KBLab/rixvox huggingface dataset:
Siv Holma (V):
Det finns en hel del frågor som jag skulle vilja fortsätta att diskutera. Min första fråga gäller helhetsgrepp på kulturområdet vad gäller jämställdhet inom kulturen. Jag tycker att alliansregeringen borde lyssna mer på Olof Lavesson.
Olof Lavesson har bra synpunkter, men jag skulle vilja att Olof Lavesson också går ett steg längre, det vill säga tar ett helhetsgrepp när det gäller jämställdhet på kulturens område. Då ligger det nära att fråga om Olof Lavesson kommer att agera för att vi får en feministisk handlingsplan för att på riktigt genomföra jämställdheten inom kulturen?
Den andra frågan gäller pris- och löneomräkning som ska gälla samtliga anslag inom kulturbudgeten. Där var allianspartiernas representanter väldigt överens med Vänsterpartiet före valet. Här har kulturministern också gett ett löfte. Jag undrar då om Olof Lavesson kommer att agera för att den här frågan tas upp och löses på det sätt som allianspartierna före valet sade att den skulle lösas.
Jag vill också höra om detta med communityteater, som är någonting som ligger oss varmt om hjärtat. Det handlar om att nå målet om allas tillgång till teater och att få vara skapande. Vad har du för tankar, Olof Lavesson, när det gäller de frågorna?
Kan du tänka dig att i maktens boningar driva frågan om att vara mer positiv till det här och se till att det finns ett stöd som skapar ytterligare möjligheter att bedriva community art?
Siv Holma (V):
"Alla" är begreppet. Det finns en stor risk som jag vill göra Olof Lavesson uppmärksam på.
Om man inte synliggör de särskilda maktstrukturer som det handlar om, att kvinnor är underordnade män, och om man inte ser maktperspektivet på de andra sakerna också, tenderar man att tro att man löser allting genom att blunda - och sedan finns de inte. Jag tror att det är viktigt att man synliggör maktstrukturen mellan män och kvinnor, där kvinnor missgynnas.
Då måste jag säga att det är ett politiskt ansvar att se till att de som har en missgynnad position stärks, för att det i sin tur ska innebära att vi får ökad jämställdhet och ökad jämlikhet. Men vill man föredra blundarpolitiken och därmed tro att allting löser sig tycker jag att det är trist.
Sedan talar Olof Lavesson om detaljreglering och så vidare. Ja, jag tycker att det är viktigt att jag som politiker också kan lyfta upp frågor, till exempel där jag ser att det som community art står för ska få bättre förutsättningar.
Just i dag har man inte de förutsättningarna att utvecklas och växa, som Olof Lavesson så gärna talar för. Det är också ett sätt att synliggöra de faktiska förhållandena. Man kan ju säga att allt ska fixa sig och att alla ska få det bättre. Jag tror inte på en sådan strategi.
Däremot tror jag att när man synliggör saker och ting har man möjlighet att förändra det till någonting som blir bättre.
Siv Holma (V):
Jag har två frågor som jag skulle vilja ha svar på från Anne Marie Brodén. Den ena frågan handlar om regler för åldersintegrerade bidrag. Man vill stimulera på ett sådant sätt att människor från 0-100 år ska kunna vara tillsammans och göra olika kulturaktiviteter.
Det nämner ni ingenting om i utskottets ställningstagande, utan ni hänvisar till Kulturutredningen. Vad är exempelvis Anne Marie Brodéns uppfattning i denna fråga? Min andra fråga hänger ihop med att man ska föra samtal med kommuner, landsting och regioner om ansvaret för att finansiera folkbildningen - att folkbildningen är allas ansvar.
Där hänvisar Anne Marie Brodén också till Kulturutredningen. Men jag tycker att det är viktigt att göra någonting nu. Som Gunilla Carlsson framförde är det tyvärr många borgerliga kommuner som har gjort dessa neddragningar.
Då är det viktigt att alla politiker som står bakom folkbildningspropositionen också drar sitt strå till stacken. Hur vill du, Anne Marie Brodén, agera i dessa frågor? Vill du bara avvakta Kulturutredningen, eller vill du agera nu?
Siv Holma (V):
När det gäller amatörkulturen är bristen på pengar och regler om åldersintegrerade bidrag en del i det hela. Samtidigt handlar det också om, som jag sade i mitt anförande, att man samordnar det nationella ansvaret. Det är ett sätt att höja statusen och att synliggöra amatörkulturverksamheten som en viktig del i kulturpolitiken.
När det gäller att man i vårbudgeten föreslår mer resurser till kommuner och landsting kan vi konstatera att differensen i fråga om dessa pengar fortfarande är tydlig. Jag har sett uppgifter om att pengarna innebär att 10 000 anställda måste sägas upp inom kommunsektorn.
Man behöver alltså inte vara Einstein för att förstå vad det kommer att innebära för folkbildningen. Jag tycker att det har varit väldigt tydligt när man har lyssnat på finansministern att han vill värna välfärdens kärna. Jag har aldrig hört honom tala om att kulturen är en del av välfärdens kärna, vilket jag beklagar väldigt mycket.
Jag tror att det är viktigt att man agerar på ett sådant sätt att man för dessa samtal. Om man från regeringen hade fört samtal med kommunsektorn skulle man inte ha gett så snålt tilltagna statsbidrag som man har gjort, oavsett om de kallas tillfälliga eller om de gäller tills vidare. Jag tror att man biter sig själv i svansen.
Jag tror att det kommer att bli mycket svårt att klara sig när denna lågkonjunktur är över och allt detta kommer att vändas till något positivt. Risken är då att kulturen kommer att bli den stora strykpojken.
Siv Holma (V):
För att börja där ministern slutade: Den fördjupade forskning som jag talade om i förra anförandet är någonting som FN-kommittén uppmanar Sverige att göra.
Jag uppfattar det som ett väldigt starkt skäl till att från svenska regeringens sida vidta åtgärder och inte bara vara passiv och förvänta sig att forskare eventuellt ska forska om mediernas roll i sammanhanget. Visst kan medier på ett mer medvetet sätt avspegla kvinnors olika liv och bidrag till samhällsutvecklingen?
Viktiga områden för att få en ändring till stånd är dels att få in fler kvinnor på beslutande nivåer, dels att minska löneskillnaden mellan kvinnor och män. Mediernas sätt att beskriva kvinnor och män präglas av segregering inom nyheter, film, reklam och underhållning. Kvinnor och män får olika roller. Jag har varit inne på vilka roller det är. Det handlar om teman som skönhet, sexualitet, relationer och omsorg.
För männen handlar det om teman som yrkesroller, aktion, prestation, aggression, våld och kriminalitet. Männen finns i en offentlig sfär, kvinnorna i en privat. Till två tredjedelar är det män som uttalar sig eller omtalas i nyheterna. Politiskt, rättsligt och publicistiskt råder en motsättning mellan jämställdhet, som enligt min uppfattning är en fråga om demokrati och mänskliga rättigheter, å ena sidan och yttrandefriheten och tryckfriheten å den andra.
Vad kommer ministern att ge för svar till FN-kommittén för att ändra de stereotypa attityderna mot kvinnor i medierna? Jag efterlyser naturligtvis aktiva åtgärder. Jag kan tänka mig att aktörerna kommer att göra saker och ting ju mer medvetenheten ökar. Men jag ställer naturligtvis min fråga till regeringen.
Jag har försökt sätta mig in i näringslivets självsanerande insats i form av den så kallade Reklamombudsmannen. Jag läste att anledningen till att Sveriges Annonsörer ville tillsätta denna ombudsman var att man ville slippa utökad lagstiftning. Frågan som genast infinner sig hos mig är: Vad är branschen rädd för? Kan det vara risken för att bli dömd för sanktioner?
Vad jag kan förstå får någon som blir fälld ett "fällningsuttalande". Det kan vara lite skämmigt att bli uthängd, men en lagstiftning hade inneburit en starkare sanktionsmöjlighet. Reklamombudsmannen kommer att ha ett bredare uppdrag än att bara se på könsdiskriminerande reklam.
Arbetsfältet blir mindre. Reklamombudsmannen har som jag kan utläsa en mindre stab att jobba med jämfört med det som har funnits tidigare, vilket gör mig konfunderad.
Vad anser ministern att det finns för garantier för att Reklamombudsmannen kommer att fungera på ett bättre sätt än det som har funnits tidigare, ERK? Ingenting har i grunden förändrats, vad jag har förstått. Vad är det som gör att Reklamombudsmannen har bättre möjligheter att beivra könsdiskriminerande reklam?
Siv Holma (V):
Jag är övertygad om att Sverige kommer att följa de andra nordiska länderna och införa en lagstiftning om att förbjuda könsdiskriminerande reklam. Att införa ett förbud är en viktig markering från lagstiftarens sida om att denna typ av reklam inte är accepterad. För att vi ska få ett samhälle som är jämställt krävs det att kvinnors kroppar inte exploateras på det sätt som sker i dag. Herr talman!
Jag läste att frågan om sexualiseringen av det offentliga rummet inte längre finns kvar i alliansregeringens jämställdhetspolitik. Det förvånar mig. Den alltmer ökande exploateringen och kommersialiseringen av kvinnors kroppar bidrar som alla vet till att hålla kvar föreställningen om att kvinnor är mindre värda än män, att kvinnor är underordnade.
När kvinnan reduceras till ett objekt bidrar det i sin tur till att det blir ett kortare steg att ta för att kränka eller misshandla henne. Hon är ju bara ett objekt. Hur ska ministern kunna bemöta FN-kommitténs kritik och uppmaning till aktiva åtgärder när ni inte föreslår några aktiva åtgärder för att motverka sexualiseringen av det offentliga rummet?
Man kan ju alltid hoppas på att andra gör någonting. Men det är också viktigt att regeringen vidtar aktiva åtgärder och klart deklarerar: Detta accepterar vi inte, och därför inför vi en lag mot könsdiskriminerande reklam. Jag har inte sett några positiva saker med näringslivets självsanerande insatser.
I det stora hela har det inte förändrats speciellt mycket. Jag ser det inte. Regeringen hade kunnat vara mer aktiv. Jag tror att det finns en chans att göra någonting på riktigt och inte bara vänta sig att marknadskrafterna ska lösa allt så att vi inte står inför två förlorade år.
Siv Holma (V):
Vad gör inte Hans Wallmark för att få en debatt i kammaren även om det är ett tunt motionsbetänkande. Jag ska naturligtvis svara på hans frågor i god demokratisk ordning.
När det gäller mitt ansvar för att ett parti ur oppositionen inte var med när utskottet justerade detta betänkande kan jag säga följande.
På samma sätt som Hans Wallmark inte behöver ta ansvar för att det gröna Centerpartiet i dag inte medverkar vid behandlingen av detta betänkande behöver inte jag och Vänsterpartiet ta ansvar för att Miljöpartiet inte var närvarande. Nu finns Miljöpartiet med här, och det är bra att vi kan arbeta tillsammans, och det kommer vi säkert att göra.
När det gäller de storvulna orden om Forum för levande historia har Hans Wallmark lyssnat dåligt på det jag sade. Jag har uttryckt och utvecklat Vänsterpartiets tveksamma syn på existensen av Forum för levande historia. Jag har också tagit upp de demokratiska aspekterna.
Jag kan också säga att många historiker i vårt avlånga land delar denna tveksamma aspekt.
Det är av dessa skäl som det är viktigt att historisk forskning kan bedrivas utan politiska förtecken eller ideologiska skygglappar. I fråga om detta kan väl Hans Wallmark och Moderaterna i grund och botten dela vår uppfattning?
Siv Holma (V):
Jag ska börja där Hans Wallmark slutade. Det som riksdagen har erkänt med röstsiffrorna 131 mot 130 är folkmordet på armenier, kaldéer, assyrier och pontiska greker.
Det är en fråga där samstämmiga historiker har uttalat att detta folkmord faktiskt har skett. Att man i riksdagen, där det finns politiska företrädare som står för olika värderingar, uttalar en uppfattning skiljer sig från en myndighet.
Vi från Vänsterpartiet tycker att det är viktigt att den som ägnar sig åt dessa frågor inte kan anklagas för att bedriva forskning med politiska förtecken eller ideologiska skygglappar. Riksdagen är ett politiskt organ, svenska folkets högsta beslutande organ. Det är intressant att ta del av det som utrikesministern har sagt.
Han tycker att det är han och inte riksdagen som står för Sveriges uppfattning. Vi i de partier som företräder oppositionen har ett samarbete - ja. Men vi har ännu inte ingått i någon form av partikonstellation. Så länge vi inte är en partikonstellation företräder vi olika partiuppfattningar - i god demokratisk ordning.
Den som är läskunnig förstår vilka som står bakom reservationerna. Jag tycker att det är ett lite märkligt sätt att göra en politisk poäng av det.
Siv Holma (V):
Orsaken till att det är viktigt med inkomstgarantierna hänger ihop med den särpräglade arbetsmarknad som konstnärerna befinner sig på. Utifrån det skulle jag vilja ställa en fråga till Olof Lavesson: På vilket sätt har den borgerliga regeringen stärkt arbetslinjen för konstnärerna?
Jag förstår de unga konstnärer som är intresserade av att få ekonomiska möjligheter att bedriva sin verksamhet. Men det ni har åstadkommit har inte inneburit någonting av detta. Ni tar nu från en grupp och ger till en annan. Summan av kardemumman är densamma.
Ni har inte gjort några speciella radikala saker för att stärka arbetslinjen för konstnärerna, tvärtom. Tala om skattesänkningar! Jag talade om vad Konstnärsnämnden har beskrivit. Bild- och formkonstnärernas genomsnittliga inkomst ligger på fattigdomsgränsen. Därför har ni inte åstadkommit någonting. Det är oerhört tragiskt.
Jag kan bara instämma i vad mina kolleger på den rödgröna sidan har sagt. Jag hoppas att det svar, Olof Lavesson, som du kommer med inte är någon innantilläsning som du har fått som förberedelse till dagens debatt. Jag skulle gärna vilja höra lite grann av dina egna åsikter i frågan.
Siv Holma (V):
I mitt anförande talade jag om att det att vara konstnär och småföretagare skiljer sig från den gängse småföretagarstrukturen. Jag ser bristerna. Det är därför jag anser att inkomstgarantin ska fortsätta.
Det är utifrån de faktiska förhållandena. Olof Lavesson talar om och försvarar att man ska plocka bort den. Du utgår från ett idealtillstånd som inte finns.
Jag utgår från de faktiska förhållandena, den faktiska verklighet som konstnärerna lever i. Jag vill att man gör saker och ting som skapar bättre förutsättningar för konstnärer att arbeta.
De förslagen har jag inte kunnat se, speciellt inte i det som kulturministern säger, nämligen att skattesänkningar har varit den viktigaste kulturpolitiska åtgärden. På vilket sätt har skattesänkningarna skapat de goda arbetsvillkoren eller ekonomiska villkoren för konstnärerna? Kan du beskriva det för mig och för oss som lyssnar?
På vilket sätt har skattesänkningarna gjort de ekonomiska villkoren och arbetsmarknadsvillkoren bättre för konstnärerna?
Siv Holma (V):
Ibland verkar det som om en viktig drivkraft för att avveckla inkomstgarantin är att det har funnits människor med åsikter som man inte gillar. Jag tycker att det är ganska typiskt för alliansregeringspartierna.
Man har en budget och skakar på påsen och ställer olika grupper mot varandra och säger: Er ska vi inte satsa på, utan vi tar pengarna och satsar på en annan grupp i stället.
Man vägrar att se att konstnärsgruppen i genomsnitt tjänar 85 procent av vad vanligt folk tjänar och att bild- och formkonstnärerna ligger på fattigdomsgränsen. Vi ville ju ha en översyn. Jag hörde nu att Per Lodenius ville ha en översyn. Varför fick vi inte vara med och göra en översyn och titta på olika komponenter?
Vi är öppna för att göra översyner, uppföljningar och utvärderingar om detta system fick avsedd verkan. Men det ville inte allianspartierna. Jag kan bara tolka det som att det berodde på att det fanns några personer inom denna grupp som ni inte gillar politiskt. Därför slår ni undan fötterna för detta totalt. Därför får man höra dessa personer.
Jag valde också att nämna kulturpersonligheter som Astrid Lindgren, Tomas Tranströmer, Sixten Ehrling med flera. Så är det i er värld. Det ska gå snabbt, och ni ska föra en symbolpolitik. Det är inte långsiktigt hållbart. Jag tycker att det är viktigt att ha denna demokratiaspekt, vilket jag tycker att ni har glömt.
Siv Holma (V):
Det är inget fel att det blir fler långtidsstipendier. Men ni tillför inte nya pengar för att långtidsstipendierna för yngre konstnärer ska komma till stånd, utan ni lägger ned inkomstgarantin. Det är därför som jag säger som jag säger. Jag skulle vilja ställa ytterligare en konkret fråga. Vi i Vänsterpartiet har faktiskt fått mycket goda vitsord om vår småföretagarpolitik.
Även om ni försöker framställa det som att vi är dåliga på detta område har vi fått höga poäng från småföretagsbranschen. Jag känner till konstnärernas särpräglade arbetsmarknad. Den liknar inte den vanliga småföretagsstrukturen.
Därför skulle jag vilja veta följande: På vilket sätt har de förenklade reglerna för småföretagarna gynnat konstnärerna? Har du, Per Lodenius, någon klar beskrivning av på vilket sätt de har gynnat dem? Jag tycker att det är viktigt att se sanningen i vitögat. Hur ser konstnärernas arbetsmarknad ut? Den är särpräglad.
Konstnärerna har mycket svåra ekonomiska villkor, precis som Konstnärsnämnden har beskrivit i inkomstutredningarna. Det är av det skälet som vi i riksdagen måste värna om att vi har en bra konst i detta land och att vi är en kulturnation.
Om man gör på detta sätt slår man undan fötterna för det som faktiskt fungerar i dag utan att man har något speciellt nytt att komma med.
Siv Holma (V):
Jag tänkte börja med att säga till Christer Nylander, vice ordförande i kulturutskottet: Jag håller med dig om en sak i ditt anförande, nämligen att det måste till något annat än inkomstgarantin. Men det finns ju ingenting annat än inkomstgarantin just nu. Det är det som är problemet.
Det är det vi ser; vi ser att konstnärerna har en särpräglad arbetsmarknad som inte liknar arbetsmarknaden för den som har månadslön eller ett litet företag. De har inte samma villkor. Jag nämnde i mitt anförande att man arbetar. Man är inte arbetslös, utan man är försörjningslös.
Då förstår inte jag, Christer Nylander, varför ni gör på detta sätt och ställer gamla konstnärer mot unga konstnärer. Det hade väl varit bättre att säga att det är klart att vi ska stödja de unga, kommande konstnärerna. De ska få bra ekonomiska villkor och få känna sig behövda i samhället genom att vi satsar på dem.
Man behöver inte minska för dem som har gått igenom denna särpräglade arbetsmarknadssituation och har de oerhört låga konstnärslönerna. Har du en låg lön under ditt liv kommer det också att avspegla sig när du får pension. Den blir också väldigt låg.
Det är detta vi ser, och därför tycker vi att inkomstgarantin är oerhört viktig att ta fasta på. Vi vill gärna göra en översyn, och vi beklagar att vi inte kunde få ett tillkännagivande i denna fråga genom att opposition och majoritet var överens.
Siv Holma (V):
Jag har också noterat att man har gjort översyner. Det var det den socialdemokratiska regeringen gjorde. Det gjorde också regeringen i Danmark, och de kom fram till samma resultat, det vill säga att man var tvungen att ha kvar detta eftersom verkligheten ser ut som den ser ut.
Den ser inte ut så där som man skulle önska sig, utan man måste utgå ifrån de faktiska ekonomiska förhållanden som konstnärer lever under.
Sedan tycker jag faktiskt att det är lite svårt att förstå att Christer Nylander gör ett stort nummer av att unga konstnärer ska få större möjligheter att få långtidsstipendier, samtidigt som ni säger att alla de som har inkomstgaranti i dag ska ha kvar den. Det är en successiv förändring.
Jag tycker att det är snudd på att inte vara riktigt seriös när man blåser upp detta med att det ska bli så många fler långtidsstipendier. Jag är för att vi ska skapa bättre ekonomiska villkor, och framför allt skulle jag vilja göra det för den grupp av konstnärer som bild- och formkonstnärerna utgör.
Jag känner många bild- och formkonstnärer. Jag vet vad de får göra när de inte har råd att köpa mat för dagen. De får vara taxichaufförer, och de får jobba där de kan få arbete. Nu vet jag att det är en jättesvår situation och inte heller så lätt att få arbete. Jag tycker alltså att det blir väldigt konstigt från er sida.
Ingen hade väl sagt nej om ni hade satsat mer på långtidsstipendier utan att plocka bort inkomstgarantierna. Det tycker jag nämligen bär tankarna till något helt annat.
Siv Holma (V):
Jag tog i mitt anförande upp synen på konstnärsgruppen. Den domineras av att konstnärerna trots långa utbildningar och hög kompetens antas kunna utföra sitt arbete mot en mycket låg eller ingen ersättning alls och att en konstnärsverksamhet inte skiljer sig från den gängse småföretagarens. Låt mig ställa en konkret fråga till Dan Kihlström.
Det här innebär, vilket jag tror att Dan Kihlström också känner till, att konstnärerna hamnar mellan stolarna. Man hamnar väldigt ofta utanför försäkringssystemen, som rätt till a-kassa, pension och sjukförsäkring. Då undrar jag: Vad har ni i alliansregeringen gjort för att konstnärerna inte ska hamna utanför de här försäkringssystemen?
Vad har ni kommit med för konkreta förslag vad gäller de förenklade reglerna för småföretagen, och på vilket sätt har de gynnat konstnärerna? Jag har ställt i alla fall den senare frågan till Centerpartiet och inte fått något svar. Jag hoppas att Dan Kihlström kan leda oss till åtminstone någon form av svar på de här frågorna.
Siv Holma (V):
Behovet av inkomstgaranti hänger ihop med frågorna som jag ställde i mitt förra inlägg om konstnärsgruppen som har en så särpräglad arbetsmarknad, om man jämför med dem som har månadslön och även med småföretagare. Jag förstår att några svar kunde Dan Kihlström inte komma med.
Så länge den faktiska verkligheten är som den är finns det ett behov av inkomstgarantier, för vi kan inte lämna människor vind för våg.
Efter ett långt arbete som konstnärer med väldigt låga inkomster ska de liksom bara klara sig bäst de kan. Vi har en annan syn på konsten.
Vi tycker att man skulle kunna säga så här: Om man vurmar för verklighetens folk bör man också titta på hur den faktiska verkligheten ser ut för konstnärerna. Bild- och formkonstnärernas genomsnittsinkomst ligger vid fattigdomsgränsen. Detta är inte bra för en nation som vill vara en kulturnation. Det är en skamfläck.
Siv Holma (V):
Jag skulle vilja ställa två frågor till Sten Bergheden. Den ena handlar om förnybara drivmedel. När det gäller pumplagen noterade jag två uppfattningar. Å ena sidan sade du i början av ditt anförande att pumplagen i enstaka fall hade inneburit nedläggning av mackar.
Å andra sidan var det en stor attack mot pumplagen.
När det gäller pumplagen måste man tala om vad strategin innebär att satsa på bilar som kan drivas med förnybara drivmedel och inte också satsa på pumpar som har alternativa drivmedel.
Det som jag tycker har varit väldigt bra är att man gör både-och, inte antingen eller, för att få en större andel miljöbilar. Jag tycker att det är ett gott resultat av det som vi rödgröna partier gjorde innan ni kom till makten, det vill säga skapade förutsättningar för fler miljöbilar. Det är därför ni kan slå er för bröstet och säga att nu har vi 300 000 fler.
Det är nog ett resultat av det arbete som vi rödgröna partier har gjort. När det gäller registreringsskyltarna vill jag bara passa på att rätta till. Om man läser reservationen ordentligt ser man att det faktiskt står att vi vill att frågan om registreringsskylt fram på motorcyklar ska utredas.
Det är en stor skillnad mot vad Bergheden ville framställa att reservationen innehöll.