KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Löfstrand (S):
Jag välkomnar den debatt landsbygdsministern bjuder in till. Landsbygdsministern inledde med att beskriva de olika mervärden som finns. Jag uppskattar att han lyfter fram dem. Det stora problemet och det vi just nu debatterar är hur stort gehör landsbygdsministern har i regeringen.
Man kan konstatera att landsbygdsministern och Centerpartiet inte har något gehör där över huvud taget. På fråga efter fråga får de inte igenom sin politik. Jag fick inte svar på min fråga om hur landsbygdsministern ser på en moderat finansminister, men jag tänkte avsluta med det.
I stället ska jag bemöta lite av det som landsbygdsministern faktiskt lyfte upp. Den borgerliga regeringen har nu styrt i snart åtta år. Under de åtta åren har det inte kommit speciellt många förslag som har stöttat det svenska jordbruket. Statistiken talar sitt tydliga språk. 15 000 heltidsjobb har försvunnit inom jordbruket under de här åren.
Det är ett oerhört stort problem. Att då tillsätta en utredning nu, fem i tolv, som ska lösa alla problem och som inte får beröra skattefrågorna kommer inte att innebära någonting.
Den andra delen som är den mest oroväckande just nu, och som jag vet att väldigt många lantbrukare och människor som bor på landsbygden känner oro kring, är hur de framtida miljösystemen och ersättningssystemen kommer att se ut. Vi kommer att få se ett drastiskt minskat landsbygdsprogram under de kommande åren på grund av regeringens prioriteringar.
På grund av regeringens skattesänkningspolitik kommer det att vara mycket mindre pengar som kommer att ges till landsbygden och till landsbygdsutveckling. Det innebär att de 15 000 arbetstillfällen som har försvunnit kommer att vara bara en västanfläkt mot vad vi kommer att få se när den osäkerhet som vi nu ser faktiskt blir än tydligare.
Vi har ännu inte fått se hur det landsbygdsprogram som kommer att börja gälla så småningom ska se ut. Vi socialdemokrater har ett embryo till en livsmedelsstrategi. Vi har inget regeringskansli, och vi har inte de utredningsresurser som behövs för att ta fram en livsmedelsstrategi.
Men vi har sagt att när vi tar makten i höst ska vi tillsätta en utredning som plockar fram en långsiktig livsmedelsstrategi som väger in allt och som inte är vingklippt. När den är klar är jag helt övertygad om att ministern kommer att få läsa ett antal förslag som faktiskt kommer att bygga på att vi ska utveckla svensk landsbygd. Där kommer en viktig motor att vara jordbrukssektorn.
Avslutningsvis vill jag ställa en fråga till landsbygdsministern som jag inte fick svar på tidigare.
Hur tror landsbygdsministern att lantbruket och svensk landsbygd kommer att se ut om vi återigen under de kommande fyra åren får en moderat finansminister som inte anser att den svenska jordbrukssektorn är viktig och tycker att det är bättre att vi importerar mat för att det i så fall kommer att bli billigare?
Hur kommer det svenska jordbruket och den svenska landsbygden att se ut med en sådan finansminister?
Johan Löfstrand (S):
Det är nog ingen som betvivlar landsbygdsministerns engagemang i de här frågorna. Den debatt vi har i dag är viktig. Det är bra med engagemang. Men nu har det gått åtta år med borgerligt styre, och statistiken talar ett tydligt språk.
Vi får färre och färre som är sysselsatta inom den här sektorn, och det är ett jättestort problem. När argumenten tryter - oavsett om man heter Staffan Danielsson eller Bengt-Anders Johansson - hotar man med att det blir en stor skattechock om de rödgröna kommer till makten.
Vi socialdemokrater har regerat det här landet i nästan 70 års tid med ett antal avbrott. Under de åren har vi alltid bedrivit en pragmatisk politik och sett till att Sverige klarat den inhemska produktionen och kunnat exportera mycket.
Jag är helt övertygad om att en socialdemokratiskt ledd regering även i framtiden kommer att kunna göra kloka avvägningar och klara de stora utmaningar som vi står inför. Men vågar vi verkligen chansa på att ha en moderat finansminister som styr under fyra år till? Bengt-Anders Johansson var tydlig med vad Moderaterna tycker.
Han sade att vi är självförsörjande inom EU. Det räcker uppenbarligen. Är det så att Alliansens politik bygger på att det räcker med att vi har en försörjning inom EU, då kan vi ju lägga ned. Det är uppenbarligen det som är fallet.
Johan Löfstrand (S):
Jag vill börja med att tacka Lena Ek för svaret. Jag förstår, Lena Ek, att det inte kan vara lätt, och jag förstår varför jag inte får svar på de frågor som Matilda Ernkrans har ställt i interpellationen.
Jag är nämligen ganska övertygad om att Lena Ek egentligen tycker ungefär likadant som interpellanten, alltså att det vore en katastrof om alla klimatansträngningar som vi har genomfört så att säga skulle säljas till andra länder. Varför ska någon anstränga sig lite extra när det inte hjälper klimatet utan bara leder till att några andra länder får möjlighet att nyttja dessa pengar?
På vilket sätt kommer vi att få konsumenter att faktiskt vilja ta ett större ansvar genom att till exempel bestämma sig för att ta cykeln i stället för bilen när de ska åka och handla?
Kommer det då att finnas något incitament att faktiskt göra ansträngningar? En annan fundering som man kan ha är hur industrin kommer att resonera om den tar ansvar och faktiskt riskerar sin kortsiktiga konkurrenskraft för att i stället vara konkurrenskraftig på längre sikt.
Men det finns egentligen inte något skäl att göra det eftersom de länder som den konkurrerar med får fler utsläppsrätter och behöver inte vidta dessa åtgärder.
Medborgaren kommer alltså inte att känna sig motiverad att ta ansvar för miljön, och företagen kommer i vissa fall till och med att missgynnas för att vi i Sverige har hårda regler medan man i andra länder kan köpa sig fri. Varför ska vi ha så tuffa regler?
Det handlar om att vi måste gå före, det handlar om att vi måste ta ansvar, och det handlar om att vi måste vara tydliga med att sätta upp principer. Varför kan regeringen inte redan nu säga vilken ingång man har i denna fråga?
Är det så att man till syvende och sist mycket väl kan tänka sig att sälja det överskott vi har för att gynna den svenska statskassan och på så sätt minska både de svenska konsumenternas klimatansträngningar och, i förlängningen, försämra konkurrenskraften för svenskt företagande?
Min fråga kvarstår: Vad gör vi om det blir möjligt för oss att faktiskt sälja? Kommer regeringen i så fall att göra det?
Johan Löfstrand (S):
Det verkar som att ministern inte vill debattera eller svara på frågan. Det vi ska debattera är det första du nämnde. Jag kan väl ta om min argumentation. : Är det FN-systemet?) Ja, det är FN-systemet.
Vad det handlar om är att jag tycker att det behövs ett principiellt ställningstagande kring vilka principer som ska gälla. Det handlar om att vi ska hamna i ett läge där svenska medborgare är medvetna om vad de klimatåtaganden de gör innebär.
I dag - om man gör ett antal åtaganden - vet man inte om de åtagandena kommer att innebära en minskning eller om det i realiteten är så att regeringen kommer att sälja dem till ett antal länder inom EU, för det är inom EU-systemet de kan säljas.
Vore det inte bättre om regeringen hade en tydlig princip för vad som kommer att gälla? På så sätt ges medborgare möjlighet att veta att om de gör en konkret åtgärd kommer det att påverka klimatet som helhet.
Om ett företag gör en konkret åtgärd vet de att det kommer att påverka klimatet. Samtidigt vet de att andra länder också måste göra tydliga åtaganden.
Men så länge regeringen inte är tydlig kan man som konsument eller företagare inte vara medveten om hur ens egna ansträngningar på miljöområdet kommer att påverka klimatet som helhet.
Johan Löfstrand (S):
Jag kan hålla med miljöministern om att det är ett väldigt komplext system, och miljöministern har helt rätt i att det är tre delar. Det som den här interpellationen berör är EU:s insatsfördelningssystem, ESD-systemet.
Vi socialdemokrater har lyft fram den här interpellationen därför att vi vill ha en principiell diskussion om regeringens inställning till att sälja det överskott som eventuellt skulle kunna uppstå.
Då är det så, om jag har förstått det hela rätt, att när vi gör en avräkning av om vi har klarat våra nationella åtaganden eller inte kan vi få en förfrågan från andra länder som inte har klarat sina åtaganden om de skulle kunna få köpa det utrymme som finns kvar.
Vi skulle vilja ha ett principiellt svar på vad som är regeringens ståndpunkt när det gäller att eventuellt sälja den del som finns kvar till ett antal intressenter inom EU som inte har klarat sina åtaganden. Det är den väldigt enkla principiella frågan.
Johan Löfstrand (S):
Jag tackar ministern för svaret. Ministern inleder med att säga att det är en del av kvotpliktssystemet och att det är ett viktigt verktyg för att vi ska klara de klimat- och miljömål vi har. Jag håller inte riktigt med. Ambitionen med kvotpliktsförslagen är alldeles för låga.
Regeringens och riksdagens mål att minska utsläppen av koldioxid med 600 000 ton nås inte. Finansministern kommer säkert ihåg att han i en artikel i april 2012 lanserade förslaget om kvotplikt och sade att det fanns stora miljövinster med det nya förslaget. När vi nu läser propositionen inser vi att det var stora ord men lite innehåll.
Förslaget kommer på sin höjd att ge en minskning med ungefär hälften, ungefär 270 000 ton. Löftet om en minskning med 600 000 ton, som var huvudargumentet för att införa förslaget, blev bara en tummetott. Detta är bara ytterligare ett exempel i raden på Moderaternas i stort sett obefintliga miljöambition. Herr talman!
I dag debatterar vi beskattningen av biodrivmedel och specifikt beskattningen av HVO, det vill säga biosyntetisk diesel. Den görs bland annat av avfall från skogs- eller livsmedelsindustri. HVO är ett andra generationens drivmedel som i mångt och mycket är väldigt bra. Det ger mindre sot och tjära vid förbränning och har många positiva egenskaper.
Frågan som vi diskuterar är oerhört teknisk, och jag hoppas att vi kommer att räta ut ett antal frågetecken under debatten. Grundfrågan är dock enkel: Varför har regeringen så tydligt diskriminerat just detta bränsle i propositionen? Ministern säger i sitt svar att HVO definitionsmässigt är diesel och ska behandlas så. Det är dock fel.
HVO är lika lite eller lika mycket diesel som Fame och RME om vi ska diskutera kemiska termer, men jag vet inte om vi behöver göra det. Varken 100 procent HVO eller 100 procent RME är dieselolja. Inget av dessa biodrivmedel uppfyller till exempel EU:s tekniska standard för dieseloljor, EN 590.
Något som brukar lyftas fram som argument är att HVO har samma tullnummer. Det är sant att HVO har samma tullnummer som diesel, men enligt de hållbarhetsbesked som finns är HVO inte fossil diesel. Dessa frågor har man löst i Finland och Tyskland. Det handlar om vilja och administrativa rutiner.
Är det av lathet som regeringen har bestämt sig för att inte definiera HVO som ett biodrivmedel? Jag hoppas inte det. Varför ska drivmedlet HVO drabbas av en extra skatt på ungefär 1,70 per liter om man använder det i höginblandad form? Det kommer att leda till att många företag tvingas fortsätta köra med fossil diesel och i förlängningen tvingas till investeringar och förändrad infrastruktur.
Vore det inte bättre att ha ett teknikneutralt system? Varför kan vi inte ge alla biodrivmedel samma spelregler så att marknaden själv kan använda de drivmedel som är mest lämpade? HVO är inte diesel utan ett modernt, nytt biodrivmedel. Varför ska det diskrimineras?
Johan Löfstrand (S):
Det var spännande att höra finansministerns svar och även Lena Asplunds inlägg. Men jag vet inte om jag fick så mycket till svar. Man kan konstatera att HVO är diskriminerat när det är höginblandat. Det är ett ordentligt påslag om man jämför med andra biodrivmedel.
Ministern säger att HVO inte ska användas i höginblandad form. Varför ska politiken bestämma det? Det kan man fundera på. Han menar att HVO lämpar sig bäst att använda när man ställer upp kraven kring kvotplikt. Ja, så kan det mycket väl vara.
Men problemet är att verkligheten har sprungit förbi Finansdepartementet för länge sedan. Kvoten i dag är att 3,5 procent av de 9,5 procent som ska vara biodrivmedel ska vara HVO. Det är jättebra. Men om det blir den kvot som sägs är det ungefär halva den produktion som skedde 2013.
Det innebär att hälften av den HVO som producerades under 2013 inte kommer att säljas och då måste säljas som höginblandad, och då har man blivit diskriminerad. Finansdepartementet borde ha höjt de 3,5 procenten lite grann, så att hela den del som faktiskt produceras i dag finns med. Men det har man inte gjort.
Det innebär att halva produktionen kommer att stå helt fri och inte kommer att kunna utnyttjas på grund av att man på den marknad som skulle kunna finnas, det vill säga försäljning av höginblandat, är diskriminerad gentemot andra biodrivmedel. Varför ska politiken besluta huruvida ett biodrivmedel ska säljas höginblandat eller låginblandat? Det tycker jag inte är speciellt långsiktigt.
Jag trodde att finansministern ansåg att ekonomiska styrmedel var det bästa för att styra marknaden, inte att sätta upp kvoter som politiken ska reglera år efter år eller sätta upp listor över vilka ämnen som innovatörerna ska fortsätta forska kring för att man ska komma vidare. Vi ska väl låta alla blommor blomma.
Borde det inte vara så att vi hade någon typ av beskattning som snarare var klimatsmart - att man satte upp system för att ett bränsle har ett antal kriterier och borde beskattas på ett visst sätt? Sedan kan jag hålla med finansministern om att det är lovvärt att kvotplikten genererar pengar. Det ska jag komma ihåg sedan när vi diskuterar en höjd koldioxidskatt.
Kvotplikten genererar nämligen ungefär en halv miljard extra, och det är mer än vad många av de koldioxidskattsförslag som har lagts fram har genererat till statskassan. Den debatten tar vi alltså gärna vid ett annat tillfälle.
Återigen till min fråga: Är det så att Finansdepartementet anser att det är bättre att politiken bestämmer hur ett drivmedel ska användas och vilka drivmedel vi ska forska på, genom att sätta upp tydliga kvoter som definitivt inte hinner med verkligheten? Då får man ju göra kvoterna så stora att det finns en marginal, men det har man inte gjort.
Mina frågor är egentligen väldigt enkla: Ser ministern inte ett problem i att vi just nu diskriminerar ett av de bränslen som har oerhört stor potential att både generera arbetstillfällen i Sverige och generera väldigt mycket klimatnytta? Borde inte Regeringskansliet göra om och göra rätt?
Johan Löfstrand (S):
Jag tackar finansministern så mycket för svaret. Jag vill börja med att säga att jag inte håller med om den rosenskimrande beskrivning av Sverige som finansministern ger. Det låter som om vi har löst allting. Jag vill bara påminna finansministern om att vi kommer att klara 2 av riksdagens 16 miljömål.
Kvotpliktsförslaget, som nu läggs fram, kommer att generera ungefär hälften så mycket miljönytta som ministern själv trodde att vi skulle nå, så allting är inte rosenskimrande. Vi har mycket kvar att göra. Min största kritik är att regeringen har en alldeles för låg ambition. Vi tycker att kvotpliktsförslaget är klokt och bra, men vi tycker att ambitionen är alltför låg.
Det kanske hade varit bra om man hade sagt att kvoterna kommer att räknas upp ganska omgående, för industrin skriker ju efter besked om när de kan öka inblandningen. På många områden tror jag att vi är överens. Det handlar om långsiktighet, och jag trodde att vi var överens om teknikneutralitet, men det är vi kanske inte riktigt. En annan sak som vi är överens om är att det är viktigt att värna skattebasen.
Det tror jag att vi kan ha många interpellationsdebatter om. Vi kanske till och med behöver utreda hur vi skapar system som är hållbara inför framtiden. Det tror jag vore jättespännande. Återigen hamnar ministern i att det inte går att definiera HVO på ett annat sätt. Hur har då både tyskar och finländare lyckats definiera det på ett annat sätt?
Handlar det om att man på departementet inte är lika smarta som de är i Finland och Tyskland, eller vad handlar det om? Där har de ju uppenbarligen lyckats. Jag ser att det finns en hel del att göra. Det är jättebra att man höjer kvotplikten, men jag tror att listan över de biodrivmedel som ska vara skattebefriade behöver förlängas. Där tror jag att HVO måste ingå så småningom.
Johan Löfstrand (S):
Svaret är nej. Byggsubventioner är inte den enda lösningen, men det är en av lösningarna. Självklart måste vi jobba med regelförenklingar, se till att kommunerna tar ett mycket större ansvar i sitt planeringsarbete och se till att vi får en så transparent byggprocess som möjligt som gör att vi kan få konkurrensen att fungera bättre. Det finns väldigt mycket att göra.
Där har vi ett antal förslag. Vi vill samla branschen och kommunerna för att föra samtal för att på så sätt hitta de smarta lösningarna. Byggsubventioner är en lösning, men det finns mycket annat. Vi skjuter i budgeten till 301 miljoner mer än Alliansen. Det är ett första steg.
Det föreslår vi för att vi i dagsläget inte har utarbetade system. Det handlar om att systemen måste vara optimerade för att vi ska få ut så mycket nytta som möjligt. Stöden ska vara det som gör att man gör det lilla extra. Vi har i samhället i dag ganska mycket morötter och stimulanser på olika områden.
Om en fastighetsägare står inför en renovering och upprustning och man kan göra det lilla extra uppnår vi en väldigt mycket större klimatnytta och en mycket större nytta för samhället genom att vi minskar vår energiförbrukning. Då tycker jag att det är rimligt att samhället kan ge moroten till fastighetsägaren att göra den lilla extra saken som kanske inte skulle vara företagsekonomiskt lönsamt. Det är vad pengarna ska användas till, inte till att köpa duschblandare eller någonting annat.
De ska användas för att stimulera och skapa den extra nyttighet som behövs och som marknaden kanske inte klarar av.
Johan Löfstrand (S):
Jag tycker att det här är det största problemet i den bostadspolitiska debatten i dag. Tonläget är så högt att man inte ens kan lyssna på varandras argument. Jag sade alldeles nyss att de stimulanser som vi har lagt fram inte är så stora. De ska vara till för att skapa mervärden för samhället. Det behöver göras upprustningar av miljonprogrammet, och det behöver göras energieffektiviseringar i våra bostäder.
Vi behöver också rusta upp våra skollokaler. För att göra detta kommer självfallet det största ansvaret att ligga på fastighetsägaren.
Men om fastighetsägaren står och väljer mellan två alternativ, där det ena kanske inte alla gånger är företagsekonomiskt lönsamt men där den lilla stimulansen kan generera mycket mer av energieffektivisering, tycker jag att det är bra med den kostnad som samhället kan ta för att man väljer den lite smartare investeringen.
Caroline och Alliansen har en förmåga att säga att subventioner är det värsta som finns. Jag kan tycka att vi måste nyansera debatten lite grann. ROT-avdraget är väl också en stimulans? Ränteavdraget är väl också en stimulans? Subventioner av äldreboenden är väl också en subvention? Alla dessa tre förslag tycker Alliansen är bra.
Min fundering är att vi måste kunna ha en lite mer sansad diskussion om vad vi vill uppnå. Det hoppas jag att vi i utskottet och i riksdagen kan ha när det gäller hur vi ska utveckla den svenska bostadspolitiken. Då tror jag att vi ska ha ett lite lägre tonläge och mer av samarbete.
Johan Löfstrand (S):
I sitt anförande tar Ewa upp det som har hänt de senaste åtta åren. Och jag kan hålla med om att man har utrett väldigt mycket. Men tyvärr har det inte kommit tillräckligt många förslag. Det är bra att Alliansen nu har satt ned foten och sagt att de vill ha ett bostadspolitiskt mål på 300 000 lägenheter.
Tidigare har de varit emot alla typer av siffersatta mål. Därför är det bra att de har tagit sitt förnuft till fånga och konstaterat att siffersatta mål behövs. Mellan 2002 och 2006 hade den socialdemokratiska regeringen ett siffersatt mål som uppnåddes. Och då hade vi stimulanser som bidrog till byggandet. Det var när de stimulanserna togs bort som byggandet störtdök.
Och det har tagit nästan åtta år att återvända till den nyproduktionstakt som var 2006. Moderaterna har haft många vallöften. Inför valet 2010 var ett av dem till exempel att bygga studentlägenheter. Man hade en målsättning att bygga ungefär 4 000. Jag tror att det blev lite över 100.
Det krävs mer än bara marknadskrafter. Och man kan inte se bostaden bara som en vara. Varför har Moderaterna och alliansregeringen inte diskuterat balansen mellan upplåtelseformerna? I dag har vi en situation där äganderätten har ett antal subventioner medan hyreslägenheten i stor utsträckning inte har någon stöttning alls.
Johan Löfstrand (S):
Jag kan hålla med Ewa om att finanskrisen bidrog till det låga byggandet. Men Odellplattorna bidrog nog ännu mer till att bostadsbyggandet störtdök under den perioden. Jag kan förstå att alliansregeringen inte ville ha ett siffersatt mål mellan 2006 och 2013 eftersom målsättningen i så fall hade varit oerhört låg.
Jag tycker att man ska vara lika ärlig när man diskuterar den prognos som ligger just nu och som säger att det kommer att produceras ganska många lägenheter under det här året. Det beror på att bostadsbristen är så skriande att efterfrågan - kosta vad det kosta vill - är så hög i dag. Det är väl ett problem att vi under åtta års tid inte har sett några reformer som har bidragit till att få igång bostadsbyggandet?
Det har lett till att vi befinner oss i ett läge där hälften av Sveriges kommuner i dag säger att de har bostadsbrist. Och Stockholm har de absolut största problemen. Därför är det inte märkligt att det nu tvingas fram bostäder. Men jag tror inte att det kommer att bli särskilt många bostäder för vanligt folk.
Som jag sa är stödet både för att energieffektivisera och för upprustning av skolor en stimulans som ska ge det lilla extra. Pengarna kommer inte att räcka till totalrenoveringar, men det är en indikation om att regeringen har som ambition att energieffektivisera miljonprogramsområden och se till att rusta upp våra skollokaler eftersom de är i alltför bedrövligt skick.
Tanken med stimulanserna är alltså att ge en fingervisning till våra kommuner och till fastighetsägarna om att regeringen kommer att prioritera och fokusera på det här framgent. När det gäller balansen mellan upplåtelseformerna kan jag återigen inte förstå hur man den ena stunden kan vara emot vissa typer av subventioner och avdrag och den andra stunden vara för andra typer.
Johan Löfstrand (S):
Vi befinner oss ju i en minst sagt speciell situation både i dag och under de senaste två veckorna. Det bygger i mångt och mycket på Sverigedemokraternas agerande i budgetfrågan.
När man läser er reservation och hör en del uttalanden förstår man att detta byggde på att man ville uppnå någonting större. Man ville uppnå någonting annat.
Men är det då inte lite sorgligt att när vi har haft möte i utskottet och diskuterat ett antal förslag, så har ni sverigedemokrater ställt er bakom den budget som regeringen lade fram där det finns stöd för energieffektivisering av bostäder och till upprustning av skollokaler.
Under de kommande åren har det på detta område anslagits ännu mer pengar i Sverigedemokraternas budget. Är det då inte sorgligt att vi inte kommer att få igenom dessa stöd på grund av att Sverigedemokraterna ville något helt annat?
Min fråga till Roger Hedlund är därför: Är det inte så att ni sviker väljarnas förtroende genom att nu inte stödja förslagen om energieffektivisering i miljonprogramsområdena, upprustning av skolor eller sänkningen av skatten för pensionärer som också är ett förslag som kommer att falla? Det gäller också den stora satsning på lärarna som fanns med i regeringens budget.
Är det inte ett svek mot era väljare när ni inte röstar för de förslag som ni gick till val på?