Patrik Björck (S):
Tack, ministern, för det fortsatta svaret.
Det finns exempel, säger ministern, på att det här kan fungera med den nuvarande lagstiftningen och de nuvarande reglerna och att det är rimligt att företag informerar om vad som gäller så att man inte hamnar i den svårighet som jag tar upp i interpellationen, att det är så många olika regelverk att man som anställd kan ha svårt att veta när det är rimligt att agera.
Problemet med en situation där man agerar mot missförhållanden och hamnar i en konflikt med sin arbetsgivare när det gäller vad som är rimligt eller inte rimligt är att det kan bli en situation som inte riktigt stämmer. Det är inte någon normal situation. Även om arbetsgivaren kanske har varit seriös inledningsvis hamnar man som anställd i ett väldigt svårt förhållande när det blir en sådan här konflikt.
Då kanske denna rimlighet inte riktigt gäller. Dessutom handlar många av de exempel som har kommit fram under årens lopp om arbetsgivare som inte är särskilt seriösa. Då kan man fundera på hur rimligt det är att tro att de informerar de anställda om deras rättigheter. Det kanske är just för att denna arbetsgivare i detta fall inte agerar på ett rimligt sätt som missförhållandena uppstår.
Då menar jag att det kanske är lite naivt att lita på att folk beter sig rimligt i alla lägen. Man skulle kunna ifrågasätta den mesta lagstiftning om medborgarna betedde sig rimligt i alla lägen och inte körde för fort eller betedde sig illa på något sätt. Men det är när man inte beter sig rimligt som det är viktigt att vi har regler och lagar som skyddar folk. Det finns en mängd exempel som kommer upp titt som tätt.
Man kan läsa följande i dagstidningarna var och varannan dag: Hon slog larm och fick sparken. Det finns en rapport från Fas som sysslar med forskning på dessa områden inom arbetslivet. Där konstaterar man att det kostar att läcka om missförhållanden. Man har gjort en stor studie om så kallas whistle blowing , ett fenomen som innebär att den anställde avslöjar missförhållanden.
I rapporten beskriver man hur svårt det är och hur många det är som råkar illa ut när de berättar om väsentliga missförhållanden. Då blir jag lite bekymrad när ansvarig minister säger att det inte är ett problem. Ministern säger att hon inte ser problemet och att det också är orsaken till att hon inte på något sätt ämnar agera i frågan.
Om alla andra ser problemet men inte ministern och regeringen, då finns det inte hopp om någon som helst lösning. Det sägs i svaret att det kanske finns lagtekniska komplikationer och annat. Det är ingen som säger emot det. Men därifrån till att man konstaterar att det är omöjligt är en helt annan sak.
Det är ändå en viktig sak som kommer fram i den här interpellationsdebatten och som jag faktiskt tycker att man kan ta fasta på, nämligen att regeringen inte ser problemet. Det gör att jag misstänker att den här debatten kommer att fortsätta och att ministern troligen kommer att få fler interpellationer i detta ärende. Om man inte ser problemet och om man inte agerar för att lösa problemet, då kommer problemet att kvarstå.
Då kommer debatten att fortsätta, och det kommer att komma fler interpellationer. Det finns ingen ambition över huvud taget att hantera den här frågan. Det är vad ministern säger, och det är en väldigt viktig information. Det gör att jag inte känner mig nöjd med resultatet av det som ministern säger men att jag känner mig väldigt nöjd med att den här interpellationen återigen kom upp.
Även om detta, som ministern sade, har diskuterats tidigare fick vi i dag ett tydligt besked om att man inte ser problemet och att man vägrar att göra någonting åt problemet.