Hillevi Larsson (S):
Precis som Annika Strandhäll sa ökade köerna i slutet av perioden då kömiljarden fanns. Kömiljarden var alltså inte det undermedel mot köer som man hävdade att den skulle vara. Det viktiga är att gå på grundorsakerna till köerna. Många delar är underfinansierade. Man behöver höja skatterna, inte minst i Skåne, som jag kommer ifrån. Framför allt handlar det dock om personal.
Man måste satsa på personalen så att människor vill jobba kvar och så att de inte blir sjukskrivna. Man måste också utbilda fler. Dessa saker går hand i hand. Vi måste ha fler utbildningsplatser, vilket regeringen nu har sett till att vi har fått, och vi måste se till att människor vill utbilda sig och jobba inom vården. Här gör regeringen massiva satsningar - mångmiljardsatsningar - som går rakt in i vården och till fler utbildningsplatser. Det görs alltså väldigt mycket.
Dessutom har man nu en patientmiljard, i stället för en kömiljard, delvis för att minska köerna.
Dels handlar detta om att patienter i primärvården snabbare ska kunna komma till en vårdcentral för en bedömning, dels handlar det om att de patienter som har tung problematik, som kanske har flera olika sjukdomar samtidigt och som har ett stort behov av insatser - kanske från olika vårdgivare - inte ska hamna mellan stolarna utan få både förebyggande och akut vård inom rimlig tid.
Patienterna i den sistnämnda gruppen är storkonsumenter av vård. I denna grupp finns många äldre och multisjuka. Med tanke på vilket stort vårdbehov de har och hur ofta de får åka in för vård borde man satsa mer på den gruppen, vilket sker i och med patientmiljarden.
Den som en gång om året behöver söka sjukvård för någon lättare sak - det kan i och för sig röra sig om något väldigt allvarligt - kan kanske vänta lite längre än någon som har livshotande problem och återkommande behöver vård.
Jag anser också att det genomgående är viktigt att poängtera att patienter självklart inte ska vänta länge - ingen ska vänta länge - men om man måste prioritera tycker jag att man ska prioritera dem som har störst behov. Jag tycker att det är mycket värre om någon dör i en vårdkö, när personen hade kunna överleva om den fått vård tidigare, än om någon vars tillstånd inte förvärras av väntetiden får vänta.
Ambitionen är självklart att ingen ska behöva vänta, men jag tycker inte att vi får släppa detta med behoven. När vi hade kömiljarden fanns på vissa håll en tendens att behoven fick stå tillbaka för kvantitet - alltså inte kvalitet utan kvantitet.
Om man kunde registrera många med lättare åkommor så att de snabbt fick vård kunde man få del av kömiljarden, medan man inte alltid prioriterade dem som var svårare sjuka. Detta kan få felaktiga konsekvenser. Det finns också rapporter om att det fick just sådana konsekvenser, vilket är allvarligt för patientsäkerheten.
Sjukvården är ytterst landstingens ansvar, men regeringen har en övergripande roll att stödja landstingen på olika sätt. Avgörande är också vad som händer på landstingsnivå, som regeringen inte kan styra över. I Skåne, som jag kommer ifrån, har vi till exempel lyckats att satsa på vården. Vi har satsat 6,2 miljarder sedan valet, och vi har anställt över 2 000 personer. Tidigare gick utvecklingen åt andra hållet.
För några år sedan kom vi på 21:a och sista plats - alltså en absolut bottenplacering - men nu är vi på 8:e plats. Det finns dock mycket kvar att göra, och tyvärr stoppar de borgerliga och Sverigedemokraterna en skattehöjning, vilket skulle behövas.