KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Ek (C):
Det finns en tydlig EU-reglering som skyddar Natura 2000-områden. Det finns en tydlig fiskeripolitik. Det är i Sverige förtydligat att reglerna om skydd av Natura 2000-områden också gäller i ekonomisk zon; det gäller både Fladen och Lilla Middelgrund. Det finns en myndighet som är tillsatt för att hantera dessa frågor.
Det finns länsstyrelser som har ansvar för själva planerna, och de har också ansvar för tillstånd och övervakning i dessa områden. Det är riktigt att vi inte styr från kammaren; jag håller med interpellanten om det. Vi får se vad Havs- och vattenmyndighetens utvärdering och genomgång av dessa områden kommer att ge.
Finns det anledning till kritik ska vi självklart ta ansvar för det och förbättra. I grunden delar jag, interpellanten och övriga debattörer samma syn, nämligen att dessa områden är oerhört viktiga, att det finns en anledning till att de är utsedda till Natura 2000-områden och att det är områden vars naturvärden är viktiga, inte bara nu utan också långt in i framtiden.
Därför är det viktigt att den reglering vi har fungerar och efterlevs. Det är precis detta som Havs- och vattenmyndigheten tittar på när man drar upp riktlinjerna för hur fiskeripolitiken ska hanteras i dessa områden.
Lena Ek (C):
Jag håller med Jonas Sjöstedt om att vi måste inse att klimateffekterna är här, att de finns i Sverige och att de påverkar vår dagliga verksamhet och att de kanske påverkar våra kommuner allra mest - den lokala nivån.
Om vattennivån höjs 6 decimeter, vilket är ett lågriskscenario med nuvarande forskning när det gäller klimat, har vi längs våra kuster 120 000 fastigheter som hamnar i skredriskområden. Det är enorma värden som står på spel.
Därför är det viktigt att vi är noggranna med att tala om att klimatåtgärderna behöver vidtas snabbt, de behöver vara tydliga och att det inte bara gäller lågtliggande länder långt borta, som interpellanten talar om, utan det gäller globalt. Det är därför som de globala klimatförhandlingarna är så viktiga.
Det är också därför som det var viktigt att vi i Durban kunde komma fram till ett Durbanpaket som handlar om hur vi ska lösa detta gemensamt. Sedan vill jag också säga att det är oerhört tråkigt, givet detta läge, att det är så många länder i världen som inte är beredda att sätta ett tydligt mål för hur man ska sänka sina växthusgasutsläpp. Det kommer att bli absolut nödvändigt att göra det.
De svenska klimatmålen är minus 40 procent av utsläppen till 2020, en fossilfri fordonsflotta till 2030 och nollutsläpp till 2050. Detta är oerhört tuffa mål, men jag tror också att de är oerhört nödvändiga.
Man kan titta på vad som gjordes i maj, och som Lars Tysklind påpekade, och som är otroligt viktigt, nämligen ändringar i plan- och bygglagen som ska se till att kommunerna vid planläggning tar in just dessa aspekter som är mycket levande och verkliga i den kommunala verksamheten.
Det är klart att det inte är roligt för en familj att satsa sitt livs besparingar och all sin energi på att bygga ett hus på en tomt som kommer att hamna antingen i ett översvämningsområde eller i ett skredriskområde inom en snar framtid, åtminstone under överblickbar tid inom några decennier. Kommunerna har därför ett oerhört stort ansvar.
Länsstyrelserna har också ett oerhört stort ansvar att göra planer för respektive län för att titta på dessa frågor. När det gäller Vänern finns det ett avtal om avtappning eller hantering av vattennivåerna i Vänern. Det är ett frivilligt samarbete, men det bygger just på de fakta som finns. Där finns också Vattenfall och Länsstyrelsen i Västra Götaland.
Denna avtappningsstrategi innebär faktiskt en sänkning av genomsnittlig vattennivå med 15 centimeter. Detta är en frivillig åtgärd som i detta läge faktiskt är mycket bra och som man skulle önska fanns även på andra håll i Sverige. Men vi måste ha all kunskap på plats för att kunna göra rätt saker.
Det är SMHI-studier, skredriskkarteringen från SGI och den nationella plattform som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har i uppdrag att upprätta. Allt detta sammantaget ger oss den kunskap vi behöver för att kunna fatta de beslut som vi som sysslar med dessa frågor ser är nödvändiga. Men för att det ska bli rätt beslut måste vi också ha kunskapen på plats.
Lena Ek (C):
För min del, Jonas Sjöstedt, är det ingen tvekan om att situationen kommer att bli värre framöver. Det visar all vetenskaplig forskning. Det är inte heller någon tvekan om att det måste göras saker. Det är precis därför som regeringen har gett dessa uppdrag för att samla kunskapen och för att göra rätt saker.
Det handlar om höjdmodellen över Sverige som måste fram och som är på väg. Arbetet har gått halvvägs. Det finns pengar för att göra detta klart. Lantmäteriet jobbar på så fort man kan. Det finns just för Vänern ett frivilligt avtal som ger en viss respit. Statens geotekniska institut har fått i uppdrag att göra en skredriskkartering, vilket är mycket viktigt.
Det är oerhört viktigt att se att den väg som vatten leds inte orsakar mer skredrisk utan mindre. Detta är otroligt komplicerat med tanke på hur markförhållandena är just i västra Götaland. Det som SMHI gör när man tittar på översvämningsriskerna är ännu en pusselbit för att komplettera den totala bilden.
Och det som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap gör är en annan pusselbit. När dessa uppdrag är klara, som så vist har getts till dessa myndigheter, har vi en bild av det som behöver göras, och då ser vi också vilken tidsplan som vi måste sätta upp för detta. Jag tror att det kanske är mer akut än vad många föreställer sig.
Men jag försöker i hela mitt arbete som miljöminister att vägledas av forskning och fakta. Därför är det otroligt viktigt att vi får denna genomgång och att dessa uppdrag blir klara som har getts till de olika berörda myndigheterna som var och en har sitt expertområde.
Jag ska slutligen ta upp frågan om tidsaspekten. Mycket av det som Arvika gör är helt rätt. Men när ett ärende ligger för prövning i Miljödomstolen kan inte en minister gå in och peka. Det är ett brott mot vår grundlag, och grundlagen ska man ha respekt för. Det är min grundmurade åsikt.
Sedan kan jag generellt säga att när jag tittar igenom systemet för tillståndsgivning i olika sorters miljöärenden bekymrar det mig att det många gånger tar så lång tid. Det tar också olika lång tid i olika länsstyrelser, vilket kanske bekymrar mig lika mycket.
Jag har därför i ett annat ärende när det gäller tillstånd i B-ärenden hos miljöenheterna hos länsstyrelserna gett ett uppdrag till dem som nu får ansvar, och jag kommer att se till att jag får kunskap och underlag för att se hur lång tid olika ärenden tar i olika länsstyrelser och vad det beror på.
Jag tror att det finns anledning att titta på hela tillståndsgivningen på miljösidan för att se hur vi kan effektivisera och snabba på den. Det är inte lätt, för det är också en fråga om integritet och om olika samhällsintressen som ska finnas med. Det är väldigt viktigt att berörda människor kan yttra sig och att man kan lyssna av varandras åsikter.
Min tro är att det med gemensamma krafter borde gå att snabba på processen, men det är då ett arbete som tar längre tid än de enskilda ärenden vi diskuterar i dag.
Lena Ek (C):
Ärade ledamöter! Vi vet att klimateffekterna finns också i Sverige. Vi vet att de yttrar sig som större oväder, mera nederbörd och mer ojämna vädermönster än vad vi har sett hittills. Att detta påverkar livsbetingelser också för människor även i Sverige är alldeles klart.
När det gäller Vänern och avrinningsområdet där är det sedan länge känt att en del av dessa problem finns där sedan tidigare. Här kommer påverkan av klimateffekterna kanske att bli större än på andra ställen.
Kommuner har också ett ansvar. Jag skulle vilja uppmana samtliga kommuner i det här landet att i sin planering i enlighet med de nya reglerna i miljöbalken också se på klimateffekter och anpassning till de klimateffekterna. När det gäller förbättringsarbete i myndigheter och domstolar tror jag att det alltid finns en potential för att effektivisera och snabba upp.
Det finns ett antal exempel på hur detta har skett i olika myndigheter. Jag kan nämna Skatteverket, tullen och några andra. Jag avser att fortsätta studera de frågor som handlar om tiden för miljöprövningsärenden i avsikt att förbättra och effektivisera handläggningen där.
Lena Ek (C):
Jens Holm har, mot bakgrund bland annat av de första bedömningarna av de så kallade stresstesterna, frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att rätta till dessa allvarliga säkerhetsbrister som Jens Holm anser finns i svenska kärnkraftverk. Holm frågar mig också om jag är beredd att ta initiativ till en omprövning av det beslut som innebär att så många som tio nya reaktorer får byggas i Sverige.
Låt mig vara mycket tydlig på en punkt: Den kärnkraft vi har i Sverige ska vara säker. De erfarenheter som finns att lära av Fukushima ska vi ta vara på. Det finns ingen tvekan vare sig från min eller från regeringens sida när det gäller detta. Vidare: Alliansregeringens energiöverenskommelse ligger fast.
I den ingår att vi gör det möjligt för kärnkraftsindustrin att ansöka om att få ersätta befintliga kärnkraftverk med nya. Eventuella ansökningar kommer att prövas av Strålsäkerhetsmyndigheten. Överenskommelsen innebär också att kärnkraftsindustrin inte kan påräkna sig något statligt stöd i form av direkta eller indirekta subventioner.
Efter Fukushima och det tragiska som hände där tog Europeiska rådet initiativ till att så kallade stresstester skulle genomföras vid alla kärnkraftverk inom unionen i syfte att dra lärdomar av händelserna i Japan. Strålsäkerhetsmyndigheten fick regeringens uppdrag att genomföra stresstesterna, och det är detta arbete som nu pågår.
Vi har nyligen fått ta del av de första bedömningarna från Strålsäkerhetsmyndigheten utifrån kärnkraftsindustrins rapporter. Den nationella rapporten kommer att lämnas i december, och därefter följer en EU-ledd granskning av samtliga medlemsstaters nationella rapporter. Detta innebär, fru talman, att vi kommer att ha den samlade bilden av vilka åtgärder som eventuellt behöver vidtas till sommaren nästa år.
Jag ser fram emot att ta del av den svenska rapporten i samband med att Strålsäkerhetsmyndigheten presenterar den i december i enlighet med uppdraget.
Lena Ek (C):
Man har många möjligheter som minister i en regering, men en möjlighet man inte har är att kommentera resultatet av ett arbete som inte är avslutat med ett uppdrag som är lämnat. Trots det ska jag försöka redogöra för hur arbetet med stresstesterna går till i Sverige och Europeiska unionen.
Den svenska regeringen har under lång tid förstärkt Strålsäkerhetsmyndighetens budget och uppdrag. Det är naturligtvis en viktig bas i säkerhetsarbetet. Den 12 maj fick Strålsäkerhetsmyndigheten dessutom regeringsuppdraget att genomföra stresstester samt utreda och belysa erfarenheter från olyckan i Fukushima. Det här kompletterar ett tidigare regeringsuppdrag.
Det fanns alltså redan innan ett uppdrag om den långsiktiga säkerhetsutvecklingen i den svenska kärnkraften. Det långsiktiga uppdraget kompletterades alltså nu med det som ska bli resultatet av stresstesterna och ingå i den samlade europeiska säkerhetskontrollen av europeisk kärnkraft.
Myndigheten redovisade det ena uppdraget den 31 oktober, och stresstesterna kommer att redovisas för regeringen den 15 december. Sedan kommer en granskning, som nu genomförs, av den redovisning som tillståndshavarna har lämnat in.
Därefter skrivs den nationella rapporten, som ska vara inlämnad till EU vid årsskiftet. Under våren kommer det sedan in peer review-team, internationella expertteam. Svenska experter ingår i de team som tittar på andra länders säkerhet, och andra länders experter kommer hit, för att garantera att allt blir allsidigt belyst.
Slutligen sammanfattas detta i en europeisk slutrapport som kommer att färdigställas i maj i vår. Då har vi ett färdigt resultat som för min del är möjligt att kommentera. Jag kan försäkra att jag mycket noga kommer att följa det här arbetet under tiden. Jag delar Jens Holms åsikt att det här är en energikälla som också innebär problem.
Det är oerhört viktigt, som jag sade inledningsvis i mitt svar, att vi är säkra på att den svenska kärnkraften fullt ut uppfyller alla säkerhetskrav.
Lena Ek (C):
Det jag har lärt mig genom åren är att ett säkerhetsarbete måste utvecklas kontinuerligt. Det är otroligt viktigt hela tiden, oavsett i vilken industri eller energikälla, företag eller organisation, man behöver fundera över säkerhetsfrågor. I det ögonblick man slutar att ta steg framåt halkar nivån ned på ett sådant sätt att det kan bli både farligt och dyrt.
Det här synsättet är naturligtvis extra viktigt när det gäller kärnkraften, eftersom olyckor eller bristande säkerhet kan få enorma konsekvenser. Det är intressant att det före diskussionen om stresstesterna egentligen inte fanns någon diskussion om säkerhetsarbetet i Europa.
Det var inte särskilt mycket offentlig debatt. Sedan hände tragedin i Fukushima, och vi fick en oerhört högljudd och intensiv debatt. Jag tror att det är väldigt bra just när det gäller säkerhetsfrågor. Det är någonting som ständigt behöver diskuteras. Frågan om kopplade katastrofer fanns från början inte med på ett tillräckligt tydligt sätt i kommissionens uppdrag.
Det är en av de saker som jag har arbetat med i mitt tidigare liv i EU-parlamentet för att just få en full utvärdering av olika aspekter på kopplade katastrofer. Jens Holm nämner några av de olika särskilda omständigheter som är viktiga att titta på i säkerhetsarbetet runt kärnkraft.
I stresstesterna ingår frågan om beredskap, och där ingår också frågan om säkerhetskultur, eftersom de hänger så intimt ihop. Man kan inte diskutera beredskap utan att diskutera säkerhetskultur. Det finns alltså med i det omfattande arbetet runt de europeiska och svenska stresstesterna. Frågan om överflygning av flyg undersöktes ordentligt i samband med den 11 september.
Den har också debatterats här i kammaren. Det finns säkert anledning att även här fortsätta den diskussionen. Men vi har i Sverige tittat över frågan ganska ordentligt. Slutligen undrar Jens Holm om kostnaderna för stresstesterna. Då kan jag upplysa om att det enligt reglementet är industrin som står för de kostnaderna.
Lena Ek (C):
Jag måste säga att jag är glad över den här interpellationen. Jag tycker att det är väldigt bra att det hela tiden finns ett ifrågasättande, att det ställs frågor, att det diskuteras, att det utvärderas. Det är en allmän inställning som jag har i alla sammanhang men naturligtvis särskilt när det gäller kärnkraften och säkerhetsfrågorna.
Jag instämmer i att bara för att en sak har diskuterats i kammaren en gång är den naturligtvis inte avgjord för tid och evighet.
När man diskuterar det otrevliga ämnet kopplade katastrofer och kärnkraft ingår förstås även överflygningar i den utvärderingen, särskilt med den erfarenhet som vi har i världen efter den 11 september, som var en fruktansvärd historia. Fru talman!
Sverige och den svenska regeringen har faktiskt utvidgat stresstesterna. Vi kommer att värdera mer än vad man gör i det europeiska konceptet. Det gäller frågan om mellanlager för använt kärnbränsle, där jag tycker att det är oerhört viktigt att titta på säkerheten, så att vi kan veta att det är ordning och reda också när det gäller mellanlager för använt kärnbränsle.
Vi vet ju att det i en av reaktorerna i Fukushima fanns använt kärnbränsle som förvarades där. Vi försöker ta ett steg till när det gäller slutförvaring. Det är inte ämnet för dagens diskussion. Men jag tycker det är bra att stresstesterna omfattar också mellanlager.
Jag ser fram emot att vi ska diskutera den här frågan efter att utvärderingen slutligen är klar och vi har det fullständiga underlaget i maj.
Lena Ek (C):
Allra först skulle jag vilja säga att jag verkligen uppskattar de politiker i Sveriges riksdag som tar sig tid att lägga ned arbete och engagerar sig i klimatfrågan. Jag skulle att det var fler som gjorde det även vid denna sena timma. Världsbankens rapport som kom i förra veckan är oerhört allvarlig.
Det tror jag att vi som sitter här, återigen vid denna sena timma, är överens om. Vi har vetat länge, och det tror jag också att många andra har vetat, vad som händer när man kommer till en temperaturkurva uppemot tre fyra grader med de oerhört allvarliga konsekvenser som det innebär. Det som Världsbankens rapport visar är att det går mycket snabbare än vad vi har trott.
Tiden för att agera kanske har halverats under tiden som världens regeringar har suttit och förhandlat Kyotoprotokollet. Kyotoprotokollet med sin andra åtagandeperiod är det hittills enda globala rättsliga dokument som har bindande åtaganden om sänkta klimatutsläpp. Där finns EU med och där finns de fattiga länderna med.
Får vi ihop det tekniska som vi ska diskutera och förhandla om i Doha denna vecka och nästa vecka täcker det kanske 15 procent av världens utsläpp.
Men det är klart att om man ser detta och sedan de andra 85 procenten som sker samtidigt som Världsbanksrapporten säger att tiden för att åtgärda detta har halverats är det en mycket allvarlig situation. Det tror jag att alla som har jobbat med de här frågorna är överens om.
Vi kommer att förhandla fram en ny klimatregim, Durbanplattformen, och försöka hitta en arbetsplan för en global överenskommelse för att hantera de 85 procenten på plats. Det har världen sagt att vi ska klara av till 2015. Det är de riktigt stora och allvarliga frågorna som vi ska hantera i Durban. Hur ser det då ut?
Det finns naturligtvis en enorm misstro mellan alla de olika parterna och delarna av världen. Här går vi in i en FN-förhandling där det egentligen ska vara runt 190 länder.
Där sitter demokratier och diktaturer, oljeländer och länder som inte alls är oljeproducerande utan har en annan bas för sin energiförsörjning, mycket fattiga länder, emerging economies, och traditionellt rika industriländer - alla ska komma överens.
Då är frågan om rättvisa i detta, det som handlar om equity, den stora frågan, och det är mycket det som interpellationen berör och som också Sara Karlssons frågor ansluter till.
Det handlar dels om hur ansvaret för att ta ned utsläppen ska fördelas på ett rättvist sätt, dels om hur man ska kunna betala för hantering av ny teknik, skogsåtgärder och anpassning. Det här är oerhört svårt. Vi har jobbat hela året med detta.
Vi har arrangerat möten med chefsförhandlare och klimatministrar från hela världen om problemområdet equity. Ett av Sveriges stora bidrag i de här förhandlingarna är just att vi har gett plattformen för de första diskussionerna om equity. Jag ber, fru talman, att få återkomma till det i mitt nästa inlägg.
Lena Ek (C):
I den svenska förhandlingspositionen sägs det uttryckligen: Sverige verkar också för att förutsättningarna ska öka för att EU ska kunna skärpa 2020-målet till 30 procent. Det är inget lätt jobb, och det vet alla vi som håller på med detta. Vi vet precis vilka länder det handlar om, och vi vet precis vad vi måste göra.
Vi jobbar med detta på bred front, också i det som handlar om EU:s budget. Att lägga in pengar till de fattiga länderna är givetvis viktigt. Arbetet inom regeringen är så fördelat att biståndsdelen ligger under det utgiftsområde som Carl Bildt och Gunilla Carlsson ansvarar för.
Jag kan dock säga att de klimatprojekt som kallas CDM, som är tätt knutna till Kyotoprotokollets andra period och som u-länderna är mycket angelägna om, i slutfinansiering, eftersom det handlar om additionalitet i finansieringsmodellerna där, representerar mer pengar än vad Jens Holm lägger i den svenska budgeten. Men CDM vill ni inte ha.
U-länderna vill dock väldigt gärna ha det. Den interna svenska debatten kan vi föra i 10, 20, 30 interpellationsdebatter till. Det blir alltid intressanta diskussioner. Men när det gäller finansiering måste vi lyssna på de länder som behöver finansieringen bäst.
De är ytterst angelägna om Kyotoprotokollet. Jens Holm vet att den slutgiltiga avräkningen för AAU:erna, det vill säga utsläppsrätterna i FN-systemet, sker i slutet av 2015. I EU-systemet får man inte ens använda dem, för det har vi sagt i EU:s stora klimatpaket som Jens Holm själv har varit med och förhandlat.
Så AAU:erna är en bakgrundsfråga i sammanhanget när vi förbereder oss för Doha. Jag kan gärna fortsätta diskutera AAU:erna, men det viktiga är vad som i realiteten kommer ut i förhandlingarna och hur vi kan stötta de fattigaste länderna som behöver det bäst.
Lena Ek (C):
Sara Karlsson har frågat mig om hur regeringen avser att driva på för och stödja mer offensiva förslag till skärpningar av EU:s handel med utsläppsrätter. Kommissionen presenterade den 12 november ett förslag om att senarelägga auktioneringen av 900 miljoner utsläppsrätter inom EU:s system för handel med utsläppsrätter.
Den 14 november presenterade kommissionen sin rapport om EU:s utsläppsmarknad som bland annat tar upp möjliga åtgärder för att stärka och utveckla handelssystemet. Marknadsrapporten innehåller inga konkreta lagförslag. Innan jag går vidare vill jag klargöra att det finns tre sorters utsläppshandel i världen, och nu talar vi om det europeiska systemet. I den tidigare interpellationsdebatten handlade det om FN.
Sara Karlsson hävdar i interpellationen att jag i svar på en tidigare riksdagsfråga, nr 47, sagt att regeringen inte har för avsikt att stödja kommissionens förslag att senarelägga auktioneringen av utsläppsrätter inom handelssystemet. Det stämmer inte. Jag uttryckte i mitt svar oro över vissa aspekter i kommissionens förslag, vilket inte är detsamma som att avfärda det.
Kommissionens nya förslag om att ändra tidtabellen för auktionering av utsläppsrätter inom Europa kommer att analyseras av regeringen tillsammans med de handlingsalternativ som tas upp i kommissionens marknadsrapport. Jag och regeringen med mig anser att EU:s handelssystem är ett mycket viktigt styrmedel för att på ett kostnadseffektivt sätt minska utsläppen inom EU utan att snedvrida konkurrensen mellan medlemsstaterna.
Regeringen eftersträvar att handelssystemet utvecklas på ett sätt som säkerställer och främjar dess roll i den europeiska klimatpolitiken. Regeringen verkar också för att förutsättningarna ska öka för att EU ska kunna skärpa sitt klimatmål för 2020 till -30 procent. En sådan skärpning är ett rättframt sätt att påverka prisutvecklingen inom handelssystemet.
Det nu växande överskottet på utsläppsrätter riskerar att destabilisera handelssystemet och försvaga incitamentet till de investeringar i teknik och anläggningar med låga växthusgasutsläpp som krävs för att EU ska klara sina långsiktiga klimatmål. Regeringen fäster stor vikt vid klimatpolitikens behov av marknadsansatser och kostnadseffektivitet.
Regeringen välkomnar förslag som tar sig an den nuvarande överskottssituationen utan att förtroendet för marknaden eller det internationella samarbetet äventyras och som stärker handelssystemets långsiktiga styrningsverkan och möjligheten att nå klimatmålen. Regeringen kommer att mycket noggrant analysera för- och nackdelar med kommissionens förslag och arbeta för att stärka handelssystemet.