KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Strandhäll (S):
Vi pratar om att vi ska förvara kärnbränslet i hundra tusen år. Frågan kom på regeringens bord i januari 2018. Och när slutförvarsärendena överlämnades till regeringen var de inte färdiga för avgörande. Min bild är att regeringen har arbetat aktivt med ärendena sedan de kom in.
Man har hämtat in nödvändiga kompletteringar, man har kommunicerat och man har samrått i ärendena. Dåvarande statsrådet Bolund redogjorde också i slutet av augusti för att även han såg att möjligheterna för att gå vidare med ett beslut låg ett antal månader bort.
I mellanperioden, från augusti till dess att jag har fått möjlighet att lämna det här beskedet om en tidsplan för beslutsfattandet, har också ytterligare frågor ställts till Kärnavfallsrådet och till Strålsäkerhetsmyndigheten, bland annat om kopparkapslarna. Det här är ett av de största miljöärendena i Sverige i modern tid.
Vi ska hantera frågan med det ansvarstagande som den förtjänar.
Utifrån de sista frågorna som har varit ute på remiss kan jag och departementet konstatera att våra expertmyndigheter i det här fallet inte har haft anledning att ändra sin tidigare bedömning. Med utgångspunkt från det bedömer vi att vi i närtid kommer att kunna gå vidare och fatta beslut.
Jag kommer inte i den här interpellationsdebatten att föregå det kommande regeringsbeslutet. Vi skriver nu, baserat på de underlag som vi har, fram de beslut som ska fattas. Ambitionen är som sagt att redan nästa vecka fatta beslut om SFR:en.
Med tanke på att Jessika Roswall lyfte upp det vill jag också säga någonting om energimixen. Ja, kärnkraft är fortfarande en viktig del av den svenska energimixen. Ungefär 30 procent kommer i dag från kärnkraften.
Och kärnkraften kommer att vara en viktig del av den svenska energimixen också under ett antal år framöver. Samtidigt är det för mig som klimat- och miljöminister helt uppenbart var framtiden ligger och var investeringsviljan finns.
Under nästa år har vi ansökningar som - hur ska man säga? - ökar otroligt mycket, med flera tusen procent, när det gäller att få investera i till exempel havsbaserad vindkraft. Det är i det förnybara som framtiden ligger. Jag hoppas att det också är dit vi kommer att ta oss.
Annika Strandhäll (S):
Först och främst skiljer sig den finska processen för slutförvar en hel del från den svenska. Det finns fortfarande beslut kvar att fatta där, och det finns också tillstånd i vår process som man ännu inte har i Finland. Jag vill vara tydlig med detta.
Jag måste också återkomma till det faktum att vi står här i dag och debatterar Sveriges absolut största miljöärende. Vi talar om kärnbränsle som ska förvaras i hundra tusen år. Det är inte att ta ansvar som politiker eller regering om man skyndar på en sådan process på ett sätt så att oklarheter kvarstår.
Det är precis detta ansvar som regeringen har tagit. Vi har sett till att alla har haft en möjlighet att komma till tals om de olika delarna och har ställt frågor som har remitterats. Delar har kommunicerats, och det har som sagt varit viktigt att säkerställa kommunernas stöd i frågan.
Jag har naturligtvis själv också haft en dialog med dem sedan jag tillträdde. Trots allt står vi nu i ett läge där vi kommer att sätta ned foten och fatta beslut. Det kommer att ge planeringsförutsättningar framöver, vilket naturligtvis är det absolut viktigaste i detta fall.
Jag vill också säga något till dem som lyssnar för att höra något om den fortsatta processen. Det kommer att finnas möjligheter för regeringens del att vid ett eventuellt jakande beslut ställa villkor framgent för till exempel fortsatta försök och fortsatt forskning om bland annat kopparkapslarnas hållfasthet. Det är ju en av de saker som har varit uppe för vidare diskussion.
Avslutningsvis vill jag säga att vi nu är här. Vi har naturligtvis fortsatta utmaningar framöver. Efter ett eventuellt jakande regeringsbeslut kommer processen att gå tillbaka till domstol. Sedan kommer man att behöva fatta ytterligare beslut vid uppförandet, vid provdrift och vid en eventuell permanent drift.
Vi har alltså en lång process framför oss. Jag är ändå glad över om vi i Sverige nu kan sätta ned foten för att ge fortsatta planeringsförutsättningar i en sådan otroligt viktig fråga som hur vi ska hantera slutförvaret av vårt kärnbränsle, inte minst med tanke på att kärnkraften som sagt förmodligen kommer att vara en viktig del i vår energimix under ett antal år framöver.
Annika Strandhäll (S):
Jag är säker på att jag och Jessika Roswall kommer att komma tillbaka hit för att debattera och diskutera liknande frågor vid flera tillfällen framöver. Det har som sagt varit väldigt viktigt för regeringen att ha ett brett underlag för att kunna sätta ned foten och fatta beslut i ärendet. Personer och organisationer som inte anser att ansökan ska bifallas har haft möjlighet att uttala sig i ärendet.
Även allmänheten har haft en möjlighet att yttra sig om SKB:s ansökan. Vi har inhämtat synpunkter från expertmyndigheter och externa organisationer. Underlaget är brett, och vi kommer nu att ta ställning till om ansökan kan bifallas. Det känns skönt att regeringen kan ge olika intressenter ett besked och planeringsförutsättningar inför framtiden.
Med detta önskar jag Jessika Roswall en god jul.
Annika Strandhäll (S):
Jag vill tacka interpellanterna för viktiga interpellationer som dessutom kommer samtidigt som vi just nu tittar på remissutfallet från den framlagda utredningen. Det är sällan interpellationer är så träffsäkra i tid så att vi kan lyssna in varandra i en otroligt viktig fråga.
Som interpellanterna säger är detta en fråga som engagerar människor runt om i hela landet. Samtidigt noterar vi att det finns en kraftfull debatt i landet vad gäller det ökade elbehovet.
Det finns även ett riksdagsbundet mål om att ställa om elproduktionen till 100 procent förnybart till 2040. Det här gör att det kommer att finnas ett fortsatt behov av utbyggnation av vindkraft.
Den kommer att vara en viktig del av den svenska energimixen i framtiden. När jag klev in som klimat- och miljöminister och började sätta mig in i de frågor på mitt bord som var högaktuella slogs jag av att det finns väldigt starka finansiärer och ett stort intresse från vindkraftsprojektörer.
Det här intresset har ökat kraftigt. På Miljödepartementet tror vi till och med att vi behöver ta in extra resurser för att kunna handlägga detta under kommande år. Det finns alltså kapital och ett starkt intresse. Vi har behov av att ställa om, och det finns ett riksdagsbundet mål.
Det är mot denna bakgrund som man ska se att vi har tillsatt en utredning som handlar om att se över hur tillståndsprocesserna på området kan bli smidigare.
Jag tror att interpellanterna är väl införstådda med att den tidigare ordningen var extremt kritiserad och på många punkter inte till fyllest. Jag skulle också vilja bemöta några av de frågor som både Ulrik Bergman och Mattias Bäckström Johansson lyfte upp.
Vi måste komma ihåg att den vindkraft som nu planeras och byggs är helt annorlunda, vilket också framfördes här, än mycket av det som byggdes för 10-20 år sedan. Teknikutvecklingen har medfört att de nya vindkraftverken påverkar omgivningen i mindre utsträckning. Det är mer effektiva, och de producerar mer el. Vi får samma nytta av färre vindkraftverk.
Det gör att förhoppningsvis intressekonflikterna också kan minska successivt. Nyttan av en vindkraftsetablering måste alltid vägas mot de skador och olägenheter som en etablering kan medföra. Det ska göras en tydlig avvägning vid all prövning enligt miljöbalken mellan de enskilda och allmänna intressena.
Vi ska givetvis också värna såväl turismen som fåglarna och insekterna. Men vi måste också se till sammanhang och storleksordning. Effekter på fåglar och insekter är kanske inte det främsta argumentet till att inte bygga ut vindkraften. Vi vet till exempel att katter, bilar, fönsterrutor och elledningar orsakar betydligt fler dödsfall för fåglar än vad vindkraften gör. Jag återkommer i mitt nästa inlägg.
Annika Strandhäll (S):
Vi är i ett läge där Sverige precis som resten av världen står inför väldigt stora utmaningar när det gäller att ställa om till ett fossilfritt samhälle. Den bestämmelse som vi diskuterar här i dag om den kommunala tillstyrkan har fått väldigt mycket kritik från såväl länsstyrelser som domstolar och andra myndigheter.
Kritik har också framförts från vissa kommuner och från näringslivshåll. Kritiken består sammanfattningsvis och enkelt uttryckt i att bestämmelsen anses vara ett hinder i prövningsprocessen. Det är klart att det faktum att det saknas krav på motivering, beslutskriterier och en bortre tidsgräns är problematiskt.
Det innebär precis det som ni har lyft upp här och som också ledamoten Ulrik Bergman lyfte upp. Han påtalade problematiken med om det till exempel ligger i skarven till ett val. Jag lyssnar på det och tar med mig det tillbaka och funderar över det.
Samtidigt är det klart att det faktum att kommunen har kunnat ändra sig under processens gång vid flera tillfällen är bekymmersamt. Som jag redan nämnt är också de flesta överens om att kommunerna fortsatt bör få bestämma om de vill ha vindkraft eller inte. Ett sådant kommunalt inflytande ligger i linje med det kommunala planmonopolet.
Att kommunerna ska ha ett starkt inflytande är därför inte en fråga framåt. Det är också vår bedömning. Frågan handlar däremot om hur det inflytandet ska praktiseras. Här ser vi att ett förtydligat regelverk kan vara någonting som kommer att kunna bidra till en sådan klarhet. Vi kommer naturligtvis att lyssna på remissinstanserna.
Det är det arbetet som nu pågår. Jag hoppas också att vi på olika sätt kommer att kunna ha en dialog med partier i riksdagen om hur ett sådant här regelverk skulle kunna utformas för att också få ett brett stöd. Det jag också vill komma in på, som Mattias Bäckström Johansson lyfte upp, gäller kopplingen till den vindkraft som nu byggs.
Jag menar att den är helt annorlunda än den vindkraft som byggdes för 10-20 år sedan. Teknikutvecklingen har medfört att dessa vindkraftverk påverkar omgivningen i mindre omfattning utifrån att de är mer effektiva och producerar mer el.
Det innebär att vi kan få samma nytta med färre vindkraftverk, och därmed kan förhoppningsvis intressekonflikterna minska i omfattning. Flera av interpellanterna har tagit upp frågan om buller. Även här bidrar teknikutvecklingen till att de verk som nu planeras och uppförs bullrar mindre än äldre anläggningar.
Det är också en spännande utveckling med den havsbaserade vindkraften. Sverige ska vara ett land som ligger i framkant när det gäller ny teknik och nya innovationer. Jag tycker inte att det ska gå fort och fel.
Vi socialdemokrater anser att kärnkraften kommer att vara en viktig del av den svenska energimixen under en god tid framöver, men vi behöver också snabbt få mer krut. Där är vindkraften viktig.
Annika Strandhäll (S):
Jag tackar interpellanterna för en konstruktiv debatt i en mycket aktuell fråga. Precis som Ulrik Bergman påpekar här finns ett stort intresse för att gå in i branschen.
Han nämner också Ulf Kristerssons inlägg på Folk och Försvar. Jag tror att vi alla i den tid vi lever i behöver vara uppmärksamma på olika säkerhetspolitiska hot och definitivt inte vara naiva.
Vi ser inte bara i Europa utan också i vår omvärld hur väsentlig samhällsinfrastruktur köps upp av till exempel Kina. Afrika är ett sådant exempel. Det handlar naturligtvis om att inte vara naiv i den delen. Samtidigt hörde jag också att interpellanten ställde frågan om regeringen har för avsikt att återkomma i denna fråga.
Det får jag ta med eftersom den formellt sett inte ligger på mitt bord.
Jag avslutade mitt förra inlägg med att jag tror att det vore mycket bra för medborgarna, de kommunala beslutsfattarna och de näringslivsintressen som finns på området om man kunde diskutera sig fram till en lösning som får ett brett stöd i Sveriges riksdag.
Då blir det tydliga och klara spelregler för dem som vill investera och bidra till att förstärka den svenska elförsörjningen samt för dem som vill säkerställa ett demokratiskt inflytande som alla kan känna sig nöjda med. Jag får härmed tacka ledamöterna för en bra debatt, och jag ser fram emot att få fortsätta debatten.
Annika Strandhäll (S):
Marléne Lund Kopparklint har frågat mig hur jag ämnar agera för att underlätta för Jakt- och sportskyttesverige genom att bevara Sveriges blyförbud och inte uppmuntra till ett genomförande av det förslag som ligger hos Europeiska kemikaliemyndigheten. Marléne Lund Kopparklint grundar sin fråga bland annat på en farhåga att förslaget får konsekvenser för användning av blyammunition i polisens, tullens och militärens tjänstevapen.
Europeiska kemikaliemyndigheten har fått i uppdrag av Europeiska kommissionen att ta fram ett förslag till begränsningar för användning av bly i skytte, jakt och fiske. Den föreslagna begränsningen syftar sammanfattningsvis till att "åtgärda riskerna för människors hälsa och miljön till följd av användningen av bly i ammunition, dvs.
hagel som används i andra områden än våtmarker, kulor och pellets som används både i våtmarker och i andra områden än våtmarker, samt av bly i fiskeredskap". Förslaget avser uteslutande civilt utomhusbruk och kompletterar den befintliga begränsningen av användningen av blyhagel i våtmarker.
Det stämmer alltså inte, som Marléne Lund Kopparklint påstår, att förslaget skulle kunna få konsekvenser för polisens, tullens eller militärens tjänstevapen.
Europeiska kemikaliemyndigheten anser, i den omfattande riskbedömning som ligger till grund för förslaget, att användningen av sådan ammunition medför en oacceptabel risk för den vilda faunan, kreatursbesättningar, miljön och människors hälsa och att risken behöver hanteras på EU-nivå.
Den föreslagna begränsningen innebär ett förbud mot användning av bly om det finns tekniskt och ekonomiskt genomförbara alternativ. Detta gäller försäljning och användning av blyhagel för jakt och sportskytte.
För andra användningsområden, där alternativen fungerar sämre, till exempel för kulor och luftgevärsammunition vid sportskytte utomhus, syftar förslaget till att begränsa användningen till de sportskyttebanor där åtgärder har vidtagits för att effektivt samla in den använda blyammunitionen innan den kan medföra risker.
Förslaget har publicerats på Europeiska kemikaliemyndighetens hemsida, och berörda aktörer har haft möjlighet att under en sexmånadersperiod lämna synpunkter på förslaget eller bidra med information. Förslaget behandlas för närvarande i riskbedömningskommittén och kommittén för socioekonomisk analys under Europeiska kemikaliemyndigheten.
När kommittéerna har yttrat sig kommer Echa att överlämna yttrandena till kommissionen. Om kommissionen bedömer att Europeiska kemikaliemyndighetens förslag uppfyller förordningens villkor för beslut om begränsningar ska kommissionen utarbeta ett eget förslag inom tre månader och lägga fram det i den föreskrivande kommittén för omröstning. Regeringen kommer då att ta ställning till kommissionens förslag.
Annika Strandhäll (S):
Jag tackar Marléne Lund Kopparklint för interpellationen. Jag hör att det finns ett mycket starkt engagemang i den här frågan. Det är ju så att Reach, som det handlar om här, är ett harmoniserande regelverk som är direkt tillämpligt i alla EU:s medlemsstater.
Det övergripande syftet med den så kallade Reachförordningen är att garantera en hög skyddsnivå för människors hälsa och för miljön men också att ämnen kan cirkulera fritt på den inre marknaden samtidigt som konkurrenskraft och innovation förbättras. I princip alla ämnen omfattas av Reachförordningen.
Det är också så att det finns mycket små eller inga möjligheter för medlemsstaterna att införa nationella förbud i den här frågan. Reach har två nivåer av harmoniserande verkan av villkoren för utsläppande på marknaden och användning av ämnen: nästan helt harmoniserat och fullständigt harmoniserat.
Ämnen som är begränsade i Reach är fullständigt harmoniserade, vilket innebär att medlemsstaterna inte kan införa nationella regler om dessa ämnen. I och med att vissa användningar av bly redan är begränsade i Reach råder i detta fall fullständig harmonisering.
Jag tror att det är viktigt för den fortsatta debatten i Sverige i den här frågan att vi har klart för oss vilket rörelseutrymme vi egentligen har. Precis som interpellanten lyfter fram ligger den här frågan nu hos två vetenskapliga kommittéer.
Det är en otroligt omfattande vetenskapligt underbyggd process som har lett fram till att man nu lägger fram det här förslaget. Jag är helt övertygad om att vi i den här kammaren är överens om att bly är extremt giftigt även vid extremt låga koncentrationer.
Bly har också den speciella egenskapen att det inte har varit möjligt att hitta en lägsta tröskel för effekter. Därför antas det att varenda molekyl som människor eller djur utsätts för kan ge skadliga effekter.
Därmed måste man säga att bly med råge uppfyller kriterierna i Reach för att betraktas som ett ämne som inger särskild oro. Det är ju så det är.
Samtidigt ålägger vi dem att visa att det finns alternativ tillgängliga på EU-marknaden. I fallet med blyammunition i våtmark var det Echa som tog fram underlaget. De kunde visa att risken för till exempel sjöfågel är fullständigt oacceptabel.
De kunde visa i det underlag de lagt fram att förbudet är samhällsekonomiskt motiverat. De gjorde också en mycket ordentlig genomgång av tillgången på alternativ och visade att det finns alternativ som är tillgängliga på EU-marknaden.
De föreslagna begränsningarna inskränker inte möjligheten till jakt, varken geografiskt eller när det handlar om vilket villebråd som får jagas. Det som begränsas är möjligheten att använda ammunition som innehåller bly.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Marléne Lund Kopparklint, för inlägget! Det är uppenbart att vi har diametralt olika uppfattningar i detta.
Vår absoluta ståndpunkt och bild är den jag precis har redogjort för, kopplat till Reachförordningen och i det här fallet också till ett eventuellt förslag när det gäller bly och vad detta innebär för våra möjligheter att gå en annan väg.
Marléne Lund Kopparklint är välkommen att träffa våra experter på det här området på departementet för att få en genomgång av detta, om det skulle underlätta. Sedan blir jag lite häpen, ärligt talat. Vi står här och pratar om ett av de giftigaste ämnen som finns.
Det är oerhört giftigt redan i låga koncentrationer. De risker som identifieras för människan är främst påverkan på hjärnans utveckling hos foster och barn i till exempel jägarfamiljer. Det finns flera studier som påvisar att ammunitionen splittras och sprids i djuret och att gängse rekommendationer för att avlägsna kött från kulhålet inte räcker för att avlägsna blyföroreningarna.
Barnen kommer alltså att få i sig bly via navelsträngen när de äter förorenat viltkött. Echa har uppskattat att det finns drygt 1 miljon barn i åldrarna 0-7 år i jägarfamiljer i EU som därmed är i riskzonen. Av dessa riskerar cirka 7 000 per år att drabbas av nedsatt IQ på grund av särskilt stort intag av bly.
Den samhällsekonomiska förlusten av denna nedsättning har skattats till runt 70 miljoner euro. Därutöver har man skattat att cirka 1 150 vuxna årligen riskerar att drabbas av kronisk njursjukdom, till en samhällsekonomisk förlust av mellan 7,5 till 75 miljoner euro. Riskerna i miljön består, liksom i fallet med användning av blyhagel i våtmark, i att fåglar kan förgiftas när de misstar blyhagel för mat eller småsten.
Vid jakt med kulor finns en risk för att rovfåglar kan förgiftas när de äter kontaminerade bytesdjur. För sportskyttar, som vi ju pratar om här, identifieras en hälsorisk med att skyttarna kan inandas blydamm under skyttet. Vid sportskytte finns också en risk för att bly kan läcka från marken och förorena dricksvattenkällor och livsmedel. Då kan man ställa sig frågan: Finns det då inget bättre alternativ än blyammunition?
Och svaret är ja - det finns bättre alternativ. Det finns ju fullgoda alternativ. Det kommer att vara fortsatt möjligt att utöva såväl jakt som sportskytte med alternativ till blyammunition som stål, koppar eller mässing. Alternativen är tillgängliga. De är tekniskt genomförbara, och de innebär en lägre risk för människors hälsa och miljö.
Stålammunition kostar dessutom ungefär lika mycket som blyammunition, och när efterfrågan på alternativen ökar kommer priset på dessa att sänkas, då också de fasta kostnaderna fördelas på ett större antal varor. Jag har svårt att förstå detta vurmande för blyhagel och blyammunition.
Annika Strandhäll (S):
Jag tackar ledamoten för inlägget, och jag tar på intet sätt miste på det engagemang som finns. Jag är också övertygad om att vi kommer att debattera frågan vidare.
Jag har utvecklat, tycker jag, argumenten avseende det handlingsutrymme som vi har som land i relation till denna fråga. Jag har också beskrivit att det finns en mycket stark vetenskaplig grund bakom det förslag som nu ligger på bordet.
Faktum är att det uppskattas att det varje år sprids omkring 100 000 ton bly i miljön inom EU till följd av användningen inom jakt, sportskytte och fiskeverksamhet. Det är 79 procent från sportskyttet, 14 procent från jakten och 7 procent från fiskeverksamheten.
Jag tycker att det finns all anledning att ta de studier som finns om skadeverkningarna på största allvar. Jag tycker ärligt talat också att man, när det finns fullgoda alternativ, ska ställa om till det.
Det föreslås också ett antal övergångstider i det förslag som nu ligger på bordet. De är väldigt generösa för att man ska ha en möjlighet att ställa om till annan ammunition på ett bra sätt. Jag stannar där och ser fram emot fortsatt debatt.
Annika Strandhäll (S):
Ulrik Bergman har frågat civilministern vilken bedömning statsrådet och regeringen gör om det framtida investeringsbehovet för vatten- och avloppsnäten de kommande 20 åren. Vidare har Ulrik Bergman frågat om statsrådet avser att införa några investeringsstöd, genom exempelvis riktade statsbidrag, för att säkerställa att vatten- och avloppstjänster kommer att fungera framöver.
Ulrik Bergman har också frågat om statsrådet avser att göra det möjligt för verksamheten att bedrivas med vinst, för att fondera medel till framtida investeringsbehov. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Regeringen har ingen anledning att ifrågasätta den bedömning som Svenskt Vatten gör, det vill säga att det finns ett omfattande investeringsbehov i kommunalt va och att investeringarna i den befintliga va-infrastrukturen kan behöva ökas för att säkerställa funktionen för vatten- och avloppstjänster.
Enligt lagen om allmänna vattentjänster är det kommunens skyldighet att ordna vatten och avlopp i ett större sammanhang. Regeringen avser inte att se över lagstiftningen i detta avseende.
Det finns dock ett antal omständigheter, till exempel minskande befolkningsunderlag och arbetskraftsbrist i vissa kommuner samt klimatförändringar, som kan försvåra nödvändigt underhåll i va. Eftersom tillgång till vattentjänster är ett primärbehov och en förutsättning för en tillfredsställande levnadsstandard följer regeringen frågan.
Enligt Svenskt Vatten är kommunernas kostnader för vattenförsörjning och avloppshantering cirka 20 miljarder kronor per år. Det utgör 3 procent av kostnaden för kommunernas obligatoriska verksamhet för 2018. Kommuner har rätt att ta ut avgifter för att finansiera vatten och avlopp.
Under vissa villkor får medel till framtida investeringsbehov avsättas till en fond i enlighet med lagen om allmänna vattentjänster. Regeringen avser inte att se över lagstiftningen i detta avseende. För att förbättra kommunsektorns långsiktiga förutsättningar har regeringen gjort betydande satsningar.
Det generella statsbidraget till kommuner och regioner har förstärkts permanent med 32,5 miljarder sedan år 2014.