Kalle Larsson (V):
Ska vi ta det där sista först? Nyligen avlämnades nämligen till EU-parlamentet en rapport som med all önskvärd tydlighet visar att antalet dödsoffer vid EU:s, och därmed Sveriges, yttre gräns ökat de senaste åren i takt med att man byggt högre murar.
Vi ser också att fler dör i dag eftersom de är tvungna att ta andra vägar än de gränsövergångar som kontrolleras av Frontex och andra instanser, vilka försöker hindra människor från att söka asyl. Hur mycket högre man än bygger murarna kommer människor att fortsätta att lämna sina hemländer och söka skydd undan förföljelse. Många tvingas nämligen till det. Är det då bara fråga om människor som har skyddsbehov?
Det vet vi i och för sig inte, för många av dem som anser sig ha skyddsbehov kanske inte har det enligt de bedömningar som kommer att göras. Många kanske flyr från ekonomisk misär, framstampad av det internationella storkapitalet där man fiskat ut haven utanför Afrikas kust.
Visst, man kan säkert ha synpunkter på att de inte bör får komma till Sverige och EU, men man bör nog inse att även vi har ett finger med i spelet vad gäller anledningen till att människor lämnar sina hemländer. Jag ska ge Tobias Billström en bild av vad som händer i verkligheten. Jag vet att det är ett retoriskt grepp som vi alla ibland tar till när vi ska låtsas att vi vet mer än andra och andra så att säga anses leva i något slags politikervärld eller liknande. I det här fallet tror jag dock att det är sant.
När Tobias Billström säger att människor ska garanteras rätten att söka asyl, och att endast ett fåtal av dem som kommer över Medelhavet eller till EU:s yttre kust eller gräns söker asyl, är han uppenbarligen omedveten om att det som myndigheterna i dag i praktiken gör är att försöka pressa människor att inte söka asyl. Jag befann mig på Kanarieöarna strax före midsommar, för snart ett halvår sedan.
Jag var där eftersom vi ville besöka de flyktingläger och förvar som människor hamnar i, de människor som trots Frontex intentioner lyckas ta sig tillräckligt nära Kanarieöarnas kust för att de enligt internationell rätt inte ska kunna sändas tillbaka. Det var människor som flytt från politiska konflikter i Senegal och Kongo och från politiskt förtryck i Algeriet och Marocko.
De hade fått uppmaningar från såväl personal som myndighetsföreträdare i övrigt att inte söka asyl, tvärtemot vad Tobias Billström nu säger. Flera av flyktingarna sade att de fått uppfattningen att om de sökte asyl skulle de aldrig mer kunna återvända till sina hemländer. Vem vågar söka asyl i ett läge när möjligheten att få det är så begränsad som den är inom EU i dag?
Jag lyfter fram detta inte för att Tobias Billström är ansvarig för spansk flyktingpolitik utan för att många av dessa beslut och tillvägagångssätt är sådana som den spanska regeringen och de spanska myndigheterna behöver ta itu med. Men det är också Sveriges yttre gräns. Och om man inte kan ta sig in i EU över Medelhavet, vilken väg ska man då ta?
Jag vill fråga Tobias Billström om han kan ge garantier för att alla personer som möts av Frontex i samband med deras operationer får rätt att söka asyl. Om så är fallet måste jag få fråga varför det är så viktigt att Sverige medverkar.
Jag läser i interpellationssvaret: "Ett svenskt deltagande i Frontex arbete ger oss större möjlighet att bevaka det starka intresse vi har att alla gemensamma operationer ska genomföras med full respekt för mänskliga rättigheter och principen om non-refoulement i den internationella flyktingrätten." Är det så illa att det inte skulle ske om Sverige inte var med?