Josefin Brink (V):
Tyvärr blev vi inte så mycket klokare den här gången heller när det gäller den grupp människor som nu har förlorat en trygghet som de upplevde att de hade fram till pensionen. Ingen önskar mer än jag att vi hade en öppen arbetsmarknad där äldres yrkeskunskaper och erfarenheter togs till vara. Det är ett prioriterat politiskt mål för oss i Vänsterpartiet att skapa ett arbetsliv där det finns utrymme för alla.
Det gäller såväl inom offentlig som inom privat sektor. Vi anser inte att arbete i den offentliga sektorn är något slags låtsasjobb, till skillnad från den nya regeringen. Problemet är att utvecklingen har gått i rakt motsatt riktning på senare år. Ända sedan 1980-talet har ökade avkastningskrav i det privata näringslivet lett till slimmade arbetsorganisationer som pressar de anställda allt hårdare.
Kommunsektorn hårdbantades under 90-talet efter den förra borgerliga regeringens katastrof. Den har inte på långa vägar den bemanning som skulle krävas för att verksamheterna ska fungera och för att ha en god arbetsmiljö och goda arbetsvillkor. Det är ett faktum att de äldre har svårt att konkurrera på en sådan arbetsmarknad. Det är ingenting som vi har hittat på.
Det är inget hjärnspöke i våra huvuden, och det är inget hjärnspöke i huvudena på dessa personer som har fått erfara det under lång tid. Den situationen avhjälps inte på lång sikt med några arbetsmarknadspolitiska insatser. Det krävs offentliga investeringar som gör det möjligt för kommuner och landsting att anställa personal reguljärt. Det krävs också skärpta krav på arbetsmiljö, övertidsuttag med mera för att styra om arbetsmarknaden i en bättre riktning.
Den typen av åtgärder är den borgerliga regeringen också emot. Det är ett utbudsbombardemang som man ska skapa nya jobb med i högerns Sverige. Ut med alla människor i öppen arbetslöshet och öka konkurrensen om jobben. Det är regeringens giv. Man är inte intresserad av att se till att hjälpa människor som har drabbats av de strukturella problem som finns tillbaka till arbetsmarknaden.
Än mindre är man intresserad av att avhjälpa de strukturella problemen. De äldres bristande konkurrenskraft på arbetsmarknaden kommer att förbli ett reellt problem. Det inser de personer som har förlorat sina utlovade plusjobb. Varken i dag, om ett halvår eller om ett år kommer arbetsmarknaden att se ut på ett sådant sätt att de kommer att ha goda förutsättningar att kunna konkurrera om de jobb som finns. Den oro som de känner är verklig, och den är förmodligen berättigad.
Det handlar om de ersättningar som erbjuds dessa personer som arbetsmarknadsministern berör i sitt svar. Att nystartsjobben ger en längre subventionerad tid för personer över 55 år betyder ingenting om man kanske bara har ett eller två år kvar till pensionen. Det gör ingen större skillnad.
Reglerna om jobbavdrag och slopad löneskatt för personer över 65 år är inte tillämpliga på den här gruppen. De har ju inte fyllt 65 år än. Jag tycker fortfarande att arbetsmarknadsministern blir svaret skyldig. Vad ska man göra för denna grupp personer som nu uttrycker sin förtvivlan i brev som jag vet att arbetsmarknadsministern, jag, Luciano Astudillo och många andra har fått?
På vilket sätt ska man se till att de nu inte hamnar i den desperata situation som de reellt är oroliga för, nämligen att de får hanka sig fram på sänkt a-kassa eller hänvisas till att ta ut förtida pension?