Dennis Dioukarev (SD):
Tack, bostadsministern, för svaret! Jag ska kommentera det som ministern nyss framförde, men jag tänkte börja med att ge en kort bakgrundsbeskrivning till det som min interpellation här i dag handlar om. Vi har nu en situation där priserna på bostäder har pressats upp av en akut bostadsbrist i framför allt storstadsregionerna, där jobben oftast finns. I till exempel Västsverige bor nu var fjärde ung vuxen ofrivilligt kvar hemma hos föräldrarna.
Att flytta hemifrån är ofta det första steget mot att bli självständig, skaffa sig en karriär och så småningom bilda familj om man så önskar. Men just nu saknas det bostäder till rimliga priser och med rimliga kötider. Klyftan mellan dem som har ett eget hem och dem som inte har det tillåts just nu att växa och vidga sig.
Andelen unga som behöver hjälp med kontantinsatsen eller medlåntagare har ökat från 17 procent 2016 till 25 procent 2020. Det här betyder att sparandet måste vara mer aggressivt i dag och starta tidigare än för bara ett decennium sedan för att man ska ha en chans att slå sig in på bostadsmarknaden. Alternativt får man i stället ge sig ut på en osäker andrahandsmarknad med skyhöga hyror eller tacka nej till jobberbjudandena i våra mest snabbväxande och arbetsintensiva regioner.
Ytterst är denna situation alltså direkt tillväxthämmande och leder till samhällsekonomiska välfärdsförluster för hela Sverige. Lägg därtill en pandemi som slagit särskilt hårt mot ungdomsdominerade yrken, så har vi snart en hel generation utan framtidsutsikter att förverkliga drömmen om ett eget hem. Därför efterfrågar jag i dag åtgärder för att skapa bättre förutsättningar för unga hushåll att ta sig in på bostadsmarknaden.
Mot denna bakgrund är det bra att det till slut har tillsatts en utredning som ska komma med förslag på hur man kan underlätta för förstagångsköpare. I utredningsdirektivet från regeringen nämns bland annat statliga startlån, vilket är en bra utgångspunkt, men principiellt menar jag att det borde föregås av ett sparande. I bland annat Norge, Finland och Tyskland finns det därför en sparbonus som innebär att unga vuxna ska kunna spara till en kontantinsats med särskilda skatteregler.
Utformningen kan liknas vid ett inverterat ränteavdrag, men i stället för att få återbäring på lånet får man tillbaka. På så sätt bygger man upp en kontantinsats för ett bostadsförvärv och stimulerar samtidigt sparande från tidig ålder. Min poäng är att regeringen eller utredaren inte behöver uppfinna hjulet på nytt, eftersom det finns internationella exempel att inspireras av.
Det här är en åtgärd av många som skulle kunna ingå i ett reformpaket. Min fråga i dag var alltså om regeringen är beredd att lägga ett tilläggsdirektiv till utredningen med uppdraget att specifikt utreda en sparbonus. Svaret på min fråga var nej, som vi hörde. Man förlitar sig på utredaren. Jag tycker att det är vanskligt att göra det, för vad händer om man inte väljer att utreda sparbonusen?
Då har man sjabblat bort denna chans och måste vänta på nästa utredning, trots att vi nu har en situation där unga vuxna inte kan flytta hemifrån och där man tvingas tacka nej till jobberbjudanden eller tar blancolån för att delfinansiera kontantinsatsen. Med den akuta bostadsbrist som råder och med den byggtakt som vi har undrar jag varför regeringen har en sådan defensiv inställning till nya lösningar.