Beatrice Ask (M):
Nej, jag är inte rädd för att diskutera de här frågorna, men det tar lite tid att få fram fakta i målet. Jag förstår Malmöbor som blir upprörda över ligister som lever rövare och ställer till det. Jag tror inte att man ska säga att det inte fanns någon planering bakom detta, därför att de underrättelser som man hade var att det fanns ett medvetet agerande där man skulle provocera och bråka med polisen, vilket tyvärr har varit vanligt i samband med mer än en Reclaim the Streets-aktivitet.
När polisen arbetar väljer man arbetsmetod själv. Det tycker jag är en viktig ordning. Det är ändå professionella människor som måste kunna välja hur man vill lägga upp sitt arbete. Det är inte en politisk fråga. Det finns flera olika modeller, och jag tänker inte sätta betyg på dem.
En modell som har utvecklats - den finns i flera varianter - handlar om att jobba mer med dialog, det vill säga att man har som ambition att inte gå till konfrontation mot ungdomar och demonstranter med sköldar och allt vad det nu kan vara, utan man försöker möta dem med att ingripa i form av spaning, dokumentation och enskilda gripanden av nyckelpersoner.
Man ägnar sig också mycket åt dialog och att prata med ungdomar för att försöka lugna stämningar och så. Jag tycker att det är en bra hållning, och den har också generellt varit framgångsrik. Vi har fått färre anmälningar mot polisen vid flera viktiga insatser. Samtidigt är det här hela tiden en bedömningsfråga, och utvärderingen är naturligtvis oerhört central när det gäller vad som har hänt i Malmö.
När det gäller anmälningar till Riksenheten för polismål finns det sju sådana efter den här händelsen. Det handlar bland annat om underlåtenhet att omedelbart ingripa mot skadegörelse, och det handlar om misshandel. Två anmälningar avser omhändertagande. Det är som sagt sju stycken, eller var det i alla fall fram till den 8 oktober. Det kan ju ha hänt något sedan dess.
När det gäller antalet anmälningar från poliser, som interpellanten tar upp, finns det 186 sådana. 6 av de 186 avser arbetsskador. Det handlar huvudsakligen om ryggont på grund av dåliga sängar, trånga arbetsfordon och liknande. Vidare har man anmält skador på grund av kastade stenar och mynt, och 37 anmälningar finns där den taktiska ledningen ifrågasätts.
Det är också så att vi av medier och säkert i andra sammanhang hört talas om att polispersonal beordrades att ta av sig hjälmen under stenkastning, och det har upprört väldigt många. När man läste detta tyckte man ju att det inte verkade klokt. Detta härrör från en polisavdelning, och alla som var med där har naturligtvis anmält det hela.
Den här ordern har tagits emot via radio, och i efterhand har man konstaterat att den inte har getts över anvisad orderkanal. Den troliga förklaringen - det här håller man på och undersöker - är att någon annan gruppchef, som egentligen ska ge order till en annan grupp och i ett annat sammanhang, har gett en order som har uppfattats av den här gruppen, som då egentligen har fått en missvisande sådan. Det är naturligtvis alldeles förfärligt om det är så. Men det pågår en utredning av just den här händelsen. Jag tycker det är viktigt.
Sammanfattningsvis är det så här: Jag förstår upprördheten. Jag tycker att det är viktigt i sådana här stora ärenden att man har en ordentlig planering och jobbar medvetet. Jag tycker att polisen ska bestämma arbetsmetod, och jag tycker att man ska följa upp vad som har hänt och lära av det. Det är min syn på den här typen av insatser.
Sedan måste varje ärende prövas ordentligt noga, och det tar ju alltid lite tid, men jag tror att sakta men säkert blir polisen då också bättre på att värna yttrandefriheten, att ge oss utrymme för festligheter men också att ingripa mot brott och störningar.