Mats Nordberg (SD):
Jag vill komplettera lite grann i fråga om skogsbruk och skydd av skog. Jag vill också börja positivt. Sverige har tillsammans med Finland antagligen världens bästa skogsbruk. Vi har på hundra år kunnat öka skogsarealen och volymen växande virke och samtidigt avverkningsvolymerna och volymen av alltmer avancerade produkter som vi gör av skogen. Inom skogen är vi tillsammans med Finland också ledande inom bioekonomi.
Sveriges koldioxidutsläpp har minskat ända sedan 70-talet, som Hanna Westerén talade om. De har minskat från 70-talets tio ton per capita och år till dagens fyra ton per capita och år. De viktigaste skälen till detta är för det första utbyggnaden av kärnkraften runt 1980 och för det andra skogsindustrins arbete med att effektivt tillvarata energi från skogens produkter i alla led. Nu handlar det om bioekonomi.
Nu handlar det om att utveckla nya produkter i form av textilier, byggmaterial och bränslen. Dessa material ersätter andra som lett till mer koldioxidutsläpp än vi kommer att få från skogsprodukterna. Staten kan göra stor nytta genom att stödja sådan teknikutveckling, som sedan också kan spridas till andra länder och hjälpa till internationellt med koldioxidutsläppsminskningar och förbättrat klimat.
Samtidigt som vi gjort allt detta har vi varit duktiga på att bevara våra sällsynta arter. I motsats till i tropiska områden pågår inget utdöende i svenska skogar. Vår vardagshänsyn i skogsbruket har utvecklats länge nu och blivit allt bättre, liksom vår kunskap om vilka arter som är mest i behov av hänsyn. Det finns tre huvudskäl till denna framgångssaga. Ett skäl är att staten äger skog, men det gör också företag och enskilda.
Denna mångfald av ägare bidrar till en mosaik av skogar med olika skötsel, vilket är bra för biologisk mångfald och ger oss större möjligheter att flexibelt möta förändringar i marknadens efterfrågan. Ett annat skäl är engagerad skogsskötsel av privata ägare som vill lämna vidare en bättre skog till sina barn än de själva en gång ärvde.
Det tredje skälet är att vi sedan 1900-talets början har haft ett förtroendefullt samarbete mellan skogsägare och Skogsstyrelsens fältorganisation, där man försökt undervisa varandra och lösa problemen tillsammans. Den här funktionen är oerhört viktig och måste värnas. Den är en förklaring till den långsiktighet och stolthet som präglar svensk skogsskötsel. I de flesta andra länder gör man skogsplaner för kanske tio år framåt.
I Sverige jobbar vi med minst hundra år när vi planerar hur skogsresurserna ska handhas. Fru talman! Staten har under föregående mandatperiod lagt mycket pengar på att snabbt öka arealerna formellt totalskyddad skog. Men mellan frivillighet och statliga ingripanden finns en viktig förtroendegräns som inte kan passeras utan allvarliga konsekvenser.
Bara om vi här i kammaren hanterar den frågan ansvarsfullt kan skogsbruket fortsätta att vara en framgångssaga. Det är sant som sagts av många här att vi i vårt budgetförslag vill sänka anslaget för Utgiftsområde 20 till 8 miljarder. Det ligger mitt emellan vad regeringen anslog för åren 2016 respektive 2017. En stor skillnad är att vi vill ta bort anslag för nytt skydd av skog tills hela systemet har gåtts igenom.
I stället för en snabb ökning av arealer som är undandragna från ägarnas brukande vill vi lägga mer fokus på fortsatt utveckling av frivillig miljöhänsyn i skogsbruket. Vi vill att Skogsstyrelsen ska få tillbaka sin roll som uppmuntrande organisation, som betalar ut bidrag för naturvänligt brukande av speciellt ovanliga biotoper. Men Skogsstyrelsens viktiga funktion ska i första hand vara dialogen med skogsägarna.
Vi har också hört att 25-30 procent av Sveriges skogar redan i dag är undanhållna från skogsbruk. Vi tycker inte att den arealen behöver öka. Det kan behövas en fortsatt omfördelning, och detta ska vi jobba med tillsammans under lång tid framöver.
Förutom att de arealer som är undanhållna ökar väldigt snabbt nu ökar tyvärr också arealerna i gråzonen mellan formellt skyddade och icke formellt skyddade. Markägare vägras tillstånd att avverka, men ersättningen släpar efter under den tid som utredningen av vad som ska ske med marken pågår. En annan gråzon berör nyckelbiotoper. Staten har gett Skogsstyrelsen i uppdrag att inventera fler nyckelbiotoper, trots att man vet att detta leder till att markägare varken kan avverka eller få ersättning.
Det är ett cyniskt sätt att utnyttja ett missförhållande, där nyckelbiotoper och skogscertifiering leder till att markägare inte kan sälja sitt virke. Därför vill vi nu sluta inventera nyckelbiotoper. Vi vill att staten ska bidra till att parterna kommer fram till en vettig lösning av den här knuten. När skog inte får eller kan avverkas ska ersättning utgå. Detta är inget litet problem.
Nyckelbiotoperna uppgår redan till 470 000 hektar, vilket är en stor del jämfört med hur mycket gammal, slutavverkningsmogen skog vi har. Det är där nyckelbiotoperna finns. Fru talman! Effektiv naturvård är inte maximal areal; det är maximal nytta av de insatser vi gör. Vi har redan hört en referens till Riksrevisionens kommentar om kvalitet kontra kvantitet.
Den brådska som verkar råda leder till märkliga beslut. LRF har påtalat fall där avverkning nekats eller begränsats med mycket tveksamma motiveringar. Olika lantbrukstidningar svämmar över av sådana fall. Många av dessa avverkningsstopp har blivit rättsfall. Regeringen har - det ska sägas - före valet lyssnat på den här kritiken på ett par viktiga punkter. Artskyddsförordningen ska nu ses över.
Den används i dag för att stoppa avverkningar, ibland på tveksamma grunder och utan reell naturvårdsnytta. Det kan röra sig om förekomst av vanliga arter som tjäder eller lavskrika. Förvaltningslagen har nyligen omarbetats för att tydliggöra proportionalitetsprincipen. Den innebär att tjänstemän ska beakta att samhällsnyttan av en åtgärd ska överstiga skadan för den enskilde. Vi hoppas att detta ska bidra till bättre respekt för skogsägarnas arbete.
Tyvärr finns det också ändringar i negativ riktning. Kammarkollegiet har drivit ett fall till domstol, där man hävdar att stoppad avverkning inte ska ge ersättning eftersom skogsbruket inte räknas som pågående markanvändning. Det beror i sin tur på att det rör sig om lågproduktiva skogar med långa intervall mellan avverkningarna.
Grundsituationen ska dock vara att skogsbruk i skog som inte är skyddad anses som pågående markanvändning. I en utredning som regeringen beställt föreslås också att expropriering av viss mark ska kunna ske utan ersättning till markägaren. Jag tror inte att dessa två historier kommer att leda till förändrad praxis. Jag är övertygad om att regeringen kommer att skydda äganderätten.
Låt oss hoppas och se till att det verkligen blir så. Fru talman! Vi vill ha ett stopp för ökade arealer formellt skyddad mark tills nuvarande situation klarats ut. Det är viktigt för att återskapa förtroendefull samverkan mellan skogsägare och myndigheter. Vi vill ha mer fokus på att stödja markägare i deras arbete med att åstadkomma vardagshänsyn i skogsbruket.
Miljövård handlar om att hitta den mest effektiva avvägningen mellan olika intressen: ekologi, ekonomi och landsbygdsbornas väl och ve. Avvägningen behöver återupprättas. Vi behöver en halvhalt. Vi är redo att diskutera lösningar med alla som så vill. Vi är redo att, som det nu verkar heta, ge aktivt stöd till goda förslag från alla som har sådana.