Margareta Israelsson (S):
Låt mig inleda med att tacka socialministern för svaret. Men främst vill jag tacka för det positiva beskedet att det inte blir någon nedläggning av Barnombudsmannen. Det känns betryggande, kanske framför allt mot min egen bakgrund.
Just i år är det 20 år sedan jag tillsammans med några kolleger väckte den första motionen om att det skulle inrättas en barnombudsman i Sverige, vilket senare ledde till en utredning som tillsattes av dåvarande biträdande socialministern Bengt Lindqvist. Sedan var det den förra borgerliga regeringen som inrättade Barnombudsmannen.
Jag har stått i den här talarstolen - eller snarare i talarstolen på den motsatta sidan - i flera år och diskuterat utvecklingen av Barnombudsmannen och hur vi ska arbeta med implementeringen av barnkonventionen i Sverige. Många gånger har det varit företrädare för Kristdemokraterna, Moderata samlingspartiet eller Centern som har haft diverse synpunkter på vad som är bra eller mindre bra.
Låt mig lägga fast några saker som jag tycker är viktiga att se i socialministerns svar. Jag är väldigt glad över att där står att barnkonventionen ska utgöra en miniminivå i Sverige. Det är en grundläggande tes som jag tycker att vi ska slå vakt om. Alltför många talar i dag om att barnkonventionen ska bli en lag.
Jag har stor respekt för det ställningstagandet, men det riskerar att leda till att vi gör barnkonventionen till ett tak och inte till en nivå varifrån vi kan spränga gränser. I svaret talas också om utvärdering av barnkonventionsarbetet. Det tycker jag är bra.
Men när man nu diskuterar hur Barnombudsmannen ska organiseras i det fortsatta - jag har respekt för att socialministern inte kan säga något ytterligare om detta, även om det naturligtvis startar en massa funderingar när en sådan här rapport kommer - vill jag nämna något som jag har saknat både i arbetet med barnkonventionen och i den uppföljande diskussionen.
Det var en av de stora förändringar som gjordes när den nya lagstiftningen och den nya förordningen för Barnombudsmannen kom för några år sedan. Då hade vi en stor debatt om hur man skulle kunna ha kvar Barnombudsmannen som myndighet och samtidigt ge den lite mer muskler i sin roll som barnombudsman. Vi har inte den organisationen i Sverige.
Vad som då skrevs in var att Barnombudsmannen skulle ha rätt att ta direkta kontakter med till exempel en kommun, ett landsting eller en organisation i frågor som är under debatt.
Man kan säga, som vi sagt i debatten här, att vi gav Barnombudsmannen lite muskler, inte för att gå in i enskilda frågor men för att kunna peka på hur lagstiftningen fungerar och hur vi arbetar i den här kommunen. Jag kan se ett antal frågor under senare tid där det initiativet hade kunnat vara möjligt.
Naturligtvis har det många gånger blivit så att vi här diskuterar om socialtjänsten fungerar eller också diskuterar vi annan lagstiftning och vilket ansvar olika myndigheter har. Men där skulle jag vilja att vi lyfte fram mer debatt om barnen.
Låt mig avsluta, fru talman, med att säga att det kanske är den oro man kan känna för Statskontorets rapport, att den är kliniskt ren från känslor av att det faktiskt är en väldigt speciell del av befolkningen som det här handlar om, nämligen om de omyndiga.