Emma Nohrén (MP):
Jag kan än en gång konstatera att det är en fråga som engagerar hela utskottet. Det verkar som att vi alla har hamnat på rätt plats. Det är väldigt roligt. Det är också väldigt tillfredsställande att se att många av oss, de flesta av oss, tror jag, vill samma saker. Vi vill förbjuda farliga ämnen. Vi vill få till så bra regler som möjligt, så att snarlika ämnen kan förbjudas i klump.
Vi vill intensifiera arbetet med Reach, få bort hormonstörande ämnen, få bort onödiga tillsatser, begränsa och förbjuda bromerade flamskyddsmedel och perfluorerade ämnen och också se till att alla har rätt att växa upp i en giftfri miljö. Det är ganska otroligt. Det vi käbblar om nu är i vilken takt det ska gå.
Men det är också lite skrämmande att vi debatterar det här ämnet: att vi vill ha en giftfri miljö och en giftfri vardag. Det betyder att motsatsen är normen. Vi lever i en giftig vardag. Det kan vara svårt att tänka sig vid blotta anblicken. Vad har jag för gift hemma i mitt vardagsrum? Gift är ju sådant som man tar död på folk med i deckare. Får man en droppe får man ont i magen. Får man två droppar dör man.
Men de flesta av de gifter som vi pratar om här fungerar inte så. Gifterna i vår vardagsmiljö är mycket lurigare. De smyger sig på. Man kan se dem när man tar blodprov, men man ser dem inte i vardagslivet, i alla fall inte på en gång. Men de finns där hela tiden: i flamskyddsmedlet i soffan, i laddsladden till mobilen, i locket på matlådan och i leksaksbilen. När vi går och handlar får vi det i handen när vi tar emot ett kvitto.
Det finns ibland i tröjan som vi lägger ned i påsen. Och det finns i påsen som vi lägger ned tröjan i. Vi får i oss ganska små mängder. Men det är ofta en lång exponeringstid. Det verkar slå igenom smygande, kanske ibland först i nästa generation. Tillsammans kan alla de här ämnena bli en cocktail. Ibland verkar de var för sig.
Vi ser en minskad spermieproduktion, beteendestörningar, missbildade könsorgan och diabetes. Det bedrivs en omfattande forskning på det här området. Men en traditionell forskning där man tittar på dos - det handlar alltså om det traditionella giftet, där man får ont i magen om man får en droppe och dör om man får två droppar - funkar inte på de här ämnena. I stället måste man kunna kolla på väldigt små doser. Man måste kolla på exponeringstider.
Man måste titta på när i livet exponeringarna skedde. Man måste också se hur ämnena fungerar i grupp. Det är väldigt svårt. Det har pratats flera gånger här om att till exempel bisfenol A har ett helt alfabet efter sig. Det är en massa olika ämnen. Tillsammans med bromerade flamskyddsmedel och perfluorerade ämnen blir det en cocktail där vi inte har en aning om hur ämnena fungerar ihop - eller vi kanske börjar ana det.
Det finns en stor risk att det är långt värre än vad vi vet. Det här är faktiskt en ödesfråga. Det påverkar vårt beteende. Det påverkar vår reproduktion och därmed också kanske hela existensen för oss människor. Därför är jag oerhört glad över det engagemang som utskottet visar och den handlingskraft som regeringen visar. Det har sagts en hel del om att vi ska öka takten.
Men det har också hänt en hel del sedan motionerna skrevs - det var i höstas. Herr talman! I januari fick regeringen sjösatt en handlingsplan för en giftfri miljö. Med den ska man intensifiera arbetet jämfört med tidigare. Man ska särskilt kolla på nationella begränsningar och även arbeta med högfluorerade och perfluorerade ämnen.
Regeringen har också gett i uppdrag till Naturvårdsverket att ta fram en handlingsplan för en giftfri vardag. När det gäller en del av den handlingsplanen kommer man också att fortsätta arbetet med att se på de här farliga ämnena ur ett livscykelperspektiv, alltså hur vi får resurseffektiva kretslopp. Ibland kanske vi måste använda vissa kemikalier, men då måste vi kunna ta hand om dem. Det här kom igång den 8 januari.
I EU har vår klimat- och miljöminister Åsa Romson tillsammans med flera andra av EU:s miljöministrar skrivit till EU-kommissionen om att EU:s kemikaliearbete måste snabbas på. Det står bland annat: Vardagen måste avgiftas i snabbare takt. Konsumenter måste få bättre information om förekomsten av farliga ämnen i olika varor för att kunna göra medvetna val. Hormonstörande ämnen och nanomaterial måste kunna kontrolleras bättre.
Vi har också följt upp den skrivelse som Lena Ek tidigare pratade om. Det handlar om den stämning av kommissionen som den tidigare regeringen förtjänstfullt gjorde. Det har gjort att vi nu har mobiliserat ett starkt stöd för den här stämningen i både ministerrådet och parlamentet. Det är något vi har jobbat aktivt med. Ett ämne som finns med i betänkandet men som inte har kommit upp så mycket i dag handlar om mikroplaster och plaster i havet.
Plaster i havet som bryts ned till mindre partiklar är en svårighet i sig, för vi får partiklar. Men det har också visat sig att partiklarna drar till sig ämnen som inte är vattenlösliga - ibland gifter - och att man sedan kan få upp dem i näringskedjan. Det pratades om det i det första anförandet. Där har vi anslagit 1 1⁄2-2 miljoner 2015 till Ren Kust.
Håll Sverige Rent får närmare 1 1⁄2 miljon för det här året. Det är inte tillnärmelsevis så mycket som behövs, men det är i alla fall en början. För att minska skräpet har vi, precis som vi sa i fråga om det tidigare betänkandet om vattenvård, ett regionalt arbete med de två konventionerna i Ospar och Helcom - Ospar för Västerhavet och Helcom för Östersjön. Där håller man på att ta fram handlingsplaner för marint skräp.
Sverige har tagit på sig ledaransvaret för flera av handlingsplanerna. Det händer alltså saker. Men det finns också olika områden där jag undrar varför vi inte tycker lika. Det gäller till exempel det här med bekämpningsmedel. Vi från regeringspartierna föreslog en höjning av bekämpningsmedelsskatten. Men det röstade de borgerliga partierna och SD bort. Det var tråkigt.
En annan sak är att vi måste ta hand om de gifter som tidigare har kommit ut. Det pratades tidigare om synder från 60- och 70-talen. En sådan sak är till exempel tennföreningar, TBT, som användes i båtbottenfärg, bland annat. Det är ett gift av den gamla hederliga skolan: Får man en droppe får man ont i magen. Får man två dör man. Väldigt små halter är otroligt giftiga.
Därför har det varit förbjudet att använda på småbåtar sedan 1989 och sedan 2003 på stora båtar i Sverige. Trots förbudet hittar man fortfarande höga halter av TBT framför allt i hamnar och hamnområden, även i naturhamnar. Det här övervakar man genom att titta på snäckor i ett projekt om imposex.
Precis som vi hörde om mörtar är det honliga snäckor som får hanliga könskaraktärer. Snippan blir snopp! Det här är förstås förödande, för då blir det inga fler nya snäckor i de här områdena. Man kan också se de här ämnena - och andra som använts - på till exempel båtuppläggningsplatser. Där skulle det behöva saneras.
Vet ni att det inte är rådligt att äta sin matsäck bredvid sin båt när man håller på och skrapar den på en båtuppläggningsplats? Det är inte heller något bra ställe för barn att leka på. Här borde det saneras! Vi behöver verkligen avlägsna det här fysiskt för att sedan sanera och återställa marken. Därför innehöll regeringens budget en satsning på 170 miljoner till sanering och återställning av förorenad miljö. Det gjorde tyvärr inte den borgerliga budget som nu ligger.
Där saknades hela den satsningen, plus att de tog pengar som redan fanns till sanering, vilket gjorde att det vips var 183 miljoner mindre. Hur hänger det ihop med Alliansens vackra tal om en giftfri vardag? Men trots detta, som jag hoppas är en miss i arbetet, är min förhoppning att vi kan fortsätta vårt gemensamma arbete för en giftfri vardag och en giftfri miljö. Jag har gott hopp om att vi ska nå framgångar både på hemmaplan och i EU.