Carina Hägg (S):
Jag vet inte om det är helt nya pengar eller pengar som redan finns i budgeten och som på så sätt används och redovisas en omgång till, hur fördelningen kommer till stånd och hur fördelningen av de här pengarna kommer att se ut. För mig var det inte det som var det viktigaste i den här interpellationsdebatten.
Jag är väl medveten om och har själv lyft fram att Sverige i dag har uppnått det mål som Mendes Bota lyfte fram i sin halvårsrapport och som var 1 euro per invånare som skulle sättas av i kampen mot mäns våld mot kvinnor för förebyggande insatser. Det är klart att Sverige måste ligga på den nivå som är en miniminivå. Men ni måste ju ha ambitionen att också kliva upp från golvet, kliva upp på läktaren och upp mot taket.
Så länge det behövs, så länge våldet och våldsutvecklingen ser ut som det gör måste vi ha ambitionen att öka resurserna för att kunna vända den här trenden och kunna eliminera och avskaffa mäns våld mot kvinnor. Den finansiella delen av politiken måste också vara en del av det.
Nyamko Sabuni har ett viktigt arbete och ett viktigt bidrag är handlingsplanen mot mäns våld, men det krävs också att andra delar av regeringen och av politiken engagerar sig på ett tydligare sätt. Vi ska inte ta över något annat lands ansvar. När det handlar om mänskliga rättigheter har vi ett ansvar för den egna befolkningen, men vi har också ett ansvar som sträcker sig utanför vårt lands gränser.
Det är en fråga som vi kan lyfta fram på olika sätt. Vi kan driva den. Hur gör vi beräkningsmodeller när vi säger att Sverige säkerligen avsätter något över 1 euro per invånare? Hur beräknar vi detta? Jag kan inte säga exakt hur mycket det blir, för det finns inga gemensamma beräkningsregler. Vi skulle kunna bidra med att ta fram sådana och erbjuda andra att ta del av dem så att vi kunde jämföra med varandra och avläsa resultaten. Spanien kanske lyckas väldigt väl i förhållande till vad de avsätter.
På så sätt skulle vi få ett jämförelsematerial på samma sätt som det som ofta används inom kommunerna. Vi skulle också få en motivation så att fler kunde se att vi genom inledningsvisa insatser på sikt kan sänka de samhällsekonomiska utgifterna för mäns våld mot kvinnor.
På samma sätt som på många andra samhällsområden borde vi använda ekonomin som en drivkraft för att upprätthålla tryggheten och säkerheten för kvinnor. Jag anordnade tillsammans med kolleger ett tvärpolitiskt seminarium - Vad kostar mäns våld? - om just mäns våld mot kvinnor i nära relationer. En av deltagarna var Elis Envall, utredare vid Socialstyrelsens enhet för individ- och familjeomsorgen.
Hon är en av dem som utarbetat rapporten Kostnader för våld mot kvinnor: En samhällsekonomisk analys . Den publicerades 2006 och är mycket innehållsrik. Den är dock inte heltäckande. Den kan utökas. Vi lyssnade också på Katarina Weinehall som är filosofie doktor och universitetslektor vid pedagogiska institutionen vid Umeå universitet. För närvarande har hon dock en forskartjänst med inriktning på brottsofferforskning vid juridiska institutionen.
Hon är en av författarna till studien Räkna med kostnader: En fallstudie om mäns våld mot kvinnor , också den från 2006. Hon beskriver fyra kvinnors utsatthet för våld från en och samma man och gör därefter fallstudier. Hon har beräknat kostnaderna för denne mans våld. Det är en mycket intressant läsning. Det arbetet behöver föras vidare och komma in även bland dem som läser ekonomi och nationalekonomi.
Det är inte förbehållet det som ofta kallas den mjuka sektorn. Det måste även in i de hårda sektorerna. Jag vill upprepa min konkreta fråga: När kommer regeringen att ta upp denna fråga i Ekofin?