KBLab/rixvox huggingface dataset:
Leif Pettersson (S):
Jag vill först tacka statsrådet för svaret. Det andas hopp inför framtiden, och det verkar finnas ett engagemang i dessa viktiga frågor från statsrådet. Det är bra. Inte desto mindre blir jag fundersam.
Svaret andas som sagt engagemang, men några åtgärder verkar vi inte kunna hoppas på, varken för att få fram fler praktikplatser i allmänhet eller för lokförarutbildningen i synnerhet. Vi tar först det mer allmänna perspektivet. Det är många utbildningar, både på gymnasienivå och på yrkeshögskolenivå, som har problem med att få fram just praktikplatser.
Det är ett känt problem, och jag tror att regeringen också känner till det. Regeringen har gjort ett stort nummer av praktik och utbildning. Inte minst statsrådets departementschef Jan Björklund har talat mycket om just det här i kammaren. Men "talat" är nyckelordet. Så mycket mer är det nämligen inte.
Jag hade hoppats att statsrådet Arnholm i denna debatt skulle kunna lämna besked om att regeringen tar krafttag för att få fram dessa för utbildningen helt avgörande praktikplatser. Utan praktik blir det ingen fullgjord utbildning. Följden blir att ännu fler ungdomar går ut sin utbildning utan färdiga betyg, både från gymnasiet och från yrkeshögskolan.
Det kan väl ändå inte vara något att sträva efter. Nu vill jag tala särskilt om lokförarutbildningen. Boden har funnits vara en mycket lämplig utbildningsort för denna utbildning. Bakgrunden är naturligtvis att Boden sedan länge är en järnvägsknut med många kompetenta och utbildade på orten, och många kompetenta företag finns i närheten.
Debatten handlar inte om det. Det handlar i stället om att inte ens de företag som regeringen har direkt inflytande över, i detta fall Statens Järnvägar och Green Cargo, ställer upp med tillräckligt många platser för LIA. Risken är att den utbildning som så väl behövs för Sveriges export riskerar att läggas ned. Kan regeringen verkligen stillatigande se på när detta sker?
Om jag hade ställts inför ett liknande problem, på vilket område den än månde vara, hade jag samlat aktörerna och ställt krav på dem. Det är ändå järnvägsföretagen som har problem med kompetensförsörjningen som den här utbildningen ska råda bot på.
Därför duger det inte att säga att vi följer detta och ser vad som händer. Regeringen måste också ta mer aktiv del i det här. Problemen med att få fram praktikplatser är så stora inom alla utbildningar att man måste göra något åt saken. Annars riskerar en stor del av utbildningsväsendet att bli bara ett slag i luften.
Leif Pettersson (S):
Det är just det som är problemet. Om man inte får fram praktikplatser står vi där med en massa nästan färdigutbildade människor, både ungdomar och äldre som går på yrkeshögskolan, och de kommer inte att kunna utföra sitt jobb. Så kan vi inte ha det.
Formen för hur det hela är styrt tycker jag är helt okej. Det är det sätt man måste göra det på. Branschens aktörer måste gå ihop, se vad de har behov av och sedan lägga upp utbildningarna utifrån det. Men när det inte fungerar måste regeringen ta tag i frågan.
Man kan inte bara konstatera att det inte fungerade, att myndigheten hade sitt uppdrag men det blev inget av det. Om man verkligen vill satsa så mycket på det som både regeringen och vi vill måste man också vara beredd att vidta åtgärder när man ser att det inte fungerar.
Jag tror inte att vi har olika ambitioner, utan vi tycker båda att det är en jätteviktig utbildning. Den är viktig för samhällets utveckling, för att kunna kompetensförsörja just bristyrkena. Visst har man fått fram praktikplatser till den kull som finns i Boden.
Det har jag förstått att man har lyckats med. Problemet är dock inte löst med det, för det finns inget åtagande från företagens sida att framöver ordna LIA-platser, om vi kallar dem så, utan det blir ett återkommande problem.
För inte så länge sedan fanns det uppgifter i tidningen om att utbildningen skulle läggas ned om man inte kunde ordna praktikplatser. I så fall blir hela Sveriges export lidande. Det är just tågförare vi behöver för att kunna skicka järnstyckena som vi tillverkar i Norrbotten till Borlänge, Avesta och andra ställen för att sedan exporteras.
Det handlar om mycket mer än bara en utbildning i just det här fallet. Det gäller nog många andra områden också. Det är viktiga samhällsfunktioner som de människor som genomgår dessa utbildningar ska upprätthålla.
Leif Pettersson (S):
Jag begär inte att regeringen ska bedriva någon sorts brandkårsverksamhet. Det tror inte heller jag på, men jag tror att man ibland måste se att det finns problem. Då måste jag som ansvarig politiker våga ta ett kliv framåt och säga att så kan det inte fortsätta utan vi måste göra någonting åt det.
Det gäller att samla de aktörer som finns inom utbildningen och tala med dem. Vi ska inte detaljstyra dem, men när någonting är fel ska vi kunna gå in och säga att felet måste rättas till.
Det tycker jag att regeringen ska kunna göra utan att för den skull känna att man detaljstyr verksamheten. Vi är överens om att vi har en myndighetsordning i Sverige som gäller, men ibland måste vi också våga ta tag i problemen.
Man har organiserat utbildningar över hela landet eftersom man har behov på olika ställen i Sverige. Det är inte organiserat så att man på ett ställe kan lägga ned en utbildning och att en annan utbildning sedan kan uppfylla behovet.
Det finns inte så många platser på de andra ställena, och de klarar inte heller av att få fram tillräckligt med praktikplatser ifall de skulle ta över utbildningen från Boden. Det fungerar inte så. Utbildningarna är dimensionerade för att klara de behov som verkligen finns. Därför måste man se till att alla utbildningsorter fungerar med tanke på den situation vi har med stor brist på tågförare, vilket kommer att bestå under överskådlig tid.
Leif Pettersson (S):
Jag vill tacka för svaret. Jag vill först och främst verkligen säkerställa att vi den här gången talar om rätt väg. Vid det förra interpellationstillfället som rörde väg E10 var förvirringen stor när det svar vi fick från statsrådet behandlade en annan väg, nämligen väg 395. Jag vill försäkra mig om att vi verkligen talar om väg E10 som går mellan Luleå och Narvik.
Vi talar om de besvärliga delarna av den vägen mellan Töre och Gyljen och mellan Stenbron och Kiruna. Vi talar om det man i Norrbotten kallar Dödens väg. Det är den väg där långtradarchaufförer under lång tid har gruvat sig att köra speciellt vintertid. Vägen är i sådant skick att backspeglar på mötande långtradare slår ihop.
När till och med erfarna yrkesmän och yrkeskvinnor tvekar att ge sig ut och känner stor olust när de kör denna väg förstår alla, utom möjligen de som ska ordna fram investeringskapitalet, att något måste göras och det snabbt. Herr talman! Låt mig ge en kort bakgrund. Kiruna och Malmberget är två samhällen i stark förvandling.
I Kiruna ska stora delar av det som vi i dag ser som en stadskärna rivas och byggas upp på nytt. I Malmberget kommer stora delar av det samhället att förvandlas till en stor grop, och de som bor där måste flytta. Till både Kiruna och Gällivare, där Malmberget ligger, måste det mesta av dagligvarorna fraktas med långtradare.
Det är framför allt därför att tågtransporter inte fungerar med den trängsel som är på Norra stambanan. Samtidigt ska mycket gods fraktas också den andra vägen efter E10:an från norra Norge, exempelvis lax och annan fisk. Det sammantaget innebär en väg med otroligt stor belastning.
Transporterna när samhällen ska rivas och byggas upp på nytt, när behoven av fisk ökar, när dagligvarorna ska komma fram och alltmer av företagens lager ligger på vägen kommer att öka trycket på väg E10 än mer. Herr talman!
Det är därför av största vikt att åtgärder nu vidtas för att öka trafiksäkerheten och framkomligheten på väg E10. Särskilt avsnitten Töre-Gyljen och Stenbron-Kiruna måste ses som nationella angelägenheter att åtgärda.
När Trollhättan var särskilt utsatt av andra skäl än Malmfälten kunde vi samla oss och lägga fram ett paket med infrastrukturåtgärder så att situationen kunde rätas upp. Samma sak borde nu kunna ske när det gäller väg E10. Insatsen av kapital är heller inte överväldigande stor.
Det skulle kosta i storleksordningen 1-1 1⁄2 miljard att åtgärda det alla mesta av vägen. Vissa delar skulle vara kvar, men det är delar som i dag har en godtagbar standard. Varför är man inte intresserad av att öka trafiksäkerheten utefter vägen eller för den skull i Norrbotten?
Varför vill man inte satsa nödvändiga resurser på väg E10? I det sammanhanget vill jag säga att vi nu talar om väg E10. De nationella resurserna till andra vägar lämnar jag därhän i den här debatten.
Leif Pettersson (S):
Som ministern har sagt några gånger är detta en fråga om trafiksäkerhet. Det är vad det framför allt handlar om, tycker jag. Vi kan inte ha en väg med sådan standard som E10:an har i dag - inte med den trafik som finns där. Inget har gjorts åt denna väg på många år, och här ska inte vi socialdemokrater dra oss undan vårt ansvar. Vi hade på vår tid kunnat lägga mer i vägunderhåll på denna väg; det är bara att erkänna.
Men situationen är en helt annan i dag än för 10 eller 20 år sedan. Trafiken har ökat markant, framför allt långtradartrafiken. Två samhällen ska rivas. Det var inte aktuellt för 10 eller 20 år sedan. Detta kommer att alstra en mängd trafik mellan dessa två samhällen.
Och det är inga småbyar det handlar om, utan det är samhällen med många tusen invånare som ska flyttas. Då måste åtgärder fram nu. Det här kan inte vänta. Om det finns ytterligare resurser att lägga på detta hoppas jag att ministern verkligen tänker på E10:an i sammanhanget. Herr talman!
Låt mig återge något som Håkan Innala - en mycket erfaren trafikpolis med mer än 15 år i yrket - har sagt: E10 har inte utvecklats något. Det enda som har hänt är att långtradartrafiken ökat. Om man har den belastningen med långtradare blandat med persontrafik får man räkna med svårigheter.
Hans råd är att satsa resurser nu så att vägen kan bli säkrare. Han säger också att även polisen redan på hans tid undvek att köra E10:an. Man valde i stället andra alternativ. Detta att polisen inte ens är närvarande efter vägen kan man ha sina synpunkter på från trafiksäkerhetssynpunkt.
Man måste naturligtvis också fundera på varför polisen vill välja andra vägar för att ta sig till Gällivare. Egentligen kan listan göras jättelång. De största problemen uppstår vintertid, men även sommartid är vägen för smal för dagens trafik. Vintertid har vi problem med de sidoräcken som finns efter vägen.
På långa sträckor har man satt upp sidoräcken på det sätt som man ska göra enligt de normer som finns. Effekten av sidoräcken efter E10:an, som är en mycket smal väg sedan tidigare, är dock att vägen blir ännu smalare. Man kan inte ploga ända ut. Man får en effekt ungefär som på en rodelbana.
Det blir en liten iskant kvar där ute, och framför allt tunga och breda fordon får gigantiska problem. Karin tog upp frågan om ambulansen, och även ministern talade om detta. Jag tänker därför inte säga någonting mer om den, men vi måste komma ihåg att skyddsombuden faktiskt har stoppat ambulanstrafiken av arbetsmiljöskäl.
Viltstängsel skulle kunna råda bot på rennäringens problem - i alla fall till ganska stor del. Salt är knappast aktuellt efter just denna väg, utan det är närmast varm sand som man får halkbekämpa med. Det är egentligen lite för kallt för salt.
Jag uppmanar ministern att starkt överväga om detta inte är situation som kräver extraordinära åtgärder, liknade dem som rådde i Trollhättan när man beslutade om satsningarna där. Ta ert förnuft till fånga och åtgärda väg E10!
Leif Pettersson (S):
Ja, ministern, det låter som att du redan har förlorat valet och att vi sitter i regeringsmakt och du försöker bunta ihop oss med några partier här, trots att vi inte har sett valresultatet än. Tack för det! Det blir säkert en intressant övning när nuvarande majoritet, eller som nästan är en majoritet, är i opposition. Men det får vi se efter valet. Vi tar inte ut några segrar i förskott, det kan jag säga.
Sedan är det väl så i årets budget att regeringen har dragit bort, om jag kommer ihåg rätt, 286 miljoner på underhåll av vägar och järnvägar. Det kanske var ännu mer. I vår budget har vi lagt tillbaka det, plus de 400 miljoner som Trafikverket ansåg sig behöva för järnvägsunderhållet.
Men - lägg märke till det - vi har också sett till att ha kvar pengarna för vägunderhållet i årets budget. Nu pratar jag alltså om den och inte om det långsiktiga framöver. Nog tror jag att ministern kommer att ha lite svårt att leda i bevis att vi någon gång skulle ha satsat mindre pengar än Moderaterna har gjort på infrastrukturen, om vi nu ska ta det.
Vi kan gå tillbaka 20 år och ännu mer i tiden och titta på vad vi varje år har lagt när det gäller våra respektive partiers budgetförslag. Vi kan konstatera att varje år, i opposition eller i regeringsställning, har Moderaterna haft lägre anslag när det gäller infrastrukturen än vad vi socialdemokrater har haft. Så är det bara - det är bara att titta efter hur siffrorna ser ut.
Så nog kommer vi att ha våra förslag finansierade fullt ut. Det kan ministern vara fullständigt säker på.
Leif Pettersson (S):
Det var möjligen valperiodens kortaste svar; jag vet inte. Jag vill naturligtvis tacka för det korta svaret, men även korta svar väcker frågor - faktiskt om mer än det de svarar på.
Ministern har i en interpellationsdebatt med Anders Ygeman den 17 januari klart deklarerat att regeringen står bakom de förslag och den inriktning som Europeiska kommissionen givit uttryck för i sin vitbok om transporterna i Europa, nämligen att all lastbilstrafik ska avregleras och släppas fri. Några villkor för detta har inte den svenska regeringen, utan man ser bara den fria marknaden som ska frälsa allt och alla.
Att den svenska regeringen med en mun talar sig varm för den svenska modellen men med en annan mun talar om total avreglering av transportmarknaden visar att man nog inte riktigt har förstått vad som ska förstås med den svenska modellen. Herr talman! Hur hänger nu det ihop med min interpellation om Green Cargo i Kalix?
Jo, på det enkla sättet att orsaken till att Green Cargo avvecklar sin verksamhet inte bara vid terminalen i Kalix utan också på en rad andra ställen - i mitt hemlän dessutom i Gammelstad och i Svappavaara - är just konkurrensen från den olagliga lastbilstrafiken. Det har Green Cargo själva meddelat i ett pressmeddelande.
Den trafik som ministern i ett slag vill göra laglig genom att avreglera skulle alltså ytterligare hota godstrafiken på järnväg. Det tyder på sällsynt dålig förståelse för vad som behövs i dag för att vi ska få miljösmarta transporter. I dag ökar ju utsläppen från den tunga trafiken. Jag anser att detta är helt fel väg att gå.
Vi måste minska utsläppen från den tunga trafiken och från trafiken som helhet. Vi måste se till att transporter som kan ske på järnväg också gör det. Eller rättare sagt: Där transporter är lämpade för transporter på järnväg ska de också ske på järnväg. Men det kommer inte att ske nu när Green Cargo lägger ned sina terminaler, utan trafik som skulle vara mycket lämpad för järnväg kommer i stället att tvingas ut på väg.
Herr talman! Politiken måste hänga ihop. Om man vill att utsläppen ska minska måste man vidta åtgärder för att se till att trafiken fungerar på ett bra sätt och att lastbilstrafiken faktiskt kan minska. Man måste stärka förutsättningarna för företag som Green Cargo att konkurrera med lastbilarna.
Man kan inte signalera att man inte ser så allvarligt på olaglig inrikestrafik med lastbil eftersom man ska avreglera alltihop. Jag tycker att det sänder helt fel signaler till transportköpare, speditörer och dem som tillhandahåller transporten. I stället borde regeringen signalera att den vill ta krafttag mot den olagliga inrikestrafiken.
Ett strikt beställaransvar med mycket bättre kontroller borde införas ihop med ett socialt protokoll som garanterar dem som jobbar i branschen villkor som är människovärdiga. Då skulle förutsättningarna radikalt förbättras. De transporter som bör gå på järnväg skulle kunna gå där, och de som går med lastbil skulle kunna ske under konkurrens på lika villkor.
Leif Pettersson (S):
Ja du, Jan-Evert Rådhström, jag har aldrig någonsin sagt att jag ska bestämma vilka terminaler som Green Cargo ska ha. Det skulle vara mig främmande att ens uttrycka en sådan tanke. Däremot har jag i min interpellation och i mitt tidigare inlägg sagt att det handlar om förutsättningarna för trafiken. På vilka villkor sker konkurrensen?
Sker den på sjysta villkor eller på osjysta villkor? Jag kan läsa vad Green Cargo har sagt i sitt pressmeddelande, som jag har här. Man säger bland annat så här: "Illegal lastbilstrafik med dumpade priser och dumpade villkor för chaufförer är ett problem för en pressad transportbransch och det attackerar vi tillsammans med Åkeriföretagen och sjöfarten."
Det anger man som ett av skälen till att man måste dra ned på sin kapacitet. Det kanske finns andra skäl också, men detta är ett av de viktiga skälen som man anger här. Man får låga volymer till sin verksamhet när frakten sker på annat sätt. Det är ju en självklarhet.
Visst är det så att en huvuddel av lastbilstrafiken sker på ganska korta avstånd. Det är sant. Men vi har också en hel mängd långtradare som går hela vägen från Malmö eller Helsingborg upp till Kiruna, Gällivare eller vidare bort mot den ryska gränsen och mot Pajala och de områdena.
Det finns en långväga lastbilstrafik som jag hellre skulle se flyttas över på järnväg. Då handlar det om att järnvägen ska kunna konkurrera med lastbilstrafiken på sjysta villkor.
Det kan man inte när regeringen först höjer banavgifterna - inte för att få en bättre bana utan för att man eventuellt ska investera något i framtiden, så att det kanske blir en bättre bana först om några år. Det har varit stora protester mot detta från näringslivets sida.
Också jag har blivit attackerad för att man har menat att jag skulle stå för det, men vi har faktiskt här i riksdagen fattat ett beslut som innebär att vi avråder regeringen från att göra på detta sätt. Vi har faktiskt ställt krav på att regeringen inte ska göra på det sättet. I stället ska man först börja förbättra banan, sedan kan man ta ut högre avgifter.
I sammanhanget är det också viktigt att titta på hur vi får lönsamhet i tågtrafiken. Green Cargo kan ju inte bedriva något slags välgörenhetsverksamhet. Det förstår ju alla. Det kan inget företag göra.
Här måste vi se till att få bort den illegala lastbilstrafiken, som ministern säger att hon tycker så illa om. Det gör vi också. Det rimmar dåligt med de uttalanden som ministern gjorde i debatten. Det kanske är läge att ta tillbaka de uttalandena? Jag har faktiskt läst protokollet.
Det var kanske inte så genomtänkta uttalanden om att vi skulle släppa all cabotagetrafik fri.
Leif Pettersson (S):
Vägslitageavgiften tar vi upp i en annan debatt, Jan-Evert, för det är inte det som den här interpellationen handlar om. Vi får nog anledning att återkomma till det många gånger i kammaren. Ministern talar här om godsstråk. Ja, det återkommer vi till i nästa interpellationsdebatt. Den kommer att handla om ett sådant stråk i alla fall. Det kan bli en intressant sak att diskutera. Ministern tar upp vad som spelar roll när man väljer transportslag.
Jag tror också att konkurrensen mellan olika transportslag och mellan olika företag spelar roll. Var får jag det lägsta transportpriset? Det är i det ljuset man måste se: Hur fungerar det med avgifter på järnväg?
Hur fungerar det med illegal lastbilstrafik och så vidare? I sammanhanget vill jag säga att när det gäller långa och tunga fordon tror jag inte att vi har några skilda uppfattningar. Jag tror att det är någonting som måste komma. Det är bra för miljön. Det är bra för allting. Det är bra på alla sätt och vis. Där är vi i alla fall väldigt tydliga.
Sedan vill jag säga att det är bra förslag som Transportstyrelsen och de andra myndigheterna kommer med. Det är jättebra förslag. Men var är besluten? När kommer propositionen till riksdagen så att vi kan fatta beslut om det? Kommer den före den 18 mars, som är sista dag? Än så länge är det bara utredningsförslag. Det måste ändå vara så att vi fattar beslut här i riksdagen.
Som slutkläm vill jag säga att det här med kapacitetstilldelning är jätteviktigt också för att företagen ska kunna investera i rätt material. Jag tror att vi också är överens om den saken.
Leif Pettersson (S):
Jag tackar för svaret! Inledningsvis vill jag säga att jag vet vilken politik vi socialdemokrater avser att driva om vi vinner valet den 14 september. Men det var inte frågan jag ställde till ministern. Visst kan hon kritisera vår politik, men det bör ske i debatten och inte i hennes svar. I stället hade hon kunnat utveckla varför regeringen inte avser att satsa på Norrbotniabanan. Varför är den inte värd att satsa på?
Det hade varit mer intressant att få det svaret. Trafikverket är trots allt regeringens myndighet och kan som sådan inte förväntas lägga fram andra förslag officiellt än dem som regeringen kan antas vilja genomföra. Därför undrar jag varför regeringen behandlar ett projekt med bevisad samhällsnytta enligt regeringens egna beräkningsgrunder, som dessutom gör stor nytta för hela landet, på det sättet.
Varför vill inte regeringen ge människor i norra Sverige samma möjligheter till arbetspendling som man ger andra delar av landet, till exempel Stockholmsregionen? Varför vill inte regeringen att svensk export ska utvecklas och ta in inkomster till landet? Är det därför att, som statsministern uttryckte det i Davos, man anser att svensk industri är basically gone?
Är svensk industri ett särintresse som det inte behöver tas hänsyn till? Är det där skon klämmer när det gäller Norrbotniabanan? Herr talman! Så går jag över till frågan om hela Botniska korridoren. Professor Stellan Lundström har utrett frågan om samhällsekonomi och återbetalning på en gjord investering.
Han har i sin utredning konstaterat att för det första är befolkningstätheten utefter kusten där denna bana ska gå lika stor som den mellan Linköping och Malmö. Det innebär att nyttan av banan för arbetspendling är mycket stor. För det andra har han konstaterat att investeringen har en återbetalningstid på 10-20 år.
Det är alltså en extremt bra investering ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. Jag talar om hela Botniska korridoren med Norrbotniabanan och utbyggt dubbelspår söder om Sundsvall. Hela denna järnvägsinvestering kan innebära ett lyft för Sverige och ett rejält bidrag till att motverka den största urbaniseringen i Europa, nämligen den svenska.
Jag är övertygad om att detta är ett framtidsprojekt som måste förverkligas, men det kommer aldrig att ske så länge Moderaterna är kvar i en svensk regering. Herr talman! Varför är regeringen så njugg mot norra Sverige? Varför finns inga framtidssatsningar från regeringens sida för denna del av landet?
Varför vill man inte fullfölja det man har lovat Finland, nämligen att bygga Botniska korridoren? Svara nu på mina frågor, fru minister. Det är vad interpellationsdebatter är till för.