Daniel Riazat (V):
Jag tänkte hålla mig kort eftersom vi kommer att ha ytterligare en debatt som handlar om delar som har nämnts tidigare från talarstolen, till exempel behörighet till vidare studier för gymnasieprogrammen, estetiska ämnen i gymnasieprogrammen och en del andra viktiga frågor.
Jag tänkte lämna dem därhän och gå in på det betänkandet faktiskt handlar om. Innan jag glömmer bort det vill jag tacka Michael Svensson för bra samtal under åren och bra debatter. Jag anser, likt Skolinspektionen och Gymnasieutredningen, att mentorskapet i dag redan är en etablerad funktion i gymnasieskolan.
Skolinspektionens erfarenhet visar att mentorn har en nyckelroll i skolorna och att det finns en risk att mentorn får ta ett stort ansvar för elevernas möjligheter att få särskilt stöd. Samtidigt upplever många mentorsrollen som svår och otydlig.
Jag anser därför, likt Skolinspektionen, att det är viktigt att det förtydligas hur mentorernas ansvar och uppgifter förhåller sig till exempelvis rektorernas och de övriga lärarnas ansvar. Jag anser också att det är oklart vad mentorsrollen ska innehålla. Är vi verkligen överens om vad den ska innehålla? Vilken kompetens ska krävas för att få bli mentor?
Det bör enligt min uppfattning dessutom betonas att mentorn ska ha en tydlig koppling till elevernas studiesituation. Så är förslaget till ny lagstiftning tyvärr inte utformat. Regeringen anser att en mentor inte nödvändigtvis behöver vara en lärare men att det bland annat krävs kunskap om gymnasieskolans respektive gymnasiesärskolans struktur.
Vidare anges i propositionen att lärare som undervisar i en kurs eller ett ämne ska följa upp hur eleven utvecklas i förhållande till kunskapskraven. Det ligger därmed i sakens natur att den undervisande läraren i en kurs eller i ett ämne, som har särskilt goda förutsättningar att upptäcka elevens svårigheter att nå kunskapskraven på kursen eller i ämnet, också blir den ansvarige mentorn.
Samtidigt anser regeringen att det inte bör anges i skollagen vilka relevanta kunskaper och erfarenheter som krävs för uppdraget och även i övrigt för att anses vara lämplig som mentor. Tidigare förhastade reformer och inte tillräckligt tydligt utformade reformer har visat sig leda till en stor belastning för skolväsendet och för skolpersonalen. Därför är det viktigt att regeringen förtydligar lagförslaget.
Man bör även följa kostnadsutvecklingen för införandet av ett officiellt mentorskap i skolan och se till att kommunens kostnader inte ökar, det vill säga att staten tar ansvaret.
Det är beklagligt att Alliansen tillsammans med Sverigedemokraterna har gått ihop i fråga om att försvåra för ungdomar på introduktionsprogrammen att ta sig in på ordinarie nationella gymnasieprogram. Många av oss som har besökt skolorna och introduktionsprogrammet vet att inte alla elever som saknar behörighet saknar kompetensen eller kunskapen.
På grund av att de endast en kort tid har haft möjlighet att komma in i samhället och skolan har de helt enkelt inte lyckats få de betyg som krävs för att ta sig vidare. Jag menar att regeringens förslag var bra i fråga om introduktionsprogrammen och gymnasiebehörighet. Jag anser också att det finns en rad andra förslag som regeringen har lagt fram som är bra.
Jag yrkar bifall till reservation nr 7.