KBLab/rixvox huggingface dataset:
Björn Wiechel (S):
Tack, Joar Forssell, för frågan! Jag är bekant med den artikeln. Jag har också talat med kollegorna i utskottet. Som parti är vi överens om den utvärdering som Finansinspektionen ska genomföra vad gäller samtliga makrotillsynsåtgärder - det är bolånetak och amorteringskrav - och vad de har fått för effekt på bostadsmarknaden. Men det är en aspekt.
För att tala för Socialdemokraterna i finansutskottet: Som parti är vi överens om att se över det här för att få en bra helhet. Men som finansutskott har vi också ansvaret att inte bara föra en bostadspolitisk debatt utan också en debatt om finansiell stabilitet.
Vi ser att internationella såväl som nationella bedömare återkommande under flera år har pekat på just denna fråga, hushållens skuldsättning, och sagt att vi här har risker som byggs upp över tid. Om saker och ting går illa, eller bara om räntor höjs eller något annat inträffar som skapar en kris kommer detta att få spridningar i samhället som är direkt skadliga för vår ekonomi.
Vi har alltså ett ansvar att se detta utifrån fler aspekter; det handlar om hela den ekonomiska och finansiella stabiliteten. Vi ser att det är motiverat att komma åt skuldnivåerna - skapa en sund amorteringskultur och minska alltför höga skulder. Detta är ett annat ansvar, kan man säga. Sedan är det viktigt att vi också återkommer till en bostadspolitisk debatt.
Inte minst bostadsbyggandet i sig är en väldigt viktig fråga. Men i detta betänkande diskuterar vi den finansiella stabiliteten.
Björn Wiechel (S):
Tack, Joar, för ditt inlägg! Jag välkomnar att Liberalerna pratar om klassklyftor och vill bekämpa dem. Det är vårt partis livsnerv, skulle jag säga. Jag välkomnar också att man vill ha en bostadspolitik som kan åtgärda detta. Vi kan säkert framöver diskutera hur vi ska jämna ut klyftor genom att betala högre kapitalskatter och så vidare.
Vad gäller boendet tycker jag att det är viktigt att framhålla de blandade bostadsområdena med blandade upplåtelseformer. Ledamoten Forssell talade tidigare bland annat om Tensta, och jag tänker på en del andra kommuner, till exempel här i Stockholm, där det nästan inte finns några hyresrätter alls utan bara rikemansvillor. Man vill helt enkelt inte bygga för alla. Man vill inte ha alla.
Finansiell stabilitet och finansmarknads-frågor Detta är ett problem som också skapar en segregation i staden. Vi måste ha blandade bostadsområden. Det ger mycket bättre social dynamik, bekämpar segregationen och gör att vi i olika livsfaser kan bo i samma bostadsområde. Det gör att barn möts och vi får en mycket mer demokratisk samhällsutveckling. Men grundfrågan här är att vi måste bygga fler bostäder, att bostadsbristen är ett problem.
Det är också detta som gör att priser trissas upp. Sedan Stefan Löfven tillträdde 2014 har bostadsbyggandet fördubblats för att vi menar att vi måste bygga fler bostäder. I min hemkommun Umeå har vi enormt högt satta bostadsmål. Vi bygger så mycket vi kan för att vi vill att alla ska flytta in. Det handlar om alla slags upplåtelseformer för att vi vill ha just den blandade staden.
Men vi har också ett ansvar att se till att vi har en finansiell stabilitet som gör att vi inte äventyrar hushållens långsiktiga betalningsförmåga och landets ekonomiska stabilitet.
Björn Wiechel (S):
Jag tackar ledamoten Sjöstedt för frågan. I grund och botten finns det förstås med här om man värnar samarbetet i EU och om man värnar det svenska medlemskapet. Vi ser att Europa och Sverige är intimt sammanbundna. Den svenska ekonomin går inte att isolera från den europeiska. Det är bra för samarbetet, för vår framtid och för svensk ekonomi att Europa går bra.
Därför ser vi till att skapa en helhet där vi både får en återhämtning och värnar svenska skattebetalare och svenska ekonomiska intressen. Det går inte att isolera enskildheter i en budget, utan de hänger ihop. När det gäller helheten har vi i denna förhandling sett till att få ned medlemsavgiften, vi har fått en klausul om rättsstatens principer och vi har fått en återhämtning som kommer att vara bra och nödvändig för Europa. Vi har alltså samtidigt sett till att hålla ned den svenska avgiften.
Det är viktigt för svenska skattebetalare. Utifrån utgångsläget är det faktiskt en väldigt bra sak att vi håller ned både avgiften och kostnaderna för skattebetalarna och att vi får en återhämtning i Europa. Det kommer att hjälpa jobb och ekonomi i Europa och jobb och ekonomi i Sverige.
Björn Wiechel (S):
Vi menar att det är dåligt för svensk ekonomi, för svenska pensioner och för svensk välfärd om Europa är i misär. Det är dåligt. Då blir det ingen efterfrågan på våra produkter. Det gör att vi inte får några jobb i Sverige. Sedan har vi många synpunkter på budgeten. Vi har många ambitioner. Vi har ambitioner för Europa. Vi vill egentligen ha mindre jordbruksstöd, och vi vill exempelvis ha mer forskning. Vi vill ha ett flertal förändringar.
Men det fanns någonting som var viktigast och där riksdagen gjorde medskick inför förhandlingarna, och det var att man skulle hålla ned avgiften och att man skulle se till att stödja rättsstatens principer. Här har förhandlingen levererat. Oscar Sjöstedt blir på sätt och vis själv svaret skyldig.
Om Sverigedemokraterna hade velat göra en annan förhandling med ett annat utfall, vad hade Sverigedemokraterna i så fall varit beredda att sälja? Hade ni i en förhandling varit beredda att sälja bort en lägre avgift och acceptera en högre avgift? Hade det varit värt det för er? Hade det varit värt att få slopade rabatter, som hade slagit mycket hårt mot svenska skattebetalare?
Här är SD svaret skyldigt. Herr ålderspresident! Med denna förhandling har vi värnat både svenska skattemedel och intressen och riksdagens vilja. Dessutom har vi fått en återstart i Europa som är viktig för såväl Sverige som Europa.
Björn Wiechel (S):
Tack för dina synpunkter, kommentarer och frågor, Jan Ericson! Jag vill börja med att säga att jag uppskattar att Jan Ericson har både kritik och en ganska balanserad syn på detta. Det handlar om en helhet, och jag uppskattar att du lyfter fram vad som är Sveriges övergripande intressen, Jan Ericson - liksom att detta är en förhandling där man försöker få igenom så mycket som möjligt av sina viktigaste principer.
Om man frågar Frankrike, Spanien och kanske Italien om de tycker att Sverige har varit slappa i den här förhandlingen tror jag att man får ett annat svar än det man kan få av många politiker i Sverige. Dessa länder tycker att vi i Sverige var ganska jobbiga och stod emot länge. Så låter det kanske inte alltid i den svenska debatten.
Det är också viktigt att komma ihåg utgångspunkten här: Storbritannien hade försvunnit. En stor nettobidragsgivare till EU var borta, och det var ett stort hål i budgeten. Hur skulle detta täckas upp? Där fick Sverige ned avgiften. Vi fick ned budgeten utifrån de farhågor som fanns, och vi fick ned den svenska medlemsavgiften.
Det skulle jag vilja säga är att leverera tillbaka till riksdagen vad den hade uppmanat den svenska delegationen att göra. Det är att leverera. Det står jag för. Jag tycker att det är bra gjort, och som helhet blev det därmed bra. Sedan tycker jag att Sveriges position i EU generellt ska handla om att företräda svenska intressen. Vi ska stå upp för de svenska skattebetalarna, och vi ska se till att utforma ett EU som är så bra som möjligt för svenska intressen.
Det gäller alltså sådant som Moderaterna och vi ofta är överens om - som budgetrestriktivitet och satsningar på rätt saker - och här ska Sverige vara en mycket aktiv röst.
Björn Wiechel (S):
Självklart ska vi driva på för att alla ska leva upp till det som står i överenskommelsen och att länderna ska följa planerna. Hur vi röstar får vi dock återkomma till när de är presenterade; det går ju inte att säga i förväg. Jag föreställer mig att Moderaterna och Socialdemokraterna har en samsyn här, ungefär som vi har gällande det ledamoten Jan Ericson pratade om, nämligen förhandlingen tidigare och förhandlingen nu.
Att hålla nere den svenska avgiften och bevaka de svenska intressena är en gemensam hållning, och jag tror att det är en styrka för Sverige att vi har en övergripande samsyn om de stora frågorna när det gäller förhandlingar om budget och svenska intressen i EU. Jag tycker också att det är viktigt att säga att den här förhandlingen blev bra som helhet.
Vi vet inte vad det i förlängningen kommer att innebära att Storbritannien lämnar EU. Vi ser redan att det håller på att rita om kartan, och det kommer att fortsätta rita om kartan. Sverige tappade en viktig bundsförvant och röst gällande vilket EU man vill se, och en nettobidragsbetalare, när Storbritannien försvann.
Det kommer att göra att Sverige måste jobba hårdare för en utveckling i Europa som ser ut som vi tidigare har velat och som vi fortsättningsvis vill, det vill säga ett Europa som skapar jobb och välfärd på rätt sätt, har en strikt budgetdisciplin och ser till gemensamma mervärden.
Jag hoppas att Socialdemokraterna och Moderaterna framöver kommer att fortsätta hålla fast i den svenska linjen.
Björn Wiechel (S):
Det betänkande som nu debatteras handlar om att stärka konsumentskyddet på inlåningsmarknaden. Syftet är att vanliga sparare ska ha tryggheten att slippa se sina besparingar plötsligt gå om intet. De flesta av oss har en relation till en bank som handlar om att vi har ett konto hos banken, oftast ett sparkonto, där vår lön, pension eller andra inkomster hamnar.
Från det kontot gör vi våra betalningar för hyra, mat och andra inköp. Det man kanske inte tänker på är att det vi gör när vi har ett konto hos en bank är att vi lånar ut pengar till banken. Det är antagligen vanligare att ha koll på det omvända - att banken lånar ut pengar till oss, inte sällan för en bostad, som vi sedan betalar räntor för till banken.
Men när vi sätter in summor på banken, till exempel på våra vanliga lönekonton, handlar det alltså om att vi lånar ut pengar till banken - för banken så kallad inlåning. För detta betalar banken ränta till den som sätter in pengar. Bankerna använder i sin tur pengarna de lånar till att göra affärer och placeringar som ska ge banken vinster.
Men ibland blir det inte som man tänkt sig. Banker kan hamna, och hamnar, i finansiella kriser eller konkurser. Plötsligt kan banken inte betala tillbaka pengarna som vi har lånat ut till den. Av det skälet finns det något som heter insättningsgaranti. Insättningsgarantin innebär att de pengar vi sätter in på bankerna garanterat betalas tillbaka till oss.
Det är staten som garanterar och står för den utbetalningen. Bankerna tar sitt ansvar genom att betala en avgift för det till staten, ungefär som en försäkring. Utöver insättningsgarantin omfattas banker och andra kreditinstitut dessutom av höga krav på eget kapital, och de står under ständig tillsyn av Finansinspektionen.
Dessa trygghetsregler finns till för att skydda konsumenter och för att säkra vanliga människors besparingar. Men, herr talman, dessa regler omfattar inte det som kallas inlåningsföretag. När en konsument lånar ut pengar till ett inlåningsföretag finns ingen insättningsgaranti.
Stärkt konsument-skydd på inlånings-marknaden Sverige har fått kritik från Internationella valutafonden för att frånvaron av insättningsgaranti i inlåningsföretag kan skada förtroendet för inlåningsmarknaden. De olika reglerna för banker respektive inlåningsföretag gör att konkurrensen inte heller sker på lika villkor.
Kännedom om insättningsgarantin är en viktig konsumentfråga, men trots den stora betydelsen har människor inte alltid den kunskapen. Förslaget är nu därför att vi inte ska ha inlåningsföretag på det sättet. Inlåningsföretagen får antingen avvecklas eller ansöka om att bli banker, som omfattas av dessa viktiga regler. Detta är ytterst en fråga om ansvarstagande.
När det blåser på finansmarknaderna är det alltid vanliga småsparare som drabbas, och notan landar till sist alltid i vårt, det gemensammas, knä. För att skapa sunda marknader och skydda konsumenter stagar vi nu upp i förväg och undviker på så sätt att behöva städa upp i efterhand. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på motionen.
Björn Wiechel (S):
Även min fråga riktar sig till statsrådet och EU-ministern Hans Dahlgren. Pandemin och de åtföljande restriktionerna påverkar som alla mycket väl vet rörligheten på olika sätt - lokalt, regionalt, nationellt och även på EU-nivå. Men i takt med att människor vaccineras - och vaccinationerna går ju i ett rasande tempo, vilket är positivt - ändras också förutsättningarna.
Jag tänker på de diskussioner som finns om de digitala resebevisen i EU, det vill säga vaccinationskorten. Har statsrådet möjlighet att redogöra för hur arbetet i EU fortskrider vad gäller resebevisen?
Björn Wiechel (S):
Tack, statsrådet! Det var positiva nyheter. Minskad rörlighet och gränshinder har förstås sociala, politiska och ekonomiska konsekvenser för samarbetet. Finns det något att säga om prognosen? Jag förstår att det är svårbedömda faktorer utifrån smittspridning och annat, men finns det någonting som man tror om förloppet vad gäller rörligheten framöver?
Björn Wiechel (S):
Jag tackar Boriana Åberg för frågan. Ledamoten har givetvis rätt i att många av de här åtgärderna skedde i brett samförstånd. Regeringen och vi i det socialdemokratiska partiet har till uppgift att bereda frågor, att se till att politiken håller och går ihop. Det arbetet görs huvudsakligen i Regeringskansliet. Riksdagen besitter inte riktigt de resurserna. Det har varit ett bra samarbete under pandemin, men det är nog rättvist att påstå att det finns en skillnad i hur man styr.
När Moderaterna hanterade finanskrisen sänkte man a-kassan. Man kompenserade inte kommunernas välfärd. Man hade inga korttidspermitteringar. Det här är ideologi. Det är vad man tycker är viktigt i politiken. Vi ser till att stärka välfärden, höja a-kassan och införa korttidspermitteringar. Det är socialdemokratisk politik.
När det gäller EU och priser är det inte så bra, tycker vi, att gå ut och lova saker som man inte kan hålla. Vi ska göra allt i den här situationen. Vi kan råda över det vi kan göra i Sverige. Det kan vi lova. Men vad som sker ute i världen och i EU, det kan vi inte lova. Det skiljer oppositionspartier från regeringspartier. Oppositionspartier kan säga saker som de kanske inte har täckning för. Det kan inte ett regeringsparti göra.
Etableringsjobb, fru talman, är något vi inför nu för att bryta segregation och för att människor ska komma i arbete. Moderaterna skär i arbetsmarknadspolitiken. Det gör att färre kommer i arbete. Det gör att fler blir bidragsberoende. Det gör att vi får sänkt tillväxt och mindre inbetalningar till socialförsäkringssystem och välfärdssystem. Det är en mycket tråkig politik. Vi ser till att människor kommer i arbete via insatser.
Det är framför allt aktiv arbetsmarknadspolitik som vi ser är det som gör att folk går från icke jobb till jobb, inte något annat. Sedan har Boriana Åberg chansen att svara på varför ni aktivt minskade bostadsbyggandet i landet och varför ni inte tar ansvar för bostadsbristen och de höga riskerna med skuldsättningen.
Björn Wiechel (S):
Under finanskrisen var jag lokalpolitiker i Umeå; jag satt i socialnämnden. Vi såg hur människor som blev av med sina arbeten inte längre hade någon a-kassa. Vi såg hur moderatregeringen hade skurit i socialförsäkringssystemet för att sänka skatten. Vi såg hur kön ringlade sig lång till försörjningsstödet.
Av dem som stod i kön för försörjningsstöd i Umeå kommun kom 85 procent från arbetslöshet - inte från annan utsatthet, vilket vanligtvis är skälet till att man har försörjningsstöd. Att Moderaterna skar i arbetsmarknadspolitiken och a-kassan och inte kompenserade välfärden fullt ut gjorde att det var kommunerna som fick ta smällen.
Följden blev skattehöjningar i kommunerna, och många människor försvann ur våra trygghetssystem och fastnade i försörjningsstöd. Det blev mycket kostsamt för kommunerna. Det var där det landade, och framför allt tappade människor sina jobb. Finanskrisen slog väldigt hårt mot det här landet. När det gäller bostadsbyggandet är det inte bara en storstadsfråga.
All statistik visar hur bostadsbyggandet ökade generellt till följd av hyresstödet som vi införde. Det är viktigt inte bara i Stockholm och på de hetaste bostadsmarknaderna utan även ute i Landsortssverige.
I mitt län Västerbotten har vi Vindeln, Vännäs och Umeå, som har jättemånga planer på att bygga hyresrätter men nu är ytterst oroliga för om kalkylen ska gå ihop på grund av att högerpartierna har tagit bort det här stödet. Det gör att vi får minskat bostadsbyggande och inte kan möta tillväxten i norra Sverige. Detta skadar arbetsmarknaden och tillväxten i hela landet. Tänk om, snälla!
Björn Wiechel (S):
Min fråga riktar sig till finansmarknadsministern. Den handlar om klimatet och finansmarknaden. Vi ser att det finns ett ökat intresse för att placera och investera tillgångar som bidrar till klimatomställning. Det här ökar såväl bland konsumenter som bland kapitalmarknadens aktörer, och det är en utveckling som kan förväntas fortsätta.
Samtidigt finns också ett intressant område som handlar om hur klimatförändringarna skapar risker för den finansiella stabiliteten. Nyligen kom en studie om hur pass väl förberedda företag på Stockholmsbörsen är på klimatförändringarna och de risker som finns. Studien visade att många hade mindre bra koll.
Min fråga till statsrådet är hur regeringen ser på att många bolag saknar kunskap och beredskap när det gäller klimatrisker och vad regeringen gör för att fler företag ska få detta.
Björn Wiechel (S):
I en interpellationsdebatt nyligen fick finansmarknadsministern möjlighet att svara på frågan om behovet av statistikinsamling om hushållens tillgångar och skulder. Bakgrunden till frågan är att Riksbanken och Finansinspektionen länge har efterfrågat detta, då det är oerhört viktigt för att kunna ha koll på den finansiella stabiliteten. Även Internationella valutafonden förordar skarpt sådan statistikinsamling. Nu finns det också en utredning om detta som är ute på remiss.
Den processen ska givetvis ske i sin ordning, men oavsett process eller utformning har finansmarknadsministern inte svarat på huruvida han ens ser behovet av en sådan statistik och om han delar myndigheternas bild av att den behövs för den finansiella stabiliteten. Statsrådet pratar nämligen om många andra saker i stället.
Men finansmarknadsministerns uppfattning här är förstås viktig, inte minst för alla som arbetar med finansiell stabilitet. Därför ställer jag frågan igen: Ser finansmarknadsministern behovet av den här statistiken?
Daniel Sestrajcic (V):
Ärade ledamöter som kommit hit för att höra på mig! Jag inser att jag som sista talare ska tala kort, så att alla kan få åka hem. Men jag vill ändå säga att jag tycker att den borgerliga budgeten kring kulturverksamheten är oförskämd. Å ena sidan kan man tala vitt och brett om hur viktigt det är med kultur, kulturskapare och det kulturella engagemanget. Å andra sidan vägrar man inse att kultur också måste få kosta pengar.
Det är inte det sista bäret på tårtan utan ett av grundfundamenten, inte minst i ett samhälle som vill vara öppet, ifrågasättande och välkomnande, ett samhälle där kulturen är en självklar del av vår gemensamma välfärd, ett samhälle där kulturen spelar roll och får ta plats. Det är klart att om man, som de borgerliga partierna gör, drar undan 365 miljoner kronor från kulturen, då märks det.
Och det kommer att fortsätta att märkas - för kulturen, för kulturskaparna och för alla som ska kunna ta del av kulturen, som publik, medskapare och medborgare. En liten del av dessa neddragningar, 15 miljoner kronor, omprioriteras - tack och lov, får jag säga - för att rädda kulturtidskrifterna. Det var ett oöverlagt, ogenomtänkt och panikartat beslut från de borgerliga partierna. Det är lovvärt att kulturtidskrifterna räddas.
Men den heta potatisen skickas vidare och drabbar i stället det regionala stödet, som i huvudsak fördelas i samverkansmodellen. Pengarna går bland annat till den regionala biblioteks- och museiverksamheten, professionell teater, dans- och musikverksamhet och filmkulturell verksamhet med särskild inriktning på barn och unga.
När man nu försöker göra gällande att detta inte är speciellt mycket pengar vill jag tala om för er som har varit aktiva i den lokala och regionala kulturpolitiken att det är ganska mycket pengar, de 15 miljoner som man drar undan från det här stödet. Det är en hel del pengar, eftersom samverkansmodellen i grunden är underfinansierad - det saknas pengar i det systemet.
Neddragningen slår stenhårt mot den regionala och lokala kulturen. Som jag sa är modellen underfinansierad. Det är en modell som de borgerliga har infört. Oroliga, förtvivlade kulturchefer har redan kontaktat Kulturrådet och undrat: Vad händer nu? Neddragningarna kommer att leda till ökad arbetslöshet inom kultursektorn. Men inte nog med det: Modellen riskerar inte bara att urholkas utan också att överges.
Denna reform är viktig att rädda, och då spelar de 15 miljonerna stor roll. Den borgerliga kulturbudgeten är för mig en dålig kulturbudget, eftersom den inte är genomtänkt. Den borgerliga kulturbudgeten är oförskämd inte bara i allmänhet utan i synnerhet mot den viktiga lokala och regionala kulturen, som behöver detta stöd och dessutom behöver ett utökat stöd i framtiden.
Med dessa ord vill jag ställa mig bakom det särskilda yttrandet från Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet i betänkandet. Jag vill såklart också passa på att önska alla riksdagsledamöter ett gott nytt år och en god valkamp där vi ser till att få en starkare socialdemokratisk, miljöpartistisk och vänsterpartistisk regering.
Daniel Sestrajcic (V):
Vi debatterar ytterligare ett skattebetänkande. Nu handlar det om punktskatterna, som är helt avgörande. Precis som alla andra skatter syftar de till att få in medel till samhället och välfärden. Men här finns också andra syften; punktskatterna ska styra i en god riktning vad gäller miljö, folkhälsa och andra frågor.
För Vänsterpartiet är det viktigt att göra det möjligt att införa lokala avgifter för dubbdäck. Användandet av dubbdäck är en av de största orsakerna till höga halter av partiklar i många städer.
Stockholm, Malmö och andra städer behöver ett beslut som möjliggör sådan avgifter. Lika viktigt är det att vi inför vägslitageavgifter. Hannah Bergstedt har argumenterat väl för detta. Sådana avgifter gör det möjligt att investera i infrastruktur och gynna seriösa aktörer i åkerinäringen.
De skapar en konkurrensneutralitet mellan väg, järnväg och sjöfart. Självklart gynnar de också miljön och klimatet. Det handlar om sjysta villkor, kollektivavtal, miljön samt Sveriges utveckling. Självklart måste vi välkomna regeringens utredning och beredning av frågan. Från Vänsterpartiets sida ser vi fram emot förslaget om avståndsbaserade vägslitageavgifter.
Daniel Sestrajcic (V):
Det är klart att det för ett parti som vill stänga våra gränser helt och hållet inte anses futtigt när människor flyr för sina liv. Vänsterpartiet är som bekant inte en del av den migrationspolitiska överenskommelsen och inte heller ett parti som accepterar de förslag regeringen lade fram i går - och som Moderaterna inte tycker går tillräckligt långt i att förstöra asylrätten. Det vi har att diskutera här i dag är den budget Vänsterpartiet har samarbetat med regeringen om.
Den budgeten innehåller inga sådana förslag, utan den är tvärtom en offensiv budget med goda välfärdsreformer som vi fullt ut stöder. Vi hoppas att vi till och med kan förbättra och förändra dem i riktning mot att fler människor kan få arbete och utbildning. Däremot görs de migrationspolitiska överenskommelserna tillsammans med bland annat Niklas Wykmans parti, och dem stöder vi inte under några som helst omständigheter.