KBLab/rixvox huggingface dataset:
Teresa Carvalho (S):
Jag tackar integrationsministern för att vi har kunnat ha denna viktiga debatt i dag. Att bryta segregationen är en otroligt viktig och högt prioriterad fråga för mig och för Socialdemokraterna. Jag beklagar verkligen att regeringen inte förmådde formulera tydligare ambitioner i det interpellationssvar som jag har fått.
Det är också lite förvånande med tanke på att det numera råder en tämligen bred samsyn bland experterna om att det vid sidan av de repressiva åtgärderna, som vi alla är överens om behövs för att knäcka gängen, också krävs att vi bryter segregationen. Vi är också överens om att det behövs en fortsatt stram migrationspolitik och högt ställda krav på den enskilde att göra vad man kan för att etablera sig i Sverige och på den svenska arbetsmarknaden.
Det är förutsättningar för att vi ska klara av att bryta segregationen. Men det råder inte heller någon tvekan om att vi skiljer oss åt när det kommer till ambitionen för samhällets aktiva insatser. Då tänker jag framför allt på att vi socialdemokrater vill satsa på den aktiva arbetsmarknadspolitiken och vuxenutbildningen, medan regeringen väljer att skära ned där. Jag är övertygad om att Liberalernas partiledare Johan Pehrson har en genuin vilja att förbättra integrationen.
Men frågan som gnager i mig är om regeringen, som är styrd av Sverigedemokraterna, har en plan, eller ens en intention, att bryta segregationen. Jag tog mig också friheten att för säkerhets skull söka på ordet segregation i Tidöavtalet och i regleringsbrevet till Arbetsförmedlingen. Jag fick noll träffar - ingenting. Det är ganska talande.
Kanske är det också det som är förklaringen till det tämligen idéfattiga svar som jag fick inledningsvis.
Teresa Carvalho (S):
Jag vill tacka Johan Pehrson för denna debatt. Detta är vår första interpellationsdebatt - det blir många kommande interpellationsdebatter - om arbetsmarknadspolitik. Vi fick höra här på slutet att arbetsmarknadsministern försökte sätta bilden av att vi socialdemokrater försämrade möjligheterna för Arbetsförmedlingen under förra mandatperioden men att det nu ska råda lugn och ro.
Jag vill påminna om att det som hände under förra mandatperioden var att vi, inte bara vid ett tillfälle utan vid två tillfällen, inte fick igenom vår budget. Det som i stället blev verklighet var ett rent alexanderhugg mot Arbetsförmedlingen. Det blev kraftigt försämrade möjligheter för Arbetsförmedlingen att möta de arbetslösa, särskilt där arbetslösheten är som störst.
Jag vet inte varifrån arbetsmarknadsministern får bilden att Arbetsförmedlingen nu står väl rustad. Jag möter i alla fall få som delar den bilden efter dessa kraftiga neddragningar. Jag skulle återigen vilja påminna om att vi, även om vi är överens om att arbetslösheten är för hög, har en jämförelsevis hög sysselsättningsgrad.
Och vid maktskiftet, när högerregeringen tog vid, såg vi faktiskt en sjunkande långtidsarbetslöshet för första gången på väldigt länge. Så vi socialdemokrater gjorde nog ändå något rätt i arbetsmarknadspolitiken. Vi gjorde säkert inte allt rätt men uppenbarligen något. I den tid som vi nu möter, med lågkonjunktur, väljer alltså högerregeringen att skära ned på arbetsmarknadspolitiken.
Det ska bli lika bra eller bättre stöd ändå, säger arbetsmarknadsministern. Kanske har han ett magiskt trollspö. Låt mig tvivla! Jag tror, fru talman, att det är mer sannolikt att det vi nu bevittnar är ett klassiskt borgerligt önsketänkande eller i värsta fall en kapitulation inför arbetslösheten.
Teresa Carvalho (S):
Under de två gångna mandatperioderna har vi socialdemokrater bäddat för en starkare och bättre fungerande arbetsmarknad. Facit vid valet i september vittnar bland annat om den högsta sysselsättningsgraden på 30 år - som också är i det absoluta toppskiktet i EU - samt, fantastiskt nog, en lägre arbetslöshet än när vi gick in i pandemin.
Detta beror till stor del på att vi har bedrivit en klok och aktiv arbetsmarknadspolitik med en bred uppsättning av åtgärder anpassade efter den arbetslöses behov, i kombination med tydligare krav på vad som förväntas från den enskilde. Mot bakgrund av detta vill jag fråga Johan Pehrson: Varför skär regeringen och Sverigedemokraterna ned den aktiva individanpassade arbetsmarknadspolitiken med miljardbelopp samtidigt som vi går in i en lågkonjunktur?
Teresa Carvalho (S):
Vi verkar glädjande nog vara överens om att arbetslösheten är för hög och att långtidsarbetslösheten måste ned. Men det verkar vara ett magiskt trollspö som Johan Pehrson har när en fjärdedels borttrollade resurser till arbetsmarknadsinsatserna ska förvandlas till både mer och bättre stöd för fler. Om nu inte arbetsmarknadsutbildningarna ska röras, som vi har hört regeringen säga tidigare, vilka insatser är det då Johan Pehrson tänker ta bort?
Teresa Carvalho (S):
EU ska inte lägga sig i lönerna i Sverige, utan dem ska parterna på den svenska arbetsmarknaden sköta. Detta har alla partier i Sveriges riksdag varit överens om när EU har drivit på i frågan om att lagstadga om minimilöner, och vi röstade unisont nej till minimilönsdirektivet. Nu har Danmark, som delar vår syn och oro, väckt en ogiltighetstalan mot direktivet.
Det innebär att EU-domstolen kommer att pröva huruvida direktivet strider mot EU-fördraget, vilket vi alltså anser att det gör. Vi socialdemokrater anser också att det vore tjänstefel om Sverige inte var med hela vägen i den här domstolsprocessen. Så sent som i förra veckan var beskedet från statsrådet Brandberg att regeringen inte hade för avsikt att agera, men efter våra påtryckningar vacklade regeringen.
I dag hade vi en överläggning i arbetsmarknadsutskottet, och efter det står det fortfarande inte helt klart hur regeringen faktiskt kommer att agera. Kan vi få ett tydligare besked här i dag? Kommer regeringen att intervenera till stöd för den danska stämningsansökan?
Teresa Carvalho (S):
Det är jättebra att regeringen har svängt och öppnat upp för att intervenera, men vi tycker inte att det räcker att regeringen gör en preliminär bedömning att det bör kunna gå, som ståndpunkten lyder - särskilt inte med tanke på att regeringens besked så sent som i början av förra veckan var att man inte ville intervenera. Vad är det som säger att regeringen inte kommer att ändra sig igen? Den svenska arbetsmarknadsmodellen, som har gynnat svenska löntagare, behöver skyddas.
Vi hoppas naturligtvis att regeringen och Sverigedemokraterna ytterligare tydliggör sin position och går från ord till handling.
Fredrik Christensson (C):
Jag kan läsa högt ur er reservation 2 angående nedsättning av socialavgifterna för unga: Det frigjorda reformutrymmet bör i stället utnyttjas till mer effektiva arbetsmarknadsåtgärder för den berörda målgruppen. Jag tror inte att det kan bli tydligare än så vad ni ska använda pengarna till. Sedan finns det också andra problem i er politik som inte är särskilt företagsvänlig.
Regeringens förslag hade ändå det goda med sig att inte genomföra en höjd restaurangmoms, något som Sverigedemokraterna föreslår. De föreslår också höjda arbetsgivaravgifter för unga generellt, vilket hade slagit mot de små, växande företagen. Jag kommer från Bohuslän. Där är det många företag som är väldigt oroliga just nu. Det finns en osäkerhet. Många unga som har fått sitt första jobb där riskerar att bli arbetslösa på grund av höga arbetsgivaravgifter och riskerar att stå utan jobb.
Sverigedemokraterna bedriver alltså en företagsovänlig politik. Man målar upp bilden av att man är företagsvänlig, men i praktiken motverkar man företag.
Fredrik Christensson (C):
Jag vill återigen påminna Linus Bylund om vilken budget man röstade igenom. Det var Alliansens budget, och det är med den som grund som vi ska besluta om sänkta arbetsgivaravgifter för unga - en budget som ni stödde i kammaren. Jag har faktiskt läst er budget. Den innehåller många förslag som skulle påverka företagsamheten negativt i Sverige. Höjda arbetsgivaravgifter för unga är en del som särskilt skulle drabba många verksamheter med unga anställda.
Kostnaden för byggbranschen skulle öka med 2,4 miljarder. Besöksnäringen skulle få det jättetufft. Det handlar om att vi måste skapa förutsättningar för att fler människor ska kunna starta och driva företag, och då kan sänkta arbetsgivaravgifter vara ett sätt. Alliansen har genomfört det, men det hänvisas till att det är så dyra jobb.
Då lever man också i en tro som tyvärr genomsyrar både Sverigedemokraternas och de rödgrönas politik: Bara staten får pengarna får vi ut mer, samtidigt som resurserna används bättre och effektivare. Det är en sanning som inte stämmer.
Man glömmer de dynamiska effekterna, vad ett jobb i privat sektor för med sig och vad det skapar för mervärden för samhället i stort när det gäller företagsamheten och utvecklingen. I stället vill den socialdemokratiska regeringen ha statliga traineejobb. Och Sverigedemokraterna vill ha andra arbetsmarknadsåtgärder.
Det som man vill använda de 18 miljarderna till är arbetsmarknadsåtgärder, och det är tyvärr en politik som socialdemokratiska regeringar under historien bedrivit och som inte har fungerat.
Fredrik Christensson (C):
Det är intressant att höra Teresa Carvalho tala om effektiviteten. Om det är så att de höjda arbetsgivaravgifterna för unga som regeringen föreslår inte har någon effekt på jobben, varför väljer då regeringspartierna att kompensera försvaret, kommunerna och landstingen för de kostnadsökningar som de får på grund av de höjda arbetsgivaravgifterna?
Jag tycker att det är en ganska intressant fråga som Socialdemokraterna faktiskt bör svara på. När man talar om effektiviteten i åtgärderna refererar man ofta och gärna till IFAU. Jag vill återigen poängtera det som jag lyfte fram i mitt anförande: Rapporten skrevs med siffror som var från 2010, när finanskrisen var som värst och inga företag vågade anställa. Det är den ena delen.
Den andra delen är att man konstaterar att sänkningen kanske inte var tillräckligt stor. För att få effekt skulle sänkningen ha varit ännu större. Det är det som nu genomförs för de allra yngsta, de som står längst från arbetsmarknaden och behöver få den här möjligheten att komma in på arbetsmarknaden, för att ge dem riktiga jobb - som det faktiskt blir - genom att sänka de kostnader för att anställa i små och växande företag eller i kommuner och landsting som den här sänkningen medför.
Återigen: Varför kompenserar man kommuner och landsting när man inte anser att det har någon effekt på sysselsättningen eller jobben?
Fredrik Christensson (C):
Jag skulle vilja börja med de asymmetriska effekterna, som Teresa Carvalho började med. Handelns Utredningsinstitut gjorde en beräkning på detta och pekade just på att effekterna är asymmetriska, vilket innebär att de negativa effekterna av att höja arbetsgivaravgifterna för unga är mycket större än de positiva effekter som man har fått genom att sänka dem.
När jag träffar småföretagare ute i landet, framför allt hemma i Bohuslän, har jag mött många inom särskilt besöksnäringen som tack vare de sänkta arbetsgivaravgifterna för unga har vågat anställa en till. De vittnar också om den problematik som de står inför i sommar när de inte vet vilken kostnaden för deras anställda blir. Ska man behöva dra ned antalet anställda redan nu, eller ska man vänta till senare?
Problemet är att det inte går att kompensera de högre utgifter man får genom att höja arbetsgivaravgifterna för unga. Man kan inte sänka lönerna i samma utsträckning som arbetsgivaravgifterna ökar. Man kan heller inte höja priserna på produkterna för att motsvara de höjda arbetsgivaravgifterna. I stället går det direkt ut över resultatet. Det gör att företagen måste minska sin arbetskraft eller i värsta fall lägga ned sin verksamhet.
Det är förödande för många av landets små och växande företag. När det gäller varför vi gör en justering och tar bort sänkningen av arbetsgivaravgifterna för de äldsta ungdomarna och sänker den ytterligare för de yngsta vill jag framhålla det jag nämnde på tidigare. Bland andra IFAU pekar på att effekterna skulle ha varit större om vi gjorde en kraftfullare sänkning.
Det är just det vi nu gör för de allra yngsta - de som står längst från arbetsmarknaden, som kommer ut från skolan och inte har de kontakter eller erfarenheter som de behöver för att få sitt första jobb. Den erfarenhet man då får behövs för att man ska kunna få sitt nästa jobb och därmed komma in på arbetsmarknaden. Det är det avgörande.
Fredrik Christensson (C):
De offentliga trygghetssystemen spelar en otroligt viktig roll för att familjer och barn ska få en god ekonomisk trygghet. Men det absolut viktigaste för att familjerna ska få en bättre ekonomisk trygghet är att vi fortsätter att bygga en stark arbetslinje, så att det lönar sig att arbeta, där vi sänker trösklarna för dem som står längst från arbetsmarknaden och där företagen får råd att anställa. Det måste löna sig att skapa jobb i Sverige.
Det är helt avgörande för att fler människor ska få ett arbete att gå till och därmed öka den ekonomiska tryggheten för familjerna. Men trygghet för familjer och barn handlar inte bara om ekonomisk trygghet. Den sociala tryggheten är än viktigare. Samhällets roll bör i första hand inriktas på att skapa goda förutsättningar för familjernas frihet, för ekonomisk trygghet och för jämställdhet mellan föräldrarna.
Vår roll är att vara möjliggörare för allt detta för att människor ska hitta en bra balans mellan yrkesliv och familjeliv. Det kan handla om såväl skola och barnomsorg som föräldraförsäkringen, som vi diskuterar här och nu. Sverige har en mycket generös föräldraförsäkring. Det ska vi vara mycket stolta över. Föräldrar kan vara hemma med sina barn under lång tid, och de kan arbeta deltid under den tid då barnen är små.
Men vi ser fortfarande stora problem, och vi ser fortfarande en stor ojämställdhet när det handlar om uttaget i föräldraförsäkringen. Även om uttaget blir jämnare går det långsamt. Kollar man dessutom på de så kallade VAB-dagarna går utvecklingen inte ens åt rätt håll. Där står det still. En av de största politiska utmaningarna framöver är att diskutera hur vi kan få ett mer jämställt uttag av VAB-dagarna.
Det vi kan se är att löneskillnaderna mellan män och kvinnor växer just i samband med att de bildar familj och får barn. Därför är det roligt att nu se Alliansens satsningar som kommer att bli verklighet när det handlar om att höja jämställdhetsbonusen för att öka stimulansen, så att fler föräldrar gör jämnare uttag i föräldraförsäkringen.
Det ska vi uppmuntra, samtidigt som vi låter friheten finnas kvar för föräldrarna att bestämma själva. Olika familjer har nämligen olika behov, och vi politiker här i riksdagen kan inte bestämma vad som är bäst för alla föräldrar. Det förslag om möjlighet till ersättning när man ska besöka mödrahälsovården som nu blir verklighet genom den budget som Alliansen har lagt fram är viktigt ur jämställdhetssynpunkt. Herr talman!
Den dagen som jag får möjlighet att bilda familj och får barn vill jag dela ansvaret för barnet eftersom jag vill vara en viktig del i barnets uppväxt och liv. Men det måste vara ett beslut för mig och min familj. Det kan inte vara ett beslut som politikerna här i riksdagen ska fatta.
Vår roll här är att skapa goda förutsättningar för familjernas frihet, för den ekonomiska tryggheten och för jämställdhet mellan föräldrarna. Därför är jag mycket glad över de förslag som nu läggs fram om stimulanser för en ökad jämställdhet mellan föräldrarna. Jag vill därför avsluta med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner och reservationer.
Fredrik Christensson (C):
Tack för svaret, arbetsmarknadsministern! Det är glädjande och bra att regeringen avser att behålla de undantag som finns i turordningsreglerna i dag. Precis som mina allianskolleger nämnde tidigare är det verkligen viktigt för de små och växande företagen att få behålla den kompetens som behövs för att driva vidare verksamheterna även i tuffa tider.
Turordningsreglerna är också viktiga för människorna ute på arbetsmarknaden. Förrförra helgen presenterades en undersökning där det framgick att 25 procent av alla yrkesverksamma vantrivs på sin arbetsplats. Samtidigt är det få av dessa människor som är beredda att byta arbetsplats. Det beror på de regler och den lagstiftning som skapar inlåsningseffekter på arbetsmarknaden.
Det är viktigt att se över dem så att vi kan skapa en trygg och flexibel arbetsmarknad så att människor vågar byta arbetsplats och kan känna sig trygga med den kompetens de har. I slutändan är det vad som behövs för att hitta ett nytt arbete eller få vara kvar på sitt gamla jobb. Statsrådets svar är glädjande, och jag hoppas att vi kan fortsätta att diskutera frågorna. Som nämndes tidigare finns flexicurity i Danmark.
Det är ett intressant exempel på hur en trygg och flexibel arbetsmarknad skapas där fler människor kan få ett arbete och fler människor kan trivas på sin arbetsplats.
Fredrik Christensson (C):
Tack än en gång för svaret! Problembeskrivningen är vi rörande överens om - en trygg och flexibel arbetsmarknad. Vad vi däremot lägger i orden trygg och flexibel arbetsmarknad är där vi skiljer oss åt. I grund och botten handlar det om att ta bort de hinder som har skapats med turordningsreglerna som säger sist-in-först-ut, som gör att människor inte vågar byta arbetsplats eftersom de hamnar sist i turordningsreglerna och riskerar att bli uppsagda först om företaget eller arbetsgivaren blir tvungen att säga upp personal.
Arbetsmarknadsministern nämnde att Arbetsförmedlingen behöver förändras i grunden. Det är ett bra steg. Men det viktigaste är att se till att få ett system som fungerar på sikt. Därför vill vi också ha privata arbetsförmedlingar. Utbildningen och kompetensen är viktiga, och det är viktigt att man kan validera kompetensen. Ett sätt att utbilda sig nu för tiden är genom arbetsgivaren och genom att arbetsgivaren betalar utbildningar.
Att se till att vi får en validering som fungerar för de utbildningar som är attraktiva på arbetsmarknaden tror jag också är väldigt viktigt. Det är som sagt positivt att arbetsmarknadsministern vill låta undantagen finnas kvar, men jag hoppas att vi fortsättningsvis kan diskutera vidare undantag eller att slopa turordningsreglerna på sikt.
Fredrik Christensson (C):
Tack, återigen, Åsa Romson! Jag kommer med spänning att följa hur regeringen kommer att hantera frågan på lite längre sikt och också hur regeringen kommer att hantera de överklaganden som nu har kommit in. Det man kan konstatera är att de nya strandskyddsreglerna gäller direkt. Markägare påverkas därför här och nu. Det finns kommuner som har fått dra tillbaka utpekade utvecklingsområden som nu har blivit belagda med strandskydd.
Man ser också problematiken för små lantbrukare, där produktionslantbrukare - alltså de som lever på lantbruket - har undantag från strandskyddet. För små gårdar kan det däremot behövas dispenser i framtiden om man får strandskydd på sin mark.
Detta skapar administrativa bördor och regelkrångel för den enskilde, vilket inte är önskvärt i alla lägen. När det gäller länsstyrelsen är det oerhört viktigt med just rättssäkerheten och hur hanteringen är. Där kan man se skillnader i exempel Värmland och Västra Götaland.
Människor upplever att det handlar om resurser och att länsstyrelsens hantering av det har varit bristfällig i Västra Götaland. I Värmland har de gått ut och haft möten i bygdegårdar, och de har satt sig ned tillsammans med kommunerna och diskuterat sjö för sjö, utvecklingsområde för utvecklingsområde med argument om var de vill utöka och var man kan minska ned strandskyddet.
Hanteringen i Västra Götaland har däremot upplevts som den förlängda statliga armens pekpinne mot den enskilde. Man har inte tagit hänsyn till utvecklingsområden eller de lokala förutsättningarna.
Grunden i lagstiftningen och det som även stod i riktlinjerna från Naturvårdsverket var ju att det var väldigt viktigt att ta hänsyn till det enskilda fallet, att det i grunden var ett generellt strandskydd på 100 meter, men där det utökades skulle det väl motiveras.
Det känner människor en avsaknad av vilket är beklagligt, eftersom det handlar om människor som blir drabbade och det är människornas och företagens utvecklingsmöjligheter på landsbygden som begränsas. Där finns en stor problematik, inte bara från Alliansen, för det var ju Alliansen som drev igenom den här reformen med en intention om att den lokala hänsynen skulle tas.
Men den lokala hänsynen har på sina håll runt om i landet saknats, upplever både människor och kommunpolitiker som jag pratar med. Det är också därför det är intressant att se var regeringen kommer att landa i frågan så småningom.
Från Socialdemokraternas sida finns ju en motion som pekar på att intentionerna i lagstiftningen inte har uppfyllts eftersom inte tillämpningen har varit den korrekta när det gäller hanteringen på länsstyrelsen. Nu gäller det nya strandskyddet, och det är beklagligt, eftersom människor direkt blir tvungna att söka dispenser och så vidare. Detta drabbar framför allt landsbygden.
Fredrik Christensson (C):
Jag ser fram emot fortsatta diskussioner om strandskyddet. Jag vill ta upp de problem som miljöministern valde att ta upp om hur stränderna ser ut i naturen. Nu har ju inte sådana hänsyn tagits, utan det har varit ett generellt utökat strandskydd till 300 meter på Bohuskusten, där jag kommer från.
Man har inte tagit hänsyn till de lokala förutsättningarna, och man har inte heller tagit hänsyn till utpekade utvecklingsområden. Då handlar det oftast inte om nya utvecklingsområden, utan det handlar om att förtäta befintliga områden så att exploateringen längs kusten minskas eller inte sker på nya ställen men att i alla fall befintliga områden ska kunna utökas.
Den möjligheten har saknats, och många kommuner är frustrerade över att det inte ens är möjligt att utveckla befintliga områden. Det är ett problem. Sedan finns det ett annat problem, nämligen de områden där exploateringstrycket är lågt. Jag nämnde Dalsland som ett exempel. Befolkningsutvecklingen är negativ, och i området finns många stränder och sjöar. När människor bosätter sig där vill de gärna se vattnet eller bo nära vattnet.
Då kan de få tillbaka delar av den investering de gör när de bygger sina hus och ta del av den livskvalitet som boende på landet innebär. Det är viktigt. Precis som miljöministern lyfter fram är det också viktigt att strandskyddet finns för att skydda djur- och växtliv och för att trygga allmänhetens tillgång till stränder. Men det handlar om att få en väl fungerande lokal avvägning i strandskyddsfrågan.
Det märks att den har saknats på många håll. Det resulterar i att det kommer att bli många överklaganden att hantera i regeringen. Jag kommer med spänning att följa hur ni hanterar frågan, och sedan får vi följa upp debatten kanske senare under våren.