KBLab/rixvox huggingface dataset:
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag konstaterar vilken socialpolitiker som inte besvarar frågorna på det område som kollegan ställer frågor om, utan väljer att gå in på helt andra utgiftsområden. Nu gällde frågan ett mycket viktigt område. Det handlar kanske inte om de flesta miljonerna, men om oerhört viktiga miljoner för människor som lever med hiv. Inte med ett enda ord visade ledamoten Yasmine Bladelius att hon tycker att de människorna är viktiga.
Hon försvarade och förklarade inte varför man har gjort den neddragningen. Varför ska vi behöva återställa detta när man inte ens kan besvara den fråga som jag ställde? Jag ger ledamoten en ny chans och ställer den igen, och jag vill samtidigt passa på att önska god jul. Varför gjordes dessa neddragningar? Och varför krävs det nu att vår budget återställer de prioriteringarna?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Vi delar uppfattningen att det aldrig får vara plånboken som styr i svensk sjukvård, ledamoten Rågsjö. Vi har en tydlig hälso- och sjukvårdslag, och den ska följas. Jag har aldrig stått här och vurmat för någon vårdförsäkring.
Jag kan försäkra att vi i alla sammanhang som jag har deltagit i har pratat om att vi behöver se till att det finns en skattefinansierad välfärd som ska vara lika för alla, oavsett vad man tjänar. Det bekymrar mig oerhört mycket att vi har en sjukvård som inte är jämlik, att det spelar roll var någonstans i landet man bor och om man är kvinna eller man och att det finns andra socioekonomiska delar som också spelar roll.
Det är ju därför vi lägger fram förslag, för att förstärka så att det ska se mer jämlikt ut över landet. Det därför vi förstärker budgeten. Jag kan försäkra ledamoten Rågsjö att Moderaterna inte har någon annan uppfattning än att det naturligtvis ska vara som hälso- och sjukvårdslagen säger, att det är de sjukaste som ska gå först.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Det bekymrar mig att ledamoten Rågsjö säger sig icke vara emot alternativ och privata valmöjligheter samtidigt som det är väldigt lätt att uppfatta att det är så ledamoten Rågsjö tycker. Vi kan konstatera att om vi inte hade haft bland annat privata forskande läkemedelsbolag hade vi inte riktigt befunnit oss i den situation vi har just nu.
Det finns många olika exempel, inte minst Socialstyrelsens kvalitetsmätningar, som visar att kvaliteten hos privat drivna äldreboenden är högre än hos kommunalt drivna när det gäller 18 av 20 jämförbara kvalitetsparametrar. Så jag tror att det är bra om vi hyfsar debatten och också ser vilken fantastisk tillgång vi har i dessa privata alternativ.
Skillnaden mellan moderater och vänsterpartister är att vi vill säkerställa att människor kan välja.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Tack, ledamoten, för frågan! Vi har en situation där vi har 180 000 människor i vårdköer. Det är människor som inte klarar av att arbeta. I takt med att man får vänta allt längre på sjukvård kommer det naturligtvis att ta längre tid för dem att återhämta sig, och det kommer att krävas mer och omfattande sjukvård.
Jag tror därför att det finns åtskilligt mer som vi behöver göra. Jag anser inte att den ena satsningen behöver utesluta den andra. Däremot är det tydligt att vi behöver ha en högre grad av nationell styrning. Vi behöver utveckla mycket för att människor ska kunna få sin väldigt viktiga återhämtning. Vi behöver utveckla inte minst den digitala vården.
Sådana satsningar behöver också göras. Jag vill skicka tillbaka en fråga till ledamoten Fransson: Ser inte Miljöpartiet behovet av att kunna satsa på bland annat fler vårdplatser och en högre vårdkapacitet och att göra en rad olika insatser för att kapa vårdköerna? Vad specifikt vill Miljöpartiet göra för att kapa de långa vårdköerna?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Det som vi vet är att vi på väldigt många olika sätt under pandemin har lärt oss att organisera vården på ett annat sätt. Där är digitaliseringen en viktig del. Jag tror att en av de stora och viktiga utmaningarna just nu är att vi inte ska återgå till hur situationen var innan pandemin började.
Nu behöver vi lägga fokus på att hitta dessa nya sätt att arbeta som gynnar både personalen och patienterna. Det kommer att innebära att vi faktiskt använder vår personals resurser och tid på ett annat sätt. Där är just satsningen i fråga om delade turer så viktig.
Det är ett exempel på hur vi måste jobba för att helt enkelt hushålla bättre med vår personals resurser och tid.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag tar mig friheten att säga att jag tycker att detta är något respektlöst mot dessa, som ledamoten Bladelius vet, väl genomarbetade och underbyggda förslag. Det är förslag och frågor som de partier som står bakom dem har arbetat med och drivit under lång tid.
Att då prata så nedsättande om detta är på en nivå som jag tycker att ledamoten Bladelius borde hålla sig över. Men det är också väldigt tydligt att fokus ligger på att fortsätta skylla ifrån sig. Det har vi sett har varit en strategi inte minst under hela pandemin. Det har också varit ett sammanhållet fokus i de inlägg som ledamoten från Socialdemokraterna i dag har gjort.
Man skulle kunna tycka att bland annat de påpekanden som Coronakommissionen har gjort skulle kunna göra att Socialdemokraterna håller en lite lägre profil och kanske visar en lite högre grad av ödmjukhet. Men vet ni, detta är absolut mest respektlöst mot bland andra de grupper som det i denna budget görs särskilda satsningar på.
Jag noterar att ledamoten Bladelius, trots att jag vid flera tillfällen upprepade mina frågor om varför den socialdemokratiska och rödgröna regeringen har halverat resurserna till hiv-prevention, inte med ett enda svar kunde bemöta detta. Är det inte positivt att vi nu satsar på dessa grupper?
Förtjänar inte de kvinnor som har livmoderhalscancer och de personer som lever med hiv dessa satsningar? Förtjänar de inte ett svar, ledamoten Bladelius?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
När jag tittar tillbaka historiskt skulle jag vilja ställa frågan till ledamoten Bladelius om det finns någon analys i det egna partiet eller om man har reflekterat över att när alliansregeringen tog över 2006 fanns det över 120 000 människor i kö.
Och inte långt efter regeringsskiftet 2014 ökade köerna kraftigt återigen. Och det är ett faktum att vi före pandemin återigen hade fördubblade sjukvårdsköer och tredubblade köer till barn- och ungdomspsykiatrin. Det spelar roll vem som leder och styr landet.
Jag undrar - det får bli en retorisk fråga - om man har gjort någon som helst analys av och reflektion över att det återigen ser ut på detta sätt när man leder landet.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Låt mig inledningsvis säga att det är väldigt roligt att se socialministern i kammaren. Jag hälsar henne varmt välkommen. Vi har saknat dig under många debatter och är väldigt glada för att du är här i dag. Jag är glad att socialministern tar upp köerna som en av de absolut mest angelägna frågor att diskutera i den här debatten i dag.
Att vi har 180 000 människor som står i köer är naturligtvis en av de saker som vi politiker måste lägga absolut starkast fokus på att arbeta bort.
Det är ändå bekymmersamt, kan jag tycka, att det väldigt starka arbetet för att minska köerna återigen fallit tillbaka efter regeringsskiftet 2014. Låt oss inte glömma att köerna inte kom med pandemin! De ökade långt dessförinnan.
När alliansregeringen tog över 2006 stod ungefär 120 000 människor i Sverige i vårdköer. När vi lämnade över makten 2014 var vi nere på ungefär 50 000. Låt mig vara väldigt tydlig med vi inte var nöjda med det. Vi kan aldrig vara nöjda förrän vi har noll personer i köer.
Jag blir bekymrad, inte minst när jag läser Socialdemokraternas förslag till deras kongress. Man säger att man ska öka statens och regionernas insatser för att minska vårdköerna men har inga konkreta förslag. Är det så att man försöker fästa fokus på privata vårdgivare för att dölja att man helt enkelt inte vet hur man ska göra?
Jag skulle väldigt gärna vilja att socialministern här och nu redogör för Socialdemokraternas recept för kortare vårdköer.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Låt mig inledningsvis säga att jag har all respekt för det arbete som socialministern har genomfört och utfört under den tuffa pandemin. Trots det bekymrar det mig att propositionslistan från Socialdepartementet gapar ganska tom.
Både jag och socialministern har tidigare arbetat inom utbildningsområdet, och jag kan säga att även om det var i många delar som jag inte delade uppfattning med Fridolin och Ekström arbetade de väldigt tydligt med att bjuda in oss. Och vi moderater finns redo att diskutera och mötas för att ta itu med de här stora bekymren.
Man hinner med så lite under en replik, men jag skulle vilja att socialministern ägnar sin sista replik åt att beskriva varför man inte har gjort mer åt socialutskottets 27 tillkännagivanden när det gäller utsatta barn.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Det är väl närmast häpnadsväckande att höra en socialdemokrat som bröstar sig i den här frågan. Det är precis som om minnet hos ledamoten Dahlqvist inte är så långt. Vi har ju stått här vid upprepade tillfällen och hanterat den handlingsförlamning som hela tiden har präglat den socialdemokratiskt ledda regeringen.
Jag skulle vilja be Mikael Dahlqvist att kontakta några av de familjer som jag har haft kontakt med, som har upplevt åtta år av oro. Dessa familjer har fått bevittna en ständig tillbakagång när det gäller en trygghet som är oerhört viktig för dem. Att de sista månaderna före ett val göra som Socialdemokraterna nu gör är ganska typiskt.
Det vet vi som har varit med i politiken i några år. Att då säga att jag representerar ett parti som lovar guld och gröna skogar är faktiskt häpnadsväckande. Om det är något som vi moderater är kända för är det att vi tar väldigt stort ansvar för ekonomin.
Det brukar också undersökningarna av väljarnas förtroende i olika sakfrågor visa på. Det är klart att vi kommer att ta ansvar för alla de förslag som vi lägger fram.
Vid ett regeringsövertagande, som för min del inte kan ske snabbt nog, är det självklart att vi kommer att ta ansvar för allt - alltifrån bränsleskatter till försvarsanslag och människor som far illa och är i behov av stöd och hjälp i Sverige.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag är tyvärr rädd för att det inte spelar någon roll om jag så står här i flera timmar och försöker förklara för Mikael Dahlqvist. Han kommer i alla fall att ha ganska svårt att förstå hur vi moderater tänker. Däremot borde han kunna gå tillbaka och se hur moderater har hanterat ekonomin.
Det är inte bara en gång som vi har fått hantera en sönderslagen svensk ekonomi efter ett socialdemokratiskt regeringsinnehav - det är inte bara en utan flera gånger. Det är klart att vi ska ta ansvar för detta även denna gång. Och det finns mycket att göra. Vi befinner oss i ett Sverige med enorma svårigheter och enorma utmaningar.
Det handlar om skjutningar och den stora otrygghet som har vuxit under ett socialdemokratiskt regeringsinnehav. Vi har sett en närmast ofattbar handlingsförlamning när det gäller att möta dessa problem. Det är omfattande integrationsproblem.
Vi ska inte tala om det som den vanlige svensken upplever just nu med bekymmer för hur man helt enkelt ska ha råd att tanka bilen för att ta sig till sitt arbete. Man har försökt göra gällande att detta är krigets fel, men jag tror att de allra flesta svenskar har förstått att det handlar om politik och hur den rödgröna regeringen har valt att hantera politiken och vilka förslag man lägger fram.
Men låt mig gå tillbaka till den fråga som för mig är så viktig. Jag ber er att lägga märke till att jag inte fick något svar på frågan om hur hjälpmedelsutredningen har hanterats ens när ledamoten valde att ta replik. Men när det gäller att alla människor ska kunna känna ökad trygghet - alltifrån trygghet för människor i behov av LSS och assistans till ökad trygghet i våra bostadsområden - kommer vi moderater att ta ansvar för det.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag vill helt enkelt ta tillfället i akt att säga några ord. Jag har suttit i socialutskottet i fem år. År 2017 kom jag in i socialutskottet, och då hade ledamoten Ramhorn redan suttit där i ganska många år. Jag har verkligen uppskattat ledamotens flexibilitet och stora kunskaper.
Jag vet att ledamoten själv är förankrad i ett vårdyrke, och det tycker jag har märkts. Det finns en flexibilitet men också en väldig ödmjukhet i fråga om att hitta lösningar som gör att man kan gå vidare.
När det gäller den budget som våra tre partier ligger bakom kan man säga att det har varit lätt att hitta de gemensamma punkter som Per Ramhorn har stått för. Det handlar om att sätta patienten i centrum, med en varm innerlighet, för att just hantera vårdköerna.
Inga patienter ska behöva stå i några köer. Att sätta människan i fokus tycker jag har varit ett signum för Per Ramhorn. Jag kommer att sakna din klokskap i utskottet. Jag önskar dig all lycka till efter de här åren.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Ledamoten Rågsjö säger att hon inte sitter i regeringen. Nä, det gör inte jag och tyvärr inte Moderaterna heller. Men det har inte hindrat oss moderater från att ta ett stort ansvar under pandemin. Framför mig i kammaren sitter ett gäng som har arbetat väldigt bra tillsammans. Oavsett parti har vi i socialutskottet verkligen samarbetat.
Ledamoten kan undersöka detta i riksdagens handlingar om hon inte tror mig, men kollegorna i finansutskottet förtjänar att nämnas för det stora lass de drog i hanteringen av de olika ekonomiska stöden. Under de första kritiska månaderna var det två utskott som befann sig i riksdagens lokaler precis hela tiden.
Det var socialutskottet och finansutskottet, och det var helt naturligt att dessa slet extra hårt de första månaderna. Vi har i och för sig slitit hårt i två års tid, men jag tror att ingen av oss i socialutskottet någonsin kommer att glömma de första månaderna. Fru talman!
Ledamoten Rågsjö har en patologisk fixering vid Region Stockholm. Kanske är det dags för ledamoten att kandidera till regionfullmäktige, för det går på tomgång om vi ständigt ska diskutera och debattera just Region Stockholm. Jag tror att det finns en annan plats och en annan tid att göra detta på.
Jag återkommer gärna i nästa replik och utvecklar detta ytterligare, men jag tycker att ledamoten Rågsjö får höja blicken.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag vill gärna föra oss lite tillbaka i tiden, och då kanske också ledamoten Rågsjö kan minnas att vi i socialutskottet drev på i ett antal frågor. Vi möttes av en regering som var ganska frågande den första tiden, när såväl ledamoten Rågsjö som undertecknad frågade varför vi inte hade kommit igång med testningen och varför vi inte såg behovet av skyddsutrustning i högre grad.
Det fanns många delar där vi pekade på det bristande ansvaret och på varför Sverige var så långt efter till exempel våra nordiska grannar. Smittspridningen och testningen var delar av detta, men där möttes vi av en regering och en folkhälsomyndighet som var frågande och närmast raljerande inför varför det skulle införas. Det är klart att Stockholm nämns återigen.
Jag konstaterar att det är ett av favoritområdena när ledamoten Rågsjö tar replik, men jag vill påpeka att Stockholmsregionen tog ett stort ansvar. Man samordnade till och med inköp av skyddsutrustning och andra delar när Socialstyrelsen och regeringen brast i att ta ett nationellt ansvar.
Just Region Stockholm tog ett stort ansvar, inte bara för sin egen region utan också för många andra regioner när ett samordningsansvar behövde tas. Dessa uppgifter får ledamoten Rågsjö gärna undersöka.
I det dokument som Coronakommissionen lämnade ifrån sig framgår slutligen att det behövs ett tydligt nationellt ledarskap vid en samhällskris, särskilt när den omfattar flera samhällssektorer och därmed flera aktörer med sina respektive ansvarsområden. Då är det inte tillräckligt att förlita sig på regler om organisatoriska arrangemang för samverkan mellan myndigheter och nivåer, utan det är landets regering som har att tydligt ta ett ledningsansvar.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Ledamoten har här i dag i sitt anförande beskrivit på vilket sätt som regeringen har arbetat under denna pandemi.
Jag konstaterade i mitt anförande att Sverige har varit väldigt sent på i stort sett varenda punkt i den här pandemin. Det har handlat om testning, det har handlat om smittspårning och det har inte minst handlat om när vi stängde våra äldreboenden.
Precis som tidigare har nämnts har hittills ett betänkande från Coronakommissionen påpekat just detta om äldreomsorgen. Det är mycket allvarliga påpekanden där Coronakommissionen har just understrukit vikten av att en regering leder landet i kris.
Mot bakgrund av att vi har sett effekter av den sena hanteringen från regeringens sida som har lett till att vi har fått en ökad smittspridning som vi inte skulle ha behövt få vill jag fråga ledamoten om ledamoten är nöjd med regeringens hantering av detta.
Det är inte ofta man som moderat får lyfta fram en annan socialdemokratisk regering. Men det har varit väldigt tydligt under den här pandemin att det är stor skillnad mellan en socialdemokratiskt ledd regering i Danmark och en socialdemokratiskt ledd regering i Sverige. Min fråga till Mikael Dahlqvist är: Hur mycket hade vi egentligen kunnat göra mycket bättre under den här tiden?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Ödmjukhet räddar inte människoliv. Is i magen räddar inte människoliv. Att skylla på andra räddar definitivt inte människoliv. Det väcker inte heller respekt.
Är det någonting som vi som medborgare i Sverige har fått ta del av under den här tiden är det att regeringen och regeringsföreträdarna alltid skyller på andra. Jag tycker att det är en av de mest anmärkningsvärda delarna av den här pandemin.
Vi har haft en regering som har suttit i baksätet, gömt sig bakom sina myndigheter och framför allt alltid skyllt på andra. Det må vara regioner, det må vara kommuner och det må vara mycket annat, men man har inte tagit det ansvar som faktiskt faller på en regering i en kris. Hur kan jag då säga detta?
Jo, det finns fullt med regeringar runt omkring oss att titta på. Jag nämnde tidigare bland annat Erna Solbergs regering, som liksom Sverige saknade en lag för civila kriser men som i april förra året hade en sådan på plats. Det vi fick ta del av var ett, milt uttryckt, taffligt agerande som ledde till en lag som gällde i tre månader och som aldrig användes.
Det skyllde man också på oppositionen för. Nej, fru talman, jag tror att Mikael Dahlqvist behöver se över igen vad hans regering har gjort. Och jag skulle återigen vilja vända frågan tillbaka: Har det inte funnits stora brister i den här hanteringen?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Tack så mycket för frågan - det är fantastiskt att få ytterligare fyra minuter för att berätta vad man vill göra när det gäller de här frågorna! Det finns många saker vi vill göra. Socialutskottet har föreslagit inte mindre än 27 tillkännagivanden till regeringen under de senaste två åren.
Det finns alltså åtskilligt med förslag från socialutskottet och riksdagen om olyckan skulle vara framme och det blir en röd regering som ska ta hand om dem efter valet. Vi får hoppas att så inte sker, för vi vet att en moderatledd regering kommer att vara väl förberedd för att börja hantera frågorna. Vi har till exempel förslag som i dag finns med bland våra reservationer.
Det handlar om att vi behöver inrätta domstolar som har särskild kompetens för de här målen för att det ska bli riktigt rättssäkert och tryggt för både barn och andra i de här frågorna. När det handlar om just pengar kan vi börja med att säga att specialdestinerade statsbidrag sällan brukar vara någonting som vare sig socialdemokratiska eller moderata kommunalråd vill ha.
Man vill ha resurserna för att kunna hantera det hela på absolut bästa sätt, och det gäller oavsett om det är regioner eller kommuner. Jag är väldigt mån om att man ska ha rätt resurser och att man ska göra rätt prioriteringar i de olika kommunerna, för det är där problemet finns. Det känner både Mats Wiking och jag väl till. Men då krävs också mycket annat.
Är Mats Wiking beredd att garantera att det blir en förbättrad utbildning och ett förbättrat stöd? Kommer de nyutexaminerade socialsekreterarna, som ofta får ta hand om de svåraste ärendena, att få ett förbättrat stöd? Kommer det att läggas fram sådana förslag om olyckan skulle vara framme och Socialdemokraterna fortsatt får sitta i regeringsställning?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag utgick faktiskt ifrån att ledamoten Mats Wiking visste att det har tillskjutits medel. Men, som jag försökte förklara tidigare, har vi inte tillskjutit dem som specialdestinerade medel, utan vi har tillskjutit dem till det större området. Det borde ledamoten Wiking veta om.
Det är klart att en moderatledd regering kommer att satsa på området utsatta barn. Jag har en partiledare som har ett mycket väl känt mångårigt engagemang i de här frågorna. Han har också föreslagit en hel del saker som vi har hanterat i socialutskottet. Mats Wiking kan förmodligen inte personligen dra hit Lena Hallengren.
Han kan inte heller svara på den fråga jag nu ställer, fru talman, så den får väl betraktas som mer retorisk. Men är det inte märkligt att vi i dag står och diskuterar lex Lilla hjärtat medan ansvarig minister lyser med sin frånvaro?
Är det inte märkligt att vi nu ska ta dessa steg - som Socialdemokraterna hävdar är väldigt viktiga medan vi har pekat på svagheterna i förslag efter förslag - och ansvarig minister inte finns i kammaren för att försvara dem? Jag tycker, fru talman, att det är väldigt anmärkningsvärt.
Men jag lovar samtidigt att när Moderaterna vinner valet tillsammans med några ytterligare partier kommer vi att ha de här frågorna väldigt högt på agendan på ett helt annat sätt än vi har sett att Socialdemokraterna har haft under de här åren.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Det var många och godhjärtade ord om barns bästa vi hörde från ledamoten Annika Hirvonen. Man glömde ganska snart att Miljöpartiet under lång tid och stor del av processen som vi i dag diskuterar faktiskt satt i regeringsställning.
Vi saknade Miljöpartiet när det gällde att gå vidare med de här förslagen. När de lades fram våren 2020 var Miljöpartiet och Socialdemokraterna de enda partier som inte ville gå vidare med barnets bästa som ett eget rekvisit.
Ska vi uppfatta Annika Hirvonens anförande här i dag som att Miljöpartiet har lämnat den här konstellationen och gått över till oss i de övriga sex partierna som enträget driver vidare att vi ska få en lagstiftning där barnet är ett eget rättsobjekt, ett subjekt?
Ska vi uppfatta att den tystnad och det motstånd som vi tidigare mötte från Miljöpartiet har upphört? Kan vi nu när vi går vidare med Anders Hagsgårds utredning räkna med att Miljöpartiet finns med på den sida som kommer att driva de här frågorna framåt?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Det kanske skedde massor av hårt arbete, men av det hördes faktiskt inte ett pip. Det sker ett oerhört viktigt arbete i riksdagen. Det är det arbetet som vi nu har klarat av.
Det är till och med så att riksdagen för första gången i Sveriges historia har tvingats tillsätta en egen utredare därför att regeringen inte har velat hörsamma vad sex av åtta partier vill. Sex av åtta partier, och där ingår alltså inte Miljöpartiet.
Det är de fyra borgerliga partierna, Sverigedemokraterna och Vänsterpartiet som har drivit det här framåt. Eftersom ledamoten Hirvonen säger att Miljöpartiet har arbetat så hårt för barnens bästa - även om det inte nådde utanför regeringens väggar - skulle det vara intressant att få veta for the record vad Miljöpartiet gjorde under sina regeringsår för att trycka på regeringen.
Vi träffade statssekreterare, vi träffade statsrådet och vi träffade utredaren. Men det var fullständigt omöjligt att få till en utredning som såg över om barnet kunde bli ett eget rättsrekvisit. Det var nämligen inte rättssäkert, sa man.
Menar ledamoten Hirvonen att Miljöpartiet hade den här uppfattningen när man satt i regeringen men inte kommunicerade den därför att man var "inom ramen för regeringen"? Var det inte ett väldigt högt pris att betala att man då inte kunde göra utsatta barns situation bättre?