Björn Söder (SD):
Under en frågestund den 24 november förra året, då Kent Ekeroth ställde en fråga till migrationsministern med anledning av invandringens kostnader, påstod ministern följande: "Det finns gott om exempel internationellt, inte minst från Kanada, som visar att man mycket väl kan få tillbaka intäkter som balanserar upp de kostnader man har." Både migrationsministern och hans regeringskolleger i Alliansen har vid ett flertal tillfällen fört fram Kanada som ett positivt exempel på hur ett land kan dra ekonomisk nytta av mångkultur och invandring.
Jag tycker därför att det är hög tid att slå hål på myten om Kanada. För det första finns det enorma skillnader beträffande historia och nationell självbild mellan de båda länderna. Sverige är en av världens äldsta nationer. Kanada är en av världens yngsta. Majoritetsbefolkningen i Sverige har bott i landet i tusentals år. Majoritetsbefolkningen i Kanada har bott i landet i några hundra år. Detta får stora konsekvenser för ländernas självbild och för deras förhållningssätt när det gäller invandring och mångkultur.
Det gör också att en viss politik blir ytterst svår att direkt överföra från det ena landet till det andra. För det andra har Kanada tagit emot helt andra invandrargrupper än Sverige. Merparten av de utomeuropeiska invandrare som har kommit till Kanada har kommit från asiatiska länder, som Kina. De utomeuropeiska invandrare som Sverige har tagit emot har i första hand kommit från muslimska länder i Afrika och Mellanöstern. Det är invandrare som det har visat sig vara betydligt svårare att integrera. Kanada plockar dessutom russinen ur kakan.
Den kanadensiska invandringspolitiken är helt inriktad på att locka till sig skötsamma, högutbildade, språkkunniga och arbetsamma invandrare och stänga ute andra grupper. Invandringen till Sverige har i stället varit helt urskillningslös, vilket gjort invandringen till Sverige mer kostsam, mer impopulär och mer svårhanterlig. Invandringen per capita har också varit större till Sverige.
För det tredje har Kanada en helt annorlunda arbetsmarknad med sämre anställningstrygghet, vilket väl i och för sig välkomnas av Moderaterna, lägre skatter och en mer effektiv företagarpolitik. Det har sannolikt bidragit till att Kanada har haft en lägre arbetslöshet, vilket i sin tur har lett till att invandrare har haft något lättare att komma in i samhället och att kostnaden för invandringen varit mindre. Trots att Kanada har haft mycket bättre förutsättningar än Sverige finns det dock mycket som tyder på att invandringen ändå inte varit lönsam.
Enligt Kanadas ekonomiska råd finns det inga historiska bevis för att invandringen lett till en positiv ekonomisk tillväxt, och enligt en av de senaste nationalekonomiska studier som gjorts på området har de senaste decenniernas invandring varit en ren förlustaffär för det kanadensiska samhället. En nyligen utkommen rapport visar att den förda invandringspolitiken i Kanada årligen kostar skattebetalarna mellan 16 och 23 miljarder kanadensiska dollar.
Det är ca 113-163 miljarder svenska kronor efter att intäkter beaktats. Dessutom, enligt en studie från Kanadas motsvarighet till SCB, medför de nuvarande invandringsnivåerna att de kanadensiska lönerna förväntas sjunka mellan 4 och 7 procent i en tioårsperiod på grund av ökad konkurrens. Sammanfattningsvis: Låt oss säga att det hade varit möjligt att ändra vår historia och vår självbild.
Låt oss säga att vi hade tagit emot andra och mer lättintegrerade utomeuropeiska invandrargrupper, att vi hade sänkt skatterna, minskat anställningstryggheten, fört en bättre företagarpolitik, sorterat hårdare, ställt betydligt hårdare krav och i princip bara släppt in de invandrare som redan kunde svenska. Ja, då hade invandringen förmodligen ändå varit en ekonomisk förlust för samhället, fast kanske i något lägre utsträckning än vad som nu är fallet i Sverige.
Det kanadensiska exemplet, som migrationsministern och hans allianskolleger ofta hänvisar till, är således vare sig relevant eller ens gott utifrån ett svenskt perspektiv. I sitt interpellationssvar hävdar migrationsministern att invandringen visserligen innebär kostnader men att invandringen på flera sätt bidrar till vår utveckling. Jag kan inte tolka det annorlunda än att migrationsministern nu kryper till korset och erkänner kostnader för invandringen.
Men på vilka fler sätt bidrar nuvarande invandring till vår utveckling, mer än när det gäller det som allt fler svenskar upplever i bland annat Malmö och Södertälje? Vad är det som gör att migrationsministern anser det vara värt denna kostnad? Slutligen bör man inte blanda äpplen och päron, vilket migrationsministern gör i sitt svar. Blanda inte ihop regeringens vilja att bedriva massinvandring av hundratusentals utlänningar utan skyddsbehov med argument om att ge skydd åt människor på flykt.
Det rör sig i sammanhanget, trots allt, om väldigt få människor som kommer till Sverige av egentliga skyddsskäl.