Ulrika Heie (C):
Det är i dagarna ungefär två månader kvar till studenten. Jag tror att jag kanske hade lite samma bild som Cecilia Dalman Eek om sången på trappan, de vita mössorna och väldigt många glada miner. Man firar att tre års relativt hårt arbete, kanske med lite olika insatser från olika elever, faktiskt är till ända och att man verkligen är på tröskeln ut till vuxenlivet på många olika sätt.
Det tror jag är det mål och den förhoppning som vi alla känner när vi ser de här bilderna. För att ändå vara lite personlig handlar det för min del också om att jag vet att den vita mössan till sonen är beställd, och det är ett par månader kvar innan det är dags att också fira att de där åren är genomgångna. Ändå vet vi också att det för alldeles för många ungdomar inte enbart är glädje den där sista dagen när de slutar gymnasiet.
Det kanske också är en klump i magen därför att det inte blev riktigt som de hade tänkt sig. En del kanske har hoppat av gymnasieskolan. De står bredvid och ser sina tidigare klasskamrater fira att man genomfört gymnasieskolan, men av olika anledningar har de själva valt en annan väg, ibland för att de ville det själv, ibland för att de faktiskt inte klarade av gymnasieskolan och det de hade trott sig om.
Det där är någonting som jag skulle hoppas att vi diskuterade utan att slänga olika politiska förslag i ansiktet på varandra. Det handlar faktiskt om de här individernas möjligheter till fortsatt lärande, till fortsatt tro på sig själva och sin förmåga att utveckla sina kompetenser. Det blir alltför lätt så att vi diskuterar huruvida det skulle finnas en ettårig gymnasieutbildning eller inte, vilket ju inte är fallet. Det vi diskuterar i dag är, som en del av mina kolleger redan har sagt, ett motionsbetänkande.
Den nya gymnasieskolan, Gymnasium 2011, är nu inne på sitt andra år. Det är först nästa år som vi fullt ut ser vad den leder till. Vi hade en öppen utfrågning om gymnasieskolan i riksdagen för ett par månader sedan. Jag måste ändå säga att oavsett hur det låter i den här debatten var det väldigt mycket positiva tongångar från dem som deltog när de berättade om det de hade sett.
Ingen utvärdering har kunnat göras efter två år, men en del uppföljningar har i alla fall gjorts. I den öppna utfrågningen fanns det företrädare för huvudmän, för elever, för fackliga organisationer och för myndigheter. Jag skulle vilja nämna något av det som ändå var det positiva. Och det känns gott, måste jag väl också säga, när man som politiker har varit med och fattat beslutet om Gymnasium 2011 att det faktiskt är mycket som blir bra.
Den nya gymnasieskolan är tydligare. Man upplever en bättre struktur. Det är tydligare utgångar från programmen, och det är positivt. Kunskapskraven är formulerade på ett sätt som i princip alla verkar nöjda med, säger Skolverkets generaldirektör. Fler poäng i yrkesämnen är uppskattat på de flesta program.
Från branscherna är man över lag nöjd med den utformning som yrkesprogrammen har fått när det gäller ämnesplaner, examensmål, kunskapskrav med mera. Det är direkt taget ur den hearing som vi faktiskt hade för ett par månader sedan.
Programråden är viktiga, både för att öka samverkan med näringslivet och för att känna att man på olika sätt kommer rätt i utbildningen så att den ger den kompetens som man behöver för dagens arbetsliv, men också för morgondagens. Herr talman! I vissa delar av Sverige har man svårt att rekrytera till vissa gymnasieutbildningar, trots att vi vet att det kommer att finnas ett stort arbetskraftsbehov inom de områdena.
Jag besökte häromveckan Vadsbogymnasiet i Mariestad och industriprogrammet där. Där har man ett högt söktryck. Det syns inte alltid i den nationella debatten att det finns skolor som lyckas väldigt bra. Dels håller skolan en hög kvalitet på utbildningen, dels är det så att branscherna runt omkring och företagen i Mariestad med tydliga signaler har visat varför det är så viktigt med just industriprogrammen.
Därför handlar det inte om, som jag kan se det, att programstrukturen skulle vara fel, utan det handlar mycket om att kunskapen inte är tillräcklig om de behov som finns på arbetsmarknaden och den information som går ut till eleverna. Vid just det här tillfället var man i full färd med att förbereda utställningarna till UF-mässan, som skulle ske någon månad senare.
Det var spännande att se de förberedelserna för att sedan kunna besöka elevernas montrar på UF-mässan och se hur det faktiskt blev. Man hade tillverkat fyrar med belysning, plåtarbeten och så vidare som var fantastiskt populära att också bjuda ut till försäljning. Det finns exempel, även om de är något färre än för industriprogrammet, där också vård- och omsorgsprogrammet har ett högt söktryck.
Det handlar om att utbildningarna behöver göra sitt arbete, men också om att arbetsgivarna behöver vara tydliga med vilka krav som ställs för möjligheten att få jobb. Jag tror att det behöver göras mycket mer av de goda exempel vi kan se när det gäller vilka framgångsfaktorer de utbildningar och de skolor som lyckas rekrytera elever har. Vad är det som de gör?
Vi bör titta på det i stället för att enbart fokusera på sifferexercis, se på minskande söktryck och så vidare. Jag vänder mig mot den bild som man gång på gång basunerar ut om att de elever som söker yrkesutbildningarna inte är lika smarta som de som söker de högskoleförberedande programmen.
Det står i en artikel av ledamöterna Baylan och Malmström i utbildningsutskottet att de elever som söker högskoleförberedande program är smartare än regeringen. Det är ganska frapperande att man i denna underliggande ton talar om att det finns en del elever som inte är lika smarta. Det gör mig ont att man har den bilden av unga människor.
En av de allra viktigaste faktorerna i detta handlar om studie- och yrkesvägledning. Det handlar om den information som elever får. Jag har blivit uppringd av representanter som arbetar med gymnasieutbildning som säger: Snälla, tala om att det går att få högskolebehörighet på alla program! Vi har aldrig sagt någonting annat från allianspartiernas sida än att det går.
Det var en viktig del av den nya gymnasiereformen att det skulle vara valbart för alla. Att då, som oppositionen många gånger gör, säga att vi stänger dörrarna för unga människor när det gäller gymnasieskolan är fel. Ibland är det rent av råljug som framförs när man säger att det inte går att läsa in högskolebehörighet på dessa program.
Däremot vet vi att man ibland behöver läsa ett utökat program. Men ni har redan hört från talarstolen att vi nu gör en översyn och ser att man inom de 2 500 programmen ska kunna få högskolebehörighet.
Det var inte så jättelänge sedan som Socialdemokraternas numera valda ledare i en av näringslivets morgontidningar ytterligare spred bilden av att man inte kunde läsa in högskolebehörighet på yrkesprogrammen. Herr talman!
Vid utbildningsutskottets offentliga utfrågning om gymnasiereformen diskuterades vikten av att reformen får sätta sig och att varje ny ungdomskull får bästa möjliga förutsättningar för att göra väl underbyggda och motiverade val. Det är därför vi på många sätt har höjt kraven. Vi har höjt kraven på kompetens.
Här har grundskolan en viktig roll att spela för att kunna ge den grundläggande möjligheten att klara gymnasieskolan på ett bra sätt. Vi har ett ansvar för att skolan utformas så att den främjar kunskap och kreativitet, för att den använder sig av modern teknik och för att den tar avstamp i den aktuella forskning som finns om hjärna och lärande. Det ska göras på ett sätt så att varje elev får möjlighet att nå sin potential.
Därför är det viktigt att hela utbildningskedjan hänger ihop. Grundskolan är en central del för att ge eleverna en chans att klara gymnasieskolan med bra resultat. Låt mig till slut bara nämna ett exempel som gör mig glad och som visar att det går.
Oavsett vad man beskyller varandra i riksdagen för och vad man säger om att regeringen inte skulle ha gjort vad den kan för att lösa skolans problem visar detta att det är ute i kommunerna och ute i varje klassrum där elever möter lärare och där rektorer har ett bra ledarskap som det går. Ni vet alla att Nossebro skola i Essunga är känd för att man har haft en dålig placering och för att man för tre år sedan lyckades göra det möjligt för alla elever att lämna grundskolan med tillräckliga kunskaper.
Nu, tre år senare, slutar dessa elever gymnasieskolan. Det forskarpar som har följt dessa ungdomar under åren har nu intervjuat varje enskild elev som lämnade grundskolan för tre år sedan. Detta är inte publicerat än, så jag ska inte tala om exakta siffror. Men det är nästan ingen som har hoppat av gymnasieskolan.
Det är detta som är så viktigt: Man ska få möjligheter från grundskolan att klara av det hela, och man ska få en tro på sitt eget lärande och sin egen förmåga. Valfriheten är viktig för att alla inte ska stöpas i samma form. Därför är vi mycket positiva till den tydlighet som den nya gymnasieskolan nu ger och till de olika möjligheterna framåt. Herr talman! Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionerna.