KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Rågsjö (V):
Mats Wiking talade om vikten av bättre äldreomsorg och så vidare. Nu ser vi att sju av tio kommuner kommer att göra personalnedskärningar inom just äldreomsorgen. Vittnar inte det om att vi behöver mer pengar till välfärden? Det är min ena fråga, fru talman. Min andra fråga handlar om de privata äldreboenden vi ser utvecklas.
I och med införandet av LOV, lagen om valfrihetssystem, finns det numera många privata utförare av äldreboenden inom den svenska äldreomsorgen. De får erbjuda tilläggstjänster utöver det som biståndsbedömts, och det är tjänster som omfattas av RUT.
På större orter som Stockholm, Göteborg och Malmö kan man se att det blir allt fler invånare med väldigt höga inkomster och därmed många privata äldreboenden där de privata bolagen uttryckligen vänder sig till den gruppen, som förväntas efterfråga en guldkantad tillvaro genom våra hopskrapade skattepengar. Det kräver medfinansiering via RUT-bidraget.
Dessutom utestängs andra stora grupper inom pensionärskollektivet från dessa boenden. Hur ställer sig Socialdemokraterna till detta?
Karin Rågsjö (V):
Jag är ganska bekymrad över Socialdemokraternas budgetsatsningar på välfärden. Vi fixade fram 2 miljarder genom de förhandlingar vi hade och nästan tvingade regeringen tillsammans med Centern och Liberalerna att ta fram ännu mer pengar. Men vi står, tycker jag, inför ett vägskäl.
Om man sänker skatter ännu mer och utvecklar RUT-bidragen ännu mer lär vi få problem med välfärden. En RUT-tjänst kostar 2 miljoner. Det är inte Vänsterpartiets egen lilla byrå som utrett detta, utan det är en myndighet.
Och vi vet, fru talman, att för 2 miljoner skulle man kunna ha 3-4 utbildade personer till inom äldreomsorgen. Blir inte detta skevt? Sedan, fru talman, måste jag fråga Mats Wiking om man verkligen inte kan göra mer åt det parallellsamhälle som växer fram inom äldreomsorgen.
Vi ser stora, fina privata boenden som vi skattebetalare subventionerar. Som mindre bemedlad pensionär väljer man bort den typen av boende. Är inte det en farlig utveckling, när vi får ett parallellsamhälle som blir så tydligt?
Karin Rågsjö (V):
Precis som Yasmine Bladelius säger är vi allihop väldigt glada över det initiativ vi har tagit fram.
När det tillkännagavs dröjde det inte många timmar förrän statsrådet Hallengren gick ut och sa att det absolut inte var aktuellt att göra någon utvärdering av lagen om kriminalisering av eget bruk.
Det tycker jag, fru talman, var en lite för snabb reaktion på ett utskottsinitiativ. Hon kanske skulle ha funderat ett varv till. Det är ju inte bara ett antal partier som vill utreda kriminalisering utan också exempelvis hela SKR, där även Socialdemokraterna har ställt sig bakom det. Fru talman!
Min fråga till Yasmine Bladelius är: Hur tror Socialdemokraterna i utskottet att detta kommer att sluta?
Karin Rågsjö (V):
Jag tycker att man ska undersöka saker. Innan man säger att man absolut inte kan köpa en avkriminalisering ska man kanske undersöka det, inte säga nej direkt och stänga porten. Inget parti har i detta sammanhang sagt att vi vill ha en legalisering. Däremot vill vi ha en helt förutsättningslös utredning.
Vi vill se vilka möjligheter det finns för att förändra den narkotikapolitik som vi har. Den är nämligen inte till fyllest. Fru talman! Jag skulle önska att regeringen och Socialdemokraterna tittade lite mer på andra länder och hur man gör där: Hur har Norge tänkt med sitt förslag? Vi får se hur det blir med det. Och hur fungerar saker och ting i Portugal? Jag tycker inte att vi har en lyckosam narkotikapolitik. Jag har jobbat med de här frågorna på golvet, och jag har jobbat med dem politiskt.
De som är beroende och som jag träffar vill ha en helhetslösning. De vill inte bli indragna i polisbilen gång efter gång för att testas om de har narkotika i blodet. Jag föreslår att de insatser som polisen i dag gör för att jaga gatunarkomaner i stället riktas in på att jaga de grova brottslingarna.
Det här systemet leder nämligen inte till färre beroende. Det leder inte till färre döda. Vi har en narkotikapolitik som jag skulle önska att regeringen vågade lysa igenom och att den inte bara stänger dörren för olika frågor.
Jag skulle önska att regeringen och Socialdemokraterna tog in de absolut bästa forskarna för att titta på de här frågorna, så att vi kan få en narkotikapolitik som räddar liv och som samtidigt motverkar narkotikamissbruk i stort.
Karin Rågsjö (V):
Jag vill tacka statsrådet för svaret. Vi har en hälso- och sjukvårdslag som bygger på tre principer. Den första är människovärdesprincipen som ska värnas - alla människors lika värde och samma rätt oberoende av personliga egenskaper och funktioner i samhället. Den andra är behovs- och solidaritetsprincipen - att resurserna bör fördelas efter behov. Den tredje är kostnadseffektivitetsprincipen. Detta är hälso- och sjukvårdslagen som kort sagt innebär sjukast först och jämlik hälsa.
När jag ringer till min gynekolog som råkar vara privat och ligga inom regionen finns det två ingångar, dels en för försäkrade, dels en för oförsäkrade. Så ser det numera ut hos de privata vårdgivare som finns i Stockholm. Vi i Vänsterpartiet reagerade självklart också när kliniken Hedda Care öppnade förra veckan. Den är helt privat med hutlösa priser.
Men detta är bara en del i en större utveckling som vi kan se med privata cancerförsäkringar, privat cancervård och så vidare. Detta sker nu i ganska rask takt. Vi är mycket oroade över detta, eftersom det innebär att människor helt enkelt går före vårdkön. Vi kan i dagens hälso- och sjukvård se att det finns en utveckling mot en sammanblandning av den offentligt finansierade vården och de tjänster som den försäkrade får av försäkringsbolagen. Detta kan förstås rubba förtroendet.
Det har Statens medicinsk-etiska råd tagit upp. Vem kan man lita på? Näringslivet, försäkringsbolag och vårdbolag har ett allt större inflytande på hälso- och sjukvården. Timbro är förstås mycket glada över det.
Svenskt Näringsliv, Almega, försäkringsbolagen, utländska riskkapitalister och vårdbolagen ser nu att det genom 73-punktsprogrammet, som regeringen har tagit fram tillsammans med Liberalerna och Centern, blir ett större tryck på pedalen för ett större inflytande för just det privata näringslivet.
En av klausulerna i 73-punktsprogrammet lyder nämligen: Den enskildes valfrihet är en central del av den svenska välfärdsmodellen. Därför behövs en mångfald av aktörer och goda villkor för enskilt drivna verksamheter inom välfärden som underlättar den enskildes aktiva val. Här finns de privata cancerförsäkringarna och så vidare. Vi är därför mycket oroade över utvecklingen.
En person som har ett större vårdbehov ska alltid prioriteras före en person med ett mindre vårdbehov. I dag är det ungefär 660 000 svenskar som har en privat sjukförsäkring. Detta är alltså ingen liten fråga. Det är inte de försäkrade som vi vänder oss mot, utan vi vänder oss mot systemet som kan tillåta detta. Det är ett system som innebär att man kan köpa sig tjänster och gå förbi andra, vilket sker i dag - bokstavligen varje dag.
De privata försäkringsbolagens reklam säger att om man har en privat sjukförsäkring går man före; det är hela finessen med privat sjukförsäkring. Vi ska inte ha det the american way, och Timbro ska inte styra vår välfärd, tycker vi i Vänstern. Fru talman!
Jag skulle önska att statsrådet var lite mer precis med den fråga som jag ställde först: Kommer ministern att vidta åtgärder för att systemet med privata sjukförsäkringar ska vara förenligt med den hälso- och sjukvårdslag som vi har?
Karin Rågsjö (V):
Det gläder mig att statsrådet och jag är relativt överens i frågan, i alla fall här och just nu. Det finns enormt mycket kapital bakom den försäkringsdrivna vården som vi talar om. Vi har sett det ske specifikt i Stockholm. Där har man länkar och affärsmässiga band mellan försäkringsbolag och privata vårdbolag. Detta är på olika sätt väldigt kostnadskrävande eftersom en kravkultur skapas.
Patienterna kan få ut maximalt av sin försäkring genom att få flera utlåtanden, att flera specialister ska titta på deras hälsotillstånd och så vidare. Samtidigt har de privata vårdgivarna ett intresse av att sälja så mycket sjukvård som möjligt. Om man i dag är sjuk, arbetslös eller äldre är det omöjligt att teckna en privat sjukvårdsförsäkring.
I stället får den offentligt finansierade vården ta hand om de lite mer skröpliga. De andra snikar bara förbi men får samtidigt ta del av vår välfärd, fast bakvägen. Den offentligt finansierade vården måste bli så bra, precis som statsrådet säger, fru talman. Då skulle vi slippa ha avarter som exempelvis att man tecknar privata sjukvårdsförsäkringar eller att det finns privata cancerkliniker.
Men fram till dess måste vi titta på den verklighet som vi befinner oss i. Fru talman! Som statsrådet säger finns det ett parti som driver denna fråga och som har öppnat dörren, nämligen Moderaterna. Om man tittar lite närmare bland de motioner som skrivits finns också sverigedemokrater som tycker att detta är himla käckt. Trots att de tycker sig utgöra folkets parti är det egentligen näringslivets parti.
I ett land finns ett begränsat utbud av vårdresurser och sjukvårdsarbetare, såsom läkare, sjuksköterskor och undersköterskor, liksom vårdcentraler. Om en läkare till viss del tar hand om patienter som har privat sjukförsäkring blir kön längre för oss andra som inte har en sådan försäkring. Det finns en risk för undanträngning.
De som argumenterar för sjukförsäkringar säger att det finns en otrolig förmån i detta, eftersom man då kan minska väntetiderna för alla andra. Så ligger det inte till, vilket har visat sig i olika studier. Det finns ingen påverkan på detta, det vill säga att vårdförsäkringar skulle lindra trycket på den övriga vården. I stället visar andra undersökningar att den totala vårdkonsumtionen ökar, vilket man kan förstå i och med alla de som vill ha extraundersökningar.
För oss inom Vänstern är det helt avgörande att vården ges efter behov och inte efter plånbokens storlek. Jag tycker att man kan se att detta på olika sätt har börjat glida iväg. Vi är också oroliga, fru talman, över regeringens nya allierade. De företräder ju de privata möjligheterna på ett helt annat sätt genom den så kallade valfriheten. Det kan innebära att man öppnar dörren.
Vi kan nog se nu att man öppnar dörren på ännu vidare gavel för privata initiativ, privat finansiering och så vidare. Det kan helt enkelt gå väldigt raskt. Fru talman! Min andra fråga handlade om huruvida statsrådet kommer att verka för att de stora privata intressen som finns inom området privata sjukförsäkringar inte ska kunna undergräva finansieringen av den offentligt utförda hälso- och sjukvården.
Finns det några möjligheter att göra någonting?
Karin Rågsjö (V):
Det gläder mig att vi nästan är på samma bana. Vi i Vänstern är ganska oroliga för denna fråga. Karin Svanborg-Sjövall är vd för näringslivets tankesmedja Timbro. Hon har sagt så här: I en stor lågkonjunktur kommer vi att tvingas till mycket tuffa prioriteringar, och då kommer diskussionen om hur välfärden ska finansieras att komma igång på allvar.
Det finns alltså väldigt många som står bakom hela privatiseringsvågen och de avarter som vi har sett, till exempel Hedda Care, privata cancerkliniker, barnförsäkringar - you name it. Dessa försäkringar exploaterar ju också oro. Det blir också att shoppa vård, fru talman. Precis som statsrådet säger är det en viss grupp av personer som shoppar vård.
Om man är extra orolig kan man genom denna typ av försäkring gå till läkare lite oftare än man skulle behöva. Det är oroväckande att det är så många med starkt kapital som står bakom dessa funderingar. Hur ska vi möta det? Detta är en jätteviktig fråga; det är verkligen en framtidsfråga.
Det kan gå undan, specifikt om det finns ett parti - det vill säga Moderaterna - som kommer att driva denna fråga på ett eller annat sätt. Jag hoppar över till frågan om skattevillkor. Vi tog ett beslut om att den typ av förmån som en privat sjukförsäkring är ska förmånsbeskattas, men organisationen Svensk Försäkring skrev då till Skatteverket. Viljan att betala skatt är minimal i denna grupp.
Man vill ta bort 40 procent av beskattningen, och Skatteverket fixade det omedelbart efter detta önskemål. Fru talman! Anser statsrådet att detta är acceptabelt? Där hände det ju någonting på vägen som man inte hade tänkt på.
Karin Rågsjö (V):
Jag tackar statsrådet för svaret, även om jag anser att det inte riktigt går att applicera på verkligheten. Förra veckan var jag i Region Norrbotten. Där ska man skära ned med 1,1 miljard till 2022, och man var ganska oroad över det. Jämtland ska ta bort 180 anställda inom vården, och det dräller ju inte av hälso- och sjukvårdspersonal där. Sahlgrenska har nedskärningskrav på 400 miljoner.
Man stänger psykosvården permanent, vilket bland annat drabbar personer med schizofreni, en av de svagaste patientgrupperna. I Skåne ska man skära ned 590 miljoner, och där är nedskärningskraven riktade mot personalen. Jag är orolig. Vi är oroliga.
Det som jag anser är oerhört konstigt med dessa uppsägningar och varsel är att de kommer samtidigt som rekryteringsbehoven inom hälso- och sjukvården är stora. I Sveriges Kommuner och Regioners prognos, som är i underkant, sägs att 200 000 fler behövs inom välfärden till 2026. Om man tittar på dem som ska gå i pension ser man att 408 000 personer behöver nyrekryteras. Det låter som en massa.
Samtidigt kan vi vara glada över att vi har fått hit flyktingar. Antalet äldre över 80 år beräknas fördubblas fram till 2028. Även om de är friska - friskare än tidigare - behöver de vård, både äldreomsorg och sjukvård. Det kommer att bli svårt att möta detta med nedskärningar, tror jag. Fru talman! Vi har stora kostnader i dag för de effektiva läkemedel som finns inom cancervården.
Hur ska regionerna kunna möta behoven inom avancerad cancervård? Det är denna typ av frågor som jag ställer mig och som gör mig ganska orolig. Man hade kanske kunnat förvänta sig lite annorlunda satsningar i budgeten. Jag tror att patienter kommer att drabbas.
Det är inte bara vi inom Vänsterpartiet som tror det, utan också professionen säger att det finns en oro för patientsäkerheten, som är hotad på vissa områden. Fru talman! Jag vill återigen fråga ministern, liksom jag gjorde i min skriftliga fråga: Hur ska regionerna i en ekonomi som krymper så tydligt kunna ge en hälso- och sjukvård som är patientsäker? Denna fråga ställer jag mig fortfarande.
Karin Rågsjö (V):
Vi hade nog hellre sett mycket större satsningar på personalen än på exempelvis värnskatten. Jag återkommer till det. Samtliga partier utom Vänsterpartiet ser fram emot kömiljarderna. Professionen ser inte heller fram emot dem, för om man försöka lösa vårdens problem med kömiljarder innebär det att personalen får springa ännu fortare. Jag tror inte på den satsningen. Fru talman!
Jag anser att det behövs satsningar på personal och förbättrad arbetsmiljö. Detta är A och O för att få fler att vilja jobba inom hälso och sjukvården. Det handlar om bra lön, bra arbetsförhållanden, makt på jobbet, delaktighet, forskning och förkortade arbetstider. Allt detta efterfrågar professionen.
I stället för ett mer expansivt sätt att förhålla sig till hälso- och sjukvård från statens sida ser vi i dag exempelvis stängda vårdplatser och uteblivna satsningar på robust primärvård, bättre beroendevård etcetera. Det finns så mycket vi skulle behöva bygga tillsammans. Stockholm är en fråga för sig, måste jag säga.
De styrande politikerna från Moderaterna, Liberalerna, Centern, KD och MP har varslat 1 200 anställda. Stockholm är en väldigt speciell hörna. Här pågår ett experiment som går ut över personal och patienter. Detta är tydligt. Här har man slösat bort pengar på Nya Karolinska, konsulter, konstiga affärer och konstig vård. Man har slösat miljarder på privata företag etcetera. Det har skrivits flera böcker om detta, och det kommer nog att bli fler.
Nu pratas det mycket om omställning inom vården, från de stora sjukhusen till primärvård, i hela Sverige. Detta är vi alla pigga på. Men det blir helt fel att säga att man ska göra denna omställning nu när pengarna saknas i systemet, när primärvården och närakuterna inte kommer att ha möjlighet att ta emot äldre som är multisjuka. Jag är extremt orolig över den personal som sliter inom hälso- och sjukvården.
De får springa ännu fortare och har färre arbetskompisar. Detta sker i hela Sverige, och det kan exploateras på olika sätt av högern och Timbro, som kan säga: "Titta, vad dåliga regionerna är på att styra sin vård! Vore det inte bättre att privatisera eller ta in privata sjukförsäkringar?" Dessa diskussioner pågår överallt. Fru talman!
Jag måste fråga en gång till: Hur menar ministern att regioner ska kunna behålla och anställa fler inom vårdsektorn med dessa nedskärningar? Det är tydligt att prioriteringen i den budget som regeringen lagt fram tillsammans med Centern och Liberalerna är att gynna specifikt män i Danderyd, Långedrag eller var de nu bor - de absolut rikaste.
Det är ändå 6 miljarder som hade kunnat arbetas in i välfärden på ett annat sätt. Jag tycker att detta är ett svek, mot vårdpersonal, mot patienter och mot de personer i Sverige som inte kommer att tjäna något på den slopade värnskatten.
Karin Rågsjö (V):
Jag är precis som statsrådet väldigt nöjd med att de förlossningspengar som vi förhandlade in har fungerat, att man har hittat nya tekniker och så vidare. När det gäller tips på hur man kan höja skatten kan man med fördel vända sig till Ulla Andersson. Hon har en massa tips på det. Det talas mycket om digitalisering inom hälso- och sjukvården. Det är superviktigt. Det är också en fråga om effektivitet inom vården, inte sant?
Det ska underlätta både för patienter och för anställda. Digitalisering kostar. Sveriges Kommuner och Landsting har jobbat med frågan. Men tyvärr har man rört runt i sina egna 21 regioner i stället för att satsa på en gemensam funktionalitet. Det har kanske inte varit jättelyckat. Nu hoppas vi att digitaliseringen sprider sig i hela Sverige.
Alla dessa nätdoktorer, som jag har döpt till doktor Cash, har ett klart övertag över regionerna, för digitalisering kostar. Det är inget snack om det. Vi hade behövt mer medel, mer pengar, till just digitaliseringen i regionerna. Åker man runt i Sverige inser man att digitaliseringen ser väldigt olika ut. Nu har det satsats pengar på 1177. Men det räcker inte, anser vi.
Det behövs större satsningar för att få det på rull. Det finns fantastiska exempel. De finns just i glesbygdsregioner. Exempelvis Norrbotten, Västerbotten och så vidare har kommit en bit på vägen. Men det behöver spridas på ett helt annat sätt. Fru talman! Jag tror ändå inte att de medel som har kommit från regeringen kommer att räcka till.
Vad händer i en krympande ekonomi med digitaliseringen? Det skulle jag vilja ha ett svar på från ministern.
Karin Rågsjö (V):
Min fråga går till statsrådet Baylan. I dag ser vi hur privata vårdbolag, försäkringsbolag och nätläkarbolag genom en oreglerad marknad får en allt större makt och ett större inflytande över skattefinansierad hälso- och sjukvård. Privata apotekskedjor lierar sig med nätläkare. Det är i dag förbjudet för vårdbolag att äga apotek, men det omvända, att apotek köper vårdbolag, är helt oreglerat.
Vi trodde ju att det statligt ägda Apoteket AB skulle hålla sig borta från den här typen av affärer, men statliga Apoteket AB har nyligen köpt in sig i nätläkarappen Doktor24, ägd av Wallenbergsfären. Herr talman! Kommer statsrådet att på något sätt agera i denna fråga?
Karin Rågsjö (V):
Det låter lovande, tycker vi. Men anser inte statsrådet att det är dags för begränsningar för exempelvis Apoteket AB att köpa in sig i nätläkarnas verksamhet? Det måste bli slut med marknadsfundamentalisternas härjningar inom hälso- och sjukvården och inom hela välfärden. Staten och kapitalet sitter i samma båt, och i det här fallet driver båten långt bort från jämlikhet i hälso- och sjukvården.
Karin Rågsjö (V):
Min fråga går till statsrådet Hallengren. Med anledning av utvecklingen när det gäller coronaviruset och covid19 kommer vi att ha stor efterfrågan på medicinsk materiel till sjukvården, exempelvis skyddsutrustning. Det pågår en EU-upphandling, men det är lite oklart när den ska vara färdig. Regionerna har inte byggt upp stora lager, och ett antal regioner har en leverantör som inte är på topp, om man säger så. Det känns lite skakigt. Fru talman!
Vore det inte bra med ett nationellt beredskapslager av medicinsk materiel och mediciner som kan användas i kristider? Vi kan ju inte förlita oss på marknaden. Jag vill också passa på att säga att regeringen och myndigheterna so far har gjort ett jättebra jobb i den här stora och svåra frågan - allt enligt regelboken. Jag vill också tacka all personal som sliter.
Karin Rågsjö (V):
Någonting som chockade mig när vi gick in i den här pandemin var bristen på skyddsutrustning. Den var verkligen slut. De stora regionerna - eller regionerna över huvud taget - hade underlåtit att bygga upp lager av skyddsutrustning. Stockholm hade exempelvis skyddsutrustning för fyra dagar, och det var panik. Just bristen på skyddsutrustning gjorde faktiskt att exempelvis äldreomsorgen inte hade skyddsutrustning under en månad, och det är katastrofläge. Vi vill gärna ha en lagstiftning om detta.
Skyddsutrustning i regionerna kan inte vara fri lek - man kan inte spela med en hel befolknings hälsa på det sätt som man har gjort, anser jag. Skulle det inte vara väldigt bra om vi hade en lagstiftning som sa att regionerna ska ha skyddsutrustning för minst tre månader? Detta skulle vara något slags pandemilager förutom det stora förbrukningslager vi ska ha. Lager är ju oerhört viktigt, och det var tack vare Socialstyrelsen som det faktiskt kom in skyddsutrustning i Sverige.
En annan fråga jag har funderat på, fru talman, handlar om vaccinationerna. Det finns uppenbarligen en bra plan som är uppgjord mellan Sveriges Kommuner och Regioner och regeringen, med väldigt tydliga prioriteringsordningar och så vidare. Nu följs inte detta ute i regionerna.
Finns det några tankar om hur man kan se till att det funkar bättre? Om 70 procent av de vaccinerade i en region är under 70 år måste det ses som väldigt märkligt, fru talman. Är detta någonting som regeringen har funderat på?
Karin Rågsjö (V):
Det som varit uppenbart under hela pandemin för oss som har följt den i socialutskottet från dag ett fram till nu är styrningen i Sverige.
Regeringen har inte haft hela makten, så att säga, och kunnat trycka på ett antal knappar så att det ska hända saker där ute, utan det har varit väldigt många kockar i soppan med olika kristallkulor som man har putsat på för att se vad man ska göra och inte göra - oftast efteråt, vill jag då påstå, fru talman.
Jag tycker att det är ett jätteproblem att man i kris inte har en ordning som gör att staten kan styra på ett helt annat sätt och, som jag tog upp i talarstolen, att alla partier är med i en typ krisgrupp. Det här är ett krig vi för. Då kan vi inte sitta och diskutera på det sätt som vi har gjort, utan vi måste göra det mer tillsammans.
Låter inte ett styrsystem med en regering som kan trycka på några knappar, alltså en statlig krisstruktur med en grupp av ledamöter från samtliga partier i en krisgrupp tillsammans, som en framkomlig väg? Med en sådan tror jag att man hade kommit framåt på ett annat sätt som kollektiv.
Det politiska spelet spelar vi allihop, fru talman, när vi kan. Men just i en pandemi, ett krig på det sätt som det är nu, tror jag att det hade varit bra om man hade hittat en bättre funktion för partierna där vi hade känt oss mer committade. I framtiden hoppas jag på det, fru talman.