Julia Kronlid (SD):
Jag vill börja med att framföra att vi ställer oss bakom samtliga våra reservationer, men jag väljer i dag att yrka bifall till reservationerna nr 5, 8, 10, 16 och 21. Innan jag börjar säga det som jag har tänkt säga kan jag inte låta bli att kommentera lite av den senaste diskussionen. Jag måste säga att jag blir lite illa berörd när Kerstin Lundgren på något sätt får det att låta som att parlamentets roll är att skriva några obetydliga brev till regeringen.
Vi är Sveriges folkvalda och representerar Sveriges vilja. Jag ser att de beslut som vi fattar i riksdagen är mycket tyngre än så. Det må vara hänt att ett tillkännagivande inte är fullt ut bindande för regeringen. Men om regeringen ser det som ett obetydligt brev blir jag oroad, måste jag säga.
Jag har nyligen varit nere i Moldavien och pratat om parlamentets viktiga roll och hur viktigt det är med parlamentets roll när det gäller att kontrollera regeringen och skicka tydliga signaler till regeringen. Jag måste säga att jag blir lite illa berörd av den nedvärderande synen på parlamentets roll. Jag kan inte instämma i detta.
Men nu ska jag gå vidare. Vi debatterar i dag utrikesutskottets betänkande som behandlar ett antal motioner gällande Nordafrika och Mellanöstern. Jag tror att det är få ämnen i riksdagen som berör så allvarliga och svåra frågor som detta. Det handlar om svåra och långvariga konflikter som väcker starka känslor. Det är alltför många människor, däribland kvinnor och barn, som har fått sätta livet till. Folkslag har blivit förföljda och dödade.
Det är etniska och religiösa motsättningar och omvälvande förändringar i länders statsskick och mer därtill. Jag måste säga att det är med ett stort mått av ödmjukhet jag går in i denna debatt. Även om vi gärna vill kan vi själva aldrig helt och fullt sätta oss in i och förstå den situation och de människoöden som berörs när det gäller de ämnen som vi debatterar här i dag. Vårt betänkande är stort.
Jag kommer inte att gå in på alla länder och situationer som vi berör, utan jag kommer att fokusera på Mellanösternkonflikten, Västsahara, Syrien och Irak. Herr talman! Den senaste tidens våldsupptrappning mellan Hamas och Israel har varit en oroande utveckling. Nyhetsrapporteringen i Sverige har dominerats av bilder på skadade och dödade civila i Gaza.
Jag tror ingen kan förbli oberörd när civila, särskilt barn, dras in och skadas och får sätta livet till i en konflikt. Jag vill understryka vikten av att både Israel och Hamas tar sitt ansvar för att skydda civila. Att civila skadas och dödas av attackerna är naturligtvis mycket allvarligt och oacceptabelt. Jag tycker dock att det är viktigt att lyfta fram flera aspekter på den här konflikten.
Vi får inte glömma att Israel under lång tid har varit utsatt för raketattacker från Hamas och andra extrema grupper på ett sätt som jag tror inget annat land skulle acceptera. Det är djupt beklagligt att Hamas i flera fall placerar sina avfyrningsramper mitt bland civila, boningshus och moskéer för att minska risken att Israel går till motattack, eftersom Israel då tar risken att civila drabbas trots varningar via sms och flygblad.
Att raketer som riktas mot Israel dessutom kan riktas mot civila mål är också djupt beklagligt och oacceptabelt. Den här konflikten innebär lidande och förödelse för civila både i Gaza och i Israel. Det är därför glädjande att båda parter nu kommit överens om en vapenvila.
Vår förhoppning är att båda parter under lång tid ska respektera den här vapenvilan och utnyttja den i första hand till fredsförhandlingar och inte till en militär upprustning. I denna mångåriga konflikt, Israel-Palestina, vill Sverigedemokraterna vara tydliga med att vi förespråkar en tvåstatslösning som det enda rimliga.
Men för att en sådan lösning alls ska vara realistisk och möjlig att uppnå krävs förhandlingar mellan parterna där både israeler och palestinier tvingas till uppoffringar och avstår från provocerande handlingar. Inför en sådan förhandling måste också palestinierna vara beredda att erkänna israelernas och judarnas rätt att existera och bo i fred och frihet i Israel och upphöra med alla våldshandlingar och ta avstånd från antisemitism.
Israel måste givetvis också garantera palestiniers rätt att få leva i fred och frihet. Situationen som den är i dag, när Gaza kontrolleras av Hamas, som har som uttalat mål att utplåna Israel, är inget bra utgångsläge för ett erkännande av Palestina. Abbas och den palestinska myndigheten har visat tydligare vilja till fredförhandlingar, vilket naturligtvis är positivt.
Men det är fortfarande oroande att de till exempel ger ekonomiska bidrag till fängslade terrorister i Israel och därmed inte tydligt tar avstånd från terrorism. Av vikt är också att Israel agerar för att förhindra sammandrabbningar mellan bosättare och palestinier på Västbanken. Israel bör även genomföra trovärdiga och oberoende utvärderingar av brott mot mänskliga rättigheter i dessa sammanhang, som också framgår i utskottets betänkande.
I morgon ska, som sagt, en omröstning i FN ske som handlar om att ge Palestina observatörsstatus i FN. Vi har tidigare inte gått ut med vår åsikt om detta, men jag passar på att göra det här i dag, så att i alla fall vi kan ge ett tydligt besked. Av samma skäl som vi inte anser det vara läge för ett fullt erkännande och ett fullt medlemskap i FN anser vi det heller inte i dagsläget vara läge för en höjd observatörsstatus i FN.
Vi vidhåller den inställning vi hade tidigare när det var frågan om fullvärdigt medlemskap. Vi menar att först när ett fredsavtal förhandlats fram bör det bli aktuellt med en upphöjd status i FN och i förlängningen ett fullt medlemskap. Efter den oroande utvecklingen med ökad våldsupptrappning mellan Hamas och Israel menar jag även att vi nu står i ett väldigt känsligt läge.
Den nu uppnådda men mycket sköra vapenvilan bör utnyttjas till att försöka nå framgång i fredsförhandlingar och inte till att ta ytterligare steg i FN, vilket snarare kan ha en provokativ, negativ verkan i det här skedet. Vi anser heller inte att ett erkännande från Sveriges sida i dagsläget gagnar en långsiktig fred i Mellanöstern.
Det förvånar mig att Folkpartiet har svängt i frågan om observatörsstatus i FN och därmed avvikit från sin tidigare hållning att det ska finnas fredsförhandlingar först, vilket jag tycker borde gälla även detta. Målet måste vara fred och en hållbar fredslösning och inte några förhastade beslut i FN. Herr talman!
Från konflikten i Mellanöstern skulle jag vilja bege mig till Nordafrika och en annan komplicerad och långvarig konflikt, nämligen den mellan Marocko och Västsahara. Om vi ska jämföra med Mellanösternkonflikten finns det givetvis vissa likheter, men jag tycker samtidigt att vi här har ett helt annat läge. Här vilar givetvis också ett delat ansvar från Västsaharas och Polisarios sida och Marockos sida att nå ett fredsavtal där båda parter kan leva i fred och frihet.
Från Polisarios sida har det rått vapenvila i många år. De har visat samarbetsvillighet vid upprepade tillfällen och uttrycker att de inget hellre vill än att leva i en fredlig relation med Marocko, medan Marocko hela tiden försvårar och på olika sätt förhalar viktiga steg i att få en fredlig uppgörelse.
Sedan långt tillbaka finns det ett fredsfördrag där det från Marockos sida och genom FN utlovats att Västsahara ska få hålla en folkomröstning där folket i Västsahara ska få avgöra sin egen framtid. Vi ser det som oerhört viktigt att denna folkomröstning efter alla dessa år kan bli av och att full självständighet verkligen ska få vara ett av de alternativ de får rösta om, vilket Marocko vill motverka.
Vi ser dock inga framsteg och ingen vilja till samarbete från Marockos sida att få till stånd denna folkomröstning som har utlovats eller på andra sätt bidra till en fredlig lösning. Vi ser därför att ett erkännande av Västsahara och dess rätt till självständighet från fler länder i världen kan påverka situationen i rätt riktning och tvinga Marocko till förhandlingsbordet så att de kan gå med på den här folkomröstningen. Situationen i flyktinglägren är allvarlig. Västsaharierna har väntat på sin folkomröstning och sin självständighet i så många år att det börjar finnas en desperation.
Därför är det viktigt att omvärlden tydligt visar på vikten av en fredlig lösning för Västsaharas självständighet, och jag anser det vara glädjande att det i dag i Sveriges riksdag finns en majoritet som vill erkänna Västsahara. Givetvis respekterar vi regeringens beslutanderätt i den här frågan, men vi kan inte hindra riksdagen från att ha en omröstning och säga sin åsikt om det.
Om vi inte kan få ta beslut i kammaren även vad gäller utrikespolitik kan vi ju lägga ned debatterna och beslutsärendena i utrikesutskottet helt och hållet. Sedan är det givetvis så att ansvaret för själva det slutliga beslutet ligger hos regeringen. Det respekterar vi.
Vidare vill jag säga att från Amnesty och Human Rights Watch har rapporter kommit om allvarliga brott mot mänskliga rättigheter i form av bland annat tortyr och övergrepp från Marockos sida riktat mot människor som uttrycker stöd för ett självständigt Västsahara.
Det är därför glädjande att vi har ett enigt utskott som anser att Sverige aktivt ska verka för att FN-styrkan Minursos mandat utökas till att också omfatta övervakningen av respekten för mänskliga rättigheter i Västsahara. Herr talman! Jag vill även säga något om det mycket allvarliga läget i Syrien som jag tycker att det har pratats lite för lite om i dagens debatt.
Det som började med fredliga protester har utvecklats till ett fullskaligt inbördeskrig, byggt på sekteristisk fragmentering, där situationen förvärras för var dag som går. FN räknar med ca 30 000 döda i det här kriget, men antalet kan vara ännu större. Rapporterna som kommer om att Assadregimens militär står bakom dödandet av tusentals civila, däribland kvinnor och barn, är fruktansvärda och mycket oroande.
Det går inte att se något annat alternativ än att Assad måste avgå. Det är också lika oroande att det finns grupper inom oppositionen där våldsanvändningen och militariseringen har ökat och förvärrats.
Vi välkomnar att man i den resolution som antagits av Europarådet uppmanar alla grupper inom oppositionen att förena sig för att kunna verka som ett legitimt alternativ som kan erbjuda alla syrier, oavsett etnisk, kulturell eller religiös tillhörighet, trygghet och säkerhet i ett fredligt och demokratiskt Syrien. Det är dock beklagligt att den kristna gruppen är underrepresenterad i Syriens nationella råd, och det är av vikt att Syrien garanterar även deras trygghet och säkerhet.
Det är också beklagligt att medlemmarna i säkerhetsrådet inte har kunnat enas och ta sitt ansvar i att lösa denna konflikt. Det är många komplicerade faktorer att ta hänsyn till, men ingen gagnas av att konflikten fortsätter och förvärras för var dag. Det råder en humanitär kris som är akut. Vi anser att medlemmarna i säkerhetsrådet åtminstone borde kunna hitta några gemensamma nämnare för att i alla fall kunna stävja konflikten och den humanitära krisen.
Mer än två och en halv miljon människor är i behov av humanitär hjälp. Drygt en miljon är internflyktingar, medan ca 300 000 personer har flytt striderna för att söka hjälp i Syriens grannländer. Enligt uppgifter kan antalet uppgå till 700 000 vid årets slut. Vintern och kylan närmar sig, och det är oerhört viktigt att Sverige ger ökade bidrag bland annat till UNHCR för att kunna ge den hjälp och det stöd som behövs till dessa flyktingar.
Miljöpartiet har i sin motion framfört vikten av ökade humanitära satsningar, vilket vi tycker är någonting bra och vill stödja. Därför yrkar vi också bifall till reservation 10. Herr talman! Jag vill till sist bara nämna något kort om de kristnas situation i Irak, vilket vi också har en motion om. Runt om i världen finns kristna som förföljs och dödas på grund av sin kristna tro. I Irak lever kristna i skräck, och de utsätts för grymheter som vida överstiger vad vi kan föreställa oss i Sverige.
Våldet och den etniska rensningen har som mål att få de kristna minoriteterna att antingen dö ut eller fly landet. Denna etniska, kulturella och religiösa rensning måste få ett slut. En mer långsiktig lösning som vi har framfört i en motion kan vara att det upprättas en autonom region i Irak som kan fungera som en fristad för kristna irakier. Att göra insatser i närområdet är den mest effektiva flyktingpolitiken och förhindrar både flyktingkatastrofer och mänskligt lidande.
Det kan inte vara meningen att kristna måste fly därifrån för att kunna få en fristad. Sveriges regering bör därför tydligare stå upp för de kristnas rättigheter i Irak och verka för att en fristad upprättas. Jag vill också säga att jag är glad över att vi har ett enigt utskott här i dag som konstaterar att den fruktansvärda Anfalkampanjen var ett folkmord.