KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva Flyborg (FP):
Nej, det är egentligen inte jag som måste svara, utan marknaden bygger det som är mest effektivt. Skulle det vara vindkraften - Gud förbjude, eftersom den är så ineffektiv - skulle jag egentligen inte ha något emot det. För då skulle det visa sig att den var det bästa alternativet. Nu är det inte så, för den får fruktansvärt höga subventioner och är ineffektiv. Jag har inget emot vind eller vindkraft i sig, men den ger dåligt tillbaka från alla de skattemiljarder som pumpas in.
Ja, de pumpas ut ur landet i nästa steg, för vi exporterar vindkraftsenergin, som Mats Odell tidigare pratade om. Det är det som är det stora problemet. Kent Persson kan inte svara på den här frågan, men vi kan spara den till nästa debatt, för vi har samtalat ganska ofta om energifrågor. Han sade så här: Tänk er en stad i Kina! Så fortsatte han med ett exempel på energiomställning mot något miljövänligare och så vidare.
Jag kan tänka mig en stad i Kina där man till exempel bryter neodym som är giftigt och som går till vindkraftverken. I oppositionens förslag om ett grönare Sverige ingår det alltså att man är på väg rakt ned i det svarta Sverige i stället. Gifter som man hanterar långt borta är tydligen okej, men man kan inte bryta här hemma i Sverige. Man är ju emot att bryta uran och alla möjliga saker, för det är miljöfarligt. Jag vet att inte Kent Persson kan svara.
Därför frågar jag inte utan funderar mer högt. Jag tycker att det är lite konstigt att Kent Persson tycker att man inte ska ha så himla mycket subventioner utom i vissa fall. Det är ett rent politiskt ställningstagande. Det går bra att subventionera det ena men inte det andra, och det är där det blir orimligt. Det är där marknadskrafterna fallerar. Det är där man sätter konkurrensen ur spel.
Det kommer inte att gagna vare sig jobben, miljön, konkurrenskraften eller välståndet i Sverige för framtiden - tyvärr.
Eva Flyborg (FP):
Vi delar regeringens uppfattning att ett klimat- och energiramverk för 2030 behöver utarbetas och beslutas så snart som möjligt för att ge det europeiska näringslivet och andra aktörer i samhället vägledning om den klimat- och energipolitik som ska råda i EU bortom 2020. När det gäller frågan om ett mål för utsläpp av växthusgaser vill vi hänvisa till det miljö- och jordbruksutskottet anförde i sitt yttrande.
Där framhålls, med instämmande i regeringens uppfattning, att EU bör besluta om ett ambitiöst bindande mål för hur mycket EU:s utsläpp av växthusgaser bör minska till 2030. Vi delar regeringens uppfattning att ett bindande klimatmål till 2030 ska inkludera internationella åtgärder.
Satsningar på förnybar energi, kärnkraft och energieffektivisering kommer att vara viktiga för att uppnå målet om minskade utsläpp av växthusgaser även fortsättningsvis. Beträffande mål om förnybar energi delar vi regeringens uppfattning att de nuvarande EU-målen på detta område har bidragit till den snabba utvecklingen av förnybar energi inom unionen. Det säger sig självt.
Samtidigt noterar vi också de för- och nackdelar med energipolitiska mål som kommissionen redogör för på ett ganska bra sätt i grönboken. Utskottet står därför bakom regeringens uppmaning till kommissionen att utreda för- och nackdelar med olika energipolitiska mål. Denna utredning måste genomföras innan principiell ställning tas för eller emot eventuella förslag om bindande mål för 2030 när det gäller andelen förnybar energi och energieffektivisering.
Här vill vi också understryka vikten av att kommissionen i den fördjupade analysen beaktar interaktionen - såväl när det gäller synergier som eventuella motsatsförhållanden - mellan klimat- och energipolitiska mål och styrmedel. Vidare måste kommissionen förhålla sig till de betydande omvärldsförändringar som på olika sätt kan komma att påverka och redan har påverkat förutsättningar för måluppfyllnad eller effektiviteten hos de olika styrmedlen.
Vi sluter upp bakom regeringens uppmaning till kommissionen att med utgångspunkt från den föreslagna utredningen fördjupa analysen bland annat av redovisade policyalternativ inklusive kort- och långsiktiga samhällsekonomiska effekter. Parallellt med detta bör kommissionen påbörja utformningen av ett klimat- och energipolitiskt ramverk efter 2020 där kommissionens överväganden om klimat, förnybar energi, energieffektivisering, försörjningstrygghet och konkurrenskraft ingår.
Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Eva Flyborg (FP):
Vi har inga subventioner till kärnkraften i Sverige. Så långt kan vi åtminstone vara överens. Vad gäller de andra frågorna får vi helt enkelt återkomma till det vi har sagt tidigare. Vi ser fram emot en fördjupad analys om vad som har fungerat, till vilka kostnader, och när, hur och varför. Det är ingenting som någon vare sig bör, kan eller ska föregripa i diskussionen. Vi får helt enkelt återkomma och se på den samlade analysen. Vad är det som har påverkat? Vad kan vi göra mer i Sverige?
Vad behöver vi göra på gemensam nivå i EU, och så vidare? Vilka verktyg, regler, mål, subventioner och annat bör förekomma i en mix som är både hållbar, effektiv och konkurrenskraftig för Europa? Något annat besked har jag inte att ge Lise Nordin i dag.
Eva Flyborg (FP):
Vi delar regeringens inställning att man avvaktar den analys som nu ska göras. Jag tror att det är en klok inställning. Man ställer frågan: Har det varit effektivt utformade stöd? Det gäller analysera mål - bindande mål eller inte - subventionsnivåer och vad som får stöd och inte innan man går vidare till nästa steg. Tar man inte reda på hur man har kommit dit man är i dag, om det var en bra väg eller inte, vet man heller inte vilken väg som är bäst att gå framöver.
Det hjälper inte om man går fort om man går fel. Det är en klok inställning att utreda detta och gå vidare efter det att man har gjort utredningarna och analyserna. Det ser jag verkligen fram emot. Det är ett spännande arbete som ligger framför oss. Jag tror att vi kommer att ha anledning att diskutera det många gånger. Jag har dock en reflexion. Jag gratulerar varken mig själv eller någon annan specifikt. Den svenska regeringen har landat i ett klokt och ansvarsfullt ställningstagande.
Det har alla partier bidragit till gemensamt. En sak som slår mig är att förhållandevis sällan kommer det faktum upp som EU-kommissionen nämner som ett av kriterierna för varför man gör denna variant av grönbok just nu och ställer ett antal problematiserande frågor till medlemsländerna. Det är något som är djupt sympatiskt, och det sker på ett fint demokratiskt sätt.
Men Miljöpartiet hoppar ofta över just det faktum att Europa har genomlidit och fortfarande genomlider en av våra värsta finansiella kriser någonsin. Som Cecilie Tenfjord-Toftby tidigare redogjorde för får länder stora svårigheter med hur de ska förhålla sig till de olika sakerna. Man klarar kanske inte att göra allt lika fort och lika mycket.
Det betyder någonting att finanskrisen har slagit undan benen för många nationella ekonomier där det inte bara är kris utan stor kris. Hela länder kan fortfarande riskera att falla. Det får man inte glömma. Man kan inte leva i en grön dimma, utan man ska vara här och nu på jorden och se till verkligheten.
Lars Lindén (KD):
När så många står utanför arbetsmarknaden försöker ändå Berit Högman att måla en positiv bild och räknar upp allt positivt som hon har hittat i tidningarna. Men om vi frågar svenska folket - 1,5 miljoner står utanför arbetsmarknaden i dag - tycker de att din bild stämmer att det går så bra för Sverige?
Visst finns det positiva faktorer, men det tragiska är att när det gäller det som är viktigast, att skapa jobb, har regeringen totalt misslyckats. Många står utanför arbetsmarknaden. Det är en tragedi för de människorna. Det kostar oss stora pengar. Därför har vi inte råd att satsa tillräckligt på skola, äldreomsorg och vård. Pengarna rinner iväg för att inte företagen längre har lust att satsa. Nio av tio småföretag anställer inte trots högkonjunktur. Man har inte lust. Ni får säga vad ni vill.
Jag har levt i näringslivet i 34 år som företagare. När jag träffar mina kolleger säger samtliga: Vi anställer inte. Vi försöker bli av med folk i dagens läge. Det är inte ett positivt klimat. Det kommer att leda till att ännu fler blir arbetslösa. Har vi råd med det i Sverige? Kan en regering som säger sig vara en arbetarregering tycka att det är positivt med den situationen?
Lars Lindén (KD):
Jag anklagar inte människorna som är utanför arbetsmarknaden för att de är där. De flesta vill ju inte vara där. De vill ha ett jobb, men det finns inga jobb att få. Företagen anställer inte. Det är det som är verkligheten. Vi tycker att det är tragiskt när så många människor som vill inte kan få jobb. De som är sjukskrivna, som du säger, måste rehabiliteras först, men ni ordnar ju inte så det går fort heller.
De får vänta på rehabilitering alldeles för länge i Sverige i dag. Min fråga är: Varför är ni emot att skapa 100 000 nya jobb inom turistnäringen? Det är fullt realistiskt enligt all expertis. Vi skulle kunna skapa 10 000 jobb per år för en ringa penning. Då tillsätter ni en utredning för att se hur man ska finansiera detta lönsamma projekt. Det finansierar sig flera gånger om av sig själv. Kan du förklara det för svenska folket?
Speciellt glesbygd och landsbygd skulle verkligen behöva en satsning på turismen. Vi är det sämsta landet i Norden på att satsa på turism. Är det att måna om folks sysselsättning och arbete?
Lars Lindén (KD):
När alliansprogrammet för turismen skrevs nämnde vi en 25-procentig ökning inom nästa mandatperiod. Då måste man satsa betydligt mer än 10 miljoner. Därmed faller Moderaternas siffra i det fallet. Du kan vara övertygad om att vi kommer att satsa mer. Att den nya chefen på Visit Sweden nu har förstått att det gäller att använda pengarna bra gläds vi åt allihop.
Förut spred man det på så många projekt så det blev inget resultat. Nu är han smart och satsar på två tre sektorer. Det kommer att ge effekt. Då förstår vi att vi måste göra liknande på resten.
Lars Lindén (KD):
Jag vill verkligen understryka det som Hans Stenberg tar upp i interpellationen. Det här är en angelägen fråga. Vi som ofta åker på den här sträckan måste med rätta ställa oss frågan varför det så ofta är förseningar. Det är fler än någonsin. Det handlar om signalfel. Det handlar om lokfel. Det är elledningar som inte fungerar med mera. Man funderar på om det inte är just konkurrens som behövs - ministern lovade att det ska bli större konkurrens på de här linjerna. Men allt det här skapar förseningar.
Med bristen på dubbelspår blir det dessutom svårt att köra i kapp om det är kortare förseningar. Det blir snarare värre och värre utmed sträckan. Senast var jag stående i Gävle i två och en halv timme för att de skulle ordna fram ersättningsbussar. Man tycker att det borde gå att ha bättre beredskap än så. Många av passagerarna på de här tågen reste för några år sedan med bil och flyg, för det var det smidigaste.
De har i takt med ökad miljömedvetenhet gått över till tåg, och det är väldigt positivt. Man har dessutom upptäckt att när man åker tåg så tar det inte 3 timmar och 20 minuter till Sundsvall, utan man får 3 timmar och 20 minuter. Det är skillnad, om man jämför med bil och flyg, som inte är så nyttigt.
Den här utvecklingen har varit positiv ur miljösynpunkt, som jag sade, och gett resenärerna en bättre livskvalitet, resekvalitet, jämfört med att sitta och åka bil och flyga. Att man nu dessutom varslar om att det ska bli färre avgångar i bägge riktningar gör inte situationen bättre för oss som är beroende av att kunna resa på de här sträckorna.
Jag förutsätter att statsrådet verkligen tar den oro på allvar som interpellanten och vi övriga framför och ser till att det snarast satsas på att tågen ska bli ännu snabbare och punktligare och att det blir fler avgångar. Vi i Medelpad är glada åt att statsrådet har satsat på infrastrukturen när det gäller E 4:an genom Sundsvall och bron där. Det blir väldigt bra på många sätt.
Nu hoppas jag också att järnvägen ska få en chans att fungera, för blir det sämre och sämre med järnvägen är det risk att folk återgår till bilar och flyg, och det är väl inte det bästa. Att vi släpper loss konkurrensen på sträckan tror jag är viktigt, för ibland har man känslan av att de tror att de kan bete sig hur slarvigt som helst och ändå få passagerare.
Lars Lindén (KD):
Jag håller med statsrådet om att det finns brister och att de har blivit allt större. Det har som orsak att den förra regeringen inte satsade tillräckligt. Jag håller med om det. Men nu är vi där vi är. Vi kan inte bara peka ut vem som har gjort fel, utan nu har vi ansvaret och måste göra någonting åt det. Det är på underhållssidan som det finns brister på många håll. Ta bara en så enkel sak som att lyssna på radio när man åker.
Det är så fint att man får låna en grej att stoppa i öronen och koppla in. Då hör man alla tre kanalerna på en gång. Efter fem minuter orkar man inte lyssna något mer. Hur tänker de egentligen? Det verkar som att allting bara får rasa. Det finns ägarstyrning, fastän det inte är statsrådet som står för den. Vi måste påverka dem som företräder staten i SJ:s styrelse så att de verkligen prioriterar rätt. Det måste vara något fel när man låter det förfalla så här.
Vi som åker ofta känner att det blir allt sämre på flera punkter. Jag vill uppmuntra statsrådet att snabbt satsa på att det blir konkurrens på de här linjerna. Det borde egentligen vara rena guldlinjerna med så många människor som reser. Att man inte avsätter en del av överskottet för att hålla standarden är en skandal.
Mats Berglind (S):
Lennart Hedquist har med all önskvärd noggrannhet gått igenom problematiken med folkbokföringen och kopplingen till kyrkan som numera är skild från staten. Vi är överens om att det behöver göras en översyn och en utvärdering av om det här systemet fungerar eller inte.
Det är lite synd att vi inte blev helt överens om den här utredningen och vad den i så fall ska utreda. Min uppfattning i alla sådana här sammanhang är att det är olyckligt att man, om man ändå lägger ned resurser på att göra en utredning, begränsar vad den ska göra så pass att man nästan vet vilket resultat den ska komma fram till.
Det kan faktiskt vara så att även om det har kommit fram ett förslag som inte har vunnit gehör, det vill säga att kommunerna och fastigheterna ska vara basen, kanske det finns andra idéer. Det kanske är just sockenbegreppet som återuppstår, vad vet jag? Men jag tycker att det är olyckligt att man inte låter den här utredningen med öppet sinne ta sig an den här problematiken och göra en ordentlig analys.
Jag tycker faktiskt, fru talman, att det är Skatteverket som är tydligast i den här frågan om att det måste göras en översiktlig och genomgripande analys där olika aspekter naturligtvis ska komma till tals. Inte minst viktigt är att det är förenligt med stora kostnader om man ska göra om det här.
Det måste också beaktas i slutändan, innan vi tar ställning. Men, fru talman, jag yrkar naturligtvis bifall till förslaget i betänkandet och ska med spänning följa utredningen och se vad man kommer fram till.
Mats Berglind (S):
I grunden är vi socialdemokrater för ett införande av en naturkatastroffond. Den socialdemokratiska regeringen med Ulrica Messing som minister tog initiativ till en sådan efter de erfarenheter hon och regeringen hade av den stora stormen nere i Småland. Men det är inte helt okomplicerat.
Jag tycker att Ulla Andersson på ett förtjänstfullt sätt redogjorde både för problematiken och för vilka möjligheter som finns. Vi socialdemokrater har avstått från att väcka någon motion i frågan just nu. Det beror på att det finns en del utredningar som försöker bevisa svårigheterna i hur det här ska regleras.
Den norska modellen med en gemensam försäkringsmodell är en sak. Det finns kanske också andra frågor som ska vägas in. Det viktiga är att incitamentet för ett förebyggande arbete fortfarande finns, så att man inte bara kan säga att om det händer något blir det en försäkringslösning eller så får staten gå in och ta kostnaderna. Detta är mycket viktigt.
Som privat ägare har man en skyldighet och ett ansvar för att se till att den egendom man har är försäkrad på ett sådant sätt att det ska kunna regleras om något skulle inträffa. Men så har vi det där som kan inträffa som är mycket större än vad det allmänna kan klara av.
Det kan vara en damm som brister, att det blir stora översvämningar eller den typen av skador som kan drabba inte minst kommuner och landsting. I ett sådant läge är det naturligtvis viktigt att det finns ett sätt att gå in och ta över ett ekonomiskt ansvar.
Men vi är, som sagt var, inte riktigt hemma än när det gäller vilken modell som vi vill rekommendera mest. Därför, herr talman, tänker vi avvakta regeringens proposition och återkomma i den här frågan och vara tydliga med vad vårt alternativ är.
Ulla Andersson tog upp att regeringen med all sannolikhet skulle föreslå privata lösningar. Då kan jag nog på stående fot, utan att ha rådfrågat min partigrupp, säga att det tror jag att vi inte kommer att stödja. Men vi vill också ge regeringen en chans. Vi hoppas nu att det händer lite grann. Det här har dragit ut på tiden i onödan.
Vi känner att regeringen nu måste sätta ned foten och komma med en proposition. Därefter får vi ta ställning till hur vi tänker göra. Med det tänker jag yrka bifall till förslagen i dagens betänkande.
Mats Berglind (S):
Vi socialdemokrater försöker alltid finna breda lösningar som håller över tid när det är sådana här nationella angelägenheter som inte ska förändras på grund av vilken regering som sitter efter förändrade majoritetsskiften. Det är en ambition vi har i sådana fall. Jag har full respekt för att Vänsterpartiet har tagit ställning. De vet vilken modell de förordar.
Jag kan erkänna att vi har en bit kvar att diskutera, och vi vill nog se flera olika alternativ innan vi tar slutlig ställning. Det är ett arbetssätt som vi har. Det kan vara lite olika mellan partierna.
Om det kommer en proposition, jag hoppas ju att den kommer tidigare än i höst, i så fall tidigt i höst är det alldeles utmärkt. Det fördröjer ju inte speciellt mycket, för om regeringen lägger fram en proposition ska den inte ut på remiss. Den ska behandlas av riksdagspartierna här i riksdagen. Det är ju den gängse hanteringen. Det ser jag inte som något fördröjande.
Mats Berglind (S):
Det hörs lång väg att Ulla Andersson och jag i sak är ganska överens. Det här måste lösas. Det är bara det att vi inte är riktigt överens om och har bestämt oss för vilken modell. Men jag ser fram emot ett konstruktivt samarbete med Vänsterpartiet i den här frågan inför den proposition som förhoppningsvis kommer tidigt i höst så kanske vi gemensamt kan komma fram till en ståndpunkt och driva en linje som gör oss båda nöjda.
Att det finns andra aktörer, LRF till exempel, som har haft en mycket tydlig ståndpunkt i den här frågan känner jag väl till som gammal LRF:are. Det är inte någon nyhet för mig. Jag ser fram emot ett konstruktivt samarbete.
Mats Berglind (S):
Tack, försvarsministern, för svaret på interpellationen! Det är ett svar som jag tycker skapar en viss oro. När jag läste svaret första gången kände jag nästan att jag nog kanske inte skulle ha ställt interpellationen.
Det här visar ju att om elaka krafter skulle göra en attack mot Sverige, motsvarande den som gjordes mot Estland, har vi inte ett fullgott skydd för att hantera det.
Att i svaret hänvisa till att det var en socialdemokratisk regering som 2002 lade grunderna för nuvarande system är inget försvar. En regering ska reagera och agera om man uppfattar att det finns brister. Man kan inte bara hänvisa till vad någon annan har gjort för länge sedan.
Det är en svaghet att varken försvarsministern eller någon annan i regeringen har tagit den nya krigföringen, som man väl får kalla det, riktigt på allvar.
Vi följde väl alla debatten om vad som hände i Estland, och vi var nog många som blev väldigt överraskade över vilka konsekvenser det fick, men framför allt vilka konsekvenser det kunde ha fått om man inte hade haft en ordentlig samordning i Estland. Inte minst fick man också hjälp utifrån.
Den här utvärderingen har man gjort ganska grundligt och dragit erfarenheter från andra myndigheter. Krisberedskapsmyndigheten har ju kommit med en stor rapport alldeles nyligen, och man aviserade före årsskiftet att det fanns brister i det svenska systemet om det skulle utsättas för en attack.
Det finns ett underlag som är tillräckligt för att ministern eller regeringen på ett kraftfullt sätt borde ha ingripit.
Just Krisberedskapsmyndighetens senaste rapport vill jag citera ordagrant, så att det inte blir något missförstånd: "Ansvarsprincipen på informationssäkerhetsområdet fråntar inte staten ansvaret för att garantera att de statliga myndigheternas IT-användning uppfyller kraven på säkerhet. Det är en förtroendefråga gentemot både allmänheten och företagen.
Med anledning av detta har Riksrevisionsverket granskat regeringens styrning av informationssäkerhetsarbetet i den statliga förvaltningen. Ett övergripande problem som framkommit i och med granskningen är avsaknaden av styrning och kontroll över myndigheternas arbete med informationssäkerhet."
Detta, försvarsministern, är ord och inga visor. Och regeringen sätter sig ned och gör ingenting. Det är anmärkningsvärt.
Mats Berglind (S):
Det är fascinerande att höra att försvarsministern uppehöll sig i mer än hälften av sitt inlägg vid den socialdemokratiska regeringen och vad den gjorde eller inte. Det är möjligt att det kan framföras en viss kritik och att den socialdemokratiska regeringen hade missat något. Det är inte otänkbart. Men det har inget att göra med varför den nuvarande regeringen inte gör något. Det går bra att förändra i så mycket annat.
Man försämrar i a-kassa, sjukförsäkring och Gud vet vad. Då går det bra att agera. Då bryr man sig inte om var den socialdemokratiska regeringen stod. Men så är det inte när vi kommer till en mycket kraftig attack mot ett grannland med helt nya metoder, som klargjorde att vi faktiskt behöver agera här.
Det är förvånande när flera av regeringens egna myndigheter kraftigt har talat om vad som behöver göras. Då säger försvarsministern: Vi kommer säkert att göra något i den nya propositionen, som kommer om något år. Tänk på att det är en dag i morgon!
Om det här skulle inträffa i morgon, i eftermiddag eller i natt är det långt att vänta till 2009 med att göra något. Försvarsministern tog upp propositionen. Jo, jag har läst den. Jag har den här.
Jag hade en debatt med din företrädare Odenberg förra året - jag tror att det var i augusti - och tog upp just denna problematik, även om det var på ett kanske lite annorlunda sätt. Jag tog upp detta med den nya myndigheten och agerandet, att det var lite oklarheter och så vidare.
Jag frågade rakt ut: Är Odenberg beredd att göra en bred politisk överenskommelse och översyn av detta, så att vi är överens om det hela, så att det inte ska förändras i och med ett eventuellt regeringsskifte? Han öppnade dörren och sade: Självklart! Det är alltid en fördel om man kan prata ihop sig och ha breda politiska lösningar i sådana här frågor.
Det tog jag till intäkt att det skulle bli, men icke! Nu säger försvarsministern att den 1 januari 2009 är det klart och tydligt vad som ska gälla.
I inledningen till propositionen skriver ministern: "Den nya myndigheten bör ha en samordnande roll i krisberedskapsarbetet." Man använder ordet "bör". Är det speciellt tydligt? Är det raka besked? "För att stärka styrningen och uppföljningen bör planeringsprocessen förenklas", skriver man. Ordet "bör" återkommer på mängder av ställen.
"Sektorsövergripande samordning hos relevanta myndigheter och aktörer i samhället, bör utvecklas." I propositionen skriver regeringen att den nya myndigheten bör hålla samman det nationella och att den bör ha föreskriftsrätt. Jag tror att det står "bör" på sju åtta ställen i sammanfattningen. Och detta kallar ministern för att vi vet vad som ska gälla och att det är ordning och reda!
Jag tycker att det låter som att de får göra lite som de vill, och om de inte vill så slipper de. Det är en politisk styrning som säger allt. Som jag sade när jag inledde: Det är så att man ångrar att man ställde den här interpellationen, för den visar bara att vi är försvarslösa om det skulle ske en attack motsvarande den mot Estland.