KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Larsson (S):
Jag blir lite förvirrad i den här debatten. Niklas Wykman inledde debatten med att tala om vilken katastrof detta var. Nu instämmer han i de positiva siffrorna som finansministern kommer med. Man måste nog ändå bestämma sig för vilket ben man ska stå på. Sedan är det så att en del av vår politik inte har kunnat genomföras förrän nu, men mycket har vi jobbat med ända sedan vi tog över regeringsmakten.
Arbetsmarknadsministern har ju arbetat från dag ett för att få människor i sysselsättning och förändra en organisation som inte alls har fungerat för de arbetslösa. Det har alltså hänt väldigt mycket under resans gång, och när vi nu äntligen fullt ut kan få igenom vår politik kommer det att hända ännu mer. Jag förstår inte det här talet om att katastrofen är nära.
Tvärtom - tillväxten ökar, jobben blir fler och ungdomsarbetslösheten har minskat dramatiskt från en väldigt hög nivå, så det är mycket som pekar i rätt riktning. Men det kräver såklart också att vi genomför rätt åtgärder i det här läget.
Där är det allra viktigaste att de arbetslösa ska kunna ta de jobb som finns och att ungdomar inte hoppar av utan fullföljer sina studier så att de får rätt kompetens och möjlighet att ta de jobb som finns. Jag förstår inte riktigt alarmet som man ringer i. Om vi tittar på perioder där vi har haft högre skatter har det inte inneburit någon katastrof för Sverige, och det kommer det inte att göra den här gången heller.
Jag vill också ta upp rättviseaspekten. Är det viktigare att någon som tjänar över 100 000 kronor i månaden får sänkt skatt än att pensionärer faktiskt ska få samma skatt som löntagare? Pensionen är ju uppskjuten lön. Vi tycker att pensionärerna har väntat alldeles för länge, och vi tycker att det är en viktig prioritering att steg för steg avskaffa pensionärsskatten. Det är viktigt att vi har rättvisa skatter.
Hillevi Larsson (S):
Man kan inte både äta kakan och ha den kvar. Man kan alltså inte sänka skatterna hur mycket som helst och fortfarande ha en bra välfärd. Någonstans ifrån måste inkomsterna ändå komma. Vi har ju hört förut att det kommer att uppstå dynamiska effekter av skattesänkningar som leder till att det till och med blir mer pengar till välfärd när man sänker skatten. Det här har prövats i praktiken. Vi har ju haft åtta år med borgerlig regering.
Det blev inga dynamiska effekter. Arbetslösheten ökade och det skedde försämringar i välfärden, så man frågar sig var dessa dynamiska effekter finns. De finns inte i verkligheten utan i teorin. Det finns heller ingen direkt omläggning av den moderata politiken jämfört med den politik som de förde under åtta år, utan det är samma politik som de ska köra än en gång. Varför skulle detta ge helt andra resultat än förra gången?
Nu har Moderaterna hittat på ett nytt ord, svekregeringen, som upprepas när det gäller allting. Jag kan direkt se en felaktighet, och det är pensionärsskatten. Den infördes ju av den borgerliga regeringen. Varje gång som jobbskatteavdraget sänktes ökade klyftan mellan pensionärsskatten och löntagarskatten.
Pensionärsskatten håller vi socialdemokrater på att avveckla. Vi har börjat med pensionärerna som har det sämst ställt, och vi kommer att gå vidare steg för steg med de övriga. Att säga att vi skulle ha infört pensionärsskatten är alltså helt befängt. Vi har varit tydliga med att vi kommer att avskaffa den. Vi kan inte göra det över en natt, men det ska ske stegvis. Min fråga är alltså: Var ligger sveket?
Det ligger väl i så fall hos den borgerliga regeringen, som införde den här skatten.
Hillevi Larsson (S):
Nu upprepar Niklas Wykman än en gång att jag skulle kalla regeringen för svekregering. Då upprepar jag än en gång att det är Niklas Wykmans uttryck. Jag tycker att det är malplacerat med tanke på det största sveket av alla: arbetslösheten och att vi fortfarande inte har fått svar på varför den borgerliga regeringen inte fixade jobben. Och nu vill ni lösa problemet med samma politik.
När det gäller pensionärerna har vi tagit bort pensionärsskatten helt för garantipensionärerna, och den grupp som får lite mer i pension har fått sänkt pensionärsskatt. Det är alltså ett falskt påstående. Dessutom var det den borgerliga regeringen som införde pensionärsskatten.
Det stora flertalet pensionärer har fått bättre pension på grund av att tillväxten och sysselsättningen har ökat och arbetslösheten minskat. Samtidigt får vi höra att skattehöjningarna innebär en kris för vårt land. Utvecklingen visar snarare på det motsatta, och det är åtminstone ingen kris.
Andra faktorer spelar naturligtvis också in, men det är väsentligt att vi får ordning på finanserna. Vi har redan halverat budgetunderskottet. Att vi skulle skapa ett budgetunderskott är ytterligare ett falskt påstående. Det skapades ju under den förra regeringen. Vi har som sagt redan halverat det och kommer att minska det ytterligare. Jag ställer mig frågande till detta.
Det hade varit mer på sin plats att tala om en svekregering när regeringen har suttit längre tid och om man då tycker att det finns mycket som regeringen inte har uppfyllt. Men regeringen lyckades trots svåra förutsättningar och med en borgerlig budget under den första tiden lägga om arbetsmarknadspolitiken redan innan årets budget kom på plats. Nu har vi också börjat genomföra våra reformer. Det har alltså gått snabbt.
Hillevi Larsson (S):
Jag börjar med att gå långt tillbaka i tiden med den förra socialdemokratiska regeringen. Det finns forskning om det som hände då. Det som forskningen kort sammanfattat kom fram till var att huvudproblemet var att man inte anpassade arbetsplatserna tillräckligt till de sjukskrivnas behov. Antalet sjukskrivna växte egentligen inte; det var samma antal sjukskrivna.
Men det blev längre sjukskrivningar på grund av att det viktiga steget med anpassad arbetsplats för att kunna komma tillbaka tyvärr fallerade. Arbetsgivarna gjorde helt enkelt inte det som de skulle. Det ställs nu tydliga krav på arbetsgivarna, inte minst i den framlagda arbetsmiljöstrategin som gäller både fysisk och psykisk arbetsmiljö, för det är ju många sjukskrivningar nu som har sin grund i psykiska diagnoser.
Vi tittar noga på de forskningsresultat som kommer och självklart på den politik vi har bedrivit tidigare. Men jag tycker att det också finns anledning för Moderaterna att vara självkritiska med tanke på resultaten under de förra två mandatperioderna. När det gäller sjukförsäkringen har vi talat om kostnaderna, och jag tror att kostnaderna om man inte hjälper människor blir mycket större än om man hjälper dem.
Vi har också talat om det mänskliga lidande som det innebär att bli utförsäkrad. En sak som jag också skulle vilja lyfta fram är principen att när man är sjuk och inte kan försörja sig ska man få hjälp och ersättning. Orsaken till det är att de människor som får detta har avstått lön under sitt arbetsliv, ibland kanske under 40 års arbetsliv. Ska man då inte få någonting tillbaka? Det rimmar väldigt illa med rättviseprincipen.
Det tycker jag är dubbla skäl för att faktiskt få hjälp när man är sjuk och också få hjälp att komma tillbaka till jobb.
Hillevi Larsson (S):
Det här var ett uttömmande svar på frågan, och jag tycker att Sverige, trots att vi är ett litet land, har tagit på sig ledartröjan i den här situationen, på plats när både utrikesministern och försvarsministern åkte ned och i och med att utrikesministern driver de här frågorna även på FN-nivå.
Även om Syrien har varit mest i fokus när det gäller IS och krig är Irak väldigt hårt drabbat också. Det inser man när man ser en karta över var IS är etablerade och har tagit makten. I Syrien är det ett större område, men det är faktiskt väldigt stora områden även i Irak, och det är hela tiden en pågående kamp där de riskerar att ta över herraväldet. Det är också stora problem med regimen i Irak.
Den är hårt pressad av situationen, men det är inte acceptabelt att regimen inte garanterar mänskliga rättigheter. Situationen för minoriteterna har förvärrats, även i de områden som inte kontrolleras av IS. Det finns många olika grupper i Irak, och det borde inte vara ett problem. Minoriteter borde kunna leva sida vid sida.
Men i denna situation är det minoriteterna som är hårdast drabbade. Det talas om kurder och andra grupper. Naturligtvis finns religiösa minoriteter. Yazidierna är en av de hårdast drabbade grupperna. Vidare finns kristna och hbtq-personer. Även folkgrupper är drabbade. Både själva folkgruppen och religionen kan spela in.
Till exempel finns en palestinsk grupp i Irak som har det svårt just nu. Nyligen lades en norsk rapport fram som visar att gruppen drabbas av systematiska trakasserier. Det är inte bara kopplat till IS, utan det är även fråga om polis och militär. Det är vägspärrar, och det sker kidnappningar, fysiskt våld och försvinnanden. Det är allt möjligt elände.
En del av dessa personer har efter en på grund av situationen lång väntan fått uppehållstillstånd i Sverige. Kvinnor är en hårt drabbad grupp. Det syns överlag. Det finns starka patriarkala strukturer i samhället. Tyvärr förstärks de i denna hotfulla och pressade situation. IS är såklart det allra största hotet mot kvinnor.
I byar i Irak där det finns yazidier har det startats våldtäktsfabriker. Flickor och kvinnor är till för IS-krigarna, och de är även till försäljning. Det finns till och med handböcker om hur försäljningen ska hanteras. Dessa våldtäkter kan betecknas som en form av terrorism.
Våldtäkt brukar anses vara en naturlig del av krig, vilket är en märklig syn. Det är ett av de grövsta övergrepp som någon kan utsättas för, och det blir ett sätt att utsätta hela gruppen för ett övergrepp. Flickorna och kvinnorna är naturligtvis värst drabbade, men det slår hårt mot hela samhällen. Därför måste detta lyftas fram.
Jag vet att utrikesministern tydligt framhåller att detta inte på något sätt får ignoreras utan tvärtom måste bekämpas.
Hillevi Larsson (S):
Ja, det är en svår situation. Vi har både de akuta behoven, inte minst de humanitära, och hotet att IS ska ta över större områden. Men vi har också de långsiktiga behoven. Det går ju inte över en natt att bygga upp demokrati, välfärd och ett fungerande samhälle. Det här raseras tyvärr i processen.
Detsamma gäller rehabilitering för dem som har varit fångar hos IS. Det är naturligtvis fantastiskt med alla som man kan frita, men det kan vara en lång resa tillbaka till ett bra liv. Det kan vara flickor som är i nedre tonåren eller till och med ännu yngre som har varit fast i den här våldtäktsindustrin. De kan ha sålts flera gånger och vara fruktansvärt traumatiserade.
Ofta finns det ett dubbelt trauma, både av övergreppen som man har varit utsatt för och av skuld och skam. Det är ett mönster som går igen över hela världen när det gäller sexuella övergrepp - att man även lever med skuld och skam. Det kan till och med vara omvärlden som lägger skulden på offret.
Och oavsett vem som får skulden kan det vara svårt för de här flickorna och kvinnorna att fortsätta livet som det var tidigare. Jag vet att det finns projekt där man försöker rehabilitera de här tjejerna. Det är ingen lätt resa, men vi ska göra allt vi kan. I det här läget känns de humanitära behoven trängande.
När vintern kommer finns det risk att de som redan är hårt utsatta får det ännu värre. Det gäller inte minst alla internflyktingar. När kölden kommer finns det risk att människor fryser ihjäl. Jag är stolt över att Sverige ger ett sådant stort humanitärt bistånd. Vi får heller inte glömma att vi tar emot flyktingar.
Det är enormt avgörande.
Hillevi Larsson (S):
Situationen i Vitryssland har varit bedrövlig under många år. Samtidigt är det, precis som utrikesministern säger, att om landet tar ett steg i rätt riktning bör vi visa att vi blir glada för det och häva någon del av sanktionerna. Det har hänt tidigare att EU hävt sanktioner mot Vitryssland, men när de sedan börjat missköta sig igen har de återinförts.
Det är alltså inte första gången det händer, och det kan hända igen att EU skärper sanktionerna. Om en försämring av läget leder till sanktioner borde man, som utrikesministern också säger, på något sätt belönas om man förbättrar situationen, även om den blir långt ifrån perfekt. Situationen i Vitryssland är fortfarande fruktansvärd, men det är ett steg i rätt riktning.
Jag vill jämföra med situationen i Burma. Burma har fortfarande enorma problem. Rohingya, den lilla muslimska minoriteten, anses av FN vara världens mest utsatta och förföljda folkgrupp.
Aung San Suu Kyi förhindras att leda landet på grund av att hon gifte sig med en icke-burmes och har barn som bara till hälften är burmeser. Trots detta måste man säga att utvecklingen varit mycket positiv om vi jämför med hur det såg ut tidigare.
I de val som hölls häromdagen vann oppositionspartiet en jordskredsseger. Nu är Vitryssland väldigt långt från Burma - Burma har faktiskt gjort större framsteg trots återstående problem. Men ändå tycker jag att man på samma sätt som man har släppt på sanktioner i Burma bör släppa på sanktioner när det gäller Vitryssland när de tar ett steg framåt.
Det är en felaktig bild om man tror att alla sanktioner är släppta, för så är det inte. En av de viktigaste sanktionerna handlar om vapenhandel. Det handlas inte med vapen mellan EU-länder och Vitryssland. Det är en väldigt tydlig och betydelsefull markering. Det här handlar framför allt om enskilda personer som man har sanktioner mot.
Man har inte lyft sanktionerna från alla personer, utan man har fortfarande sanktioner mot fyra som är misstänkta för oförklarliga försvinnanden. Man får såklart följa utvecklingen väldigt noga, men jag tycker ändå att det finns en poäng i att man låter besluten i Vitryssland ha ett avgörande över om man släpper sanktioner eller om man skärper sanktioner.
Då blir det logiskt, så att det inte bara är en bestraffning när läget försämras utan också en belöning när det förbättras. Men samtidigt: Blir det sämre igen blir det nya sanktioner. Det här kommer såklart inte att lösa alla problem, men jag tycker att exemplet från Burma visar att en förbättrad situation inte alltid behöver vara tillfällig, utan det kan faktiskt vara ett steg i rätt riktning.
Tyvärr är motiven för detta i Vitryssland precis det som utrikesministern säger: Det handlar om att man inte vill bli så beroende av Ryssland och därför närmar sig EU. Men oavsett motiven gynnas människorna i Vitryssland av alla steg som tas i rätt riktning. Vi måste bidra på alla sätt vi kan för att fler ska få leva i frihet och demokrati med mänskliga rättigheter även i Vitryssland.
Hillevi Larsson (S):
Egentligen är vi överens om situationen i Vitryssland och att det återstår väldigt mycket. Så länge Lukasjenko sitter vid makten känns hoppet inte så stort för en förbättring i grunden. Anledningen till att jag tog upp exemplet med Burma var att när man har sanktioner måste man på något sätt visa att man är beredd att belöna ett beteende och inte bara bestraffa ett beteende.
När Burma började gå i rätt riktning var det ingen som visste att man skulle fortsätta på den vägen. Det kunde lika gärna ha blivit som i Vitryssland att det är lite fram och tillbaka - ett steg framåt och ett steg tillbaka. Men man vet aldrig när det där steget framåt som blir bestående kommer och som kanske leder till ytterligare ett steg framåt. Därför tycker jag att man ska använda sanktionspolitiken även för att belöna ett beteende.
Precis som jag har sagt har EU tidigare tagit bort sanktioner och sedan skärpt sanktioner när det har blivit sämre. Det kan EU göra igen. Dessa lättnader är alltså inte på något sätt definitiva. Det betyder inte att regimen kommer undan. Det är ändå positivt för de fångar som har blivit fria. Det är ändå reellt för de människor som det handlar om.
Om lättnader av sanktioner på något sätt kan bidra till att uppmuntra att man släpper fångar tycker jag ändå att det finns ett värde i detta. Det är inte Sverige som ensamt bestämmer om dessa sanktioner, utan det beslutas på EU-nivå.
Men Sverige kan ha ingången att man måste följa utvecklingen mycket noga och vara beredd att skärpa sanktionerna när man ser negativa tecken för att på något sätt försöka styra utvecklingen, även om det är mycket svårt, och fortsätta med det humanitära biståndet. Men jag har fullt förtroende för regeringen i dessa frågor.
Hillevi Larsson (S):
Jag vill ställa min fråga till utrikesminister Margot Wallström. Jag vill tala om situationen i Syrien. Den är alldeles fruktansvärd att se. Det har blivit värre. Kriget har varat länge, och det har blivit värre det senaste året. Det är en fruktansvärd tragedi som utspelar sig. Sverige gör mycket. Som Margot Wallström har nämnt finns ett stort bistånd. Vi tar emot flyktingar, vilket är helt avgörande.
Vi kan inte samtidigt säga att det som händer är fruktansvärt och sedan stänga dörren och inte hjälpa till. Vad kan vi göra för att få stopp på den fruktansvärda våldsspiralen som vi ser i Syrien? Jag tänker inte minst på civilbefolkningen - kvinnor och barn. Det som pågår där är fruktansvärt. Kvinnor våldtas på löpande band. Även barn våldtas, misshandlas, mördas och säljs som sexslavar.
Vad kan regeringen göra för att få stopp på det fruktansvärda som händer?
Hillevi Larsson (S):
Det är viktigt att poängtera vad Margot Wallström säger, nämligen att Asadregimen inte står för ett bättre alternativ än IS - eller Isil, som de också kan kallas - utan folket förtjänar något mycket bättre. Det handlar om demokrati och mänskliga rättigheter, inklusive jämställdhet, som nu är helt utraderat i den här situationen.
Jag vet att Margot Wallström har arbetat på FN-nivå i frågor om jämställdhet och sexuella övergrepp i konflikter. Hon har också fått ännu ett FN-uppdrag. Vad kan vi ytterligare göra inom ramen för FN när det gäller jämställdhet för att få stopp på de fruktansvärda övergreppen, framför allt mot kvinnor och även mot barn?
Hillevi Larsson (S):
Jag vill rikta min fråga till Per Bolund. Ungefär en halv miljon människor är överskuldsatta i Sverige. Det innebär att de har skulder som de har svårt att betala. Många hamnar i skuldsättning på grund av olyckor i livet. Det kan vara skilsmässa, dödsfall, arbetslöshet, sjukdom och så vidare.
Många av de här människorna har betalat av sina skulder många gånger om - det är räntorna de betalar, och många kommer aldrig ned till att betala själva skulden. Det som är allvarligt är att de här människorna ofta är sjuka, och självmordsfrekvensen är hög. Det innebär också ett stort samhällsekonomiskt bortfall och är en stor kostnad för samhället både mänskligt och ekonomiskt.
Kostnaden är mellan 30 och 50 miljarder varje år på grund av att de här människorna inte kan komma tillbaka. Min fråga är: Vilken strategi har regeringen för att hjälpa de här människorna?
Hillevi Larsson (S):
Jag är mycket glad över att regeringen arbetar både förebyggande och hjälpande för dem som har hamnat i överskuldsättning. Jag tror att det viktigaste arbetet är det förebyggande, för det är så många tragedier när man väl har blivit överskuldsatt. Det är viktigt att hjälpa dem som är överskuldsatta, för vi har ungefär 90 000 evighetsgäldenärer, som det heter.
Det innebär att man har varit överskuldsatt i över 20 år och levt på existensminimum. En hel del av de här människorna har barn, och de drabbas hårt. Att få hjälp med skuldsanering är guld värt. Vi vet i dag att det finns många som borde få skuldsanering men inte får det. Därför tror jag att man kan hjälpa många människor på det här sättet.
Jag är tacksam för det här och vill poängtera att det handlar om att hjälpa människor men också om att förbättra hela samhället och vår ekonomi.
Hillevi Larsson (S):
Jag vill ställa min fråga till Gustav Fridolin, och den handlar om förskolan. Ibland ses förskolan i första hand som barnomsorg, och man tänker inte på den även som en pedagogisk viktig utveckling för barnen. Det finns omfattande forskning som visar exakt hur viktig denna utveckling är.
Ett av de mest uppmärksammade exemplen är The High Scope Perry Preschool Project i Michigan för många år sedan. Då gav man extra pedagogisk utveckling i förskolan i samarbete med hemmet till barn från fattiga hem och till barn som visat tecken på inlärningssvårigheter. Man har följt barnen under en stor del av deras liv, och det är dramatiskt positiva resultat.
Min fråga är: Vad gör regeringen för tidiga insatser för att förebygga att barn får problem i skolan?
Hillevi Larsson (S):
Jag tror att detta är helt avgörande för att förbättra skolresultaten och för att bryta den höga ungdomsarbetslösheten. Vi måste börja nu inför den framtida generationen. Försöken visar att det är ganska små ekonomiska insatser som kan göra enorm skillnad. En ung människa som hamnar utanför arbetslivet kostar 10 miljoner för samhället och ännu mer om den hamnar i kriminalitet.
Jag välkomnar därför detta och ser fram mot ytterligare satsningar.
Hillevi Larsson (S):
Jag vill ställa min fråga till biståndsminister Isabella Lövin. Alltsedan Marockos ockupation av Västsahara inleddes i mitten av 70-talet bor en stor del av den västsahariska befolkningen i flyktingläger i Algeriet. De är helt beroende av mat, vatten och mediciner från omvärlden. Tyvärr har stödet minskat under senare år. Då talar jag om Europas och även FN:s bistånd.
Under hösten sköljde en stor översvämning bort flyktingarnas lerhus och förstörde lager med mat och mediciner. Det fick svåra konsekvenser. Frustrationen växer i flyktinglägren hos människor som vill ta till vapen igen. Det pågår nämligen en fredlig process i dag.
Vad kan regeringen göra för att se till att biståndet till flyktinglägren ökar, från såväl Sverige som Europa och FN?
Hillevi Larsson (S):
Jag tror att det är viktigt. Vi kan såklart göra vad vi kan i Sverige, men det krävs också internationellt bistånd. Där kan vi göra en stor insats. En liten insats kan också göra stor nytta. Till exempel kan den makrill som västsaharierna får vara skillnaden mellan undernäring och att kunna leva ett bra liv. Därför är jag glad över det. För att behålla freden, för att frustrationen inte ska ta över, tror jag också att det är viktigt att vi visar att vi inte har glömt människorna i flyktinglägren.
Hillevi Larsson (S):
Övergrepp mot barn är ett väldigt stort problem, men vi har också ett stort mörkertal. Alltför få fall blir anmälda, och ännu färre går till åtal. Ytterligare färre fall leder till fällande domar. Ett stort problem är att offren ofta skäms och inte vågar berätta. Det kan även vara så att offret står i beroendeställning till förövaren.
En bra sak man har gjort är att se till att preskriptionstiden för övergreppen börjar löpa först vid 18 års ålder, men frågan är om detta räcker. Det kan röra sig om alltifrån 5 år till 15 år, när det gäller de riktigt grova brotten, och många gånger är det först 20 eller 30 år senare offret orkar eller vågar berätta. Mina frågor är: Vad ska vi göra åt problemen? Hur ska vi få fler att berätta?
Kan en helt och hållet slopad preskriptionstid när det gäller övergrepp mot barn kanske vara en idé?
Hillevi Larsson (S):
Jag vill ställa min fråga till Ardalan Shekarabi. Min fråga gäller offentlig upphandling. Det har gjorts en del forskning som visar att vi har varit dåliga i fråga om sociala krav i offentlig upphandling. Vi kan bli mycket bättre där. Ett annat problem har varit att även kommuner som ställer sociala krav kan bli överraskade av att det ändå är riskkapitalbolag med kortsiktiga vinstintressen som kan vinna en upphandling.
Bolagen behärskar byråkratin i upphandlingsprocessen. De kan lägga låga anbud, det vill säga ta ut ett lågt pris, och de kan hävda att de har till exempel många legitimerade lärare. Sedan kan det visa sig i efterhand att det inte stämde, men de vann upphandlingen. Problemet är att det finns stora nackdelar med att de kortsiktiga vinstintressena får härja i välfärden. Hur ska vi stoppa dem?
Hur ska kommuner som vill stoppa dem lyckas med det?
Hillevi Larsson (S):
Det är glädjande att höra. Kommunerna måste bli bättre initialt i upphandlingsprocessen så att de kan få in de krav de ställer och sedan i uppföljningen. Det ska inte vara så att det är okej att lova guld och gröna skogar, och sedan blir det inte alls som lovat. Kvaliteten är undermålig, och sedan kan bolaget skära guld med täljkniv. Det handlar om våra skattepengar. Jag ser fram emot arbetet. Det kan få stor effekt.