KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gustav Fridolin (MP):
Jag delar helt beskrivningen. Man kan dessutom vidga beskrivningen till att det handlar om att alla kommuner bör ta ansvar för nyanlända. Det bör inte vara så att vissa kommuner är de som bär hela ansvaret för att människor som flyr från krig och helvete ska få en fristad i Sverige. Det är något kommuner i hela Sverige bör göra, vilket såklart också förbättrar skolornas möjlighet att göra det här på ett bra sätt.
Vi ska utnyttja den kompetens som kommer hit i form av utbildade lärare och andra som kan bidra som studiehandledare och modersmålslärare, och vi behöver öppna upp vägar för fjärrundervisning. Den proposition som riksdagen behandlar innebär att lagarna öppnas upp i förhållande till hur de har sett ut tidigare. Det är bra. Men det är uppenbart att vi måste titta på hela entreprenadkapitlet och möjligheten att köpa in de här tjänsterna från andra kommuner.
Det kommer att finnas möjlighet att lösa det även med den här lagstiftningen, till exempel genom olika former av anställningsförhållanden. Vi är tydliga med att vi vill öppna upp dem ytterligare och kommer att tillsätta en utredning för att möjliggöra det, precis som riksdagen har önskat och som diskuterats i utbildningsutskottet.
Gustav Fridolin (MP):
Precis som Ulrica Carlsson beskriver är det olika saker som vi måste göra för att kommunerna ska få tillgång till studiehandledare och modersmålslärare. Inte minst måste vi utnyttja all den kompetens som kommer till Sverige och som finns i samma bygder. Där det finns barn som tas emot i skolan finns det ofta också vuxna, i dag till och med utbildade lärare, som ändå inte får möjlighet att bidra i skolarbetet och finnas där som studiehandledare och modersmålslärare. Det är såklart ett oerhört slöseri med resurser. Fjärrundervisning är en viktig del.
Det var anledningen till att vi, så snabbt som det bara gick efter regeringsövertagandet, öppnade upp för mer fjärrundervisning än vad dagens lag möjliggör. Tyvärr fanns det inte beredningsunderlag från den utredning som den tidigare regeringen hade tillsatt för att göra förändringar i entreprenadbestämmelserna. Då har vi sagt i utbildningsutskottet att vi måste göra det så fort som möjligt. En sådan utredning ska självklart tillsättas under året och så fort som möjligt efter sommaren.
Gustav Fridolin (MP):
Stort tack för frågan, Margareta Cederfelt, och för understrykandet av vikten av att vi diskuterar dessa frågor och hittar vägar framåt. Det går att ifrågasätta att det är just Dublinförordningen som garanterar att vi får en fungerande migrationspolitik i EU där alla länder tar ansvar.
Självfallet ska de regler vi har följas, men det är lika självklart att man när man ställs inför en allvarlig kris, som världen just nu gör med den största flyktingkrisen sedan andra världskriget, måste kunna justera reglerna så att de fungerar i denna kris.
Jag tror att det har blivit uppenbart för många inom EU, i alla fall i stor utsträckning för oss, att det vi i dag behöver är en solidarisk flyktingpolitik där alla EU:s medlemsländer tar ett stort ansvar. Dublinförordningen innebär i grunden att det är de länder som själva har det största mottagandet, alltså störst antal som söker asyl i just det landet, som ska ta ansvaret.
Dublinförordningen innehåller ingen fungerande omfördelningsmekanism. Svaret på frågan om vad regeringen har gjort är att vi under året har varit väldigt pådrivande för att få till en omfördelningsmekanism. Den kan ligga till grund för en kommande solidarisk flyktingpolitik där alla EU:s medlemsländer som inte har detta i dag bygger upp ett fungerande mottagande och där alla medlemsländer är med och tar ansvar. Men då måste de regler som finns i dag kunna omprövas och nya regler tas fram.
Gustav Fridolin (MP):
Svaret på frågan är att regeringen har en agenda i två delar som sammanfaller. Den ena delen handlar om vad vi som medlemsland gör för att de människor som kommit till vårt land och som har behov av skydd ska få det. Där är det oerhört viktigt att Sverige fortsätter att vara ett land som står upp för den internationella rätten och asylrättens regler och som behandlar de asylansökningar som görs i Sverige utifrån en individuell prövning.
Jag har hört här i kammaren att det finns förslag om att Sverige ska upphöra att behandla asylansökningar, men om något EU-land skulle bete sig på det sättet skulle det allvarligt försämra förutsättningarna för att få till en fungerande solidaritet inom EU. Den andra delen är att se till att den enskilda individuella asylprövningen kombineras med ett system där alla EU:s medlemsländer tar ansvar.
Vi har ansökt om att vara med i den omfördelningsmekanism som finns inom EU och som vi har drivit fram. Den svenska regeringen har varit pådrivande bakom det beslutet. Nu arbetar vi tillsammans med länder som har liknande ståndpunkter som vår, och vi har ett gott samarbete med EU-kommissionen för att få till ett nytt regelverk för den europeiska migrationspolitiken baserat på ett gemensamt ansvarstagande mellan EU:s medlemsländer där alla är med och delar på ansvaret.
Jag vill understryka det jag sa i mitt anförande. Om alla EU:s medlemsländer hade tagit emot så många flyktingar från Syrien som Sverige hade gjort redan före sommaren, före höstens rubriker om flyktingvåg och flyktingströmmar, hade inte en enda individ behövt vara kvar i de brinnande, svällande flyktinglägren vid Syriens gräns.
Så stort har vårt ansvar varit, och så möjligt skulle det vara för EU att ta ett ansvar för den aktuella situationen. Men det förutsätter att alla medlemsländer är med. Det är det arbetet som vi driver nu.
Gustav Fridolin (MP):
Att jag står i den här debatten tror jag understryker det faktum att Sveriges regering har 24 EU-ministrar. Den tiden är förbi då EU kunde betraktas som en enskild angelägenhet för någon politiker att syssla med. På samma sätt som utrikesutskottet i riksdagen i behandlingen av detta utlåtande lät alla riksdagsledamöter vara med och tycka till om EU-kommissionens arbetsprogram måste alla olika ministrar i en regering vara EU-ministrar.
Jag är ingen Skåneminister i regeringen - i så fall hade jag kandiderat till det. Men vi har ingen Skåneminister, för Skånes politik är Sveriges politik och därför en angelägenhet för alla ministrar i regeringen. På samma sätt är det med de nivåer som är ovanför Sverige, såsom EU. Alla ministrar är ansvariga för EU-frågorna inom sitt område och genom regeringens kollektiva beslutsfattande. Det är anledningen till att jag står här. När det gäller Sveriges oberoende i den internationella politiken finns det ett sådant.
Sverige är ett alliansfritt land. Sverige är ett land som står upp för mänskliga rättigheter och uttrycker sådant som andra länder ibland avstår från att uttrycka. Jag tycker att det var ganska tydligt i det anförande jag hade. Jag tror inte att alla EU-länders regeringar hade haft anföranden som handlar om hbtq-personers rättigheter och om vikten av att motverka diskriminering av funktionsnedsatta och vikten av jämställdhet.
Det ligger ett oberoende i att kunna stå upp för dessa frågor, men oberoendet står inte i motsats till en sammanhållen gemensam EU-linje i framför allt utrikespolitiken, vilket jag också framhöll i mitt anförande. Det finns en styrka i att kunna stå upp med en tydlig röst och kunna samordna sig med andra. Där finns ingen motsättning.
Gustav Fridolin (MP):
Den svenska rösten är aldrig ensam, men den är beredd att uttrycka det som människor och världen behöver höra. Det innebär att man är beredd att ta konflikter ibland. I det ligger också det svenska oberoendet, som inte står i motsats till en EU-samordning i exempelvis utrikespolitiken. När det gäller de frågor som Sofia Damm ställer har jag varit pådrivande för att öppna diskussionen om lagliga vägar.
Vi har lyckats putta diskussionen i EU till att handla om ifall det ska finnas lagliga vägar. När Sverige började driva detta var det i en kontext där få i EU ens svarade på de utlåtanden som den nya regeringen gjorde. Det fanns med i Stefan Löfvens första regeringsförklaring. Nu handlar det om hur de lagliga vägarna ska utformas och se ut. Vi tror på lagliga vägar där man får en laglig väg in i EU för att söka asyl.
Vi har tittat på olika modeller för detta. Maria Ferm är utsedd till regeringens utredare utifrån den överenskommelse om migrationspolitiken som regeringen gjort med bland andra Kristdemokraterna för att se hur lagliga vägar kan utformas framöver. Som jag nämnde i mitt anförande är det av största vikt att vi börjar arbetet med lagliga vägar som kan leda till ett organiserat mottagande.
Varje steg med gränskontroller - det är självklart att EU måste skydda sin yttre gräns i det samarbete som vi har - måste kombineras med att man har fungerande lagliga vägar, för att människor som söker asyl ska ha möjlighet att komma in i EU och få en individuell prövning.
Det är viktigt inte minst utifrån den beräkning som jag slutade mitt replikskifte med Margareta Cederfelt med: Det vi ser är absolut inte en flyktingkris. EU skulle ha alla möjligheter att klara mottagandet av dem som har sökt och av många fler människor som i dag faktiskt behöver skydd från krig och förföljelse om alla EU:s medlemsländer tar ansvar. Men då måste man kombinera en ny flyktingpolitik med både gränskontroller och lagliga vägar.
Gustav Fridolin (MP):
Låt mig först motsäga den verklighetsbeskrivning som Birgitta Ohlsson gör. Jag delar inte beskrivningen av att den svenska regeringen skulle vara tyst om utvecklingen i vare sig Polen eller Ungern.
Såväl utrikesministern som för den delen andra ministrar som har ett aktivt utbyte med länder, till exempel kulturministern, har varit mycket aktiva i diskussionerna om vikten av yttrandefrihet, vikten av organisationsfrihet och vikten av att man upprätthåller EU:s grundläggande värden och de grundläggande demokratiska värden som är under diskussion. Frågan som Birgitta Ohlsson ställer är hur långt regeringen är beredd att gå.
Jag tror nog att riksdagen förstår att det i det känsliga läge som vi är i nu - där Sverige välkomnar en granskning av Polen utifrån kommissionens uppdrag som väktare av EU:s fördrag - vore olyckligt att ha en diskussion i varje EU-parlament om vilka straffmekanismer enskilda regeringar skulle vilja använda mot ett enskilt land under tiden en sådan granskning pågår.
Jag konstaterar att EU-fördraget innehåller ett antal mekanismer för att hantera det man uppfattar som brott mot EU:s grundläggande värden, och Sverige är såklart principiellt berett att använda de mekanismerna utifrån den arbetsordning som finns. Just nu är vi i skedet att EU-kommissionen gör den granskning som vi välkomnar.
Gustav Fridolin (MP):
Låt mig, också som svar på den förra repliken från Birgitta Ohlsson, understryka att jag tycker att Birgitta Ohlsson gjorde ett mycket gott arbete som EU-minister i den föregående regeringen. I det arbetet ingick också att såsom regeringsföreträdare uttrycka sig på det sätt som man ser är det bästa för att uppnå största möjliga resultat, i det här fallet för de mänskliga rättigheterna i den granskning som görs av Polen, och vi har också i det sammanhanget diskuterat Ungern.
Jag tror inte att det hör dit att använda hot i riksdagens kammare för att vinna inrikespolitiska poäng. Jag är övertygad om att Birgitta Ohlsson aldrig sysslade med sådant under sin tid som EU-minister, och det tänker inte heller jag göra. Vi har ett ömsesidigt beroende av varandra inom EU. Det är själva poängen med EU och det som gör att EU kan ha verktyg i den här typen av situationer.
Där finns mekanismer för att till exempel använda ekonomiska verktyg när länder bryter mot regler som EU-fördraget är byggt på. Vi är självklart beredda att använda de mekanismerna om en sådan situation uppstår. Men i det läge som vi är i nu pågår det i fallet Polen en granskning, i och med en dialog med kommissionen.
Det pågår också en dialog inom ramen för Venedigkommissionens arbete i Europarådet som har inletts på Polens begäran. Det viktiga nu är att Polen följer de rekommendationer som till exempel Venedigkommissionen kommer fram till. Det är den process som vi är i nu. Principiella ställningstaganden till de mekanismer som finns i EU-fördraget har vi, men i fallet Polen inväntar vi dialogen och vad den leder fram till.
Gustav Fridolin (MP):
Jag börjar med den sista frågan. Regeringens linje är att vid etablering av kommersiella friskolor, friskolor som drivs i vinstsyfte, bör kommunerna ha ett avgörande inflytande. Det är därför att vi ser, absolut inte alltid, exempel där den typen av etablering har spätt på en segregation skolor emellan, och det har försvårat för kommuner att bygga jämlika skolsystem.
Då är det rimligt att kommunerna i det läget får ett avgörande inflytande för nyetableringar. Den form vi tidigare har talat om - frågan utreds - handlar om att sätta tvång på att det måste finnas ett samarbetsavtal. Det är också något OECD efterlyser. Någonstans måste olika skolaktörer samarbeta.
Jag noterar, fru talman, med stor glädje den starka efterfrågan som finns hos Stefan Jakobsson och många andra att samlas i skolpolitiken och skapa en trygghet för dem som jobbar i skolorna att skolpolitiken ska gälla längre än mandatperioder. Jag sa i mitt anförande att problemet inte har varit att det har varit för få reformer som har pressats igenom riksdagar med svag majoritet.
Problemet har varit att det har varit för många reformer som har genomdrivits i skolan. Om man ska vara självkritisk mot den breda politiken ska man inte tro att något enskilt parti eller ens politiker som stänger in sig i ett rum kan hitta alla lösningar själva. Också där måste vi lyssna på OECD, som säger att professionen är en av styrkorna vi ska bygga på och att professionen bör få ta ledarskap över skolutvecklingen. Därav har vi konstruktionen skolkommission.
Det är forskare och profession som får fria mandat att lägga fram de förslag de anser nödvändiga och förankra dem i politiken, snarare än tvärtom att politiker hittar på sitt och sedan ska förankra det hos dem som jobbar i skolan. Jag tycker att professionen ska få leda skolutvecklingen, och därför väljer vi en skolkommission för att samla skolutvecklingen framåt.
Gustav Fridolin (MP):
Det skulle vara en version av det som i dag är en rättighet för elever med ett annat modersmål, ofta ett annat skolspråk än svenska, nämligen rätten till studiehandledning. Under tiden du får undervisning på svenska i fysik, kemi eller matte får du också studiehandledning där du under skolgången möter någon som förklarar och kan hjälpa dig på ditt gamla skolspråk.
Den hjälpen har visat sig vara mycket framgångsrik. Det är en rättighet i lagstiftningen i dag, men många har svårt att hitta studiehandledarna. Vi försöker underlätta så att rättigheten blir verklighet för eleverna. Sedan var det frågor om legitimationen. De nya regler som inträder i samband med jul innebär att det bara är legitimerade lärare som får sätta betyg. Om undervisningen sköts av icke legitimerad lärare måste denna samarbeta med en legitimerad lärare för att betyg ska kunna sättas.
På det sättet garanterar man att varje betyg sätts i varje fall med inblandning av en legitimerad lärare. Det sätter också tryck på huvudmännen att anställa legitimerade lärare. Sedan var det frågan om det statliga ansvaret. En av de grundläggande anledningarna till att vi kallar in en skolkommission är att ansvarsfördelningen över skolan är otydlig. Det kommer alltid att finnas ett delat ansvar över skolan och än mer över barnens utbildning. Föräldrar har ett ansvar.
Skolan har ett ansvar. Lärare och rektorer har ansvar. De olika nivåerna i det politiska maskineriet har ett ansvar. Friskolor har ansvar för sina elever. Men ett delat ansvar får inte vara ett otydligt ansvar. Det är så det har blivit i dag. Vem som helst kan stå var som helst i skolsystemet och se ett problem och tänka att det där borde någon göra något åt. Då får man nånannanismen, och den hjälper inte svensk skola. Därför måste det bli ett helt annat, mycket tydligare, ansvar mellan stat och huvudman.
Det är en av sakerna som OECD efterlyser, och det är en av de saker som skolkommissionen ska lägga fram förslag om.
Gustav Fridolin (MP):
Jag får erkänna att Björnbusarna var mina favoriter när jag läste Kalle Anka. Ska vi fortsätta parallelliteten med glimten i ögat kan jag väl säga att det är dem man först kommer att tänka på när man läser de borgerliga budgetförslagen. Investering efter investering stjäls från skolan. Investeringarna i elevhälsa stjäls av något parti. Investeringarna i speciallärare stjäls av något annat parti. Investeringarna i lärarlöner stjäls av tre av fyra partier.
Dessutom brukade Björnbusarna vara tre, och ibland undrar jag om det inte är just så många allianspartier som finns kvar vid det här laget. Nu har vi haft tillräckligt roligt med det. Jag tycker nog att Björnbusarna kan få stanna i Kalle Anka-tidningarna och inte komma in i riksdagen. Till frågan om sommarskola! Det finns ett utredningsförslag från Grundskoleutredningen som handlar om att sommarskolan ska bli obligatorisk. Den är just nu på remiss.
Med tanke på de mycket goda resultat som lovskolan gett tycker jag att det är ett gott förslag. Att utöka pengarna kan ju låta bra. Problemet är att statsbidragsförordningen utformats så att de pengar vi anslagit inte söks. Det är en mycket liten del av pengarna som har sökts. Man har fått de här goda resultaten ändå.
Därför har vi nu utvidgat statsbidragsförordningen, så att det här går att använda i alla årskurser och på alla lov. Därmed kan de goda resultat vi sett från nuvarande system utvidgas till fler lov och fler årskurser. Sedan tittar vi vidare på Grundskoleutredningens förslag om att alla skolor ska erbjuda extraundervisning på lov för dem som riskerar att inte nå målen.
Gustav Fridolin (MP):
Jag har lite svårt för Nordkoreareferensen. Jag tror också att Richard Nixon, som införde bussning i det amerikanska skolsystemet för att bryta segregationen, hade haft mycket svårt för den referensen. Vi ska ha ett jämlikt skolsystem där man har möjlighet att välja skola. För att åstadkomma det måste man ge stöd till de skolor som behöver det allra mest, men man måste också göra något åt att vissa skolor bara har varit till för dem som i princip har stått i kö sedan de föddes.
Jag tycker att det är jättebra att vi nu är överens om hur vi ska göra någonting åt detta för nyanlända elever. Det är väldigt bra att vi gör den här förändringen, som gör att även friskolor som har kö kan hjälpa till att ta emot nyanlända. Sedan är det så att många av friskolorna efterfrågar andra system, där det inte bara måste vara en kö som avgör vilka elever som tas emot. Om det är elever själva och inte föräldrarna som har upptäckt skolan borde de också kunna få en möjlighet att gå där.
Får man bara ha kö som urvalsgrund blir det såklart väldigt svårt för de skolorna att ha en mer blandad elevsammansättning. Jag förstår att Camilla Waltersson Grönvall ibland förfäras av Miljöpartiet. Det hör väl till den politiska diskussionen. Jag förfäras mer av de exempel vi sett på friskolor som utnyttjat systemet.
De allra flesta friskolor och friskoleföretag vill verkligen göra en insats, brinner för utbildning och skulle inte ha några problem med de regler som bland annat vi har föreslagit. Men det har funnits aktörer som inte varit seriösa, som tagit emot skattepengar och slussat iväg dem till skatteparadis i stället för att låta dem komma eleverna till del. De har inte bidragit till det gemensamma genom skatt på sina vinster.
Vi har också sett exempel där elever kommit till skolan på morgonen och i princip mötts av en lapp på dörren där det stått: Ledsen, jag tömde skolan på pengar och konkade verksamheten. Lycka till! Detta förfäras jag av. Och på grund av det skulle jag vilja ha nya regler för de svenska friskolorna.
Gustav Fridolin (MP):
När jag gör beskrivningen att det varit för mycket reformer som pressats igenom riksdagen med mycket svaga majoriteter och att det påverkat skolan vill jag påpeka att det är en beskrivning som handlar om skoldebatten under de senaste decennierna, inte bara om vad som skedde under alliansregeringens tid. Ända sedan kommunaliseringen, som egentligen var det beslut som bröt med traditionen att skolbeslut hade ganska breda majoriteter och stöd hos lärarna, har vi sett den typen av beslut gång på gång.
Vi kan alla diskutera vilka av dem som varit rätt och vilka som varit fel, men sammantaget har de här stora reformerna skapat ett skolsystem med ett mycket otydligt ansvar. Det otydliga ansvaret gör att lärare och rektorer ofta känner maktlöshet inför problem och inte riktigt vet vem de ska vända sig till för att åstadkomma förändring. Det är en gemensam analys som vi gör. Sedan har vi lite olika förslag om hur vi ska ändra på det.
Den gemensamma analysen har vi alla landat i, att skolreformerna som gjorts sedan det tidiga 90-talet och framåt sammantaget lett till ett skolsystem med ett starkt fragmentiserat ansvar. Det är det min beskrivning går tillbaka på. Jag fick en fråga om vilka reformer som var att springa åt helt fel håll. Det finns en sak jag kan peka på, när jag frågas om det. Ni hör att jag snarare efterlyser samförstånd och vilja att göra saker tillsammans.
Men jag tycker att det var lite för många förändringar som ledde till att eleven tidigt tvingades göra val som riskerade att begränsa de val han eller hon har rätt att göra som vuxen. Det tyckte jag var att gå åt fel håll. Man försämrade förutsättningarna för att läsa på komvux, och man ändrade förutsättningarna för yrkesgymnasiet; den frågan återkommer Aida Hadzialic till. En del av de system som gäller de val man gör i grundskolan riskerar att begränsa valen man gör som vuxen.
Det tyckte jag var att gå åt fel håll. Där tror jag att det finns ett självkritiskt medhåll från många av dem som från allianshåll deltog i besluten, precis som jag tror att tidigare regeringar och också miljöpartister har fattat en del beslut som kan göra att det blir fel.
Gustav Fridolin (MP):
När det gäller frågan om att använda pensionerade lärare i skolan delar jag helt Ulrika Carlssons bedömning. Vi måste använda den resursen mycket bättre. Många pensionärer väljer nu att gå tillbaka till skolan, ta ett nytt lärarjobb eller ett vikariat, eftersom de ser att där finns en insats att göra. Ibland beskrivs det som att skolan är inne i ett väldigt utmanande skede, men det kan också vara spännande att vara med och delta i det.
Då känns det roligt att gå tillbaka till skolan. Just nu sitter en utredare och tittar på hur vi kan främja den möjligheten för pensionerade lärare, om det finns regler vi kan ändra, om vi kan bygga upp olika system för att främja det. Det finns en hel del skolor som gör på olika sätt. För inte så länge sedan var jag på en skola som valt att använda den nedsättning av arbetsgivaravgiften som finns för pensionärer och som kommer att finnas kvar, även om den blir något mindre. Vi har olika nivåer på det, men det kommer att finnas en sådan nedsättning.
En del använder den som en premie för den pensionär som väljer att jobba vidare eller väljer att komma tillbaka till skolan. Det är en modell som skolorna kan använda. När det gäller frågan om att lyssna på riksdagen, så ja, vi ska lyssna på riksdagen. Sedan fungerar inte politik på det sättet att vi har en situation där riksdagen gör ett tillkännagivande och dagen efter är det verklighet. Det är till och med så ibland att när regeringen lägger fram förslag och de går till riksdagen för att verkställas tar det lite tid.
De förslag som oppositionen har lagt fram tar vi in, vi beaktar dem, vi för i flera fall samtal om dem. Det är klart att vi ska lyssna på riksdagen och återkomma i enlighet med de regler som finns för att hantera tillkännagivanden. När det gäller timplanen ser jag fram emot fortsatta och fruktbara samtal om den, men vi ska veta att i många skolor är man just nu i ett skede där det gäller att klara av att ge högkvalitativ undervisning utifrån de timmar de redan är ålagda, och det med stor lärarbrist och många fler elever.
Det måste vi ha med som en gemensam verklighetsbeskrivning när vi tar ansvar för det.