KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Tysklind (L):
Man gör frågan lite för enkel. Det handlar om ja eller nej till ett datum. Viking Line är ett bra exempel som vi har tagit upp många gånger. Viking Line ska ha all kredit för att de har gått före, och de förstår naturligtvis hurdan framtiden är. Naturligtvis ska inga nya fartyg komma in i det här systemet. De har ingen respit. Det hade man inte för utombordsmotorer och egentligen inte för någonting alls. Nya saker måste naturligtvis uppfylla kraven.
Den oceangående trafiken har egentligen ett mindre problem. De kan skifta bränsle när de går in i SECA-området - svavelkontrollområdet - och det blir en väldigt liten del av kostnaden. Det som jag ser som en större risk handlar om överflyttning till landtransporter för närsjöfarten - kustsjöfarten och inlandstrafiken.
Där blir steget över till landtransporter i stället väldigt litet, om man ser det från industrins sida. Detta kan öka konkurrenskraften. Vi ska inte negligera den problematiken. Det handlar om 0,1 procent svavel eller motsvarande utsläpp. Man kan gå flera vägar. Man kan helt enkelt skaffa sig 0,1-procentig bunkerolja. Det är väl närmast en sorts dieselolja. Den finns naturligtvis på marknaden.
Nu sägs det att det kan vara problem med tillgången. Vad gäller alternativa bränslen, som hos Viking Line, tror jag att den mest framkomliga vägen är att man börjar köra på natur- och biogas, vilket man till och med pratar om. Där jobbar man väldigt hårt inom sjöfartsnäringen. Men det är heller ingen riktig quick fix.
Vad jag förstått är det inte heller självklart att avgasreningssystem, som skrubbrar och sådant, går att installera i alla fartyg. Det finns inte olika linjer. Linjen är helt klar. Vi ska naturligtvis sänka utsläppen till motsvarande 0,1 procent svavel. Det är en hälso- och miljöriskfråga som måste lösas. Men gör det inte så enkelt som att det bara handlar om ett datum.
Lars Tysklind (L):
Jag tycker att Helena Leander har ställt en väldigt viktig fråga, och jag kan inte säga annat än att hon har fått ett väldigt bra svar av miljöministern. Jag vill ändå vara med här och problematisera lite grann om detta med Natura 2000-områden och skyddet av havsområden. Det är välkänt att Folkpartiet är för att skydda fler havsområden än i dag. Natura 2000-områdena är naturligtvis viktiga, och även Middelgrund Fladen är ett sådant viktigt område.
Bara det att det blir ett Natura 2000-område är ju ett slags kvalitetsstämpel på att det finns skyddsvärda områden och arter inom området. Det viktiga är då att ge tillräckligt skydd, som det brukar stå i Natura 2000-områdenas bestämmelser. Och det har de väl fått genom den bevarandeplan som finns för området. Det talas mycket om myndigheternas roll i detta.
De prioriteringar som görs i varje enskilt område måste naturligtvis utgå från de lokala förutsättningar som gäller för just det området, så att skyddet säkerställs och man verkligen prioriterar det som har betydelse för just det området. Jag skulle vilja lyfta fram vikten av att följa de regler som finns och hur oerhört viktigt det är att ha en lokal dialog och en lokal förankring.
Det handlar om att säkerställa att berörda naturtyper och arter får ett fullgott skydd. Det handlar inte om att lägga en död hand över mänsklig aktivitet i området. Då gäller det att engagera de människor som är berörda i området. Just när det gäller Fladen Middelgrund är det kanske mest fisket som berörs. Men det finns andra områden där man går vidare och ska göra den här typen av bevarandeplan.
Där är det viktigt att verkligen ta med dem som är berörda. Det tror jag är en grundförutsättning, för man kan inte ha bevarandeområden och skyddade områden där myndigheten hela tiden ska vakta, utan det är viktigt att de som är berörda tar ett personligt ansvar för att sköta det.
Det finns många exempel på hur man, när fisket fått bli engagerad i en sådan här process, är med och tar ansvar. Vi kan diskutera myndigheter och lagstiftning, men det är oerhört viktigt att ha en lokal dialog och en lokal förankring i det här arbetet.
Lars Tysklind (L):
Det är kanske inte så märkligt att det i en fråga om just ett område som trots allt ligger en bit ut till havs kokar ned till fiskets skadeverkningar. Det är nog precis som Helena Leander säger, att oftast är det inte lagstiftningen som är problemet utan tillämpningen och acceptansen. De som är berörda måste känna att det här är rätt och riktigt och acceptera det.
Greenpeace metod i området, att sprida ut ett antal stenblock - 200 stenblock tror jag att det var - känns inte som en metod som man ska behöva använda i ett rättssamhälle som vårt, utan vi ska med regler och myndigheter kunna reglera sådant här. Som jag sade förut: När man skyddar ett område är inte målet i sig att lägga en död hand över det.
Det finns ett mig närliggande exempel, Kosterhavets nationalpark, eftersom jag kommer från norra Bohuslän. Där hade yrkesfisket en verklig nyckelroll för nationalparkens tillkomst. Där trålar man fortfarande i nationalparken enligt regler som innebär att man inte skadar utan garanterar de skyddsvärda områdena.
Det går att föra en dialog, och det går att få dem som är berörda att acceptera lagstiftningen. Efterlevnaden kan ju inte bli bättre om man ser det som sin egen lagstiftning.
Lars Tysklind (L):
Det här handlar specifikt om Arvika, men också om Vänern. Vänern är ett bra exempel på riskerna med ökade nederbördsmängder. Som Jonas Sjöstedt säger är anpassning tyvärr en nödvändig del av klimatdiskussionen. Det är ingenting vi kan bortse från; det kommer att bli verklighet vad vi än gör och vad som än händer i klimatarbetet.
Jag vill lyfta in ytterligare en dimension, nämligen samspelet mellan stat och kommun. Inte ens staten kan garantera Vänerns vattennivå naturligtvis, men man kan se de stora lösningarna.
Något av det mest förebyggande som kommunen kan göra är att inte bygga nytt inom översvämningsriskområden. Redan den 1 januari 2008 infördes det speciellt i plan- och bygglagen. Det står att man ska lokalisera bebyggelse på lämplig mark, och det står om miljö och hälsa, buller, trafik och infrastruktur.
Man lade till att man även ska ta hänsyn till risker för olyckor, översvämningar och erosion både vid bygglovsgivning och vid detaljplanhandläggning. Det är ett ansvar som kommunerna har att inte planlägga ny bebyggelse inom områden där det är översvämningsrisk i framtiden. Det var mot bakgrund av klimatdiskussionen och anpassningsarbetet.
Den paragraf som infördes i den dåvarande PBL finns med även i den nya PBL; den har ett annat nummer men exakt samma lydelse. Jag vill lyfta fram det som ytterligare en åtgärd. Miljöministern nämnde några, och det här är ytterligare en som har vidtagits. När det gäller olika kommuners och aktörers ansvar kan jag nämna att jag har erfarenhet från Alingsås.
Där hade man en stor översvämning i Säveån för några år sedan. Något som kommunen gjorde där och som jag tycker var kreativt var att man använde det geografiska informationssystemet, GIS. Man hade höjdlägena och kunde visa precis var vattnet skulle komma först. Det var inte alls svårt att få försäkringsbolagen att agera och dämma där det behövdes.
Fastighetsägarna och försäkringsbolagen tog kostnaderna men kommunen visade var de största översvämningsriskerna fanns. Det kunde man få fram väldigt exakt med det systemet. Det finns bra exempel på hur man kan jobba kreativt vid akuta tillfällen.
Lars Tysklind (L):
Det är nästan lite rörande hur just i denna fråga Jan Lindholm har en mycket stark tilltro till EU:s förmåga att ändra värderingar och attityder inom hela EU. Naturligtvis är det ett steg i rätt riktning när vi talar om direktivet. Själva sakfrågan har vi säkert all anledning att komma tillbaka till. EU talar inte om kvotering utan om processer. Det är naturligtvis vad det handlar om. Sedan var det frågan om andra länder.
Det viktiga är att Sverige är med i EU, deltar i debatten och i EU:s inre kärna. Det handlar här om att lyfta fram värderingar och attityder så att andra länder vidtar åtgärder. Att antyda att Folkpartiet inte står för jämställdhet faller på sin egen orimlighet. Det är en av våra absoluta hjärtefrågor.
Det var precis vad jag uttryckte i början, nämligen den personliga reflexionen om att det är fullständigt obegripligt att företag och ägare avstår kvinnlig kompetens. Naturligtvis har vi mycket att arbeta med, och det tänker Folkpartiet fortsätta att göra.
Lars Tysklind (L):
Som jag tror att jag sade i mitt anförande måste det vara olika lösningar inom olika fisken. Det är inte så kategoriskt. Det pågår också en dialog om hur man ska kunna lösa problemet kring utkastförbudet inom olika fisken. Den dialogen har Havs- och vattenmyndigheten med olika företrädare.
Jan-Olof Larsson tillstår inte att det finns något storskaligt fiske, men om man nu ser inom det svenska fisket finns det i alla fall mer eller mindre småskaligt, även det riktigt småskaliga och kustnära fisket. I det sammanhanget är naturligtvis räk- och kräftfisket centralt, som jag sade i mitt anförande, när man ser vilken selektion de har.
Jag vill påstå att selekterande redskap är nästan den enda lösningen om man inte ska få bifångster och problem kring detta. Just inom dessa fisken har man lyckats väldigt bra med det. Där finns det säkert andra lösningar, och det pågår en diskussion kring det. Jag tror inte att man ska vara riktigt så kategorisk som Jan-Olof säger, att någon påstår att det är den enda lösningen.
När det sedan gäller att gå före har Sverige i sitt avtal med Norge och Danmark försökt göra detta i Skagerrak. Nu har det fallit på att det krävs att vi avvaktar lite grann eftersom Sverige och Danmark är EU-länder. Men den svenska regeringen har hela tiden haft en stor ambition att gå före just inom de fiskena. Där finns det heller inga tveksamheter.
I fråga om dumpning och vetenskaplig grund har vi diskuterat flera gånger att det inte är något politiskt problem att slänga tillbaka levande varelser som överlever. Det finns ingen politiker som hävdar att vi ska låta dem ligga och dö innan vi slänger tillbaka dem. Kan fisk eller skaldjur som man inte ska ta upp överleva är det klart att man slänger dem överbord. Det kommer naturligtvis inte att finnas sådana idiotregler.
Lars Tysklind (L):
Jag kan börja med att försäkra Jan-Olof Larsson att jag har en väldigt bra dialog med dem som fiskar både här och var, och kanske speciellt med dem som fiskar längs Bohuskusten eftersom jag hör hemma där. Där känner jag inga personliga problem. Att få ungdomen att komma in i fisket handlar i grunden om att den politik vi för ska öka möjligheten att fiska. Fisket har hamnat i en nedåtgående spiral.
Det handlar hela tiden om att vi ska minska och minska. Avsikten är dock att vi ska komma till ett läge där vi har en maximalt hållbar avkastning, och då ska det ju finnas mer att fånga och rimligtvis också fler som gör det. Det är naturligtvis ett system som vi måste titta på. Detta har på något sätt inte varit aktuellt. Fisket har lidit av att man inte kan öka det. Jag är helt medveten om det, och det är en fråga vi måste diskutera.
Jag tycker att jag ganska tydligt flera gånger har sagt till Jan-Olof Larsson att jag inte tror på att man kan ha samma lösning över allt eller att överförbara kvoter skulle lösa alla problem, och det gör knappast Havsmyndigheten heller. Det är därför som man nu för en dialog även med andra organisationer. Jag vet inte hur SFR, Sveriges fiskares riksförbund, har kommit till sin ståndpunkt, men de har väl sina bevekelsegrunder.
Men det finns också andra organisationer inom fisket, som har andra ståndpunkter. Det förs en dialog med alla dessa organisationer. Den frågan är inte i hamn. Jag tror att det är viktigt att man har den dialogen, så att det finns alternativa lösningar för olika fisken. Jag ställer mig inte bakom påståendet att överförbara kvoter löser hela problemet.
Lösningen ligger snarare i att man utvecklar selektiva redskap och så vidare. Det är det som är den stora lösningen till slut.
Lars Tysklind (L):
Det kan låta mycket att det har ökat med 30 procent, men vi har en väldigt låg nivå på vattenbruket i Sverige, så det är inte så dramatiskt i faktiska tal. Detta om det är storskaligt eller småskaligt är också en svår fråga. Det som måste bli det centrala är att man har tydliga miljökrav. Kan man uppfylla dem kan man ha den här typen av odlingar.
När det gäller lämpliga områden nämns vattenkraftsdammar i en reservation. Jag tror att det är ett högst lämpligt område. Där är det i alla fall ingen övergödningsproblematik utan tvärtom snarare en undernäringsproblematik. Det beror på att de är konstgjorda sjöar som inte möter humus på samma sätt. Man måste ändå se vattenbruket som en produktion av högvärdigt livsmedel.
Kan man ordna det inom miljöramarna måste det vara bra som ett komplement till fisket. Att säga att vi måste börja odla fisk för att vi har fiskat ut haven är ett helt galet fokus. Snarare handlar det om ett annat sätt att producera högvärdigt livsmedel. Inom miljökraven är det naturligtvis.
Det som är viktigt med strategin är att så många organisationer, myndigheter och forskningsinstitutioner har börjat prata med varandra om vad som är lämpligt. Man måste ju börja där någonstans. Vi kan inte börja här i kammaren med att bara tycka en massa saker. Den handlingsplan man jobbar med förutsätter jag kommer att handla om sådant som miljökrav och liknande.
När det gäller musselodling, som Jens Holm nämnde, och ostronodling finns det bara väldigt lokala miljöproblem, om ens det, så den typen av vattenbruk kan vi alla bejaka rätt upp och ned, men annars får man titta närmare.
Lars Tysklind (L):
För att inte missa den frågan ska jag börja med den. Jag tycker inte att man ska ha några långsiktiga subventioner på vattenbruk, utan det ska naturligtvis bära sina egna kostnader. Däremot kan jag se att man även inom detta område - här talar vi om företagsamhet på landsbygden som ska växa fram - kan få vara med från staten och stötta initialt. Det kan handla om metodutveckling. En av de saker som man kanske måste hjälpa till att utveckla är tekniska lösningar.
Det finns ju sådana lösningar där man under odlingskassarna samlar upp både foder och spillning från fiskarna för att förhindra övergödning. Jag tror att det finns stora möjligheter även på den sidan. Det handlar definitivt inte bara om vattenkraftsdammar - det kändes bara som det självklara exemplet.
När det gäller tillsyn är inte alltid det viktigaste att den sker i stor omfattning utan att den är effektiv. Det finns många områden där man har egenkontroller och liknande som också fungerar väldigt bra. Det är inte kostnaden i sig som säkrar att tillsynen är den bästa.
Som slutkläm vill jag säga att vattenbruk naturligtvis hamnar på landsbygden. Det är ju svårt att hålla på med vattenbruk inne i tätorterna. Det är ett utmärkt sätt att skapa arbetstillfällen på landsbygden och förädla produkter även där. Det finns alltså även den aspekten på detta.
Lars Tysklind (L):
Jag har lite svårt att uttala mig om vad man har för planer för Kil. Det finns ju platser där man har sålt gamla järnvägsstationer och byggt upp nya, mer moderna stationer med andra typer av klimatskydd och så vidare. Det har även skett vid min hemmabana, Bohusbanan, därför att det varit underhållssvårigheter och annat. Men de kanske inte gäller i Kil. Jag vet inte vad det lokalt handlar om egentligen. Jag tycker bara att det här visar hur viktigt det är att saker och ting kommer in i sitt sammanhang.
Partnersamverkan, som jag nämnde, har nu branschen tagit ansvar för. Jag tror att något som vi måste leva med är att aktörerna måste ta ett samlat ansvar. Precis som nämndes av Lotta Finstorp förut är det mycket som händer och att mycket har barnsjukdomar. Men det känns nu som att Jernhusen ändå har kommit in i sitt sammanhang och samarbetar med branschen för resenärernas bästa.
En bransch som inte tillgodoser sina kunder är ju mer eller mindre dödsdömd. Den kan inte få vare sig marknadsandelar eller lönsamhet till slut. Det känns som att man inom branschen har upptäckt att man måste samverka kring detta. Stina Bergström nämnde även biljettsystemet förut. Även inom det området har man kommit ganska långt i partnersamverkan. Man inser att man inte får några kunder om det blir för svårt att köpa biljetter.
Lars Tysklind (L):
Jernhusen får naturligtvis bedöma vilka fastigheter de tycker att man ska ha kvar eller inte. Jag tror att de utvecklar de fastigheter som är utvecklingsbara och som kan ge den där positiva upplevelsen. Sedan är det viktigt att se att det utvecklas andra saker där också andra aktörer är inblandade. Den moderna kollektivtrafiken bygger helt på att det finns väl fungerande bytespunkter, som det heter.
Det har diskuterats här att man måste kunna byta någonstans mellan tåg, bussar, taxibilar och så vidare. Det tror jag är den stora saken, och det måste naturligtvis finnas över hela landet på ett vettigt sätt. Men exakt hur det ska vara får både branschen och utvecklingen visa.
Lars Tysklind (L):
Nu ska vi kanske få lite dimensioner på detta. Även i Västsverige finns det väldigt många tåg som körs av Västtågen. Många stationer och klimatskydd ägs faktiskt av Västtrafik AB. Det är alltså inte Jernhusen som är den dominerande ägaren av dem.
Siv Holma sade att järnvägen fungerar dåligt, och det är oftast det som man hör. Jag tror att kraven på järnvägen har blivit väldigt höga, och det är säkert med rätta, när det gäller punktlighet och så vidare. Det är intressant med beskrivningarna av järnvägen. Jag tror att Lotta Finstorp var inne på att man drömmer sig tillbaka lite grann till hur det var förr och att det kändes så mycket bättre förr.
Vi diskuterade i höstas punktligheten väldigt mycket och om man ska räkna 5 eller 15 minuter som försening. Men vi kan hålla oss till 5 minuter. År 1980 hade vi hälften så mycket persontrafik som i dag. Då kom 53 procent av tågen fram med mindre än fem minuters försening. I dag med dubbelt så mycket trafik är det drygt 90 procent. Det är naturligtvis statistiskt en förbättring.
Jag tror samtidigt att vårt sätt att utnyttja kollektivtrafiken och tågtrafiken har blivit så annorlunda att vi inte upplever förbättringen. Det är därför man måste jobba vidare med frågan. När det sedan gäller utvärderingen och vad vi förväntar oss av den är vi lite förutsättningslösa. Vi får väl kanske konfirmerat att de åtgärder som vi har vidtagit är bra, och det tror jag att de flesta är.
Sedan kan jag med viss ödmjukhet säga att jag tror att det även kan komma fram saker där vi kan korrigera besluten så att det blir ännu bättre.
Lars Tysklind (L):
Jag kan inte ge någon exakt och utförlig beskrivning av hur den politiska processen kring utredningen ska gå till. Den får vi väl återkomma till. När man utvärderar tycker jag, precis som Siv Holma är inne på, att det viktiga är att man försöker skaffa sig en gemensam verklighetsbild. Sedan kommer väl svårigheten att man gemensamt även ska acceptera verklighetsbilden, att den passar in med ens egna idéer.
Det kanske vi lite till mans måste jobba med. Som jag sade har allianssidan och även andra partier som har varit med i avregleringsdiskussionerna från 80-talet och framåt sett detta som positivt. Och jag är övertygad om att det är positivt och att även utvärderingen kommer att visa det. Men det finns kanske något som måste korrigeras.
Nu blir min fråga lite retorisk eftersom replikskiftet är slut i och med denna replik.
Precis som jag sade i anförandet får jag uppfattningen att eftersom man har reservationer är man egentligen inte intresserad av utvärderingen och vill inte ta med den när man tar nästa steg, utan man tar för givet att det är precis detta vi ska göra, att vi till exempel ska avskaffa avkastningskrav. Man vet liksom resultatet.
Jag tycker att man i Vänsterpartiet borde ta en funderare på vad man själva vill med utvärderingen. Man kan ju inte låsa fast sig vid exakt vad den ska komma fram till, utan man får vara lite förutsättningslös när man startar.
Lars Tysklind (L):
När jag i mitt anförande diskuterade kring åtgärder var det som jag då tog upp att Lars Johansson i sammanhanget krympte problemet till att det saknades tonnageskatt i Sverige. Det är ju inte det som det handlar om. Sedan är jag lika bekymrad som Lars Johansson över utflaggning. Det är hela Alliansen också. Verklighetsbilden är ju inte annorlunda.
Eftersom vi ändå har haft en alliansregering sedan 2006 nyttar det naturligtvis inte att gå tillbaka längre, men den utredning som gjordes då kom ju inte till så där alldeles frivilligt från Socialdemokraterna heller, utan det var efter ett tillkännagivande av övriga partier. Det finns en lång historia kring utredandet av tonnageskatten. Att man på Finansdepartementet ändå ser att man nu måste titta på den ytterligare har jag egentligen inga synpunkter på. Jag tror att man gör den professionella bedömningen att det krävs för att det ska bli bra.
Man kan naturligtvis alltid beskriva något som passivt, att det görs för lite och så vidare. Men precis som Jessica Rosencrantz och jag i mitt anförande har sagt måste man börja någonstans, samla ihop de åtgärder som kan vidtas på kort sikt och de som kan vidtas på lång sikt. Det genomförs en del åtgärder.
Man kan tycka att varje åtgärd för sig aldrig kan vara avgörande för att flagga in svenskt eller inte - det håller jag helt med om - men tillsammans skapas ändå förutsättningar för att flagga in svenska fartyg. Jag är inte så naiv att jag tror att även om vi skulle skapa helt likvärdiga villkor - vilket jag hoppas att vi kan göra - att vi får en omedelbar inflaggning av fartyg.
Det är naturligtvis en process att flagga ut ett fartyg till ett annat land. Den dag som det finns likvärdiga villkor, som jag utgår från att det finns efter ett antal år, kommer nyinflaggningen att stärka svensk sjöfart, inte inflaggning av det som redan är utflaggat.
Lars Tysklind (L):
Jag får säga som Jessica Rosencrantz, nämligen att det verkar inte som att vi har läst samma handlingar och underlag. Jag återkommer till att tonnageskatten utreds, och den kommer att införas. Men tonnageskatt kommer inte att lösa problemet. Det vet Lars Johansson också. Den kommer att lösa en del av problemet.
Jag har inte framhärdat i denna fråga, men vi fick inte någon kommentar om jämförelsen med Danmark och Danmarks internationella register DIS. Det är avgörande för att man flaggar ut i Danmark. Sedan har Danmark tonnageskatt också, men bemanningskostnaderna för handelsfartyg i allmänhet och specialfartyg är mer förmånliga i Danmark.
Sjöfarten är internationell, och den drar sig dit. Vi har att jobba på bemanningssidan också. Jag tror att vi delar uppfattningen att en utveckling av tappavtalen är en väg att gå. Även fackföreningarna kan tänka sig den linjen. Det är bra eftersom det är viktigt att vara överens om bemanningsfrågorna.
Jag förordar definitivt inte att vi försöker göra som alla andra bara för att de i dagsläget får inflaggning. Men att göra detta till en tonnageskattefråga är att förenkla det hela. Det är mycket mer komplext än så. Det känns inte bra när Lars Johansson förringar alla de delförslag som finns med i handlingsplanen och som genomförs konsekvent utifrån vad som är tänkt.
Det vi har tagit upp i dag, att överlåta tillsynsmöjligheterna, är en sak som redarna har efterfrågat under flera år. Nu genomförs de möjligheterna. De gäller redan nu från den 1 juli 2013. Tillsammans kan åtgärderna ge oss en konkurrenskraftig handelsflotta igen.