Veronica Palm (S):
Jag förstår att den här diskussionen är lite jobbig för regeringspartiernas företrädare. Den är inte så kul. I Stockholm, där jag bor, har det under den här mandatperioden byggts 168 studentbostäder. Och så gör ni reklam i tunnelbanan och säger att snart har ni byggt 6 000 lägenheter.
Jag vet inte riktigt vad jag ska säga. Det får ju vara någon måtta på hur mycket ni stoltserar och tror att ni kan ge väljarna en lite annan bild av hur det ser ut än hur det är i verkligheten. Jag fattar att det är jobbigt. Sverige har det tufft på bostadsmarknaden. Det drabbar dem som inte har någonstans att bo, men det drabbar också hela landet.
Hela Sverige förlorar på att vi inte har en fungerande bostadsmarknad och inte kan dra nytta av de möjligheter till jobb och tillväxt till Sverige skulle kunna ha. Det är väl här någonstans som skiljelinjen går: i synen på hur man hanterar regeringsmakten. Jag kommer tillbaka till det. Det här är ju en regering som på bostadsområdet har spottat ur sig utredningar.
Det kan inte finnas något ideologiskt avståndstagande från att bereda saker inom Regeringskansliet, ge uppdrag till myndigheter eller utreda utanför. Bostadsministern har en lista på hemsidan på alla de uppdrag och utredningar som Boverket har i gång för tillfället. Jättebra - det finns säkert en hel del att plocka där.
Jag kan räkna upp några: vägledning för skyddsavstånd mellan bostäder och anläggningar för djur, certifiering av installatörer för små anläggningar, bestämmelser för hushållning med markresurser, göra eurokoder tillgängliga, EU-transnationellt samarbetsprogram. Det finns väldigt många utredningar.
Jag har väldigt svårt att förstå varför det är så att just när det handlar om att ta ansvar för att få saker gjorda, att sätta sig ned och bilda en majoritet i riksdagens kammare, är det helt plötsligt omöjligt att gå vidare med det instrumentet. Det är det första. Det andra handlar om hur man handhar regeringsmakten.
I Sverige har vi under decennier, precis som Oskar Öholm har sagt, haft minoritetsregeringar. Det har inte varit något konstigt. Sverige har kunnat regeras starkt med minoritetsregeringar - som naturligtvis har sökt brett stöd i riksdagens kammare. Man kan inte regera utan majoritet i riksdagens kammare. Då söker man det stödet, ibland hos Miljöpartiet, ibland hos Folkpartiet. Under krisåren var centerpartisterna modiga och orkade stå upp.
Man söker ett brett stöd för att kunna regera Sverige. Skillnaden med den här minoritetsregeringen är att man gör precis som man gör när det gäller näringspolitiken och bostadspolitiken: Man tror att man klarar sig bäst själv. Det funkar inte så i ett litet land som Sverige. Vi behöver hjälpas åt. Vi behöver samarbeta.
Det syns tydligt att Sverige inte klarar att stå starkt när var och en själv försöker göra sin egen lilla verkstad. Därför handlar det inte om vad jag tycker att man borde göra eller om vad bostadsministern vill se över. Riksdagens kammare, en majoritet av de folkvalda ledamöterna i riksdagen, har beslutat att vi vill gå till verkstad.
Vi vill hjälpa regeringen att ta ansvar för bostadspolitiken. Det är så man agerar som ansvarsfull riksdag när en minoritetsregering inte klarar av att agera som ansvarfull regering. Min fråga kvarstår: När tillsätts kommittén, och varför tillsätts den inte?