Peder Wachtmeister (M):
Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i finansutskottets utlåtande och påminna om att det faktiskt är budgetarbetet efter 2013 som vi talar om. Det kan vara bra att veta i det här sammanhanget. I det läget kan man roa sig med att titta i det förslag till ett Lissabonfördrag som finns på bordet hos de flesta i det här huset.
Om Lissabonfördraget införs blir det långtgående ändringar av unionens finanser och budget, särskilt vad gäller de institutionella förbindelserna och beslutsförfarandena. Samtidigt fastställs en bestämd rangordning mellan de grundläggande rättsakterna om unionens finanser och budget, vilket bidrar till det nödvändiga förtydligandet av systemets beslutsfattande. I samband med att det nya fördraget träder i kraft kommer budgetprocessen att förändras.
Uppdelningen i de så kallade obligatoriska och icke obligatoriska utgifterna avskaffas. I dag kallas jordbruksutgifter för obligatoriska och övriga för icke obligatoriska. I Lissabonfördraget stadfästs principen att den fleråriga budgetramen ska vara rättsligt bindande, vilket Europaparlamentet upprepade gånger har efterlyst.
Detta sker då genom införandet av en särskilt rättslig grund för antagandet av förordningen som innehåller denna ram. Samtidigt som man avskaffar de obligatoriska utgifterna slår man fast att det finns tillräckliga medel för att fullfölja åtaganden gentemot tredje part, i detta fall till exempel lantbruket.
För medlemsstaterna var denna rättsliga bindande formalisering den nödvändiga kompensationen för att distinktionen mellan obligatoriska och icke obligatoriska utgifter skulle avskaffas, eftersom flera medlemsstater ansåg att Europaparlamentets utökade budgetbefogenhet i fråga om hela unionens utgifter måste styras av en strikt budgetdisciplin. Unionen ska se till att den har nödvändiga medel för att nå sina mål och genomföra sin politik.
Utan att inverka på andra inkomster ska budgeten finansieras med egna medel. Det finansiella ramverket ska genom regler antas enhälligt av rådet med Europaparlamentets godkännande i stället för genom institutionella överenskommelser. Den fleråriga budgetramen syftar till att säkerställa en regelbunden utveckling av unionens utgifter.
Det finansiella ramverket ska vara på fem år med intention att det ska sammanfalla med mandatperioderna - i Europaparlamentet, är kanske bäst att tillägga. Andra läsningen av budgeten avskaffas och ersätts av en ny förlikningsprocess, men hur den processen ska se ut och vilka som ska delta i denna står ännu inte klart. Europaparlamentet och rådet ska besluta om årsbudgeten på lika villkor.
Detta innebär att budgeten inte kan antas utan att Europaparlamentet godkänner den. Skulle rådet och Europaparlamentet inte vara överens efter förlikning kan Europaparlamentet anta ändringsförslag till kommissionens förslag om över hälften av Europaparlamentets ledamöter och tre femtedelar av närvarande parlamentsledamöter röstar för det.
Kommissionens roll kommer att stärkas genom att den får möjlighet att komma med ändringsförslag till den egna budgeten hela tiden, ända fram tills man nått en förlikning. Detta innebär alltså att kommissionen uttalat får axla rollen som medlare tills man hittar den bästa lösningen.
Min tolkning av detta förslag är att våra parlamentariker både här och i Europaparlamentet får större möjlighet att påverka budgeten än i dagsläget. Framför allt blir det inga uppgörelser mellan Frankrike och Tyskland på ett hotellrum i Bryssel i framtiden.