Jan Ericson (M):
Denna fråga är allvarlig - den är kanske den största och viktigaste fråga som vi har politiskt just nu. Vi kan diskutera migrationspolitiken och har ibland en väldigt inflammerad debatt om den, men integrationspolitiken - och att se till att de människor som finns i Sverige i dag kommer i arbete och skaffar sig egen försörjning - är nyckeln för hela vårt välfärdssamhälle och för att få samhället att fungera. Jag tror också att arbetsmarknadsministern instämmer i detta som princip.
Tyvärr befinner sig närmare 1 miljon människor i dag i utanförskap och bidragsberoende, trots högkonjunkturen, och väldigt många av de nyanlända ingår inte i denna statistik. Det finns 130 områden där färre än hälften av dem som är i arbetsför ålder arbetar. Det tar nio år innan ens hälften av de nyanlända är i någon form av arbete.
Trots högkonjunkturen har andelen människor som är i arbete eller studier 90 dagar efter avslutad etableringsplan bara ökat marginellt sedan 2014. Andelen personer som har fått jobb utan stöd och subventioner har inte ökat alls. Som jag skriver i min interpellation: I september var arbetslösheten bland utrikes födda 22 procent, medan den för inrikes födda var under 4 procent.
Detta är en extremt stor jobbklyfta, som regeringen inte riktigt verkar ta på allvar. Man ska också veta att en stor del av de nyanlända som kom till Sverige 2015-2016 fortfarande inte syns i statistiken. Ändå ser det så här illa ut, mitt i en högkonjunktur. För oss moderater är den tudelade arbetsmarknaden vårt stora fokus i arbetsmarknadspolitiken. Vi vill börja med att halvera jobbklyftan mellan inrikes och utrikes födda till 2025, och vi har en politik för det.
Regeringen verkar däremot sakna politik. Man har prövat en massa olika saker, men någon större framgång har det inte blivit. Av 32 000 traineejobb blev det 473 stycken. Av 20 000 extratjänster blev det 3 700 stycken. Av 20 000 utbildningskontrakt blev det 2 555 stycken. Av de 5 000 beredskapsjobben blev det 194 stycken. Matchningsanställningarna är knappt mätbara.
När det gäller snabbspåren är det 1 1⁄2 procent av dem som finns i etableringsuppdraget som har kommit in i detta. Vi hörde nämnas i den förra interpellationsdebatten att snabbspåren skulle ha varit en succé, framför allt inom restaurangbranschen. Verkligheten är dock precis den omvända - Visitas ordförande har till exempel kallat det hela erbarmligt dåligt. Detta har misslyckats totalt. 100-klubben skulle fixa fram en massa jobb, men det har bara blivit 242 stycken.
Så här kan man fortsätta. 80 000 människor finns i etableringsuppdraget - regeringens åtgärder gör ingen nytta. Det allvarliga är, återigen, att regeringen låter högkonjunkturen dölja dess egen passivitet. I stället för att ta vara på högkonjunkturen och göra vettiga saker som ger resultat, så att nyanlända kommer i arbete, sitter regeringen nöjd och ser att helheten ändå ser hyfsat bra ut på arbetsmarknaden tack vare högkonjunkturen.
Man glömmer dock att man har bäddat för väldigt stora problem när konjunkturen vänder nedåt om man inte tar detta på allvar. Det är nu man borde genomföra kraftfulla reformer för att få nyanlända i arbete - helst i riktiga jobb, inte bara i åtgärder. Om vi inte lyckas bättre med detta under en högkonjunktur kommer det att sluta illa när konjunkturen vänder nedåt. Arbetslösheten kommer att stiga till besvärande nivåer, vilket leder till sociala problem och till att statsfinanserna försvagas.
Det är bara tio månader kvar till valet, och då kan svenska folket välja en mer handlingskraftig regering. Men Sverige har egentligen inte tid och råd att vänta i tio månader på viktiga reformer. Min fråga till arbetsmarknadsministern är om hon och regeringen tänker fortsätta att passivt titta på när högkonjunkturen hjälpligt döljer problemen eller om hon har något konkret att erbjuda för att hantera situationen.