Hillevi Larsson (S):
Det är inte helt oviktigt vilken politik som har förts under åtta år. Detta är ju ett område där det tar tid att förändra. Det handlar både om inspektioner för att få ordning på arbetsmiljön och om hur arbetstagarna mår på sina arbetsplatser.
Gör man massiva nedskärningar som leder till att människor får jobba mer för att deras arbetskamrater har sagts upp - det var personalneddragningar i den offentliga sektorn under den förra regeringen - kan det ändå ta rätt många år innan de blir sjuka. Man kan orka med trycket under ganska många år, men sedan går det inte längre. Man har sett liknande saker under nedskärningarna på 1990-talet.
Det var inte då människor blev sjuka, utan det dröjde. Sedan kom dock väldigt stor sjuktal. Det byggs alltså upp under lång tid. Detsamma gäller naturligtvis det arbetsmiljöarbete som utförs av Arbetsmiljöverkets inspektörer och självklart också forskningen och det arbete som hänger samman med den. Forskningen slogs sönder när Arbetslivsinstitutet, som hade världsledande forskning på området, lades ned.
Om man ligger i framkant när det gäller forskning om vad som orsakar sjukdomar i arbetslivet och hur man ska komma till rätta med dem påverkar en sådan nedläggning naturligtvis både arbetsmiljön och risken för sjukdom och olyckor i arbetet. Regeringen har satt in insatser så fort man har fått möjlighet och kunnat genomföra sin budget.
Det är trots allt inte under så lång tid vi har kunnat göra det. En nollvision när det gäller dödsolyckor borde egentligen vara en självklarhet. Vi har det redan i trafiken. Vi har också kunnat se att vi har kunnat minska dödsfallen i trafiken, och jag är helt övertygad om att vi kan minska dödsfallen också i arbetslivet. Men då måste man ha en vision och ett tydligt mål att verka utifrån. Bara det att man faktiskt har en nollvision tycker jag är ett viktigt steg.
Det är avgörande att lyfta också den psykosociala arbetsmiljön, för det är där man nu kan se de stora sjukskrivningstalen. En del gäller självklart förslitningsskador, men det är också psykisk ohälsa som i mycket orsakas av stress och underbemanning. Att man lyfter fram detta är avgörande för prioriteringarna på arbetsplatsen och för Arbetsmiljöverkets prioriteringar.
Att minska arbetssjukdomarna och skadorna är andra viktiga prioriteringar. Det som kanske är allra viktigast är att man faktiskt tillför resurser. Det blir fler arbetsmiljöinspektörer nu. Det är sant att vi behöver fler inspektioner, men det beror i mycket på att det har varit för få arbetsmiljöinspektörer. Regeringen har redan ökat antalet, och vi kommer att fortsätta öka det.
Man säger att det är för få personer och att de inte hinner komma ut. Men det finns naturligtvis också andra faktorer. Från Arbetsmiljöverket säger man till exempel att man har tittat speciellt på kvinnors arbetsmiljö. Man har tittat på arbetsmiljön i skolan, som det har varit resurskrävande att göra inspektioner av. Men det är ändå helt avgörande områden. Vi kan se att det är mycket stress i skolan.
Skolan är helt avgörande för hela samhällets utveckling, för att få ned arbetslösheten och så vidare. När det gäller kvinnors arbetsmiljö kan vi konstatera att det är där vi ser de stora sjukskrivningstalen på grund av psykisk ohälsa, i mycket orsakad av stress. Regeringen har verkligen tagit krafttag. Men det är klart att det tar tid att vända utvecklingen. Detta sker under en lång tid.
Men frågan är: Vad skulle regeringen annars göra, om det inte handlar om att prioritera upp arbetsmiljöarbetet och öka resurserna? Ska vi skära ned, som tidigare regeringar har gjort?