KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Pertoft (MP):
Jag är helt överens med finansministern om att alla har gjort rätt. Man har följt regelboken från början till slut. Alla parter har gjort rätt. Men under resans gång har hela regelboken ändrats. Detta är svårt.
Hur hanterar man en process där alla gör rätt men något ändras i färdplanen under vägens gång och företag riskerar att gå i konkurs, liv slås i spillror och människor förlorar jobben? Vem bär ansvaret? Är det Skatteverket, som ju har gjort rätt? Är det företagarna, som också har gjort rätt?
Vem är det? Detta kallas vanligtvis moment 22. Jag har för mig att det var en amerikansk film på 1960-talet som handlade om att alla gjorde rätt, och därmed gjorde ingen någonting, och sedan blev det bara kaos. Regeringen, anser jag, har ett övergripande ansvar för att hitta vägar att lösa denna situation.
Jag kan inte säga vilken väg det är. Jag sitter inte i regeringen. Jag är inte minister. Men Anders Borg har ett ansvar för att hitta lösningar här. Finansministern säger att detta är beklagansvärt men inte möjligt att ordna. Vi kan vara överens om att det är beklagansvärt.
Men ska vi bara stillatigande sitta och titta på medan jobb går till spillo på grund av att formalia inte kan hantera verkligheten? Det handlar om förlag och tryckerikunder som helt korrekt har dragit av 25 procents moms i sin momsdeklaration.
Dessa 25 procent har sedan ändrats till 6 procent. 19 procentenheter av deras momskostnader ska betalas tillbaka till Skatteverket. De har dragit av för mycket. De 19 procenten har dock Skatteverket, helt enligt regelboken, betalat ut till tryckerierna. Pengarna finns alltså på fel plats.
Det här är inte en ansvarsfull hantering. Det är en katastrofal hantering. Regelboken krockar med verkligheten. Alla har gjort rätt på detta sätt. Ändå tvingas vi se att jobb hotas och företag slås i spillror. Då menar jag att regeringen har ett ansvar att lösa denna situation.
Mats Pertoft (MP):
Jag håller med finansministern om allting han sade i föregående inlägg, förutom att jag menar att regeringen måste ta ett ansvar. Vi befinner oss nästan i en Kafkasituation. Alla som har läst Processen av Franz Kafka vet ungefär vad jag menar. Alla gör rätt.
Ändå blir den enskilda lilla människan drabbad, och ingen tar ansvar för detta. Alla gör rätt. Alla har gjort rätt hela vägen: Skatteverket och företagen. Ändå drabbas den enskilda människan, och ändå försvinner jobb i Sverige. När alla gör rätt och det ändå blir fel menar jag att det är regeringens ansvar.
Jag pratar inte om ändringar i lag. Jag pratar inte om konstanta ändringar eller någonting sådant. För jag menar att systemet egentligen fungerar. Men någon måste ta ansvar för detta, och då menar jag att det är regeringen och finansministern som har det yttersta ansvaret. Jag kan tänka fritt. Jag har inget ansvar för vad Skatteverket gör.
Men en möjlighet vore om Skatteverket skulle bevilja alla företag, förlag eller andra kunder, som är drabbade av detta anstånd med momsinbetalningar tills processen är avslutad. Jag kan inte bestämma - och det kan inte finansministern heller - vad Skatteverket ska göra. Men jag menar att när ingen kan utkrävas ansvar för detta är det regeringen och finansministern som måste ta detta ansvar.
Annars hamnar vi i en situation där människor tappar tilltron till samhället, staten, regeringen och de processer som finns. Det är farligt när det finns ett skattesystem där företagen på ett kostnadsneutralt sätt redovisar skatteintäkterna till staten och gör vårt samhälle en tjänst, som de inte ens får betalt för.
Mats Pertoft (MP):
Jag tackar finansministern för svaret på Johan Löfstrands interpellation. Det är intressant att diskutera detta. Jag minns en tid - det är ganska länge sedan, precis i början under alliansregeringen - när jag hörde finansministern prata om att den bästa skatten ur miljösynpunkt vore en ren koldioxidbeskattning.
Jag tyckte att det var anmärkningsvärt, positivt och bra - någon hade förstått vad det handlade om. Det var nästan miljöpartistiskt. Men det finns ett problem. Vad har detta lett till?
Vi hade en situation ganska länge, ända fram till 2010, då Sverige verkligen låg i framkant internationellt när det gäller att ställa om till alternativa bränslen och lämna det fossilberoende samhället. I december var jag på Svebios stora konferens.
Näringslivet, där jobben skapas, där alternativen tas fram och där framtiden byggs, ropar efter långsiktighet. De hittar ingen sådan i regeringens förslag. Det gör mig orolig, för vi har varit unika men är det inte längre.
Vi har tappat en position som skulle ge oss jobb i framtiden och som skulle kunna ge oss en klar, bättre miljöopposition. I stället blir det ett daltande fram och tillbaka med olika listor. Jag har ingenting emot kvotplikt. Det är bara det att den sätts på tok för lågt. Vi har i princip redan nått målen.
Det är näringslivet, som politiken egentligen ska skjuta framför sig, som skjuter regeringen och politiken framför sig. De skriker efter att alliansregeringen ska ta ett miljöpolitiskt ansvar i denna fråga, vilket de inte gör. Att då komma med listor med olika nu existerande drivmedel är helt åt skogen.
Tror vi inte längre att man kan skapa nya lösningar? Tror vi inte längre att näringslivet och forskningen är dynamiska? Min fråga till finansministern är: Varför kan vi inte i stället sätta kriterier - koldioxidinnehåll och klimatnytta?
Det är detta som måste bestämma vilka bränslen som blir befriade från beskattning i stället för att det blir som nu: HVO hamnar utanför, medan etanol, biogas och så vidare hamnar innanför. Listor har alltid nackdelen att man glömmer bort något. Det är ett så vansinnigt ineffektivt styrmedel att det inte är klokt.
Varför använder finansministern ett ineffektivt, dåligt styrmedel för att nå det som man en gång i tiden tyckte var bra, nämligen en klar koldioxidstyrning av bränslena i Sverige?
Mats Pertoft (MP):
För att börja positivt vill jag säga: Ja, gärna kvotplikt! Men vi vill också ha tydliga regler för höginblandat. Det är precis det finansministern tar upp: Den kraftiga ökningen av biodrivmedel har gjort att regeringens lag är omsprungen.
Industrin och konsumenterna i Sverige konsumerar och efterfrågar mer än vad regeringens lagar tillåter. Det är det som är problemet. Ni hänger inte med i näringslivsutvecklingen. Ni hänger inte med i den dynamiska utvecklingen i Sverige. Ni bromsar införandet av ett fossilfritt samhälle i stället för att gynna det. Synd att ingen centerpartist är här och kan förklara varför de går med på Moderaternas politik på den punkten.
När det däremot gäller finansministerns erbjudande om en hearing i skatteutskottet säger jag: Gärna! Jag tar den utsträckta handen och emotser snarast ett datum för det. Det vore jättespännande med en hearing där vi kunde bena ut begreppen. Jag tror egentligen att vi vill samma sak, men vi borde kanske prata lite mer om det. Det är synd att vi inte pratade innan lagförslaget kom, för då hade man kanske nått någonstans.
Jag skulle vilja veta när vi från finansministern får förslag som stoppar denna listreglering och inför konsekventa, tydliga och breda regelverk om vad som är biobränsle och vilka regler som gäller, i stället för radar upp olika listor för HVO, etanol eller biogas. Näringslivet är nämligen expansivt. Det här är en utvecklingsbit för Sverige.
Det här är framtiden, och det är inte definierat på vissa specifika bränslen. Plötsligt har nämligen näringslivet hittat på något nytt som är ännu bättre och inte finns med på er lista. Det får inte plats i er fyrkantiga verklighet. Jag skulle vilja spränga boxen och skapa en näringslivsutveckling i Sverige som är bredare än vad Alliansen tillåter. Jag ser fram emot finansministerns förslag på det området - gärna även i form av en hearing i skatteutskottet.
Mats Pertoft (MP):
Tack, Krister Hammarbergh! Jag kan till fullo instämma i de ord som har sagts. Just värnandet om dessa gemensamma värden är någonting som kanske borde genomsyra hela debatten.
Det handlar också om respekt för polisen och andra yrkeskårer och deras förmåga att bestämma och styra sina verksamheter på ett konstruktivt sätt.
Mats Pertoft (MP):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag, något som jag glömde att göra i mitt föregående anförande. Jag vill börja där föregående talare slutade, nämligen i Säpos just nu publicerade bedömning att man kan sänka terrorhotnivån för Sveriges del.
När vi läser regeringens skrivelse och samtidigt får det här beskedet skulle jag vilja påpeka, som flera talare har gjort, att lagstiftningen fungerar. 2015 års redogörelse för tillämpningen av lagen om särskild utlänningskontroll Vi har ett rättssystem i Sverige. Vi kan hantera det, och särskilt i en mycket svår situation. Vi vet att internationellt sett är det inte så att terrorhoten minskar.
Internationellt sett ökar terrorn och måste bekämpas. Den leder till orimliga flyktingströmmar i världen. Tyvärr ökar terrorn i Libyen, i Syrien och i många andra länder. Då är det väldigt glädjande att vi i Sverige faktiskt har kontroll på läget.
Sedan finns det många utmaningar, och de ska vi vara väl medvetna om. Men det finns ingen anledning att i detta skede, precis som Beatrice Ask tidigare påpekade, ändra lagstiftningen. Däremot ska vi se till att allting fortsätter att fungera. Det är inte nattsvart. Och det här landet ska med lag byggas.
Vi ska inte driva på för skärpningar när det inte är det som vi behöver. Herr talman! Jag yrkar som sagt bifall till utskottets förslag.
Mats Pertoft (MP):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet Synnerligen grova narkotikabrott . Det här är en allvarlig fråga. Jag har arbetat en hel del med just narkotikamissbrukare genom åren.
Jag har sett hur narkotika kan förstöra människors liv, hur man kan brytas ned helt och hållet av ett beroende som dessutom inte bara berör en själv utan hela den sociala omgivningen - vänner, familj och barn. Man kan förstöra sitt och sina medmänniskors liv.
Jag har också sett vilken enormt svår väg tillbaka det är, hur otroligt svårt det är hitta vägen tillbaka. För oss som inte har detta beroende upplever jag att det är nästan omöjligt att begripa hur svårt det är att komma ur ett beroende.
Det är därför som det är så viktigt att vi från samhällets sida verkligen sänder ut rätt signaler i den här frågan. Det som jag tycker är viktigast i betänkandet är att vi sänder ut rätt signaler.
Jag minns hur jag långt innan jag visste att jag skulle ta plats här i justitieutskottet, få debattera den här frågan och ha möjlighet att vara med om att fatta beslut i den i nyhetsförmedlingen uppmärksammade rapporteringen kring Högsta domstolens beslut i den här frågan.
Jag hajade till, trots att jag inte brukar lyssna så jättenoggrant på just juridiska frågor i nyhetsrapporteringar, och tänkte att det här är fel väg. Det är inte denna väg man ska gå och framför allt inte signalverkan på den. Sedan kan man alltid diskutera fram och tillbaka vad som är exakt rätt strafflängd.
Jag är varken jurist, polis, advokat eller annan sakkunnig i den biten. Men det viktiga att fundera på är vilken signal vi sänder från samhällets sida när det gäller narkotikabrott.
Och det är inte bra utan till och med väldigt dåligt att sända signalen att det ska vara lindrigare straff. Däremot är det viktigt att sända signalen att man kan sluta med sitt missbruk, att det alltid finns en väg tillbaka.
För att inte skicka signalen till missbrukare, brottslingar och smugglare att narkotikabrott ska vara mer tillåtet i Sverige är det viktigt att, som betänkandet gör, skärpa straffskalan.
Som flera har påpekat i debatten, några gånger som kritik, förlänger inte detta den totala straffskalan, men det differentierar och återinför den verkliga strafflängd som har varit tidigare.
Sedan skulle vi kunna ha en lång diskussion här om det skulle bli bättre av att ha ännu hårdare straff. Jag tror inte att det är så vi löser narkotikaproblemen i Sverige. Dem löser vi mer, som föregående talare Petter Löberg påpekade, i samhällsbygget.
Men det är också viktigt att skicka signaler om att det inte ska vara lättare och mindre straffbart att ägna sig åt narkotikabrottslighet. Det ska inte vara lättare och får inte vara lättare.
Därför tar vi detta steg i Sveriges riksdag och hittar just denna rimliga nivå. Det verkar ändå som att vi är relativt överens i kammaren om denna signal. Sedan kan det finnas detaljer som vi inte är överens om, men jag tycker att det är viktigt att vi fattar detta beslut. Därför yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.
Mats Pertoft (MP):
Jag har lite svårt att förstå Anti Avsans frågeställning. Miljöpartiet står ju upp för den restriktiva narkotikapolitik som vi diskuterar här i dag.
När jag pratar om signaler kanske det låter lite nedlåtande. Men för mig är det en tydlig signalverkan när det sänds ut i svensk nyhetsförmedling att Högsta domstolen har sänkt straffskalan för narkotikabrott. Det tycker jag är fel.
Det som är viktigt med betänkandet är att vi återställer straffskalan. Det är det jag menar med signal, och därmed blir signalen också en verklighet.
Att det skulle vara mer tillåtet i Sverige med inte bara narkotikamissbruk utan också narkotikabrott som smuggling av narkotika är helt fel signal och helt fel verklighetsbild att sända ut. Så ska inte ske. Det var därför som det fanns ett tillkännagivande här i kammaren, och det är därför som regeringen har återkommit med konkreta förslag som vi ska rösta om nästa vecka.
Mats Pertoft (MP):
Den frågan bereds. Regeringspartierna håller på och arbetar med den i regeringen. Vi arbetar gemensamt med det här. Det är en gemensam process mellan regeringspartierna. Vi kommer att återkomma ganska snart till riksdagen i denna fråga.
Men eftersom det inte är jag som sätter min namnteckning under slutprodukten kan jag inte säga när detta sker. Jag anger inga tider. Det är inte så att vi skiljer oss åt eller till exempel att Miljöpartiet skulle lägga fram något annat yttrande i frågan.
Mats Pertoft (MP):
När det gäller hedersrelaterade brott är det ingen lätt materia. Annars tror jag att vi skulle ha haft en färdig lagstiftning på plats för länge sedan, inte minst under den förra regeringen. Det är ju inte så att vi skiljer oss mycket åt i frågan. Jag deltog för någon månad sedan i en paneldebatt i riksdagen kring just den frågan.
Då var till exempel en av de stora frågor som ingen riktigt kunde svara på: Behövs det en egen brottsrubricering eller inte? Det är inte så enkelt att sätta ned foten. Det är just sådana diskussioner som vi för. Det kommer att komma förslag, men de är inte färdiga än. Jag kan inte säga mer. Det betyder inte att regeringen inte arbetar med frågan. Men vi vill att det är ett gediget arbete som läggs på riksdagens bord.
Mats Pertoft (MP):
Roger Haddad frågade mig nyss från talarstolen om den gemensamma reservationen från S, V och MP när det gäller hedersrelaterade brott. Eftersom det verkar som om Roger Haddad har missförstått reservationen, ska jag helt enkelt läsa upp den.
"Den nationella samordnaren med uppdrag att åstadkomma en kraftsamling för att motverka våld i nära relationer har överlämnat betänkandet Våld i nära relationer - en folkhälsofråga . Samordnaren bedömer att det behöver utredas närmare om hedersrelaterade motiv för ett brott ska utgöra en försvårande omständighet av straffvärdet enligt 29 kap. 2 § brottsbalken. Även frågan om stämpling till brott nämns av samordnaren i detta sammanhang.
Betänkandet är under beredning i Regeringskansliet. Vi vill uttrycka vår förståelse för synpunkterna att hedersrelaterad brottslighet ska bedömas som allvarlig. Vi är dock inte beredda att nu ställa oss bakom förslaget om en översyn av den lagstiftning som anknyter till hedersrelaterade brott, utan anser att beredningen av betänkandet om våld i nära relationer bör avvaktas. Något tillkännagivande till regeringen bör därmed inte göras."
Som jag bedömer det är vi i sak inte oense. Men vi tycker, som jag var inne på ett antal gånger i mitt anförande, att det är mycket viktigt att detta arbete görs noggrant - ingenting annat. Jag säger detta så att Roger Haddad förstår vad den här reservationen egentligen handlar om.
Mats Pertoft (MP):
Jag, Miljöpartiet och regeringen anser att detta är ett mycket allvarligt brott. Vi måste hitta de lagregleringar som gör att vi kommer åt detta, så att det blir lättare att åtala, sätta dit och bestraffa de personer som har begått hedersrelaterade brott.
Vad vi emellertid har lärt oss under den tid som vi har arbetat med dessa frågor i Sverige är att det inte är helt enkelt att veta vad som är de bästa verktygen. Det är detta som frågan handlar om, det vill säga att hitta dessa verktyg. Jag nämnde tidigare att vi för inte så länge sedan hade en debatt om denna fråga i Andrakammarsalen, tror jag.
Alla partier sa då att detta är en fråga där man inte riktigt kan sätta ned foten när det gäller hur detta ska göras. Alla är överens om att detta måste beivras, att vi måste bli skarpare och att vi måste hitta verktygen. Men exakt vilka verktyg det är vet vi inte. Vi kan inte nu lägga fram någonting som efter ett år visar sig inte fungera. Det är det som vi nu upplever med ett antal lagar, alltså att vi redan nu måste se över dem. Det är inte bra.
Mats Pertoft (MP):
När vi nu ska ta beslut om en modernare rättegång II - det är faktiskt åtta år mellan rättegång I och rättegång II - gläds jag åt denna breda parlamentariska enighet i frågan. En rättegång är en av de grundläggande faktorerna i vårt samhälle.
Om man inte upplever att en rättegång görs korrekt och att man kan lita på den sakliga behandlingen av ärendet vittrar förtroendet för samhället sönder. När jag har satt mig in i detta betänkande måste jag säga att jag verkligen uppskattar denna balansakt. Detta är lite grann som när man ändrar riksdagsordningar.
Det handlar om att modernisera men att göra det med måtta. Det handlar om att gå framåt, göra det mer rationellt och se till att vittnen och andra delaktiga i domstolen inte behöver berätta samma sak på samma sätt en gång till. Det som sägs spelas in och kan användas.
Samtidigt säkerställer man att när det är fråga om att nya fakta kommer till ska även det kunna ändras. Det handlar alltså om att försiktigt gå framåt och samtidigt vara beredd med förnyelse. Det är denna balansakt som jag anser utförs väl i detta förslag och betänkande.
Även om jag personligen kan hålla med om mycket av det som Johan Hedin säger när det gäller e-domstol, e-rättegångar och så vidare tror jag att det vore att gå för långt i dag, eftersom det handlar om en balans mellan trygghet och förnyelse.
Denna balans uppnår vi med detta betänkande, annars skulle det finnas många fler motioner och motförslag i denna kammare i dag.
Därför yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande. Jag hoppas att detta kommer att bidra till att svenska domstolar blir effektivare och mer rättvisa.
Mats Pertoft (MP):
Nu återupptar vi debatten kring polisfrågor. Det är intressant. Det finns många tankar och tyckanden i riksdagen. Det är 180 yrkanden i dessa frågor - det är inte dåligt. När det gäller polisfrågor har vi från regeringspartierna, Miljöpartiet och Socialdemokraterna, en gemensam reservation.
Vi kommer inte att yrka bifall till den, för tids vinnande. Men vi står naturligtvis bakom reservationen. När det gäller polisorganisationen handlar många av dessa förslag egentligen om hur snabbt polisen arbetar, om effektivitet i organisationen och så vidare.
Bakom det ligger egentligen den stora frågan: Hur går omorganisationen? Jag måste ändå ta några minuter och förklara. Jag är väldigt imponerad av hur man arbetar. Från utskottets sida har vi varit och besökt ett antal av polisdistrikten. Vi har varit i Örebro, Göteborg, Linköping och Uppsala. I morgon kommer vi att vara i Malmö.
Jag har tidigare inte varit så involverad i polisorganisationen. Jag är imponerad över hur en så stor omorganisation löper på trots alla svårigheter. Det är väldigt stora svårigheter, men man hanterar det. Jag upplever också att det är en bred villighet att genomföra omorganisationen.
Det är inte så att jag plötsligt hör: Oj, det här är helt fel. Stopp och belägg! Backa bandet! Man inser något när det gäller det som vi håller på att förändra. Det fanns en bred parlamentarisk enighet om att ändra organisationen så att vi får fler poliser som kan arbeta ute på gatorna längst ned i fältet och verkligen möta medborgarna. Det håller långsamt på att hända.
Men det kommer naturligtvis inte att gå fort, för det tar tid innan stora omorganisationer i stora organisationer sätter sig. Och de är svåra att genomföra. Jag hör ändå, även från de fackliga organisationerna, att det långsamt rullar vidare. Det finns mycket till som vi måste göra. Det finns frågor om resurser. Det finns frågan om polisyrket över huvud taget.
Och det är ingen lätt situation när vi samtidigt har frågan om yttre gränskontroll. Vi har frågan om avtalsrörelsen. Mitt i detta måste jag uttrycka min stora respekt för polisorganisationen i Sverige och hur man jobbar med detta. Sådana saker kan man inte göra snabbt. Jag var inne på det i flera av mina inlägg tidigare.
Det är betydligt bättre att det går långsamt och blir riktigt än att det går snabbt och blir fel. Jag ska inte säga det en gång till, hoppas jag, för då kommer vi att få en debatt om detta igen. Men det är det som är det viktiga.
Sedan har min kollega Elin Lundgren gått närmare in på till exempel budgetfrågor, som den här debatten egentligen inte handlar om men som är väldigt viktiga att lägga till. Från regeringens sida menar man ju allvar med det här och vill genomföra det.
Det är också därför som vi har den här gemensamma reservationen från Miljöpartiet och Socialdemokraterna.
Mats Pertoft (MP):
Vi debatterar kriminalvårdsfrågor. Jag kommer att tänka på två saker när det gäller kriminalvården. Det är dels straff, dels att förhindra framtida brott. Det sistnämnda är speciellt viktigt för mig.
När jag läser betänkandet kan jag konstatera att det finns en ganska bred samsyn mellan regeringspartierna och oppositionen, bortsett från Sverigedemokraterna.
Det finns förstås olika nyansskillnader, och det är alltid bra att oppositionen gör sitt bästa för att elda på regeringssidan så att det ska gå fortare - och helst ännu fortare än så.
Samtidigt är det viktigt när det gäller brott och straff, lagstiftning och kriminalvård att det vi gör grundar sig i vetenskap och forskning och får ta lite tid.
Därför upplevde vi regeringspartier att det var viktigt att få med informationen om den kommande utredningen om villkorlig frigivning i betänkandet.
Det var inte tänkt att offentliggöras just nu, men när det visade sig vara en central punkt menade vi att det var viktigt att vi delade med oss av informationen så att alla kan förstå att detta är på gång och att det är en diskussion som vi kommer att föra gemensamt. Vi ska i lugn och ro se vad det egentligen handlar om. Vilka erfarenheter finns det? Vilken forskning finns det?
Vilka metoder är mest effektiva för att nå bästa möjliga resultat för de straffade, alltså de som sitter inne, och för att förhindra att framtida brott sker? Då hjälper det inte att kräva hårdare tag och mer och mer straff.
Det finns länder som går i den riktningen, men det är inte så att kriminaliteten minskar där. Eftersom jag inte är specialist - jag är varken jurist eller kriminalvårdare - föredrar jag att lyssna lite ödmjukt till forskning och vetenskap och till de professionella och ta till mig det.
Det är därför jag tycker att frågan om utredning är så viktig. Tyvärr har det här med utredningar blivit lite åsidosatt och snabbats upp lite för mycket på senare år, och därför är jag glad att denna utredning kommer. Då kan vi ta till oss vad som är bäst. Hur ser det ut med villkorlig frigivning? Hur kan man nyansera detta på ett sådant sätt att vi blir klokare?
Detta kan leda till nya lagförslag, vilket är precis det som oppositionen efterlyser. Det är ju det vi vill göra. Här menar jag att vi är ganska överens. Men det räcker inte att lyssna på enstaka studiebesök. Det måste vara bredare än så. Att man ska titta på det är vi helt överens om. Det är inte det vi diskuterar.
Som min kollega Petter Löberg har beskrivit är detta en väg framåt för att vi ska få en bättre kriminalvård i framtiden. Det gäller att inte vara för otålig, för då hamnar vi fel. Det kan vi vara säkra på. Herr talman! Jag yrkar bifall till vår reservation.