Niklas Wykman (M):
Det har nyligen kommit en rapport från ESO, som åtminstone själva brukar beskriva sig som Finansdepartementets think-tank, tankesmedja. ESO lades ned 2003 av Socialdemokraterna men återstartades under alliansåren.
Man ville därigenom få en spänstigare ekonomisk-politisk diskussion, få ett mer kritiskt förhållningssätt till de beslut som fattas och bättre kunna utvärdera, genomlysa och vara kreativ i den ekonomiska politiken. Klas Eklund, som har arbetat med ett förslag om en skattereform, pekar på att man inte ska använda miljöskatter för att säkra de offentliga finanserna.
Miljöskatter ska användas för att nå miljömål. Dessa syften ska inte blandas ihop. Detta är ett väldigt kraftfullt argument mot det som finansministern bedriver och som står inskrivet i det avtal hon har med sina samarbetspartier om en grön skatteväxling. Det är inte konstigt att ekonomer som Eklund och andra varnar för grön skatteväxling. Detta riskerar nämligen i grunden två saker, och ingen av dem är önskvärd.
Den första risken är att de offentliga finanserna eroderar och att man inte har råd med de utgifter man har, eftersom man i grunden beskattar någonting som man vill ska försvinna. Därmed försvinner också skattebasen och med tiden även skatteintäkterna. Den andra risken är givetvis att man utformar de här skatterna på ett lite glupskt sätt därför att man inte är ute efter miljöeffekten utan efter den offentlig-finansiella effekten.
Det är det som har hänt när finansministern har utformat en rad så kallade miljöskatter. Det har till exempel handlat om kemikalieskatten, som såklart hade varit ett lovvärt initiativ om man hade kunnat träffa de kemikalier som man vill komma åt. Men det var känt redan från början att man inte gör det. Det räckte att läsa utredningen för att veta att skatten inte skulle ha den effekten. Det blir alltså bara en ren straffskatt för dem som försöker sälja elektronik, dem som vill köpa elektronik och dem som driver företag i Sverige.
Finansministern har dock inte låtit sig nedslås av de dåliga resultaten för kemikalieskatten utan har gått vidare med nya liknande skattekonstruktioner. Det har nu till exempel föreslagits att vi ska ha en skatt på take away-mat och att vi ska ha en skatt på att ta en hämtkaffe någonstans. Det har föreslagits att vi ska ha en skatt på skor och att vi ska ha en skatt på kläder. Vi ska ha olika skattesatser på snart sagt allting som vi köper och använder i vår vardag. Tror finansministern verkligen att det blir ett bättre land då?
Är det bra för Sverige att göra så? Nu för tiden ska vi ju helst inte alls gå in i en butik eller ett köpcentrum, men hur blir det när vi kan göra det igen och man ska gå och köpa en kaffe, en maträtt, ett par skor, en jacka eller någonting annat - kanske elektronik, för den delen - och överallt vid varje givet tillfälle möts av olika skattesatser? Sedan ska alla dessa butiker, återförsäljare och tillverkare på ett eller annat sätt administrera de olika skattesatserna.
Blir företagandet och livet i Sverige bättre av att man gör så? Kan finansministern här i dag lämna ett besked om att vi slipper skatt på hämtmat och att vi slipper skatt på att köpa en kaffe? Detta är dessutom branscher som har möjlighet att återanställa och nyanställa många människor som i dag står långt ifrån arbetsmarknaden. Är det verkligen en bra skatt? Anser finansministern det?
En skatt på hämtmat och på att köpa en kaffe - är det en bra skatt för samhället? Kan finansministern lämna ett besked om klädskatten och ta avstånd från regeringens tidigare uttalande om att en sådan ska införas? I går läste jag att branschen själv hänvisar till utredningen, som slår fast att 85 procent av de plagg som ska beskattas inte innehåller de kemikalier som man vill komma åt. Det är alltså rent fiskala skatter, som drabbar möjligheten att driva företag och leva i Sverige.
Kan vi inte få ett besked?