Hillevi Larsson (S):
Jag ställde fyra frågor i min interpellation. Den första frågan var om regeringen stöder EU-strategin, alltså det arbete som pågår med arbetsmiljöfrågor på EU-nivå. Då är svaret att regeringen stöder denna strategi men har vissa invändningar. Jag förstår inte riktigt de här invändningarna.
Det sägs att det var för många kvantitativa mål när det borde vara konkreta åtgärder. För mig är det ungefär likvärdigt. Sedan anmärks det också på att det är en för hög detaljeringsgrad som kommissionen kommer med. Ska man vara konkret måste det vara en viss detaljeringsgrad.
Det har till exempel föreslagits att man ska satsa på inspektionsverksamhet och nationella forskningscentrum kring arbetsmiljön. Det är just det här som regeringen då väljer att lägga ned. Det känns nästan lite som att det kanske är därför regeringen anmärker på detaljeringsgraden, på grund av att man har valt att lägga ned just de här sakerna.
Om vi går vidare till nästa fråga säger också statsrådet att regeringen är för att det ska tas fram en nationell strategi på arbetsmiljöområdet, som EU-kommissionen har begärt att vi ska göra. Däremot vet man inte vad den nationella strategin ska innehålla. Då tycker jag att det är viktigt att man redan nu anger vad man vill med arbetsmiljöarbetet. Vill man höja ambitionsnivån? Vill man sänka den?
Vill man ligga kvar på samma nivå? Vad är målet? Det är också så att det faktiskt förpliktar om man vill satsa på arbetsmiljöarbetet. Det kostar faktiskt. Så även om man inte kan säga exakt vad resultatet blir skulle jag gärna vilja veta vad regeringen egentligen vill. Det borde ju ändå vara utgångspunkten för det hela. Sedan säger man också att det är viktigt att satsa mot utanförskapet.
Jag förstår inte hur detta går ihop med nedskärningar på arbetsmiljöområdet. Om fler skadas och slås ut från arbetslivet, hur kan det leda till mindre utanförskap? Jag ser snarare att det är precis tvärtom, att det leder till ett ökat utanförskap.
När det gäller kompetensbortfallet, det handlar ju framför allt om nedläggningen av Arbetslivsinstitutet men även om nedskärningar inom Arbetsmiljöverket, säger man att den forskning som bedrivits av Arbetslivsinstitutet nu ska bedrivas i konkurrens med annan forskning.
Det tycker jag är väldigt olyckligt, för risken är att projekt som anses mer spännande, sådant som ger Nobelpriset, vilket den här forskningen inte gör, kommer i första rummet. Jag tycker också att det är konstigt att Folkhälsoinstitutet får finnas kvar och fortsätta att bedriva forskning. Då borde man väl även konkurrensutsätta den forskningsverksamheten.
Det sägs också att man lägger ut den toxikologiskt inriktade kriterieverksamheten som handlar om hygieniska gränsvärden. Det är väldigt komplicerat, men detta är alltså en arbetsuppgift som nu flyttas från ALI, Arbetslivsinstitutet, till Arbetsmiljöverket för att det här har lagts ned.
Då undrar jag: Innebär det här ytterligare nedskärningar av Arbetsmiljöverket eller kommer verket att få ytterligare resurser för att klara av den här verksamheten? Jag ska väldigt kort också ta upp den sista frågan. Den handlar om att FN-organet ILO rekommenderar att man ska ha minst en arbetsmiljöinspektör per 10 000 anställda. Vi ligger nu under den nivån.
Jag undrar om detta verkligen är rimligt.