Richard Jomshof (SD):
Jag tycker att det är jätteintressant att lyssna till den här debatten. Jag har konstaterat tidigare att det är väldigt mycket åsikter man har haft innan man kom in i riksdagen. Det är först nu när man sitter här som man inser att det krävs mer än åsikter. Men man får börja någonstans och jag tycker att det är jättekul att verkligen lyssna på er.
Det är också rätt intressant att ni ofta hamnar i samma hjulspår, att ni talar om vem som styrde för två mandatperioder sedan och vem som styr nu. Jag tycker ändå att jag finner vissa korn i debatten som är väldigt intressanta att lyssna till, och jag är helt övertygad om att den nuvarande regeringen gör vad den kan för att hitta lösningar på alla de problem vi står inför.
Vad gäller mitt parti så jobbar vi stenhårt med att arbeta fram ett program även i de här frågorna. Jag kan instämma i mycket av det som har sagts tidigare. Det är klart att Sverige ska vara en ledande kunskaps- och forskningsnation. Det är självklart. Jag tror att vi är helt överens om det. Vi vet också att vi står inför en allt hårdare internationell konkurrens, inte minst från delar av Asien, Kina till exempel.
Det gör att vi är absolut tvungna att sätta in alla de resurser vi har för att vår högre utbildning och vår forskning och forskarutbildning ska kunna hålla en fortsatt hög kvalitet. Även vi förordar fortsatta investeringar på området. Jag tror som sagt att vi är helt överens på det området. Sverige har en stark tradition av högre utbildning som ligger på en hög nivå även internationellt sett. Det ska vi vara mycket stolta över.
Men det finns en hel del att göra på området. Det märker vi att det finns, inte minst i den debatt som har förts. Något som jag tycker är väldigt intressant i sammanhanget är det åttonde ramprogrammet som är på gång - det är planerat till januari 2014 - inte minst vad gäller synergier i den så kallade kunskapstriangeln, som inte minst Emil har berört, med utbildning, forskning och innovation.
Det här åttonde ramprogrammet tycker jag verkar jätteintressant, inte minst för att man verkligen vill möta de samhällsutmaningar som vi står inför genom att försöka få till ett bättre forskningssamarbete i Europa.
Det handlar om klimat- och energiområdet, en del har som sagt redan berörts, transportområdet, frågor kring den åldrande befolkningen, hur vi ska kunna stärka vår konkurrenskraft, uppnå en hållbar tillväxt, välfärd och så vidare. Vi är positiva till det här ramprogrammet, även om både jag och mitt parti i grund och botten har en väldigt kritisk hållning till det alltmer federalistiska EU.
Så länge det handlar om ett mellanstatligt samarbete tycker jag att vi ska gå all-in här. Det här är jättebra. Ska vi kunna klara oss och ska många av länderna i Europa ha en chans i framtiden måste vi samarbeta. Fru talman! Jag har tidigare här i talarstolen deklarerat att vi kommer att satsa stora resurser på vuxenutbildning, inte minst på Myndigheten för yrkeshögskolan. Det finns mycket att göra här.
Jag och mitt parti tänker också verka för att vi inför den kommande höstbudgeten ska få till en ordentlig satsning på högre utbildning och forskning. Sverige högskolors och universitets forskningsverksamheter är oerhört viktiga för att Sverige ska kunna underhålla och återskapa en särskild spetskompetens som är nödvändig för att skapa nya innovationer och ny kunskap och utveckla den kunskap vi redan har.
Jag vill hänvisa till en rapport som de flesta av er säkert har tagit del av, Utbildning - utbyggnad - urholkning av Ann Fritzell och Björn Birath. Den vittnar om kurser på våra högskolor och universitet med så få lärarledda lektioner och så stora studentgrupper att den viktiga interaktionen mellan lärare och elev i det närmaste är helt eliminerad.
Lärare vittnar om stora mängder obetald arbetstid. Arbetsgivare vittnar om svårigheter att behålla kompetent personal på grund av bristande konkurrensfördelar rörande såväl lön som arbetsmiljö och studenter. Deras organisationer vittnar om allt större grupper och allt färre lektioner. Kostnadsnivån har under den senaste 15-årsperioden vida överstigit anslagsnivån, i synnerhet vad gäller naturvetenskapliga ämnen.
Den så kallade Grundbultens beräkningar om minsta godtagbara undervisningsnivå, det vill säga att komma åter till 1994 och 1995 års köpkraft, indikerar ett tillskottsbehov till de högre lärosätena på omkring 5 miljarder kronor. Det är enorma pengar. Jag tänker verka för att vi ska se till att Sverige ska vara en framträdande kunskapsnation.
Jag tänker göra vad jag kan för att vi ska öka de här anslagen för forskningen om högskolorna och universiteten. Ambitionen är att till den kommande höstbudgeten försöka tillföra de medel som Grundbulten äskar på. En sak ska vi ha klart för oss.
Jag tror att det var Betty Malmberg som tog upp att ska vi ha en hög kvalitet på vår forskning och våra forskare framgent måste vi satsa på hela utbildningskedjan. Det är helt rätt. Det gäller även högskolor och universitet. Jag menar att om vi fortsätter att svika våra studenter på högskolor och universitet kommer vi att få väldigt svårt att fylla de behov vi har på forskningsområdet.
Det här är ett måste. Det finns ett enormt glapp här, och det måste fyllas. Jag tänker göra vad jag kan för att vi ska göra det. Jag vill ta upp det som Socialdemokraterna har lyft fram om att doktorandtjänsterna ska göras mer lika regelrätta anställningar. Jag håller med om det. Jag tycker att det är jätteviktigt. Problemet med det förslag som ligger är att det oklart vad det kommer att kosta.
Vi hade en diskussion om det här i utskottet, och jag blev inte klok på vad det här skulle kosta. Alliansen talar om siffror på uppemot 200 miljoner. Socialdemokraterna säger att så är det inte alls, men jag har inte hört något motbud. För att vi ska kunna stödja ett sådant förslag måste vi också veta vad det kommer att kosta. Någonstans måste man ställa sig frågan.
Det är klart att vi kan stödja en massa förslag från oppositionen som är kostnadsdrivande, men vi har trots allt en alliansregering och en budget. Till slut blir det oansvarigt. Jag vill veta vad det kostar och vilka följder det kommer att få. Jag frågade Vänsterpartiet som tidigare har tittat på vad det skulle kosta att ta bort möjligheten att ge stipendier helt och hållet. Jag tror att det var det RUT-uppdraget ni hade gett. Det var nog uppemot 380 miljoner.
Nu vill inte Socialdemokraterna gå så långt, men det är väldigt mycket pengar. Vad kostar det? Det är frågan. Och det vill jag veta innan jag kan stödja förslaget. Det är slutsatsen. Jag vill ta en sak till som har varit uppe till diskussion här.
Jag tycker att samhället måste våga tala om inom vilka områden vi vill se forskning och inom vilka områden vi vill se framsteg och utveckling. Jag tycker inte att det är att på något sätt göra forskningen ofri. Ska vi verkligen kunna möta våra stora samhällsutmaningar måste samhället också klart och tydligt kunna staka ut vägen och klart och tydligt staka ut inom vilka område vi vill se framstegen.
Jag tycker att det är en självklarhet. Det är inte detsamma som att forskningen skulle vara ofri på något sätt. Jag tycker tvärtom att det vore oansvarigt att inte tala om vilka de här områdena är och vilken väg vi gärna vill se att forskningen tar.