Betty Malmberg (M):
För ordningens skull och som allmän information kan jag berätta att vi nu förflyttar oss en liten bit i utbildningssystemet till högre utbildning och forskning. Svensk ekonomi går bra. Det är förstås glädjande att vi nu befinner oss i en brinnande högkonjunktur. Men säg den glädje som varar för evigt. Historien har lärt oss att hög- och lågkonjunkturer avlöser varandra, och därför är det viktigt att vi också rustar för framtiden.
Regeringen agerar dock tvärtom. I stället för att samla i ladorna tutar man och kör med en valbudget som heter duga. Man ger lite mer till alla, men det innebär också att man under mandatperioden kommer att ha höjt skatterna med hela 47 miljarder kronor netto. Samtidigt talar regeringen om att man ska stärka svensk konkurrenskraft.
Det rimmar dock lite illa med de kostnadsökningar som kommer att komma och som framför allt riktas mot just arbete och företagande. Sett till det vi nu ska diskutera om hur budgeten påverkar högre utbildning och forskning är det sant att regeringen skjuter till resurser.
Men det hade också varit mycket intressant att få veta mer om varför man prioriterar som man gör och hur man tänker sig att nå de vackert formulerade målen. Vi ska nämligen minnas att regeringen har sagt att vi ska vara en av de ledande kunskapsnationerna och ett av världens främsta forskningsländer. Vidare ska vi ha en utbildning och forskning som håller hög kvalitet internationellt sett och som bedrivs effektivt.
Ett tredje mål handlar om att det ska finnas en högklassig forskning och utbildning i hela landet. Vad står det då i regeringens egna resultatanalyser om nuläget när vi kommer till dessa frågor? När det gäller världsledande forskning har vi nog en lång väg kvar att gå.
Regeringen konstaterar att Sverige trots stora anslagsökningar inom forskning och utveckling inte har lyckats höja kvaliteten. Detta mäter man internationellt sett genom att titta på de mest citerade forskningsartiklarna. Vi är förvisso ett av de länder som lägger allra mest resurser per person, men kvalitativt når vi inte alltid toppen.
Detta är naturligtvis inte bra, så låt oss därför hoppas att Alliansens rekordstora ökning av anslagen och de långsiktiga strategiska områden som inrättades redan 2009 kommer att ge resultat på sikt. Det känns ändå lite irriterande att konstatera att länder som lägger mindre resurser än vi ändå presterar bättre än vad vi gör.
Regeringen frångår också i sin budget, tvärtemot många aktörers inrådan, Alliansens inriktning på att profilera lärosätena. Här sprider man i stället forskningsresurserna, och på det viset spär man naturligtvis ut de forskningsresurser som står till buds.
Enligt Moderaternas bedömning innebär detta att vi kommer att få allt svårare att nå målet om att vara världsledande. Kvaliteten oroar även när vi talar om högre utbildning. Faktum är att det nu har gått tre år sedan vi senast genomförde kvalitetsutvärderingar. Det är en lång tid.
Jag är väl medveten om att man har genomfört och prövat en pilot, men det känns likafullt inte bra. Vi moderater är också tveksamma till hur väl det här systemet faktiskt kommer att spegla utbildningars vetenskapliga kvalitet.
När piloten kördes visade det sig nämligen att jämställdhet kommer att väga mycket tungt, och om det blir ett negativt utfall i något som man kallar för jämställdhetsperspektivet kan det faktiskt leda till att en utbildnings kvalitet ifrågasätts helt och hållet, trots att den i allmänhet räknas som en av de mest framstående utbildnings- och forskningsmiljöerna i Sverige inom sitt område.
Nu har jag förstått att de här bedömningsgrunderna kommer att revideras, och eftersom man som sagt blir något förvånad och konfunderad över det vi hör ska det bli spännande att ta del av fortsättningen. Ett annat mål rör effektiviteten. På det området finns många utvärderingar som tyvärr visar att det emellanåt är en låg genomströmning i svenskt utbildningsväsen och tyvärr också stora avhopp från utbildningar.
Det är främst ämneslärarutbildningen som är i fokus. Vad värre är, är det tydliga samband som har påvisats mellan nivån på studenternas gymnasiebetyg och risken för avhopp. Förkunskapernas betydelse för studieframgång är fakta som borde rendera en genomgripande diskussion om vikten av goda förkunskaper.
Vi moderater vill höja förkunskapskraven, inte minst till lärarutbildningen, men vi ser det också som en självklarhet att den person som vill och anser sig ha förutsättningar att fullfölja en akademisk utbildning också ska ha möjlighet att söka den. Men vi tycker inte heller att det är riktigt sjyst mot en enskild som inte har tillräckliga förkunskaper att faktiskt antas.
Det gäller även om regeringen får för sig att åter lägga fram det hårt kritiserade förslaget om breddat deltagande. I vår värld kan det aldrig vara universitet och högskolor som har det formella uppdraget att lyfta människor till en akademisk nivå. Det jobbet måste göras långt tidigare.
Det är också därför vi i Alliansen och Moderaterna har inriktat våra reformer på att höja kvaliteten i alltifrån förskolan hela vägen upp till forsknings- och innovationssystemet. Ytterligare en aspekt på effektivitet rör naturligtvis hur lärosätena använder de anslag som politiken beslutar om.
Riksrevisionen presenterade nyligen en rapport om det så kallade myndighetskapitalet vid våra lärosäten. Det är sparade pengar. Anmärkningsvärt nog framgick det att styvt 5,3 miljarder kronor av det totala kapitalet på 12 miljarder faktiskt härrörde från utbildningsanslag.
Det betyder kort sagt att det är utbildningar som av olika skäl aldrig blev av. Att regeringen i ett sådant läge gödslar på med fler utbildningsplatser känns inte seriöst. Det har vi moderater avstått från att göra.
Ytterligare en aspekt på effektivitet är framför allt den bristande dialogen mellan lärosäten och arbetsmarknad för att åstadkomma en bättre matchning av arbetskraft och kompetensförsörjning. Här hoppas vi att regeringen kommer att vidta åtgärder. Sedan var det frågan om stärkt konkurrenskraft.
Förutom de ekonomiska aspekterna som jag nämnde i början är vår fasta övertygelse att den så kallade utbildningspremien måste höjas. OECD konstaterar år efter år att Sverige tillhör det absoluta bottenskiktet då det gäller att få lön för många års flit och slit på högskolan, och det är inte skäligt. Internationalisering är förstås också en viktig del av att stärka konkurrenskraften.
Här är regeringen alltför passiv framför allt när det gäller att dra nytta av de stora världsledande forskningsanläggningar som vi har jobbat vidare med. Eventuell kritik viftas undan, trots att vi ser hur angränsande länder rustar sig för att attrahera och ta emot internationella talanger. Fru talman!
Ända sedan 1477 har högre utbildning och forskning varit viktiga hörnstenar för att utveckla vårt land. Men vi kan inte vila på gamla lagrar, och det räcker definitivt inte att författa vackra mål. Sverige måste bli duktigare på att jobba strategiskt och systematiskt för att matcha dagens och framtidens kompetensbehov.
För att verkligen stärka Sveriges konkurrenskraft handlar det om att få forskning som kan omsättas i såväl bildning som nya företag och idéer. Det finns stora möjligheter att lyckas med detta, men det kräver ett bättre ledarskap och en ny regering.