Inge Garstedt (M):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på de yrkanden som har framställts i kammaren.
Till dem som har möjlighet att se det här på tv - jag tror att sändningen kör i gång precis nu - vill jag säga att det vi diskuterar är motioner som gäller mäns våld mot kvinnor, och det har inkommit ett stort antal sådana.
I många av de här frågorna finns det en stor samstämmighet mellan de olika partierna, i vissa frågor faktiskt också mellan oppositionen och majoriteten. Men vad jag vill konstatera från talarstolen är att vad alliansen har gjort är att man har gått från ord till handling.
Handlingsplanen innebär ett ökat skydd och stöd till de våldsutsatta, ett starkt förebyggande arbete. Det innebär stärkt kvalitet och rättvisa och effektivitet i rättsväsendet. Det handlar om utveckling av insatser riktade mot våldsutövarna för att förebygga våldet.
Det innebär en ökad samverkan och en ökad kunskap. Av handlingsplanen följer också att det ska ske en ständig utvärdering på olika sätt på myndigheterna. Förutsättningen för att på ett effektivt sätt angripa våld mot kvinnor är ett väl fungerande rättsväsen.
Vi har aldrig haft så många personer, så många poliser i det här landet, som kan utreda de här brotten som vi har nu när vi under året kommer att ha över 20 000 poliser.
De konkreta åtgärderna tar sig väldigt många uttryck, men ibland fungerar de inte så där oerhört väl. I min hemkommun Malmö har man ett bra kvinnofridsarbete, men det är inte så länge sedan som vi kunde läsa i tidningarna om hur en flicka med funktionshinder hade sålts av andra unga flickor.
Skolan och andra hade slagit larm flera gånger till de sociala myndigheterna utan att man gjorde någonting. Så får det naturligtvis inte fungera.
När det gäller motionen om barn som har blivit vittne till våld har dessa barn i dag brottsofferstatus. De får ersättning. Problemet är att vad Socialdemokraterna i dag hävdar är att man vill göra barnen till målsägare.
Det är en uppfattning som åtminstone Socialdemokraternas gruppledare inte tidigare haft, utan man har varit överens om att barnen ska ha brottsofferstatus. Däremot finns det brister i hur man från polisens sida tar upp fall där barn har bevittnat våld.
Det gäller polisanmälningar, det gäller polisutredningar och det gäller åklagarnas förundersökningar. Detta har på olika sätt påpekats.
Där förväntar sig regeringen att det sker förändringar, att man i alla fall där det är aktuellt uppmärksammar barn som har bevittnat våld så att de kommer med, så att de nämns, så att de därmed också får sin självklara rätt till skadestånd, men framför allt att de får sin självklara rätt till hjälp och stöd.
Vi vet att vad barn som har varit utsatta för våld behöver är hjälp att bearbeta det. Jag liksom väldigt många andra har naturligtvis träffat barn som har vuxit upp och som i dag är vuxna människor, och vad de har upplevt sätter spår.
Någonting som man aldrig kommer ifrån är hjälplösheten att se när pappa slår mamma. När det sedan gäller mäns våld mot kvinnor har vi alla ett oerhört stort moraliskt ansvar. Våldet finns runt omkring oss.
Det utövas av personer som vi känner, som vi kanske respekterar, och vi vill inte se det. Eftersom vi inte vill se det, gör vi heller ingenting åt det. Det fanns väldigt länge en vanföreställning att det här våldet utövades av personer som hade det sämre i samhället.
I dag vet vi att det utövas rakt igenom samhället. Det har dömts personer högt upp i försvarshierarkin. Just nu finns en diskussion om en polis, före detta polischef.
Överallt finns det, och det är vårt ansvar att på olika sätt se till att det här inte kan fortsätta. När det gäller ett långsiktigt förebyggande arbete finns det någonting som är viktigare än allting annat, och det är i första hand familjerna.
Huvuddelen av familjerna i Sverige är väl fungerande familjer, och då är det självklart att barn där lär sig att man inte utövar våld mot någon av det andra könet. Men skolan spelar också en stor roll i det här sammanhanget.
I många ämnen diskuterar man, och ska självklart diskutera, förhållningssätt till varandra.
Då gäller det att vara oerhört tydlig, men inte bara med att man inte ska utöva våld utan också att man ska ingripa där våldet finns eller där man tror att våldet finns.
Just nu har det presenterats en stor utredning om hur skolorna behandlar mobbning. Då kan vi säga att det är en skolfråga. Ja, det är det kanske isolerat, men det är också en fråga om pojkars våld mot flickor och om den vokabulär, de ord som används i skolan.
Det finns ingen i den här kammaren som skulle acceptera att bli tilltalad med könsord i en debatt eller en diskussion oss emellan. Men det är det som våra elever i skolan möter varje dag. Det är det som lärarna möter varje dag. Och samhället har bara tittat på.
Det här är en grogrund för det som sedan utvecklas. Människor som kommer till vårt land för att de flyr från ett annat kommer till ett samhälle med familjebildning och utveckling som ligger kanske ett hundratal år framme.
Det är viktigt att vi ger människor som kommer till vårt land kunskap om vad som accepteras och inte accepteras. När man kommer hit ska man veta vad som är ens rättigheter, men det är också viktigt att man vet vad som är ens skyldigheter och vad som ligger helt utanför den svenska acceptansnivån.
Här kommer det hedersrelaterade våldet in, som Ulrika Karlsson ska tala om senare. Det är viktigt att poängtera att vi på inget sätt accepterar våld mot kvinnor eller våld i samkönade relationer.
Det är vårt moraliska ansvar att vid varje tillfälle som detta uppkommer arbeta mot det. Från talarstolen nämndes också den utredning om stalking som har lämnats. Här har regeringen verkligen gjort något.
En utredning har gjorts, och det är överlämnat som lagrådsremiss. Vad gäller kammaren och oss som sitter här är det viktigt att den lagstiftning som vi lämnar ifrån oss i olika sammanhang fungerar så väl som möjligt. Ingen lagstiftning blir dock helt korrekt från början, tyvärr.
Dessutom utvecklas samhället, och därför är utvärderingarna viktiga. Lagstiftningen är på väg; den kommer - precis som lagstiftning och översyn av en rad regler på detta område.
Det är viktigt, herr talman, när det gäller mäns våld mot kvinnor och våld i samkönade relationer att vi på olika sätt hjälps åt, är uppmärksamma och gör något när vi ser våldets fula tryne.