulle vilja fråga statsrådet: Är det rimligt att svenska skattebetalare subventionerar bilköpare i Norge? Det var den ena frågan.
Den andra frågan gäller Miljöpartiets utspel den 17 mars. Rubriken i Dagens industri är: "MP vill se 'Robin Hood-skatt' på elslukande produkter". Sedan står det att "Miljöpartiet vill få oss att spara el genom en 'Robin Hood-skatt' - högre skatt på produkter som drar mycket el". Fru talman!
Jag har svårt att tänka mig en produkt som drar mer el än en tung lastbil eller en personbil. Jag förstår att det inte är de subventionerade elcyklarna som ska få den här Robin Hood-skatten. Men hur blir förtroendet för politiken hos de bilister som nu funderar på att byta bil? De har kanske läst det utspel som säger att det ska bli en Robin Hood-skatt på elslukande produkter.
Hur dyr kommer skatten på elbilen att bli? Eller kan ministern klart och tydligt här i dag lova och försäkra att Miljöpartiet inte har några som helst planer på att chockhöja skatten på elbilar? Det blir dock ganska ologiskt om man ska ha en Robin Hood-skatt på andra elslukande produkter när en av de produkter som förbrukar mest el är just bilen.
Det är det här som gör att regeringens politik inte håller ihop. Det finns varken någon röd eller grön tråd i den politik som förs. Ministern står här och hyllar bonus-malus. Jag vill ställa en tredje fråga om det.
En barnfamilj i Gävle som har två barn som sitter i rullstol får genom nya bonus-malus 40 000 kronor per år i straffskatt. Betyder det, fru talman, att inga familjer med barn med rullstolar ska ha råd att köpa en ny bil? De får ju 120 000 kronor i straffskatt.
Lars Beckman (M):
Miljöpartiets ryckiga politik, som inte hänger ihop, gör att Sveriges bilister inte får förtroende för politiken. Jag noterar att ministern inte kommenterar det faktum att exporten ökar till Norge av de här elbilarna, som ministern lyfter fram i sitt svar. Ministern själv kallar bonus-malus en succé.
Det är bekymmersamt att svenska skattebetalare ska subventionera bilexport till Norge. Det är helt ologiskt. Som exempel kan jag ta en barnfamilj som sliter och som bor i Järvsö i Hälsingland. Den ena vuxna personen i familjen jobbar i Bollnäs, den andra i Ljusdal. De åker efter vägen som går på andra sidan Ljusnan och som är i bedrövligt skick.
Det är klart att det då är provocerande att statsrådet lyfter fram till exempel bonus-malus som en bra åtgärd när man samtidigt subventionerar bilister i Norge. Småföretagare som nu ska byta ut sina bilar nämndes tidigare. Jag har ett antal sådana exempel från Gävle. Man ringer och undrar: Det kan inte vara sant att jag ska betala 100 000 kronor på tre år!
Precis som sas i ett tidigare inlägg kommer man då att behålla sin gamla bil. Det skapar inte förtroende för regeringens bilpolitik. Det sker nu en fantastisk global utveckling över hela världen med enorma tekniska framsteg. Det produceras elbilar i en rasande takt, vilket är jättebra. Men då krävs det också att det finns el att ladda elbilen med. Det var därför jag frågade om straffskatten.
Ska man ha straffskatt på elvispar är det rimligt att konstatera att de största saker som förbrukar el är elbilar. Men då har vi fått ett svar från ministern.
Lars Beckman (M):
Denna interpellation handlar om en artikel i tidningen Motor där man har uppmärksammat det växande problemet med billiga biltvättar. Jag tror att man nästan oavsett var i Sverige man bor kan åka någonstans där det står "handtvätt" och ett väldigt lågt pris, ganska ofta 99 kronor för manuellt utförd tvätt.
I artikeln tar branschföreträdare upp att detta är ett stort och växande problem. Arbetskraften, då? Vem är det som står och tvättar bilen för 99 kronor? Det är inte sällan människor som har fått avslag på sin asylansökan men ändå uppehåller sig i Sverige.
Vid några av kontrollerna ser man, säger Skatteverket, att människor bor i själva tvätthallen. En företrädare för en myndighet säger att detta närmast är att betrakta som slaveri. Det är alltså en förskräcklig situation.
Detta är ett växande, akut problem, som kräver åtgärder. Jag noterar att ministern räknar upp många olika saker. Vi är helt överens om att det krävs en myndighetssamverkan. Det krävs många olika aktörer eftersom det handlar om alltifrån att människor inte har rätt att vistas i Sverige och ska lämna vårt land till att Arbetsmiljöverket kommer på besök.
Ett problem här är naturligtvis också när ministern säger "företag", i bemärkelsen att det skulle finnas en juridisk person. En del av dessa verksamheter är, enligt en företagare i Göteborg, helt svarta. Det finns över huvud taget inget företag att granska, utan det finns en person som utnyttjar andra människor, sätter upp en skylt på väggen - det kan till och med vara på parkeringsplatser och andra ställen - och erbjuder handtvätt av bilar.
Det finns naturligtvis ingen enkel lösning på detta. Men jag delar ministerns uppfattning att det krävs en omfattande myndighetssamverkan. Vad är då problemet? Ja, det ena är naturligtvis att människor utnyttjas. Det är detta myndigheterna kallar slavhandel, i Sverige 2021. Det andra är naturligtvis den osunda konkurrens som de seriösa företagen utsätts för.
Jag har ingen aning om vad som är rätt pris för en handtvätt, men branschföreträdare säger själva att med tanke på hur lång tid det tar och på att man ska följa regelverket är ett rimligt pris kanske 350-400 kronor. Det är klart att konsumenter får en väldigt sned bild av vad som är rätt pris.
Om det sitter stora skyltar där det står 99 kronor och man åker till ett företag som betalar skatter och avgifter och sköter sig och det där kostar 400 kronor kan man som konsument tycka att det är dyrt. Men i själva verket är detta rätt pris på produkten.
Jag tycker att det är en oacceptabel situation att det befinner sig så många människor i Sverige som inte har rätt att befinna sig här och som utnyttjas på detta fruktansvärda sätt - som bor i en tvätthall under slaveriliknande förhållanden. Jag skulle vilja fråga ministern när hon tror att problemet kommer att minska. Nu ökar det alltså drastiskt runt om i Sverige, enligt företrädare för branschen.
Jag skulle vilja veta när vi bryter utvecklingen så att vi får mer ordning och reda och människor inte utsätts för dessa slaveriliknande förhållanden och de seriösa företagen inte utsätts för en osund konkurrens.
Lars Beckman (M):
Vi är helt överens om att detta är ett jätteproblem. Vi har följt det projekt som pågår här i Stockholm mellan byggarbetsgivare och byggfack. Jag har själv mött dem ett antal gånger och sett förskräckliga bilder. Det är ju i princip människohandel och slaveri det handlar om. Människor blir inlåsta. De jobbar på dagen och skyfflas sedan in någonstans, och någon sätter på ett hänglås och går iväg så att de är inspärrade.
Detta är alltså ett jättestort problem; det är vi helt överens om. Det är bra med myndighetssamverkan och med regeringsuppdraget. Men, fru talman, problemet ökar väldigt kraftigt. Det är inget storstadsfenomen utan förekommer brett över hela Sverige, tyvärr. Det finns förmodligen från Kiruna i norr till Ystad i söder. Det blir också en konstig signal till de seriösa företagen. De har jättebra koll på detta.
Jag gjorde ett företagsbesök i mitt hemlän, och företagaren kunde nämna flera företag. Något var inte ens ett företag, men det ser seriöst ut. Det finns en skylt på väggen, och man bedriver en verksamhet. Men det är inget företag. Det betyder att Arbetsmiljöverket aldrig kommer dit, för det här företaget finns ju inte. När man ska utse företag som ska inspekteras kommer företaget aldrig upp på listan.
Det blir också en konstig signal till den seriösa företagaren, för det är klart att den företagaren naturligtvis kommer att säga så här till mig: Men jag följer alla regler, jag har kollektivavtal, jag sköter mig och betalar in momsen varje månad. Ändå kan jag dag efter dag åka förbi skylten där det står handtvätt 99 kronor, för det får ju inga konsekvenser.
Det här är på något sätt systemförstörande eller systemhotande. Det slår undan samhällskittet, fundamenten och tron på rättsstaten. Det här handlar inte om den manuella biltvätten, utan det handlar om systemet.
Sedan 2019 har alltså problemet ökat, och det ökar hela tiden, inte bara på biltvättarna utan också i byggbranschen och ett antal andra branscher. Min fråga till statsrådet är naturligtvis: När kan vi se en vändning av den här utvecklingen? När kommer de här åtgärderna att ge effekt?
Kan kommunerna, som känner sin lokala marknad, vara inblandade på ett ännu bättre sätt? Vad kan mer göras? Det här är i någon mening systemhotande. Då menar jag alltså att samhällskittet förstörs, bortsett från det förskräckliga naturligtvis att människor i Sverige som har fått avslag på sin asylansökan behandlas som slavar. Det är ju inte meningen. Vi ska inte ha slaveri i Sverige 2021.
Vi ska naturligtvis ha en sjyst arbetsmarknad med likvärdig konkurrens mellan företag. Skatter och avgifter ska betalas. Människor ska ha sin rätta lön, naturligtvis. Jag skulle vilja fråga ministern: När bedömer ministern att de åtgärder som har satts in kommer att ge effekt, och vad kan regeringen mer göra för att se till att vi har sjysta villkor på arbetsmarknaden och en likvärdig konkurrens mellan företag?
Lars Beckman (M):
Tack, statsrådet, för debatten! Vi är helt överens om att det här är helt otillständigt. Vi ska inte ha slaveri i Sverige på svensk arbetsmarknad 2021. Tyvärr tror jag att den myndighetssamverkan som ministern nu har krävt - beordrat, höll jag på att säga - är otillräcklig. Jag tror att man kanske tror att det är ett storstadsproblem.
När man pratar med branschföreträdare hos parterna säger de att det finns en anledning till att man satsar så mycket pengar på till exempel byggbranschen i Stockholm, och det är att man tycker att kontrollerna är otillräckliga. Fack och arbetsgivare gör ju utredningar tillsammans som de lämnar över till polisen. Det är så det går till i verkligheten. Det krävs alltså mycket mer.
Det är olyckligt att problemet har ökat sedan statsrådet gjorde besöket i Göteborg för ett och ett halvt år sedan. Problemet eskalerar, så här krävs det krafttag från våra myndigheter, och det krävs tydliga signaleffekter och tydliga straff. Sedan är vi helt överens om att vi som konsumenter har ett stort ansvar.
Om jag går förbi en skylt där det står "klippning 79 kronor" på en handskriven skylt kanske jag själv ska reflektera över om det är rimligt eller inte, så självklart har konsumenten ett ansvar. Men just i den här akuta situationen tror jag faktiskt att det krävs handgriplig polissamverkan och myndighetssamverkan, och jag tror att kommunerna behövs.
Till exempel ska de personer som skulle ha blivit utvisade men i stället står och tvättar bilar naturligtvis lämna landet, så att de inte utsätts för denna slavhandel. Jag uppfattar att ministern säger att under 2021 kommer denna utveckling att vända. Är det vad ministern anser?
Lars Beckman (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Fru talman! Det har varit en tuff tid för dem som bor utanför storstäderna i Sverige sedan 2015. Den här regeringen har höjt bensinskatten och försämrat vägunderhållet. Man chockhöjer fordonsskatten och tänker nu också chockhöja tjänstebilsbeskattningen.
Det får naturligtvis stora konsekvenser för dem som bor utanför storstädernas bekväma och tillgängliga både kollektivtrafik och vägar. Den här interpellationen handlar alltså om de drygt 1 600 personer i Gävleborg som Region Gävleborg har tagit fram statistik om och som har mer än två mil enkel resa till närmaste postombud.
P4 Gävleborg intervjuade en man i Svågadalen. Han sa: Ibland får jag köra mer än sex mil enkel väg. Jag har ställt den här interpellationen därför att jag vill veta vad statsrådet och regeringen tycker, för det är ju trots allt regeringen som styr riket. Fru talman!
Jag kan förstå att det för en inbiten stockholmare är svårt att veta hur långa avstånden är norr om Dalälven, särskilt om man inte är där så ofta, så jag ska göra några jämförelser. Vi är i Riksdagshuset nu, på Riksgatan 1. Härifrån till Arlanda, fru talman, är det 44 kilometer. Det tar enligt Google Maps 40 minuter att köra. Fru talman!
Om Anders Ygeman i stället sätter sig och kör söderut kan han köra 36 kilometer och hamna i Södertälje - det tar för övrigt 35 minuter. Om han åker från Riksgatan 1 mot kusten och till Nynäshamn börjar det närma sig sex mil. Där är avståndet 58 kilometer och tar 44 minuter på den dubbelfiliga motorvägen.
Och den som har kört på vägarna i Gävleborgs inland eller andra ställen i Norrland vet att det inte är dubbelfilig, asfalterad motorväg, utan det är snarare grusvägar som är under all kritik.
Det är klart att jag blev lite förvånad, fru talman, att statsrådet inte anser sig kunna ha en uppfattning om det är rimligt att man ska åka från Riksgatan 1 till Arlanda för att hämta post eller paket. Är det rimligt eller är det orimligt?
Vi ska ha ett levande Sverige, ett Sverige där vi kan driva företag, bo och leva även utanför den bekväma tätorten. Då förväntar jag mig att regeringen och regeringens företrädare har en uppfattning om det är rimligt att den som bor i Stockholms innerstad får åka till Nynäshamn för att hämta post och paket.
Det är en resa på 58 kilometer som tar 44 minuter. Detta är nämligen verkligheten för den som bor i Gävleborg. Jag är väldigt tacksam för att Region Gävleborgs tjänstemän har tagit fram detta underlag för oss förtroendevalda att reagera på. Det måste rimligtvis vara därför man har tagit fram det och vill lyfta fram detta i alla möjliga sammanhang.
Låt mig få upprepa frågan som denna interpellation handlar om: Vad är enligt statsrådet Anders Ygemans uppfattning en rimlig tidsgräns och avstånd för den som bor utanför den bekväma tätorten för att kunna hämta och lämna brev och paket och kunna sköta sitt företag med post?
Lars Beckman (M):
Det var ett av de mest omfattande och uttömmande svar ett statsråd någonsin gett i Sveriges riksdag. Detta kan bero på att statsrådet skäms, att statsrådet inte har de geografiska kunskaperna eller att statsrådet inte har någon uppfattning. Låt mig repetera. Vi är nu på Riksgatan 1.
Jag kan förstå att det är svårt med geografin för en person som rör sig i Stockholms innerstad, men det handlar om perspektiv. Från Riksgatan 1 till Nynäshamn är det 58 kilometer, och det tar 44 minuter.
Detta avstånd är verkligheten för dem som bor i Hälsingland och Gävleborg - eller Riksgatan 1 till Södertälje, 36 kilometer, 35 minuter, eller, vilket många säkert kan förhålla sig till, Riksgatan 1 till Arlanda, 44 kilometer, 37 minuter.
Är det denna samhällsservice ansvarigt statsråd vill se och ha? De som bor i Gävleborg förtjänar ett svar. Anser statsrådet att det är rätt av Region Gävleborg att lyfta upp denna fråga och perspektivet att man ska kunna bo, leva och driva företag i hela Sverige?
Om statsrådet anser det måste politiken givetvis förbättras så att man möjliggör för människor att bo och leva i hela Sverige, även i Gävleborgs inland. Man säger, möjligen lite ironiskt, att företagare kan få paketen utkörda en gång i veckan.
Hur fungerar det för den småföretagare i Hälsingland som är beroende av ett dagligt godsflöde för att kunna skicka och ta emot varor, sälja och köpa? Hur ska någon kunna driva företag under dessa förutsättningar?
Statsrådet måste väl ha en uppfattning och kunna lämna ett besked till dem som bor i Gävleborg om han tycker det är rätt med de långa avstånden, att köra tolv mil tur och retur för att skicka gods, eller om han tycker att det är fel. Om statsrådet tycker att det är fel, vad tänker han göra? Om statsrådet tycker att det är rätt behöver han och regeringen givetvis inte göra något.
Som jag inledde med har det varit och är en tuff tid för den som bor på landsbygden. Vägunderhållet försämras, bensinskatten höjs och Trafikverket släcker gatubelysning. Det är inte statsrådet Ygemans fel. Men det här är hans ansvarsområde, och här måste han och regeringen ha en uppfattning.
Är vi överens om grundprincipen att man ska kunna bo, leva och driva företag i hela Sverige? Ska en kvinnlig småföretagare kunna skicka och ta emot gods? Hon kanske har en webbshop och ska skicka varor till kunder. Jag vill faktiskt veta vad statsrådet tycker.