Ola Johansson (C):
Behovet av bostäder är rekordstort, och det största problemet är klyvningen på bostadsmarknaden. Det som byggs är främst till för dem som har råd att betala, medan stora grupper helt saknar förutsättningar att ta sig in på bostadsmarknaden. Upplevelsen av otrygghet i den bebyggda miljön får oss att kräva pengar till fler poliser, högre polislöner, fler och bättre utbildningar samt hårdare straff, och många undviker - med rätta - det offentliga rummet för att det kan vara farligt.
Bostadsmarknaden står och väger, och vi undrar om det är en brusten bostadsbubbla vi ser framför oss eller bara en pyspunka koncentrerad till några få storstäder. Kompetensbristen inom byggbranschen och plankontoren reser sig som en vägg som vi med hög fart är på väg att ramma, och planeringsaktiviteten stannar helt medan byggen försenas och fördyras. Stora delar av vårt land känner sig åsidosatta för att allt fokus ligger på staden. Myndigheter får för sig att införa generella vedspisförbud.
Regler tolkas så att de eliminerar den attraktivitet som kan erbjudas, nämligen närheten till naturen och därmed till arter och biotoper - som ska skyddas. Det sätter käppar i hjulet för områdens utveckling, för det kan ju faktiskt vara spår av mänsklig verksamhet, som jordbruk och industri. Ska vi i det läget debattera och fatta beslut om arkitektur? Ja, det ska vi - och kanske just därför.
Aldrig är det väl tydligare än i tider som dessa att god och genomtänkt arkitektur riskerar att bli grädden på moset, alltmedan hjulen rullar vidare allt snabbare. Det finns en uppenbar risk att byggbolagen och fastighetsägarna i jakten på investeringsstöd, subventioner och snabba resultat glömmer bort de människor som ska bo, leva och verka där. Man glömmer att de som flyttar in ska vilja bo kvar - och för den delen också kunna flytta därifrån.
Hur bostäderna är utformade, om de är flexibla eller anpassade och om de är tillgängliga och överkomliga är hänsyn vi inte kan utgå ifrån att byggbolagen eller ens kommunernas plankontor alltid tar ansvar för. Det vi byggt och det vi bygger måste upplevas som attraktiva platser där man känner sig trygg och där man vill se barnen växa upp och gå i skolan - och med tiden förverkliga sina egna livsdrömmar. Det handlar inte heller enbart om bostäder.
Det råder till exempel brist på utbildade lärare. Allra värst är det i de utsatta områdena, där behovet av en bra skola är störst. Självklart är detta en fråga om lärarlöner, pedagogik och utbildningspolitik, men det är till stor del en fråga även om lärmiljöerna - skollokalerna och deras förmåga att främja barnens fantasi samt ge dem platser för studiero.
Skolorna ska vara utformade som goda arbetsplatser för alla som arbetar där, inte minst de lärare och rektorer som gör det yrkesmässigt. Sverige är ett stort land, och mångfalden är verkligen inte enbart en fråga om etnicitet och härkomst.
Vi vill få landet att hänga ihop nationellt, och lokalt krävs det mötesplatser där vi kan träffas som jämlikar, öga mot öga, och se, lyssna på och ta del av konst och upplevelser som får oss att reflektera och känna samhörighet trots våra olikheter.
Offentliga bad, arenor för kultur och idrott, torg och busshållplatser - de offentliga rummen är många, och utmaningarna är stora om alla ska utformas så att de är välkomnande, trygga och inkluderande för alla. Vårt land är stort även geografiskt, och vi är många som vill se det krympa med en utbyggnad av infrastruktur, knutpunkter, resecentrum och hållplatser för kort- och långväga pendlare.
Platserna ska upplevas som trygga och göra att både kvinnor och män vill resa tillsammans. När det gäller hur grönområdena utformas och står i samklang med den offentliga konsten och bomiljöerna, som ska inramas med ljus, färg och form, har vi både ett arv att ta hand om och ett nuläge att ombesörja gällande de bostäder som ännu befinner sig i en planprocess. Det vi brukar nämna som socialt, ekonomiskt och ekologiskt hållbart skulle kunna sammanfattas med orden "arkitektur" och "design".
Det handlar om att välja de klimatsmarta materialen och de byggmetoder som är resurseffektiva. Den byggutmaning vi har blir en möjlighet att skapa smarta tekniska lösningar så att vi bygger in energieffektivitet i husen. Att vi gör klimatsmarta materialval handlar i grund och botten om att förena ekonomisk tillväxt och goda bostäder med planetens överlevnad.
Arkitekterna har en viktig roll att spela i att få detta att ske på mänskliga villkor, herr talman. Som centerpartist är min tilltro till näringslivet i stort sett obegränsad, men utan högt ställda mål och regelverk som stimulerar och styr mot hållbarhet riskerar vi framtida generationer. I de här sammanhangen är arkitektens roll avgörande, herr talman, och risken med att låta arkitekturen komma in för sent är ungefär som att bota lunginflammation med plåster - det är inte säkert att det funkar.
Med all denna vältaliga argumentation landar dock saken till slut i huruvida det är det mål för arkitekturen som regeringen har föreslagit eller om det är det som Centerpartiet och övriga allianspartier har lagt fram som motförslag som ska fastställas. Ett mål ska som Olof Lavesson säger inte bara ta sin utgångspunkt i de frågor som är aktuella för dagen, utan det ska vara hållbart och förankrat i den rådande verkligheten också under överskådlig tid framöver.
Att jämställdhet, segregation och hållbarhet är stora utmaningar nu är inget man kan invända mot, men det som gör vårt förslag bättre än regeringens är att de sex genomförandepunkter som vi är överens om är i enlighet med utredningens. Gestaltad livsmiljö - en ny politik för arkitektur, form och design heter dess förslag.
Vi har också valt att framlägga utredningens målformulering som vår, eftersom delaktigheten och inkluderingen - det som omfattas av ordet "inflytande" - är centralt och en följd av att vi lever i en demokrati där vi sätter den enskilda människan i centrum. Det är just delaktigheten som leder till hållbarhet och jämställdhet och som motverkar segregation. Det är därför svårt att förstå sig på regeringspartiernas klåfingrighet när det gäller att omformulera målet.
I stället öppnar det för tolkningar som riskerar att påverka arkitekturen. Oavsett om det är Boverket, med eller utan sin riksarkitekt, Arkdes, Riksantikvarieämbetet, Statens konstråd eller för den delen handläggarna i någon av landets 290 kommuner som ska göra den tolkningen, riskerar de olika aktörerna att lägga sin tonvikt på olika aspekter av målformuleringen, och därmed hamnar dessa i konflikt med varandra.
Att det inte råder någon allmän och öppen konflikt kring inriktningen av arkitekturpolitiken ser jag som positivt. Vi kommer att kunna leva med det mål riksdagen beslutar om även efter maktskiftet, som sker efter sommaren.
Det viktiga nu är att vi på allvar lyfter in arkitekturen i byggherrerollen, så att det inte faller på denne att i efterhand åtgärda brister som entreprenörerna har negligerat på grund av pressade kalkyler, tidsplaner och krav på att uppfylla kriterier för subventioner där det inte har getts utrymme för arkitektur. Herr talman! Det har varit ett nöje att förbereda den här debatten, och det är ett nöje att lyssna till vad som sägs.
Ganska snart kommer vi att återgå till att träta om varför det byggs för lite bostäder. Med de orden yrkar jag bifall till reservation nr 1.