Hillevi Larsson (S):
På Halloween den 31 oktober var jag på en diskussion om våld mot kvinnor. Där deltog bland annat Margot Olsson, som är en av dem som under många år har jobbat med kvinnofridsarbetet i Malmö. Det arbetet är väldigt framgångsrikt nationellt sett, men trots det är det fortfarande många kvinnor som blir misshandlade.
Det visar att även om man gör sitt yttersta för att förebygga och se till att myndigheterna samarbetar för att öka anmälningsfrekvensen, att kvinnorna ska känna sig trygga att våga anmäla, fortsätter våldet. Därför måste det finnas en plan för vad man gör för de kvinnor som ändå blir misshandlade och vad man gör med barn i dessa familjer. Bostadsbristen är ett stort problem.
Det hänger delvis ihop med att kvinnorna kan ha ett skyddsbehov, det vill säga att de även efter det att de har bott på en kvinnojour kan behöva ha en skyddad adress för att mannen inte ska hitta dem. Det är inte så lätt att ordna det, och kommunerna har ett begränsat bestånd av skyddade adresser. Den andra delen är kvinnornas ekonomiska situation.
På det möte jag var berättades att oftast är ett av de största problemen att kvinnorna drabbas av väldigt stora ekonomiska när de väl anmäler. Det har mest med misshandeln att göra. Men när de väl tar steget och lämnar mannen och anmäler förlorar de sin bostad. Det är ett väldigt stort problem som dyker upp. De som har blivit misshandlade är för det mesta väldigt chockade.
Men chock ger inte rätt till ersättning från sjukförsäkringen. Det innebär att det slår väldigt hårt mot kvinnornas ekonomi. En del försöker hanka sig fram och jobba kvar på arbetsplatsen. Det kan vara väldigt farligt eftersom mannen som regel vet var hon arbetar och kan söka upp henne där. Det är ett jätteproblem. En del går utan att få någon ersättning från sjukförsäkringen.
I bästa fall får de ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. Oavsett vilket drabbar det deras ekonomi svårt. De är plötsligt ensamförsörjare, och de har kanske barn också. Det skulle jag vilja ta upp som ett stort problem kopplat till bostadssituationen.
Den kvinna som plötsligt inte har sin lön utan kanske i stället ersättning från a-kassan, eller ännu värre att hon helt förlorar all inkomst, hur ska hon kunna eftersöka en ny lägenhet på en bostadsmarknad där trycket är enormt hårt? Misshandlade ensamstående kvinnor med barn inte är de som står högst upp på rangordningen för dem som hyresvärdarna vill ta emot. De tittar på att det ska vara trygga inkomster.
Dessa kvinnor är väldigt utsatta. Det är inte en grupp som får speciell hjälp. Det är socialtjänsten som kan hjälpa till, och där finns väldigt begränsade resurser. Jag skulle därför vilja se det kopplat till bristen på bostäder. Hade det bara funnits fler bostäder, och framför allt hyresrätter med rimliga hyror, hade det varit lite lättare. Jag ser det även kopplat till kvinnornas ekonomiska situation.
Svår chock till följd av misshandel borde berättiga till ersättning i sjukersättningen. Då kan dessa kvinnor kanske vara borta en tid från sin arbetsplats och i bästa fall sedan återvända till jobbet. Konsekvensen blir annars tyvärr att de får lämna sitt arbete. Det förekommer till och med att arbetsgivaren gör sig av med kvinnorna i omorganisationer eftersom de ser dem som ett osäkert kort. De mår ofta kanske både fysiskt och psykiskt dåligt efter misshandeln.
Då är det vårt ansvar att försöka hjälpa kvinnorna.