KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kerstin Nilsson (S):
Jo, den här kodningen består av två delar. Visst ska det finnas ett läkarutlåtande, Gustav, men inte för alla. Det gäller medicinsk funktionsnedsättning, sjukdom, skador eller psykiska sjukdomar. Men det gäller inte dem som betraktas som lite mysko eller har ett udda utseende.
Det visar utredningen, som har haft kontakt med handläggare på Arbetsförmedlingen. Ökningen är oroväckande, eftersom det är just dessa personer som slussas runt i olika arbetslivsinriktade projekt och korttidsanställningar. Allt fler fastnar hos Arbetsförmedlingen, och risken är stor att de hamnar i ett långvarigt utanförskap.
Det har blivit en rundgång i systemet, där personer som inte anses anställbara klassas som funktionshindrade och funktionshindrade anses som inte anställbara. Det som beskrivs som ett avvikande utseende, lite mysko, vad kan det vara? Är det övervikt eller piercning? Kan det bedömas som funktionshinder?
Ja, jag kan förstå det, men jag funderar: Var går gränsen, och hur kommer den att förflytta sig över tid? Finns det risk för att beskrivningen av normalitet hela tiden flyttas framåt, eller bakåt? Ett avvikande utseende, vad är det? Och motsatsen: Vad är ett icke avvikande utseende?
Hur många kilos övervikt gör att en person verkligen är funktionshindrad och har svårt att röra sig? Eller är det det faktum att personen ser ut fet ut som gör att arbetsgivaren inte vill ha den? Jag kan ge många exempel.
En annan aspekt är att fler som bedöms vara funktionshindrade i arbetet i sin tur hamnar i så kallad egen konkurrens, där fler och fler funktionshindrade av olika slag ställs mot varandra. Det ena slaget är de rent medicinska bedömningarna. Det andra är de här lite mystiska, mysko bedömningarna.
De hamnar hela tidens längst bak i möjligheternas kösystem. Till Gustav Nilsson vill jag säga att jag inte tycker att det är fel med kodning om det är nödvändigt för att få adekvat hjälp. Men jag blir lite orolig när vi gör bedömningar som "mysko, "udda utseende" och sådant. Då undrar jag vart vi är på väg att flytta oss.
Min fråga till ministern är: Ser ministern någon fara i att det blir allt större konkurrens i den här gruppen av personer som har funktionshinder i arbetslivet, och vad avser ministern i så fall att göra åt detta?
Kerstin Nilsson (S):
Ja, det finns som du beskriver, Gustav Nilsson, det här med läkarutlåtanden. Men det finns också de här luddiga situationerna där inte läkare är iblandad. Ja, Gustav, det finns många bra exempel, men gruppen ökar hela tiden. Jag håller med Gustav Nilsson om att fler statliga arbetsgivare bör anställa personer med funktionsnedsättning i arbetslivet.
Jag vill avsluta med en fråga till ministern om vad som har hänt eller händer med betänkandet Sänkta trösklar, högt i tak , alltså Funkautredningen. Den presenterades redan våren 2012. Tilläggsutredningen som har tittat på arbetstekniska hjälpmedel och försäkringslösningar är också klar, och jag väntar.
Har ministern någon avsikt att komma med någon proposition när det gäller någon av dessa utredningars förslag under denna mandatperiod?
Kerstin Nilsson (S):
Det finns egentligen inte någon oenighet. Jag vet att alla partier brinner för att dessa personer ska få allt stöd de behöver för att komma ut på arbetsmarknaden och få en egen försörjning. Jag vet också att det finns kommunala regelverk som är helt tokiga.
När en person med aktivitetsersättning får en anställning på två timmar en dag i veckan kan denna person missa hela sin dagliga verksamhet, och det är kanske den som är grunden och styrkan för att denna person ska kunna jobba dessa timmar. Det är alltså mycket som är på gång, och jag kan inte säga när de olika utredningarna är klara.
Lotta Finstorp vet sedan de år då hennes parti satt i regeringen att utredningar kan ge nya utredningar och att det kan ta tid. Där har jag alltså inget svar. Jag följde Funkautredningen ganska noga när jag satt i arbetsmarknadsutskottet. Jag håller med om att det fanns många bra delar i den.
Allting handlar inte om pengar, utan ibland handlar det om regelförenklingar som underlättar. Vi kan ha tillfört en massa pengar när det gäller lönestöd, men det måste ändå finnas arbetsgivare som är villiga att anställa. Där tror jag att vi har ett stort påverkansarbete att göra.
Jag hoppas att det kommer fler åtgärder med anledning av det som fanns i Funkautredningen och som jag vet ligger på Arbetsmarknadsdepartementets bord i dag. Men jag kan tyvärr inte säga när och hur.
Kerstin Nilsson (S):
Det finns egentligen inte så mycket som vi är oense om. När det gäller de här ungdomarna tycker jag såklart att alla klutar ska sättas till för att de verkligen ska få en självständighet och en förmåga till en egen försörjning.
När det gäller de individuella planerna kan jag bara hålla med om att det är helt förkastligt att de här unga personerna inte fått en rejäl plan, att de inte haft ordentlig kontakt med handläggare och inte fått de åtgärder som de behöver. Vem vet hur många av dem som i dag hade varit ute i arbetslivet om det hade fungerat hela vägen?
Det är Försäkringskassan, Arbetsförmedlingen, arbetsgivare och kommuner, alltså samhället i stort, som måste ta tag i detta. Vi vill hålla alla dörrar öppna. Det är därför som vi tittar på alla möjliga olika departementsområden, för lagstiftningarna går i varandra, och därför måste vi göra en översyn.
Men vi har samma mål, Lotta. De här personerna ska ut i ett arbete och få det stöd de behöver, men det kommer att ta tid, för vi har mycket att förändra. Utredningsmässigt hoppas jag att vi kan komma framåt snabbt.
Kerstin Nilsson (S):
Ja, vi överens om målet. Du säger att ni vill göra mer, Solveig, men då har du inte lyssnat på vad jag sa. Vi gör en översyn på flera olika områden - utbildning, sjukvård och arbetsmarknad.
Det är saker som sammanlänkas. På vårt eget område socialförsäkringar har jag talat om att det pågår en översyn och finns en vilja.
När det gäller den här gruppen unga som du nämner som varken har arbete eller studerar och att det skulle vara en annan grupp än de som har funktionshinder tror jag att det nog säkert finns många olika slags ungdomar.
Jag tror också att det i den gruppen finns ungdomar som kanske skulle vara berättigade till aktivitetsersättning om det prövades. Vi får inte glömma att vi inte alltid bara behöver ha olika spår.
Ungdomarna kan också gå samma spår, men om man gör olika saker på individuell nivå för ungdomarna utifrån vad var och en behöver, diagnosticerat funktionshinder eller inte, tror jag att vi kommer långt. Men som sagt, vi gör mycket på området. Vi gör kanske inte just det just nu som ni önskar, men jag tror att vi har skäl att återkomma när utredningarna är klara.
Då har ni också möjlighet att yttra er. Jag tror att vi är på rätt väg.
Kerstin Nilsson (S):
Som jag har sagt innan gör vi både en översyn och tittar på det här från alla departement, för vi tycker att det här är jätteviktigt. De här ungdomarna ska vara i yrkeslivet många år när de väl kommer dit. Det ger dem en möjlighet till självständighet. Det kommer säkert många olika förslag när vi har gjort en översyn.
Just att regelverk som går i varandra inte ska bli hinder utan att det ska ges möjligheter är viktigt. Jag måste bara avsluta med att fråga: Vad gjorde ni under de åtta år då ni satt vid makten?
Kerstin Nilsson (S):
Min fråga går till socialförsäkringsminister Annika Strandhäll. Kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina liv. Världens första feministiska regering genomför nu en politik som ökar jämställdheten mellan män och kvinnor. Ja, så sa vår statsminister Stefan Löfven i sin regeringsförklaring. Visst är det så.
För att klara dagens moderna liv behöver vi ett jämställt samhälle inom familjepolitiken, i arbetslivet och i hela samhället. Vi ser problem med att föräldrar, främst kvinnor, har svårt att få ihop livspusslet. Ohälsan ökar. Flertalet av de sjukskrivna är kvinnor.
De återfinns ofta i kontaktyrken, det vill säga yrken som innebär ett känslomässigt engagemang och där det ofta är oregelbundna arbetstider. Tiden rinner iväg. Jag går till min fråga: Vad gör regeringen för en jämställd familjepolitik?
Kerstin Nilsson (S):
Jag har två frågor till vår socialförsäkringsminister. Arbetsgivarna har en skyldighet att arbeta för en god och förebyggande arbetsmiljö, men trots detta uppstår då och då rehabiliteringsbehov. Ministern har nu presenterat ett förslag om förstärkt rehabilitering. Vad går detta förslag ut på i form av konkreta åtgärder?
Kerstin Nilsson (S):
Min fråga går till socialförsäkringsminister Annika Strandhäll. När vi blir sjukskrivna får vi en dag utan ersättning - en karensdag. Nu föreslås i en utredning att karensdagen ska avskaffas och att det i stället ska vara ett karensavdrag. Det ska vara mer likvärdigt och rättvist mellan yrkesgrupper.
Vilka är det som kommer att få en förbättring med detta karensavdrag jämfört med dagens system, och när ska det införas?
Kerstin Nilsson (S):
Svaret är enkelt: Nej. Anledningen är att vi inte anser att den bortre tidsgränsen fyllde en funktion när det handlar om att dra in sjukpenning för sjuka personer och personer med arbetsoförmåga. Det hjälpte inte.
Däremot satsar vi stort på de förebyggande åtgärderna, så att vi på sikt kanske kommer att kunna slippa ett flertal av de långa sjukfallen. Den bortre tidsgränsen hade inte någon funktion i detta. Vi såg att personer utförsäkrades och kom tillbaka, utförsäkrades och kom tillbaka, både en, två och tre gånger.
Kerstin Nilsson (S):
Jag kan konstatera att sedan vi tillträdde har vi tillskjutit resurser till Försäkringskassan, så att den kan göra sitt arbete i tid. Den hann inte gör det under er tid. Jag undrar varför. I dag gör man enligt den senaste rapporten 80 procent av bedömningarna i 180-dagarsärenden.
På er dit var det 50 procent eller därunder. Nu har man mer resurser att göra de tidiga bedömningarna. Det är där vi ska sätta in resurserna från dag ett. Hur ska vi kunna hjälpa den enskilde tillbaka till arbete på ett bra sätt utan att hota med indragen sjukpenning och utan att göra människan fattigare? Den ska ha hjälp och stöd.
Vi har sjösatt en mängd åtgärder för att vi ska kunna jobba förebyggande före sjukskrivning och ha aktiva åtgärder under sjukskrivning. I min och Socialdemokraternas värld finns inte den bortre parentesen som ett sätt till rehabilitering och återgång i arbete.
Kerstin Nilsson (S):
Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet Karensavdrag - en mer rättvis självrisk . Det här förslaget innebär en ändring genom att vi tar bort nuvarande karensdag och ersätter den med karensavdrag i stället. I medierna har man i rubriker gett bilden av att karensen ska tas bort, men så är inte fallet.
Nuvarande system med självrisk i form av en karensdag har vi haft sedan 1993. Sedan dess har vi sett att bestämmelsen har fått alltmer olika och orättvisa effekter för olika människor. Frågan belyses också i den parlamentariska socialförsäkringsutredningen.
Remissrundan gällande det här ärendet visade också att förslaget tas emot väl av både arbetstagarorganisationer och arbetsgivarorganisationer. Det är ett välkommet förslag. Många kommer inte att märka någon skillnad ekonomiskt.
För majoriteten av arbetstagarna kommer karensavdraget att bli samma som dagens karensdag. De som berörs av de föreslagna ändringarna är flera olika yrkesgrupper som har det gemensamma att de inte har ett åtta-till-fem-jobb.
Några har väldigt långa arbetspass, några jobbar dygn, några jobbar bara natt och andra jobbar skift. Det handlar om ojämnt fördelade arbetspass, obekväma arbetstider och nattarbete. De här personerna finns inom trygghet och säkerhet, till exempel all vår blåljuspersonal. De finns inom bevakning på industrier och på många andra arbetsplatser.
En stor del finns naturligtvis inom sjukvården, inom äldrevården och inom handikappomsorgen. Därför är det också många kvinnor som berörs. Det rör alltså alla dem som får vårt samhälle att gå runt, även under nattens mörka timmar.
Dagens konstruktion med en karensdag har för dem som arbetar i dessa dygnetruntbranscher inneburit ett orättvist stort avdrag, beroende på vilket schema de haft när de insjuknat.
Förslaget går ut på att karensavdraget ska motsvara ungefär 20 procent av en sjuklön om man räknar ut det på en genomsnittlig vecka. En närmare beräkning av karensavdragets storlek ska bestämmas genom kollektivavtal. Vi kommer säkert att se olika konstruktioner framöver eftersom det gäller alla möjliga arbetstider och scheman.
Men det gemensamma ska vara att karensavdraget ska bli mer rättvist. Jag är glad över att det finns en enighet om förslaget. Det kommer nämligen att göra stor skillnad för de här yrkesgrupperna. Herr talman!
Det här anförandet blir ganska kort, men jag tror att det har framgått klart att en ändring från karensdag till karensavdrag kommer att leda till att det blir mer rättvist mellan yrkesgrupper, mellan dem som ständigt jobbar dag och dem som jobbar på obekväma och konstiga arbetstider. Förslaget föreslås träda i kraft den 1 januari 2019.
Det ger parterna tid att förhandla fram kollektivavtal på området. Försäkringskassan och Tillväxtverket har i uppdrag att informera om det nya regelverket. Men de ska också följa upp konsekvenser av förslaget. Det ligger också i sakens natur att arbetstagarorganisationer och arbetsgivarorganisationer kommer att följa upp.
Och de kommer att påtala eventuella problem med systemet för oss.
Kerstin Nilsson (S):
Min fråga gäller bosättningslagen kontra kommunernas möjligheter - eller vilja - att ordna boende för nyanlända. Bosättningslagen gäller för alla kommuner. I de fall då kommunerna inte längre har egna hyresbostäder används det som ett argument för att kommunen inte kan ta emot den kvot den tilldelats. Några kommuner löser detta på ett bra sätt genom att köpa fastigheter.
En kommun på den skånska slätten placerar dock husvagnar i ett industriområde. I varje husvagn bor nu två ensamkommande män. Det finns gemensamma servicemoduler för kök, toaletter och så vidare, och det är gångavstånd till butik och buss. Men detta är inte att betrakta som ett tillfredsställande boende, och inte kommer det att underlätta integrationen.
Anser statsrådet att detta förfarande stämmer med de intentioner regeringen haft med bosättningslagen?
Kerstin Nilsson (S):
Min fråga går till socialministern. När vi blir sjuka och inte kan arbeta ska vi kunna få ekonomisk trygghet och stöd och hjälp för att kunna återgå i arbete. Men dagens sjukförsäkring har visat sig inte vara så trygg och förutsägbar som vi vill ha den. Det har också ministern uppmärksammat. Försäkringskassan gör vid 180:e dagen en arbetsförmågebedömning gentemot hela arbetsmarknaden, inte mot normalt förekommande arbete utan mot fiktiva arbeten.
Det är obegripligt. Vi ser människor som trots pågående medicinsk rehabilitering får sin sjukpenning indragen. Följderna blir att de kan tvingas säga upp sig från ett arbete som de efter rehabilitering kanske hade kunnat återgå till. Det borde ju vara rimligt att avvakta resultat av en pågående rehabilitering innan beslut om rätten till ersättning tas. Jag är glad över att regeringen nu tar tag i frågan och har presenterat en rad olika åtgärder.
Jag vill fråga ministern vilka åtgärder regeringen tänker vidta för att vi ska ha en sjukförsäkring som fungerar när vi behöver den.
Kerstin Nilsson (S):
Tack för det, socialministern! Det är jätteviktigt att ge tydliga uppdrag till Försäkringskassan, som nu under en tid har fått väldig kritik från vården, arbetsgivare och andra myndigheter för att de har dragit sig undan när det har gällt det aktiva rehabarbetet i enskilda ärenden. Det är välkommet att Försäkringskassan ska bli mer aktiv utåt.
Johan Andersson (S):
Det var glädjande att höra att ministern inte delar Abir Al-Sahlanis uppfattning att det är arbetsrätten som är hindret för integrationen på arbetsmarknaden. Det har jag aldrig trott, och det verkar inte heller arbetsmarknadsministern ha trott. Det är glädjande. Vi kan konstatera att Centerpartiet är ganska ensamt i alliansen om den uppfattningen.
Jag tror att man gör ett generalfel om man skyller på arbetsmarknadslagstiftningen som ett hinder när det gäller integrationen på arbetsmarknaden. Det finns så mycket annat som behöver åtgärdas och förbättras.
Jag förväntar mig inga sådana initiativ från majoriteten i utskottet eftersom det var en väldigt tydlig signal från ministern.
Johan Andersson (S):
Tack för svaret, arbetsmarknadsministern! Jag är dock inte nöjd med det i denna del. Jag har förstått att det har runnit en hel del vatten under broarna sedan ministern skrev svaret, inte minst med tanke på det inlägg om just detta som var i tidningen Dagens Nyheter häromdagen. När det gäller fas 3 är det ett väldigt stort problem.
Det är stort såtillvida att det just nu är ungefär 50 personer som tillkommer i fas 3-åtgärder varje dag. Ett flertal som har blivit ganska illa behandlade när de har hamnat i fas 3 har uppmärksammats i medierna, kanske inte så mycket på riksplanet men däremot regionalt.
Framför allt gäller det att man inte upplever det som särskilt seriöst - det är inte meningsfullt. I mitt hemlän hade en av tidningarna precis före jul en artikelserie om fas 3 där de också uppmärksammade fall med enskilda deltagare i fas 3 som blivit straffade när de påtalat just bristen på kvalitet i det de hade blivit placerade i.
De hade blivit straffade såtillvida att de vid tillfället fått sin ersättning ifrågasatt. Då kan vi fundera på - och det är en följdfråga till arbetsmarknadsministern - om det är ett sätt att sanktionera från Arbetsförmedlingens sida, att straffa den som deltar och som ifrågasätter kvaliteten och utförandet.
Jag skulle gärna vilja att ministern preciserade lite mer vad hon avser att göra när det gäller fas 3. Vad är det för uppföljning som kommer att ske? På vilket sätt kommer det att se ut? Vilka direktiv har hon givit Arbetsförmedlingen när det gäller detta? Vad jag förstod enligt tidningsartikeln har direktiv lämnats. Från Socialdemokraternas och oppositionens håll har vi hela tiden varit väldigt negativa till fas 3.
Vi påtalade redan tidigt när denna reform infördes att det krävdes kvalitetsuppföljning och kontinuerliga uppföljningar från Arbetsförmedlingens sida kring de aktörer som skulle jobba med frågan. Här kan vi väl konstatera att våra farhågor har blivit besannade i och med det som nu har inträffat i dessa delar.
Sedan håller jag med ministern om att de allra flesta som är anordnare av fas 3 naturligtvis är seriösa. Så är det. Men icke förty är det naturligtvis viktigt att stävja de avarter som uppstår i systemet. Jag är väldigt nyfiken på ministerns svar. Vad är det för konkreta åtgärder hon kommer att vidta?
Jag vill också gärna ha ett svar när det gäller dem som påtalar bristerna och blir bestraffade.
Johan Andersson (S):
Tack, ministern, för en del saker som ändå besvarades i den här delen. Jag håller inte riktigt med ministern om att det inte finns företag som har utnyttjat systemet, för så är det naturligtvis. Det visar inte minst artiklar som också ministern säkerligen har tagit del av. I varje fall har hon kommenterat dem, så då borde hon väl också ha tagit del av dem i den här delen.
Icke förty är det dock naturligtvis viktigt att åtgärda och att skärpa kontrollen. Jag ser med spänning fram mot det. Jag tycker inte att jag fick svar på vad det var för konkreta åtgärder som ministern kommer att vidta när det gäller kontrollen och uppföljningen av fas 3-åtgärder vad gäller kvaliteten för de enskilda som är ute i systemet och uppföljningar av dem som är anordnare. Den har varit bristfällig.
Jag vill också påpeka att det naturligtvis finns väldigt många som är seriösa och som verkligen ger handledning till den enskilde och som nyttjar och använder systemet på ett bra sätt. Det är viktigt att poängtera; allt är inte nattsvart. Ministern öppnar ändå upp och säger att långtidsarbetslösheten ökar kraftfullt nu.
Hon sade att hon är beredd att vidta ytterligare åtgärder för att stävja den höga långtidsarbetslösheten. Min fråga till ministern blir naturligtvis: Vad är det för åtgärder som vi kan se i en framtid? Vi har i våra budgetförslag och i våra reservationer förordat att man bör satsa mer på utbildning och mer på aktivitetsdelar för den här gruppen arbetslösa.
Vi hade fram till valet 2006 en åtgärd som jag personligen inte var inne i men däremot jobbade ganska mycket med, och det var de kommunala plusjobben, något som var väldigt positivt både för den enskilde och för anordnare. Det handlade om en åtgärd som var kollektivavtalsreglerad, med en lönesättning som var helt annorlunda än den ersättningsnivå som i dag gäller.
Det var reglerat även i många andra delar. En av de första sakerna som gjordes av den borgerliga regeringen när den tillträdde 2006 vara att avskaffa plusjobben. Det var många som upplevde en stor tragedi i samband med det och som fick åtgärderna avbrutna.
Jag är ganska övertygad att i varje fall i min hemkommun och säkert i många andra kommuner hade dessa kunnat erbjudas tillsvidareanställningar, riktiga jobb helt enkelt, när åtgärderna hade upphört. Det fanns och finns hela tiden behov av personalförsörjning i offentlig sektor. Det var en tragedi i allra högsta grad.
Min följdfråga till ministern är: Vad är det för konkreta åtgärder vi kommer att kunna se här framgent om långarbetslösheten biter sig fast, vilket mycket tyder på? Vi ser att många går in i fas 3-åtgärden, men det är väldigt få som går ut ur den till anställningar.
Johan Andersson (S):
Både jag och Eva-Lena Jansson ställde en fråga om plusjobb. Vi fick inget svar. Kan det vara någonting som ministern kan tänka sig att pröva om långtidsarbetslösheten biter sig fast? Det finns många signaler som tyder på att den gör det i allra högsta grad.
Ministern säger att Arbetsförmedlingen har resurser för att följa upp för att finna oseriösa anordnare när det gäller fas 3-åtgärder. Då är det viktigt att Arbetsförmedlingen får tydliga signaler kring detta. Jag ställer åter frågan: Vad är de för signaler som ges, och på vilket sätt ser ministern att uppföljningen kan ske?
Jag vill tydligt poängtera att naturligtvis är de allra flesta, som också ministern säger, seriösa. Men vad gör man med de anordnare som är oseriösa? Ett antal artiklar och telefonsamtal som bland annat jag och säkert flera i utskottet har fått har visat att det är ganska bekymmersamt på vissa platser.