KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Så mycket har jag lärt mig av dessa frågor att jag vet att man inte ska vara så självklart säker på att det är vissa partier som stoppar. De här frågorna finns i alla partier, och de diskuteras fram- och baklänges eftersom de är komplicerade och ska så vara. Det är riktigt att faderskapspresumtionen är olika för heterosexuella par och homosexuella.
Det finns en historisk och möjligen biologisk förklaring till det. Det är ju enklare att fastställa vem som är moder, och sedan långt tillbaka utgår man från att den make en kvinna har i ett äktenskap är far till barnet.
Faderskapet kan bara hävas genom domstol och dna-test eller genom att maken godkänner att en annan man är far till barnet. Så har det varit under lång tid, och det är rimligt att man försöker ha lagstiftningen så enkel som möjligt.
Situationen i homosexuella par är inte lika enkel. En homosexuell kvinna kan få barn på mer än ett vis. När man har en presumtion är det viktigt att den person som blir förälder nummer två vill vara det och kan anses vara det.
Det är därför vi i vår lagstiftning har regler som säkerställer hur den assisterade befruktningen har gått till och att man godkänner behandlingen. Annars skulle vi kunna hamna i situationer som blir nog så knepiga i enskilda fall. Detta är svårt.
Min ambition är att vi ska hitta regler som utifrån ett barnperspektiv och utifrån att familjebildningar ser olika ut är så raka och så enkla som möjligt. Vi ska inte haka upp oss på att vi sedan länge har en presumtion när det gäller heterosexuella par, för det har varit ganska naturligt att det har blivit så. Vad gör vi framöver?
Vi diskuterar och arbetar med de olika förslag som finns i utredningen sedan tidigare och vänder och vrider på möjligheterna. Det är också viktigt att följa utvecklingen. Vi har en del komplicerade principer där vi inte har landat än, och det tror jag att man ska ha viss respekt för.
Det gör att vi inte heller har någon tidsplan. Många är angelägna om att få en rak regel, men det är viktigt att vi tänker två gånger av det enkla skälet att vi inte ska stänga dörrar för andra.
Mitt intryck är att det har blivit vanligare att homosexuella par hittar andra lösningar än assisterad befruktning eftersom man vill ha en annan typ av familjebildning, och det fungerar bra. Vi får inte göra en lagstiftning som försvårar eller omöjliggör trygghet för barnet i dessa situationer.
Då måste man kanske tänka en gång extra, och det tar lite tid.
Beatrice Ask (M):
Den sista frågan har jag svarat på. Jag har ingen tidsplan i dag. Det är dock inte sant att det inte händer något. Det pågår en diskussion hela tiden som är otroligt viktig.
Ibland händer det att lagstiftningsarbetet går fort, men det gäller sällan familjerätt och etiska frågor som handlar om den snabba medicinska och tekniska utvecklingen och de olika möjligheter som den erbjuder för att lösa problem med barnlöshet och annat. Det brukar ta tid för att det är mycket svårare.
Det är viktigt för regeringen att ha barnperspektivet i fokus och se till att vi inte stänger dörrar som krånglar till det för det vi inte såg eller anade innan utan tänka två varv. Utvecklingen i verkligheten har gått snabbt, och jag erkänner att lagstiftningen inte riktigt har hängt med. Man får dock passa sig så att man inte gör fel.
Lagstiftning som rör föräldraskap är viktigt, och det berör många människor och ska verka över lång tid. Ett föräldraskap är för livet. Det är viktigt att man som människa medvetet tar sitt ansvar. Alla tar inte detta ansvar, oavsett om man är homosexuell eller heterosexuell.
Lagstiftningen måste vara sådan att alla inser allvaret. Vi driver också ett arbete på europeisk nivå med att diskutera familjerättsliga frågor, men det är inte nödvändigtvis så att det förenklar saken i dessa typer av sammanhang. Vi har många remissyttranden som är positiva. Flera anser dock att frågan måste utredas mer och att vi inte har analyserat problemen tillräckligt.
Det finns de som avstyrker förslagen när det gäller insemination i egen regi, och både Barnombudsmannen och Socialstyrelsen undrar över barnperspektivet. Vi har alltså en del att ta tag i och arbeta med. Det är inte så att inget händer. Vi kan dock inte lämna någon tidsplan för när förslagen kan vara klara.
Beatrice Ask (M):
Maria Ferm har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder under detta år för att datalagringsdirektivet ska rivas upp eller omförhandlas på EU-nivå samt om jag avser att vidta några åtgärder mot bakgrund av de integritetsbrister och andra tillämpningsproblem som kommissionens rapport indikerar. Frågan har ställts mot bakgrund av att kommissionen för några veckor sedan lämnat en utvärderingsrapport om datalagringsdirektivet.
Det är bra att en utvärdering av det här direktivet har gjorts för att se vilka brister som finns och vilka förändringar som kan behövas. En slutsats i rapporten, som jag delar, är att lagrade trafikuppgifter i dag är ett nödvändigt verktyg för de brottsbekämpande myndigheterna. En annan tydlig slutsats i rapporten är att skyldigheten att genomföra direktivet inte förändras. I rapporten pekar kommissionen på en del brister i direktivet.
Kommissionen kommer nu att närmare analysera vilka förändringar som krävs. Vi kan därför förvänta oss att kommissionen kommer att lämna förslag till ett antal tillägg till direktivet. Sverige kommer självklart att bidra i kommissionens arbete. Hur vi ska ställa oss till det som kommissionen tar upp i rapporten är för tidigt att säga. Först när förslagen blir mer konkreta kan vi analysera och ta ställning till dem.
Det är givetvis viktigt att alla ändringar i direktivet ska uppfylla högt ställda krav på balans mellan de brottsbekämpande myndigheternas behov av trafikuppgifter och ett starkt integritetsskydd.
Beatrice Ask (M):
Lena Olsson säger att så pass mycket har kommit fram att man kan ha synpunkter på polisens agerande. Det är klart att man kan, om man utgår från att allt som står i tidningarna är rätt. Jag vill i vart fall ha den utredning som görs klar för mig innan jag har synpunkter eftersom jag inte var på platsen. Jag har nämligen, och det kanske jag är ensam om i den här kammaren, varit med om att inte all medierapportering har varit helt korrekt.
Sedan tror jag att det finns skäl för att man faktiskt gör en ordentlig utredning. Den kommer att visa i vilken mån man har brustit i olika avseenden från polisens sida. Då får man dra konsekvenser av det, och det är viktigt att så görs. Europarådets tortyrkommitté har synpunkter. Det är inte ovanligt. Det är många kommittéer som brukar ha synpunkter på mycket, och dem har vi tagit till oss.
Jag kan konstatera att nästan alla jämförbara länder har ungefär samma organisation som vi kommer att få i Sverige. Man brukar också alltid tycka att den lösning som vi föreslår är den bästa. Jag har inte varit med om att vare sig tortyrkommittén eller någon annan någonsin har gjort en besiktning utan att de har några synpunkter på någonting.
Vi tar till oss det, men jag kan inte se att man kritiserar den svenska ordningen på det här området på något allvarligt sätt. Man kan fundera över om Lena Olsson har sådana erfarenheter att hon kan säga att vi inte utreder hur polisen har agerat eller att vi har misslyckats tidigare och att det skulle vara en chimär att vi tar brott som begås av poliser på allvar.
Jag tror inte att det är på det sättet - tvärtom - men det är alltid besvärligt att utreda den typen av ärenden. Det vet vi av erfarenhet, och därför är jag övertygad om att vi behöver ha duktiga utredare som klarar av att göra riktiga utredningar. Även om man skulle göra en särskild organisation skulle man alltså få anställda poliser för en del av arbetet.
Beatrice Ask (M):
Man ska ha klart för sig att om man skulle göra en särskild myndighet så är det bara en fråga om plakatpolitik, för det skulle i alla fall vara poliser som utreder ärendena. Nu gör vi en självständig organisation med allt vad det innebär och använder den kompetens som behövs för att utreda detta i botten. Lena Olsson säger att det nu finns utrymme för teorier hit och dit.
Det är samma Lena Olsson som har stått här och haft teorier utifrån massmediernas rapportering om olika händelser. Det är alltså väldigt lätt att ha uppfattningar utan att veta hur det egentligen har varit, och det är därför jag är så noggrann - och lite småtråkig - med att säga att jag vill att utredningen ska göras innan jag drar slutsatser om polisens agerande i det här ärendet. Jag tror att det är viktigt. Men vi får se. Det kommer en ny organisation nu, och jag hoppas att hela riksdagen ska bli nöjd med dess arbete.
Beatrice Ask (M):
Jens Holm har frågat mig dels om det är mitt ställningstagande att det är rimligt och proportionerligt att tvinga operatörer att bygga upp databaser över alla svenskars trafikuppgifter, dels om jag avser att invänta med implementeringen av datalagringsdirektivet i ljuset av processen i EU-domstolen och EU-kommissionens översyn.
Regeringen beslutade den 11 november 2010 att inhämta Lagrådets yttrande över ett förslag om genomförande av datalagringsdirektivet. Förslaget innebär att leverantörer av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster eller allmänna kommunikationsnät ska lagra vissa trafik-, lokaliserings- och abonnemangsuppgifter. Förslaget syftar till att säkerställa att uppgifterna finns tillgängliga för avslöjande, utredning och åtal av brott.
De uppgifter som lagras med stöd av direktivet ska få lämnas ut endast till brottsbekämpande myndigheter. Arbetet med förslaget har inneburit svåra avvägningar och tagit lång tid. Uppgifterna utgör ett nödvändigt och effektivt redskap för brottsbekämpningen. Samtidigt har det varit viktigt att skapa ett godtagbart skydd för den personliga integriteten.
En av de viktigaste frågorna när det gäller integritetsskyddet är hur länge uppgifter lagras. Direktivet ger medlemsstaterna en möjlighet att välja en lagringstid som är minst sex månader och högst två år. Trafikuppgiftsutredningen föreslog en lagringstid om ett år. Men regeringen föreslår, med hänsyn till integritetsskyddet, att lagringstiden ska vara den kortast möjliga, det vill säga sex månader.
Regeringen har av integritetsskäl också föreslagit att mer av regleringen bör ske i lag än vad utredningen föreslog. Därigenom ökar riksdagens kontroll. Vidare föreslås ett högre säkerhetskrav avseende de uppgifter som ska lagras enligt direktivet än vad som gäller för de uppgifter som leverantörerna får spara i dag.
Det ska också noteras att regeringen inom kort avser att i en lagrådsremiss föreslå förändringar när det gäller under vilka förutsättningar polis och åklagare kan få tillgång till dessa uppgifter. Sverige har dömts av EU-domstolen för att inte ha genomfört direktivet i tid. Nu väntar en ny stämning mot Sverige. Resultatet kan bli höga böter och vite som löper till dess lagstiftning finns på plats. Vi måste därför agera.
Det bör i detta sammanhang noteras att varken den tyska eller den rumänska författningsdomstolen har underkänt själva direktivet, utan det är deras nationella lagstiftning för att genomföra direktivet som har underkänts. Inte heller finns det någon pågående prövning av direktivet i EU-domstolen på Irlands begäran. Det bör slutligen poängteras att förslaget inte innebär att det införs en generell övervakning av medborgarna.
Att ett lagringskrav avseende vissa uppgifter införs innebär inte att polis och åklagare får fri tillgång till lagrade uppgifter. Det är bara en bråkdel av de uppgifter som lagras som kan och kommer att begäras ut av de brottsbekämpande myndigheterna. Resten av de uppgifter som lagras med stöd av direktivet kommer att raderas efter sex månader utan att någon har sett dem.
Beatrice Ask (M):
Först när det gäller att regeringen går längre än vad EU kräver: Ja, vi tar med abonnemangsuppgifterna. Skälet till det är att vi är mindre känsliga så det är ett mindre problem, men det är också att om man ska komma åt exempelvis groomning och en del andra brott är det bra om man kan få fram de uppgifterna. Det har vi tyckt är rimligt. De lämnas ju redan i dag ut vid misstanke om mindre allvarliga brott än vad gäller för trafikuppgifter, så det är logik i det.
Men jag tror att man kanske inte tänkte på den typen av vanliga brott mot barn som begås i dag, där det kan vara bra med abonnemangsuppgifterna. Det är skälet. Artikel 8 i Europakonventionen säger att var och en har rätt till respekt för sitt privatliv, familjeliv, hem och korrespondens. Det är en otroligt viktig regel. Men inskränkningar får man göra om det är nödvändigt för exempelvis bekämpning av brott.
I direktivet har man slagit fast att det är nödvändigt. Sedan har Lagrådet naturligtvis ett övergripande ansvar att se till förenligheten med svensk lagstiftning när vi kommer med förslag till Lagrådet. Det var det jag menade, och jag tycker att det är okej att det är på det sättet. Jens Holm säger att det är bättre att arbeta selektivt än att ha den här typen av system. Ja, det är lätt att säga.
Men det är ju väldigt selektivt eftersom man bara kan få ut uppgifter om man har särskilda skäl och i brottsbekämpningssyfte. Det är inte alla uppgifter som används, så det är verkligen selektivt. Hur vill vi då göra när vi nu ska se över direktivet? Först och främst behöver vi naturligtvis utvärdera det och se vad som har hänt. Det är viktigt. En annan sak som jag tycker är väldigt viktig och som vi har gjort i Sverige är att vi har valt en decentraliserad modell.
Vi bygger inget centralt storregister i Sverige med den här typen av uppgifter, utan vi låter operatörerna hantera det tillsammans med de uppgifter som de i alla fall har. Det är i någon mening en säkrare modell. Jag tycker att det är en viktig aspekt i den här typen av frågor.
Beatrice Ask (M):
Maria Ferm har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att rättssäkerheten inte åsidosätts vid ingripanden mot terroristanklagade. Vidare har hon frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att motverka felaktiga anklagelser om terrorism på oklara grunder, och slutligen vilka åtgärder jag avser att vidta för att göra terrorismdefinitionen tydligare. Jag har för ett par veckor sedan besvarat en liknande interpellation från Vänsterpartiets Lena Olsson.
Mitt svar blir i stora drag detsamma. Maria Ferms frågor är ställda mot bakgrund av att polisen för någon månad sedan gjorde ett ingripande i Göteborg mot ett antal personer som misstänktes för förberedelse till terroristbrott. Polisens agerande utreds nu av åklagare, och jag vill därför inte uttala mig om det specifika fallet.
Rent allmänt är det självklart att alla polisingripanden ska genomföras på ett rättssäkert sätt och med hänsyn till de inblandade oavsett vilket brott det rör sig om. Den kanske viktigaste regeln som finns handlar om proportionalitet, det vill säga att polisen inte får använda mer våld än nödvändigt för att genomföra sitt uppdrag. Våld ska inte heller användas alls om det finns andra sätt att lösa uppgiften.
Om polisen misstänker att det finns barn närvarande vid ett ingripande vet jag att man ibland avvaktar, antingen tills barnet har lämnat bostaden eller tills den som ska gripas själv gör det. Men jag inser samtidigt att det inte alltid är möjligt. Då är det viktigt att rätt metoder används så att inte barnet riskerar att skadas fysiskt eller psykiskt. Jag utgår ifrån att polisen har ett bra förhållningssätt när svåra situationer uppstår.
Ett korrekt och genomtänkt bemötande måste alltid eftersträvas. Men ibland kan det ändå bli fel. Då ska polisens agerande utredas. Vi kommer från årsskiftet att få ett ännu bättre system för detta i och med att en särskild fristående del av Rikspolisstyrelsen får ansvaret för polisens internutredningar. Maria Ferms sista fråga rör definitionen av terrorism.
Den svenska lagstiftningen om terroristbrott har utformats efter och lever upp till de krav som ställts upp i EU:s rambeslut om bekämpande av terrorism. I terroristbrottslagen finns tydliga regler om vilka förutsättningar som ska vara uppfyllda för att någon ska kunna hållas ansvarig för terroristbrott.
Beatrice Ask (M):
Jag kan instämma i Maria Ferms inlägg. Proportionaliteten är en grundläggande princip liksom att man utreder det som eventuellt har gått snett. Jag tar också tillfället i akt att jag utgår från att Maria Ferm ser mycket allvarligt på genuina anklagelser eller misstankar om terroristbrott. Jag tolkar hennes inlägg så.
Det är viktigt att vi också kan agera kraftfullt mot grov allvarlig brottslighet. Det är dessa avvägningar som är besvärliga, och jag utgår från att vi tillsammans ska kunna arbeta för att se till att successivt stärka rättssäkerheten och prövningen av denna typ av frågor.
Sedan har vi säkert anledning att återkomma till olika aspekter på barns rättigheter och de särskilda behov som barn har i alla typer av rättsprocesser men också när de kanske bara bevittnar olika typer av möten med rättsprocessen. Det påverkar barn, och det ger effekter långt fram i livet. Jag är angelägen om att detta sker på ett genomtänkt och kvalitativt sätt.
Beatrice Ask (M):
Jens Holm har frågat näringsministern om hon avser att vidta några åtgärder för att EU inte ska skriva under ACTA-avtalet, när ACTA kommer att behandlas i riksdagen och om ACTA kommer att påverka svensk lagstiftning. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Piratkopiering och varumärkesförfalskning är en form av illojal konkurrens som undergräver seriösa företags konkurrenskraft.
I vissa fall kan spridningen av sådana produkter också äventyra konsumenternas hälsa och säkerhet. Det är därför angeläget att göra något åt detta problem. I det sammanhanget är internationellt samarbete och informationsutbyte minst lika viktigt som lagstiftning. Alla länder inom FN och WTO har inte varit intresserade av att diskutera dessa frågor.
Alternativen var därför att föra dessa diskussioner bland en mindre grupp intresserade länder eller att inte göra något alls. Det var mot den bakgrunden som det dåvarande slovenska ordförandeskapet i EU och kommissionen fick i uppdrag att inleda förhandlingar med andra intresserade länder om ett nytt handelsavtal, ACTA. Sveriges utgångspunkt i förhandlingarna har varit att den rättsliga regleringen inte ska gå längre än vad som redan gäller i Sverige.
Riksdagens näringsutskott har överlagt om och uttryckt sitt stöd för regeringens förslag till ståndpunkt i dessa förhandlingar. Samtidigt har näringsutskottet givit regeringen visst utrymme att acceptera bestämmelser som skulle kräva mindre justeringar av svensk rätt. Från regeringens sida hade vi som bekant föredragit betydligt större öppenhet kring dessa förhandlingar, men vissa andra ACTA-parter har tyvärr haft en annan uppfattning.
Det har dock åstadkommits större öppenhet under förhandlingarnas gång. Exempelvis offentliggjordes den konsoliderade avtalstexten i april 2010, så att var och en kunde ta del av de förslag som låg på bordet. Dessutom offentliggjordes avtalstexten efter det senaste mötet i Tokyo, innan förhandlingarna var helt klara. Jag vill också understryka att ledamöterna i riksdagens näringsutskott har haft insyn i förhandlingarna.
De har löpande informerats om hur förhandlingarna fortskrider och bland annat kunnat ta del av förhandlingstexter. Vi arbetar för närvarande med att analysera texterna. Vår preliminära bedömning är att ACTA endast skulle kräva en mindre justering i svensk rätt, närmare bestämt i varumärkeslagen.
Den justeringen förankrades i näringsutskottet i september 2009 och handlar om polis och åklagares möjligheter att ingripa mot varumärkesintrång utan angivelse från målsäganden. Utvecklingen i EU kommer att avgöra den fortsatta hanteringen av ACTA. Mot denna bakgrund ser jag i dagsläget ingen anledning för Sverige att vidta några åtgärder för att EU inte ska kunna underteckna avtalet.
Beatrice Ask (M):
Jag ber om ursäkt för att jag är lite ringrostig i debatten när det är många meddebattörer. Jag tänkte inte alls hoppa över konsekvenserna för de fattiga länderna och handeln med läkemedel som Jonas Sjöstedt tog upp, utan det var mer så att jag inte hann med det och inte hade det riktigt sorterat. Avsikten med ACTA-avtalet har aldrig varit att försvåra den globala handeln med läkemedel. Det har betonats vid flera tillfällen.
Däremot finns det ett starkt intresse av att ingripa mot handeln med förfalskade läkemedel, bland annat till skydd för konsumenterna. Jag tror att det är viktigt att försöka hålla sig till dessa grundprinciper och se till att det är så det blir.
Ingen, vare sig rik eller fattig, är betjänt av att det runt om i världen säljs och används en massa läkemedel som inte är fungerande. Det är viktigt också för de fattiga länderna att man kan ingripa mot den typen av företeelse. Men det är inte meningen att man ska försvåra möjligheterna att få tillgång till billiga läkemedel i de fattiga länderna. Det finns säkert anledning att jobba mycket med dessa frågor också framöver.
Min inställning är att internationella avtal är bra. Det sades här i diskussionen att vanligt folk inte har en susning om vad som händer, hur man ska kontrollera det hela och så vidare.
Genom de internationella avtalen får vi i alla fall viss ordning och reda i viktiga handelsverksamheter vilket gör att vi kan rensa ut en del företeelser som är problematiska. Det tråkiga i det här fallet är att diskussionen inte har varit tillräckligt öppen. Alla har inte känt sig inkluderade. Jag delar uppfattningen att det är viktigt att parlamenten får information.
Vi har svårigheter med översättningar och annat, men vi gör vad vi kan.
Beatrice Ask (M):
Gunvor G Ericson har skrivit en interpellation mot bakgrund av en skildring i SVT-programmet Uppdrag granskning av hur en 14-årig flicka utnyttjas i ett koppleriärende. Gunvor G Ericson frågar om jag avser att ta initiativ till en kontakt med berörda myndigheter för att säkerställa att de genomför åtgärder så att en liknande behandling inte återupprepas.
Hon undrar också om jag avser att ta initiativ till att en haverikommission tillsätts för att utreda vad som gick fel i fallet med den 14-åriga flickan. När de sociala och rättsvårdande myndigheterna får information om att barn misstänks fara illa eller har blivit utsatta för brott förväntar jag mig att de reagerar blixtsnabbt. För något annat finns det faktiskt ingen ursäkt. Den situation som den här flickan har hamnat i är upprörande.
Socialtjänsten ska alltid agera när det finns misstanke om att ett barn far illa. Likaså ska polis och åklagare utreda sina ärenden inom rimlig tid. I Sverige har vi en ordning som innebär att myndigheterna hanterar sina ärenden självständigt. Det medför också att frågor om eventuella brister i handläggningen ska bedömas och hanteras på myndighetsnivå eller av relevant tillsynsorgan.
Socialstyrelsen har inom ramen för sin tillsyn av socialtjänsten granskat ärendet och riktat allvarlig kritik mot fullmäktige i den berörda stadsdelen i Malmö. Socialstyrelsen har också bett stadsdelsfullmäktige att redovisa vilka åtgärder man har vidtagit för att förhindra att liknande brister uppstår i handläggningen av andra ärenden.
Ledningen för Polismyndigheten i Skåne har å sin sida gjort en egeninitierad granskning av såväl det här fallet som andra barnärenden vid den aktuella utredningsroteln. Granskningen resulterade i skarp kritik mot de långa handläggningstiderna. För att komma till rätta med problemen har myndigheten nu bland annat utökat bemanningen vid utredningsroteln.
Åklagaren har å sin sida återupptagit förundersökningen mot de personer som kan misstänkas för köp av sexuella tjänster. Mot bakgrund av att berörda myndigheter själva har agerat för att följa upp ärendet har jag inte för avsikt att vidta några åtgärder. Men jag vill framhålla att regeringen tydligt har markerat vikten av att prostitution och handel med kvinnor och barn för sexuella ändamål bekämpas.
Regeringen har mellan 2007 och 2010 avsatt ca 1 miljard kronor till insatser inom områdena prostitution och människohandel för sexuella ändamål samt mäns våld mot kvinnor. Åtgärderna tar bland annat sikte på att höja kunskapen och förbättra samverkan mellan myndigheterna. Målet är att få till stånd en varaktigt höjd ambitionsnivå på nationell, regional och lokal nivå i kampen mot den här typen av brott.