Tobias Billström (M):
Tack så mycket för inläggen från interpellanten och Bodil Ceballos. Jag ska börja med att förklara lite hur regeringen ser på frågan. Det är en viktig fråga hur skydd kan erbjudas till kvinnor som blir misshandlade. Först och främst är det viktigt att understryka att varje ärende behandlas individuellt.
Det framgår av förarbetena till den aktuella bestämmelsen att man ska ta hänsyn till under vilka omständigheter som övergreppet har ägt rum, hur allvarligt det har varit, om det har rört sig om en enstaka episod eller upprepade övergrepp samt hur länge förhållandet har varat. Den centrala frågan är bevishänseendet.
Det står att enligt förarbetena bör det vara tillräckligt att det görs sannolikt att sådana övergrepp förekommit för att hänsyn ska tas till våld eller handlingar som innefattar allvarliga kränkningar i förhållandet. Det ska inte ställas upp några formella krav på vilken dokumentation som ska föreligga. Polisanmälningar, läkarintyg och intyg från sociala myndigheter och kvinnojourer bör vara till ledning.
Myndigheten måste i varje enskilt fall bedöma om den framlagda dokumentationen med tillräcklig styrka talar för att våld eller allvarlig kränkning förekommit i förhållandet. Om kvinnorna åberopar skyddsbehov kan de söka asyl hos Migrationsverket. Om andra starka skäl talar för att fortsatt uppehållstillstånd ska ges kan kvinnorna få förlängt uppehållstillstånd trots att det tillståndsgrundande förhållandet har upphört.
I förarbetena anges att det är främst fråga om olika former av humanitära skäl, som att sökanden riskerar att bli socialt utstött vid ett återvändande eller att sökanden är allvarligt sjuk eller svårt handikappad. Sammantaget kan då omständigheterna i det enskilda fallet framstå som så ömmande att utvisning inte bör komma i fråga. När jag sagt detta har jag förklarat bakgrunden till varför vi har den lagstiftning som vi har, varför vi har undantagsbestämmelsen och också hur den tillämpas.
Låt mig sedan vända mig till Bodil Ceballos. Vad gör Migrationsverket för att till exempel få kännedom om anknytningspersonens tidigare våldsbrott? I ärenden där en utlänning har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande med en person som är bosatt i Sverige gör Migrationsverket bland annat kontroller i belastnings- och misstankeregistret för att bedöma risken för våld eller allvarlig kränkning i förhållandet.
Vad gäller ärenden om familjeåterförening för makar och sambor är kontroller i registret inte förenliga med familjeåterföreningsdirektivet som vi genomförde i svensk rätt 2006. Det är alltså den juridiska ordning som gäller på det här området. Jag tror att vi alla är överens om att det är viktigt att kvinnor som är rädda för utvisning får möjlighet att få skydd i Sverige.
Det finns dock starka skäl för att bibehålla den uppskjutna invandringsprövningen och förhindra missbruk av rätten till invandring. Åtgärder kan man naturligtvis vidta så långt det är möjligt för att förhindra de negativa konsekvenserna av bestämmelsen, främst att kvinnor av rädsla för utvisning stannar kvar i anknytningsförhållanden där de misshandlas eller annars utsätts för allvarliga kränkningar. Detta är kärnan i regeringens politik.