KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ylva Johansson (S):
Är höjda skatter rättvisa? frågar Erik Andersson, men han undviker att svara på den fråga jag ställde. Nej, höjda skatter är inte rättvisa, men ordning i ekonomin är en väldigt viktig förutsättning för att man ska kunna ha rättvisa. När Moderaterna styrde på Finansdepartementet gick vi från ett överskott på 70 miljarder kronor i de offentliga finanserna till ett underskott på 60 miljarder.
Det har gjort Sverige svagare. Det har gjort att Sverige har svårare att klara oförutsedda händelser, och oförutsedda händelser inträffar alltid. Det riskerar att göra att man inte har pengar till det som är viktigast och till dem som är mest utsatta. Nu tar vi oss tillbaka till ordning och reda i finanserna, och vi tar oss upp ur underskotten.
Men vi måste ha skatteintäkter som matchar utgifterna. Annars sätter man både Sverige och rättvisan på spel. Tro mig! Jag har varit med förut och sett det ske. Herr talman! Erik Andersson undviker att svara på min fråga. Han talar i stället om incitament i skattesystemet. Men det var inte det jag frågade om. Moderaterna har lagt fram väldigt tydliga förslag i sin budget, som visserligen inte gick igenom.
Förslagen är följande: Den som är arbetslös och har a-kassa ska få sänkt a-kassa med motiveringen att man då får ett större incitament för att ta ett jobb. Den som är nyanländ och arbetslös och får etableringsersättning ska i stället kunna få dubbel inkomst genom att man behåller hela etableringsersättningen ograverad om man börjar jobba.
Man får då alltså både lön och ersättning. Motiveringen är att det ska öka incitamenten för jobb. Hur går det här ihop, Erik Andersson? Vilken är egentligen Moderaternas syn på incitament för jobb när det gäller etableringsersättningen och arbetslöshetsersättningen?
Ylva Johansson (S):
Moderaterna samlar i ladorna i opposition. I regeringsställning har ni varje gång förött ekonomin. Det är ert facit. Det är anmärkningsvärt, herr talman, hur svårt Erik Andersson har att svara på frågan. Är det kanske så att Moderaterna inte riktigt vet vilka incitament som fungerar för att människor ska komma i arbete? Är det att man har dubbel ersättning som gör att man har mer lust att arbeta? Eller är det att man har lägre ersättning som gör att man har mer lust att arbeta i Moderaternas värld?
Vi får återkomma till den frågan, Erik Andersson. Herr talman! Jag vill nu tacka talmannen, alla tjänstemän i kammaren och mina meddebattörer för det gångna året och önskar: God jul! Det gäller särskilt Erik Andersson, som har förgyllt så många av mina fredagar under det gångna året. Jag hoppas att du får en skön jul, och på återseende på det nya året!
Ylva Johansson (S):
Christian Holm Barenfeld har frågat mig varför jag och regeringen prioriterar dessa statliga beredskapsjobb i stället för jobb som skapas av efterfrågan i RUT-branschen. Regeringen har gjort satsningar på RUT-avdraget genom att utvidga det till att omfatta fler sektorer. Sedan den 1 augusti i år omfattar RUT-avdraget även ytterligare trädgårdstjänster, flyttjänster och it-tjänster.
Efter regeringens förslag i budgetpropositionen för 2017 kommer RUT-avdraget från och med årsskiftet att även inkludera reparationer och underhåll av vitvaror. Skatteverkets senaste uppgifter indikerar att användandet av RUT-avdraget är det högsta någonsin. Det är positivt att personer får arbete på den reguljära arbetsmarknaden.
Samtidigt som utvecklingen i den svenska ekonomin och på arbetsmarknaden är mycket positiv finns det även i fortsättningen utmaningar bland annat till följd av förra årets rekordstora flyktingmottagande. En betydande andel av de nyanlända som nu ska etablera sig på arbetsmarknaden har kort utbildning. För dessa personer kan ett jobb med en subvention vara en möjlig väg in på arbetsmarknaden. Erfarenhet visar att det främst är privata företag som använt sig av subventionerade anställningar.
Regeringen anser att det nu är dags att även staten genom de statliga myndigheterna tar sitt ansvar och erbjuder jobb med lägre kvalifikationskrav för att ge fler personer som står långt ifrån arbetsmarknaden ett framtida arbete, arbetslivserfarenhet och lön. Det finns en mängd arbetsuppgifter inom de statliga myndigheterna som i dag inte utförs alls. De moderna beredskapsjobben i staten ska bestå av arbetsuppgifter med lägre kvalifikationskrav som i dag inte utförs alls eller i otillräcklig omfattning.
Ylva Johansson (S):
Låt mig börja med att återge en oberoende bedömare. Kreditvärderingsinstitutet Moodys presenterade i går en bedömning av Sverige. Man sa att Sverige sticker ut som ett land som har gjort i princip allt rätt när det gäller att öka tillväxten. Sverige är en oas i en orolig omvärld med en stark utveckling på arbetsmarknaden.
Det finns andra rankningar där Sverige hamnar mycket högt när det gäller viljan att investera och innovationskraft. Det råder i dag en mycket hög investeringstakt i det privata näringslivet. Det visar en tilltro till den ekonomiska politiken som regeringen för. Det är alltså inte sant att en lång rad oberoende bedömare skulle döma ut svensk jobbpolitik. Tvärtom!
Verkligheten visar att det finns en stark tillväxt av nya jobb, och Sverige bedöms vara ett land med mycket stark konkurrenskraft och med en god politik för tillväxt. Det viktigaste är att skapa nya riktiga jobb i både privat och offentlig sektor. Det sker just nu i mycket god takt. 120 000 fler personer har ett jobb sedan den här regeringen tillträdde. Men det finns också stora utmaningar.
De utmaningarna har förändrats sedan alliansregeringens tid till den situation som råder nu. När den gamla regeringen styrde var det mycket hög ungdomsarbetslöshet. Även ungdomar med gymnasieutbildning hade svårt att få jobb. Så är det inte längre. Ungdomsarbetslösheten sjunker mycket snabbt. I princip kan sägas att ungdomar med gymnasiekompetens kommer i normalfallet att snart få arbete.
Däremot finns det en ny grupp med många nyanlända med mycket låg och dålig skolbakgrund. Det är naturligtvis en särskild utmaning när det gäller att komma in på den svenska arbetsmarknaden. RUT-avdragen är en subvention som utgår i form av skatteavdrag, och de går framför allt till privat sektor. Den reformen har varit lyckosam. Regeringen bygger ut, och RUT fortsätter att växa. Där får många sitt första jobb.
Även personer med lägre kvalifikationer kan komma in på arbetsmarknaden den vägen. Det är bra! När jag pratar med de privata arbetsgivarna säger de ofta att de gärna tar ansvar för att skapa jobb till dem som står långt från arbetsmarknaden. De välkomnar subventioner i form av till exempel RUT-avdrag för att få bättre ekonomi i detta. De säger också att staten måste sopa rent framför egen dörr.
Staten är sämst på att anställa personer som står långt från arbetsmarknaden. Så kan vi inte ha det. Därför inrättar vi också moderna, statliga beredskapsjobb för att staten ska göra sitt för att bidra till att också de som står långt från arbetsmarknaden får ett arbete och en lön att försörja sig på.
Ylva Johansson (S):
Moderaternas bekymmer är ju att deras bedömningar sällan slår in. Man sa att om arbetsgivaravgiften för unga återställdes till en normal nivå i stället för att lägga 20 miljarder per år på ineffektiva subventioner skulle ungdomsarbetslösheten öka. Vi gjorde det, och ungdomsarbetslösheten har sjunkit. Man sa att en anständig ersättning för arbetslösa i arbetslöshetsförsäkringen skulle få arbetslösheten att öka.
Vi höjde taket i a-kassan, och arbetslösheten fortsätter att sjunka. Man har upprepade gånger undrat vem som ska vilja anställa i Stefan Löfvens Sverige, det Sverige som styrs av den här rödgröna regeringen. Det är alldeles uppenbart att väldigt många vill anställa: 120 000 personer fler har jobb, och vi har över 100 000 lediga jobb, varav en majoritet är svåra att tillsätta.
Det finns uppenbarligen ett skriande behov av personer med rätt kompetens; många vill uppenbarligen anställa. Moderaternas problem är alltså att deras domedagsprofetior inte visar sig stämma med verkligheten. Det var ju så, Christian Holm Barenfeld, att det var ett överskott i statsfinanserna på 70 miljarder när ni tog över regeringsmakten. Ni lämnade sedan över med ett minus på 60 miljarder. Det är facit av ert regeringsinnehav.
Nu har vi, 2015 och 2016, levererat överskott i statens finanser trots att Sverige tog emot fler flyktingar under 2015 än något OECD-land någonsin har gjort, och trots att vi gjort rekordstora satsningar på att stärka välfärden med 10 nya välfärdsmiljarder. Vi klarar av att både hålla i pengarna och säkerställa att vi kan investera i jobb och välfärd.
Herr talman! Christian Holm Barenfeld är uppenbarligen missnöjd med socialdemokratin i opposition. Där är vi faktiskt överens; jag tycker också att socialdemokratin är väsentligt bättre i regeringsställning än i opposition.
Ylva Johansson (S):
Det är nödvändigt, menar jag, att även föra en diskussion om den ekonomiska politiken när man diskuterar jobben. Arbetsmarknadspolitik kommer aldrig att vara lösningen på arbetslösheten. Det måste föras en ekonomisk politik och en samlad politik för en stark tillväxt och nya jobb så att arbetsgivare kan och vill efterfråga arbetskraft - det är A och O. Arbetsmarknadspolitiken har också sin roll att spela för att hjälpa människor att få arbete och för att hjälpa arbetsgivare att hitta personer med rätt kompetens. Men ekonomisk tillväxt är helt nödvändigt.
Det är ju inte så, som Christian Holm Barenfeld vill göra gällande, att Sverige bara rider på en våg. Jag återkommer igen till kreditvärderingsinstitutet Moodys, som i går sa att Sverige sticker ut i jämförelse med andra länder genom att göra i princip allting rätt, på område efter område, när det gäller att skapa tillväxt. Det ger inte en bild av att Sverige liksom glider med tillsammans med alla andra länder som det går bra för.
Moodys säger också att Sverige är som en oas i en orolig omvärld, där företag faktiskt vågar investera. Så ja, vi har en högkonjunktur, men regeringen för också rätt politik för att vi ska kunna dra nytta av högkonjunkturen och skapa så många jobb som möjligt. Vi har en mycket stark utveckling, men den kommer inte alla till del. Därför behövs också riktade insatser, till exempel subventioner för RUT-tjänster och subventioner för statliga moderna beredskapsjobb.
Ylva Johansson (S):
Det är inte sant att vi alltid kritiserar förslag från oppositionen. Ibland har oppositionen bra förslag. Då tar vi till oss dem. Så bör en bra regering agera, tycker jag. Det finns många områden där Sverige mår bra av ett bredare samarbete. Det är också bra att partier kan kompromissa för att genomföra det som Sverige behöver. Det tycker jag är bra, och så tycker jag att man ska jobba.
Jag säger det igen - jag har sagt det många gånger: Regeringen har inget egenintresse av att ha så många ungdomar som möjligt i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd. När ungdomsarbetslösheten snabbt minskar av att ungdomar får jobb på den reguljära arbetsmarknaden tycker jag att det är bättre än att de har en arbetsmarknadspolitisk åtgärd i form av ett traineejobb. Detta är ingenting jag sörjer.
Men, herr talman, jag kommer tillbaka till att jag också vill förstå Moderaternas politik för att på riktigt veta hur man tänker. Då vill jag passa på att ställa en fråga till Christian Holm Barenfeld. Det är en fråga som jag ännu inte har fått svar på från Moderaterna. Det är frågan om incitamenten för den som står långt från arbetsmarknaden och som är arbetslös.
Moderaterna argumenterar för att den som är nyanländ i Sverige och som är arbetslös och deltar i etableringsuppdraget ska kunna få dubbel ersättning. Man ska alltså kunna ta ett jobb och få full lön samtidigt som man behåller hela sin ersättning i etableringsuppdraget. Det skulle ge incitament för människor att ta ett jobb.
När det gäller arbetslösa som har ersättning från arbetslöshetsförsäkringen, a-kassan, argumenterar Moderaterna för att man ska sänka ersättningen för dem. Man ska alltså sänka taket, så att de får ut mindre pengar. Det skulle ge incitament för fler arbetslösa att ta ett jobb. Jag kan förstå de teoretiska resonemangen bakom båda tankarna. Men det jag inte förstår är hur man kan ha dem samtidigt.
Hur är egentligen Moderaternas syn i fråga om incitament för arbetslösa att komma i arbete? Är det bra att man så att säga kan få dubbel ersättning, eller är det bra att man har låg ersättning?
Ylva Johansson (S):
Tack, Christian Holm Barenfeld, för svaret, men det kvarstår ändå frågor. Det är ju så i dag att det i varje fall lönar sig att ta ett arbete jämfört med att få etableringsersättning, a-kassa eller annat stöd, utom just när det gäller deltidsstämplingen. Men den håller vi att på att lösa så att det också där alltid ska löna sig att ta ett arbete, för jag tror att det är ett viktigt incitament.
Det ska alltid löna sig att arbeta, men det är också viktigt att vi alltid ställer krav på människor att arbeta. Det ska inte vara ett fritt val om man ska ta ett jobb eller om man ska leva på någon annan typ av försörjning. Det är det inte. Alla människor som kan arbeta måste arbeta, så det är inte bara en incitamentsfråga.
Vi röstade i december om Moderaternas förslag som innebar att om man har ersättning från etableringsuppdraget ska man inte bara kunna jobba extra utan att det påverkas - så är det i dag - utan man ska även kunna ta ett fulltidsarbete utan att det påverkar ersättningen.
Jag tror att det är väldigt olyckligt med den typen av dubbla signaler, som om personer som är nyanlända i Sverige skulle behöva andra typer av incitament än de som har bott här längre tid.
Jag tror precis tvärtom; vi ska ha så lika system som möjligt, och jag kommer att återkomma till riksdagen med fler förslag som jämställer så att vi kan ställa samma krav på nyanlända som vi gör på alla andra arbetslösa och förstås också erbjuda samma typ av stöd och möjligheter att få hjälp att komma i arbete.
Ylva Johansson (S):
Utmaningarna är stora, men de är möjliga att hantera. Några viktiga nycklar är fokus på jobb från första dagen, tidiga insatser, utbildning och träning i svenska redan från dag ett för nyanlända, nya möjligheter till utbildning och flera olika typer av möjligheter till utbildning för alla dem som på olika sätt behöver det för att kunna få ett jobb. Herr talman! Det finns en blind fläck hos Moderaterna.
Det är de vanliga LO-jobben, som kräver en yrkesutbildning. Christian Holm Barenfeld säger att alla inte kan bli civilingenjörer och läkare och alltså behövs jobb utan kvalifikationskrav. Men det finns ett stort spann däremellan, Christian Holm Barenfeld. Vi har jättestort behov av undersköterskor, byggnadsarbetare, elektriker, kranförare, fordonsmekaniker, bussförare och kockar.
En lång rad vanliga LO-yrken kräver utbildning och specialiserad kompetens, men de kräver inte jättelång utbildning. Det är här regeringen satsar. Vi vill utbilda personer som kan ta jobben där det är stor efterfrågan.
Här är det mycket realistiskt att kunna utbilda personer, även den som har kort skolbakgrund. Vi har självklart stora utmaningar, men när vi talar om de enkla jobben vore det bra om Moderaterna såg bjälken i sitt eget öga.
När ni styrde införde ni vårdnadsbidrag. Att vara förälder och på heltid ta hand om barn är inget enkelt jobb, men det är ett jobb med låga kvalifikationskrav. Det blev en riktig kvinnofälla, framför allt för kvinnor med låg eller kort utbildningsbakgrund och utrikes födda. Den fällan har vi tagit bort. Nu är det fokus på jobb på arbetsmarknaden.
Ylva Johansson (S):
Katarina Brännström har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att de personer som tidigare deltagit i sysselsättningsfasen ska få en meningsfull sysselsättning och komma närmare ett arbete. Varje människa är en resurs, och alla som kan arbeta ska arbeta. Ett arbete innebär en möjlighet till egen försörjning, tillhörighet, gemenskap och makt att forma sitt liv och sin framtid. Det är regeringens främsta prioritering att fler människor ska komma i arbete.
Svar på interpellationer Utvecklingen i svensk ekonomi är stark och efterfrågan på arbetskraft är god. Sedan regeringen tillträdde har antalet sysselsatta ökat med 150 000 personer samtidigt som arbetslösheten minskar, inte minst bland ungdomar vars arbetslöshet är den lägsta på 13 år. Samtidigt som efterfrågan på arbetskraft är stark är arbetslösheten hög inom vissa grupper, särskilt bland vuxna med kort utbildning och personer som varit kort tid i Sverige.
Regeringens ambition med reformeringen av jobb- och utvecklingsgarantin samt avskaffandet av fas 3 och dess sysselsättningsplatser är att alla deltagare utifrån sina individuella behov ska kunna erbjudas aktiva insatser för att komma närmare arbetsmarknaden. Personer som varit arbetslösa under en längre tid ska inte förvaras i en insats som inte leder vidare till jobb.
Med regeringens förändrade arbetsmarknadspolitik och med ett mindre detaljstyrt regelverk ska långtidsarbetslösa utifrån sina individuella behov ha möjlighet att ta del av Arbetsförmedlingens hela verktygslåda av insatser. Möjligheten att studera har förstärkts, extratjänster har införts och förstärkts och möjligheten att ta del av arbetsträning har utökats. Arbetsförmedlingen kan numera göra en individuell bedömning och fatta beslut om en meningsfull insats eller aktivitet för varje enskild individ.
Att fatta ett beslut av kvalitet om en insats eller aktivitet kan ta längre tid men blir sannolikt bättre i längden för individiden. Det viktigaste är att rätt person få rätt insats vid rätt tidpunkt. Sammantaget innebär regeringens politik att långtidsarbetslösa kan erbjudas aktiva arbetsmarknadspolitiska insatser och möjlighet att studera inom det reguljära utbildningsväsendet. Båda möjligheterna utgår från individernas egna behov och stärker deras förutsättningar att få ett jobb eller påbörja studier.
Ylva Johansson (S):
Jag ska rätta mig själv. Katarina Brännström frågar om jag avser att vidta några åtgärder för att de personer som tidigare deltagit i sysselsättningsfasen ska få en meningsfull sysselsättning och komma närmare ett arbete. Svaret på frågan är naturligtvis ja. Det är det som är själva fokus i regeringens arbete. Låt oss titta på vad fas 3 var för något.
Under fas 1 och fas 2 fanns det vissa begränsade arbetsmarknadspolitiska åtgärder som Arbetsförmedlingen kunde erbjuda eller anvisa personer till. Utbildning var dock ingen av dessa, men det fanns en del andra. När man kom till fas 3 var regeln sådan att Arbetsförmedlingen var förhindrad att använda de arbetsmarknadspolitiska verktyg som fanns tillgängliga i faserna 1 och 2.
Jag tycker att det är helt galet att tänka att för de personer som har varit arbetslösa längst ska man begränsa de insatser som kan användas. Jag tror att man måste göra precis tvärtom. För dem som har varit arbetslösa längst tid beror detta förmodligen på att de har svårare än andra att få arbete. Min erfarenhet är att man då måste mötas individuellt utifrån de specifika förutsättningar och behov som varje individ har.
Det är därför Arbetsförmedlingen nu har tillgång till hela verktygslådan utan begränsning, och vissa verktyg är särskilt tillgängliga för dem som står längst från arbetsmarknaden och har varit arbetslösa länge. Det är rimligt att vi utökar verktygslådan och satsar på lite mer generösa insatser för dem som står allra längst från arbetsmarknaden, och det är det vi nu gör. Vi ser också att arbetsträning och subventionerade anställningar ökar.
Låt mig förklara för Katarina Brännström att bara för att man inte har någon registrerad aktivitet i Arbetsförmedlingens databas betyder det inte att man inte har någon aktivitet. Det betyder att aktiviteten i stället finns redovisad i individens handlingsplan. I dag finns det inget sätt i Arbetsförmedlingens statistikuppföljning att se vad någon gör som inte har en av de kategoriserade insatserna.
Det är givetvis en brist att det är så, men vilka aktiviteter man deltar i redovisas i handlingsplanen och i varje individs aktivitetsrapportering. Det är alldeles klart att vi kommer att behöva göra ännu mer för denna grupp. Nu går det bra på arbetsmarknaden; vi har stark ekonomisk tillväxt och stark tillväxt av nya jobb. Det betyder att de som står nära arbetsmarknaden får jobb.
Bland dem som har en hygglig utbildning eller inte har varit arbetslösa länge sjunker arbetslösheten snabbt. Men för de grupper som står långt från arbetsmarknaden kvarstår betydande svårigheter. Det gäller särskilt dem med kort utbildning. Därför är det viktigt att vi får ut fler personer i utbildning, och här måste jag självkritiskt säga att vi inte har lyckats tillräckligt väl.
Det är på tok för få långtidsarbetslösa som går vidare till reguljär utbildning trots att vi vet att det för många skulle vara en vettig insats. Här kommer regeringen att komma med fler insatser för att uppnå detta.
Ylva Johansson (S):
Jag kanske missförstod Katarina Brännström, men det lät som att hon inte tycker att det viktigt med en politik som skapar många nya jobb eftersom det ändå kan bli fortsatt svårt för dem som står långt från arbetsmarknaden att få dessa jobb. Jag har motsatt uppfattning.
Det grundläggande för att bekämpa arbetslösheten är att föra en ekonomisk politik som gör att vi har en stark ekonomisk tillväxt, investeringar, växande företag, fler jobb och fler arbetsgivare som vill anställa. Det finns ingen arbetsmarknadspolitik i världen som kan kompensera för att man inte för en politik som gör att vi har ett Sverige som växer och arbetsgivare som vill anställa.
Arbetsmarknadspolitikens roll är att rusta människor för att kunna ta de lediga jobben, och självklart behöver vissa personer mer insatser än andra. Katarina Brännström talade om att förändra verkligheten i ett penndrag.
Det var faktiskt vad den gamla regeringen gjorde när den i ett penndrag bestämde att om man hade varit arbetslös tillräckligt länge för att hamna i fas 3 skulle man placeras där och inte få tillgång till några andra insatser som kunde leda till arbete. Jag tycker att det var helt orimligt. För oss är långtidsarbetslösa och andra personer som har svårt att få fotfäste på arbetsmarknaden en prioriterad grupp.
De ska få tillgång till de åtgärder som kan leda till arbete. Jag delar Katarina Brännströms uppfattning i en sak: De arbetsintegrerande sociala företagen och det civila samhället är omistliga delar i samhällsbygget. De behövs och kan och bör ta ett större ansvar än vad de gör i dag. Det har vi också öppnat för i regelverket.
Det är givetvis upp till Arbetsförmedlingen vilka man anlitar när det gäller arbetsträning, men det är en åtgärd som ökar. Fru talman! Katarina Brännström säger att AF:s problem handlar om att man har begränsade resurser. Jag delar inte den uppfattningen. AF har problem, men det är inte en resursbrist.