Ulf Holm (MP):
Statsrådet säger att det är precis rätt tajmning att nu sätta i gång någonting. Jag skulle inte vilja säga så till de 178 personer som blev smittade förra året. Vi hade kunskapen. Vi hade fått kunskapen om att något var på gång. I det läget kan man inte passivt sitta vid sidan om och bråka om vem som ska vara ordförande.
Ni kunde ha behållit den tidigare ordföranden, Ingrid Burman, som jag har förstått var villig att fortsätta. Varför kunde inte hon fortsätta? Nej, det är internt partipolitiskt käbbel på den borgerliga sidan som har försinkat det här arbetet. Hade man gett henne klartecken och hade man gett resurser hade vi kanske förhindra något, och varje liv är viktigt i den här frågan. Det går inte att säga att det är rätt tajmning nu. Det har gått för långt redan nu.
Det måste man ha i åtanke. Statsrådet pratar mycket om seminarier och sådant, och det är jättebra med seminarier. Men en viktig punkt är missad där, och det är de frivilliga organisationerna. Om jag inte minns helt fel står det också i propositionen att samverkan ska ske med frivilliga organisationer i dessa frågor, men seminarierna riktar sig inte alls till dem.
Jag tror att frivilliga organisationer som RFSL, RFSU, Noaks Ark och Hiv-Sverige har en mycket viktig uppgift i den här frågan för att man ska kunna nå ut till de målgrupper som är aktuella, nämligen män som har sex med män och unga. Det är sant att unga kanske slarvar mest med kondomanvändningen, men hivsmittan bryter ut i åldersgruppen 30-39 år.
De borde kanske komma ihåg diskussionen på 80-talet. Det är två olika målgrupper. Då kan till och med en lekman som jag räkna ut att då kanske man ska ha två målgrupper i en kampanj och att arbetet måste läggas upp på olika sätt. Det krävs olika informationer till olika målgrupper. Det behöver man inte vara expert på Socialstyrelsen och utreda i ett och ett halvt år för att se. Det kan man se ganska enkelt. Jag säger inte att det är fel med de här seminarierna, men var finns frivilligorganisationerna?
Vilket stöd ger regeringen till dem så att de kan göra någonting? Lite vid sidan om kan jag tillägga att jag har stött på de här sommarkampanjerna som ibland haussas upp som det viktigaste vi har. Det är intressant att många tror att man bara har sex på sommaren. Jag skulle nog vilja säga att det förekommer även på hösten, vintern och våren, och det sker på olika ställen.
Vi kan ha olika kunskaper i det ämnet kanske, men jag tror att man måste ha kampanjer året runt, på olika ställen och riktade till olika målgrupper. Det verkar man tyvärr ha missat ganska mycket. För att kunna göra sådana här kampanjer riktade mot lite olika målgrupper krävs också pengar. Det handlar om att fokusera dels på att ungdomar ska lära sig använda kondom, dels på att nå ut till gruppen män som har sex med män.
Jag vidhåller fortfarande att siffrorna inte har ökat de senaste åren. De ligger på 142 miljoner och har tydligen gjort så ganska länge. Vi hade en topp när det gäller bidragen i början av 2000-talet då jag tror att de sammanlagt var 240 miljoner. Sedan dess har de gått ned. Och det skedde även under den förra mandatperioden, så jag ska inte lasta statsrådet för den saken.
Jag minns ingen hemställanspunkt från Kristdemokraterna om att öka på den punkten. Men vi behöver inte bråka om det. Men frågan är: Varför ökar man inte summorna nu? Eller kommer statsrådet att verka för att summan ska öka, med den kunskap som statsrådet nu har fått sedan ett och ett halvt år tillbaka? Det är egentligen den viktiga frågan här: Vilka åtgärder sätter statsrådet in nu när det gäller ekonomiska resurser för att man ska kunna påverka och för det preventiva arbetet?