KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christina Höj Larsen (V):
Om man i ett betänkande säger att man tycker att det är viktigt att det finns en fast finansiering för kvinno- och tjejjourer måste det också finnas pengar för det - det borde vara ganska självklart. Det gör ju inte det. Hela problemet för kvinno- och tjejjourerna är just att de hela tiden, år för år, måste gå och vänta och se om de kommer att få projektfinansiering eller inte. Det ger inte en stabil verksamhet.
Det är en verksamhet som är otroligt viktig för väldigt många kvinnor och tjejer i dag. Jag tycker att det är lite ohederligt att säga att man tänker se till att det finns och samtidigt inte har pengarna på kontot. Hur ska det här gå till? Det är det som är min fråga.
Christina Höj Larsen (V):
I motionen för Paula Bieler och SD resonemang om svenskfientlighet. Men när vi ser hur sverigedemokrater använder ordet vardagligt handlar det om något helt annat.
Jag står här fast förvissad om att när jag kommer upp till min mejlbox kommer det att finnas en hel del mejl som precis som vanligt berättar för mig att jag är svenskfientlig för att jag inte håller med er i er rasism, i er antifeminism och i er hbtq-fientlighet.
De kommer också att upplysa mig om de två favoritmetoder för assimilering som ofta anges i dessa brev. Den ena är att kalla mig för en stor mängd könsord. Den andra festliga metoden handlar om att hoppas att jag kommer att utsättas för våldtäkt. Det är de två föredragna assimileringsmetoderna.
Men saken är den att ni i SD använder svenskfientlighet som ett begrepp mot era meningsmotståndare. Samtidigt vill ni att vi ska kunna använda det som ett vettigt begrepp när det gäller diskriminering. Det går inte ihop.
Christina Höj Larsen (V):
Jag beklagar att även Paula Bieler utsätts för näthat. Det menar jag ärligt. Men låt oss återkomma till det vi pratar om. Jimmie Åkesson kallade till exempel den tidigare statsministern Reinfeldt för svenskfientlig. Om era politiska företrädare konsekvent kallar alla oss för svenskfientliga är det, som sagt, ungefär 87 procent av Sveriges befolkning.
Samtidigt säger Åkesson att många av oss skulle behöva utsättas för assimileringspolitik. Jag hade ett par frågor som gällde detta. Vad betyder det? Vad innebär det att vi ska utsättas för assimileringspolitik? Jag är väldigt nyfiken på de konkreta förslagen om detta. Det kommer att bli en mycket intressant debatt.
Att man säger att den stora majoriteten av svenskarna, med olika historia och olika bakgrund, är svenskfientlig är riktigt, riktigt svårsmält.
Christina Höj Larsen (V):
Det är ärligt talat beklämmande att höra Markus Wiechel återigen låta påskina att det finns ett val mellan att hjälpa människor i närområdet och att hjälpa människor som är i Sverige. Ofta säger SD att vi ska hjälpa människor på plats. De som är här i Sverige är på plats. De är hos oss.
Vi ska hjälpa dem. Det stora, blodiga inbördeskrig vi nu bevittnar i Syrien sker på tröskeln till Europa. Jag tror att även Markus Wiechel förstår det och vet hur geografin ser ut. Grannländerna har tagit emot 3 1⁄2 miljon människor, och - återigen - miljontals är på flykt inne i Syrien.
Självklart är det så att när ett så allvarligt krig pågår på tröskeln till Europa kommer några att söka sig till Europa. Turkiet har tagit emot otroligt många. Och jag tycker att det är ganska självklart att Europa klarar av att ta emot mer än 1 promille.
Att hjälpa på plats är också att hjälpa dem som kommer hit och är på plats.
Christina Höj Larsen (V):
I vanlig ordning finns det väldigt många felaktigheter i det SD påstår. Först och främst står inte Vänsterpartiet bakom avräkningarna i biståndsbudgeten. Vi tycker inte att det är ett bra sätt att hantera den frågan. Ja, det finns ett val. SD gör alltid det valet väldigt tydligt: Ni väljer alltid att stå bakom skattesänkningarna för de rikaste.
Ni väljer en politik som gör att vi inte har pengar till välfärden. Vid den senaste budgetomröstningen valde ni att rösta mot satsningar på dem som har minst i vårt samhälle. Ni röstade mot underhållsstöd till ensamstående, mot bättre möjligheter för pensionärer.
Samtidigt, när ni gör det valet, är ni konsekvent så ohederliga att ni skyller på invandringen. Så ser ett parti ut som inte bara är rasistiskt utan som är ett rasistiskt högerparti. Ni väljer att låta riskkapitalet fortsätta dränera vår välfärd när vi faktiskt har möjligheter att sätta stopp för det.
Samtidigt skyller ni på de människor som behöver skydd. Det är inget annat än ohederligt.
Christina Höj Larsen (V):
Sverigedemokraterna är tvångsmässigt intresserade av var människor är födda och vilken gud de tillber. Däremot struntar de helt i hur livet ser ut för en ensamstående mamma som jobbar i vården - den person som Markus Wiechel just nämnde - för en långtidsarbetslös eller för en fattig garantipensionär.
Hur ska vi annars tolka det när SD nyss fällde en budget som gynnar just de människor du talar om, Markus Wiechel? Du fällde en budget som gör att till exempel en ensamstående undersköterska får 300 kronor mer i månaden i underhållsstöd per barn, gratis läkemedel till barnen och lägre avgift för kulturskolan.
Sådant som förbättrar vardagen, verkligheten, på riktigt röstade du mot. Du fällde en budget som sänker inkomstskatten för de fattigaste pensionärerna och höjer bostadstillägget. Sådant som gör skillnad i vardagen röstade du mot.
Du röstade mot ett efterlängtat slopande av stupstocken i sjukförsäkringen, mot att ta bort den ovärdiga fas 3 för arbetslösa och mot en bankskatt. Vi finansierar gemensam välfärd genom att vi hjälps åt. Ni röstar konsekvent för en borgerlig politik och skyller sedan på flyktingar.
Det är ingenting annat än hyckleri, och jag förstår inte hur någon ska vilja lyssna på er efter att ha sett just detta.
Christina Höj Larsen (V):
Medan vi andra diskuterar konkreta lösningar för hur vi ska hantera en svår situation väljer SD att låtsas som om de här människorna bara försvinner. De gör inte det. De är här, de har rätt att söka asyl och vi ska hantera det på bästa möjliga sätt. Vi har lite olika förslag.
Vänsterpartiet har lagt fram väldigt konkreta förslag för hur vi ska hantera det. Ett viktigt sådant förslag är att alla kommuner ska hjälpas åt att ta emot. Som det är just nu är det väldigt ojämlikt fördelat. Vissa kommuner har mycket svårt att hantera det, för där finns det bostäder men inte arbete. Det helt rimliga, vettiga förslaget är att alla kommuner ska hjälpas åt med det. Vad säger SD då?
Jo, vi ser att för dem är det viktigt att vi ska behålla den ojämlika fördelningen. Det är väldigt viktigt. Vi ska för Guds skull se till att kommuner ska kunna säga nej ännu mer.
För mig visar det just detta: Ni är helt ointresserade av att lösa problem och göra skillnad på riktigt, för det ni verkligen behöver är att upprätthålla ett samhälle där det finns stora skillnader mellan folk och stora orättvisor för att sedan kunna skylla detta på invandrare. Det är fullständigt orimligt.
Men jag antar att vi andra får fortsätta att diskutera konkret, praktisk politik, och så får ni fortsätta att stå och ropa i skogen.
Christina Höj Larsen (V):
Jag var mycket glad över att höra Mikael Cederbratts förtydligande i anförandet, där han sade att vi inte ska tala om siffror och antal och att vi inte talar om människor på det viset. Det gläder mig, för det har kommit påfallande många signaler från moderat håll om motsatsen den senaste tiden. Jag uppskattar att Mikael Cederbratt inte går i den fällan.
Däremot är jag nyfiken på en motion som väckts från moderat håll och som gäller att det ska finnas färre undantag vid anhöriginvandring. Vi vet att det finns undantag i dag, och de gäller främst när barn är en del av den familj som ska återförenas och anhöriginvandra. Som jag förstår det vill Moderaterna inte heller skärpa kraven när det gäller just barn.
Då undrar jag vad det egentligen är man vill säga med en sådan motion. Vad är det man menar när man säger att vi måste skärpa kraven vid anhöriginvandring? I denna tid framstår detta som inget annat än signalpolitik - en signal som jag faktiskt tycker att Moderaterna borde vara förutan. Jag är alltså nyfiken.
Kan Mikael Cederbratt vara vänlig och förtydliga vad man vill med den motionen?
Christina Höj Larsen (V):
Som sagt: När vi nu ser att majoriteten av dem som undantas från försörjningskravet faktiskt är barn och att Moderaterna inte vill ändra på förhållanden kring barn återstår det bara för mig att tro att det är en signal och att man vill säga: Nu måste vi ta i med hårdhandskarna. Nu måste vi ställa krav och så vidare.
För mig är det fullständigt obegripligt att man tror att det skulle gynna människors möjligheter till delaktighet i ett samhälle om de inte har sin familj hos sig.
Jag tror att vi alla vet att med en längtan efter sin familj - i dessa fall handlar det till och med om en oro för att familjen kommer att förolyckas, dö eller svälta - har man inte de bästa möjligheterna att fungera bra i sin vardag. Det borde vara alldeles självklart.
För mig kvarstår misstanken att det här är en symbolpolitik som för det första kommer att vara verkningslös eftersom Moderaterna egentligen inte vill göra någonting när det gäller barn. För det andra är det väldigt dåligt för människors möjlighet till delaktighet och inkludering i ett samhälle om de tvingas leva borta från sin familj.
Christina Höj Larsen (V):
Jag tackar migrationsministern för svaret. Ja, svenska utvisningar ska ske under humana och värdiga former. Ändå har det nyligen, återigen, framkommit uppgifter som får detta att komma på skam.
Radioprogrammet Kaliber har granskat ett stort antal utvisningar från Sverige, och de har fått fram uppgifter om att det vid ett flertal tillfällen har förekommit att Kriminalvårdens transporttjänst har injicerat lugnande narkotikaklassade medel under tvång.
I Sverige är det olagligt att ge lugnande injektioner mot någons vilja om inte personen är omhändertagen enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård. Den psykiatriska tvångsvården är ett av mycket få tillfällen då man upphäver en persons grundlagsskyddade rättigheter.
När vi ser att detta ändå har förekommit utanför den psykiatriska tvångsvården - de mycket strikta ramar vi har satt för att skydda individens integritet - är det väldigt allvarligt. Det är inte heller första gången vi får vetskap om den här typen av övergrepp; Kaliber plockade fram uppgifterna redan 2010. Det är alltså ingen nyhet för myndigheterna.
Röster har höjts för att införa ett system med oberoende observatörer vid tvångsavvisningar, och det är en lösning vi förespråkar. När det nu återigen har visat sig att Sverige brister i sitt åtagande att utvisningarna ska ske under humana och värdiga former är det dags att aktualisera frågan. Det är därför jag står inför vår migrationsminister i dag.
Jag vill höra om det finns en vilja att se till att inte heller personer som ska utvisas fråntas den här viktiga, grundlagsskyddade rättigheten.
Christina Höj Larsen (V):
Frågan för dagen är just hur vi tycker att det här funkar för oss. Uppgifterna framkom alltså första gången 2010. Sedan dess har myndigheterna haft ganska gott om tid på sig att utreda och titta på fallen, för dessa fall som Kaliber nu återigen tar upp, och som jag också ser att myndigheten tar upp, går ju ända tillbaka till 2009.
Mitt svar är att det här funkar väl så där för oss om vi är beroende av journalisters avslöjande av den här typen av väldigt allvarliga övergrepp på personers grundlagsskyddade rättigheter.
Då tycker jag, precis som kommissionen ursprungligen föreslog, att det skulle kunna vara någon typ av övervakning. De föreslog frivilligorganisationer. Jag håller helt med om att det inte är en lämplig lösning. Vi hör också av organisationerna själva att de inte alls är intresserade av det. Det kan uppkomma ganska allvarliga svårigheter om man ena dagen jobbar med papperslösa och gömda och andra dagen ska följa med på tvångsutvisning. Det förstår jag mycket väl.
Det som är intressant är just detta att vi ser att det här är personer som absolut inte har något skyddsnät. Det är några av de allra mest sårbara människor som finns i vårt samhälle som ska utsättas för en mycket svår åtgärd, nämligen tvångsmässigt återvändande. Att vi i den situationen har den yttersta varsamheten och respekten för att de mänskliga rättigheterna följs tycker jag är helt avgörande.
Det är helt sant att vi inte har någon budget för detta. Det vi vill ha är ett samtal om hur vi ser till att det här inte sker igen. Ett sätt skulle kunna vara att under JO och JK göra stickprovskontroller eller liknande och att man skulle kunna ta in det i budgeten i ett senare läge.
Det man framför allt måste fråga sig är: Vilka möjligheter har en person som under deportation har utsatts för detta, och som sedan sitter i Afghanistan eller Somalia, att berätta om det och kräva att det sker någon typ av åtgärd i Sverige? Det säger sig självt att de har ganska små möjligheter. Jag tycker att det här är allvarligare än så.
Christina Höj Larsen (V):
Jag tycker att det på många sätt är överraskande positiva besked att man faktiskt ser problematiken och förstår att om en person väl sitter i Afghanistan upphör idén om ett fint svenskt system som fungerar så snart personen är långt borta.
Tvångsutvisningar är väldigt dyra och påkostade.
Det hoppas jag att vi en vacker dag kan genomföra.
Christina Höj Larsen (V):
Jag tackar migrationsminister Morgan Johansson för svaret. Jag är fullt medveten om att migrationsministern och regeringen inte har och inte ska ha något inflytande över Migrationsöverdomstolens domar och inte heller kan gå in på enskilda fall. Men det är ändå så att vårt politiska uppdrag är att förhålla oss till den verklighet som vi befinner oss i.
Man kan väl säga att ändringen från "synnerligen ömmande" till "särskilt ömmande" var just ett sådant tillfälle då vi politiskt valde att agera på grund av en verklighet vi såg.
Syftet var, som migrationsministern sa, att göra det möjligt för fler barn att få uppehållstillstånd på grunder som tidigare kallades humanitära skäl och som sedan kom att kallas synnerligen ömmande skäl. Vi såg att den skrivningen var för snäv. Alldeles för ofta upplevde vi fall där man som människa tänkte: Detta är inte rätt!
Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet var ganska överens om att vi måste ändra på detta, och jag är glad att vi fick till stånd den lagändringen.
Det lyftes tydligt fram i förarbetena att det inte skulle finnas en exakt gräns för hur länge ett barn skulle ha varit i Sverige, men att man vid den samlade bedömningen skulle beakta inte bara hälsotillstånd, anpassning till Sverige och situationen i hemlandet utan även vistelsetid. Detta får betydelse med tanke på den aktuella domen i Migrationsöverdomstolen.
Denna kan på många sätt komma att ändra viktningen i fråga om illegal vistelse. Jag tror att vi kommer att återkomma till det här lite senare i debatten. Vid beslut om barn ska barnets bästa beaktas. Men det betyder inte att ett barn automatiskt får uppehållstillstånd.
Det måste vägas mot övriga intressen - i det här fallet den reglerade invandringen, som även Vänsterpartiet står bakom. Det viktiga är att man alltid visar motiveringen - varför väljer man att tycka att den reglerade invandringen är viktigare än barnets bästa?
Den motiveringen är otydlig och bristfällig i den dom som avkunnades i Migrationsöverdomstolen, vilket får konsekvenser för underdomstolarna när de sedan ska ta stöd av denna dom i sin praxis.
Det är därför vi står här och diskuterar den domen - inte för att jag tror att migrationsministern ska ingripa i det här fallet, utan för att domen får betydelse för den politik vi vill ska föras beträffande hur många ungar som ska få stanna och av vilka skäl. Därför är mina frågor till migrationsministern fortfarande: Vilka tror han att konsekvenserna blir av denna dom i Migrationsöverdomstolen?
Ser migrationsministern några risker för att det kommer att ske en skärpning och inte ett öppnande, som vi hade tänkt?
Christina Höj Larsen (V):
Jag förstår att det är ett fall som faller utanför det vanliga som nu har avgjorts. Det håller jag helt med om. Det är inte den vanliga typen av ärende med särskilt ömmande omständigheter.
Tittar man på Migrationsverkets intranät och läser vad Migrationsverket självt drar för slutsatser blir man ganska orolig. Det är en oro som jag delar med en del migrationskunniga experter, till exempel Louise Dane. Nu läser jag ur vad Migrationsverket skriver om domen från intranätet.
Det står: Enligt Migrationsöverdomstolen måste huvudregeln vara att vistelsen i Sverige har varit laglig.
Jag vill här inskjuta att vi i förarbetena tydligt har sagt att ett barn inte ska lastas för att beslut som föräldrarna har fattat, till exempel illegal vistelse, att man har gömt sig, eller på annat sätt varit oärlig.
Man fortsätter på Migrationsverket intranät: Även om flickan eftersom hon var barn inte haft möjlighet att påverka att hennes vistelse varit illegal måste detta faktum ändå ha betydelse enligt Migrationsöverdomstolen. Domstolen ansåg därför inte att det fanns särskilt ömmande omständigheter, och flickan beviljades inte uppehållstillstånd.
Migrationsöverdomstolen ansåg inte heller att utvisningen var i strid med artikel 8 i Europakonventionen. Domen ger en annan viktning mellan anpassningen till Sverige och illegal vistelse jämfört med tidigare riktlinjer. För Migrationsverket betyder domen därför att tidigare riktlinjer bör ses över till viss del och innehålla en större betoning på laglig vistelse i Sverige.
Det är en förskjutning som vi inte politiskt har efterfrågat. Vi har på inget sätt sagt att barn ska bära större ansvar för vad deras föräldrar har fattat för beslut. Tvärtom har vi sagt att det ska barn inte hållas ansvariga för.
Det som är min oro efter att ha sett domen, och det är en oro som delas av andra, är att vi med en förskjutning i viktning kommer att se större fokus på legal eller illegal vistelse och att det de facto kommer att göra att det är färre barn som får stanna trots att vi ville motsatsen.
Jag är intresserad av att veta att om det visar sig att Migrationsverket väljer att införa riktlinjer som gör det svårare, hur förhåller sig migrationsministern till det i så fall? Vad kan vi göra för att se till att det blir så som vi hade tänkt?
Christina Höj Larsen (V):
Jag håller med om att det är för tidigt att säga någonting. Problemet är att Migrationsverket säger någonting utifrån domen, och det i sin tur får konsekvenser. Jag är nyfiken. Om det så skulle vara att vi ser en förskjutning och att man lägger större vikt vid huruvida vistelsen har varit legal eller illegal, hur förhåller sig migrationsministern i så fall till det? Det är för mig frågan för dagen.
Det är vad det hela handlar om. Europadomstolen och den svenska Migrationsöverdomstolen har sagt att den sammanlagda tid som en person har vistats i ett land får betydelse på så vis att en lång vistelsetid kan innebära att en person har skaffat starka band till landet. Då får det inte spela någon roll om det är en legal eller illegal vistelse.
Den här domen lägger plötsligt en större vikt vid att flickan har vistats här illegalt trots att hon är barn och inte har några som helst möjligheter att påverka den saken. För mig är frågan för dagen om vi kommer att se en förskjutning senare. Jag förstår att det inte är någonting som migrationsministern kan säga i dag.
Men jag vill göra migrationsministern uppmärksam på frågan. Syftet med lagändringen var inte att vi skulle lägga större vikt vid illegal vistelse. Jag hoppas att migrationsministern, om så blir fallet, är beredd att göra någonting åt saken.
Christina Höj Larsen (V):
Jag vill återigen tacka Morgan Johansson för svaret. Sprakab har varit i mediernas sökljus ett flertal gånger, senast hösten 2014 i Uppdrag granskning . Där framkom det att Sprakab är det företag som Migrationsverket använder för att göra språkanalyser i samband med asylprövningar.
Och i den granskning som Uppdrag granskning gjorde under hösten 2014 framkom det att analytiker som arbetar på Sprakab har uppgett falska meriter men ändå fortsatt som experter med lingvistiska utredningar.
Företagets intervjuande språkanalytiker är anonyma men påstås alltså besitta omfattande språkkunskaper och kännedom om de länder som de asylsökande anger som ursprung. Och om intervjuaren kan anses vara pålitlig och verkligen besitta de språkkunskaper som anges är en förtroendefråga i upphandlingen mellan Migrationsverket och företaget.
Det är här som den centrala frågan i den här debatten ligger. Senare i debatten kommer vi att återkomma till de granskningar som har gjorts. Men centralt för den svenska rättssäkerheten är ändå frågan om transparens. Man ska kunna granska bevis. Man ska kunna värdera deras tyngd och vittnets kompetens. Det är helt centralt.
Huvudfrågan för dagen när det gäller Sprakabs analyser är därför om migrationsministern anser att man kan acceptera hemliga sakkunniga i svensk domstol. Det är de facto det som blir konsekvensen. Vi vet inte vem personen bakom numret och bokstäverna bakom analysen är. Vi har ingen aning om detta.
Och det kan bli ganska ödesdigert när det gäller en del asylsökande. Den frågan vill jag ställa till Morgan Johansson.
Christina Höj Larsen (V):
Min poäng är ju att vi inte i några andra sammanhang skulle acceptera anonyma expertvittnen i svenska domstolar. Vi skulle inte acceptera att en person skriver ett läkarintyg när vi inte vet om personen är läkare, om personen över huvud taget finns eller vem den personen är. Det skulle aldrig få hända.
Jag ifrågasätter inte språkanalys som verktyg, utan jag ifrågasätter hur det grundläggande kravet på rättssäkerhet uppfylls. Vi måste kräva samma transparens och samma rättssäkerhet även för detta verktyg. Det är så min ingång är, inte att vi ska bort språkanalysen.
I fallet med Omar Aboubakar, som Désirée Pethrus nämnde, litade Migrationsverket mer på en språkanalys - som var genomförd av en helt okänd person på Sprakab vars meriter och kompetens vi inte känner till - än på två kända professorer som Omar hade fått underlag från.
Det blir en mycket märklig situation där det blir svårt för Omar att kritisera det beviset som används till hans nackdel. Jag ifrågasätter rättssäkerheten och transparensen i detta. Jag tycker att det är orimligt att det ska få vara så på detta område när det inte är så på några andra områden.
Om man skulle behöva maska i dokument och anonymisera kan man göra det, men det kan man inte göra i domstolsprocessen. Man måste kunna värdera och väga tyngden i bevisen, och det kan man inte så länge dessa personer är anonyma.
Det är tio utredningar som har granskats av holländska lingvister och myndigheter, och det är tre av dessa som man har tittat närmare på. Holländska myndigheterna och Sprakab kommer fram till helt olika ursprungsländer.
Det ger också anledning till en viss oro om man i tre av tio fall kommer fram till helt olika ursprungsländer. Därför är det otroligt viktigt att man går igenom vad detta egentligen betyder, vilka metoder, vilken kvalitet och transparens som kan krävas i den här typen av fall.
Christina Höj Larsen (V):
Visst är språkanalysen en del av asylprövningen. Om en person säger att han eller hon kommer från södra Somalia, och det inte finns några id-handlingar som är godkända i Sverige, då tar Migrationsverket till en språkanalys.
I ett av de tre fall som har granskats kom språkanalysen fram till att personen kom från Kenya eller Tanzania. Utvisningsbeslutet gällde just dessa två länder som utpekades i språkanalysen. Det hade man inte kommit fram till annars, så visst har språkanalysen betydelse.
Allt annat är inte riktigt sant. I analysen kan man hitta en geografisk ort att antingen utvisa till eller som bekräftar den asylsökandes ursprung. Språkanalysen får alltså ganska stor tyngd.
Även om den svenska asylprocessen i mångt och mycket är rättssäker är det extra viktigt att ha samma krav på bevisen som i övrigt, när det har så stor betydelse för den asylsökande.
Då återkommer jag till frågan om transparens: Kan migrationsministern verkligen acceptera att man i det här fallet har hemliga expertvittnen där vi inte känner till identiteten, kompetensen och syftet? Är det en rimlig ordning i svensk domstol?
För mig är svaret nej, men jag vill väldigt gärna höra migrationsministerns svar på den frågan.