KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jacob Johnson (V):
Sofia Arkelsten fäste sig vid och förundrade sig i sitt inlägg över vårt förslag om att Livsmedelsverket ska samordna en dricksvattenkampanj. Jag får påminna Sofia Arkelsten om att Livsmedelsverket i sin instruktion har ett uppdrag att arbeta aktivt för bra matvanor och mot risker i livsmedelshanteringen.
Vatten betraktas som ett livsmedel. Vår dricksvattenkampanj handlar inte bara om att man ska dricka kranvatten utan också om att vatten ska ersätta läskkonsumtionen, som vi vet har hälsoeffekter inte minst på barn. De kan få diabetes om de dricker för mycket läsk.
Den kampanj vi föreslår att Livsmedelsverket ska göra syftar till att beakta både klimat-, miljö- och hälsofrågor. Kommunerna har kraftfulla instrument för att jobba med detta genom sina kommunala vattenverk. Samhället kan genom en samordnad informationskampanj nå ut effektivt. Samhället har en bra produkt och en bra vara att marknadsföra, Sofia Arkelsten.
Är inte det något positivt? Ska man inte använda den möjligheten? Tror du inte på marknadsföring som metod?
Jacob Johnson (V):
Livsmedelsverket har som instruktion att arbeta aktivt för bra matvanor. Jag blir lite oroad över Sofia Arkelstens inlägg. Det verkar som om du inte stöder denna instruktion. Livsmedelsverket ska arbeta aktivt. De ska använda marknadsföringsmetoder. De ska bedriva kampanjer. Och du står här och säger att de inte ska göra det!
Jag är faktiskt oroad, och jag tycker att du ska ta och tänka igenom det här och tillåta även statliga aktörer att använda sig av kampanjmetoder och marknadsföra sig. Det är du som ska tänka om, Sofia Arkelsten!
Jacob Johnson (V):
När Uppdrag granskning tog sin titt bakom köttdisken på fyra Icabutiker i Stockholm visade det sig att butikerna hade märkt köttfärsen så att den såg en dag färskare ut än den var. Programmet som visades i december visade också att det handlade om ett systematiskt fuskande. Livsmedelsverket anmälde de fyra Icabutikerna till åklagare för brott mot livsmedelslagen. Flera av butikerna är också polisanmälda av miljö- och hälsoskyddsförvaltningarna i respektive kommun.
Snart uppdagades att det även hos Axfood, som till exempel har butikskedjorna Hemköp och Willys, har förekommit allvarliga brister vid märkningen. Även Coop har medgett att det har förekommit att varor märkts på fel sätt. Butiksanställda vittnar i medierna om ett systematiskt fuskande i hanteringen av fisk och räkor. Man öppnar paket, vänder filéer och paketerar om. Inom branschen finns det tydligen till och med ett uttryck för detta, "ompack".
Det sker helt rutinmässigt. Direktivet att märka om köttet har kommit från chefer. Etiketten har inte så mycket med verkligheten att göra, om man säger så, sade en tidigare butiksanställd till Aftonbladet.
Livsmedelsföretagen har givetvis ett enormt ansvar för att se till att de följer lagen, men trots polisanmälningar och tillsägelser från Livsmedelsverket har ännu fler butiker åkt fast för köttfusk, till exempel i Uppsala och Kristianstad. Fusket har pågått länge. Ica har känt till fusket sedan 2003.
Handels ordförande ger Ica underkänt och anser att köttfärskrisen inom Ica är en chefs- och ledningsfråga. De anställda gör som de blir tillsagda, annars är det arbetsvägran. Att bevaka att butiken följer lagstiftningen är en tung börda att lägga på de anställda som har ett stort ansvar men låga löner. Frågan är om det omfattande fusket någonsin hade upptäckts om inte Uppdrag granskning hade gjort det.
Tydligt är i alla fall att landets livsmedelsinspektion inte hade upptäckt det systematiska fuskandet. Tydligt är också att fusket verkar vara så utbrett och omfattande att inte ens livsmedelsföretagen själva verkar kunna få kontroll över situationen. Vad kan då göras från politiskt håll? Något måste kunna göras. Borde inte antalet kontroller ökas kraftigt? Det vore nog en åtgärd som skulle få företagen att sluta fuska.
Ökade kontroller skulle i och för sig innebära att högre avgifter skulle behöva tas ut, och kommunerna skulle behöva ökade resurser för att anställa fler kontrollanter. Men ministern säger i sitt svar att inga extra resurser bedöms behöva tillföras livsmedelskontrollerna och att inga åtgärder behöver vidtas förutom de som redan görs. De räcker för att marknaden ska följa lagen.
Om jag tolkar jordbruksministerns svar rätt anser han inte heller att samhället bör ställa större krav på utbildning hos anställda inom livsmedelssektorn. Men menar ministern verkligen att vi från politiskt håll inte ska verka för att kontrollerna ska bli fler och kanske även grundligare? Menar ministern verkligen att inga politiska initiativ bör tas för bättre utbildning och medvetande inom livsmedelssektorn?
Jacob Johnson (V):
Givetvis är det ett lagbrott att märka om köttförpackningar. Vad som har skett är dock flera sådana lagbrott och sådant fusk, och därför har vi denna interpellationsdebatt. I min interpellation föreslog jag också införande av obligatorisk utbildning för dem som hanterar livsmedel. Jordbruksministern uttalade sig i tv före jul om att man skulle kunna tänka sig att införa ett matkörkort, även om det borde vara frivilligt för de små företagen.
Jag vill upprepa frågan: Skulle man inte kunna tänka sig att införa ett sådant matkörkort med obligatorisk utbildning för alla som arbetar med livsmedel? Det har man till exempel i Finland och Danmark, där det är obligatoriskt att genomgå en grundläggande utbildning i livsmedelshygien för att starta eller driva livsmedelsverksamheter.
I Finland måste man klara ett så kallat hygienkompetenstest, alltså ett test som är uppbyggt på olika ämnesområden, bland annat mikrobiologi och förorening av livsmedel, matförgiftningar med mera. Vi har inga sådana obligatoriska krav som de har i våra nordiska grannländer. De större livsmedelsindustrierna är nog medvetna om att man måste ha kompetent folk, men mindre livsmedelsindustrier, snabbmatsrestauranger och livsmedelsbutiker kan däremot behöva höja sin utbildningsnivå.
Som jag sade tidigare är det väldigt viktigt att de som arbetar med ansvarsfulla arbetsuppgifter, ofta mot låg lön och med ett stort ansvar, får chans att utvecklas och ta sitt stora ansvar. Regeringen har föranmält en samlad livsmedelsstrategi. Nu säger ministern att denna fråga knappast kommer att behandlas, men jag tycker nog att det vore naturligt om den gjorde det. Ministern ska återkomma.
Vi får väl se om frågan trots allt kommer med. Jag vill också passa på att vidga den här debatten lite grann, för en annan central livsmedelsfråga gäller vår köttkonsumtion som sådan. Den ökar från år till år i Sverige och världen. Den har ökat med i storleksordningen 25 procent sedan vi gick med i Europeiska unionen.
Det är ett problem, inte bara hygieniskt sådant, utan också bland annat ett miljöproblem och ett djurhälsoproblem. FN-utredningen har visat att boskapssektorn står för hela 18 procent av de globala utsläppen av växthusgaser.
Boskapssektorn är också en av de största orsakerna till förlusten av biologisk mångfald och påverkar den stora debatten om skogsskövlingen i världen. Det finns också en koppling till vattenfrågor. Hela köttdebatten, både hur köttet märks och hanteras i butikerna och hur det produceras, är en väldigt stor framtidsfråga.
FN:s livsmedelsorgan tror att konsumtionen av kött- och mejeriprodukter kommer att fördubblas till 2050. Men det är dags att vända skutan, och ett första etappmål skulle kunna vara att minska köttkonsumtionen i Sverige till nivån när vi gick med i Europeiska unionen. Jag tycker att även detta ska beaktas i livsmedelsstrategin - vi ska ha en säker kötthantering, men vi ska också ha en strategi för att minska köttkonsumtionen i Sverige.
Jacob Johnson (V):
Jordbruksministern, alla andra och jag är säkert helt överens om att det är olagligt att märka om livsmedel. Vi är också helt överens om att det bör göras oanmälda kontroller. Vad vi inte är överens om är vilka initiativ vi från politiskt håll - regeringen - bör ta för att utbildningsnivån inom sektorn ska höjas och också för att kontrollerna ska bli mer frekventa. Fru talman!
Det är säkert inte sista gången som jordbruksministern och jag debatterar kött ur olika aspekter - må det vara hanteringen i butikerna, uppfödning av boskap för köttkonsumtion med dess påverkan på klimatfrågan, djurskydd, livsmedelsarbetarnas arbetsvillkor med mera. Det finns många problem i denna kedja som talar för att köttkonsumtionen av flera olika skäl bör minska.
När det gäller hanteringen av kött, inklusive märkning, måste högre krav ställas på ledningen i företagen och på de anställda. Handeln måste helt enkelt leva upp till högt ställda krav på redlighet. Bättre utbildning och en ledning som sätter säkerhet, ärlighet och kundernas förtroende före kortsiktiga vinster är A och O i detta.
De som jobbar med de så allvarliga kötthanteringsfrågorna måste få erkännande för sitt viktiga arbete. För att travestera en känd partikollega till jordbruksministern: Kötthanteringen i Sverige bör bli både smalare och säkrare.
Jacob Johnson (V):
Jag har i denna interpellationsdebatt uppmärksammat de vidriga uttryck för traditionellt patriarkalt förtryck som i dag förekommer i irakiska Kurdistan. Detta förtryck kan komma till uttryck på många sätt; som regelrätta mord, som tvångsgiften, genom att unga flickor begår självmord genom att sätta eld på sig själva, genom att flickor tvingas sluta skolan etcetera. Förtryck av kvinnor är ett globalt fenomen, och det förekommer även här i Sverige.
Jag har tagit upp förhållandena i irakiska Kurdistan dels därför att situationen är så allvarlig som den är och tyvärr ser ut att försämras, dels därför att jag är en vän till det kurdiska folket. Jag vill avsluta mitt inlägg i den här debatten med en vädjan och en begäran till utrikesministern att ta alla möjliga initiativ från svensk sida för kvinnornas och barnens bästa i irakiska Kurdistan.
Jacob Johnson (V):
Jag tackar statsrådet för svaret. I min interpellation utgår jag från exemplet med mapuchefolket, som är en viktig och stridbar del av Chiles ursprungsbefolkning. Under Pinochetdiktaturen skövlades dess naturtillgångar, och mapuchefolket förföljdes.
Trots att diktaturen i dag är borta respekteras mapuchefolkets rättigheter fortfarande i ringa grad av chilenska myndigheter och transnationella storföretag. Flera utländska storföretag, inklusive Stora Enso, har varit inblandade i exploateringen av naturtillgångar i mapuchefolkets område.
Jag har ställt ett antal frågor till Ewa Björling om vad Sverige kan göra för att ursprungsbefolkningarnas rätt respekteras med anledning av associeringsavtalsförhandlingarna mellan EU och Andinska gemenskapen.
Statsrådet säger bland annat i sitt svar att det är en prioriterad fråga för Sverige och EU att öka de mänskliga rättigheterna inom den samlade utrikes- och handelspolitiken och att en klausul om mänskliga rättigheter ska ingå i avtal som EU sluter med omvärlden.
Det är bra, och det instämmer jag naturligtvis i. Jag delar även åsikten om FN-deklarationens erkännande av ursprungsbefolkningars sociala rättigheter, deras rätt att utveckla sin kultur, egna institutioner och levnadssätt är grundläggande. Herr talman! Av svaret framgår även att Sverige verkar för utvecklingsvänliga avtal i de nu pågående förhandlingarna.
Detta med utvecklingsvänliga avtal låter bra. Men det kan minst sagt vara problematiskt eftersom EU och Sverige nu driver på för att få igenom handelsavtal om de så kallade Singaporefrågorna om investeringar, konkurrensfrågor och offentlig upphandling. Vi måste inse att Andinska gemenskapen och EU inte är rakt av jämförbara storheter.
Vi får inte agera så att den lokala utvecklingen i Bolivia och andra länder försvåras avsevärt genom något som kanske formellt sett är konkurrens på lika villkor men i praktiken till fördel för storföretagen inom EU. Det kan slå sönder de ekonomiska grundvalarna för ursprungsfolken och därmed hota deras mänskliga rättigheter.
I sitt svar berättar Ewa Björling att vid toppmötet i Lima för en knapp månad sedan diskuterades dessa associationsavtalsförhandlingar utan att det var direkta förhandlingar. Statsrådet säger i sitt svar tyvärr ingenting om innehållet i dessa diskussioner och hur de olika ståndpunkterna ser ut. Jag vore tacksam om Ewa Björling kunde utveckla detta i sitt andra inlägg.
Det gäller särskilt så kallade utvecklingsvänliga avtal och de därmed förknippade Singaporefrågorna.
Jacob Johnson (V):
Jag använde inledningsvis mapuchebefolkningen i Chile som ett exempel. Nu ingår inte Chile i Andinska gemenskapen, men Chile har ju också ett avtal med EU. Det finns en väldigt ojämn inkomstfördelning i Chile. Det drabbar inte minst ursprungsbefolkningen.
Man kan säga att avtalet inte har hjälpt ursprungsbefolkningen, trots att Chile i dag är ett ganska rikt land. Det är någonting att tänka på. Därför kanske jag ska svara på den andra frågan om hur jag ser på vad avtalet ska omfatta. Man kanske bör gå stegvis.
I de här förhandlingarna skulle man kunna utesluta de kapitel som berör Singapore, offentlig handel, tjänster, upphovsrätt och så vidare, för att komma fram till en interimslösning. Sedan skulle man kunna återuppta förhandlingarna allteftersom man såg att mer symmetri börjar uppnås, kanske tack vare några strukturella fonder.
Det finns andra saker som man skulle kunna försöka beakta i de här förhandlingarna, till exempel erkännande av universella offentliga varor, gratis överföring av teknologi inom produktion av förnybar energi och tillgång till nödvändiga mediciner.
Det är många frågor som man på ett konstruktivt sätt kan föra in just för att få en dynamik och en utveckling inom Andinska gemenskapen. Jag skulle också vilja lyfta upp frågorna om urfolkens immateriella rättigheter.
Där har Björling i sitt svar sagt att Sverige driver krav på ursprungsangivelser. Men jag menar att det är långt från tillräckligt. Man skulle kunna säga att i dag finns 90 procent av all biologisk mångfald i utvecklingsländerna samtidigt som 95 procent av alla biologiska patent finns hos företag i industriländerna.
Där finns en väldig obalans. Hur kan Sverige då agera för att bryta den här trenden så att ursprungsfolk kan få nytta av naturen och den biologiska mångfalden för sina egna intressen och behov? Hur skapar man patentskydd som säkrar en hållbar och rättvis utveckling? I sitt svar säger också Ewa Björling att Sverige verkar för mekanismer för dialog kring hållbar utveckling.
Men i praktiken anser ursprungsbefolkningens organisationer att de inte tillåts delta i någon verklig dialog i den här förhandlingsprocessen utan ser sig som diskriminerade.
Därför är det lite paradoxalt när Björling hänvisar till att EU lägger fokus på demokrati och mänskliga rättigheter i förhandlingarna och säger att det ska borga för alla folkgruppers möjligheter att nyttja demokrati och komma till tals och bevaka sina intressen. Om regeringen verkligen tycker att det är viktigt, varför inte då se till att ursprungsbefolkningen tillåts att själv bevaka sina intressen och komma till tals i förhandlingarna?
Jacob Johnson (V):
Jag kan se vikten av att skydda immateriella rättigheter. Men vi har också, inte minst med tanke på klimatdebatten och behovet av tekniköverföring till utvecklingsländerna, en spänning, en motsats, här. Vi måste komma fram till en lösning så att utvecklingsländerna får tillgång till modern teknik. Aidsmedicin är en annan fråga som har med detta att göra.
En naturlig utveckling får inte blockeras in absurdum. Det är bra att statsrådet uppmärksammar mapucheindianernas situation, och jag hoppas att hon fortsätter att stödja det arbetet.
Det är kanske lite frestande att avsluta den här lilla diskussionen i dag med en fråga till statsrådet om hur hon tror att det troliga nej:et till Lissabonfördraget från Irlands befolkning kommer att påverka det fortsatta arbetet med associeringsavtalet mellan EU och Andinska gemenskapen.
Jag vill avslutningsvis säga att vi inte får tvinga på de fattiga länderna i Andinska gemenskapen handelsregler och konkurrensutsättning utifrån de villkor som gäller i Sverige och Europa. De måste ges en rejäl chans att skydda sina egna tjänster. Det gäller kanske inte minst ursprungsbefolkningen.
Deras produkter kan inte konkurrera med de europeiska produkter som vi är vana att se i vårt regelsystem i Europa i dag.
Jacob Johnson (V):
Jag tackar statsrådet Mats Odell för svaret. Denna interpellation handlar främst om den uppmärksammade domen i Regeringsrätten i vintras med innebörden att Simrishamn och Tomelilla kommuner handlat fel då de låtit Sydskånes Avfalls AB, Sysav, i vilket de båda kommunerna är delägare, sköta avfallshanteringen för kommunerna.
Regeringsrätten har i sin dom fastställt att kommunerna skulle ha upphandlat denna tjänst enligt lagen om offentlig upphandling, LOU. Interpellationen har också en vidare, generell, innebörd. Regeringsrättens dom måste tolkas så att kommunerna ska tillämpa offentlig upphandling i all verksamhet; det gäller även sådant som de annars skulle kunna låta egna kommunala bolag utföra. Det är alltså en dom av stor principiell betydelse.
Jag menar att Regeringsrättens dom allvarligt försvårar för kommunerna att effektivt samverka i kommunallagens anda. SKL, Sveriges Kommuner och Landsting, delar denna bedömning och har nyligen via sin ordförande, Anders Knape, framfört att de anser att nuvarande nationell lagstiftning måste ses över så att de så kallade Teckalkriterierna enligt EG-domstolens praxis kan tillämpas även i Sverige.
Dessa kriterier säger att företag som på ett visst sätt är knutna till den upphandlande myndigheten kan undantas från upphandlingsreglerna. Regeringsrättens tolkning av EG-rätten ifrågasätts även av oberoende jurister som anser att Teckalkriteriernas tillämplighet inte är villkorad till nationell lagstiftning. Annorlunda uttryckt anser de att Sverige borde kunna tillämpa dessa undantag utan egen nationell lagstiftning.
Det kan även hävdas att Regeringsrätten inte gör en total avvägning av tillämplig svensk lagstiftning såsom kommunallagen, miljöbalken och aktiebolagslagen. Mats Odell säger i sitt svar att han vill värna den kommunala självstyrelsen och kommuners och landstings rätt att välja former för sin verksamhet.
Vidare säger han att han inte kan ta ställning till eventuella åtgärder då lagstiftningen är ny och debatt pågår om domarnas konsekvenser för kommunernas samverkansmöjligheter. Statsrådet anser att det vore bra med en analys av frågan, dels en fördjupad analys av konsekvenserna för den kommunala sektorn, dels en analys av utrymmet enligt EG-rätten. Han anser således att frågan behöver analyseras vidare.
Man kan, fru talman, säga att statsrådet har viss insikt i och förståelse för frågans vikt. Men det var inte riktigt svar på mina frågor. Jag har frågat vad statsrådet avser att göra. Avser statsrådet att göra något för att säkerställa att kommunerna effektivt kan samverka med sina bolag till exempel vad gäller avfallshanteringen? Avser statsrådet att ta initiativ för att pröva lagstiftningen?
Eller tänker statsrådet vänta tills någon som anser sig ha tid analyserat frågan?
Jacob Johnson (V):
Det är intressanta synpunkter som har kommit fram här i debatten. Det gäller till exempel frågan om avbolagisering av kommunala bolag kanske kan vara en väg att gå. Jag kan ha en viss sympati för det. Jag frågade statsrådet vad statsrådet avser att göra. Jag har fått till svar ungefär att hemläxa pågår.
Det pågår analysarbete, kartläggningsarbete och inventering tillsammans med Sveriges Kommuner och Landsting. Det är väl ett bra första steg. Jag skulle gärna vilja veta: När kommer det en analys? När kan vi få ta del av något resultat? Det är, som har påpekats här tidigare, en viktig principiell fråga. Därför är det viktigt att det görs skyndsamt så att kommunerna vet hur de ska agera. Det gäller inte bara avfallshantering.
Det kan gälla kommunala bolag inom hälso- och sjukvård, idrottsanläggningar med mera. I mitt andra inlägg vill jag problematisera avfallshanteringen lite grann och varför det är så viktigt med en kommunal samverkan. Sverige måste liksom alla medlemmar i EU uppfylla EU:s avfallsdirektiv.
Dagens avfallsinfrastruktur, och inte minst den kommunala, som har byggts upp under lång tid och där bland annat samverkan med egna bolag ingår är fundamental. Sysavdomen försvårar utvecklingen av infrastrukturen. Utvecklingen inom området går också snabbt. Nya aspekter har uppstått, till exempel biogasproduktion från avfallet.
Jag menar att upphandlingskravet försvårar en dynamisk, flexibel samverkan inom nya utvecklingsfält vad gäller avfallshanteringen. Som vi var inne på några stycken är frågan om en lokal hantering av avfallet viktig. Upphandlingskravet försvårar också det.
Går det inte att upphandla här kan det mycket väl leda till ökade transporter runt om i landet och som vi också hört över landets gränser. Det är en trovärdighetsfråga gentemot medborgarna. Om vi genom upphandling får transporter kors och tvärs över landet och över landets gränser kors och tvärs tror jag att medborgarna kommer att uppfatta det som negativt. De vill ha en lokal hantering.
Den omställning av samhället som krävs av miljö- och klimatskäl är en mycket stor utmaning inte minst av klimatskäl. Det kräver i sin tur aktiva och engagerade samhällsmedborgare som tänker globalt men agerar lokalt och har förtroende för sina lokala myndigheter.
Det gäller att kommunerna har trovärdighet och transparens i hanteringen av dessa väldigt viktiga frågor. Det är kommunerna som har det lagstadgade ansvaret för avfallshanteringen. Regeringen måste säkerställa att kommunerna verkligen kan samverka effektivt med andra kommuner och använda egna bolag i det arbetet.
Det får gärna vara analyser och kartläggningar, Mats Odell. Men kommuner, landsting och landets avfallshantering behöver framför allt handling från landets högst ansvariga i denna fråga.
Jacob Johnson (V):
Det är kanske lite symboliskt att vi i dag, när vi går och väntar på folkomröstningsresultatet i Irland om Lissabonfördraget, kan konstatera att Sverige på något sätt är bäst i klassen i EU när det gäller det som vi diskuterar i dag. Vi följer alla regler och övertolkar kanske till och med de regler som finns.
Regeringsrätten avslår och anser att vi inte kan tillämpa de här Teckalkriterierna som skulle ha möjliggjort den här mer flexibla samverkan mellan kommuner när det gäller avfallshanteringen som jag tycker är väldigt väsentlig. Mina borgerliga meddebattörer lyfter upp konkurrens som en väldigt viktig faktor.
Jag lyfter upp samverkansmöjligheterna, det demokratiska engagemanget, transparens och förtroende för kommunernas hantering, inte minst därför att miljö- och klimatdebatten kräver stora förändringar av vårt sätt att agera. Det kräver beteendeförändringar av oss medborgare. Då är det demokratiska engagemanget och samverkan väldigt viktigt.
Det är också en viktig fråga att diskutera olika alternativa driftsformer. Förutom den här kommunala marknaden som vi diskuterar finns det en väldigt stor privat marknad som olika privata avfallsbolag kan agera på. Det finns ingen lag om privat upphandling. Det finns en lag om offentlig upphandling.
Det finns en väldigt stor marknad för privata bolag. Jag avslutar med att uppmana statsrådet att agera i den här frågan. Jag får överväga om jag från min stol ska agera i riksdagen om inte ministern gör det för att få till stånd en översyn av gällande lagstiftning.