Finn Bengtsson (M):
Jag vill återigen börja med att tacka socialministern för svaret. Det är uppenbart, eftersom interpellanten just har fokuserat på patientsäkerhet, som är så viktigt, och utfallet av detta med att fördela vårdplatser, att socialministern också avvaktar en av regeringen tillsatt patientsäkerhetsutredning som kommer att lämna sitt förslag här i december. Jag har själv följt arbetet och inte minst har regeringen följt det väldigt nära, och det är klart att det är det som ligger till grund för att uttala sig om konsekvenser så småningom.
Det är alltså lite förtida att kräva alla svar nu. Jag tycker att den fråga som interpellanten har rest är oerhört viktig. Jag vill ge lite perspektiv åt den. Jag började själv min läkarbana i slutet av 70-talet och vann legitimation 1982. Efter det märkte jag faktiskt år efter år hur just det som interpellanten lyfter fram har blivit alltmer tidskrävande.
Då ska man komma ihåg att offentliganställda läkare i alla undersökningar som görs har mycket mindre patientrelaterad tid än de som utför vården efter eget huvud, som vi brukar säga, alltså den mångfald som vi gärna från alliansregeringens sida ser ska samarbeta med den offentligdrivna vården. Det är klart att de här få procenten, relativt sett, som man ägnar åt patienterna, bland annat är ett utslag av konsumtionen av tid för att söka vårdplatser.
Då kommer man in på en fråga som jag tycker att socialministern lyfter fram i sitt skriftliga svar och som också interpellanten faktiskt nämnde. Det här har blivit ett normaltillstånd i svensk vård, alltså att man ska ha det som kallas överbeläggning. Då får man fundera på vad överbeläggning betyder. Det är alltså en överbeläggning i förhållande till en prognos om hur många vårdplatser vi ska ha.
Men ur ett medicinskt perspektiv skulle jag vilja säga - om jag tilltror mina kolleger medicinsk kompetens, vilket jag verkligen gör - att inga av de här överbeläggningarna är någon överbeläggning utifrån ett medicinskt synsätt. De är nödvändiga beläggningar, för annars riskerar patienter både liv och lem om de skickas hem när de borde ha sluten vård. Det här leder till att vi kanske måste fundera lite grann på om vårdplatsantalet har blivit för litet och hur detta i så fall ska öka.
Vi från alliansregeringens sida tror att det är en möjlig väg att gå att också öka mångfalden av utförare så att vi kan ägna mer kraft och tid åt att rusta upp beläggningssidan inom slutenvården, inte minst där den är offentligdriven vilket den är till största delen, för att kanske avlasta annan vård som kan drivas bättre utanför det offentligas direkta uppdrag, naturligtvis med offentlig finansiering.
På det sättet är jag absolut säker på att man effektiviserar vården, alltså att öppenvården i större omfattning kan bedrivas av andra än landstingen själva. Landstingen kan då koncentrera sig på den här viktiga uppgiften och också ta stöd av myndigheterna, som förhoppningsvis tillsammans med Patientsäkerhetsutredningen kommer att anvisa förslag och idéer om hur man ska lösa ett problem som jag som sagt var tycker under den tid jag beskrev, flera decennier tillbaka, har blivit värre för varje år.
Här måste också den tidigare regeringen ta ett ansvar för att detta har blivit ett normaltillstånd. Sammanfattningsvis, fru talman, är jag väldigt glad att interpellationen kom upp. Vi har ett vårdplatsproblem i landet, inte minst det som har lyfts fram av alliansregeringen, det särskilda problemet med krisen inom psykiatrin.
Det har varit en dramatisk nedmontering av antalet vårdplatser, och jag tror att de initiativ som socialministern och regeringen har tagit för att stärka psykiatrin kan bli ett inslag för att rädda den viktiga disciplinen just genom att vårdplatstillgången blir bättre. Det har också uttalats så tydligt från regeringen. Detta kan också följas på andra områden där överbeläggningar i dag är ett normaltillstånd, vilket det inte borde vara.
Vi bör komma fram till en rimlig medicinsk beläggningsgrund baserad på patientsäkerhet. Här kommer inte minst, som socialministern säger i sitt svar, Patientsäkerhetsutredningen att vara en väldigt viktig komponent när det gäller kunskapen om hur vi ska nå dit.