Robert Hannah (L):
Tack, migrationsministern! Det går att konstatera att inte mycket i migrationsministerns svar rörde mina frågeställningar. Den ena besvarar migrationsministern halvt, den andra inte alls. Mina frågor är därför fortfarande: Hur tänker migrationsministern agera mot kristofobi och annat förtryck på asylboenden, och är det inte förtryckare som borde flyttas från asylboenden i stället för den som blir förtryckt? Jag tycker däremot att det är bra att migrationsministern vill förbättra mottagandet för asylsökande och öka sysselsättningen.
Men det var inte frågan i den interpellation som jag ställde. Ökad sysselsättning kommer inte att göra en kristofob, homofob eller hedersförtryckare mindre förtryckande, utan det gäller att markera och sätta ned foten direkt när sådant beteende uppenbarar sig på asylboenden. När människor söker sig till Sverige söker de just frihet, och det är viktigt att vi erbjuder det.
Men jag har fått många historier berättade för mig i sommar om kristna som inte får ha på sig kors på asylboenden, som inte är välkomna i gemensamma utrymmen och som väljer att flytta från asylboenden därför att de är rädda för sina liv. Då måste man fråga sig själv om man har erbjudit dessa människor frihet. Mitt svar är tydligt: Nej, det har vi inte, och det är oacceptabelt att det är så. Herr talman!
Migrationsministern är tydlig med vad Migrationsverket har för ansvar över boendemiljön på migrationsboenden, men han svarade inte på vad hans eget ansvar är. Jag har aldrig hört någon socialdemokratisk politiker ta ordet kristofobi i sin mun, utan man undviker ämnet som om det vore pesten. Det är uppenbart att många som kommer till Sverige bär med sig värderingar och fördomar kring kristna.
Man ser också hur situationen är i Mellanöstern. De berättelser vi har fått höra i sommar väcker många frågor, i varje fall hos mig. Jag undrar därför: Vet migrationsministern om Migrationsverket har rutiner för att motverka kristofobi och annat förtryck på asylboenden? Finns det en plan för hur man hanterar dessa fall? Skriver man in i avtal med privata asylboenden hur dessa är förpliktade att agera i denna typ av ärenden?
Om inte, borde man inte ge Migrationsverket i uppdrag att se över detta? Jag undrar också: Har Migrationsverket gjort någon undersökning och tittat på hur minoriteter, hbt-personer, kvinnor och andra har upplevt tiden på boendena? En sådan undersökning tycker jag är ett första steg, med tanke på de varningssignaler vi har fått i sommar.
Jag har pratat med människor som har varit i kontakt med personer som har fått en undermålig behandling och som "frivilligt" har lämnat asylboendena på grund av det förtryck de utsatts för. Detta är problematiskt, och jag tror att Migrationsverket agerar ad hoc i dessa ärenden i stället för enligt en struktur och en plan. För mig är det solklart.
Det är superviktigt att redan i början av asylmottagandet markera att vi här i Sverige inte tolererar diskriminering på grund av religion, etnicitet, synen på kvinnor eller någon typ av sexuell läggning. Om vi inte är tydliga redan vid mottagandet kommer det att bli ännu mer problematiskt att markera mot dessa småpåvar senare under deras tid i Sverige. Enligt min mening är det ytterst viktigt att använda sig av ett brottsofferperspektiv.
De som flyr till Sverige kom hit på grund av brist på trygghet, och de är i en beroendeställning gentemot den svenska staten. Det är vår uppgift att se till att de erbjuds den absoluta trygghet de kan få. De kan inte språket och vet inte hur kulturen eller det svenska samhället fungerar. De vet inte vem de eventuellt ska vända sig till om de blir utsatta för något. Då är det vårt ansvar som politiker att se till att de är trygga.
Därför vill jag fortfarande ha svar på frågorna: Tänker migrationsministern agera mot kristofobin på asylboendena, och är det inte rimligt att det är förtryckarna som flyttas från boendena i stället för dem som mobbas?