KBLab/rixvox huggingface dataset:
Erik Ottoson (M):
Det är intressant att lyssna på såväl Rikard Larsson som statsrådet, som beskriver alla olika konsekvenser, förutsättningar och utvecklingsmöjligheter som finns på området. Jag håller med om varje del som har förts fram. Men det gör det ännu mer obegripligt för mig att det finns ett motstånd mot en strategi för att ta ett helhetsgrepp och att man ifrågasätter det behovet.
Det är väl snarare en bekräftelse på att ett sådant helhetsgrepp behövs. Vad gäller just säkerhetsimplikationerna som statsrådet är inne på - när det gäller vilka regelverk man ska ha, hur man får flyga vid geofencing och att upprätthålla den formen av regleringar och lagstiftningar - har jag haft diskussioner med statsrådets kollegor på justitieområdet om det.
Det handlar om hur vi ska motverka terrorbrott, motverka annan brottslighet som sker från luften och vilka möjligheter polisen har att beivra och avhjälpa, alltså stoppa, den formen av brottslighet. Till den denna dag finns det egentligen två sätt för polisen att gå till väga: antingen att hitta piloten eller att dra tjänstevapnet. Det andra alternativet är kanske inte helt önskvärt.
Jag har tjatat om detta, och polisen var precis lika motvillig som den tidigare inrikesministern när det gäller att ta tag i det. Men nu börjar det lossna. Man inser att man behöver upphandla ny teknik för att kunna stoppa pågående brottslighet från luften. Det är oerhört viktigt. Det har till och med skett upprepade incidenter i kvarteren runt omkring oss här, där rikets styrelse har sitt säte.
Det är klart att det finns en hotbild som förvärras och kompliceras. Då begriper jag inte motståndet mot att gifta samman detta i form av en strategi.
Erik Ottoson (M):
Jag vill tacka statsrådet för svaret. Han sa det inte, men leendet avslöjade att han tycker att det är kul att vi har fyra interpellationer på raken. Jag försökte bespara både mig själv och statsrådet lite besvär genom att försöka samla ihop det, så att vi kan vara här en kväll i stället för fyra. Arlanda är och ska vara Nordens ledande flygplats. Det håller statsrådet med om.
Han beskriver de viktiga förutsättningarna för att det svenska flyget ska fungera väl och för att vi ska nå ut i världen och världen ska nå in i Sverige och beskriver färdplaner och Arlandaråd.
Men han säger inte ett ord om den hämsko som har lagts på svenskt in- och utrikesflyg i och med att regeringen har meddelat att man vill införa en flygskatt. Den mest omedelbara förändringen en flygskatt skulle innebära är inte att flyget mellan Stockholm och Luleå eller särskilt många av våra inrikesflyg minskar.
Det handlar snarare om att direktlinjerna, som är så lätta att flytta, kanske hamnar i Köpenhamn i stället. Därför blir resonemangen lite märklig för undertecknad - jag tror även för de som lyssnar på debatten - när man vill stärka Arlanda och säger att "Arlanda flygplats ska vara Nordens ledande storflygplats".
Samtidigt omöjliggör man för Arlanda att vara en sådan hubb gentemot resten av världen och att kunna ta de interkontinentala linjerna. Otaliga flygbolag - SAS, Norwegian och flera - meddelade direkt att om flygskatten införs kommer de interkontinentala linjerna att flyttas, sannolikt till Köpenhamn, Hamburg, Frankfurt eller någon annanstans.
Det är väldigt lättflyttat. Därför blir min fråga till statsrådet: Hur kan han med hedern i behåll beskriva denna mycket vidlyftiga strategi för svensk luftfart och för Arlanda som hubb i norra Europa samtidigt som han företräder en regering med detta förslag? Jag tycker inte att det är helt uppriktigt gentemot väljarna och resenärerna. Och varför är det då så viktigt att ha dessa interkontinentala linjer här?
Jo, svaret på den frågan är att det handlar om utbyte med andra delar av världen och om att styra investeringar från andra delar av världen till Sverige och tvärtom. Då är så mycket som en eller möjligen två mellanlandningar någonting som försvårar detta, det tror jag att vi håller med varandra om. Det gör att restiderna blir längre. Det minskar möjligheterna till utbyte. Det gör att vår tillväxt i förlängningen lider skada.
Hur har nu statsrådet tänkt sig att lyfta fram Arlanda till att bli Nordens ledande flygplats med det i bagaget att det kommer att bli dyrare att landa här än att landa i Köpenhamn. Hur har han tänkt?
Erik Ottoson (M):
Det är ingen enkel uppgift att på två minuter bemöta alla väldigt vidlyftiga och i många delar märkliga påståenden från statsrådet om tingens ordning. Det går snabbt att göra påståenden, men det krävs ett mindre seminarium att motbevisa dem. Vi kan dock ta det vid ett annat tillfälle och i stället försöka fokusera lite grann på några av de viktiga bärande delarna i det som statsrådet och jag diskuterar nu.
Det handlar om konkurrenskraften för Sverige och hur vi på detta sätt kan få Arlanda att växa. Låt mig bara påminna om att det var en alliansmajoritet som förbättrade kollektivtrafiken till Arlanda genom att se till att pendeltågen nu stannar där. Låt mig påminna om att Arlanda Express kom till under en borgerlig regering, och den har fungerat bra så här långt, tycker jag.
Jag vet att det finns många synpunkter på det, men jag tycker att detta är väldigt viktig infrastruktur som kom till stånd för Arlanda. Den hade annars sannolikt inte funnits på plats. Låt mig också påminna om att Arlanda har vuxit oerhört mycket under Alliansens år i regeringen, och att den fortsätter att göra det.
När statsrådet nu säger att en socialdemokratisk regering råkar sitta vid makten under brinnande högkonjunktur och att vi har en stark ekonomi i Sverige är det såklart helt naturligt. Det vore katastrof om vi inte hade en stark ekonomi under brinnande högkonjunktur. Trots detta, fru talman, är vi inte där vi borde vara.
Om detta ska gå bra får jag och statsrådet hjälpas åt, men vi är nog inte så rustade som krävs för den lågkonjunktur som kommer. Statsrådet nämner en flygförbindelse till Los Angeles. Om jag får avsluta med detta exempel är förbindelsen nog en av dem som riskerar att försvinna om flygskatten implementeras. Det skulle skada Arlanda och Sverige, trots den fina högkonjunktur som statsrådet nu drar nytta av.
Erik Ottoson (M):
Jag tackar statsrådet för svaret, som är mycket korrekt och formellt riktigt. Vi har tidigare diskuterat hans noggrannhet i olika sammanhang, och det är klart att en halvpedant individ som undertecknad uppskattar detta. Döm om min förvåning, fru talman, när jag i tidningen Huddinge Direkt den 21 oktober i år läser följande citat från statsrådet: "Det kommer att bli av.
Det är bara att kolla på hur mycket det byggs häromkring. - - - Nu måste jag kolla på om vi har möjligheter att göra omprioriteringar i Sverigeförhandlingen, men också vilka möjligheter vi har att kunna skjuta till mer pengar. Jag vänder på alla stenar." Rubriken lyder "Ministern i Flemingsberg: 'Tvärförbindelsen blir av'".
I statsrådets svar till riksdagen - folkets främsta företrädare eller någonting sådant där - är det kanske inte riktigt lika tvärsäkert.
Då undrar jag: Varför kan statsrådet ge tvärsäkra svar i medierna men inte något besked alls när vi står här i riksdagen och talar om frågan, när han är så himla noggrann med att det ska vara rätt? Trafikverkets planering beskriver den stora kostnadsökningen.
Jag måste nämna bakgrunden. Det gjordes ett fel i planeringen. Man valde att planera trafikleden i fyra olika sektioner, men landade sedan i att detta inte var förenligt med en del internationella direktiv som kommer från Europeiska unionen. Då var man tvungen att göra om allting, med nya miljöprövningar och en fördyring. Det var ett misstag som skedde på statlig nivå.
Slutsatsen så här långt verkar vara att misstag på statlig nivå ska betalas genom regional medfinansiering, vilket har diskuterats i olika sammanhang. Det är olyckligt.
Om man ska få till stånd den här väldigt viktiga förbindelsen, som såklart är ett projekt bland många, men som statsrådet verkar ha ett brinnande intresse för i olika sammanhang, om än inte i kammaren, behöver vi nog ta ett lite större helhetsgrepp.
Jag vill också mena att det finns andra projekt av dem som diskuteras inom ramen för den nationella åtgärdsplanen - det gäller till exempel diskussionen kring höghastighetstågssatsningar och annat sådant som mitt parti har konstaterat nog blev för dyrt - som skulle kunna vara en del i finansieringen av till exempel den här vägen, för den är viktig. Vägen är viktig inte bara för Stockholmsregionen.
Den är absolut viktig för Stockholmsregionen också, men även för svensk export. Den är en avgörande länk för utnyttjande av den fulla kapaciteten i den nya hamn som byggs i Norvik, där stora mängder export- och importgods kommer att ankomma till respektive avgå från svensk kaj.
Trafiksituationen kommer att bli dimensionerande för den här hamnens möjligheter att nå sin fulla potential, om inte trafiksatsningarna blir av med full finansiering. Detta är mina tankar på området. Jag är mycket intresserad av att höra statsrådets.
Erik Ottoson (M):
Statsrådet har under denna aftons interpellationsdebatter slängt sig med uppgiften att den kommande nationella planen är 100 miljarder större än den förra. Det är bra. Det är nämligen någonting som mitt parti matchar. Vi har inte på något sätt någon annan planering för de framtida finanserna. Det är också helt naturligt att man vartefter varje ny plan kommer utökar den i den takt som är möjlig. Det gjordes även med tidigare nationella planer.
Senast en nationell plan krympte tror jag inte att jag var född, men det kanske statsrådet var. Om man nu talar om vad som får plats respektive inte får plats i en nationell plan ska man komma ihåg att de 100 miljarder som statsrådet talar om inte ens täcker hälften av höghastighetstågssatsningen, som han också säger att han vill ha.
Då ställs saker lite grann på sin spets. När det gäller prioriteringar över hela landet är jag fortfarande av uppfattningen att utan höghastighetståg men med en utbyggd järnväg kommer vi att kunna göra mer effektiva satsningar i hela landet och i hela systemet som får effekt snabbare i hela landet.
Detta kommer vi att göra utan att samtidigt lägga åtskilliga miljarder kronor på någonting som inte kommer att vara klart förrän jag möjligen själv är avsevärt mycket äldre än vad de flesta i den här kammaren är just nu. Fru talman!
Det är ett bekymmer på södra sidan stan och för hela nationen när statsrådet väljer att sätta sprätt på pengarna på ett enda stort projekt i stället för på alla de mindre projekt som samfällt kan få en mycket större effekt.
Erik Ottoson (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Upprinnelsen till denna interpellation är att det från min egen valkrets i Stockholms län larmas om att det pågår projekt där som Trafikverket driver. Trafikverket bestämmer sig helt sonika för att man inte längre tänker ta ansvar för vissa vägsträckor, och det är ingen förhandling utan mer ett meddelande.
Då uppstår situationen att 50 överraskade personer längs en fyra och en halv kilometer lång vägsträcka i Salems kommun helt plötsligt får ett rekommenderat brev där det meddelas att de nu kommer att få ansvar för vägsträckan.
Det finns statliga inrättningar längs med den här vägen, och den har ett stort underhållsbehov - på nivåer strax över 250 000 kronor om året. Det går till och med kollektivtrafikbussar där regelbundet. Detta ska nu dessa människor få ansvar för därför att Trafikverket - utan att någonting har inträffat längs vägen, så att säga - bestämmer sig för det, till allas stora förvåning.
Det blir alltså en övervältring av kostnader i hundratusentalskronorsklassen på privatpersoner längs denna vägsträcka, och längs andra vägsträckor, utan någon form av ekonomisk kompensation.
När man under en längre tidsperiod har haft en ambition att det ska vara rätt instans som har ansvar för rätt väg är det klart att det är rimligt att också kanske ha en dialog med dem som ska behöva ta hand om vägen i nästa steg.
Precis som statsrådet säger ska det i varje enskilt fall till och med prövas av regeringen, om jag har förstått saken rätt, och då tolkar jag det som att även denna vägsträcka kommer att komma upp för prövning hos regeringen. Det gör att statsrådet har ett väldigt omfattande ansvar även i detta enskilda fall.
Även om det är en rättslig prövning och inte en ekonomisk sådan är det också ur ett rättsligt perspektiv avgörande att processen fungerar på ett ändamålsenligt sätt som uppfattas som legitimt av den enskilde.
I detta fall rör det sig om någonting som måste betecknas som tvångsmässigt övervältrande av ansvaret till en vägförening som ännu inte ens är etablerad, eftersom de som ska bilda föreningen är helt tagna på sängen. Jag har några följdfrågor till statsrådet vad gäller just detta.
Kommer den aktuella vägsträckan att under tvång överlämnas till de 50 boende längs med sträckan när regeringen prövar ärendet? Kommer detta att ske trots att det ligger statliga intressen längs med vägen och trots att det går kollektivtrafik längs vägen? Man får väl ändå anse att den då på något vis måste vara allmännyttig - annars skulle det inte köras kollektivtrafik.
Är det statsrådets uppfattning att det är ett ändamålsenligt sätt att bedriva verksamheten när man genom ett rekommenderat brev till de boende bara meddelar att vägen kommer att överlåtas? Det har skett utan någon dialog eller grundläggning - man har bara meddelat detta.
Erik Ottoson (M):
Jag tackar statsrådet för att han är tydlig i de delar som han upplever att han kan vara tydlig i. Slutsatsen av detta blir att det finns ett ledningsproblem gentemot Trafikverket, som trots allt går vidare på det här viset.
Följdfrågan till statsrådet blir då: Är han villig att inom ramen för de regleringsbrev som lämnas till Trafikverket redogöra för behovet av en mycket mer långtgående process när det gäller samverkan med dem som ska ta emot väghållaransvaret när sådana här förändringar görs? I ett regleringsbrev skulle det kunna inrymmas att den sortens process är en viktig sak.
De som tar emot detta upplever nämligen att det sker just under tvångsmässiga former och på ett sätt som statsrådet säger inte ska vara fallet och inte är önskvärt. När verkligheten ser ut som den gör tror jag att vi får lov att anpassa kartan efter verkligheten och inte tvärtom. Frågan till statsrådet blir då: Vilka åtgärder är han villig att vidta för att komma till rätta med detta problem, som de facto finns? Kommer vi i nästa regleringsbrev att kunna se skrivningar där detta betonas ytterligare?
Vi är överens om att detta ska ske i samverkan. Någon samverkan har dock inte förevarit - endast ett meddelande om hur det kommer att bli. I en sådan här viktig fråga, som rör hundratusentals kronor, kan jag mycket väl tänka mig att den juridiska prövningen landar i att det inte är mer än en ringa olägenhet för bygden, men det kan vara mer än en ringa olägenhet för de enskilda.
Hur avgränsas bygden? Hur stort område omfattar den? Rör det sig om dem som är i direkt anslutning till vägen, eller handlar det om ett större område? Detta är nämligen avgörande för vad som är eller inte är en ringa olägenhet. Jag kan mycket väl tänka mig att en sådan juridisk prövning skulle landa i att det inte är mer än en ringa olägenhet för bygden, men för de personer som får betalningsansvaret för vägen kan det vara mer än en ringa olägenhet. Det är klart att sådant här måste föregås av en ordentlig process.
En sådan finns uppenbarligen inte på plats, och statsrådet är ansvarig för den myndighet som leder framåt i detta arbete.
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Det ligger faktiskt inom statsrådets möjlighet att se efter om det finns en ordentlig samrådsprocess i frågan om överlåtande av vägar. Som han beskriver finns det etablerade samrådsprocesser när det gäller nybyggnation och andra så att säga positiva åtgärder som sker med vår infrastruktur.
I det här fallet, och uppenbarligen i andra fall som rör liknande situationer, finns detta dock inte riktigt på plats, och det är statsrådet som är ansvarig för styrningen av den myndighet som här bär ansvaret. Svaret är att statsrådet inte är villig att göra någonting, utan han utgår från att Trafikverket gör rätt, trots att man uppenbarligen gör fel.
Detta är ett projekt som kommer att ta än större proportioner de kommande åren, och då är intentionen i det som alliansregeringen sa 2013 avgörande - detta ska ske i samverkan mellan de olika parterna. Det gäller självfallet inte bara samverkan mellan de redan organiserade parterna utan även gentemot dem som tvingas in i att bli parter, trots att de ännu inte har organiserat sig.
Det gäller alltså även privatpersoner längs en sträcka som helt plötsligt får ett rekommenderat brev i brevlådan, där de får veta att de nu kommer att bli ansvariga för en väg som de aldrig någonsin tidigare trodde att de skulle bli ansvariga för. Även där måste samverkan fungera. Några åtgärder från Regeringskansliet är tydligen inte att hoppas på, vilket är tråkigt.
Jag får ändå hoppas att de väldigt tydliga besked som har kommit från statsrådet i dag hörs hela vägen till Borlänge och Trafikverket där, så att en ordentlig samrådsprocess kan komma till stånd och så att vi slipper situationer där det uppfattas som ett tvångsmässigt överlämnande av väghållaransvaret.
Erik Ottoson (M):
Min fråga går till statsrådet Peter Eriksson. Vårt samhälle digitaliseras i allt snabbare takt. Det är många saker som utvecklas till att bli mindre pappersburna och mer digitala.
I detta finns det såklart stora fördelar och effektiviseringar som kan uppnås, men det finns också en del av befolkningen som upplever att de hamnar efter. Jag möter ofta äldre som upplever att det finns en generationsklyfta och att de känner sig lämnade efter. Jag möter också personer med funktionsnedsättningar som känner att det är svårt för dem att ta till sig digitala lösningar.
Min fråga till statsrådet blir: Vad avser statsrådet och regeringen konkret att göra för att minska dessa klyftor och se till att alla kan vara en del av vårt hela samhällsliv?
Erik Ottoson (M):
En effektiv politisk strategi som har fungerat i generationer är att när man får en fråga börja tala om något annat. Min fråga gällde hur vi ska få fler äldre att känna sig inkluderade i digitaliseringen och hur de med funktionshinder ska känna att de också får följa med på tåget, men statsrådet pratar om fiber. Det var kanske inte riktigt detta jag frågade om.
Statsrådet får en ny chans.
Erik Ottoson (M):
Vi diskuterar Allmänna helgdagar m.m. , och det finns mycket som ryms inom detta betänkande - viktiga symboler för vad Sverige är, vad vi vill att Sverige ska vara och vad Sverige har varit.
Per-Arne Håkansson gick igenom i princip hela betänkandet på ett i många delar förtjänstfullt sätt, även om jag kanske inte riktigt gillar hans vurm för första maj. Även om man flaggar tycker jag inte att det skadar att lära sig reglerna. Vi har i år gjort ytterligare framsteg när det gäller just dessa frågor.
För första gången har vi haft en tillfällig flaggdag den 17 december 2018. Då flaggade vi för att det var 100 år sedan denna riksdag fattade ett principbeslut om att införa allmän och lika rösträtt. Det var en viktig dag. Vi valde att högtidlighålla den på ett vackert och bra sätt, och jag är stolt över att vi tog detta tillfälle i akt.
Många framsteg har gjorts på dessa områden under de gångna åren. Vi har nu fått ett tillkännagivande från denna riksdag som har lett till att veterandagen blir allmän flaggdag. Vi har ett tillkännagivande från denna riksdag om belöningssystemen i form av ordnar och andra utmärkelser.
Det finns en rad olika saker vi gör för att markera vår gemensamma nationella identitet och också för att vi som nation ibland har möjlighet att markera positiva händelser och gärningar och andra saker som spelar roll för oss som rike. Detta är i grunden mycket bra och någonting som vi ska vara stolta över. Men arbetet är inte klart. Vi kan fortsätta titta på saker som kan behöva utvecklas.
I detta betänkande har Moderaterna inte lagt fram några förslag om detta. Därför ställer vi oss bakom betänkandet. Men vi är såklart fortsatt intresserade av ytterligare förbättringar som kan göras utöver det som redan har skett. Vi ser en positiv utveckling inom detta område, och vi hjälper gärna till i det fortsatta arbetet.
Erik Ottoson (M):
Trossamfund och begravningsfrågor låter inte så spännande, men det finns frågor som måste hanteras även inom ramen för detta betänkande. Två förslag är från Moderaterna. Det ena gäller storleken på kyrkoavgiften.
Vi tycker att det är viktigt att församlingar och kyrkan själv har möjlighet att reglera den på fler sätt än som en procentandel av den beskattningsbara inkomsten och att till exempel kunna sätta ett tak och ett golv, detta för att kyrkan själv ska ha friheten att fatta sådana beslut.
Det är en märklig ordning att vi som riksdag har inskränkt ett trossamfunds förutsättningar att fatta beslut om sin egen medlemsavgift. Det andra gäller församlingstillhörigheten. Vi moderater föreslår att även detta ska vara upp till kyrkan. Det är viktigt att kyrkan själv har möjlighet att fatta beslut om detta.
Det är sällan så att man som trossamfund har inskränkningar när det gäller vilken organisatorisk fördelning av medlemmar man har möjlighet att göra. Därför upplever vi att också detta är viktigt. Mot bakgrund av detta yrkar jag bifall till reservationerna 2 och 3.