Irene Oskarsson (KD):
Inget är så livsnödvändigt som luft att andas och mat på bordet.
Alltså är de två betänkanden vi har behandlat här i kväll från miljö- och jordbruksutskottet de mest centrala betänkandena i den här kammaren - icke förty beroende av allt annat vi också gör Jag vill börja med att likt mina allianskolleger lyfta fram ett antal punkter som regeringen har gjort och jobbar med.
Det tycks vara så att bara för att man inte kommer med små skjutkanoner varje dag och lägger någon liten ny idé på bordet så gör man ingenting. Jag tycker snarare att långsiktighet och uthållighet är att göra saker - att se till att det får effekt.
Jag tror att den satsning som alliansregeringen startade under den förra mandatperioden, nämligen "Sverige - det nya matlandet", även om en del i den här kammaren raljerar över det, är ett sätt att få upp kompetens och kunskap om vad svenska mervärden är och vad de kan göra. Därmed kan man få en ökad konsumtion av svenska produkter.
Nu har Jens gått, och det kan ju vara så att han har andra viktiga uppdrag. Det kan också vara så att vi klarar av att minska köttkonsumtionen en del och öka svensk produktion. Det ena behöver inte utesluta det andra.
Vill vi också se ett landskap som fungerar och en biologisk mångfald som fungerar måste vi se till att vi har ett lantbruk värt namnet och ett skogsbruk värt namnet. Där har regeringen och vår landsbygdsminister tagit nästa steg. Herr talman!
Det är inte alltid kronor och ören som avgör om man lyckas - det finns en allianskollega som brukar säga det - utan det är vad man gör med pengarna som visar om det händer saker och om man kan få fram en annan attityd och andra förhållningssätt. Det är fyra punkter som man har valt att lyfta fram som huvudrubriker när det gäller skogen. Den första handlar om ett hållbart brukande.
Jag kommer inte upp i Staffan Danielssons kaliber, herr talman, men jag kan nog bli något förtretad över att i denna kammare åter och återigen höra att alliansregeringen inte sätter de skogspolitiska målen likvärdigt vägande i vågskålarna. Det är inte sanning. Det här är lika viktigt. Det handlar om ett hållbart brukande, inte minst av skogsresurser som har en omloppstid som är längre än vad vi kommer att bevista denna kammare, i alla fall de flesta av oss.
Det kan finnas något undantag. Det gör att vi måste ha långsiktighet i det vi gör. Skogen är kanske den viktigaste klimatfaktorn vi har att jobba med. Det var också någonting jag fick med mig från klimatmötet i Durban. Dessutom handlar det om förädling och innovation, ny teknik, nya produktionsmetoder och nya sätt att förädla. Det är oerhört viktigt.
Det är viktigt att bygga kontaktytor och kluster. Jag kommer från ett landskap som ligger i tre län, än så länge i alla fall. Där kan vi konstatera att landshövdingarna tar olika initiativ för att foga samman de här grupperna av människor, och då kommer nya idéer och nya produkter fram. Jag tror att Anita Brodén i förra debatten lyfte fram upplevelse och rekreation, men det hör även hemma här.
Landsbygden - inte minst skogen, men även det öppna landskapet - är central för turismen. Det är en del som regeringen har valt att satsa stora resurser på. Vi har att göra ett gemensamt arbete globalt genom att exportera vårt kunnande och vår kompetens när det gäller skogen och jorden.
Vi ska se till att göra det på två sätt, dels kommersiellt, dels via biståndspolitiken och en aktiv satsning på att få till stånd en produktion, inte minst i Afrika, som är hållbar. Jag ler ibland när Kew Nordqvist talar om hur viktigt det är att vi lagstiftar och reglerar. Jag tror att förebilder är det viktigaste som finns. Du är egentligen ett exempel på det, Kew.
En bygd har ställt om, inte för att lagen säger så utan för att det finns de som går före. Jag tror att den mänskliga förebilden och förebilden i företagandet är mycket mer verkningsfulla. Det är viktigt att vi stimulerar detta. Det har alliansregeringen visat mycket påtagligt i den budget som vi nu diskuterar och med de satsningar som är gjorda tidigare. Landsbygdsprogrammet är ett centralt redskap i det arbetet.
De satsningar på skogen som jag nämnde i den förra debatten och resurser till Skogsstyrelsen är också oerhört viktiga för att öka kunskapen hos oss alla. Herr talman! Jag kan inte heller låta bli att nämna någonting från den djurskyddskonferens som Anita Brodén tog upp. Det var Jordbruksverkets stora höstkonferens som hade djurskydd som tema. Där presenterade Eva Eriksson sin utredning.
Där konstaterades samfällt av alla aktörer i rummet att det regeringen har gjort var rätt, nämligen att föra över djurskyddet och tillsynen till länsstyrelserna. Nu kan vi äntligen få en mer likvärdig tillsyn med kvalitet och tillsyn där kompetensen också finns. De som själva ska utöva tillsynen har möjlighet att ha kolleger och kan känna sig styrkta i att ibland leva under arbetsförhållanden som ingen av oss här ser som acceptabla.
Man ska inte behöva bli hotad för att man jobbar med de här frågorna. Eva Erikssons utredning lägger också tyngdpunkten på något som jag tycker är oerhört centralt. Det är vi som djurägare som har ansvar för våra djur. Det är vi som ska se till att de har en väl fungerande livsmiljö. Därför behövs det inte några nya ombudsmän, utan det behövs kompetens och kunskap hos de djurägare som finns.
Det finns också goda förslag att jobba vidare med i den utredning som nu ligger på våra skrivbord och förhoppningsvis läses som jullektyr om vi inte har läst den. Det ekologiska kan vara en spjutspets.
Men har vi inte ett konventionellt, vad nu det är, jordbruk i det stora hela som också tar sitt ansvar och jobbar enligt Greppa näringen eller någonting annat? Jag är ganska trött på att det låter som om de konventionella, vanliga lantbrukarna inte tar miljöansvar. Det är återigen lätt att lyfta fram hembygden.
Jag kommer från ett sammanhang där jag vet att många av dem har gjort minst lika mycket, men de har inte certifierat sig. De har inte gått över av olika skäl, men de är minst lika besjälade av att ta hand om natur och miljö. De släpper inte ut ett dugg mer handelsgödsel än vad som är absolut nödvändigt. Den ekonom finns inte i de småländska skogarna som lägger ut en krona mer än nödvändigt på det som inte ger någonting tillbaka.
Jag tror att det är så på fler håll. Det är också viktigt att säga att den reform som nu ligger framför oss när det gäller jordbrukspolitik och landsbygdspolitik är oerhört central. Det är viktigt att vi konstaterar att det är de företagare som bedriver modernäringen som är grunden för landsbygdens fortsatta utveckling. Det är de som ska ha villkor och förutsättningar som fungerar.
Där har alliansregeringen vidtagit ett antal åtgärder, och fler måste vidtas för att lätta på kontrollsituationen och regelbördorna. Då är de resurser till slakteriverksamhet som flera har nämnt tidigare oerhört viktiga. De ska inte förringas. Såvitt jag har förstått har de också till största delen hamnat där de ska, nämligen för att se till att den lantbrukare som lämnar djur till slakt får nytta av detta.
Herr talman! Jag hade några minuter tillgodo på mitt förra anförande. Det var av ett enda skäl egentligen. Jag har haft förmånen att leda miljö- och jordbruksutskottets utvärderingsgrupp. Vi har tittat på ett antal saker.
I den förra debatten tog Nina Lundström från Folkpartiet upp det som vi har gjort när det gäller biologisk mångfald. I det här betänkandet har vi tittat på fiskefrågor och skrotningspremier. Jag vet att Jan-Olof Larsson säkert kommer att ta upp detta i ett senare anförande.
Det som jag tycker är centralt och viktigt är att miljö- och jordbruksutskottet under många år systematiskt har följt utvärderingsfrågorna. Jag tror att vi är en av anledningarna till att det just nu här i kammaren och i riksdagsstyrelsen diskuteras hur vi ska jobba med utvärderingsfrågorna framöver. Jag ser med spänning fram emot att vi får bredare perspektiv och jobbar mer utskottsövergripande.
Det skulle vara oerhört intressant att få vara med i en sådan process. Den bredbandssatsning som vi nu talar så varmt för i den här debatten är lika relevant att diskutera på näringsutskottets område för landsbygdsfrågor. Vi behöver se på helheten. Att departementet nu heter Landsbygdsdepartementet är väl också en signal om att vi behöver ta ett samlat grepp över frågorna.
Jag förväntar mig att kollegerna framför mig har läst utvärderingsrapporterna. Till er som lyssnar på detta och som inte har läst dem vill jag säga: Gör det! Jag brukar säga att de är oerhört nyttiga läroböcker. Herr talman! Med detta vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet och önska alla här och vårt eget kansli en god jul och ett gott nytt år.