KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Leif Pagrotsky har frågat mig vilka resurser jag bedömer att kulturen kommer att tillföras genom ökad sponsring samt hur näringslivets intresse för samarbete med kulturlivet ska ökas. Jag anser att en stabil finansiering av kulturen är viktig. Den nationella kulturpolitiken ska verka för ett kulturutbud med bredd och kvalitet i hela landet.
Jag är därför stolt att som kulturminister kunna säga att den statliga kulturbudgeten aldrig har varit större än nu. Att företag meddelar att deras engagemang i kulturlivet minskar i en tid då vi upplever en av vår tids svåraste finanskriser med påföljande lågkonjunktur är beklagligt men inte förvånande. Men det här är en fråga som bör ses i ett längre perspektiv.
Kultursponsringen uppgick 2007 till ca 90 miljoner kronor. Tillsammans med donationer på 21 miljoner kronor motsvarar detta drygt 1 procent av den totala finansieringen. Regeringen har i budgeten för 2009 aviserat en särskild satsning för att utveckla kulturella och kreativa näringar.
Inom ramen för denna satsning har jag tillsammans med näringsminister Maud Olofsson vid flera seminarier sammanfört parter från kultur och näringsliv. Den dialog som då har uppstått har visat vilket genuint intresse som finns för att utveckla samverkan mellan näringsliv och kultur. Regeringen avser nu att ta fram en handlingsplan för att skapa en ram för det fortsatta arbetet på området.
Regeringen har även tillsatt en utredare för att analysera hur vi kan skapa skatteincitament för gåvor till bland annat ideell verksamhet, vilket ytterligare skulle kunna verka gynnande för kulturlivet.
Trots det svåra utgångsläget för sponsring av kulturlivet som den ekonomiska krisen ger, lägger regeringen nu grunden för att det ska finnas goda förutsättningar för en fruktbar samverkan mellan kultur och näringsliv för att stärka kultursektorn i framtiden, oavsett konjunkturläge.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är glädjande att Leif Pagrotsky också gärna ser en ökad sponsring. Jag tyckte kanske inte att jag såg så mycket av det ändå när Leif Pagrotsky innehade den tjänst som jag har i dag. Det är alldeles riktigt att vi har talat oss varma för värdet av sponsring. Det är inte för att vi tror att det här skulle ersätta den offentliga finansieringen av kulturen. Det har vi aldrig sagt.
Vi har heller aldrig talat om det som Leif Pagrotsky tar upp i sin interpellation att det skulle lyfta kulturen till nya höjder eller ens att det skulle vara välsignelsebringande. Den attityden till kultur finns tyvärr inte i Sverige. Jag beklagar det. Den finns, kan man väl säga, i många delar när det handlar om idrotten som fungerar som ett slags kitt mellan människor och mellan företag, men den finns tyvärr ännu inte inom kulturen.
Däremot tror jag, och jag har inte slutat att verka för, att sponsringen ska kunna få ökade möjligheter på kulturområdet. Men att ekonomin ser ut som den gör i dag är någonting som vi inte hade kunnat förutse. Det hade inte heller Leif Pagrotsky kunnat, om jag kunde tolka det tal som han höll till Metallarna häromdagen. Leif Pagrotsky nämnde Göteborgsoperan.
Jag tror att de som mest har haft runt 5 procent av sin omsättning via sponsring. 3 procent visar Leif Pagrotsky här, men 5 procent fick jag höra när jag var där. Vi kan tvista om siffrorna, men det är hur som helst mer än genomsnittet, och det är bra arbetat. Vi har aldrig trott att det här skulle bli en ersättning.
Jag ser, om jag tolkade Leif Pagrotsky rätt, en samsyn när det gäller ett annat värde, nämligen ett ökat engagemang. Det tror jag är väl så viktigt. Sedan vet ju också Leif Pagrotsky som satt i en regering som bland annat avskaffade arvs- och gåvoskatterna, vilket man väl kan säga skulle kunna underlätta frivilliga stöd till bland annat kulturen om än inte avdragsgillt. Den här regeringen har också avskaffat förmögenhetsskatten.
Jag vet inte om det är någonting som Leif Pagrotskys regering, om nu olyckan skulle vara framme och det skulle bli maktskifte 2010, kommer att återinföra. Det tror jag att många skulle vilja veta mer om. Jag tycker att det också vore intressant att veta, nu när Leif Pagrotskys parti ingår i en annan form av allians, om ett av de här samarbetspartierna, det vill säga kommunisterna, delar Leif Pagrotskys positiva syn på näringslivet och på sponsring.
Det kanske vi kan få svar på här också.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Man kan tala om tur eller otur. Jag har också varit med och arbetat som frilansande journalist i 20 år, så jag vet att det där inte alltid har att göra med regeringar, när det finns pengar och när det inte finns pengar i exempelvis frilansbudgetarna. Det där skulle vi kunna ta i en särskild diskussion. Min attityd, för att börja i någon mening i kronologisk ordning utifrån det som Leif Pagrotsky tog upp, är inte annorlunda till sponsring i dag.
Jag tycker att det är viktigt att vi får en ökad sponsring också till kulturen och skulle gärna vilja se en annan skrivning i bland annat inkomstskattelagen. Men vi har inte gått i mål än. Det är fortfarande ett och ett halvt år kvar till 2010, och vår mandatperiod varar faktiskt fram till dess.
Skattesänkningar är naturligtvis också en viktig del, därför att Sverige var ett av de länder som hade de högst beskattade folken. Det här har Leif Pagrotsky och jag talat om tidigare. Och förvisso har somliga fått väldigt mycket mer pengar, men merparten av skattesänkningarna har hamnat hos det stora flertalet absolut vanliga människor med, ska jag säga, rätt små plånböcker.
Då har den här skattesänkningen betytt väldigt mycket och ofta också kunnat användas till kulturyttringar av olika slag. Jag skulle fortfarande vilja ha svar, eftersom vi pratar om detta, på min fråga vad Leif Pagrotskys syster- eller möjligen broderparti tycker om hans nu stora vurm för sponsring och samarbete med näringslivet. Vad tycker kommunisterna om det?
Det är klart att det inte går att sia om den ekonomiska utvecklingen under de ett och ett halvt år som återstår av den här mandatperioden. Kunde jag det skulle jag vara flitigt anlitad på väldigt många håll. Jag tror precis som Leif Pagrotsky tyvärr att sponsringen kommer att minska, inte bara till kulturen utan även till idrotten, som är ett annat av mina hjärteämnen. Där ser man också problem.
Det är ännu viktigare då att vi nu lägger fram en proposition om en stabil finansiering av idrotten. Visst är det bekymmersamt, och vi gör vad vi kan genom att följa utvecklingen. Vi har också ökat budgeten. Inte bara i reella summor utan också som en andel av statsbudgeten har den aldrig varit så stor som nu.
Även om vi ser sponsringen som en viktig del att få fler finansiella källor till kulturen och ett ökat engagemang ser vi också att det är viktigt att vi behåller en infrastruktur, och det är det som den statliga kulturbudgeten syftar till.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det märks kanske att Leif Pagrotsky har ägnat sig åt andra frågor än kulturfrågor de senaste två åren. Teaterbesökarna är fortfarande flitiga. Många teatrar har till och mer fler besökare än tidigare. Det säljs fortfarande mycket böcker, framför allt via nätet.
Vi har också lyckats, vilket jag har förstått att Leif Pagrotsky också välkomnar, försvara den låga bokmomsen på ljudböcker, vilket är en väl så stor framgång med tanke på hur många som faktiskt har upptäckt denna läsform. Folk går mer på bio än tidigare. Vi klarade här 15 miljoner-målet, som Leif Pagrotsky också väl känner till. Vi har också i vår budget satsat mer på museerna.
Vi har infört reformen Skapande skola, inte ett projekt i tema med något fluffigt årsprojekt kring design, hur vällovligt det än kan vara, eller något annat, utan det här är en satsning som kommer att fortsätta och förhoppningsvis också nu på sikt omfatta hela grundskolan. Sedan kan vi fortsätta. Moderna museet tror jag har lika många besökare i dag som man hade när det var fri entré.
Världskulturmuseet i Göteborg, som nu har valt att införa fri entré, har till och med haft fler besökare när de började ta betalt igen än de hade innan det. Så kom inte och säg att kulturlivet stagnerar. Att människor har fått pengar i plånboken spelar naturligtvis roll. Vad Annika Falkengren gör på sin fritid har jag ingen som helst aning om. Vi umgås inte, och jag har inte heller särskilt många polare i bankvärlden.
Det tror jag inte att så många andra i regeringen har i det här läget heller, med det som har sagts. Beträffande de löften som Leif Pagrotsky talar om: Guld och gröna skogar har vi aldrig utlovat. Vi har aldrig trott att vi skulle kunna få ett system som man har i USA, där en stor del av kulturen finansieras genom privata donationer. Vi har inte den kulturen här. Nu ser vi också de problem som man har där.
En stabil, offentlig finansiering har varit viktig även för oss.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är roligt när Nikos Papadopoulos och jag träffas. Nu fick jag ännu ett erkännande av att jag jobbar hårt. Det gillar jag att höra. Nikos Papadopoulos vet att vi gillar varandra. Jag hörde återigen en del förslag. Jag känner naturligtvis igen dem. Vi kan väl uppehålla oss lite grann vid Skapande skola. Jag vet att Socialdemokraterna i sitt förslag inte kallar sin barnsatsning för detta.
De talar bara om 100 miljoner och att det ska omfatta alla, inklusive förskolan. Men jag har noterat att Socialdemokraterna i sin oppositionsroll har tyckt att det som vi har satsat har inneburit för lite per elev. Det har handlat om runt 175-200 kronor per elev i högstadiet. Jag kan bara tala om att det inte blir mer per elev med den satsning som Socialdemokraterna gör.
100 miljoner är en fördubbling, men det omfattar då oändligt många fler elever. Det är intressant att ni kritiserar regeringen. Ni hade makten i tolv år innan vi tillträdde 2006. Var fanns den berömda satsningen då? Det hände ingenting. Det tillsattes visserligen en barnkulturutredning under Socialdemokraternas tid.
Men i övrigt hände ingenting. Man hade ett temaår, en kampanj. Om man ska åstadkomma någonting måste man ha långsiktiga satsningar och ett långsiktigt tänk, inte bara irrbloss eller fanfarer. Skapande skola är en långsiktig satsning.
Bland de övriga förslagen fanns ett som gällde ROT-avdraget för reparationer och om- och tillbyggnad, som vi har infört och som har givit mycket jobb, inte minst inom hantverkssektorn. Nu har jag förstått att Socialdemokraterna tycker att det här ska omfatta även kulturbyggnader av annat slag. Det finns rätt många kulturbyggnader under statligt hägn.
Menar Nikos Papadopoulos att vi i så fall ska ge ROT-avdrag till oss själva, att pengarna ska snurra runt på något sätt? Vi har omfattande behov av underhåll och renoveringar efter att Socialdemokraterna, måste jag säga, dessvärre inte riktigt har skött det uppdraget. Det gäller Operan och Nationalmuseum, för att ta två näraliggande exempel.
Den eventuella notan för Nationalmuseum med hyror och annat börjar uppgå till miljarden. Jag ska också försvara det som man gör på Kulturarbetsförmedlingen. Det intressanta är att man inte bara noterar antalet arbetssökande. Man är i allra högsta grad aktiv också ute på fältet, till exempel med bildbanker som har byggts upp och som också har engagerat intressenter utanför Sverige.
Man hade närmare 5 000 besökare under förra året. Det handlar även om kultur- och nöjesbanken. Man gör uppsökande besök ute hos företag, framför allt mindre företag, och har fått fram väldigt många nya jobb, intressant nog.
Själv deltar jag parallellt med denna debatt i dag i en heldag på Dramaten om kultur och hälsa som visar vilken betydelse kulturen kan ha vid rehabiliteringen i sjuk- och hälsovårdsarbetet.
Även här finns en växande möjlighet, skulle jag vilja säga, för kulturskapare att få utrymme för sina olika konstformer, inte minst inom dansen och naturligtvis också inom skapande måleri, annan konst och mycket annat - musiken är självklar. Jag tycker trots allt att det händer en hel del.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Nu när jag har sista repliken ska jag inte göra som en del i den förra regeringen gjorde och gå till frontalangrepp när Nikos Papadopoulos inte har någon replikrätt. Jag ska gå in lite på det som Nikos Papadopoulos tog upp här nyss. Att värna jobben - självklart, det gör vi också. Att vi har en svår situation är vi båda medvetna om. Det är inte så att man kan trolla fram jobben.
Men jobben för somliga är också beroende av att människor har pengar kvar i plånboken. Då är vi inne på hur mycket man får behålla efter skatt för det som man själv vill satsa på.
Socialdemokraterna har vissa problem med sina samarbetspartner, Miljöpartiet och framför allt Vänsterpartiet, som inte har accepterat de skattesänkningar som den här regeringen har infört och som betyder väldigt mycket, inte minst för låg- och medelinkomsttagare. Vi vet att kulturen till största delen, närmare tre fjärdedelar, finansieras av det som vi själva betalar ur våra egna plånböcker.
Att döma av vad jag kan nyss kunde lyssna till bekräftar Nikos Papadopoulos trots allt att vi har en god kultur- och näringspolitik, inte minst när det handlar om den kreativa sektorns möjligheter. En kort upprepning: Till skapande skolor, allianserna och mycket av det andra som sker kan vi också lägga höjningen av utställningsersättningen den 1 januari, som betyder mycket för konstnärerna.
Visningsersättningen höjs också. Vi var inne på access. Det är ett utmärkt förslag, som vi också stödde när vi satt i opposition. Vi förlängde dessutom detta med ytterligare två år och 100 miljoner kronor. Det pågår fortfarande under detta år. Det betyder väldigt mycket att vi värnar upphovsrätten.
Det är viktigt att Nikos Papadopoulos parti tar en rejäl diskussion med Vänsterpartiet, som inte riktigt har samma uppfattning i den frågan.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Lars Lilja har frågat mig om jag tänker göra något för att Sverige även i fortsättningen ska kunna ha ett av Wada ackrediterat dopningslaboratorium. I sin interpellation tar Lars Lilja upp det mycket viktiga arbetet mot dopning inom idrotten. Regeringen ger årligen betydande resurser till antidopningsarbetet inom idrottsrörelsen, vilket har bidragit till att Riksidrottsförbundets antidopningsverksamhet håller hög internationell nivå.
Det är Riksidrottsförbundet självt som bestämmer vilket antal tester som behöver göras för att upprätthålla denna höga nivå. Enligt förbundets återrapportering till regeringen genomfördes 3 600 tester under 2008.
Utöver stödet till idrottsrörelsens antidopningsarbete ger regeringen även ett riktat stöd till den forskningsverksamhet och den informations- och rådgivningsverksamhet som bedrivs vid dopningslaboratoriet respektive dopningsjouren vid Karolinska universitetssjukhuset i Huddinge.
Jag har besökt och fört samtal med företrädare för såväl laboratoriet som jouren i Huddinge och Riksidrottsförbundets dopningskommission, detta för att informera mig om den samlade nationella verksamheten. Jag är medveten om de ökade krav som ställs på laboratorier för ackreditering av Världsantidopningsbyrån, Wada.
Kostnaderna för ackrediterade laboratorier ökar i takt med att den medicinska och tekniska vetenskapen ger nya möjligheter att analysera och avslöja bruk av inom idrotten förbjudna dopningspreparat.
Vid de samtal som jag förde vid mitt besök förra året informerades jag om laboratoriets utveckling som inkluderar såväl en tillväxtpotential som den hotbild som Lars Lilja beskriver i sin interpellation. På Riksidrottsstämman i Visby förra helgen gavs Riksidrottsstyrelsen i uppdrag att kontakta regeringen i frågan om bildandet av en fristående nationell antidopningsorganisation.
Jag förklarade mig beredd att föra dialogen med idrotten vidare för att finna den bästa lösningen för antidopningsverksamheten i Sverige. I den idrottsproposition som regeringen överlämnade till riksdagen i februari föreslog vi att statens mål för stödet till idrotten kompletteras med ett mål för elitidrott.
I det ingår att på olika sätt verka för att svenska idrottare ska ges bättre förutsättningar att utvecklas och bli ännu bättre i sin idrott. En viktig del i detta arbete är även att säkerställa att de internationella tävlingarna så långt det är möjligt är fria från dopning och annat fusk. För att möjliggöra detta krävs att fler nationer och idrotter utvecklar sina antidopningsprogram.
Jag anser därför att det är viktigt att det runt om i världen finns tillräckligt många dopningslaboratorier som håller en hög och jämn standard i sina analyser av dopningsprover. Genom Riksidrottsförbundets och regeringens mångåriga och starka engagemang har Sverige en ledande ställning internationellt i arbetet mot dopning.
Vi ska på inget sätt underskatta värdet av att ha ett nationellt dopningslaboratorium för att kunna behålla vår ledande ställning internationellt. Jag följer utvecklingen och är beredd att verka för att vi även i framtiden kan upprätthålla denna ställning.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag uppskattar Lars Liljas engagemang. Jag vet också att Lars Lilja sitter i RF:s antidopningskommission, som jag tror att den heter. Det var som sagt en debatt också på RF:s stämma i Visby för en vecka sedan, där jag i mitt tal sade att jag välkomnade en dialog med Riksidrottsstyrelsen och förbundet, och SOK naturligtvis, om antidopningsfrågorna.
Jag har också förstått att man kommer att ta kontakt från deras sida för att följa upp de här frågorna. Jag vill minnas att det är runt 23 miljoner kronor som går till antidopningsverksamheten. Men när jag fick interpellationen fick jag också anledning att ställa en del egna frågor för att se hur prognosen egentligen ser ut. Det är också väldigt intressant.
Lars Lilja säger att det har minskat. Det var en topp för ett par år sedan med runt 4 000 tester. Nu har det gått tillbaka till runt 3 600, som det var åren dessförinnan. Det var till och med ännu lägre under 90-talet. Vi har ändå legat på en hög nivå, skulle jag vilja säga, med en betydande marginal till den gräns på 3 000 tester som Wada har satt upp.
De uppgifter jag har fått visar att prognosen för 2009 fortfarande ligger på 3 600 tester. Det finns alltså ingen oro just nu. Lars Lilja sade också att RF har ett eget ansvar beroende på vilken nivå man vill lägga sig på.
Jag vet inte om det sker diskussioner när det gäller Svenska Friidrottsförbundet, som har valt att utföra testerna på ett annat laboratorium och inte på dopningslaboratoriet och jouren i Huddinge, som Karolinska universitetssjukhuset har. De har naturligtvis själva på Karolinskas sida ett stort intresse av att behålla laboratoriet och forskningen och därmed också de internationella kontakter som nu finns.
Bildandet av en fristående nationell antidopningsorganisation är en fråga som är gemensam för idrottsrörelsen och regeringen. Hur den kommer att se ut vet vi ännu inte, men jag välkomnar de kontakter som jag har förstått kommer att tas från Riksidrottsförbundets sida. Jag utgår från att vi senast under hösten kommer att inleda de samtalen.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Lars Lilja talar om det delade ansvar som regeringen och idrottsrörelsen - och riksdagen, kanske man får säga - har. Jag vill bara på alla sätt göra klart att vi inte har några som helst avsikter att abdikera från det här ansvaret, utan antidopningsfrågorna är i hög grad levande, inte minst i de diskussioner som vi för med idrotten med det internationella engagemang vi har med Wada.
Wada firar för övrigt sitt 10-årsjubileum i år och har förlagt detta jubileum till Sverige och Stockholm i början av december. Jag är säker på att Lars Lilja och jag kommer att träffas även där. Sedan finns, som Lars Lilja var inne på, den öronmärkning på 23 miljoner kronor via RF-anslaget som går till antidopningsarbete.
Om det här är en summa som behöver höjas får vi ta en diskussion med idrotten längre fram, framför allt efter sommaren då vi ska diskutera budgeten men också regleringsbrev. Jag gjorde som sagt ett besök på Karolinska universitetssjukhuset i Huddinge och på dopningslaboratoriet förra året för att studera laboratoriet närmare, vilket alltid är intressant, men också för att föra ett samtal om hur man ser på framtiden.
De frågor man tog upp där stämmer väl överens med den bild som Lars Lilja ger i sin interpellation. Besöket visade också, vilket Lars Lilja säger, att det glädjande nog är mycket ovanligt med det i sammanhanget märkliga uttrycket "positiva resultat". Det är ju inte positivt om man får ett positivt resultat här. Det är alltså få som är dopade.
Det är naturligtvis ett gott betyg till idrottsrörelsen själv att man lyckas hålla rent, att man har höga ambitioner och att man har en hög moral. Då är det också naturligtvis viktigt att man inte på något sätt sviktar i detta, men det finns inga som helst signaler om att så skulle ske.
Den nya elitsatsningen, de pengar som nu kommer att satsas via anslaget och LOK-stödet till elitsatsningen, visar ju också tydligt att det är viktigt att fortsätta satsa på eliten för att vi ska få fram framgångsrika idrottsmän och -kvinnor inom alla sporter.
Då är naturligtvis detta med att idrotten är ren en avgörande fråga för trovärdigheten och för att vi ska kunna behålla vårt goda rykte också internationellt.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Som Lars Lilja säger är det svårt att föregripa hur den framtida organisationen ska se ut. Men det är intressant att Lars Lilja tar upp just det danska exemplet. Jag kunde läsa om det för ett eller två år sedan och har också haft kontakter med min kollega Beatrice Ask för att se om det här är någonting som skulle kunna fungera i Sverige. Nu ser ju situationen i Danmark lite annorlunda ut, men vi kan säkert lära oss en del av deras arbete.
I den här organisationen är det självfallet naturligt att vi också tar med folkhälsoaspekterna, Maria Larsson och det arbete som bedrivs kring ANT, alltså alkohol, narkotika och tobak, och det engagemang som finns där. Det finns ju inte några tvångsmedel i Danmark heller, utan det handlar om frivilliga överenskommelser som gymmen kan göra med laboratorier.
Sedan finns det naturligtvis alltid möjligheter - det finns det också här i Sverige - för ett gym att stänga av en person som man misstänker använder sig av droger. Man kan också naturligtvis göra en polisanmälan om man tror detta. Jag är väl medveten om att det här är ett bekymmer på många gym även här i Sverige.
När vi väl sätter oss ned här efter sommaren och börjar diskutera det framtida antidopningsarbetet tycker jag precis som Lars Lilja att det är självklart att vi måste se det här ur flera aspekter, och då kommer även folkhälsoaspekterna och kanske också gymmens roll och möjliga ansvar in.