Maria Stenberg (S):
I dagar som dessa, när många unga ska ta studenten och därmed nu ska ut på arbetsmarknaden, passar den här debatten om generationsskiften och rekrytering till vård- och omsorgsyrken ypperligt. Att sjunga om studentens lyckliga dagar ska ju sedan avlösas av sånger om rätten till heltid, trygga anställningar och en arbetsmiljö som inte sliter ned och sliter sönder. Det tycker jag i alla fall.
Jag tackar för svaret, men jag tycker nog att arbetsmarknadsminister Hillevi Engström har gjort det lätt för sig i sitt svar på min interpellation. Statsrådet konstaterar att regeringen har gett ett antal myndigheter i uppdrag att tillgängliggöra den kunskap som myndigheterna har om kommande demografiska förändringar och åldersavgångar. Punkt slut, enligt statsrådet. Det finns uppenbarligen ingenting mer att säga om rekryteringen till vård- och omsorgsyrken.
Inte en enda, eller ett enda litet frö till, politisk tanke eller tillstymmelse till politisk vinkel på min frågeställning kan jag se i svaret. Kan det möjligen bero på att regeringen har helt slut på tankar, idéer och förslag på arbetsmarknadens områden? Ja, det kanske statsrådet själv kan svara på.
Statsrådet kunde ha haft ett resonemang om hur och på vilket sätt rekryteringen till yrken inom vård och omsorg ska underlättas, kanske haft ett inlägg om vikten av heltidsanställningar och trygga anställningsformer eller någon tanke om hur vi ska bryta den könssegregerade arbetsmarknaden.
Eller vad sägs om att statsrådet skulle kunnat ha en politisk idé om hur arbetsmiljön ska förbättras för att den ska bli ett bra verktyg i rekryteringen till just vård- och omsorgsyrkena? Nej, statsrådet nöjer sig helt sonika med att konstatera att tillhandahållandet av kunskap från myndigheter om demografiska utmaningar räcker. Det känns lite politiskt andefattigt, må jag ändå anse. Men förhoppningsvis kommer det mer i debatten.
Fru talman! Jag är ändå lite förvånad över statsrådets svala intresse för frågan om hur vi ska försäkra oss om att vård och omsorg har personal i framtiden. Moderaterna brukar i alla fall retoriskt säga att de värnar om den svenska välfärden. Då kan man undra om välfärdsyrkena inte ingår i det resonemanget.
Statsrådet har en partikamrat, tillika finansminister, som inte skrädde orden inför arbetsgivarrepresentanterna i kommuner och landsting. Då handlade det om lönerna. Han deklarerade att ingångslönerna måste sänkas och att kommuner och landsting som arbetsgivare måste titta mer på sina lönenivåer.
Jag håller inte alls med finansministern och tittade lite närmare på lönestatistiken från fackförbundet Kommunal, som har många medlemmar inom kommun- och landstingsvärlden. Det är här är vad jag hittade - jag citerar nu från Kommunals hemsida: "Lönestatistiken avser sammanlagt 363 000 anställda som i genomsnitt arbetar 85 procent av heltid.
Medellönen uppräknad till heltidsarbete uppgår till 20 700 kronor per månad och den faktiskt utbetalda lönen uppgår i genomsnitt till 17 600 kronor per månad." Så var det med den höga lönen, som finansministern tyckte skulle sänkas, och så var det med heltiderna.
Jag hoppas att statsrådet i den kommande debatten har lite mer politiska tankar och idéer om hur rekryteringen till de viktiga välfärdsjobben ska kunna ske.