Anders Ahlgren (C):
Jag börjar med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. Att vara förtroendevald med ansvar för kommunernas verksamhet tillhör de viktigaste politiska uppgifterna. Vi som haft den förmånen förstår vad jag pratar om. Skola, vård och omsorg tillhör verkligen samhällets kärnverksamhet. Då är det också viktigt att vi långsiktigt säkerställer finansieringen så att vi kan leverera god kvalitet och utveckla verksamheten.
Det viktigaste för en hälsosam kommunsektor är att fler jobb skapas i nya och växande företag. Då tillförs våra kommuner nya resurser i form av skatteintäkter som kan användas till skola, vård och omsorg. De statliga bidragen är en viktig källa till kommunernas inkomster. Men viktigast är den skatt som betalas av människor som jobbar. Jag utgår ifrån att ni var och en väl känner till hur intäktsutvecklingen ser ut sedan 2006 i era egna kommuner.
För min del vill jag lyfta fram en ganska vanlig landsortskommun - Falkenberg i Halland. Det är en kommun med drygt 42 000 invånare som har ökat sina intäkter under perioden 2006 till 2013 med 32 procent eller 487 miljoner. Också SKL ger tydliga besked om hur intäkterna växt i våra kommuner tack vare Alliansregeringens jobbpolitik. Vi kan vara försiktigt optimistiska inför framtiden.
Prognoserna säger att skatteintäkterna för kommunsektorn 2015 till 2018 kommer att öka snabbare än kostnaderna. Därmed bedömer utskottet att kommunsektorn som helhet kommer att uppnå ett resultat som är i linje med god ekonomisk hushållning. Detta skapas inte minst av den ökade sysselsättningen som nu är uppe i 340 000 nya jobb sedan 2006.
Alliansens mål att till 2020 ha fem miljoner människor i arbete kommer att ha stor betydelse för kommuners skatteintäkter, intäkter som ger politikerna i våra kommuner och landsting möjlighet att fortsätta leverera en bra verksamhet med hög kvalitet. När vi diskuterar dessa frågor får vi inte komma bort från att det är jobben som är grunden för all form av välfärd oavsett om det gäller kommun, landsting eller stat. Herr talman!
Jag skulle vilja tala lite om det största hotet som negativt påverkar våra kommuners förmåga att leverera likvärdig service i hela landet. Det är den pågående avfolkningsprocessen. Sverige klyvs. Urbaniseringen fortsätter i allt högre takt. Mönstret håller i sig. Men det är inte bara landsbygden som töms utan också landsorten, det vill säga Sverige utanför de stora städerna.
Enligt SCB flyttade drygt 3 000 personer varje dag under 2013, totalt 1,2 miljoner människor. Men vilka är det som flyttar? Jo, det är unga vuxna och barnfamiljer. Snittåldern är 31 år.
Det innebär att kommunernas utmaningar nu och framöver kan sammanfattas i följande punkter: De tre storstadslänen står för 90 procent av befolkningsökningen under perioden 1999-2012. 150 av 290 kommuner minskar i befolkning.
Enligt regeringens framtidskommission finns i dag tre kommuner i landet där antalet utanför arbetsför ålder är fler än de som är i. År 2050 förväntas 40 procent av landets kommuner befinna sig i denna ytterst bräckliga befolkningssituation. Vi lever allt längre. Det medför högre krav på samhällets service och omsorg.
Klarar kommuner som tappar i befolkning personal- och kompetensförsörjningen? Vad kan invånarna acceptera när det gäller olikheter i utbud och service mellan olika delar av vårt land? Innebär detta att vi långsiktigt inte kommer att klara att förse landsortens företag och den för Sverige så viktiga exportindustrin med arbetskraft? Herr talman!
När jag lyssnade till regeringsförklaringen hörde jag statsministern tala om förvaltningspolitik. Vad innebär det? Jag läser ur regeringsförklaringen: "Ett samlat arbete i nära dialog med landets kommuner påbörjas för att hitta organisatoriska, ekonomiska och verksamhetsmässiga lösningar som tryggar en god välfärd i hela landet." Vad innebär det? Är det kommunsammanslagningar ni avser?
Finns det något samband mellan stor kommun och framgångsrik verksamhet och liten kommun och sämre verksamhet? Vad blir bättre av att slå samman två glest befolkade kommuner? På många håll i Europa finns andra lösningar; flera små kommuner samverkar i frågor som de inte klarar av att hantera på egen hand.
På så sätt kan de leverera bra tjänster till sina invånare, samtidigt som de behåller småskaligheten och engagemanget hos invånarna. Är det en väg som kan vara gångbar också i Sverige, eller är det bara större och större som gäller? Låt mig därför fråga regeringsföreträdarna: Vad menar ni med den upplästa texten i regeringsförklaringen?
Kommer vänsterregeringen att på nytt genomföra en kommunsammanslagning, och vilka problem förväntar ni er att kunna lösa med det? Vi i Centerpartiet är mycket tydliga med att vi vill ha ett decentraliserat samhälle. Vi tror på människans förmåga att ta ansvar för sig själv och för andra. Decentralisering handlar om att flytta makten närmare människornas vardag. Vi är också väldigt tydliga med att försvara det kommunala självstyret.
För mig och Centerpartiet är det självklart att människor ska kunna välja vilken förskola eller skola deras barn ska gå i eller vilken service gamla mamma behöver. Men för att det ska bli möjligt måste det finnas förutsättningar för service, skola och jobb i hela landet. Det behövs bättre villkor för dem som faktiskt skapar jobben, inte sämre villkor. Det är på det sättet kommunernas skatteintäkter ökar. Det är på det sättet vi skapar resurser som kan användas till skola, vård och omsorg.
Det är vad vi i Centerpartiet kallar närodlad politik. Herr talman! Sverige behöver mer närodlad politik.