Anders Borg (M):
I den här debatten är det viktigt att vi börjar med att ställa kyrkan mitt i byn. Vad är det som bygger förtroende bland människor i ett land? Vad är det som gör att man har social sammanhållning? Jo, det är främst två saker: jobb och reallöner. Har man hög arbetslöshet, stort socialt utanförskap och människor utanför arbetsmarknaden slits samhället isär.
Klarar man inte av att leverera reallöneökningar upplever människor misstroende och bristande förtroende. Där står Sverige ut. Vi har under krisåren levererat 20-procentiga ökningar av människors disponibelinkomst.
Brett i Sverige har vanliga löntagare upplevt att vi levererar löneökningar i avtalsrörelse efter avtalsrörelse, som tack vare låg inflation har gett real köpkraft, och vi har samtidigt kunnat förstärka deras ekonomi genom skattelättnader. Detta har skett samtidigt som andra länder har upplevt stillastående reallöner, stigande utanförskap och urholkad köpkraft med skattehöjningar och nedskärningar.
Det är därför förtroendet för politik och politiska institutioner är unikt högt i Sverige bland de europeiska länderna. Det borde vi gemensamt vara glada för. Det är ju detta som gör att Sverige är ett bra samhälle. Vad är utgångspunkten för den här modellen? Jo, det är att vi har ordning och reda på en ekonomisk politik som skapar stabilitet, ger drivkrafter för tillväxt och klarar välfärden.
Vänsterpartiet förstår inte vikten av stabilitet, är inte intresserat av tillväxt och vill bara tala välfärd. Det är inte en fungerande samhällsmodell. Då blir det inte reallöneökningar för alla. Då blir det inte jobb, och då klarar vi inte sammanhållningen. Då får vi motsättningar och splittring, och då drar vi isär samhället. Det är precis det som sker i USA eller som vi ser i Frankrike eller Spanien. Reallöner, tillväxt och välfärd - det är balansen.
Det är det som är nyckeln. Hur ska vi då göra med välfärden? Vi har några principer som varit utgångspunkt. Det ska vara lika för alla, det ska vara skattefinansierat, och det ska vara med bra kvalitet. Det är effektiv omfördelning att skola, äldreomsorg och barnomsorg tillhandahålls lika för alla utan extra kostnader. I Sverige har vi sedan 20 år tillbaka ett mått av valfrihet.
Riskkapitalbolagen har inte uppkommit under den borgerliga regeringen, och de har inte gått in i välfärden under den borgerliga regeringen. De har funnits där hela tiden. Jag antar att det var välfärdens pärla, diamant och kärna under den tid Vänsterpartiet administrerade politiken i Sverige att riskkapitalbolagen fick vara verksamma där, för de fanns ju där. Då var det uppenbarligen helt okej. Och räntesnurrorna - låt oss minnas det - uppkom ju därför att Vänsterpartiet och Socialdemokraterna hade ändrat i regelverket för onoterade aktier.
Det var då vi fick i gång snurrorna. Det var Vänsterpartiet som eldade på kvarnen så att snurrorna verkligen gick i gång. Sedan har vi fått stoppa järnrör i hjulen för att försöka bromsa räntesnurrandet. Det är sanningen. Alla som sitter i skatteutskottet vet att det där började under vänsterregeringen för att man gjorde skatteförändringar som ledde fram till det. Sedan har vi då valfrihet i Sverige. Är det en stor sak?
Mina barn har gått både i kommunalt dagis och i föräldrakooperativ. Mina barn går i dag i kommunal skola. Den fungerar utmärkt. Så är det för de allra flesta svenskar - 75, 80, 90 eller 95 procent, lite beroende på hur vi tittar, går i offentligt finansierad välfärd i kommunal regi eller landstingsregi. Det är väl bra? Om några vill välja något annat är det också bra. Det är detta som den här debatten i grund och botten handlar om.
Ska människor själva få välja, eller ska vi begränsa det? Jag tror på ett samhälle där man får välja själv. Jag tror på ett samhälle där man räknar med att den enskilde som förälder, patient eller brukare har en möjlighet att ha inflytande över verksamheten.