KBLab/rixvox huggingface dataset:
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag tackar så mycket för denna fråga. Ja, som ledamoten Wiking väl känner till har just samhällets utsatta barn varit en av mina hjärtefrågor långt innan jag kom in i Sveriges riksdag. Jag har, som ledamoten nämnde, arbetat som lärare på högstadiet under ganska många år och därmed också mött många barn och unga i olika situationer.
Jag har många gånger blivit frustrerad och förtvivlad över att det har kunnat gå så långt innan samhället reagerar. Barn har kunnat fara illa genom en skola upp till årskurs 7 utan att någon egentligen har slagit larm på det vis som vi faktiskt har en skyldighet som vuxna att göra - det gäller personal i både skolan och förskolan.
Det har många gånger fått mig att reflektera över bland annat den dåliga kunskap som finns om vårt ansvar och vår skyldighet att orosanmäla när vi förstår att någonting är riktigt fel.
Det leder mig också in på något, innan jag kommer vidare till att vi behöver ha längre behandlingstider: Det är min fulla övertygelse att vi behöver göra oerhört mycket mer för att barn inte ens ska hamna på Sis-hem.
När man har kommit dithän att det är Sis som gäller behöver man mer tid än tre månader, oavsett om man behöver ha rehabilitering för ett kriminellt beteende eller om man behöver rehabiliteras från sitt drogberoende eller om man har svåra psykiatriska problem - för att nämna något. Men, fru talman, jag vill säga att det stora problemet är att vi har gjort för lite innan barnen hamnar på Sis.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag måste uppriktigt säga att jag inte riktigt förstod den sista frågan. Att låsa in dem var väl inte riktigt det jag sa i mitt första anförande. Det handlar om att vi måste börja jobba med förebyggande insatser. Vi har ett arbete när det gäller till exempel lex Lilla hjärtat. Vi är sju partier som driver på ledamoten Wikings parti för att man ska åstadkomma någonting. Där har vi haft väldigt lite framgång.
Vi har till och med varit tvungna att göra något så unikt som att tillsätta en egen utredare, vilket aldrig har hänt tidigare i Sveriges historia. Det börjar redan där. Vi har en väldigt stark föräldrarätt. Vi vet att vi behöver se till att ge barn en röst och ett utrymme att höras, och vi behöver tidigt ge dem ett stöd. Hade vi gjort detta hade vi inte sett så många barn som är i behov av Sis-hem.
När det gäller Sis-hem eller all vård runt barn vill vi skärpa kraven på kvalitet. Vi vill ha tillståndsplikt. Vi vill att det ska finnas tydliga kvalitetskriterier som gäller över hela landet. Jag såg olika exempel när jag reste över landet. Det såg olika men ändå sorgligt lika ut, om jag kan uttrycka mig på det viset. Det fanns nämligen stora brister överallt.
Vi måste se till att det blir ett större nationellt ansvarstagande när det gäller detta. Vi behöver ha en systematisk uppföljning. Det har vi moderater också föreslagit att vi ska ha. Vi behöver ha det varje år, tror jag, tills vi i socialutskottet ser att det mycket mer långsiktigt och hållbart har förändrats för de här barnen.
Men vi ser också - och det har vi lagt fram förslag om - att vi behöver ta ett annat finansiellt ansvar när det gäller dessa placerade barn, beroende på att det ser väldigt olika ut i kommunerna och att det prioriteras olika. Där har jag inte sett några förslag från den sittande regeringen, och det är inte acceptabelt.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Tack så mycket, ledamoten Nilsson, för denna fråga! Vi står just nu i en situation där utvecklingen sker snabbt. Det vi vet är att det i dag inte är patienter som är svårt sjuka i covid som ligger på våra sjukhus.
Det är andra sjukdomar, och det gör att belastningen på sjukvården är svår - främst därför att personal i flera samhällskritiska funktioner just nu i hög utsträckning är hemma i karantän, med symtom eller för att vårda sjuka barn. Detta är naturligtvis en svårighet. Det positiva verkar vara att smittan drar fram över vår befolkning i en oerhörd hastighet.
Det gör att vi har goda skäl att hoppas att vi till den 31 mars ska vara ur den absolut värsta delen. Vår förhoppning - jag tror att jag talar för oss alla - är att vi ska kunna slippa pandemilagen, som ändå är en väldigt ingripande lag i människors liv, efter den 31 mars. Vi vet naturligtvis inte detta.
Det innebär att vi kan komma att behöva fatta ett nytt beslut längre fram. Men det som skedde för ett par veckor sedan var ju att regeringen helt utan att informera riksdagens partier gick ut med väldigt långtgående restriktioner. Mina frågor till ledamoten Nilsson är: Tycker ledamoten Nilsson att framförhållningen från regeringens sida var rimlig?
Var det rimligt att gå ut med så här långtgående restriktioner? Har dessa restriktioner blivit logiska, och drabbar de utsatta branscher på ett rimligt sätt?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag noterar att det inte blir några svar på de frågor jag ställer: Har framförhållningen varit rimlig? Var det rimligt att de människor som finns i och bakom dessa branscher, hårt arbetande människor som fick sina förutsättningar helt och hållet förändrade över en natt, fick ställa om med denna korta framförhållning?
Jag tror att kanske inte ens Socialdemokraterna tycker att detta var rimligt. Jag var väldigt tydlig när jag svarade i mitt förra inlägg. Vi vet inte var vi befinner oss den 31 mars. Men utgångspunkten är naturligtvis att lagen ska avskaffas så fort det bara är möjligt. Vår uppmaning till regeringen var också väldigt tydlig. Man ska i betydligt större utsträckning använda sig av mindre långtgående restriktioner och vaccinpassen.
Det är skillnad på att vara vaccinerad och att vara ovaccinerad. Det är till största delen de ovaccinerade som i dag belastar sjukvården. Det gör man annars inte riktigt längre om man inte har en underliggande sjukdom eller något annat sådant bekymmer. Det är en stor skillnad. Det är väldigt viktigt att vi i så stor utsträckning som möjligt håller det svenska samhället öppet när så är möjligt.
Jag betonar det igen mot bakgrund av att vi just nu befinner oss i en allvarlig situation där smittspridningen eskalerar ganska snabbt. Det gör att man för tillfället just nu måste fatta beslut med stor balans. Vi anser att man gjorde detta alltför långtgående den 11 januari.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Frågan riktas till det statsråd som tar de allmänpolitiska frågorna. Förra veckan blev det offentligt att den oberoende Coronakommissionen under lång tid nekats information man anser sig behöva för att fullgöra sitt uppdrag att granska regeringens hantering av pandemin. Socialminister Hallengren har såväl i socialutskottet som i medier hävdat att hon lämnat ut all information.
Det är uppenbarligen inte sant, eftersom Coronakommissionen tvingades att offentligt klargöra att regeringen vägrar lämna ut relevanta och nödvändiga handlingar som Coronakommissionen vet finns. Min fråga till statsrådet och till regeringen är därför: Tänker regeringen nu lämna ut alla relevanta och nödvändiga handlingar som Coronakommissionen anser sig behöva?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag tackar för svaret. GSS, gruppen för strategisk samordning, är ju inte vilken grupp som helst. Den består bland annat av socialministerns och nuvarande statsministerns närmaste medarbetare, det vill säga socialdemokratiska statssekreterare. Att dessa inte skulle ha dokumenterat sina möten faller på sin egen orimlighet. Vad är det regeringen vill mörka och dölja genom att inte lämna ut dessa handlingar?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Det går i dessa dagar inte att värja sig för det fasansfulla som sker i Ukraina. Samtidigt måste dock arbetet gå vidare i Sveriges riksdag. I tisdags kom den utredning gällande LVU och tvångsplacerade barn som vi moderater har initierat och som sex av riksdagens åtta partier står bakom - alla partier utom Socialdemokraterna och Miljöpartiet.
Socialministern har hävdat att det inte är möjligt att ha barnets bästa som ett eget rekvisit i lagstiftningen, men just detta föreslår utredaren Anders Hagsgård - det vill säga det som skulle bli lex Lilla hjärtat på riktigt.
Då är min fråga till socialministern: Hur avser regeringen och socialministern att gå vidare med denna utredning för att förbättra det som slutgiltigt ska bli lex Lilla hjärtat?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Tack för svaret, ministern! Jag har den bestämda uppfattningen att när vi ska arbeta för att våra mest utsatta barn ska få det bättre gör vi det bäst om vi gör det över alla partigränser och på ett så långsiktigt sätt som bara är möjligt. Utan tvekan är det så att delar av den lagrådsremiss vi fått ta del av inte helt överensstämmer med de delar som finns i utredningen.
Jag sträcker då fram en hand för ett gemensamt arbete. Vad svarar ministern?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
För en tid sedan överlämnade regeringen propositionen om lex Lilla hjärtat till riksdagen. Där saknade vi framför allt det viktiga förslaget om att göra barnet till ett eget rättsobjekt. Socialministern sa: Särskilt viktigt är de nya bestämmelserna om drogtest. Detta handlar om barn som samhället tvingas omhänderta för att deras föräldrar knarkar, missbrukar droger.
Även med regeringens förslag kan det innebära att barn lämnas tillbaka till sina vårdnadshavare utan att samhället har kunnat säkerställa att de faktiskt är drogfria. Vi moderater kräver att dessa drogtester blir obligatoriska - inte möjliga och därmed frivilliga, som regeringen föreslår.
Varför är regeringen inte beredd att göra sitt yttersta för barns säkerhet och trygghet, och varför föreslår regeringen att dessa drogtester ska vara frivilliga och inte obligatoriska?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag vill börja med att verkligen tacka ledamoten Nylund Watz för frågan om de 10 miljonerna. När jag dessutom förstår på ledamoten Björck att det är många socialdemokrater som har lagt ned mycket tid på att fundera på vad dessa 10 miljoner kan tänkas gå till blir jag ännu gladare över att nu kunna stoppa detta huvudbry.
Det är klart att om man lite mer noggrant hade läst det som står i regeringens förslag om detta hade man kanske inte behövt lägga ned så enormt mycket tankemöda på det här utan kunnat ägna sig åt något mer konstruktivt. När man avsätter en summa på 10 miljoner är det naturligtvis tydligt att de ska gå till att bygga upp centralt stöd till socialtjänsterna i hela landet.
Jag trodde i min enfald att alla förstått att det var så - att 10 miljoner inte är en summa som man fördelar på 290 kommuner, utan något helt annat. Frågan från ledamoten, med förstärkning här av en annan ledamot, visar dock klart och tydligt att alla inte förstått detta, och jag vill tacka ledamoten för möjligheten att få klargöra det.
Totalt satsas det i budgeten en dryg miljard på förebyggande arbete och på att förstärka för de allra mest utsatta barnen. Jag är Sveriges första renodlade socialtjänstminister. Det är ett sätt att från regeringens sida tala om vilket fokus vi lägger på frågor som gäller socialtjänsten och alla uppdrag som är kopplade till den.
Tittar man tydligt i Tidöavtalet ser man också att det finns inte mindre än 22 punkter som pratar om det förebyggande arbetet. Jag rekommenderar läsning även av dessa 22 punkter. Jag kan också rekommendera det 52-punktsprogram som Moderaterna presenterade i valrörelsen, som också inriktar sig på en rad förebyggande arbeten.
Jag är, herr talman, mycket orolig för hur de kriminella nätverken breder ut sig. Och jag är oerhört orolig - och uppfattar att övriga ledamöter också är det - över att så unga personer som tioåringar rekryteras in i våra kriminella nätverk.
Rapporteringen från medierna de senaste veckorna har handlat om ett antal fjorton- och femtonåringar. Jag ställer mig i mitt stilla sinne frågan vad dessa ledamöter, som nu så tydligt vet vad som behöver ske, och den förra regeringen gjorde under åtta års tid för att stoppa rekryteringen av dessa unga. Denna rekrytering påbörjades nämligen inte häromveckan eller härommånaden.
Detta är en utveckling som har pågått under lång tid och som Moderaterna och övrig opposition arbetade starkt med i oppositionsläge. Vi gjorde en mängd tillkännagivanden för att stöta på den dåvarande röda regeringen.
Till min stora glädje tvingade vi därmed den gamla regeringen att tillsätta en del av de utredningar som är helt nödvändiga för att förändra lagstiftningen.
De utredningarna kommer vi att få glädjen att kunna omsätta i lagstiftning för att förbättra verktygen för socialtjänsten, men också för lagförande myndigheter, för att kunna möta denna oerhört oroande utveckling.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag önskar verkligen att detta var mer än prat från de socialdemokratiska ledamöterna. Jag kommer ju till ett departement, till en lagstiftning som har uppenbara brister, där det finns mycket att göra och åtgärda. Att ägna sig åt brottsförebyggande arbete är inte det som den tidigare regeringen har gjort.
Precis som alltid när Socialdemokraterna pratar innebär "substantiellt" tydligen att lägga pengar, men det som verkligen är substantiellt är att ge verktygen. Jag reser just nu runt till socialtjänsterna runt omkring i Sverige. Jag föreslår att ledamöterna gör detsamma. Jag gjorde det också under min tid i opposition.
Det socialtjänsterna och socialsekreterarna runt omkring i Sverige efterfrågar är fler verktyg, och de har efterfrågat det i åtta års tid.
Jag kommer också till ett departement där utredningen om socialtjänstlagen har legat sedan 2020 därför att tidigare ansvarigt statsråd inte har gått vidare med den nödvändiga lagstiftningen. När jag möter Sveriges socialchefer, SKR och socialsekreterare undrar de varför arbetet med lagen inte har skridit fram. Vi kommer att gå fram med denna lagstiftning.
Jag har aviserat att vi kommer att lägga den lagrådsremissen år 2024. Varför gör jag det då inte på direkten? Jo, därför att det finns vissa brister. När utredaren Margareta Winberg fick sitt uppdrag lade man också till att det inte fick finnas några kostnadsökningar. Då, mina vänner, blir alla dessa vackra ord om att lägga miljarder ganska tomma och innehållslösa!
Får en utredare med i sina direktiv att det inte får vara kostnadsdrivande, hur ska man då tolka detta? Detta är den situation jag har att hantera just nu. Det finns delar i detta som är otroligt bra, och dem ska vi gå vidare med. Vi ska se till att vi verkligen har åtgärder som får effekt och att vi kan ha best practice.
Vi vet att det finns socialtjänster i Sverige som arbetar på ett oerhört bra och förebyggande sätt. Det ska vi säkerställa och hjälpa till och se till att också andra socialtjänster får möjlighet att göra. När jag reser runt träffar jag också de socialtjänster som pekar på hur jobbigt det är att komma fram med ett långsiktigt arbete med den stora personalomsättningen.
Det är de yngsta socialsekreterarna som ofta får göra de mest komplicerade utredningarna. De står också, som de beskriver det, utan den viktiga kompetens som man behöver för att hantera barn och ungdomar på väg in i kriminalitet. De saknar kontakt och möjlighet att samarbeta och samverka på ett bra sätt med polisen, skolan och hälso- och sjukvården.
Den sekretess som är en del av hindret har funnits under lång tid, men vi är på väg att hitta en lagstiftning som ska kunna bryta ned de hindren. Det finns åtskilliga förslag. Jag förstår att ni verkligen är ivriga att se vad den här regeringen har presterat efter tre månader. Men jag kan försäkra er, kära vänner, att ni inte behöver vara oroliga.
Det kommer ett ganska stort batteri av åtgärder när det gäller just förebyggande arbete som riktar sig mot våra unga. Varje unge förtjänar en positiv framtid i Sverige. I dag är en av de allra viktigaste uppgifterna att bryta rekryteringen till de kriminella nätverken.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Tack än en gång, Ingela Nylund Watz och Patrik Björck, för en bra debatt! Jag tycker verkligen att en av de viktigaste frågor vi kan debattera just nu är på vilket sätt vi tillsammans kan hjälpas åt med det brottsförebyggande arbetet. Jag ser egentligen inte att det ska finnas några större politiska skiljaktigheter. Vi har ett gemensamt intresse av att rädda nästa generation från att rekryteras till de kriminella nätverken. Jag åker väldigt gärna till Södertälje.
Det är en av de kommuner jag har tänkt att jag ska besöka, och det finns åtskilliga fler att besöka. Jag konstaterar dock att under sina åtta år i regeringsställning hade Socialdemokraterna inte de pengar som de nu plötsligt har när de befinner sig i opposition.
Jag vill än en gång understryka att det är så mycket verktyg som saknas men som vi i den här regeringen har för avsikt att ge våra socialtjänster, våra kommuner, polisen och hälso- och sjukvården. De måste kunna möta alla de där tråkiga fallen som vi i dag har satt namn på som lex Lilla hjärtat, lex Tintin eller lex Luna.
Det handlar om brister som har blottlagts genom dessa barns tragiska öde. Vi kommer att möta detta med lagstiftning som kommer att ge verktyg till våra socialtjänster och övriga myndigheter att jobba på ett effektivt och verkningsfullt brottsförebyggande sätt.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Christofer Bergenblock har frågat mig om jag och regeringen avser att genomföra ett förstatligande av den personliga assistansen under mandatperioden.
Christofer Bergenblock ställer frågan mot bakgrund av vad som framgår av Tidöavtalet och regeringsförklaringen i fråga om den pågående Huvudmannaskapsutredningen, som ska redovisa sina förslag senast den 1 mars 2023.
Målsättningen för den här regeringen är fortfarande ett statligt ansvar för den personliga assistansen, och det finns ett brett stöd för detta i riksdagen.
Som Christofer Bergenblock faktiskt känner till har jag också initierat ett utskottsinitiativ, som bifölls av kammaren den 26 november 2020, om att skyndsamt ta initiativ till en utredning som har ett statligt helhetsansvar för personlig assistans som målsättning.
Varken regeringen eller jag som enskilt statsråd kan ta ställning till hur ett statligt huvudmannaskap ska organiseras och genomföras innan utredningen har redovisat förslagen och dessa har remitterats. Det är först då som regeringen kan ta ställning.
Det är också därför som Moderaterna, tillsammans med Liberalerna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna i Tidöavtalet, och statsministern i sin regeringsförklaring har förtydligat att åtgärder för ett statligt helhetsansvar för personlig assistans inom ramen för LSS ska övervägas med målsättningen om ett statligt ansvar.
Detta ligger också i linje med riksdagens tillkännagivande. Jag anser att det är en ansvarsfull politik att avge våra målsättningar och utifrån det noga och omsorgsfullt analysera de åtgärder som behövs för att kunna föreslå ett statligt helhetsansvar för den personliga assistansen.
Det är på det sättet vi kan genomföra en reform som kommer att skapa långsiktiga och stabila förutsättningar för en personlig assistans som är av god kvalitet och som präglas av hög rättssäkerhet i hela landet och möjligheter till uppföljning och kontroll.
Detta kommer också att få stor betydelse för alla som behöver personlig assistans för att kunna vara fullt delaktiga i samhällslivet med målet att leva som andra.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag vill också passa på att rikta ett varmt tack till Christofer Bergenblock, både för lyckönskningen och för denna viktiga fråga. Den som tittar bakåt i riksdagens protokoll kan se att jag har haft ett mångårigt engagemang i dessa frågor och att vi moderater tillsammans med representanter för övriga partier i Tidöavtalet har varit väldigt engagerade och pådrivande i denna fråga. Fru talman!
Bakom oss ligger två mandatperioder med såväl förändringar som väldigt stor oro när det gäller LSS, med särskilt fokus på just den personliga assistansen.
Något som måste kännas tråkigt för Christofer Bergenblock är att de goda intentioner som Centerpartiet och Liberalerna fick med i den så kallade januariöverenskommelsen blev hanterade på ett sådant sätt av Socialdemokraterna att utredningen drog ut på tiden.
Det var också skälet till att Moderaterna tillsammans med Vänsterpartiet och Kristdemokraterna till slut såg sig nödsakade att lägga fram det här utskottsinitiativet. Vid den debatt vi höll den 26 november 2020 stod Centerpartiet inte bakom vårt utskottsinitiativ.
Hon framhöll också: "En avgörande faktor för att det ska bli rätt från början när det gäller frågan om huvudmannaskapet är tiden. Vi måste låta utredningen få den tid som faktiskt krävs. Vi ska nämligen inte glömma att detta är den mest omfattande och komplicerade förändringen för den personliga assistansen sedan den infördes 1994."
Utredningen kom, efter många om och men, äntligen till stånd efter vårt utskottsinitiativ. Jag gläds nu åt att den ska presenteras den 1 mars 2023. Utredningens direktiv var tämligen tydliga. Utredaren, Lars Lööf, har också varit tydlig.
Vi har all anledning att hysa stor förväntan på det resultat som ska komma i utredningen. Men det vore ansvarslöst av mig som statsråd och representant för regeringen att föregripa vad utredningen kommer att visa.
Jag tror att vi med höga förväntningar kan se tiden an fram till den 1 mars, då jag hoppas att vi kommer att ha fortsatta konstruktiva debatter om hur den personliga assistansen ska utformas i framtiden.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag kan försäkra Christofer Bergenblock om att jag och regeringen delar hans engagemang och håller med om betydelsen av att den personliga assistansen framtidsmässigt utformas på ett tryggt och säkert sätt. Som regeringen ser det finns det stora möjligheter att kunna utveckla den viktiga frihetsreform som personlig assistans är.
Det kommer att kräva ett helhetstänkande som omfattar alla delar som krävs för att få ihop ett långsiktigt stabilt och hållbart regelverk och en organisation för insatsen personlig assistans. Detta rör såväl lagar som finansiering - en del som utredningen för övrigt också tittar på.
Därutöver ser vi naturligtvis att även rättssäkerheten är en viktig del i ett enhetligt huvudmannaskap. Vi behöver därtill ha stärkt kvalitet. Kontinuiteten har varit ett stort bekymmer, och som ledamoten säkert känner till har det varit en del av den stora oro som de berörda under den tidigare regeringen har känt. Vi behöver därtill säkerställa mångfald, valfrihet och regelbunden tillsyn och uppföljning.
Därtill kommer den så oerhört viktiga myndighetsutövningen. Men allt ska fungera och hänga ihop. Dagens delade huvudmannaskap för den personliga assistansen möjliggör övervältring av kostnader.
Det skapar otydliga ansvarsgränser, och det skapar inte heller några reella incitament att utveckla andra stödformer, vilket leder till brister i insyn och uppföljning.
Nu säger Tidöavtalet att utifrån de utredningsförslag som väntas bli presenterade i mars 2023 ska, utöver åtgärder för ett statligt helhetsansvar för personlig assistans inom ramen för LSS, åtgärder övervägas med målsättningen om ett statligt ansvar. Jag får därför be ledamoten att ge sig till tåls tills utredningen kommer med sina förslag.
Men jag upprepar återigen att jag tror att såväl regeringen som ledamoten har skäl att se tiden an och vänta sig positiva saker i framtiden, då tydligheten i de direktiv som Lars Lööf arbetar efter kommer att ge oss positiva ingångsvärden. Det är jag övertygad om. Det går dock inte att föregripa vad en utredning kommer att säga.
Det kan jag inte som ansvarigt och ansvarsfullt statsråd stå här och göra. Liksom Christofer Bergenblock kommer regeringen och ansvarigt statsråd, det vill säga jag själv, att få vänta till den 1 mars med att se vad utredningen presenterar.