KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margot Wallström (S):
Lotta Johnsson Fornarve har frågat mig varför en riksdagsledamot inte kan ta del av UD:s interna genomlysning av Sveriges Västsaharapolitik, samt om riktlinjerna för uppdraget och urvalet av aktörer som utredaren träffat möjliggör en korrekt analys och bedömning av Västsaharafrågan.
Lotta Johansson Fornarve har vidare frågat mig om Sverige i FN kommer att arbeta aktivt för att folkomröstningen som beslutades 1991 snarast ska äga rum samt för ett utökande av Minursos mandat till att även omfatta övervakning av de mänskliga rättigheterna. Den handling som Lotta Johnsson Fornarve begärt att få ta del av innehåller uppgifter som omfattas av sekretess enligt 15 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen.
Regeringen beslutade den 18 februari 2016 att handlingen inte kunde lämnas ut i sin helhet. Enligt offentlighets- och sekretesslagen hindrar inte sekretess att handlingar lämnas till riksdagen, däremot har inte enskilda riksdagsledamöter någon egen rätt att ta del av sekretessbelagda uppgifter. Genomlysningens övergripande syfte - en analys av Sveriges Västsaharapolitik och rekommendationer för hur denna politik kan utvecklas - satte ramarna för studiens genomförande.
Riktlinjerna för uppdraget var breda, och uppräkningen av förhållanden som skulle studeras var inte uttömmande. Inte heller den uppräkning av aktörer som konsulterats inom ramen för genomlysningen, och som omnämns i sammanfattningen, är uttömmande. Genomförandet av en folkomröstning ingår i Minursos mandat, om vilket FN:s säkerhetsråd beslutade 1991.
Mot bakgrund av parternas oförenliga ståndpunkter vad gäller villkoren bland annat för en folkomröstning beslöt säkerhetsrådet 2007 att i stället uppmana parterna att inleda direkta politiska förhandlingar.
Sverige stöder säkerhetsrådets beslut samt de förnyade ansträngningar som FN:s generalsekreterare och generalsekreterarens särskilde sändebud för Västsahara, Christopher Ross, nu gör för att finna en rättvis, varaktig och ömsesidigt acceptabel politisk lösning som tillgodoser västsahariernas rätt till självbestämmande. Jag vill samtidigt framhålla att ett tungt ansvar vilar på parterna till konflikten att medverka till en förhandlingslösning.
Sverige prioriterar arbetet för mänskliga rättigheter i våra kontakter med både Marocko och Polisario och är likaså pådrivande inom EU på detta område. Som bekant ingår inte någon MR-komponent i Minursos mandat. Ett initiativ för att utöka mandatet i denna riktning togs senast av USA 2013; stöd för initiativet saknades dock i FN:s säkerhetsråd.
Margot Wallström (S):
Tack, Lotta Johnsson Fornarve! Jag skulle vilja ta tillfället i akt och berätta lite om hur vi nu jobbar med Västsaharafrågan. När vi hade tillträtt som ny regering ägnade vi genast tid åt Västsahara, till skillnad från den förra regeringen. En översyn av den svenska Västsaharapolitiken initierades, och som Lotta vet överlämnades den till mig i mitten av januari.
Det vi nu gör är att vi intensifierar stödet till FN-processen för att finna en rättvis, ömsesidig och accepterad lösning på konflikten. Stödet är både politiskt och humanitärt, och det kan sammanfattas i fem punkter. För det första vill vi stärka FN:s arbete för att underlätta en förhandlingslösning. För det andra vill vi ha ett fortsatt engagemang för folkrättens efterlevnad. För det tredje övervägs ett ökat humanitärt bistånd.
För det fjärde finns det ett engagemang för högnivåkontakter med parterna. Jag träffade själv Polisario häromveckan och ser fram emot fortsatta kontakter. För det femte vill vi ha ett engagemang för att främja en dialog parterna emellan. Jag har i olika sammanhang talat med Marocko. För några veckor sedan tog jag också emot Polisario på Utrikesdepartementet för ett längre möte. Det var ett konstruktivt möte. Sverige står fortsatt bakom västsahariernas rätt till självbestämmande.
Vi har sedan flera år goda relationer till Polisario. Vi kommer också framöver att stödja västsaharierna och föra dialog med Polisario om hur Sverige bäst kan bidra. Jag vill också understryka att regeringens position självklart är att folkrätten måste efterlevas och respekteras. Låt mig även säga att det förstås spelar roll hur Afrikanska unionen ställer sig och hur EU ställer sig.
Vi vet också att Frankrike och Sydafrika har viktiga roller just nu. När det gäller de folkrättsliga kriterierna måste det också göras en helhetsbedömning politiskt. Vad är vägen framåt?
För ett erkännande ställer folkrätten tre krav: att det finns ett territorium och en befolkning och att en stat utövar effektiv kontroll över territoriet. Regeringens bedömning är, i likhet med vad utredaren har sagt, att Sahariska arabiska demokratiska republiken inte utövar effektiv kontroll över huvuddelen av territoriet och den befolkning som bor där.
I Västsaharas fall är det aktuella territoriet till allra största delen kontrollerat av Marocko. Man kan argumentera också kring skillnaderna när det gäller Palestina. Det är stora skillnader när det gäller Palestina, som ansetts som, så att säga, statsdugligt av en rad olika organ.
Det är viktigt att ha det klart för sig när det gäller det folkrättsliga, men den totala bedömningen måste vara en politisk bedömning som tar in alla de här olika faktorerna.
Margot Wallström (S):
Jag kan instämma i väldigt mycket som Lotta Fornarve säger. Det har ändå varit bra att se att det har rört på sig i FN på sistone. Nyligen kom Ban Ki Moon hem från en resa till Västsahara. Det var 18 år sedan FN:s generalsekreterare var där senast - då hette han Kofi Annan. Det var 1998. Under 18 år hinner väldigt mycket hända. Ett nyfött barn hinner bli myndigt.
I Västsaharafrågan har inte mycket hänt. Det är riktigt att det till slut kan bli farligt, eftersom man känner en stor desperation. Därför är det av största vikt att vi engagerar oss konstruktivt och försöker hitta en väg framåt. Generalsekreteraren angav flera skäl till resan. Han sa att han ville göra en egen bedömning och bidra till en lösning på konflikten.
Han sa att han ville besöka Minurso, förstås, och själv bevittna vad han kallade en av vår tids glömda tragedier. Lotta Fornarve vet att de här flyktinglägren hör till de äldsta i världen vid det här laget. Generalsekreteraren har själv pratat om hur förkrossande det är att se att familjer har fått vara åtskilda så länge. Det är en helt oacceptabel situation.
Herr talman och ärade ledamöter! Sverige stöder FN:s arbete. Vi har kontakt om vad vi som land kan bistå med. Det handlar alltid om att bedöma: Vad är det viktigaste vi kan göra i det här läget? Hur hjälper vi till? Och hur stöder vi FN-processen? Det gäller också att bedöma politiskt vad som är det klokaste. Jag kan bara hålla med om generalsekreterarens ord om konflikten.
Han sa: "I was very saddened to see so many refugees and, particularly, young people who were born there. The children who were born at the beginning of this occupation are now 40 or 41 years old. So forty years of a very difficult life. I really wanted to give them a sense of hope that this not the end of the world for them. I was concerned that if they know that this is the end of their world, then what will happen to their future? We have to bring them, first of all, lifesaving support and a sense of bigger hope for their better future."
Det är inriktat på ungdomarna och på dem som måste få hopp om en bättre framtid. Det är förstås det som ska driva oss och vägleda oss i vad vi gör just nu. Det är inte lätt, och vi har sett att det har blivit starka reaktioner också på FN:s generalsekreterares resa.
Men vi kan bara uppmuntra dem som nu har en viktig roll att spela, inte minst Frankrike och andra länder, i fråga om att de genom bilaterala kontakter påverkar Marocko till en konstruktiv hållning. Här behövs båda parter för att förhoppningsvis förhandla om en väg framåt. Vi välkomnar det ökade engagemanget från FN:s sida. Vi kommer att engagera oss på alla de fem områden som jag redovisade.
Vi tror att det är den klokaste vägen framåt, och vi kommer fortsatt att ha kontakt med, förstås, både Polisario och Marocko för att se till att vi tar ett steg i taget. Tack för debatten!
Margot Wallström (S):
Jag är väldigt trött på dessa konspiratoriska påståenden, som helt saknar grund, Kerstin Lundgren. Tycker verkligen Kerstin Lundgren och de andra att vår röst saknas? Titta på de uttalanden som vi gör, och titta på hur vi agerar i Genève, i FN och i EU.
Det är vi som många gånger är den enda rösten som står upp för mänskliga rättigheter och för demokrati och som argumenterar mycket starkt för denna position. Vad menas egentligen? Ni inleder vartenda kritiskt inlägg om den svenska FN-kandidaturen med att ni stöder den.
Sedan undergräver ni allt förtroende genom att påstå att vi skulle ge avkall på våra principer. Det är helt nonsens, och det är direkt felaktigt. I varje sammanhang står vi upp och talar om mänskliga rättigheter. Det är bara att följa debatten i sociala medier, så ser man att vi inte är osynliga eller tysta.
Det är tvärtom en mycket livlig debatt som ofta har sin grund i att vi står upp för mänskliga rättigheter. Ni måste sluta med att undergräva denna kampanj genom att påstå saker som tas helt ur luften. Vi har på UD inte resurser att driva två parallella spår.
Redan när vi startade talade vi om att vi tänker ta oss an mänskliga rättigheter, strategin och sättet att arbeta med rapporterna på ett helt nytt sätt. Vi kan inte driva två parallella spår. Det har vi inte folk och resurser till att göra. Nu lägger vi om detta och hittar nya modeller, och vi kommer att göra det för alla regioner samtidigt. Det är klart att det kommer att ta kraft och energi.
Det kommer att kräva att vi konsulterar alla länder och att vi får nya rapporteringssystem. Det är det som vi förbereder. Vi har dessutom utsett en ambassadör för mänskliga rättigheter. Vi jobbar mycket aktivt på alla områden med MR-frågorna. Därför tycker jag att ni någon gång måste nöja er med de svar som vi ger.
Det handlar om, precis som jag har beskrivit, att vi lägger om hela rapporteringssystemet. Det kommer att kräva att vi använder resurserna på ett klokt sätt och förbereder på ett gediget och professionellt sätt också på UD. Vi kan inte upprätthålla så att säga två parallella system, utan nu ställer vi om detta. Det kräver att vi förbereder ordentligt.
Vi frångår inte våra utrikespolitiska principer för säkerhetsrådskandidaturens skull. Allt det som vi gör är ju till nytta för våra utrikespolitiska kontakter. Därför är det bra att vi kan ha en dialog med alla de länder som vi i dag diskuterar med. Och vi glömmer aldrig bort varifrån vi kommer eller vad som är grundläggande principer för vår säkerhets- och utrikespolitik.
Detta hävdar vi, och det tycker jag att man kan följa mycket noga både i EU-sammanhang och i andra sammanhang. Detta är en hörnsten och en omistlig del av vår kandidatur. Som jag sa har vi också utsett en särskild ambassadör för mänskliga rättigheter, och detta kommer med oförminskad kraft att vara en central del i vår utrikespolitik.
Margot Wallström (S):
Vi har ju en tydlig röst! Vi tar upp de här frågorna i våra kontakter med alla dessa 192 länder. Det har också statsministern gjort vid alla besök, i bilaterala och i multilaterala forum. Detta är själva poängen med att vi åker dit och att vi engagerar oss, både i EU-sammanhang och i FN-sammanhang. Vi gör det för att kunna föra fram vår röst. Vi gör det även genom alla våra offentliga uttalanden och genom våra tal.
Mycket av detta, inte minst handlingsplanen för feministisk utrikespolitik, går att läsa på vår hemsida. Det går att följa precis allt som vi prioriterar och det vi menar måste vara ett offentligt budskap. Allt jag säger är också ett offentligt budskap och ett väldigt tydligt uttryck för vår politik och för våra prioriteringar.
Jag tror inte att någon kan säga att vi har varit tysta eller att vi inte skulle ha fört fram våra åsikter. Nu är det hög tid. Det är tre veckor kvar. Jag hoppas att vi kan lägga partikäbblet åt sidan och ställa upp bakom kandidaturen - inte genom att samtidigt försöka undergräva tilltron utan genom att säga att detta är viktigt.
Det är viktigt för att vi ska kunna föra fram Sveriges röst också vad gäller mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer.
Margot Wallström (S):
Robert Hannah har frågat mig om jag avser att lämna besked i frågan om erkännande av seyfo innan valet till FN:s säkerhetsråd sker och på vilket sätt jag och regeringen lyft fram frågan om erkännande av seyfo i samtal med företrädare för den turkiska staten. Låt mig inledningsvis kommentera regeringens arbete med kandidaturen till FN:s säkerhetsråd.
Sveriges engagemang för en bättre och mer rättvis värld, där de mänskliga rättigheterna och folkrätten respekteras och jämställdhet råder, är en avgörande anledning till att vi vill ha en plats i säkerhetsrådet. Den politik regeringen för visar också att vi står fast vid våra principer. Vi söker nu en aktiv dialog med FN:s medlemsstater om dessa värden i det globala samarbetet. Detta är en viktig behållning av kandidaturarbetet.
Att ha samtalsytor är dock inte detsamma som att vara okritisk, och vi tummar inte på våra utrikespolitiska principer för att vinna röster. Som interpellanten noterat i tidigare skriftliga frågor till mig, och i mina svar, har Utrikesdepartementet mottagit den undersökning om historiska massövergrepp som professor Pål Wrange utfört. Undersökningen visar tydligt på de olika frågornas komplexitet. Det är uppenbart för mig att dessa måste diskuteras och analyseras noga.
Detta tidskrävande arbete, som inte endast gäller seyfo, fortgår i flera delar av departementet. Vi har berört professor Wranges utredning i samtal med företrädare för den turkiska regeringen.
Margot Wallström (S):
Först och främst vill jag säga att en rad olika argument blandas på ett nästan förvirrande sätt här. Säkerhetsrådskampanjen sätter oss i kontakt med de övriga 192 länderna i FN för en dialog. I mycket hög grad handlar dialogen om mänskliga rättigheter och om allt det som är vår politik.
Vi får tillfälle att förklara vår politiska hållning, så det är självklart en väldigt viktig plattform för oss. Nu gällde ju interpellationen frågan om historiska massövergrepp, folkmord och så vidare.
UD uppdrog alltså åt professor Pål Wrange att på både en principiell och en allmän nivå belysa relevanta rättsliga, historiska och andra aspekter på såväl förhållningssätt som benämningar i anslutning till historiska massövergrepp. Nu har vi mottagit den undersökningen, som ska hjälpa oss att förstå och hantera olika händelser i det förflutna.
Kanske får jag också påminna Robert Hannah om att dåvarande alliansregeringen lämnade frågan om ett erkännande utan åtgärd. På en riksdagsfråga svarade min företrädare så här: "Som jag tidigare framfört är oberoende forskare bäst skickade att utreda historiska händelser och hur dessa bör rubriceras. En öppen process som präglas av objektivitet och grundlighet, och kan accepteras av alla parter, bör därför eftersträvas.
På så vis kan en politisering av händelserna undvikas, vilket gagnar försoningsprocesser." Det har varit en viktig utgångspunkt. Nu granskar vi förstås utredningen och tittar också på vilka konsekvenserna blir av den. Vi låter departementets alla olika enheter titta på detta.
Det är viktigt, för det är viktigt att ta kontakter och se vad som händer i övriga världen. Vi har förstås haft kontakt med Turkiet och Turkiets ambassad även om nyligen timade händelser. Det är självklart att vi fortsätter vara kritiska. Det är bara att granska våra uttalanden och hur vi agerar både i FN och - framför allt - i EU, som ju är vår plattform.
Där har vi genomgående varit rösten för ett försvar av mänskliga rättigheter. Det är lätt att kontrollera och lätt att följa upp.
Margot Wallström (S):
Robert Hannah, jag beundrar ditt engagemang och tycker att det är viktigt att vi får tala om det här. Så sent som i går deltog jag i ett seminarium i Kulturhuset som just handlade om yttrandefriheten och Turkiets roll. Jag kunde inte ha varit tydligare än så. Jag har absolut inte dolt vad vi anser om de här frågorna. Vi är tvärtom mycket aktiva. Vi är det också genom vår politik.
Vad är det vi ger stöd till? Vilka projekt har vi? Hur agerar vi både i EU-sammanhang och i FN-sammanhang? Gång på gång anordnar vi seminarier där vi talar om vår feministiska utrikespolitik och diskuterar alla de brännande frågor som är på vårt bord just nu och som vi hanterar politiskt. Vi har väl inte dolt någonting.
Vi har tvärtom öppet gett ett uppdrag till Pål Wrange att titta på hur vi ska beteckna historiska massövergrepp. Och vi har fått en rapport som redovisas öppet, som vi granskar och som vi naturligtvis också kommer att ta ställning till. Det här är ingenting som på något sätt har stökats undan eller dolts, utan tvärtom är det en mycket viktig diskussion.
Det är ingen tillfällighet att ytterst få andra länder ens har tagit upp frågan ordentligt. Parlament har gjort det, men regeringar hanterar med stor försiktighet just historiska övergrepp och vilka benämningar som ska användas.
Det internationella samfundet har ju ett ansvar för att agera mot krigsförbrytelser, brott mot mänskligheten och folkmord, och det ansvaret hänger inte på att en situation betecknas som folkmord. Det är väldigt viktigt att säga, för ibland kan man tro av debatten att man har ändrat på någonting bara genom att ändra beteckningen.
När det gäller skillnader mellan brotten säger Pål Wranges studie att det i många fall av massövergrepp som diskuteras hävdas att handlingarna utgör folkmord. Även om det kanske är det mest politiskt laddade folkrättsbrottet är det inte det enda och det finns ingen juridisk hierarki. Andra systematiska och vidsträckta förföljelser kan utgöra brott mot mänskligheten eller krigsförbrytelser.
Det finns inget som hindrar att en handling kan karakteriseras som såväl folkmord som krigsförbrytelse och brott mot mänskligheten. Den terminologiska debatten får inte hindra oss från att kraftfullt agera för att stoppa våldet, om det så i efterhand betecknas som folkmord, brott mot mänskligheten eller krigsförbrytelse. Att agera är vår enskilt viktigaste uppgift. Och det gör vi på olika håll, i Syrien och överallt där vi ser att vi kan göra en insats.
Jag tror att det finns en stark lockelse från delar av oppositionen att uppehålla sig vid den terminologiska debatten som om politiker var bäst skickade att göra det. Det är ju domstolarnas sak att göra det. Vi ska koncentrera vår energi på att agera, och jag ser inte riktigt samma engagemang i det.
Vi agerar både politiskt och humanitärt och även militärt i de områden där det begås omfattande övergrepp. Vi fortsätter att ha dialogen, vi fortsätter att vara tydliga och vi kommer att fortsatt hävda det som är pelarna i svensk utrikespolitik: yttrandefrihet, demokrati och försvar för mänskliga rättigheter.
Margot Wallström (S):
Tack så mycket, Robert Hannah! Men du måste väl hålla med om att det viktiga är hur vi agerar och vad vi gör för att förhindra det som just nu pågår, inte minst i Syrien och Daishs övergrepp mot kristna och andra minoritetsgrupper. Det är fruktansvärda exempel på förföljelser som vi ser. Det viktiga är ju vad vi gör. Tyvärr handlar debatten här ofta bara om ett ord - som om benämningen avgjorde saken.
Men det är ju ingen tillfällighet att regeringar och vi utrikesministrar inte gör det därför att vi anser att vi ska följa folkmordskonventionen och visa full respekt för den. Det måste vi göra genom att låta procedurerna som har etablerats för detta råda. Men under tiden måste vi se till att göra allt vi kan för att stoppa övergreppen och krigsbrotten.
I många fall är det uppenbart att det är krigsbrott eller kanske till och med brott mot mänskligheten som begås. Vi har inte på något sätt stuckit under stol med vad vi tycker om det. Vi är i dag den femte största humanitära bidragsgivaren i världen. Det är väl ett gott exempel och ett gott betyg på hur Sverige agerar? Vi är den sjätte största bidragsgivaren till FN. Då är det klart att vi också vill ha inflytande.
Det finns inga exempel på att vi på något sätt skulle ha städat undan vår kamp för mänskliga rättigheter och demokrati. Det är precis tvärtom. Vi har fått en ännu större arena att verka på. I alla våra kontakter, inklusive med Turkiet, talar vi om vad vi tycker - jag gjorde det så sent som i går - när det handlar om yttrandefriheten och skyddet för det fria ordet.
Vi kommer att fortsätta att göra det, och vi kommer förhoppningsvis att fortsätta göra det från FN:s säkerhetsråd framöver. Den här debatten är viktig också för efterlevande till offren för 1915 års övergrepp. Minnet är både oerhört och levande, och vi är skyldiga dem att hantera det på ett seriöst sätt.
Margot Wallström (S):
Sofia Damm har frågat mig huruvida det är rimligt att Sverige röstar för en resolution som både förminskar och osynliggör judars och kristnas band till Haram-al-Sharif, eller tempelberget, och klagomuren samt varför regeringen ställer sig bakom en resolution som inte bara skickar ett farligt signalvärde utan är direkt felaktig och som polariserar situationen i Mellanöstern ytterligare.
Den 12 april röstade Sverige tillsammans med Frankrike, Spanien och Slovenien samt 29 andra stater för en resolution i Unescos styrelse om kultur- och världsarvsfrågor av religiöst, politiskt och kulturhistoriskt värde för alla inblandade. Resolutionen handlade även om Gazas återuppbyggnad och utveckling. Kretsen som röstade för utgjorde en överväldigande majoritet av medlemsstaterna i Unescos styrelse. En minoritet, sex stater, röstade nej.
EU:s medlemsstater, representerade i styrelsen, röstade på tre olika sätt: fyra för, två avståenden och fem emot. Sverige verkade i förhandlingarna för en EU-gemensam linje. EU förhandlade med Palestina för att få igenom sina ändringsförslag. Vissa av dessa togs ombord, andra inte.
När det stod klart att EU-rösten skulle splittras gjorde Sverige en samlad bedömning att vi, trots att EU inte fått gehör för alla synpunkter, ändå kunde rösta för tillsammans med tre andra EU-medlemsstater. Sverige har, beroende på resolutionens utformning, även vid tidigare tillfälle röstat för.
EU, inklusive Sverige, använder både begreppen Haram al-Sharif/tempelberget om området där al-Aqsa-moskén ligger för att markera alla abrahamitiska religioners, alltså judendomens, kristendomens och islams, historiska, kulturella och religiösa band till området och till Jerusalem. Regeringen betonar vikten av alla religioners tillträde till de heliga platserna.
FN:s säkerhetsråd har i sitt uttalande den 17 september endast använt den arabiska termen Haram al-Sharif, varför det också kan anses vara vedertaget språkbruk inom FN. Jag vill understryka att det således inte finns något i texten som syftar till att frånta platsen sin religiösa betydelse för judendomen. När det gäller Gaza är den humanitära situationen allvarlig. Gazas isolering behöver brytas och återuppbyggnaden påskyndas.
Det är centralt att alla parter, både Palestina och Israel, samarbetar med Unesco och underlättar vårt globala gemensamma ansvar för kulturarvet.
Margot Wallström (S):
Det är viktigt att titta på. Jag vet inte när vi diskuterade det senast. Det är möjligt att man får gå tillbaka så långt som till den förra regeringen. Där bör vi vara konsekventa, men man kan använda båda.
Återigen måste vi vara väldigt nogsamma med att försöka att göra sådant som bidrar till förståelse och till att parterna kommer samman. Här var det en väldigt splittrad röst, och kanske heller inte alltid skickligt hanterat av dem som var ansvariga för resolutionen. Det tror jag att de har medgivit i efterhand.
Tyvärr lyckades vi inte få en gemensam EU-linje. Det kunde definitivt ha skötts bättre. Det tror jag att alla kan konstatera.
Nu måste vi försöka att göra allt vi kan för att komma tillbaka till en situation där man lugnar ned och deesklarerar det våld som har uppstått och de problem som vi har i Mellanöstern. Det är bra om vi också kan använda Unescos styrelse till att göra det.