KBLab/rixvox huggingface dataset:
Stefan Jakobsson (SD):
Det är lite farligt, det där. Vi är lite inne på Vänsterpartiets linje att bedöma allt man gör utifrån en enskild persons erfarenheter. Jag håller med Roza Güclü Hedin; jag har samma erfarenheter av att ha träffat elever, men min bedömning är tyvärr att det inte har gått så bra för de här eleverna. När vi genomför sådana här stora reformer eller skärpning av redan liggande förslag, som Roza Güclü Hedin så förnämligt kallar det, skulle det vara väldigt bra med en analys.
Jag vet att det inte finns någon sådan statistik, så egentligen är det en retorisk fråga. Det finns alltså ingenstans i den här stora propositionen någon statistik att läsa för att kunna säga okej, det här är ett bra förslag. Det är så pass bra att vi vill genomföra det och vill göra det obligatoriskt just för att det går så väldigt bra för de här eleverna på gymnasiet. Den analysen är inte gjord, fru talman, och det är det som många gånger är felet med svensk politik: Vi tittar bara ett steg och inte två för att se hur det gick sedan.
Det är självklart inte enkom Roza Güclü Hedins ansvar att se till att det här fixas, men det vore tacknämligt för framtiden om vi får analyser som är baserade på flera steg så att vi vet hur det faktiskt går för de elever som går igenom de reformer som vi genomför i den svenska skolan. Som lärare har man stått och sett i många år hur reformer genomförs, och om det så i ett senare skede inte blir de resultat som man hade önskat så springer man tillbaka till där vi en gång var och gör om saker.
Frågan kvarstår alltså, även om jag vet att det är en retorisk fråga som knappt behöver besvaras.
Stefan Jakobsson (SD):
Lena Hallengren och jag kan ryka ganska mycket i luven på varandra här framme ibland. Det är väl ganska bra att avsluta den här delen av året - terminen, tänkte jag säga som lärare - med att ha en trevlig diskussion. Jag vill börja med att berömma regeringen för att det är en riktigt bra proposition. Den är bra skriven och innehåller väldigt mycket. Sedan är vi inte överens i vissa små sakfrågor. Men det är en viktig sak att få in i hela systemet, och det vill jag tacka för. Herr talman!
Jag hör att Lena Hallengren här talar sig varm för mer idrott i skolan och alltihop. Jag kan som idrottslärare inte annat än hålla med om hur viktigt det är. Jag hade turen att få vara med den klass som man grundade hela Bunkefloprojektet på. Är det någonting vi i Sverige är dåliga på är det att ta lärdom och inte konstant uppfinna hjulet själva. Om man tittar på Bunkefloprojektet - eller till och med Bunkeflomodellen, som det heter - rörde sig barnen som gick i skolan fem dagar i veckan från ettan till nian.
I stället för att, som nu, 80 procent av eleverna klarar av att komma in på gymnasiet gick de till 96 procent av eleverna, i princip alla elever i den klassen. Varför då? Jo, säkerligen för att de rörde sig och mådde bättre. Mår man bra presterar man bra, herr talman. Min fråga är: Hur mycket tänker regeringen titta på de redan befintliga projekten i dag som är funktionella och har visat med nio, tio och elva års forskning att de ger riktigt bra resultat? Herr talman!
Om vi kan återanvända modeller som är funktionella har vi förkortat ledperioden för att införa det i Sverige. De skolorna tog in näringsliv, föreningsliv och alla möjliga externa enheter för att få in dem i skolan. Det innebär att det inte kostade skolan en krona. De vuxna som kom var från verksamheter utifrån. De vann på det eftersom de fick elever på kvällarna som var där och tränade.
Skolan vann på det och fick friskvård för både elever och lärare.
Stefan Jakobsson (SD):
Jag hör att det inte råder någon större oenighet om detta. Frågan är bara vad vi ska kalla det för någonting. Jag tror inte att Bunkeflomodellen blir ledsen ifall det införs mer idrott i skolan oavsett om man skulle kalla det någonting annat. Det Bunkeflomodellen hade som grundtes var att använda det befintliga föreningslivet. Då fick man eleverna att få en kvällsaktivitet. Många elever fick kanske pröva på 20 olika sporter under en termin. De hittade oftast någonting som de verkligen föll för och som de kände att de ville göra på kvällarna.
Skulle det inte vara en av de aktiviteterna kom någonting annat några veckor senare. Man gjorde det oftast i femveckorssjok och stoppade in olika idrotter under fyra fem veckor. Om vi nu ska tala om vidareutveckling, herr talman, är det verkligen det för idrottsläraren när det kommer in specialister på dans, pingis, fotboll, badminton eller bågskytte, som det var i Stallarholmen där jag var. Det var verkligen utvecklande för mig.
Det var experter som kunde de små detaljerna i teknikträning, hur man skulle göra vissa moment, parövningar och alltihop. Jag tror nästan att jag lärde mig lika mycket under de veckorna tillsammans med massvis av olika idrottsföreningar som jag gjorde under hela min idrottslärarutbildning. Det fanns experter som man kunde titta på. Herr talman! Det mest positiva, och det är kanske något för oss politiker som sitter still väldigt mycket, är att lärarna deltog i aktiviteten. Det var två tre timmar friskvård i veckan utan att det kostade en krona.
Det gjorde dem också hälsosamma. Sjukskrivningstalen i Sverige är alldeles för höga. Det är en modell som jag tror att vi kan vinna många saker på.
Stefan Jakobsson (SD):
Min fråga går till statsrådet Anna Ekström. I dagarna kunde vi läsa att minister Gabriel Wikström inte avser att göra det som en majoritet av riksdagen vill, nämligen att utöka antalet idrottstimmar från 500 till 600. För mig som idrottslärare och gymnastiktränare sedan 25 år tillbaka är det här som ett slag i ansiktet. Jag roade mig med att gå in och titta på minister Gabriels cv.
Han har faktiskt arbetat några timmar som timvikarie år 2005 i en centralskola i Skinnskatteberg. Det är alltså verkligen en gigant bland giganterna som uttalar sig i frågan. Men all forskning visar att barn som rör sig mår bättre. Vi kan ta Bunkeflomodellen med Ingegerd Ericsson som ett exempel. Där bjöd man in lokala idrottsföreningar och fick då också avlastning för lärarkollegiet. Av de berörda eleverna var det 96 procent som klarade sin gymnasiebehörighet.
Normalt är det 85 procent. Jag förstår att statsrådet inte kan tala illa om en kollega, men instämmer hon verkligen i Gabriels analys?
Stefan Jakobsson (SD):
Vi är överens i grundfrågan. Vi vet om att dålig motorik oftast leder till dåligt självförtroende, dålig motivation och dålig koncentration. Framför allt blir kanske de barn som har läs- och skrivsvårigheter extra drabbade av detta. Kortfattat kan man säga att barn som mår bra presterar bra. Man har gjort en liten undersökning och kommit fram till att det är en samhällsvinst vi pratar om. Vad gäller Bunkeflomodellsbarnen blev resultatet 38 000 kronor per elev.
Det är pengar som jag tror att vi kan använda på ett bättre sätt, om inte statsrådet tycker något annat.
Stefan Jakobsson (SD):
Min fråga går till statsrådet Anders Ygeman. Det finns mycket vi skulle kunna tala om gällande skolan i dag, men då Gustav Fridolin, som egentligen skulle ha tagit mina frågor, inte är här och statsrådet kanske inte har detta som sitt huvudområde får jag ställa frågor som vi kanske kan prata om, åtminstone. Frågan gäller de senaste uppmärksammade våldtäkterna som har skett på skolor. Våldtagen på sin skola - allvarligt - hör statsrådet hur illa det låter? Det går inte en dag utan att vi kan läsa om våld och otäckheter som sker i skolorna i dag.
Tyvärr är skolan kanske bara ett mikrokosmos av hur samhället ser ut, och det är ju statsrådets huvudområde. Jag har ställt frågan förut, och den kommer igen: När har man förbrukat rätten att gå i det vanliga skolsystemet? Vi har nyss fått föreskrifter, OSA, som rör arbetsmiljön för lärare i förskola och skola. När får vi en OSA för eleverna som går i skolan? När ska våra skötsamma elever få chansen i skolan?
Det kanske kan hjälpa om vi kunde komma fram till nationella riktlinjer om sexuella trakasserier i skolan?
Stefan Jakobsson (SD):
Min fråga går till utbildningsminister Fridolin. Statsrådet och jag brukar kunna hålla en trevlig ton när vi samtalar här, för vi är överens om att skolan behöver all hjälp den kan få. Men just nu är magister Jakobsson ganska irriterad. I går läste jag i Sydsvenskan att Malmö Borgarskola förbjuder sina elever att fira skolavslutningen med svenska flaggan när de springer ut. Vilken lag använder sig skolan av? Är det skollagen, kommunallagen eller Sveriges rikes lag? Troligtvis ingen, utan det är bara en åsikt.
Sist jag tittade bodde vi i Sverige, och vi är stolta över vår flagga. Vi ska spela en fotbollsmatch i morgon som jag hoppas att vi vinner. Jag tycker att ledningen ska ta en allvarlig funderare på om man verkligen ska driva en skola. Vi har ju möjlighet att dra in tillståndet. Tycker vår svenska utbildningsminister att det är okej att tvinga elever att avstå från att fira sin skolavslutning med svenska flaggan?
Stefan Jakobsson (SD):
Jag hade en förhoppning om att vi skulle skicka en tydlig signal till Sverige om vad riksdagen tycker, men frågan kvarstår. Jag ville i alla fall få uttrycka min åsikt om vad jag tycker om möjligheten att få fira med svenska flaggan. Låt mig gå över till den rapport om lärarnas sjukskrivningstal som släpptes nyligen. Här har vi extremt många lärare. Jag har själv jobbat i verksamheten och vet hur det går till. Man går till skolan även om man är sjuk, smittar och borde vara hemma.
Sverigedemokraterna har föreslagit att karensdagen ska slopas för skolpersonal. Vad tycker utbildningsministern?
Stefan Jakobsson (SD):
Om man har jobbat som lärare i ett system där det under en kort lärarkarriär har genomförts reformer fem gånger inser man ganska tidigt att det inte är mer ryckiga reformer vi behöver. I stället behöver vi en långsiktig politik. Jag förstår att Erik Bengtzboe tycker att det är kul att göra sig lustig över detta med fikapauser, absolut, men det vi som politiker behöver göra är att faktiskt sätta oss ned och gemensamt komma överens om en långsiktig politik - precis som Finland gjorde.
Jag tror att det var 1985, fru talman, som Finland bestämde sig för att det var dags att sluta bråka om skolan. Alla politiska partier satte sig ned, och sedan dess har man genomfört en halv reform. Under samma tid har Sverige genomfört fem stora reformer. Det är inte fler reformer vi behöver. Huruvida man anser att vi har bytt fot eller inte beror nog på om man läser vad vi har skrivit från början.
Vi är ju vågmästare i Sveriges riksdag, och av den anledningen kan vi ibland försöka tvinga fram olika steg från de olika partierna. Eftersom de olika partierna konsekvent väljer att inte tala med oss, oavsett hur bra politik vi har, och eftersom Moderaterna det senaste året har valt att kopiera extremt mycket av vår politik - konstant, hela tiden - och springa ifatt oss i olika ämnen är ju frågan: Varför inte sätta sig ned och tala om dessa frågor?
Nej, vi har inte bytt fot, Erik Bengtzboe. Om du läser exakt vad vi har skrivit från början ser du att vi stod i mitten i den här frågan. Regeringen låg någonstans långt ute på kanten, och Alliansen låg lite närmare oss just då. Därefter har regeringen närmat sig oss, och helt plötsligt var regeringens förslag närmare vårt originalförslag än vad Alliansens var. Då väljer vi att genomdriva den politik som ligger oss närmast om hjärtat och inte det Alliansen tycker.
Om ni känner er svikna av det är det ert problem, inte mitt.
Stefan Jakobsson (SD):
Om Erik Bengtzboe, som ändå är en ganska duktig statistiker, hade läst Brås senaste rapport hade han vetat att alla brott utom egendomsbrott har ökat i Sverige de senaste tio åren. Jag välkomnar alltså att han läser statistiken. Huruvida de människor som begår brotten har olika hårfärg, hudfärg eller ursprung har jag inte sagt ett ljud om, och jag tycker att det är väldigt tråkigt om vi ska ha den debatten här.
Det har nämligen visat sig, senast i Aftonbladet och tidigare i Dagens Samhälle, att Sverigedemokraterna har fler utlandsfödda företrädare än Moderaterna, Centerpartiet, Liberalerna och KD ute i kommuner och landsting. På så sätt känns det väldigt konstigt att vi över huvud taget ska diskutera detta i debatten. Man kan ljuga med hjälp av statistik, men i det här fallet ljuger den faktiskt inte. Vad är det Sverigedemokraterna vill ha?
Jo, vi vill ha mer pengar på rätt ställe och inte göra som i dag, det vill säga bara ösa in pengar i förhoppning om att det ska lösa problemen. Vi satsar i stället på specifika saker som vi vet ger effekt i det hela. När det gäller att som sverigedemokrat bli kallad kappvändare och få höra att man byter åsikt fort vet jag inte vad jag ska säga.
Det finns ett lustigt namn på Moderaterna som har med kopieringsapparater att göra och betyder att man byter fort, ofta och väldigt mycket - framför allt efter partiledarbytet. Jag hoppas att man inom Moderaterna själv vet vilken politik man just nu driver. Är det någonting Sverigedemokraterna står för är det konservatism, och vi står fast vid vår linje. Att det inte passar Alliansen eller regeringen är som sagt deras problem, inte vårt. Med det skulle jag vilja önska även Erik Bengtzboe en god jul.
Stefan Jakobsson (SD):
Jag tar frågorna i tur och ordning som min kollega tog upp dem. Först var det frågan om maten och tillagningskök. Kockar är viktigast. Hur ska vi få svenska kockar att vilja jobba inom skolan? Jag har sett en enkel lösning, nämligen att ge kockarna den frihet de behöver för att tillaga mat. Det gör man genom att plocka bort alla de scheman som finns för vilken mat som ska serveras vilken dag.
Ge dem möjligheten och friheten att vara kockar. Kockar är också småbarnsföräldrar. De vill inte heller jobba nattetid. På så sätt kan man attrahera dem att bli kockar i matlagningskök i skolan. Hur ska vi komma fram till detta? Hur ska vi lösa dessa frågor? Vi har drivit linjen att ha ett statligt huvudmannaskap även över maten.
Vi har lagt fram förslag på statligt huvudmannaskap över många delar. Det här är en av de saker som vi tror är bra att lägga till, nämligen att ha ett statligt huvudmannaskap över hela matbiten. Jag förväntar mig inte att Maria Stockhaus läser vår budget som nattlektyr, men vi har lagt undan pengar i vår budget för att satsa på maten.
Jag vet kostnaden för att bygga ett nytt tillagningskök, vilket är någonstans mellan 100 000 och 200 000. Det är grundkostnaden för att göra om ett vanligt kök till ett tillagningskök. 45-50 procent av de kök som finns i Sverige i dag är redan tillagningskök. Vi har avsatt pengarna i vår budget, och de finns där. Jag får återkomma till fråga nummer två och be Maria Stockhaus ställa frågan igen eftersom jag ser att min talartid börjar rinna ut.
Stefan Jakobsson (SD):
Vi diskuterar självklart inte bara maten och kockarna. Sverigedemokraterna har tagit ett stort grepp över det statliga huvudmannaskapet, och det gäller i princip all omkringpersonal runt lärarna. Låt lärarna vara lärare och fokusera på den biten. I två tre länder jag har besökt när jag har rest runt i världen har jag sett att man har lyckats sköta dessa frågor på detta sätt. Är det svårt att göra detta i Sverige? Självklart är det inte lätt att vända på allt.
Men om vi ska våga förbättra de svenska skolresultaten måste vi börja med alla externa saker runt omkring. Om vi ska skapa en likvärdighet i det svenska skolsystemet i Sverige måste vi ta bort sådant som kan påverka siffrorna i olika nivåer. Skolhälsovården är en annan fråga vi tittar noga på. Här vet vi att kommunerna tyvärr skär ned mycket och sällan återanställer när väl en kommunal budget går lite plus. Det handlar om ett statligt huvudmannaskap inte bara över maten utan över allt runt omkring.
Men vi har för kort om tid för att ta den debatten här. Sedan var det frågan om evidensbaserad forskning. Jag vet att det finns forskning från Danmark som säger en sak, och det finns forskning från andra håll som säger andra saker. Vi i Sverigedemokraterna anser att i det svenska skolsystemet ska man tala svenska. Om man vill tala andra språk, eller över huvud taget flera språk, anser vi att det är föräldrarnas roll att ta den biten.
Ja, det finns många digitala hjälpmedel, och vi säger inte att de ska förbjudas. Samtidigt ser vi att den digitala världen mer och mer börjar ta över barnens värld. Flera resultat har de senaste månaderna visat att de barn som läser böcker blir bättre på att studera än de barn som konstant håller på med paddor. Jag tycker att vi kan ta en längre diskussion i en annan debatt än just här. Nu har vi bara några sekunder på oss.
Kortfattat kan jag säga följande: Om du vill tala ditt modersmål, var så god och gör det, men gör det i hemmet med hjälp av dina föräldrar, inte för svenska skattebetalares pengar.
Stefan Jakobsson (SD):
Jag ska fatta mig ganska kort. Vi diskuterar det statliga huvudmannaskapet. Det är lätt att göra sig lustig över det och låtsas att det bara är maten. Men vi talar alltså om skolläkarna, skolsköterskorna, kuratorerna, lokalerna, de yttre miljöerna, ljud, luft, ljus och yta, allt det. Under den tid vi själva var lärare - jag vet nämligen att kollegan som står mittemot mig också har jobbat inom skolan, fru talman - vet vi vad som hände med de sakerna.
Det som hänt rent konkret är att pengarna till skolan sedan 1991 har skurits ned av kommunerna, bit för bit. Man började med att säga upp personalen runt omkring, vilket gjorde att vi lärare fick vara skolläkare, skolsköterskor, vaktmästare och allt sådant vartefter det skars ned. Det har sällan om någonsin återanställts till sådant. Man låter lokaler stå och förfalla eftersom man tänker att om fyra år bestämmer inte vi i den här kommunen, så man skjuter den kostnaden framför sig.
Sverigedemokraterna vill ha ett statligt huvudmannaskap. Min fråga riktad till Ulrika är: Vad har Centern för lösningar för att komma till rätta med det här? Vi vet ju vad som händer i december vartenda år. Då sitter man och köper vad som helst för de pengar som är kvar i budgeten, för om man inte bränner pengarna i budgeten kommer de kommunala politikerna att säga: "Titta, skolan klarar sig med 200 000 kronor mindre! Då kan vi sänka budgeten."
Jag vet inte hur mycket papper, radergummin och pennor lärare får köpa in - eller i mitt fall, som idrottslärare, gamla basketbollar som vi kan ha i flera år. I det här fallet har vi också en likvärdighetsfråga som Ulrika lyfter upp. Likvärdighetsfrågan här är elevpengen, som kan skilja 30 000 kronor mellan kommuner. Med ett statligt huvudmannaskap och en digital elevpeng skulle det också vara likvärdighet. Fru talman!
Det är lätt att stå här och förlöjliga det statliga huvudmannaskapet, men vad har Centern för lösning på alla de här frågorna?
Stefan Jakobsson (SD):
Jag förstår att det är svårt att svara på alla frågor som jag ställde. Det var kanske lite för många på en gång. Men låt oss stanna kvar vid frågan om man får ta med sig överskott eller underskott. Jag har ändå jobbat som lärare i fem olika kommuner. Min bild är tyvärr inte samma som Ulrika Carlssons. I ingen av de fem kommunerna - jag har jobbat i både stora och små kommuner - har skolan varit ansvarig för sin egen budget i så hög grad att man får behålla överskottet. Oftast har överskottet rykt.
Jag har till och med haft rektorer som gett direktiv om att man ska handla upp så att man verkligen uppnår budgeten. Jag har också jobbat i kommuner där man har haft köpstopp och anställningsstopp från dag ett eftersom budgeten inte har kunnat hållas. Det är inte så roligt att börja som lärare och veta att man inte får någon utbildning och inte får köpa in materiel, men man ska likafullt underhålla barnen och se till att de lär sig allt som läroplanerna kräver.
Det är kanske olika världar vi lever i. Jag skulle i så fall gärna ha jobbat i de kommuner som Ulrika Carlsson har jobbat i. När det gäller vinster i välfärden behöver vi inte debattera här. Tillsyn är vi helt överens om, och vi är helt överens i frågan om vinster i välfärden. Vi måste se till att både de minsta och de största kan jobba vidare med skolan. Den diskussionen behöver vi alltså inte ha.
Ulrika ser svårigheter med att jobba med olika huvudmän. Jag behöver inte titta längre än runt omkring mig här. Vi har massor med olika huvudmän här i riksdagen, men vi samarbetar bra ändå. Jag ser ingen svårighet med att vissa delar av skolan ska ha en statlig huvudman och vissa delar en kommunal huvudman. Det ser jag som en möjlig lösning. Det finns andra länder som har detta i dag. Vi behöver inte uppfinna hjulet själva.
Stefan Jakobsson (SD):
Riksdagsledamoten Riazat börjar med att göra sig lustig över maten. Men jag vet att vi de facto är överens om att vi vill förstatliga skolan. Sedan kanske man måste göra sig lustig över småsaker. Låt oss i stället se på något annat, fru talman, som vi är överens om. Det gäller de särbegåvade barnen. Jag vet vad Sverigedemokraterna har för konkreta förslag för att förändra detta. Det handlar alltså om konkreta förslag och inget politiskt flummeri. Jag skulle vilja veta: Vad har Vänstern för förslag för att ta hand om de särbegåvade barnen i förskolan?
Stefan Jakobsson (SD):
Jag får vara lite mer specifik. Jag menar självklart inte vilka redskap som handgripligen ska plockas in och vilka program som ska beställas till vilka elever. Det förutsätter jag inte att alla här inne behöver kunna, absolut inte. Men vi vet att lärarutbildningen tyvärr är lite frånkopplad från det här med vetenskap och evidensbasering. Vi vet att de särbegåvade barnen tyvärr lider i förskolan i dag - inte på grund av att vi inte har rätt redskap utan på grund av att vi har en lärarutbildning som tyvärr inte hinner med.
Det var det här som var min frågeställning. Är Daniel Riazat beredd att med sitt parti även titta på att lärarutbildningen måste börja innehålla de sakerna så att de lärare som kommer ut i skolorna från och med i dag faktiskt har rätt verktyg med sig och kan hjälpa och stötta de här barnen?
Stefan Jakobsson (SD):
Det är alltid lika roligt att debattera med Christer. Han hittar de små exemplen. Vi har självklart skrivit att "det är den fria leken som ska dominera i förskolan. I den fria leken tränar sig barnen på social kompetens, samarbete, kreativitet och initiativförmåga". Vi har nämnt lite andra saker också som exempel, till exempel klossar. Det är kul att åtminstone en riksdagsledamot läser handlingarna ordentligt.
Om man vänder sida i betänkandet och tittar under jämställdhet står det att: "det krävs också en feministiskt medveten förskolepolitik." Det är Liberalerna som driver den frågan. Fru talman! Om det är någonting som jag har sett under de år som jag har jobbat inom skolan är det att det råder brist på just manliga individer som jobbar i förskolan. Jag vet inte hur låg procent det är, men jag skulle nog våga chansa på att vi är nere på ensiffrigt i det fallet. Manliga förebilder är viktiga. Oavsett om det gäller pojkar eller flickor krävs det en manlig förebild.
Hur går det ihop med en feministiskt medveten förskolepolitik?
Stefan Jakobsson (SD):
Jag tänker på hur det har sett ut i Sverige under alla år. Vi har alltid varit ett ganska öppet och tilltalande land, också för många andra länder, och vi har inte drivit någon specifik feministiskt medveten förskolepolitik. Trots det har barn under många år blivit bi-, trans- och homosexuella - jag vet inte alla uttryck som finns här. Det har alltid funnits ändå.
Jag förstår inte varför man ska driva den frågan specifikt. Så som det ser ut i en förskola i dag anser jag att den redan är feministisk - om det nu var Liberalernas åsikt att den ska vara det. Jag vet inte vad den inriktningen betyder egentligen. Christer får gärna förklara det för mig. Men när jag hämtar mina barn på förskolan i dag och möter barnen är det kjolar, sjörövarkläder, pinnar, bössor och allt vad ungarna har hittat på - oavsett vilket kön de har.
Barn leker med det barn tycker är kul för tillfället. Jag tror inte att vi behöver gå in och detaljstyra det på vuxennivå. Jag tror framför allt inte att vi ska specificera det på ett visst område. Låt barn vara barn! De leker med det de tycker är kul.