KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Strandhäll (S):
Tack, Mats Persson, för den här interpellationen! Mats Persson tar upp många olika saker, och lite fundersam blir jag ju. Var har Mats Persson varit de senaste sex åren?
Mellan 2010 och 2014, när Mats Perssons parti satt i regering, steg ju sjuktalen med 55 procent, om än från låga nivåer.
Med den politik som den dåvarande regeringen förde lyckades man samtidigt genomföra 100 000 utförsäkringar av människor som hade någon form av ohälsa.
Detta ledde till att en mycket, mycket stor andel människor gång efter annan snurrade runt i sjukförsäkringssystemet samtidigt som sjuktalen steg och, precis som Mats Persson väldigt tydligt påpekar, samtidigt som prövningarna vid de tidiga tidsgränserna sjönk till under 50 procent. Detta innebär att individen tog hela risken.
Man fick inte de prövningar som skulle göras av arbetsförmågan vid de tidiga tidsgränserna, och sedan drabbades man av en utförsäkring. Detta leder inte människor tillbaka till hälsa, vilket också de ökade sjuktalen tydligt visade oss.
Det regeringen har gjort sedan vi tillträdde hösten 2014 är att genomföra ett historiskt brett åtgärdspaket där vi riktar oss till arbetsgivare, till Försäkringskassan, till hälso- och sjukvården och faktiskt även till medborgare i stort genom att lyfta upp och sätta sjukskrivningsfrågan på agendan på ett helt annat sätt än vad ni lyckades med under era år.
Vi kan också se att vi nu faktiskt håller på att vända utvecklingen. Med regeringens åtgärder har ökningstakten in i sjukförsäkringen halverats senaste året. Vi har en plan. Vi genomför åtgärder, och vi ser resultat, på riktigt, för människor.
Det som dock är alarmerande och som jag som ansvarig minister har att ta hänsyn till i det här läget är att vi just nu, trots detta, fortfarande har 200 000 svenskar i vår sjukförsäkring och att vi alltjämt ser en ökning. Det är alltså inte tillräckligt. Vi har inte vänt utvecklingen.
Prognosen just nu säger att vi 2020 riskerar att ha en kvarts miljon människor som inte är på arbetsmarknaden utan som sitter på bänken i vår sjukförsäkring. Det är en oacceptabel situation för en regering som tycker att det är viktigt att tillvarata människors arbetsförmåga och att ge människor möjlighet att komma tillbaka till arbetsmarknaden igen.
Det som framför allt är problemet är just att det inte fungerar tillräckligt väl ute på arbetsplatserna när det gäller de tidiga insatserna. Regeringens förslag till hälsoväxling innebär ingen fördyring för arbetsgivarna. Det är ett kostnadsneutralt förslag, där arbetsgivarna kompenseras genom att vi också sänker arbetsgivaravgiften.
Faktum är att det är de privata arbetsgivarna, de små företagen, dessutom med de lägsta sjuktalen, som kommer att vara vinnare på det här. Funktionsnedsattas möjligheter på arbetsmarknaden är ett problem. Det är jag den första att skriva under på.
Där behöver vi göra många olika insatser, men det är inte förslaget till hälsoväxling som är problemet, utan problemet är att vi har en diskriminering på arbetsmarknaden, och det är där vi behöver fokusera på att bryta denna utveckling. Jag kommer tillbaka till det i mitt nästa inlägg.
Annika Strandhäll (S):
Mats Persson har inte råd att kasta sig med generella floskler. Jag tror inte att Sverige har råd att kasta sig med generella floskler om vilken arbetsmarknad som vi önskar. Vi måste jobba med konkreta åtgärder för att hantera en situation där Sverige gång efter annan har varit nästan världsledande när det gäller sjuktal.
Det drabbar företag, arbetsgivare och enskilda individer som slås ut från arbetsmarknaden. Vi måste vidta alla åtgärder vi kan för att vända utvecklingen. Jag skulle vilja peka på några mycket viktiga saker som Mats Persson försöker ge i sin bild av regeringens förslag till hälsoväxling. Han kallar den dessutom lite föraktfullt för sjukskatt.
Det handlar om en mer rättvis fördelning av kostnaderna för sjukskrivningarna över arbetsmarknaden, inte ökade kostnader för arbetsgivarna. Det är tråkigt att Mats Persson bidrar till en missvisande bild. Det här handlar om att de arbetsgivare på den svenska arbetsmarknaden som de facto har låga sjuktal, över tid har haft låga sjuktal, också kommer att bli vinnare på regeringens förslag.
Men de arbetsgivare som över tid har dragits med höga sjuktal, till exempel kommuner och landsting, framför allt i kontaktyrken som toppar sjuktalen, kommer att få en högre kostnad.
De kommer att få möjlighet att påverka kostnaden själva genom att arbeta bättre förebyggande, genom att arbeta bättre med den arbetsplatsnära rehabiliteringen samt genom att skapa förutsättningar för människor att komma tillbaka till arbete och hälsa igen efter en sjukdom. Det är oerhört viktigt att påpeka att detta har varit den ena grundbulten i regeringens förslag.
Den andra grundbulten har varit att skydda de grupper på arbetsmarknaden som har en svag ställning. Därför är de undantagna i regeringens förslag. De omfattas inte av regeringens förslag. Arbetsgivarna kommer inte att ha några ökade kostnader för de personer som har en tidigare sjukdomshistorik eller har någon form av anställningsstöd på grund av antingen en svag ställning på arbetsmarknaden eller en funktionsnedsättning.
Det är viktigt att påpeka detta eftersom dessa bilder bidrar till en missvisande debatt. Det som också är oerhört viktigt att säga när Mats Persson talar om massiv kritik är att, ja, det finns kritik, framför allt från arbetsgivarorganisationerna. Det finns en oro från handikapporganisationerna. Jag för också en dialog med dem.
Vi tar naturligtvis in handikapporganisationernas synpunkter när vi tittar på remissvaren för att se vad som kan förbättras ytterligare för att skapa trygghet.
Men vi löser inte problemen med selektion på arbetsmarknaden genom att lägga ned ett förslag som vi tror kan bidra till att få tillbaka fler av de 200 000 svenskar som nu har slagits ut från arbetsmarknaden på grund av sjukskrivning.
Jag måste avsluta det här inlägget med att påpeka att vi har öppnat en möjlighet för parterna på arbetsmarknaden, fack och arbetsgivare, att om de är kritiska mot förslaget lägga fram en egen lösning. Regeringen kommer i så fall inte att gå fram med förslaget till hälsoväxling. Det har vi varit tydliga med från dag ett.
Jag träffade så sent som i går arbetsgivarna på den landstingskommunala sidan och facken.
Annika Strandhäll (S):
Mats Persson pratade tidigare om att lyssna. Jag konstaterar att han inte lyssnar på vad jag säger i den här interpellationsdebatten. Han har en förberedd agenda och förberedda inlägg som han håller sig till. Ja, det finns kritik från arbetsgivarorganisationerna och handikapporganisationerna.
Regeringen tittar på vad vi kan förbättra i förslaget till hälsoväxling.
Expertmyndigheter i form av Inspektionen för socialförsäkringen, IFAU, TCO, Saco, till stora delar LO, arbetstagarorganisationerna, vilka tillsammans företräder ungefär 3 miljoner arbetstagare på den svenska arbetsmarknaden, talar om för mig att förslaget behövs.
Det behövs starkare ekonomiska drivkrafter för arbetsgivarna när det gäller framför allt de långa sjukskrivningarna. I dag har arbetsgivare i Sverige inget ekonomiskt ansvar. Det innebär att för en undersköterska inom hemtjänsten i en kommun som blir sjukskriven på grund av utmattning, vilket ofta leder till långa sjukskrivningar, har arbetsgivaren ett kostnadsansvar under de första två veckorna.
Lagom till dag 90, när en vikarie finns på plats, finns inte drivkrafterna för arbetsgivaren på samma sätt. Den personen riskerar att bli permanent utslagen från arbetsmarknaden. Det är dyrt för Sverige, dåligt för arbetstagarna, företagen och verksamheterna. Mats Persson vet uppenbarligen mer än jag i fråga om att arbetsmarknadens parter kan komma överens.
Jag träffade de landstingskommunala arbetsgivarna i går, och jag träffar de statliga arbetsgivarna i morgon. De arbetar på bra med egna initiativ för att möta oron inför de ökande sjukskrivningarna.
Annika Strandhäll (S):
Jag tackar Kerstin Nilsson för den frågan. Den är helt central. Vi vet också att det är just när man bildar familj och när man skaffar barn som de mer accelererande ojämställdheterna mellan män och kvinnor uppstår. Det följer sedan med under resten av ens liv, och det landar slutligen i en väldigt ojämställd pension. Kvinnor har i genomsnitt 30 procent lägre pensioner än män.
Regeringen gör nu insatser i familjepolitiken med att vika ytterligare en månad i föräldraförsäkringen. Vi håller också på att arbeta fram direktiv till en utredning som ska ta ett helhetsgrepp kring föräldraförsäkringen. Det är 40 år sedan den kom på plats. Vi behöver ha en föräldraförsäkring som stöder ett jämställt föräldraskap, där män och kvinnor tar ett lika stort ansvar och där det också är så, som det de facto är, att män och kvinnor i nästan lika hög utsträckning tar del av arbetsmarknaden.
Det är viktigt för kvinnors hälsa. Det är viktigt för kvinnors möjligheter att leva ett gott liv och också ha en god pension.
Annika Strandhäll (S):
Det är regeringens absoluta ambition. Man kan titta på ett antal delar som har förändrats väldigt mycket sedan föräldraförsäkringen kom på 70-talet. Det handlar om att kvinnor har trätt ut på arbetsmarknaden. Vi har i Sverige världens högsta arbetskraftsdeltagande bland kvinnor. Det ska vi vara oerhört stolta över. Men det handlar också om att en familj inte ser ut eller behöver se ut på ett visst sätt i dag. Du kan vara ensam förälder.
Det kan finnas flera vuxna kring ett barn. Detta tar i dag föräldraförsäkringen inte hänsyn till. Frågan är komplex, men ambitionen är att vi ska ha en föräldraförsäkring som faktiskt klarar av att lyfta in stjärnfamiljsperspektivet. Det ser jag fram emot.
Annika Strandhäll (S):
Jag tackar Solveig Zander för den frågan. Låt mig ge ett mycket klart och entydigt svar på den frågan. Vi slopar jämställdhetsbonusen eftersom den inte har haft någon som helst mätbar effekt, det vill säga att den inte har lett till att föräldrar med den som grund har delat föräldraförsäkringen mer lika mellan sig.
Den nästan 1 miljard som har lagts på jämställdhetsbonusen sedan den infördes, med enda syfte att den skulle öka jämställdheten och ett mer jämställt uttag, har över huvud taget inte haft någon effekt. Därför slopar regeringen och jag jämställdhetsbonusen.
Annika Strandhäll (S):
Nej, Solveig Zander, det är det inte. Först och främst är det så att när man reserverade den första månaden i föräldraförsäkringen i mitten av 90-talet hade det faktiskt en omedelbar effekt på hur föräldrar fördelade dagarna mellan sig. Vi kunde också se en tydlig effekt när man reserverade den andra månaden i föräldraförsäkringen.
Detta är alltså ett mycket träffsäkert sätt att få ett jämnare uttag av föräldraförsäkringen, vilket är otroligt viktigt i ett modernt familjeliv där också kvinnor deltar fullt ut i arbetslivet. Det är inte bara på det sättet att jämställdhetsbonusen inte har visat någon som helst mätbar effekt.
De utvärderingar som är gjorda visar faktiskt också att föräldrar inte väger in den sortens stimulanser när de fördelar dagarna mellan sig. Det handlar alltså inte om de ekonomiska incitamenten. Därför väljer vi nu att avbryta detta försök och inte lägga ytterligare medel där. Däremot behöver vi se över hela föräldraförsäkringen.
Annika Strandhäll (S):
Jag tackar Markus Wiechel för frågan. Innan jag svarar på den ska jag kortfattat inleda med att säga att just assistansersättningen inte ligger hos socialförsäkringsministern utan hos statsrådet Åsa Regnér. Men jag ska naturligtvis ändå svara på Markus Wiechels fråga. Vi har just nu en situation där 60 miljoner människor är på flykt runt om i världen. Vi är stolta över Sverige och att Sverige är ett öppet land.
När det gäller frågan om assistansersättningen finns det ingenting i de förslag som regeringen tittar på i dag som handlar om att skära ned assistansersättningen och att en sådan nedskärning på något sätt skulle relatera till att vi har ett asylmottagande i Sverige. Det stämmer alltså inte.
Annika Strandhäll (S):
Nej, Markus Wiechel, regeringen gör inte om assistansen eller nedprioriterar den på grund av rådande situation när det gäller asylmottagandet. Däremot kan jag som socialförsäkringsminister, som har ansvar för större delen av dessa system, säga att det ligger på alla politikers ansvar att konstant se till att våra system fungerar på allra bästa sätt.
Inte minst för de mest utsatta är det av oerhört stor vikt att vi ser till att de medel som finansierar våra socialförsäkringar också landar precis rätt. Detta ansvar har regeringen. Det åligger mig och statsrådet Regnér att göra det. Vi vet sedan flera år att det finns en problematik inom assistansen, och den tittar nu statsrådet Regnér naturligtvis på.
Det har ingenting att göra med det asylmottagande som vi har i Sverige just nu. Du har alltså fel, Markus Wiechel.
Annika Strandhäll (S):
Jag tackar Wiwi-Anne Johansson för den väldigt aktuella frågan. Regeringen håller just nu på med en översyn av både rehabiliteringsgarantin och sjukvårdsmiljarden. Vi har också fört över en del av de pengar som har ingått i rehabiliteringsgarantin för att stärka Försäkringskassan från och med årsskiftet.
Det väldigt konkreta svaret på frågan är dock: Ja, regeringen har för avsikt att föra fram precis det Wiwi-Anne Johansson är ute efter, det vill säga att man också inom ramen för rehabiliteringsgarantin redan i ett nästa läge bör bredda möjligheten till flera olika sorters behandlingsmetoder. Vi är nämligen olika, och den delen har visat sig fungera mycket dåligt.
Annika Strandhäll (S):
Vi har en föräldraförsäkring i Sverige som de facto innebär att mammor tar ut fyra av fem dagar för barn under två år. Vi har en föräldraförsäkring i Sverige i dag som leder till att kvinnor tappar i löne- och karriärutveckling, att man är mer sjukskriven och att man har i genomsnitt 30 procent lägre pension.
Vi har en föräldraförsäkring i dag som också skiljer ut sig från de andra socialförsäkringarna. Den kom 1974. Det har hänt en del i Sverige med kvinnors arbetskraftsdeltagande. Det har hänt en del på den svenska arbetsmarknaden de senaste 41 åren.
Det är klart att det då är dags i Sverige att titta på hur vi kan få en modern föräldraförsäkring som stöder ett jämställt familjeliv där barn har tillgång till båda sina föräldrar. Om det var detta Emma Henriksson var ute efter är svaret ja, det har regeringen för avsikt att göra.
Annika Strandhäll (S):
Regeringen är beredd att diskutera alla förändringar som leder till att vi får ett mer jämställt föräldraskap i Sverige. Det är bra, framför allt för barnen men också för svenska kvinnor, svenska män och svenska familjer, oavsett hur de ser ut. I diskussioner refererar Kristdemokraterna slående ofta till sig självt som familjepartiet.
Men det är inte mycket som pekar åt det hållet när man uppenbarligen tycker att det är okej att pappor tar ut bara 25 procent av föräldraledigheten. Men om Emma Henriksson i dag öppnar för ett annat synsätt i dessa frågor välkomnar regeringen mer än gärna de inspel som kan komma från Kristdemokraterna.
Annika Strandhäll (S):
Situationen i Sverige är att sjukskrivningarna sedan 2009 har ökat med närmare 75 procent. Vi i regeringen måste göra allt vad vi kan för att vända utvecklingen.
Det som vi nu har gjort är att vi har bjudit in arbetsmarknadsparterna till att vara med i den här dialogen med tankar, idéer och kanske överenskommelser som innebär att de i större utsträckning kan bidra till att vända utvecklingen av sjuktalen som ökar i en alldeles för hög grad. Om arbetsmarknadens parter inte kommer fram här kommer regeringen att överväga att gå fram med lagstiftning.
Vad det då handlar om är att vi får en lite större rörlighet när det gäller sjukfrånvaron och kostnaderna för sjukfrånvaron, det vill säga att de arbetsgivare som är duktiga, sköter sig, har frisk personal och jobbar på ett förebyggande och bra sätt kommer att få en lägre kostnad för sjukfrånvaron, medan de arbetsgivare som har och under ganska lång tid har haft en hög sjukfrånvaro kommer att få en något högre kostnad.
Annika Strandhäll (S):
Det är viktigt att vi har ett Sverige som håller ihop, ett Sverige där människor bidrar genom arbete men också ett Sverige där människor kan känna en grundläggande trygghet. Det gäller naturligtvis även dem som flyr från krig och terror och söker tillflykt i Sverige och sedermera får ett stadigvarande boende i vårt land.
Regeringen är mycket angelägen om att de nyanlända som har kommit till Sverige så snabbt som möjligt ska få incitament för att komma ut på arbetsmarknaden. Det kan vara en utgångspunkt för att titta på till exempel föräldraförsäkringen, vilket vi nu gör.
När Linus Bylund talar om fusk och bedrägerier och refererar till efterlevandestöd och föräldraförsäkring vet jag inte vad han menar. Han får gärna utveckla det.
Annika Strandhäll (S):
Mitt svar, Linus Bylund, blir det svar som jag precis gav. Regeringen vidtar just nu hela tiden åtgärder för att se till att de nyanlända som har kommit till Sverige så snabbt som möjligt ska få förutsättningar att komma in på den svenska arbetsmarknaden. Genom det kan de bidra till den svenska välfärden och till att bygga Sverige starkt. Där har regeringen sitt fokus just nu.
När de gör det ska de också ha rätt till en grundläggande trygghet i Sverige. Det är vår utgångspunkt.
Annika Strandhäll (S):
Tack för frågan! Regeringen presenterade i går ett förslag om hälsoväxling. Vi har sedan 2009 haft ökade sjuktal med 75 procent, inte minst inom den offentliga sektorn.
Detta tar regeringen på största allvar, och vi kommer att göra precis allt som krävs för att vända utvecklingen - till skillnad mot den borgerliga regeringen, som mellan 2010 och 2014 satt på händerna medan sjuktalen ökade med 50 procent. Det är inte något löftesbrott som har begåtts av socialdemokratin.
Vi genomförde vid årsskiftet 2014/15 kraftiga lättnader för små och medelstora företag då vi införde ett högkostnadsskydd för just dessa företag när det gäller sjuklönen. Detta har de små och medelstora företagen varit nöjda med. Det är en kostnadsneutral hälsoväxling som vi nu inför.
Annika Strandhäll (S):
Det är så här: Detta är ett kostnadsneutralt förslag. De små företagen har varit en utgångspunkt när vi har tagit fram förslaget. De skyddas. Ungefär 0,3 procent av företag med en anställd kommer att kunna drabbas av detta. Dessutom skyddar vi de svaga grupperna på arbetsmarknaden. Det blir märkligt när Fredrik Christensson jämför med någonting som kom för tio år sedan och som skiljer sig från detta på väsentliga punkter.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Finn Bengtsson, för en viktig fråga! Det är självklart att detta är en fråga som nu står högt upp på regeringens agenda. Också vi har med oro sett på den utveckling där allt färre har tillgång till företagshälsovård. Om man ska vara riktigt noga är det så att den som har bäst tillgång till företagshälsovård på den svenska arbetsmarknaden är en ung man som arbetar inom industrin.
Det är inte den som finns där vi i dag har den stora ohälsan, det vill säga bland kvinnor i välfärdssektorn. Jag hoppas på ett resultat av de samtal som vi nu för med parterna om att mer måste hända i det förebyggande arbetet och i den arbetsplatsnära rehabiliteringen. Vi vill uppmana parterna att ta ett steg fram, sluta avtal och ta ett större ansvar. Där hoppas jag att detta kommer att vara en del.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Thomas Finnborg, för frågan! Jag har också följt det här och är insatt i den debatt och diskussion som förs kring att kostnaden har ökat så kraftigt och att det gör att färre personer faktiskt har möjlighet att adoptera. Jag ska vara helt ärlig och säga att den här frågan just nu inte ligger på mitt bord.
Men jag kommer naturligtvis, också med utgångspunkt från den här frågestunden, att ta med mig den och uppmärksamma den ytterligare. Tack för det!
Annika Strandhäll (S):
Detta är ett svar på den kritik som bland annat Riksrevisionen har fört fram mot aktivitetsersättningen. Det har skett en kraftig ökning av antalet personer med aktivitetsersättning sedan 2003. Prognosen ligger nu på att ca 50 000 unga under 29 år kommer att ha aktivitetsersättning 2020. De flesta av dem som diagnostiseras i dag får detta på grund av psykisk ohälsa.
Den departementsskrivelse som regeringen nu har skickat ut handlar tvärtom om att öppna möjligheter. Vi öppnar för möjligheter att med bibehållen aktivitetsersättning också kunna studera. Däremot finns det personer som har multipla funktionshinder där man redan tidigt kan se att dessa personer inte har förutsättningar att komma ut på arbetsmarknaden. De har tvingats till kontinuerliga omprövningar i det gamla systemet, vilket har kritiserats av Riksrevisionen.
Därför lägger regeringen nu fram detta förslag.
Annika Strandhäll (S):
Ja, Aron Modig, regeringens departementsskrivelse och förslaget i den baserar sig på granskningar av aktivitetsersättningen som har gjorts.
I grund och botten säger du till mig att det inte kan finnas något fall någonsin då en 19-åring i Sverige kan ha ett handikapp av en sådan art att denna 19-åring inte kan delta i arbetslivet. Det är det som vi talar om här.
Annika Strandhäll (S):
Tack för det inspelet, Tina Ghasemi! Jag kan försäkra dig om att du inte kommer att ha en nöjd socialförsäkringsminister förrän vi har friskare arbetsplatser så att färre behöver bli sjukskrivna. Det gäller inte minst precis den grupp som du tar upp, nämligen de många kvinnor i dag, inte minst kvinnor som arbetar inom välfärden, som drabbas av psykisk ohälsa - stress, ångest och depression.
I många fall beror det på att det på arbetsplatserna ställs höga krav och på att man inte får livssituationen, med privatliv och arbete, att gå ihop. Det här har varit en av de viktigaste prioriteringarna i hela regeringens åtgärdsprogram. Vi har skjutit till 100 miljoner per år till arbetsmiljöområdet, framför allt med fokus på just kvinnors arbetsmiljö och psykiska ohälsa.
Vi har kommit med en ny föreskrift om social och organisatorisk arbetsmiljö. Den håller nu på att implementeras på arbetsplatserna runt om i Sverige. Fokus i den ligger just på att få kontroll över de växande psykosociala arbetsmiljöproblemen på våra arbetsplatser. Jag är stolt över den. Vi har också parternas avsiktsförklaringar som regeringen har tecknat med fack och arbetsgivare. Där ligger fokus just på friskare arbetsplatser.
Jag är förhoppningsfull när det gäller att det här tillsammans med ett fortsatt aktivt arbete kommer att leda i rätt riktning. Den ingång som Moderaterna har i sin nya rehabiliteringskedja för psykisk ohälsa är spännande. Jag håller med om problemformuleringen i grunden; man kan definitivt inte vänta 90 dagar in i ett sjukfall innan det finns en plan för anpassning och rehabilitering, återgång till arbete eller andra möjligheter.
När det gäller detta återkommer regeringen också efter årsskiftet.