KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Karlsson (S):
Ragnwi Marcelind återkommer till plusjobben en vända till. Jag tror att du har missförstått hur plusjobben är tänkta att fungera. Tanken är inte att man nödvändigtvis ska vara kvar i det plusjobb man går in i nu som ett ordinarie jobb. Det kan mycket väl vara ett annat arbete.
Jag tror att Kommunal i Gävleborg gör precis som de ska göra, nämligen vakta på att det blir ett nettotillskott av arbete i kommunerna, i landstingen eller var det är som plusjobben inrättas, och att de inte ersätter ordinarie jobb. Det var precis det som var meningen med plusjobben.
Jag tror att det är bra att vi har en omsorgsfull process omkring plusjobben. Det är människor som många gånger ska utföra kanske kvalificerade arbetsuppgifter i lag, tillsammans med andra.
Det är människor som kommer att ha en ersättning, en lön, på samma sätt som de som arbetar i verksamheten och som naturligtvis då kan kräva att plusjobbarna kan göra någonting i verksamheten. Du efterlyser andra reformer.
Jag tänker inte presentera några andra reformer än den arbetsmarknadspolitik som vi har lagt fast och som innebär att vi ger stöd till de personer som behöver rusta sig för att kunna ta jobb när efterfrågan börjar öka. Det ena huvudsyftet med arbetsmarknadspolitiken är att rusta människor för att ha jobb.
Det andra är att matcha när jobben kommer så att arbetsgivarna får rätt person till rätt arbete. Det är de två uppgifter som arbetsmarknadspolitiken har. Arbetsmarknadspolitiken kan inte skynda på konjunkturer eller annat. Arbetsmarknadspolitiken kan göra att vi har en väl fungerande arbetsmarknad när efterfrågan kommer. Det är syftet.
Kristdemokraterna och övriga partier i högeralliansen är de som står för de andra reformerna. Det förtjänar väl att sägas att det andra, det som är alternativet till den politik som jag redovisar, är kraftigt sänkt ersättningsnivå i a-kassan.
Alla de tusentals som du har räknat upp som är arbetslösa i ditt hemlän, Gävleborgs län, kommer med er politik att få sämre ersättningsnivå när man är arbetslös.
Ni kommer att avskaffa stora delar av arbetsmarknadspolitiken såsom innehåll, även om det numera är så att ni inte tänker avskaffa Ams utan ha Ams namn kvar till någonting som är innehållslöst. På nationell nivå betyder denna besparing, denna inskränkning, i arbetsmarknadspolitiken som ni tänker göra 90 000 fler i öppen arbetslöshet.
Det är alliansens förslag. Du kan ju fundera på hur många ytterligare öppet arbetslösa det blir i Gävleborgs län, så får väl människor så småningom ta ställning till vilken reformpolitik som man vill ha.
Hans Karlsson (S):
Avslutningsvis: Arbetsmarknadssituationen har inte ändrats på tio år, säger du. Det kan man väl diskutera. Men den stora skillnaden mellan de tio år vi har suttit vid makten och den period då ditt parti var ansvarigt för regeringsmakten är dramatisk. Då var den öppna arbetslösheten över 8 %, och nu är den 5 %.
Det är det som är den stora skillnaden. Tack för debatten!
Hans Karlsson (S):
Bara för att jag inte vill ge några bindande löften för regeringens vidkommande här i dag om behov av ny lagstiftning hindrar inte att man kan diskutera förtjänster och brister med den lagstiftning vi har, kanske framför allt, som Christer säger, tillämpningen av den.
Det är väl sant att främjandelagen inte har den status som annan arbetsrättslig lagstiftning har när det gäller sanktionsmöjligheterna. Samtidigt är jag inte övertygad om att det råder allvarliga brister när det gäller efterlevnaden av främjandelagen.
Men det har jag inget riktigt grundligt stöd för att egentligen bedöma. Ofta ser man kanske förtjänsterna före bristerna. Av hur i varje fall de större varslen hanteras är min erfarenhet att apparaten går i gång i ett väldigt tidigt skede.
Däremot kan det förhålla sig annorlunda i mindre företag och vid mindre varsel.
Min erfarenhet så här långt av omställningsavtalen är att det är något som har kommit till - det senaste mellan LO och Svenskt Näringsliv - i ett väldigt bra skede efter att ha varit efterlängtat länge. Jag tror att det har betydelse just i omställningsprocessen.
Det verkar också, så långt som man kan se, som att utfallet av omställningsavtalet när det gäller hur många som faktiskt får arbete, utbildning eller någon slags lösning på sin situation efter en uppsägning är bra. Jag har sett siffror på mellan 80 och 90 % efter bara några månader. Då har man ett arbete efter att ha genomgått omställningsprogrammet.
Ungefär liknande resultat visar de andra omställningsavtal som finns på arbetsmarknaden.
Om nu omställningsprocedurerna som parterna står för kommer mer i fokus och får mer betydelse gäller det att grunna på om det får konsekvenser på ett eller annat sätt för det regelverk vi har och hur det tillämpas.
Jag kan hålla med om att man behöver följa det och dra slutsatser. Jag tror också att det behövs en utveckling i regelverk och förhållningssätt.
Där skulle jag välkomna initiativ från parterna, helst samfällt förstås om det ska få betydelse för förändringar i lagar och regler.
Hans Karlsson (S):
Förlåt att jag glömde tiden i förra repliken. Jag tror dock att jag hade pratat färdigt om parterna.
Min poäng var att det skulle underlätta väldeliga - och jag tror också att vi har förutsättningar att inte få stora motsättningar kring dessa frågor mellan parterna och lagstiftningsarbetet - om parterna försökte komma med konstruktiva förslag om hur sammanfasningen mellan partssystemen och de allmänna systemen skulle kunna förfinas och förbättras.
Jag vill också bara flytta eller komplettera det fokus som finns på omställningsprocessen, som är rasande viktig både för enskilda människor och för vår förmåga att behålla och utveckla konkurrenskraften i globaliseringen. Vi måste även hela tiden ha fokus inte bara på dem som blir arbetslösa utan också på dem som är arbetslösa. Vi har två starka fokus, och vi måste klara båda.
Det ena är omställningen; det andra är att förhindra att människor blir långtidsarbetslösa och, kanske allra mest, möjliggöra för dem som har fastnat i en lång arbetslöshet att avbryta den. Där har vi våra två viktiga uppgifter som vi måste skapa politik för och också i förlängningen genomföra.
Hans Karlsson (S):
Mikael Damberg har frågat mig om min inställning i fråga om arbetslöshetskassans bedömning av huruvida viss ersättning ska betraktas som avgångsvederlag och om jag avser att ta initiativ till att förtydliga regelverket i arbetslöshetsförsäkringen för att undvika att liknande situationer som den i interpellationen beskrivna situationen uppstår igen.
Frågorna är ställda mot bakgrund av att telekomföretaget Ericsson i samband med sin nedläggning av verksamheten i Nynäshamn lämnat viss ersättning till medarbetare.
Av Mikael Dambergs beskrivning framgår att den produktionsersättning företaget och IF Metallklubben kommit överens om för att säkra leveranser till kunder samtidigt som företaget avvecklade verksamheten, av arbetslöshetskassan betraktas som avgångsvederlag. Det medför att sökanden inte får arbetslöshetsersättning för tid som anses täckt av avgångsvederlaget.
Jag har fått information om att arbetslöshetskassans beslut ännu inte är slutligt avgjorda. Det ankommer nu på kassan, och domstolarna i den mån ärendena går vidare, att avgöra om den ersättning som lämnats ska ses som avgångsvederlag eller ej.
Sedan många år finns en lagregel som innebär att om den sökande fått avgångsvederlag ska beloppet omräknas till tid och sökanden anses kompenserad av sin förre arbetsgivare för den tiden och därför inte berättigad till arbetslöshetsersättning.
Tanken bakom det är att sökanden av staten genom arbetslöshetsförsäkringen ska kompenseras för inkomstbortfall och om han eller hon inte har ett inkomstbortfall utan får ersättning av arbetsgivaren så ska det allmänna inte behöva träda in förrän senare. Eftersom ärendena inte är slutligt avgjorda vill jag inte uttala mig vidare i frågan.
Hans Karlsson (S):
Jag kan försäkra Mikael Damberg att jag följer denna fråga. Detta är en diskussion som har uppstått både i Nynäshamn och i Kalmar i samband med Bombardiers neddragning. Jag råkar ju bo i länet, så jag följer också medierna hela tiden och har tagit del av den rapportering som har varit om detta. Jag kommer att följa detta mycket noga.
Hans Karlsson (S):
En erfarenhet från mål 3 är att det kan vara svårt för ekonomiskt svaga organisationer att vara projektanordnare. Det vet vi. Det där är något som vi har arbetat aktivt för att hitta lösningar på.
Samtidigt har ideella organisationer haft en betydande roll i övervakningskommittén och de regionala partnerskapen. En central princip i Equalprogrammet är just att små organisationer som representerar utsatta grupper ska delta i arbetet på samma villkor som större aktörer.
En erfarenhet är att små organisationer har stora möjligheter att få genomslag för sina idéer inom ramen för den typ av samverkan som finns i Equal. Som jag sade i interpellationssvaret bedrivs projektverksamheten inom Equal i så kallade utvecklingspartnerskap, där de olika parterna ska ha samma inflytande.
Sedan vet vi, Ana Maria Narti, att det är utomordentligt svårt för en liten organisation att driva ett sådant här projekt. Det innebär finansiella risker, och man måste ha en medfinansiering som fungerar, så att man inte plötsligt står utan medel eller utan likviditet.
Där är det ju de offentliga medfinansiärerna som har kommit och kommer att bli ryggraden i de här projekten.
Hans Karlsson (S):
Precis som Ana Maria Narti säger pågår nu förberedelser för den nya programperioden. Den sträcker sig fram till 2013. Vi kommer att gå in i det nya som benämns regional konkurrenskraft och sysselsättning.
Regeringens avsikt är att till EG-kommissionen föreslå att insatserna bland annat ska syfta till att integrera personer som står långt från arbetsmarknaden och att motverka diskriminering på arbetsmarknaden.
Regeringen är angelägen om att man i den nya programperioden dessutom ska bygga vidare på de erfarenheter som finns i nuvarande socialfondsprogram och erfarenheter från "Empowerment"-programmen.
Hans Karlsson (S):
Karin Pilsäter lyfte till slut fram Ams pressmeddelande, men med en på gränsen till olustig kommentar. När du säger att vår generaldirektör på Arbetsmarknadsverket är en propagandaminister tycker jag att du förgriper dig.
Dagens pressmeddelande från Ams redovisar maj månads arbetslöshetssiffror - 4,2 % öppen arbetslöshet. Jämför med den interpellation som Karin Pilsäter har skrivit. Det är en stor skillnad.
Jag sticker inte under stol med, Karin Pilsäter, att vi har både hög arbetslöshet och hög ungdomsarbetslöshet. Men Karin Pilsäters eländesbeskrivning framställer henne mer som en dysterkvist. Jag måste ändå få läsa ur Ams pressmeddelande i dag.
Enligt pressmeddelandet var drygt 29 000 ungdomar mellan 18 och 24 år arbetslösa i slutet av maj. Det är den lägsta siffran sedan maj 2002. Samtidigt deltog 26 000 ungdomar i arbetsmarknadspolitiska program. Totalt var alltså omkring 55 000 ungdomar arbetslösa eller i program. Det är den lägsta siffran sedan maj 2004. Långtidsarbetslösheten bland ungdomar uppgick till endast ca 1 500 personer.
Det är den lägsta majsiffran sedan 1990 och även de lägsta siffrorna för en enskild månad sedan 1990. Det är fråga om 1 500 personer som är långtidsarbetslösa mer än 100 dagar. Vet Karin Pilsäter och Carl B Hamilton hur många det var 1994 när Folkpartiet satt i regeringen? I dag är det 1 500. Då var det 30 000. 30 000 ungdomar var långtidsarbetslösa senast ni regerade, bara som en påminnelse.
Jag håller med Carl B Hamilton, men jag tänker inte säga precis som han hade önskat, att det är enbart skolpolitiken. Nej, det är inte den främsta orsaken, men det är en stor bidragande orsak. Jag håller med om det. När ungdomar inte fullföljer gymnasiet försätter de sig i en situation som nästan inte är möjlig att reparera. Det är ett jättemisslyckande. Det där måste vi komma till rätta med. Jag instämmer i det.
Men debattera gärna skolpolitik med ansvarigt statsråd. Ni pratar gärna om och frågar vad regeringen ska göra. Vi tänker fortsätta ungefär som vi gör. Vi tänker fortsätta med att utveckla och förbättra arbetsmarknadspolitiken. Vi tänker fortsätta att öka tryggheten så att omställning fungerar på arbetsmarknaden.
Vi tänker försöka införa rätt till heltid så att inte minst unga kvinnor kan få bra jobb när de väl får jobben. Vi kommer att återkomma med förslag till höjd a-kassa. Det tänker vi göra. Vi tänker fortsätta att förbättra den politik vi har. Ni vill ändra till någonting helt annat.
Det skulle vara klädsamt om ni, när ni nu är två stycken, kunde ägna varsin stund åt att beskriva vad Folkpartiet vill göra.
Hans Karlsson (S):
Jag har mycket synpunkter på skolan, Carl B Hamilton, och dem tänker jag delge övriga regeringen och ansvariga ministrar. Jag har mycket erfarenhet av gymnasieskolan inom byggyrkena, men det är också det jag har sedan gammalt. Jag har inget emot ordning och reda i skolan - tvärtom.
Det är alldeles nödvändigt, där också. Det var väldigt vad ni båda två ville diskutera skolan. När ni nu är två kunde åtminstone någon av er kunnat prata om annat som ni vill göra. Men det är min erfarenhet att ni inte vill. Ni pratar om behov av strukturella åtgärder på arbetsmarknaden och frågar vilka strukturella åtgärder som jag är beredd att vidta.
Men de strukturella åtgärder som ni själva föreslår och lanserar, både som eget parti och i högeralliansen, vill ni inte nämna. Jag kan för mitt liv inte förstå, Karin Pilsäter, varför Folkpartiet vill sänka a-kassan så dramatiskt mycket.
Kan du inte försöka förklara för mig här, när det bara är nästan vi två, varför ni tror på att sänka a-kassan till 65 % så att en ung människa med en vanlig lön tappar 3 000 kr i månaden?
Det är en nödvändig strukturell åtgärd, säger ni, för att det ska löna sig att arbeta - att gå från bidragsförsörjning till arbete, tror jag att ni säger. Eller också är det Moderaterna som säger det och ni håller med. Kan inte Karin Pilsäter se det som alla andra i Sverige just nu ser? Det går bättre och bättre på arbetsmarknaden. Fler och fler får jobb.
Färre och färre är arbetslösa. Alldeles särskilt gäller detta ungdomar. Under hela våren har vi haft en minskande arbetslöshet bland ungdomar. Då kan man undra: Var receptet med sänkt a-kassa i själva verket ett recept i en tid när arbetslösheten var mycket högre?
Är det måhända därför ni gärna pratar om andra arbetslöshetstal än både det som Ams redovisar och den offentliga statistik som SCB redovisar och i stället kokar ihop egna benämningar som verklig arbetslöshet och utanförskap och skarvar i med det tredubbla i arbetslöshet?
Är det därför att ni i själva verket vill göra dessa strukturella förändringar, som ju kommer att ha effekt men som är en helt annan idé än den vi har? Jag redovisar nu, och har gjort så flera gånger, att vi tänker fortsätta med den politik för omställning som vi har. Ni vill ändra till någonting annat, och detta "annat" är sänkt a-kassa. Det är att avskaffa arbetsmarknadspolitiken.
Jag hör ju på Karin Pilsäter att det finns nästan ett drag av förakt mot arbetsmarknadspolitik. Ni vill ta bort tre fjärdedelar av den arbetsmarknadspolitik som vi nu bedriver, vilket skulle innebära 100 000 fler öppet arbetslösa. Detta vill ni göra, tillsammans med sänkt a-kassa och sämre arbetsrätt.
Det gör att människor som blir arbetslösa kommer att vara ännu mer sårbara än i dag och ännu mer benägna och tvungna att ta jobb till lägre löner än i dag. Den strukturförändring ni föreslår är helt enkelt inget annat än en låglönestrategi, Karin Pilsäter. Kan inte du erkänna det och också säga som det är någon gång från riksdagens talarstol?
Hans Karlsson (S):
Nej, det är ingen avvikelse från ämnet, Karin Pilsäter. Det hänger ihop. Omställning och omställningsförmåga betyder möjligheten och nödvändigheten att skapa nya jobb på arbetsmarknaden, eller för den skull behålla arbetstillfällen, genom att förändra arbetsplatser. Det är omställning.
Det är i den omställningsprocessen det också skapas arbeten i Sverige, arbeten som ungdomar så småningom kommer att både söka och få. Det är ingen avvikelse från ämnet att prata om lönebildning, att prata om bibehållen och ökad konkurrenskraft genom en väl fungerande lönebildning. Det är det som gör att både unga och äldre så småningom får arbete.
Det är ingen avvikelse från ämnet att prata om offentliga finanser. Det har att göra med hur efterfrågan hålls uppe i ett samhälle, en efterfrågan som skapar arbetstillfällen som ungdomar och andra så småningom söker. Det hänger ihop, Karin Pilsäter. Ni har en idé om att ni vill ändra på detta. Ni vill ändra på den modellen.
Det är väl okej att ni tycker det och slåss för det, men ni vågar ju inte prata om det. Det finns inte en särskild arbetsmarknad för ungdomar. Det finns inte ett särskilt problem på arbetsmarknaden för dem. Arbetsmarknaden är samma arbetsmarknad för äldre som för unga.
Det är där man ska slåss om jobben, det är där man ska förkovra sig för att komma vidare i sitt arbete och det är där man ska både ställa om och flytta för att byta arbete och byta bostadsort. Det är ett väldigt pyssel som människor tvingas till för att kunna försörja sig och bidra till samhällets utveckling. Det där hänger ihop. Vi har en modell. Vi tänker fortsätta som vi har gjort. Det visar sig gå bra. Jämför vi med övriga Europa ligger vi nästan bäst till. Ni vill ändra, men ni vill inte berätta till vad.
Hans Karlsson (S):
Christer Winbäck har frågat mig om jag anser att Arbetsmiljöverkets föreskrifter är ett tillräckligt bra redskap för att komma åt problemet med vuxenmobbning samt om jag är beredd att vidta några andra åtgärder mot vuxenmobbningen och i så fall vilka. I frågesvaret den 19 april 2006 pekade jag på det ansvar som vilar framför allt på Arbetsmiljöverket och arbetsmarknadens parter.
Jag omnämnde också de föreskrifter som Arbetsmiljöverket meddelat mot kränkande särbehandling. Dessa regler är enligt min mening tydliga och ändamålsenliga. Emellertid kan inte förändringar åstadkommas enbart genom regler eller handlingsplaner. Reglerna och planerna måste kompletteras med andra åtgärder för att ge effekt. De föreskrifter som finns måste följas upp med tillsyn och informationsinsatser.
Detta är ett långsiktigt arbete. När det gäller reglerna om kränkande särbehandling ligger uppgiften på Arbetsmiljöverket. Som jag nämnde i frågesvaret har verket inom ramen för sina resurser prioriterat insatser på detta område. Jag anser inte att det finns anledning för min del att ta några initiativ på annat sätt i denna fråga.
Hans Karlsson (S):
Jag har grunnat på den här frågan eftersom jag på grund av någon fadäs i kammaren fick extra lång betänketid.
Jag har funderat dels på vad som gäller, dels på vad jag själv tycker och kan gott medge att mobbningsfrågan inte är en fråga som jag bedrivit rivstarter med under den här mandatperioden.
Jag har inte gjort det. Frågan kommer dock upp i debatten och är en del av den löpande verksamheten. Nu tänkte jag igenom detta och vill gärna redovisa det lite mer samlat.
Jag håller med om den beskrivning som ges av hur kränkande mobbning är och vilka stora konsekvenser det får för den som drabbas. Jag håller också med om beskrivningen att det naturligtvis skapar risk för både psykisk och fysisk ohälsa, sämre självkänsla och social isolering.
Jag kan mycket väl tänka mig att det även finns situationer som direkt leder till självmordstankar. Så ser verkligheten ut, och när sådana kränkningar förekommer drabbar det hela arbetsgrupper och hela arbetsplatser. Det drabbar alltså inte enbart den enskilde. Effektiviteten minskar.
Toleransen mot påfrestningar och möjligheten, viljan och förmågan att ta sig an arbetsuppgifter minskar. Vantrivseln och personalomsättningen ökar. Man kan räkna upp alla dessa faktorer. Jag gör det mest för att det var nödvändigt för mig att tänka igenom hur jag såg på detta.
Jag tror att den mobbning som vi nu pratar om, den som finns i arbetslivet, många gånger kan ha att göra med arbetsorganisatoriska frågor på arbetsplatsen.
När den typen av trakasserier uppstår kan det vara en följd av att det brister i själva arbetsmiljön på en arbetsplats, även om man med arbetsmiljö många gånger tänker på andra företeelser än just den psykosociala arbetsmiljön.
När jag säger att vi har ett regelverk som ska fånga upp den här problematiken betyder det inte att så sker överallt - tvärtom. När så inte sker får det den typen av konsekvenser som vi nu diskuterar.
Jag kan i min egenskap av ansvarig minister säkert göra mer - jag vill ha det sagt - men jag tror också att man kan göra mycket mer på arbetsplatsen både för att motverka och kanske också hantera den mobbning som uppstår.
Det handlar om möjligheten och rätten att på ett riktigt sätt introducera personal, utbilda chefer, genomföra regelbundna planeringssamtal och arbetsplatsträffar, skapa delaktighet genom att göra de anställda delaktiga i det som händer på arbetsplatsen, utforma en arbetsmiljöpolicy samt uppmuntra till en öppen kommunikation.
Det är sådant som en arbetsgivare faktiskt är skyldig att göra, eller i varje fall har ansvar för att se till att det blir gjort. Därmed faller frågan tillbaka till att - bland annat - bli en arbetsmiljöfråga på den enskilda arbetsplatsen.
Hans Karlsson (S):
Jag kommer efter den här diskussionen inte till någon annan slutsats än att de regelverk vi har i allt väsentligt är tillfyllest. Jag ser väl snarare, precis som jag sade tidigare, att frågan gäller tillämpningen av de regelverk som finns.
Arbetsmiljöreglerna i Sverige är skarpa, liksom i många andra länder. När det brister är det just i efterlevnaden av reglerna. För att få efterlevnaden att fungera krävs det förstås tillsyn. Där har vi dels Arbetsmiljöverket, dels skyddsombuden.
Även om skyddsombuden inte direkt utövar tillsyn ska de dock medverka till, och har också möjlighet, att vidta åtgärder om det finns uppenbara brister i arbetsmiljön. Det är den vägen jag tycker vi har anledning att fortsätta att gå.
Jag har inget som helst emot att vi på olika sätt intensifierar informationen och påtryckningarna mot arbetsplatserna för att även uppmärksamma detta, och jag diskuterar det gärna. Det här är en svår arbetsmiljöproblematik, om vi håller oss till arbetsplatserna. Det är subtilt. Det är så mycket enklare med maskiner som brister än med människor som brister.
Det är mycket lättare att åtgärda. Man kommer i olika relationskomplikationer med varandra när man ska ingripa, vare sig det är arbetsgivaren eller arbetskamrater, och det är inte enkelt. Men det är klart att tillsynen och informationen är viktig. Skulle Christer Winbäck vilja berätta en sak för mig?
Jag vågar inte göra ett skarpt påstående, som jag har gjort tidigare i debatten eftersom jag där vet precis var Folkpartiet står. I den här frågan: Är det så att ni avser att göra nedskärningar i tillsynsverksamheten på arbetsmiljöområdet, i Arbetsmiljöverket? Det vore ju i så fall djupt olyckligt, inte minst mot bakgrund av den här frågan.
Kanske Christer Winbäck kan ge någon vägledning för mig? Jag tycker mig ha observerat detta, men jag är inte tvärsäker.