KBLab/rixvox huggingface dataset:
Caroline Szyber (KD):
När jag lyssnar på Leif Nysmed känns det som att han borde ha kommit på den frukost som jag och Mats Green ordnade tidigare i våras, för jag måste ändå säga att man blir lite mörkrädd över den okunskap som både visats av delar av regeringen när den har lagt fram detta och nu även köps av stora delar av utskottet.
Slutsatserna är baserade på remissvar från kommunala handläggare, som själva tycker att detta kanske är lite jobbigt. Men den nationella samverkansgruppen för brand - som jobbar med detta, som träffas och som verkligen är en expertgrupp - säger att det är väldigt märkligt att man, efter att Boverket har tagit fram ett förslag, fortsätter att lägga brandskyddet under socialtjänstens ansvarsområde.
Som jag sa tidigare: Jag tror att det finns en jättestor risk att det här faller mellan stolarna i regeringens konstruktion, och jag tror att det finns en otroligt stor risk för godtycke. Jag har två frågor till Leif Nysmed. Den första är: Varför har ni inte tagit tag i problematiken med när ett äldreboende är byggt? Varför ska det vara årtalet 2012 som avgör vilken brandsäkerhet våra äldre får, alltså beroende på vilket äldreboende de bor i? Det är min första fråga.
Min andra fråga är: Varför lyssnar man inte på expertmyndigheten och gör detta mycket tydligare och sätter människors behov i fokus? Ofta vet man ju; dessa personer har varit i riskzonen länge, och de får stöd och hjälp i sina bostäder. Man kan till och med väldigt enkelt - vissa kommuner har testat det här - ha ett sprinklersystem och sedan ta bort det. Det blir ingen merkostnad.
Jag tycker verkligen att det i de här fallen är så tydligt att man har låtit kronor och ören avgöra mer än människors behov. Jag tycker att det är beklagligt och synd, Leif Nysmed, och jag tycker att det säger väldigt mycket om er syn på detta.
Caroline Szyber (KD):
Det är lite roligt att just Socialdemokraterna tycker att det är jobbigt med etiketter. Ni är mästare på att klistra på etiketter på allt och alla, att tala om att barn sätts på börsen och så vidare. För mig är det i detta fall glasklart att ni inte sätter människovärdet i centrum. Då tänker jag ha ett högt tonläge, precis som ni har i andra frågor. För mig är detta nämligen en hjärtefråga. Jag tycker att det är oerhört tydligt att man inte har satt människor i centrum utan att man tycker att det är jobbigt för vissa handläggare. Om jag ska vara helt ärlig: Fråga de flesta äldre!
Hur tror du att de får stöd och hjälp? Tror du att det är enkelt och att man bara går till socialtjänsten och får det? Vet du hur mycket anhöriga behöver slåss för att äldre i dag ska få den värdiga ålderdom som de har rätt till? Det är inte så att man själv bara ringer upp socialtjänsten och får en plats på ett äldreboende. Vi har brist på äldreboenden i de flesta av landets kommuner.
Jag vill verkligen ha ett svar från Leif Nysmed: Varför ska det spela roll för den säkerhet som de boende och personalen på ett äldreboende får om äldreboendet är byggt före eller efter 2012? I dag är det en jättestor skillnad. Ni har inte tagit tag i detta. Ni talar om att luta sig mot saker och ting. Ni kanske skulle luta er mot den expertgrupp som har jobbat med brandskyddsfrågor under lång tid - som ni själva har tillsatt - och lyssna på dem.
Jag tycker att det är tydligt att det är någonting annat som har satts i centrum - någonting är krångligt och kanske dyrt. Men jag tycker att vissa saker i vårt samhälle ska få kosta. En värdig ålderdom är en sådan sak.
Caroline Szyber (KD):
Morden på Fadime och Pela innebar ett uppvaknande inför ett förtryck som då var någonting som vi i Sverige hade liten eller ingen kunskap om alls. Det hedersrelaterade våldet, där kvinnor som inte underordnar sig vissa bestämmelser bestraffas, är en av de mest extrema former av kvinnoförtryck som finns.
På senare år har det hedersrelaterade våldet uppmärksammats i medierna och i den dagliga debatten, men vi får inte blunda för att kvinnor i Sverige i dag utsätts för detta avskyvärda övergrepp. Jag ska berätta lite grann om vad som inkluderas i hedersvåldsbegreppet. Tre områden brukar uppmärksammas: arrangerade äktenskap, könsstympning och våld och trakasserier.
Vad avser arrangerade äktenskap kan det i vissa fall handla om att underåriga flickor gifts bort utan varken samtycke eller möjlighet att förhindra äktenskap. Det finns inget förmildrande och definitivt inget hedervärt i hedersrelaterat våld. Det är ett förtryck som diskuteras även i andra länder. Vi kristdemokrater har länge velat kriminalisera barn- och tvångsäktenskap.
Jag vill också lyfta vikten av en ökad kunskap. När nu sommarlovet närmar sig om några månader har många skolor inte tillräckliga kunskaper eller resurser. Det är någonting som vi politiker måste ta på allvar. Skolorna har en nyckelroll i att förhindra detta våld.
Fortfarande finns det såväl socialtjänstkontor som skolor som ser det här som ett familjeproblem som man bäst löser genom att samla familjen och diskutera det. Då har man definitivt inte förstått problematiken. Någonting som jag gärna vill lyfta upp här i dag som vi tyvärr också ser är att det saknas kunskap hos många myndigheter.
Jag kan bara hoppas att den utredning som nu pågår kommer att ligga till grund för såväl ny lagstiftning för bättre samordning mellan myndigheter, vilken många gånger är bristfällig, som att vi framgent sätter de här unga kvinnorna i centrum och ger dem det stöd som de behöver. Det bör ändå efter denna inledning sägas att vi har varit naiva i Sverige. Det inkluderar även politiken gällande hedersproblematiken.
Än i dag duckar vissa politiker eller stoppar huvudet i sanden när det gäller de här frågorna. Vi ska göra precis tvärtom. Därför är jag i dag väldigt glad över att vi har två tydliga tillkännagivanden från riksdagen. Jag tänker läsa upp dem så att det blir tydligt vilka medskick vi här från Sveriges riksdag gör till vår regering.
Regeringen bör återkomma till riksdagen med ett lagförslag som innebär att ett äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag aldrig ska erkännas i Sverige om någon av parterna var under 18 år när någon av dem kom till Sverige. Det andra tillkännagivandet är att regeringen snarast möjligt bör utreda en översyn av lagstiftningen i syfte att säkerställa att utländska polygama äktenskap inte erkänns i Sverige. Holland har gått före.
De har visat att det går att markera mot barnäktenskap, och jag hoppas att även Sveriges riksdag gör det framöver.
Caroline Szyber (KD):
För några år sedan var jag på Fotografiska museet, som visade utställningen Too Young to Wed. Jag kommer fortfarande ihåg den, för den var otroligt stark. Man blev berörd. Jag blir verkligen bedrövad av hur det ser ut. Då menar jag inte bara i Sverige, där det kanske handlar om flickor i gymnasieåldern. Här handlar det om barn långt ned mot tioårsåldern. Det är verkligen avskyvärt, och jag skulle verkligen vilja att Sverige var ett föregångsland. Vi måste på olika sätt markera mot det här.
Jag vill lyfta fram Nederländerna, som jag tycker att utredningen tyvärr inte lyfter fram tillräckligt. Det är också ett EU-land, och där har de varit otroligt tydliga med att detta inte alls behöver begränsa EU-medborgarnas rätt till fri rörlighet. Här är det något helt annat vi pratar om, och då tycker jag inte att vi ska ha någon ventil alls. Jag vill ta upp frågan med Hillevi Larsson.
Hon var tydligare än regeringen har varit här tidigare, vilket är positivt. Det känns som om det går framåt. Men jag skulle ändå vilja lyfta fram det mycket stora arbete som har gjorts med barnkonventionen och att den ska bli svensk lag. Varför inte ta barnperspektivet på allvar redan nu? Varför inte ta chansen att markera här?
Caroline Szyber (KD):
Jag kan bara hoppas att det tydliga tillkännagivande som nu finns från civilutskottet tas med i det kommande beredningsarbetet hos regeringen och att man verkligen är lyhörd för detta. Det har redan kommit ett delbetänkande, där utredningen inte föreslår det vi vill. Jag tror som sagt att man även från politiskt håll måste vara mycket tydligare med de ståndpunkter man har.
Ska vi tala om tydlighet vill jag säga att när det gällde de polygama äktenskapen kallade vi ministern till utskottet. Vi kallade också ett antal myndigheter, och jag har sällan hört myndighetspersoner vara så tydliga som de var i den föredragningen. De säger själva att de inte har de redskap de behöver. De säger att dagens lagstiftning är bristfällig.
Skatteverket, den myndighet som har hand om det här, är en ren registreringsmyndighet. Man har fått många frågor om hur man gör det här, men man registrerar bara någon annans beslut. Därför tror jag att det är viktigt att den här utredningen tillsätts snarast. För mig som lagstiftare är det naturligt. Det är ingen enkel frågeställning. Jag är själv jurist och har tittat ganska mycket på den internationella rätten. Det är ingen enkel frågeställning.
Därför tror jag att det viktigaste är att man tillsätter en utredning som får titta på frågan och inte bereder just nu, innan man ens har en utredning att bereda. Jag hoppas verkligen att även det tillkännagivandet tas på största allvar och att regeringen återkommer snarast med det här. Som jag sa tidigare är det en viktig markering, och jag skulle önska att regeringen kunde vara tydligare med att man delar den synen.
Caroline Szyber (KD):
Detta är inte en interpellation om FN, men både i ministerns svar och i det jag är inne på känns det som att mycket landar i att det behövs ett reformerat och handlingskraftigt FN. FN är en unik och viktig organisation, lik ingen annan. Den samlar stater för att arbeta för fred och säkerhet. Trots detta är FN en organisation med stora problem.
Sverige befinner sig som FN-medlem jämte en mångfasetterad rad av länder med olika syn på demokrati, internationell rätt och mänskliga rättigheter. I mångt och mycket skiljer sig en del länder från vårt land. I dag används alltför ofta vetorätten av någon av de fem permanenta medlemsstaterna i säkerhetsrådet för att politisera redan infekterade frågor och driva sin egen agenda i stället för att, som det var tänkt när säkerhetsrådet konstruerades, användas för att stoppa farliga förslag.
Utrikesministern är tydlig med - vilket jag är positiv till - att man måste fundera mer på sakfrågor än att använda dessa forum till redan politiskt infekterade frågor och politiska konfliktfrågor.
Jag kan bara hoppas att utrikesministern tar med sig några av medskicken härifrån kammaren när det gäller såväl hur FN behöver utvecklas som det farliga i att låta enskilda länder diktera så tydligt över andra och använda freds- och säkerhetspolitiska organ för politiska markeringar av helt andra slag.
Caroline Szyber (KD):
Min fråga går till statsrådet Åsa Regnér. Metoo-kampanjen är viktig. Jag blir bedrövad över hur många som har drabbats och hur vanligt det är överallt. Men jag kände en sådan kraft i söndags när jag såg alla manifestationer runt om i landet. Tarana Burke som startade kampanjen satte också ord på det som är viktigt: förståelse och empati. Då får vi fler som orkar berätta och anmäla.
Jag blev därför bedrövad när jag såg en debatt mellan statsrådet och min partiledare, Ebba Busch Thor, i Agenda i söndags. Statsrådet pratade mer om vårdnadsbidrag än om hur vi ska markera mot sexuella trakasserier. Min fråga till statsrådet, som inte besvarades i Agenda i söndags, är: Vad gör staten för att fler ska våga anmäla och för att dessa anmälningar ska prioriteras och utredas?
Caroline Szyber (KD):
Politiken måste ge redskap för en förändring. Det handlar om värderingar, och jag vill ha en politik som förebygger brott. Lagstiftningen ska vara normativ och visa vad som är rätt och fel. Metoo-kampanjen är ett sätt visa att de som har utsatts inte är ensamma, utan att de är sedda, hörda och förstådda. Politiken borde göra detsamma. Därför borde man gå från ord till handling. Det är olyckligt att samtyckeslagstiftningen har dragit ut så på tiden.
Kent Ekeroth (SD):
I detta betänkande har vi en reservation, nr 6, som jag härmed yrkar bifall till. Jag är tämligen säker på att jag kommer att få höra från alliansföreträdarna att det redan ligger en utredning om brottsofferskadestånd. Varför lägger vi då fram en motion, när det redan ligger en utredning? Borde vi inte invänta utredningen? Vi kommer säkert att få höra det.
Men i uppdraget till utredningen står det att det ska utredas om det finns skäl att begränsa Brottsoffermyndighetens möjlighet att göra självständiga skadeståndsrättsliga bedömningar samt om det finns skäl att lindra kraven som ställs på brottsoffret att själv söka upp sin ersättning. Det är just detta "om" som vi menar är omotiverat. Oavsett vad utredningen kommer fram till - jag antar att den kommer fram till att det inte ska vara någon ändring på detta - kommer vi fortfarande att tycka att det ska vara en ändring.
Vi anser att brottsoffret inte ska behöva göra det som krävs av dagens system. Därför har vi lagt fram denna motion; vi vill att det ska utredas hur det ska gå till, inte om det ska göras.
Kent Ekeroth (SD):
När det gäller betänkandet om unga lagöverträdare valde SD att bilda en majoritet tillsammans med S, V och MP. Vi gjorde det för att vi ansåg att den utskottstext som blev resultatet av denna majoritet låg närmare vår ståndpunkt än den text som allianspartierna ursprungligen föreslog. Det gällde behovet av en snabbare hantering av ungdomsbrott.
Men som Johan Linander sade verkar alla vara rörande överens i denna fråga, och det är ju bra. Vi förespråkar också en revidering av lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare så att den endast ska omfatta personer som var under 18 år när gärningen begicks.
Vi har sett flera fall i Sverige där personer som är mellan 18 och 21 år har begått fruktansvärda brott som våldtäkt, grov misshandel och så vidare, men på grund av denna lag har de fått alltför låga, ofta löjeväckande låga, straff. En 20-åring som misshandlar någon grovt har inte på något sätt förtjänat en mildare dom, vilket ofta blir fallet med dagens lagstiftning. Detta är helt oacceptabelt, menar vi.
Lagen bör revideras så att de får det straff de förtjänar. Jag yrkar bifall till utskottets förslag under punkterna 1 och 2 och bifall till reservation 4 under punkt 3.
Kent Ekeroth (SD):
Nu hamnade jag sist här med en talartid på fyra minuter. Det beror på att jag inte blev uppskriven på listan som gick runt på mötet, och det beror i sin tur på att jag själv inte var på det möte då det här justerades, utan det var en kollega som i all hast fick rycka in eftersom jag inte var tillgänglig. Min tanke var ursprungligen att inte yrka bifall till reservation nr 5 om framtagande av en behandlingsplan. Det gör jag inte i dag heller, utan jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 4.
När det gäller obligatoriska konfrontationer, som vi motionerat om, är det två talare här, Bouveng och Pehrson, som har påstått att vi vill tvinga brottoffren till de här konfrontationerna. På två ställen i motionen står det uttryckligen att det ska vara frivilligt för brottsoffret att avgöra om man vill möta den som har begått brottet. Det står svart på vitt två gånger om.
Man kan fråga sig om Pehrson och Bouveng inte kan läsa eller om de helt enkelt inte bekymrar sig om att läsa motionen över huvud taget, för där framgår detta med all önskvärd tydlighet. Sedan kan man tycka precis vad man vill om konfrontationer med dem som har begått brottet. Man kan tycka att det är bra eller dåligt att man ska göra det när brottslingen inte vill det, men vi lämnar det till brottsoffret att avgöra.
Om brottsoffret känner ett starkt behov av att träffa den som gjorde det för att förklara sig själv, ställa en fråga eller göra vad det än må vara trots att brottslingen inte vill det ska de ges möjlighet att göra det också. Det måste vara upp till brottsoffret. Sedan kan man avråda dem från att göra det, men det måste vara upp till brottsoffret om man vill konfrontera den som har begått brottet. Det är alltså en möjlighet vi vill ge dem. En möjlighet kan knappast vara fel.
Reservation 4 handlar om drogfrihet vid obevakade permissioner. Det finns inte något krav på drogfrihet vid beviljande av permission i dag. Visst ska institutionen testa om den brottsling som sitter inlåst har gjort något fel eller inte, men vi menar att det borde finnas ett krav på detta.
Vi ser ingen motsättning i att införa det här kravet, för jag antar att alla är intresserade av att de ska vara drogfria även innan permissionen. Det finns till och med ställen på de här institutionerna där brottslingarna tas i förvar för att de är påverkade av droger eller alkohol. Det är väl inte jättekonstigt att vilja ha ett sådant system. Jag yrkar alltså bifall till reservation 1 och 4 men inte till reservation 5.
Kent Ekeroth (SD):
Precis som Johan Pehrson gjorde ett misstag när han kritiserade oss gjorde jag ett misstag när jag tyvärr inte var närvarande vid justeringen av det här ärendet. Jag hade inte tänkt yrka bifall till detta med ett framtagande av en behandlingsplan såsom det står i motionen. Jag tänkte ta tillbaka det yrkandet i enlighet med bland annat det argument som Johan Pehrson framfört. Det är ingenting vi yrkar bifall till här i dag heller. Vi är nog hyfsat överens i den frågan. Det berodde på att vi hastigt fick kalla in en ersättare där. Där gjorde vi ett litet misstag, precis som Johan Pehrson gjorde ett misstag i sitt anförande.
Vi menar inte att konfrontationer kommer att lösa alla problem, men i den här motionen menar vi att det är viktigt att brottsoffret ska få möjlighet att göra det om han eller hon känner att man vill träffa den som gjorde det. Man kan avråda från det. Det kan finnas problem med att möta någon som inte vill göra det. Men jag tror att om man sitter öga mot öga med någon som man har misshandlat eller våldtagit kan man nog ofta reagera annorlunda än man gjorde vid det första tillfället.
Om brottsoffret har fått all den här informationen, att brottslingen inte vill och att det kan bli oönskade effekter, och ändå känner starkt att man vill träffa den som har gjort en illa menar vi att brottsoffret ska ha den möjligheten. Vi menar att det är viktigt att ställa sig på brottsoffrets sida. Så länge brottsoffret har den kunskap och information som behövs ska vi ge möjligheten att konfrontera brottslingen.
Kent Ekeroth (SD):
I det här betänkandet har vi tre reservationer, 14, 15 och 16. Vi yrkar bifall till samtliga tre. Jag ska kort beröra de här tre reservationerna. Den första handlar om Tullverkets befogenheter att leta efter stöldgods. I dag tillåts inte Tullverket att leta efter stöldgods som lämnar landet.
I den här reservationen menar jag att de borde ha den här möjligheten. I utskottets ställningstagande i betänkandet står det att ett betänkande bereds inom Regeringskansliet och att de vill avvakta det här betänkandet. Det brukar ofta vara så från regeringens håll att olika frågor ligger i olika betänkanden. Det är bra, men jag hoppas att den utredningen kommer fram till precis det här, att Tullverket behöver de här befogenheterna.
Vi yrkar bifall till denna reservation, för vi anser att de bör ha dessa befogenheter. Reservation 15 handlar om att ge Tullverket ytterligare befogenheter, bland annat att lagra information om personer som dömts för smugglings- och langningsbrott. Det handlar om att göra fysiska kontroller i skatteupplag och inleda förundersökningar när det gäller människosmuggling, till exempel.
I betänkandet skriver utskottet att de inte är beredda att föreslå att Tullverkets befogenheter ska utvidgas utöver vad som har redovisats. De lyfter fram att det finns möjligheter för Tullverket att samverka med andra. Vi menar dock att Tullverket bör ha de här befogenheterna och säkert många andra befogenheter, som vi ämnar återkomma till i höst.
Vid Öresundsbron har till exempel Öresundskonsortiet rätt att registrera registreringsnummer på bilarna, men Tullverket har inte den rättigheten när det gäller brottsbekämpande ändamål. Det finns alltså mycket inom Tullverket som behöver rättas till, och de bör ges befogenheter för att kunna bekämpa brottslighet bättre. Därför yrkar vi bifall till reservation nr 15. Sist, men inte minst, har vi vår motion om offentliga brottsregister.
Det handlar om att man ska ha ett offentligt register över dömda pedofiler som bedöms ha hög återfallsrisk alternativt våldtäktsmän som har dömts ett flertal gånger. Vi menar att det är väldigt viktigt att ha den möjligheten för att förhindra att det blir fler offer. Barnfamiljer ska kunna kontrollera om det finns någon som har en hög återfallsrisk i bostadsområdet.
Med denna vetskap kan man kanske förhindra att barnen kommer i kontakt med den här personen. Eller så väljer människor att inte flytta dit i första taget. Detta är alltså en åtgärd som vi menar bör införas helt enkelt för att värna de blivande offren och förhindra att det blir offer i första taget.
Motargumentet mot det här är att det kränker folks integritet, men återigen måste man ställa integritetsperspektivet mot perspektivet för framtida eller befintliga brottsoffer. Vi menar att om det finns möjlighet att förhindra att någon blir offer för till exempel en pedofil är det värt att ta den integritetskränkningen. Därför har vi lagt fram denna motion och yrkar på den.
Kent Ekeroth (SD):
Rörande det straffrättsliga området har SD lagt fram förslag om införande av riktiga livstidsstraff, generella straffskärpningar för brott mot liv och hälsa samt borttagande av den så kallade mängdrabatten. Dessa har inte hörsammats av de andra partierna, som uppenbarligen anser att de straff vi i dag har för våldsbrott är tillfredsställande och att den så kallade mängdrabatten för brott är försvarlig.
Men det är väl heller ingen nyhet att SD har en annan syn på brott och straff än övriga partier i den här församlingen. Utöver detta har vi stött andra motioner, då vi inte är bundna av något block utan kan och kommer att stödja motioner från enskilda riksdagsledamöter eller vad det må vara så länge vi anser att de är i linje med vår politik.
Exempel på sådana motioner, som även dessa inte fick något majoritetsstöd, ofta inte ens något stöd från de egna partierna, är kriminalisering av barn- och skenäktenskap, införandet av en ny straffnivå för våldtäkt, nämligen synnerligen grov våldtäkt, skyldighet för rattfylleridömda att delta i konfrontationer med offer för rattfylleribrott och förlängning av strafftiden när brottet har koppling till organiserad brottslighet.
Men speciellt en motion sticker ut, nämligen den om kriminalisering av deltagande i militära operationer utomlands. Där handlar det om att ge rättsväsendet möjligheter att vidta åtgärder mot personer som åker till exempelvis Afghanistan eller Pakistan för att delta i läger där man tränas för att bygga bomber och utföra terrorattacker och i gerillakrigföring, med andra ord terroristläger. Säpo angav självt i sin rapport att folk med denna typ av träning som kommer till Sverige utgör det största inhemska hotet.
Trots detta var det inget annat parti än Sverigedemokraterna som röstade för denna motion i utskottet. Detta var två dagar efter att terrordådet i Stockholm den 11 december utfördes. Inte ens i ljuset av detta dåd kunde något av de andra partierna förmå sig att vidta snabba åtgärder för att täppa till detta hål i svensk lagstiftning. Det tycker vi är beklagligt.
Vi ställer oss bakom alla våra reservationer, men yrkar bifall till följande: reservationerna 5, 6, 9, 15, 16 och 21-27.