KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ola Johansson (C):
Jag måste likt Lars Beckman instämma i tacket till Lotta Johnsson Fornarve, som har gett mig möjlighet att ta upp en diskussion som kanske är lite bredare än konsumentpolitiken. Jag ber om ursäkt till ledamöter som inte har hållit sina anföranden än.
Ändå uppfattar jag det som att Lotta Johnsson Fornarve i sitt inlägg skyllde på tidigare alliansregeringar för att människor i dag har blivit skuldsatta. Är det rätt uppfattat?
Ola Johansson (C):
Jag kommer inte att utnyttja båda mina två minuter på det eleganta sätt som Lars Beckman gjorde. Det är häpnadsväckande att i en debatt som handlar om konsumentskydd och olika medel för att komma till rätta med den utsatthet som många konsumenter känner inför de frågor vi har diskuterat står vi i ett läge där vi ska debattera skatter och jobbpolitik.
Där finns de faktorer jag nämnde tidigare, det vill säga missbruk, tv-shopping, spelberoende och så vidare. Jag vill påstå att vi under Alliansens tid såg till att stärka ekonomin för många människor, framför allt genom åtgärder som jobbskatteavdragen, som stimulerar människor att komma i arbete och som stärker människors ekonomi när de är i arbete.
Vi skapade också fler arbetstillfällen genom företag som växer och som tillåts växa i sektorer där det inte har varit tillåtet att växa tidigare, nämligen inom den skattefinansierade välfärdssektorn. Men vi är inte nöjda med detta. Vi menar att man genom att skapa fler arbeten minskar människors skuldsättning och bidragsberoende.
Vi tror på möjligheten att genom fler och enklare jobb skapa lägre trösklar för människor att komma in i arbete och klara en egen försörjning. Det är med en allianspolitik som vi minskar skuldsättningen hos vanligt folk.
Ola Johansson (C):
Detta blir ett mycket kort replikskifte. Det som förbryllar mig lite grann när jag studerar förarbetena till detta är att jag kommer fram till att av den svenska handelsflottans ca 1 000 fartyg är det 990 som inte omfattas av kravet på en ansvarsförsäkring.
Vän av ordning borde kanske reflektera över hur det kommer sig att vi inför en lagstiftning baserat på en konvention på en så låg nivå att merparten av den svenska handelsflottans fartyg inte omfattas av kravet på en ansvarsförsäkring.
Det finns en uppenbar risk för att en fartygsägare som hamnar på obestånd eller som inte vill ta ansvar för sin egendom när den har hamnat på grund i exempelvis Göta älv inte tar detta ansvar därför att det saknas pengar. Vi får en problematik som vi ser när det gäller fordonsmålvakter, där vi har gått vidare med lagstiftning för att komma åt oseriösa människor som utnyttjar andra människor på det här sättet.
Vi kanske är på väg mot en liknande situation inom sjöfarten. Det skulle vara intressant att höra Faradj Koliev reflektera lite grann över dessa frågor.
Ola Johansson (C):
Så Faradj Koliev föreslår alltså någon form av utvärdering av lagen? Det låter bra. Då har vi kanske möjlighet att återkomma också med detta. Det finns dessutom reflektioner från utredarens sida om att man vill återkomma till frågan om fritidsbåtar. Förslaget från utredaren var att även fritidsbåtar skulle omfattas av de lagändringar som kommer till följd av ett anslutande till Nairobikonventionen. Har Faradj Koliev några kommentarer till det?
Ola Johansson (C):
Vad bra att Mikael Eskilandersson tog tillfället i akt att själv beskriva varför och på vilket sätt han fullständigt feltolkar innehållet i propositionen! Du säger själv att kravet på redovisning indirekt sätter en press, Mikael Eskilandersson. Vem är det som värderar redovisningen?
Jo, det är kunder, samarbetspartner, investerare och fonder som har för avsikt att satsa på ett företag.
Grunden till att man satsar på, investerar i och köper tjänster och produkter av ett företag är ju en tilltro till att företaget har en potential att ta marknadsandelar och växa - och göra det på ett hållbart sätt, med hänsyn till mänskliga rättigheter och utan korruption, utnyttjande av människor runt om i världen och miljöbelastning.
Det är kunderna och företagens förväntade partner som ska värdera detta. Påstår Mikael Eskilandersson och Sverigedemokraterna att de har fel?
Ola Johansson (C):
Det var ju föga förvånande att vi fick lyssna till Sverigedemokraternas främlingskritiska retorik här i kammaren också i den här debatten. Det finns en klar majoritet i riksdagen som är kritisk mot det sätt på vilket regeringen implementerar det här direktivet. Det finns några partier som har tagit sig för att yrka avslag på hela propositionen, vilket - som jag har redovisat - kommer att få oönskade konsekvenser.
Vi från Centerpartiet skulle hellre se att regeringen återkom med ett förslag som följer det som vi har talat om att vi vill att regeringen ska göra när det gäller att kategoriindela företag. Vi förväntar oss att regeringen även fortsättningsvis arbetar efter den principen även om vi inte skulle få majoritet för det förslaget när vi röstar i eftermiddag.
Vi kan också notera att Sverigedemokraterna i sin argumentation mot det här förslaget fullständigt skiljer sig från hur övriga partier resonerar om vad som skapar konkurrenskraft och en positiv utveckling. Mikael Eskilandersson kritiserar direktivet som sådant.
Det framgick ju inte av hans argumentation att det fanns de problem som du här beskriver med det direktiv som EU vill införa, att det så fullständigt skulle snedvrida konkurrensen i hela Europa. Vi känner också till Sverigedemokraternas EU-kritiska hållning. Det hade inte förvånat oss om även det hade dykt upp.
Men jag kan konstatera att det finns milsvida skillnader mellan hur vi och ni ser på att företag ska arbeta och skapa en konkurrenskraft på en global och väldigt utmanande marknad.
Ola Johansson (C):
Det är spännande att i civilutskottet debattera så mycket närings- och jobbpolitik. Det är få som känner till att vi gör det. Det är bra att Johan genom sitt sätt att argumentera också lyfter fram de stora skillnader som finns i synen på företagande och jobb. Vi är i huvudsak överens om att hållbarhetsrapportering är någonting bra och att det för många positiva saker med sig.
Men regeringen överimplementerar det hela, vilket även syns i Johans sätt att argumentera då han använder ett citat av, tror jag, Olof Palme. "Politik är att vilja." Ja, politik är uppenbarligen att vilja något - och också att inte vilja något annat.
Vilken vilja har socialdemokratin och regeringen när det gäller att regelförenkla och skapa bättre förutsättningar för företag att kunna anställa fler och att kunna växa och konkurrera på en global marknad? Johan tar telekomindustrin som exempel. Det finns mycket i övrigt att önska av hur företag med svensk bakgrund arbetar på den marknaden, men det handlar också om vilka man har att konkurrera med.
Det är i huvudsak inte europeiska företag, utan det handlar om företag som kommer från andra kontinenter och världsdelar. De verkar under helt andra villkor. Mina frågor till Johan är: På vilket sätt har regeringen för avsikt att kompensera de 1 500 företag som nu kommer att drabbas ytterligare av merkostnaderna? Och varför är ni så sena - bilan faller ju den 6 december?
Hur kommer det sig att det har tagit så lång tid att ta fram ett sådant förslag? Det finns ju ingen möjlighet att diskutera det här innan stupstocken ställs fram.
Ola Johansson (C):
Jag tackar Johan Löfstrand för debatten. Det finns en väsentlig skillnad i hur vi ser på jobbskapande och företagsklimat i Sverige. Det är uppenbarligen så att Socialdemokraterna och den sittande regeringen lever i tron att riksdagen kan besluta fram jobb. Här talar Johan om möjligheten som finns för konsultföretag att växa fram och genomföra hållbarhetsrapportering, som riksdagen bestämmer sig för att överimplementera i svensk lag. Därmed skapas det jobb och sysselsättning. Det är tydligt.
Många svenska företag ser konkurrensfördelar med att göra det här och gör det också. Det är alla de positiva exempel som både Johan och jag har möjlighet att lyfta fram som har lett fram till den här utvecklingen, inte ett riksdagsbeslut om att överimplementera ett direktiv. Det Centerpartiet gick fram med i sin följdmotion var att vi skulle ha två nivåer på implementeringen, en med väsentliga regelförenklingar och en i enlighet med minimikravet.
Det förslaget hade vi naturligtvis hoppats på att få uppslutning kring. Men i avvaktan på att det blir verklighet ser vi hellre att riksdagen tillkännager att regeringen ska återkomma med ett förslag om att införa direktivets minimikrav. Det är lite intressant att Johan säger att det finns möjlighet för företag att göra det här på det enklaste sättet för 20 000 kronor. Om ni påstår att det finns en enklare dörr ut talar det ju emot hela implementeringen.
Varför gör ni det här om man i huvudsak kan strunta i det och komma undan för 20 000 kronor?
Ola Johansson (C):
Jag gav Lotta Johnsson Fornarve två minuter att redogöra för det här förslaget och för, såvida hon inte avviker från ämnet, hur Vänsterpartiet generellt sett vill bidra till att skapa bättre förutsättningar för svenska företag att verka.
Jag ger henne ytterligare två minuter att redogöra för hur Vänsterpartiet ser på regelförenklingsarbete och på vilket sätt det kan bidra till att förstärka förutsättningarna för svenska företag att anställa fler människor och kunna växa och därmed bidra till EU:s konkurrenskraft.
Ola Johansson (C):
Jag kände själv när jag stod där uppe och höll ett anförande på cirkus åtta minuter att jag avvek lite grann från ämnet. Har man en bostadspolitisk debatt ska man självklart ha tillåtelse att tala om helheten. Men det här var nog ändå ett rekord. Det här inlägget av Faradj Koliev hade platsat bra både i den finanspolitiska debatten och i den utbildningspolitiska debatten. Man kan snarare fråga sig i vilken debatt här i kammaren som det inte hade funkat att hålla det anförandet. Men nu har vi på bordet en proposition som handlar om fler steg för en förenklad plan- och bygglag.
Den fråga som jag vill ställa i det här replikskiftet är väldigt kort och enkel: Finns det några ytterligare steg som Faradj Koliev kan tänka sig att ta vad gäller plan- och bygglagen?
Ola Johansson (C):
Jag tackar för svaret. Det finns mycket att fundera på vad gäller kompetensbristen och resursbristen inom byggmarknaden. Det är väl det som man kan säga är det stora hindret för bostadsbyggandet just nu. Regelförenklingar medför att det blir mycket billigare och enklare och går snabbare att få fram fler bostäder. Jag fick inte något riktigt svar på huruvida det finns ytterligare regelförenklingar i "pajpen" i den socialdemokratiska politiken.
Jag tycker egentligen att det är otillständigt att välbetalda och utbildade byggnadsarbetare med ackordslön ska behöva bära fram material och städa undan på arbetsplatsen när det finns andra partier som föreslår möjligheten att med hjälp av enklare jobb se till att den typen av arbete går effektivare och kan utföras på ett mer kostnadseffektivt sätt. Men det var inte den debatten vi skulle ta här i dag.
Det jag är nyfiken på är huruvida det är tänkbart för Socialdemokraterna att i ett nästa steg överväga möjligheterna för kommunerna att med ett enkelt beslut tillåta förändringar i en redan befintlig detaljplan efter genomförandetidens slut i syfte att förtäta och få till nya tekniska lösningar som innebär att man till exempel kan ha en modern sopsortering.
Nu har regeringen av någon anledning som bostadsministern gärna får förklara senare gått med på att man ska delegera beslut om antagande av detaljplan till byggnadsnämnden och kommunstyrelsen. Det är bra. Men det fanns ytterligare förslag som var ännu mer verkningsfulla. Jag har inte fått höra speciellt mycket om vad Socialdemokraterna genom Faradj har för ny politik att komma med på bostadsområdet.
Jag tror att vi förväntar oss att det regelförenklingsarbete som den tidigare alliansregeringens Stefan Attefall med flera drev ska kunna fortsätta och fullföljas. Annars är det nog dags att byta regering, tror jag.
Ola Johansson (C):
Jag noterade att bostadsministern raljerade en hel del över att allianspartierna inte hade varit tillräckligt långtgående i sitt följdmotionerande och sina reservationer när det gäller just den här propositionen med titeln Fler steg för en effektivare plan- och bygglag . Det är en titel som väcker förhoppningar. Tyvärr är det mest djärva förslaget som vi ska ta ställning till här att planbeskedet från länsstyrelsen är någonting som man ska kunna kräva.
Regeringen har i sin godhet gått halvvägs och återtagit en av sina tidigare fundamentala ståndpunkter om att kommunfullmäktige inte ska kunna delegera förslag utom detaljplan till byggnadsnämnd eller kommunstyrelse. Det är ju vackert så. I övrigt tycker jag att den nuvarande bostadsministern låter ganska mycket som den tidigare bostadsministern Stefan Attefall. Han talade ofta och gärna om att man tillsatt olika utredningar och uppdrag.
Jag minns att tidigare bostadspolitiska talespersoner från framför allt Socialdemokraterna raljerade över att det bara tillsattes utredningar och att det minsann inte kom några förslag. 110 förslag hamnade på riksdagens bord för riksdagen att ta ställning till. Jag tror inte att de miljöpartistiska bostadsministrarna på långt när har närmat sig den nivån. Därmed tycker jag inte heller att det är speciellt snyggt att slå sig för bröstet för den bostadspolitiska utveckling som vi har sett.
Jag hade med mig prognoser som visar att bostadsbyggandet började öka redan 2012. Det fortsatte 2013 och 2014. Den nivå vi ser i dag är ett resultat av tidigare fattade beslut. Det är definitivt inte ett resultat av att regeringen strösslar byggbonusar över kommuner som redan tjänar bra med pengar och som de sedan lägger på hög i sitt eget resultat vid bokslut.
Ola Johansson (C):
Bostadsministern är snabb med att utvärdera sina egna åtgärder. Byggbonusen belönar redan vidtagna åtgärder. Byggbonusen har nu delats ut och kom sent till kommunerna. Vi har låtit RUT ta reda på vilken nytta byggbonusarna har gjort. Det de har gjort är att de har spätt på redan goda resultat i tillväxtkommunerna, som per automatik har dessa bostadsförsörjningsprogram och översiktsplaner.
Det här har alltså inte gjort någon nytta på något sätt fram till dagens datum. Det vore snyggt om bostadsministern erkände det. Det vi ser är en klyvning i Sverige. Det stora bostadsbyggandet sker på platser där det finns stor betalningsförmåga, i de snabbast växande regionerna - vi kan kalla dem för tillväxtregioner - där man hade byggt i alla fall.
Centerpartiet skulle vilja åstadkomma ett jämnare bostadsbyggande över landet. Vi ser att det finns hinder kvar. Strandskyddet är ett sådant hinder. Riksintressena kan på många ställen vara det. En översyn, en regelförenkling, skulle innebära att många kommuner skulle kunna utnyttja sina mest attraktiva lägen för att locka till sig bostadsinvesteringar. Ett annat problem, som också hör till det ekonomiska området, är nedskrivningskravet som många kommunala bostadsföretag har.
Det innebär att man inte kan göra bostadsinvesteringar eftersom marknaden och bankerna ännu inte har förstått att det finns ett sådant behov. Det skulle vara tacknämligt om Peter Eriksson kunde tala med sin finansminister om möjligheten att göra lättnader när det gäller kommunernas nedskrivningskrav. Jag välkomnar beskedet om att översiktsplanerna ska stärkas.
Jag skulle vilja se och kräver att få på bordet ett förslag som innebär att byggherrar också ges möjlighet till privat initiativrätt. Man ska inte behöva förlita sig på kommunernas godtycke eller resurstillgång när det gäller att få en plan utarbetad. Det skulle innebära en större frihet och möjlighet för privata byggherrar att genomföra en planprocess.
Ola Johansson (C):
Jag vill tacka Annika Hirvonen Falk för frågan. Annika besjälas av underifrånperspektivet men väljer konsekvent uppifrånperspektivet i debatten. Det förvånar mig mycket. Min grund i anförandet var hur vi uppträder som arbetskamrater, som föräldrar, som föregångare och som chefer.
Det gäller också den roll som vi tar här i den beslutande församlingen, i de organisationer vi verkar och det sätt på vilket man regerar och styr landet. Den förra regeringen såg till exempel till att 49 procent av styrelseledamöterna i de statliga bolagen var kvinnor.
Tidigare talare har nämnt hur det ser ut i några organisationer som står nära en del av de i den här kammaren närvarande partierna. Annika Falkengren är ett utmärkt exempel, som vi båda använder. Det är bra. Men jag tror inte att hotet om kvotering är det främsta motivet till att arbeta med jämställda styrelser.
Jag tror att det hotet är i högsta grad levande ändå. Det främsta hotet borde vara, vilket tidigare talare har påpekat, att ett företag som inte har en jämställd styrelse är mindre lönsamt än ett företag som har det.
De ekonomiska drivkrafterna - möjligheterna att kunna utveckla sina produkter, förbättra sin ekonomi och skaffa fler kunder - nås genom att vara lönsam och innovativ. Det är Maria Åkerberg ett alldeles utmärkt exempel på.
Ola Johansson (C):
Jag ska förklara Centerpartiets motiv för att vi i dag röstar nej till kvotering. Ett av motiven är att det har vi gjort varje gång som den här frågan har varit uppe till diskussionen, och den argumentationen har vi fört många gånger i den här kammaren. Det handlar om äganderätten, som är ett grundläggande fundament i Centerpartiets politik.
Den som äger ett företag, ett stycke mark, en fastighet eller vad det än vara månde ska inte känna att samhället griper in och styr hur den personen ska använda sin egendom. Man ska hålla sig till lagar, och man ska inte begå brottsliga handlingar. Man ska använda sin egendom för att främja sig själv och sin omgivning.
När riksdagen beslutar och talar om hur en person eller ett företag ska bruka sin egendom och använda sin egen beslutsmässighet står det stopp i centerpartisters ryggmärg. Vi säger nej till den typen av förslag.
Jag konstaterar att det är varje människas och företags frihet att vara mindre framgångsrik i sitt företagande och att vara mindre framgångsrik i att sköta sin fastighet eller sitt jordbruk. Men påverkan och makten ska ligga hos den enskilde.
Det är den ideologiska grunden till att vi säger nej till könskvotering i bolagsstyrelser, även om vi tycker att det vore bra om man som ägare fattar kloka beslut för sitt eget företags framtid. Sedan kommer jag till den fråga som Annika Hirvonen ställde eftersom hon hade 30 sekunder kvar på sin repliktid. Jag har 20 sekunder kvar.
Jag tycker att det är häpnadsväckande att den här diskussionen om hur vi ska främja människors möjlighet att starta företag, att komma i arbete och att finna en mening i sitt liv här i Sverige med låg utbildningsnivå och erfarenheter från andra länder ska handla om huruvida den personen är potentiellt kriminell. Häpnadsväckande!
Ola Johansson (C):
Tack för berömmet, Lars Eriksson! Det verkar som att Lars Eriksson har gjort det till sin mission här i kammaren att fokusera på en siffra - i det här fallet 25 000 kronor - som innebär en halvering från siffran som gällde tidigare, 50 000 kronor.
Med en viss stolthet kunde Lars Eriksson för en stund sedan meddela att Socialdemokraterna minsann efter moget övervägande har instämt i Alliansens bedömning att kravet på aktiebolagskapital skulle förändras från 100 000 kronor till 50 000 kronor. Om inte det var ett första steg, så vet jag inte vad det är. Uppenbarligen fanns det skäl för Lars Eriksson och hans partikamrater att ta det steget.
Nu tycker han att det är oerhört problematiskt att vi vill ta ytterligare ett steg och halvera från 50 000 kronor till 25 000 kronor. Då kan man ställa frågan tillbaka till Lars Eriksson: Vad var det för typ av moget övervägande från Socialdemokraterna som gjorde att man tyckte att dessa hängslen och denna livrem på 100 000 kronor plötsligt inte längre var befogade?
Hur riktningen går kan ju Lars Eriksson fortsätta att spekulera i. Jag tror inte att det är någon hemlighet att allianspartierna stöder det arbete som pågår i EU när det gäller SUP-bolagen. Men det är ju direktiv och reglering som kommer att ske på EU-nivå, och det finns väl med största sannolikhet möjlighet för Sverige att påverka den utvecklingen, om man så vill. Något sådant besked från den socialdemokratiska regeringssidan känner jag inte till.
Möjligen har man redan från början bestämt sig för att detta inte ska genomföras på den nivån. Men i dag ska vi fatta beslut om 25 000 kronor. Det gläder mig. Ytterligare spekulationer får anses onödiga i det här läget.
Ola Johansson (C):
Det är härligt och sympatiskt att Lars Eriksson använder de sista 20 sekunderna av sitt anförande till att berömma mig för att vara godhjärtad och välvillig. Det är mycket trevligt. Men det är tydligt vilken irritation och frustration som har väckts från det socialdemokratiska partiet och Miljöpartiet över att man återigen åker på ett tillkännagivande här i Sveriges riksdag. Det finns en majoritet i riksdagen som vill ta en annan väg än vad regeringen tycks vilja.
Socialdemokraterna är ett parti som i sig självt är stort och har alla möjliga resurser. Dessutom kan man ta till hela Regeringskansliet med alla tjänstemän och utredningsresurser. Man kan också använda sig av de statliga myndigheterna.
Då är det inte förvånande att man lägger ut en bombmatta med olika dubier inför ett förslag från allianspartierna som är välgrundat och som syftar till förbättra villkoren och möjligheten för vanliga människor att i större utsträckning starta och driva företag.
Man skräms med en propaganda mot den som har en företagsidé och vill skapa en bolagsform som är betydligt bättre än vad den enskilda firman är, om ägaren vill ta lån, utveckla bolaget och öka omsättningen. Det är mer riskfyllt att starta en enskild firma.
Det är helt enkelt kontraproduktivt när det gäller att skapa förutsättningar för att utveckla ett växande näringsliv med företag som vill utvecklas framåt här i samhället. Man grundar sig på argumentet att det plötsligt skulle vara en risk för en stor och omfattande kriminell verksamhet bland svenska företagare. Det tycker jag är otrevligt.
Ola Johansson (C):
Jag begärde replik eftersom jag kände att vi behöver diskutera de frågor som faktiskt ligger på bordet, det vill säga den lagstiftning som reglerar hur vi äger och driver företag i Sverige. Lotta Johnsson Fornarve har här problematiserat en enda fråga, nämligen kvoteringsfrågan. Hon kom även in lite på kravet på aktiekapital.
Jag vill ställa en fråga till Lotta Johnsson Fornarve angående det faktum att Sveriges kommuner och landsting köper tjänster för åtskilliga miljarder kronor varje år.
Det kan handla om tjänster som rör alltifrån att köra bussar till att ploga vägar och bygga fastigheter för kommunal drift av vård, skola och omsorg.
När det handlar om att leverera tjänster som går ut på att bedriva verksamhet i dessa lokaler - det som normalt kan förknippas med det vi kallar välfärdstjänster - ställer Vänsterpartiet och det regeringsalternativ som man stöder krav på att dessa företag ska ha vinstbegränsningar.