Göran Hägglund (KD):
Hillevi Larsson har ställt flera frågor till mig som rör förlossningsvården. Frågorna gäller vilka åtgärder jag avser att vidta för att öka kunskapen om endometrios inom sjukvården, för att se till att kvinnor med denna sjukdom får den bästa medicinen och behandlingen oberoende av var de bor samt vad jag avser att göra för att främja framväxten av fler endometrioscentrum.
Frågorna gäller också om jag avser att verka för att kvinnor ges rätt till lustgas vid förlossning oavsett var de får vård, för att införa nationella riktlinjer om rätten till fullgod smärtlindring och för att förebygga sfinkterrupturer samt när jag planerar att ta tag i frågorna. Som socialminister uppskattar jag att få ta del av intressanta och kloka förslag om hur hälso- och sjukvården kan utvecklas.
Jag tycker också att det är mycket värdefullt att bli uppmärksammad på det som upplevs inte fungera så väl som det skulle kunna. Frågorna i de tre interpellationerna rör flera av de områden som jag som socialminister och som Socialdepartementet arbetar särskilt mycket med just nu. De gäller frågor om hur staten bättre kan samordna kunskapsstyrning till hälso- och sjukvården och stödja att vården använder sig av evidensbaserade metoder.
Men det handlar även om hur regeringen bäst kan verka för att bidra till en jämlik vård och stärka patientens ställning. Hälso- och sjukvård ska ges i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. Vilken behandlingsmetod som ska väljas ska bestämmas av hälso- och sjukvårdspersonalen tillsammans med patienten. Det anser jag är det bästa sättet att säkerställa att patienten får en god och säker vård.
Hur landstingen väljer att organisera sin kunskapsinhämtning ligger också inom deras ansvarsområde. Vilken smärtlindringsmetod som ska ges till kvinnor i förlossningsvården måste därför beslutas av den som ger vård till kvinnan i samråd med henne. Inom flera landsting finns numera endometrioscentrum som samlar kunskap om sjukdomen och som tar emot patienter med endometrios.
Även om det är landstingens ansvar att hämta in kunskap om vad som är vetenskap och beprövad erfarenhet har regeringen också ett ansvar för kunskapsstyrning inom hälso- och sjukvården. Regeringen arbetar aktivt med att främja utvecklingen av det nationella kunskapsstödet. Jag vill berätta om några av regeringens initiativ på området under 2011 och 2012.
Nationella riktlinjer är viktiga som vägledning för huvudmännen i deras prioriteringar av vilka behandlingar och metoder som olika verksamheter bör satsa resurser på. Socialstyrelsen ansvarar för och beslutar om de nationella riktlinjerna, och det finns i dag nationella riktlinjer på tolv områden.
Utöver detta har Socialstyrelsen fått i uppdrag av regeringen att ta fram vägledningar, rekommendationer och kunskapsöversikter för bland annat förlossnings- och nyföddhetsvård, och de planeras bli klara under 2013. Regeringen slöt under 2011 en femårig överenskommelse med Sveriges Kommuner och Landsting om utveckling och finansiering av de nationella kvalitetsregistren. Kvalitetsregistren är viktiga verktyg för att fortlöpande utveckla och förbättra vården.
Den nya satsningen kommer att medföra förbättrade möjligheter till uppföljning av vården inom flera områden, bland annat förlossningsvården. Regeringen bedömer att hälso- och sjukvårdens tillgång till lättåtkomlig och kvalitetssäkrad kunskap behöver förbättras ytterligare. Alla vårdgivare oavsett driftsform, liksom patienter och anhöriga, bör få tillgång till kvalitetssäkrad information om olika medicinska frågeställningar.
Det är nödvändigt för att alla vårdgivare ska få samma möjligheter att bedriva en kunskapsbaserad vård och för att stärka patientens ställning. Regeringen har därför nyligen uppdragit åt SBU att föreslå hur ett webbaserat nationellt hälsobibliotek ska inrättas. Regeringen anser att det är allvarligt att vården präglas av stora olikheter och genomför därför flera insatser för att öka jämlikheten i vården. En viktig utgångspunkt för det arbetet är kunskap om vilka skillnader som finns.
Där är arbetet med öppna jämförelser som öppet redovisar skillnader i vården mycket värdefullt. De fungerar som ett effektivt instrument för landsting som inte ligger så bra till i redovisningen att förbättra sig. Arbetet med öppna jämförelser fortsätter att utvecklas och utgör en viktig grund för förändringsarbetet i vården. Slutligen vill jag nämna den utredning som har regeringens uppdrag att se över hur patientens ställning inom och inflytande över hälso- och sjukvården kan stärkas.
Utredningen ska även ge förslag på hur regionala skillnader i vårdinnehåll och vårdresultat kan uppmärksammas och hanteras så att kvinnor och män i alla åldrar i hela befolkningen erbjuds en likvärdig och jämlik tillgång till vård av god kvalitet. Jag följer utredningens arbete och inväntar dess resultat med stort intresse. Jag menar att regeringens och landstingens arbete och satsningar inom dessa områden bidrar till en mer kunskapsbaserad och jämlik vård där patienten har en starkare ställning.
Vi har också redan sett en mycket positiv utveckling på området. Det kommer också att stärka förlossningsvården i alla de avseenden som Hillevi Larsson lyfter fram.