Bodil Ceballos (MP):
Jag vill börja med att tacka för svaret och säga att jag tycker att det är mycket positivt att Sverige har agerat för att EU ska ha riktlinjer för miljö- och hälsoskydd vid militär verksamhet i annat land. Det är också mycket positivt att det utarbetas miljöriktlinjer på FN-nivån. Problemet är att det går så sakta och att det i detta ögonblick och sedan en lång tid tillbaka pågår en hantering av avfall på ett miljö- och hälsofarligt sätt som drabbar flera samhällen i närområdet.
Ska vi be befolkningen där vänta tills riktlinjerna är klara, när risken är stor att cancerfallen ökar i avsevärd omfattning i området? Fru talman! Varför skriver jag då en interpellation till den svenska försvarsministern, när det är inte är svensk trupp som missköter sig? kan man fråga. Anledningen är helt enkelt att jag uppmärksammats på problemet av en ung svensk-libanesisk tjej, som med all rätt förfasats över hur denna sophantering går till.
Mot bakgrund av hur vi har det i Sverige, där vi i många kommuner har en bra avfallshantering, är det självklart så att den hantering av sopor som FN-bataljonen står för kan få till och med den allra minst miljömedvetne att resa ragg. Att bränna blandade sopor på detta vis har inte gjorts i Sverige på väldigt många år, men det gjordes till för bara några år sedan i Spanien innan strängare regler infördes på grund av EU-medlemskapet.
Jag dristar mig därför till att tro att den nya, miljömässigt bättre hanteringen av avfall i Spanien beror mer på EU:s krav än på människors och myndigheters medvetenhet om problemet. Utanför Spanien, där inte samma krav ställs, ser man sig kanske inte alls bunden av samma regler och återgår till tidigare, enkla sätt att bli kvitt sina sopor. Det krävs utbildning och en ökad medvetenhet för att få bukt med situationen.
Utarbetandet av riktlinjer tenderar att ta tid, och innan de träder i kraft och faktiskt efterlevs tar det ännu längre tid. Jag är väldigt medveten om det, och det var just därför jag vände mig till vår svenska försvarsminister. Vi vet, både försvarsministern och jag, att i både FN och EU förs många diskussioner också informellt - i korridoren, på lunchen etcetera - som inte finns med på de ordinarie mötesordningarna.
I de sammanhangen har försvarsministern möjlighet att faktiskt, helt informellt, tipsa den spanska försvarsministern om de problem deras bataljon förorsakar. Försvarsministern kan också tipsa sin spanska kollega om att en diskussion förts på plats och att civilbefolkningen fått löfte om förbättringar men att ingenting hänt trots detta. Jag hade kontakt med Wielma senast i dag via e-post. Hon är mycket angelägen om att hitta en lösning.
Eventuellt sitter hon i Libanon och tittar på denna debatt just nu. Jag är säker på att de fortare hittar en lösning på problemet om det kommer påtryckningar på den spanska regeringen utifrån, som då på ett eller annat vis måste agera. Personligen har jag skickat frågan till den spanske ambassadören, och han har lovat att se vad han kan göra. Jag utgår från att det smäller högre om försvarsministern tipsar den spanska regeringen än om jag gör det.
Jag har tagit kopia på brevet och har även med mig en projektplan. Wielma och hennes kamrater i Libanon har naturligtvis presenterat en lösning för att komma till rätta med problemet. Jag tänkte därför överlämna projektplanen och brevet samt ett par bilder till försvarsministern här i dag. Eftersom den första frågan fick ett mycket positivt svar skulle jag vilja återgå till min andra fråga.
Finns det inte möjlighet för försvarsministern att på det informella planet försöka påverka den spanske försvarsministern - eller någon annan som försvarsministern tycker verkar lämplig att tala med - att ta tag i frågan?