Leif Pettersson (S):
Jag ber naturligtvis att få tacka för svaret. Och jag kan inte låta bli att konstatera att det den här gången i alla fall är rätt vägar som tas upp i svaret. Dessutom är det rätt flygplats och rätt kommuner när det gäller infrastruktursatsningarna. Men det hjälper inte. Statsrådet och regeringen verkar inte förstå vad som sker i en kommun som sedan 50-talet minskat i befolkning och som verksamheter ständigt flyttat ifrån men som nu ska ställa om till expansion.
När statsministern var på besök i Pajala blev det här tydligt. Någon som helst förståelse för att en kommun i denna situation behöver hjälp för att expansionen ska fungera på bästa sätt verkar inte finnas. Pajala är en kommun som är lyckligt lottad. De järnmalmsfyndigheter som man sedan länge vetat finns där har med den marknadsutveckling som skett blivit brytvärda. Men malm som man tar upp ur marken är inte värd någonting förrän man tillför transporter.
Transporter kräver infrastruktur för att fungera. Det regeringen hittills givit besked om är att man ska utreda om eldrivna långtradare kan vara en lösning - sedan är det lite annat också. Det kan de säkert bli - det tvivlar jag inte på - men det kommer kanske inte att ske inom den närmaste 15-årsperioden. Det som finns i dag är en och en halv mil experimentväg på Autobahn utanför Berlin.
Den forskning som bedrivits i Sverige av Harry Frank visar att det här kan vara en lösning för långtradartransporter på motorväg i Sverige. Nu pratar vi om en väg som är 15-16 mil lång och som går genom glesbygd och som, minst sagt, är av mindre god kvalitet. Jag tror att en järnväg mellan Kaunisvaara och Svappavaara är en bättre lösning. Vi vet dessutom att det fungerar.
Men att frakta malmen är bara ett av de problem som måste lösas när det gäller infrastrukturen i Pajala. Väg 99 söder om Pajala ned mot Haparanda och väg 392 ned mot Överkalix måste också rustas upp för att klara det ökade tryck som blir följden av expansionen i Pajala. Ingen kommun vill ha en situation där de som arbetar i kommunen efter väl förrättat värv åker hem till en annan kommun i Sverige, Finland eller Norge.
Naturligtvis vill man att de som arbetar inom kommunen ska bosätta sig där. Därför är infrastrukturen i Pajala så viktig. Jag tar i min interpellation upp telefonifrågan. Jag vet att det egentligen är ett annat statsråd som har det ansvarsområdet. Därför ska jag nöja mig med att konstatera att stora delar av Pajala kommun under lång tid kan vara utan fast telefon, bredband och mobiltelefon. Så får det naturligtvis inte vara.
Inte heller är det rimligt att man ska använda sig av det finska nätet, eftersom det innebär att det blir betydligt ökade kostnader för den enskilde. Men flyget är definitivt statsrådets ansvarsområde. I svaret sägs att inga planer finns för att expandera flygtrafiken till och från Pajala. Enligt min mening är det precis vad man nu borde planera för - inte sätta i gång med, men planera för. Ett internationellt företag som Northland Resources behöver snabba kommunikationer.
De företag som etablerar sig kring gruvnäringen är företag med samma behov. Om man verkligen vill att människor ska bosätta sig i Pajala borde man dessutom värna snabba och bra persontransporter. Allt detta talar för att man borde planera för en expansion också av flyget. Fru talman! Regeringens passivitet duger inte. Man måste inta en aktivare roll för att säkra utvecklingen i Pajala.
Senare i dag kommer det interpellationsdebatter om att säkra utvecklingen på lång sikt och om jämställdhet just ur Pajalas perspektiv. Senare kommer också bostadsförsörjning och arbetsmarknadssituation att debatteras. Jag vill med detta konstatera att mycket mer måste göras. Staten måste ta sin del av ansvaret. När Norrbotten och Pajala användes som arbetskraftsreserv och Ams betydde "alla måste söderut" fanns det en rad stöd för att detta skulle kunna fungera.
Nu är tiden mogen för det omvända: Staten måste ta sitt ansvar för Pajala.