KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Jag uppskattar att Peter Hultqvist och Micke Damberg, som ytterst har väckt interpellationen, uppmärksammar problem i förskolan. Det är omöjligt för kammaren att gå in och diskutera en enskild förskola på en viss plats och att här värdera vem som har gjort fel och vad.
Jag har inte ens djupdykt ned i just denna förskola inför debatten, för jag tycker att debatten inte kan föras på det sättet i kammaren, vi måste föra den mer principiellt. Kommunerna har ansvaret. När jag talar om sanktioner för dem som inte sköter sig kan de riktas både mot kommuner och mot huvudmän beroende på vad frågan gäller.
Jag blir lika upprörd när det är missförhållanden i privata verksamheter som i kommunala verksamheter. Peter Hultqvist går fullständigt upp i spinn när det är något som är fel i en fristående privat verksamhet men blundar helt när det är något fel i en kommunal verksamhet. Jag tycker att vi ska ha lika höga krav på alla verksamheter.
En sak som vi studerar i Skollagsberedningen i Utbildningsdepartementet inför nya skollagen är att lägga skadeståndskrav på kommuner när barn inte får barnomsorgsplats.
Om en privat förskola stänger igen av något skäl eller det plötsligt blir fler barn eller av vilken orsak det än må vara har kommunerna ansvar för att barn ska få förskoleplats inom en viss tid. Då ska kommunen se till att det uppfylls. Gör kommunen inte det ska kommunen kunna bli skadeståndsskyldig. Peter Hultqvist hänvisar till Nacka kommun.
Den kommun som har i absolut särklass flest anmärkningar på detta är socialdemokratiskt styrda Göteborgs kommun. Där har man i särklass flest anmärkningar för att man inte följer barnomsorgslagen när det gäller barnomsorgsgarantin och levererar plats. Det skulle bli rätt dyrt för Göteborgs kommun om man skulle betala sådana här skadestånd i alla de fall man har fått kritik. Lex Göteborg kommer att införas; det är regeringens avsikt. Den kommer att innebära att man skärper kraven på kommunerna.
En huvudman kan naturligtvis också drabbas av sanktioner, både en kommunal skola och en enskild skola. Man får reda ut vad det är som har gått fel och vem som bär ansvaret och så vidare. Vår utgångspunkt måste vara att barn och föräldrar ska ha samma rättigheter oavsett vilken kommun man bor i och oavsett om man väljer privat eller kommunal förskola.
Jan Björklund (L):
Jag är inte i dag beredd att precisera ännu tydligare exakt hur sanktionerna ska utformas, men det kommer ett förslag från regeringen, och det kommer sanktioner. Peter Hultqvist säger att vi nu måste vara principiella. Sedan pratar han i hela sitt inlägg om detaljerna kring detta aktiebolag och hur eländigt och bedrövligt det är i just Nacka kommun. Jag läste om detta exempel i tidningen förra året.
Jag satt vid frukostbordet och tänkte: Det dröjer max ett par timmar innan det kommer en interpellation från någon socialdemokrat. Mycket riktigt! Ni skulle vara lite mer trovärdiga om ni någon gång väckte en interpellation om alla de anmärkningar som Göteborgs kommun får på sig för barnomsorgsköer. Lite större trovärdighet skulle ni då få i kammaren. Ska man diskutera hur Nacka kommun driver sin barnomsorg är Nacka kommunfullmäktige den lämpligaste platsen för det.
Ni har visst några ledande personer som bor i den kommunen, har jag förstått, så ni kan nog se till att den diskussionen tas upp i Nacka kommunfullmäktige. Det principiella i detta är att från statens sida måste vi ha tydligare sanktioner och tydligare uppföljning mot både kommuner och huvudmän. Som jag sade gäller det till exempel skadestånd till föräldrar som inte kan få en barnomsorgsplats inom den tid som föreskrivs i barnomsorgslagen. Den barnomsorgsgaranti som den förra regeringen stod för var ju bara ett papper.
Det var ju ingen garanti. Man kallade det för en barnomsorgsgaranti, men uppfyllde kommunen inte den så hände ingenting. Om man köper ett kylskåp i Sverige och får en garanti får man ett nytt kylskåp om det första går sönder, men i barnomsorgen, som är så viktig, betyder garantin ingenting. Där har man inga rättigheter alls. Det är bara en allmän formulering i lagen. Nu ska det bli en garanti. Enskilda ska få skadestånd om kommunen inte lever upp till den här skyldigheten. Det gäller Nacka kommun, och det gäller Göteborgs kommun, liksom det gäller alla andra kommuner.
Jan Björklund (L):
Mikael Damberg har ställt två frågor, dels om jag avser att ta några initiativ för att regeringen ska kunna leva upp till de skolsatsningar som utlovades i valrörelsen 2006, dels om jag är beredd att ta några initiativ för att säkerställa att kommunala gymnasier i Stockholm får förutsättningar att upprätthålla en bra och likvärdig undervisning. Som talmannen ofta har påpekat bör vi inte debattera situationen i Stockholms skolor här i kammaren.
Det gör interpellanten bättre med skolborgarrådet i Stockholm. Sedan maktskiftet har satsningarna på skolan ökat. Staten satsar betydligt mycket mer på skolan än när Mikael Dambergs eget parti var i regeringsställning. Jag uppfattar att regeringen är på god väg att uppfylla alla de löften som gavs till skolan i valrörelsen.
Jag vill nämna några exempel: För det första har den största statliga satsningen på lärarnas kompetens någonsin, Lärarlyftet, gjorts. Under de närmaste åren avsätts 3,7 miljarder kronor för en storsatsning på lärare med fortbildning och ny lärarutbildning.
För det andra får skolorna sammanlagt 900 miljoner kronor extra under 2008-2010, Läsa-skriva-räkna-satsningen, för stöd i form av tidiga insatser till de elever som har svårast att nå målen. För det tredje satsas 515 miljoner kronor på lärlingsutbildningar. Den gymnasiereform som planeras kommer att innebära en renässans för yrkesutbildningarna i Sverige. I ett första steg startar ett försök med lärlingsutbildningar redan nu till hösten.
Dessa tre satsningar, tillsammans med alla andra förslag som regeringen har presenterat, ger skolan bättre förutsättningar långsiktigt att kla-ra sitt uppdrag.
Jan Björklund (L):
Kan inte ni socialdemokrater berätta varför ni har kommunaliserat skolan? Kan ni inte utnyttja nästa inlägg till att berätta varför det har varit en bra reform? Så fort en kommun gör något som ni inte gillar ska staten gå in och styra. Kan ni inte berätta vad det är som är så bra med den kommunaliserade skolan? Jag kan göra några jämförelser mellan borgerligt styrda Stockholm och socialdemokratiskt styrda Göteborg och Malmö om ni är intresserade. Stockholm satsar hästlängder mer resurser på skolan per elev på alla stadier än vad Göteborg och Malmö gör.
Resultaten är högre i borgerligt styrda Stockholm än i Malmö och Göteborg. Ingen kommun har så många anmärkningar från Statens skolverk på sitt sätt att sköta skolväsendet som socialdemokratiskt styrda Göteborgs kommun. Men detta är en diskussion man får föra i Göteborgs kommunfullmäktige, och debatten om Stockholms situation får man föra i Stockholms kommunfullmäktige. Ni försöker lyfta fram Stockholms problem bara för att Stockholm är borgerligt styrt. Men titta på Göteborg och Malmö och vilken kritik kommunledningarna får varenda dag i form av protestbrev och annat!
Men vi måste föra en nationell debatt. Jag är helt beredd att diskutera att staten ska ta över ansvaret för skolorna eftersom kommunerna inte klarar av det. Varför har ni kommunaliserat skolan? Berätta det i nästa inlägg i stället! Nästa gång är det någon annan socialdemokrat som hittar en borgerlig kommun att hacka på. Men om man nu ständigt och jämt ska kritisera kommunerna, varför är det så bra att kommunerna sköter skolan? Berätta det!
I Stockholms kommun har den borgerliga majoriteten under de två år man suttit lagt mer resurser på gymnasiet än vad den förra socialdemokratiska ledningen gjorde under fyra år. På två år har den borgerliga majoriteten i Stockholm lagt mer pengar på gymnasiet än vad Annika Billströms regim gjorde på fyra år - om man nu vill djuploda i Stockholm. Den stora ekonomiska krisen på Stockholms gymnasier skapades under förra mandatperioden. Nu måste man räta upp det. Det är sanningen.
Det är en otrolig skillnad mellan vad Socialdemokraterna säger i opposition och vad man gör i majoritet när man har ansvar. Jag hör också att ledningen för Socialdemokraterna i Stadshuset protesterar, men ingen mandatperiod har det skurits ned så mycket på gymnasiet i Stockholm som under den förra socialdemokratiska mandatperioden. Det är lätt att vara i opposition men svårare att ta ansvar. Nu måste den nya ledningen i Stockholm ta ansvar för det ekonomiska moras på gymnasiet som den förra ledningen lämnade efter sig.
Det är sanningen. Mikael Damberg sade för lite och för sent om Lärarlyftet. Varför röstade då Mikael Damberg nej till Lärarlyftet när det lades fram här i den första budgeten efter valet 2006? Hade vi följt dina råd hade det kommit ännu senare. Socialdemokraterna var ju emot Lärarlyftet när det infördes. Det är sanningen.
Jan Björklund (L):
Det är ju märkligt att mina meddebattörer inte kan svara på frågan. Att Stockholm ligger sist i Sverige var ju det som inträffade under det förra, socialdemokratiska, mandatperioden. Det var ju det jag beskrev i mitt förra inlägg. Kan ni inte kommentera det? Ni är båda aktiva inom Socialdemokraterna i Stockholmsregionen. Det var under Annika Billströms ledning, den socialdemokratiska ledningen, som Stockholm sjönk som en sten. Man lade inte på speciellt mycket pengar till gymnasiet samtidigt som lönerna ökade.
Nu har borgarna på två år ökat anslaget mer än vad Socialdemokraterna gjorde på fyra år. På något sätt är det inte riksdagsmässigt att gå in och diskutera om en enda kommun på det sätt som vi gör men eftersom ni påstår saker där ni utelämnar viktig information måste vi ändå föra diskussionen på det sättet.
Ni antyder att den borgerliga majoriteten i Stockholm skulle ha orsakat att Stockholm satsar mindre på gymnasieskolan än andra. Sanningen är att det inträffade under den förra mandatperioden, under socialdemokratisk ledning. Det var då ekonomin gröptes ur på gymnasiet. Nu har man på två år lagt på mer i budgeten för gymnasiet än vad Socialdemokraterna gjorde på fyra år. Ni bör ta reda på fakta innan ni kastar ur er sådana påståenden.
Fru talman! Jag har varit kommunalpolitiker i rätt många mandatperioder. Jag vet hur det fungerar när de första kvartalsrapporterna över ekonomin kommer under ett budgetår. Då är alla oroliga för hur det ska gå ihop i slutet. Man prognostiserar underskott. Det är ju slutresultatet, när året är slut, som man får utvärdera. Jag läste i tidningen att gymnasieledningen i Stockholms kommun inte var ett dugg orolig.
Det hör till saken att alla vid den här tiden på året är lite oroliga och signalerar. Man ska ta det med största oro, men det finns rätt många duktiga människor på ömse sidor av blockgränsen i Stockholms kommun som leder den här verksamheten och som jag tror kommer att hantera det mycket bra. Min oro gäller inte Stockholms skolpolitik. Min oro för Sverige gäller de kunskapsresultat som socialdemokratisk skolpolitik under ett par årtionden har orsakat. Det är där oron ska finnas.
Ni angriper den borgerliga skolpolitiken men jag ser ju samtidigt hur ert parti samlas till extra partikongresser för att ni ska ompröva er egen politik. Det är säkert nyttigt, för skolans huvudproblem i Sverige är inte brist på ekonomiska resurser. Det har varit en brist på kunskapsfokusering. Det har varit läraryrkets statussänkning. Det har varit ordningsproblem i våra skolor. Det är där de stora problemen ligger. Stockholms gymnasier har ekonomiska problem efter fyra år med Socialdemokraterna. Det försöker man räta ut nu.
Men det är klart att de stora utmaningarna i svenskt skolväsende handlar om andra frågor. Där hoppas jag att ni är beredda att tänka om i förhållande till den linje som har fört Sverige in i ett kunskapsmässigt moras de senaste årtiondena.
Jan Björklund (L):
Det var en märklig stickreplik på slutet. Det är ju socialdemokrater som gång på gång här i kammaren ställer interpellationer till mig om hur vi från statens sida ska korrigera kommunala beslut. Då måste ju frågan ställas till Socialdemokraterna: Varför tycker ni att det är bra att skolan är kommunal? Så fort en kommun fattar ett beslut som ni socialdemokrater här i kammaren inte gillar kräver ni att regeringen ska gå in och korrigera, strama upp och styra upp, lagstifta och ändra. Varför har ni då kommunaliserat skolan?
Så fort ni är missnöjda ska regeringen styra. Varför tycker ni det? Varför är det så bra med kommunalisering? Det är den djupare diskussion vi borde föra. Visst står gymnasieväsendet i Sverige, i Stockholm liksom i andra kommuner, inför rätt stora utmaningar framöver. Elevkullarna går ned drastiskt. Det har att göra med att det inte finns någon årskull i Sverige som är större än den som föddes 1990. De går nu precis mitt i gymnasiet.
Sedan gick födelsekullarna på 90-talet ned mycket kraftigt. Det är väl 30-40 procents nedgång av elevkullar på fem till sju år. Jag har aldrig påstått att inte Stockholms kommun har utmaningar i sin gymnasieorganisation. Det har alla kommuner. Den stora utmaningen är att man mycket snart står med en lokalmässig överkapacitet av mycket stora mått. Det kommer att orsaka protestbrev i varje kommun.
Det är ju inte så att en gymnasieskola töms på elever utan plötsligt är det en lång rad skolor som är halvfyllda med elever. Och så måste kommuner lägga ned skolenheter. Det gäller i Stockholm. Det gäller i alla kommuner och oavsett partifärg. Visst står gymnasiet inför stora utmaningar. Vi ska göra en gymnasial omorganisation, där vi ska uppvärdera yrkesutbildningar igen och inte bara vara inriktade på att alla ska bli akademiker. Lärlingsutbildningar införs just nu. Vi står inför stora utmaningar. Jag lovar att de stora problemen inte finns i Stockholms kommun.
Där har man en skolpolitisk ledning som är medveten om vilka utmaningar Sverige står inför kunskapsmässigt och man orienterar sig mycket medvetet mot högre kunskapsresultat med den politik man för.
Jan Björklund (L):
Kent Persson har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att kompetensutveckling och vidareutbildning ska förstärkas för människor i regionalpolitiskt utsatta områden för att häva en sned fördelning i utbildning. En av regeringens utgångspunkter är att resurserna inom vuxenutbildningen ska riktas till dem som har ett stort behov av sådan utbildning.
I dag finns en rättighet för vuxna att få en utbildning som motsvarar grundskolan. Inom Regeringskansliet pågår ett arbete med att utreda hur en rättighet för vuxna att ta del av gymnasial vuxenutbildning också ska kunna införas. En annan utgångspunkt för regeringens politik är att kommunernas självbestämmande ska respekteras. Det är kommunerna som själva bäst kan avgöra behovet av utbildning och utifrån det besluta om vilken kommunal vuxenutbildning som ska finnas i kommunen.
Detta skapar förutsättningar för att utbildningarna möter såväl den enskildes behov som det lokala behovet av arbetskraft. Genom en sådan anpassning kan arbetslösa personer boende i kommunen få utbildning samtidigt som arbetslivet får relevant kompetens. Samtidigt som det riktade statsbidraget till den kommunala vuxenutbildningen minskades ökades det generella bidraget till kommunerna.
Många kommuner har redan valt att anpassa finansieringen så att en fortsatt hög volym kan behållas. Andra utbildningsformer med statlig finansiering, som kvalificerad yrkesutbildning och påbyggnadsutbildning som genomförs i samverkan med arbetslivet, ger många möjligheter till kompetensutveckling för dem som har de största behoven.
Kvalificerad yrkesutbildning har under de senaste åren utökats och omfattade 2007 ca 38 000 personer, vilket motsvarade drygt 19 000 årsstudieplatser. Det är till omfånget den största eftergymnasiala utbildningsformen utanför högskolan.
Inför 2008 har regeringen permanentat de 2 000 platser som var en engångssatsning 2005 och 2006. I betänkandet Yrkeshögskolan: För yrkeskunnande i förändring lämnas ett förslag som innebär att ett ramverk kallat yrkeshögskola skapas i Sverige.
Syftet är att yrkeshögskolan ska medverka till en effektivare resursanvändning, att tydligare prioriteringar med utgångspunkt i arbetslivets behov görs samt att tillgången på sådan yrkeskompetens som efterfrågas av arbetslivet säkerställs. Även inom lärlingsutbildningen för vuxna till vissa hantverksyrken har studieplatserna utökats, från 50 till 200 platser.
Min bedömning är att det redan finns goda förutsättningar för alla vuxna att delta i utbildning och kompetensutveckling oavsett var i landet de bor.
Jan Björklund (L):
Det är något lustigt med debatten. Sverige har världens mest omfattande vuxenutbildning. Kent Persson får det att låta som om den efter ett år med den borgerliga regeringen är avskaffad. Det är världens mest omfattande vuxenutbildning. Inget land som styrs av vänsterpartier har mer vuxenutbildning än Sverige har. Den nedskärning som vi gjorde förra året är väsentligt mindre än den som Kent Perssons eget parti gjorde för några år sedan. Vi har 80 000 helårsstudieplatser.
Men eftersom alla elever inte studerar helår utan kurser, halvår och så vidare är det 200 000-300 000 elever som går i svensk vuxenutbildning i år. Den existerar, Kent Persson. Jag lovar det. Vuxenutbildningen existerar på rader av orter. I ett läge då konjunkturen svänger måste vi tillföra resurser. Det är det synsätt som vi alltid har varit överens om när det gäller vuxenutbildningen. Nu råkar det vara en borgerlig regering som åstadkommer att det blir hög sysselsättning. Därför minskar trycket på vuxenutbildningen. Då är det fel att skära ned.
När socialdemokratiska regeringar har skurit ned har det varit rätt, för då har vänsterpartisterna tryckt på ja-knappen här i kammaren. Det är något märkligt med det synsättet. Jag menar att det var rätt att skära ned när det var högkonjunktur i början av 2000-talet, och det är rätt att göra det nu när det är högkonjunktur. I ett annat läge, om arbetslösheten ökar eller det finns hot om att den ökar, bygger man ut vuxenutbildningen igen. Jag tycker att man ska göra på ett annat sätt nästa gång som man bygger ut den. Då ska man nämligen bygga ut yrkesvuxenutbildningar och inte bara teoretiska utbildningar.
Kent Persson bestrider mitt påstående att vuxenutbildningarna i huvudsak är teoretiskt inriktade. Men jag vet inte vilket underlag som Kent Persson har. Jag tror att vi på sida upp och sida ned kan belägga att det i allt väsentligt är de teoretiska allmänna gymnasiekurserna som man läser på vuxenutbildningen och att det i väldigt liten utsträckning är yrkesinriktade kurser, även om de finns. Men de yrkesinriktade kurserna utgör en mycket begränsad andel av det totala utbudet. Låt oss inte tala om yrkeshögskolan, säger Kent Persson. Varför ska vi inte göra det?
Det är en väldigt intressant fråga i sammanhanget. Vi tänker nu, precis som ett antal grannländer, inrätta en yrkeshögskola i Sverige, just för vuxna, just för att de ska få jobb. De ska inte bedrivas i Uppsala, Lund och Umeå, utan de ska bedrivas ute i kommunerna, även i de kommuner som Kent Persson har som utgångspunkt för sin fråga, nämligen där det inte finns stora akademiska lärosäten. Där ska vi ha yrkeshögskoleverksamhet. Vänsterpartiet väljer att gå emot detta. Talesmannen i utbildningsfrågor för Vänsterpartiet står i tv och säger: Nej, vi vill inte ha en B-högskola.
Varför betraktar man från Vänsterpartiets sida yrkesutbildningar som B-utbildningar? Varför är en yrkeshögskola en B-högskola? Förklara gärna det i nästa inlägg, Kent Persson.
Jan Björklund (L):
Vuxenutbildningen kan inte vara ett dragspel i konjunkturerna, säger Kent Persson och menar att man inte ska växla upp och växla ned antalet platser beroende på konjunkturerna. Jag tror att Kent Persson är rätt ensam i denna kammare om att tycka det om man skulle börja diskutera det. Den har alltid växlat med konjunkturerna. Grundskolan måste dimensioneras efter hur många barn som föds. Men vuxenutbildningen måste dimensioneras efter efterfrågan.
Om vi skulle ha haft lika många platser på vuxenutbildningen i dag som man hade 1999 när det var all time high skulle huvuddelen av platserna stå tomma. Det är väl ingen idé. De vuxna som ska gå där har ju jobb. De söker inte utbildningar. Om vuxna människor ska plugga på komvux hänger något samman med om de har jobb eller inte. Det hänger inte bara samman med det, men en mycket stor andel hänger samman med detta. När många har jobb minskar trycket. Det är samma sak med universiteten i Sverige i dag.
Det är ett mindre söktryck nu än förut, och det beror på att ungdomar får jobb. I ett annat läge är det fler som söker. Utbildningsväsendets dimensionering för personer över gymnasieåldern måste något kunna variera över tiden och något hänga samman med konjunkturerna - det är så efterfrågan ser ut - om vi inte ska tvångskommendera in folk på komvux, men det antar jag att vi inte ska göra. Det måste vara så att vi bygger ut när det är lågkonjunktur och stora behov, som man gjorde i slutet av 90-talet, och sedan drar man ned när det är högkonjunktur.
Så gjorde ni i den förra majoriteten, och så gör vi. Det är inget konstigt. Varje gång jag ställer frågan om yrkeshögskola säger Kent Persson att det är någonting annat och att det inte är det vi diskuterar. Men det är precis det vi diskuterar, vuxnas möjligheter till vidareutbildning i olika delar av Sverige. En yrkeshögskola kommer att ge nya utbildningsmöjligheter för vuxna ute i regionerna, och städerna också för den delen, i hela Sverige. Alla vill inte bli akademiker. Alla kan inte bli akademiker. Samhället fungerar inte om alla är akademiker.
Vi behöver bra yrkesutbildningar också. En yrkeshögskola är ett steg framåt. Mitt råd till Vänsterpartiet är att gå hem och fundera på det ställningstagandet. Jag tror att det är ett steg framåt att införa en yrkeshögskola också i Sverige för vuxnas möjligheter att utbilda sig vidare.