KBLab/rixvox huggingface dataset:
Birgitta Ohlsson (L):
Jag vill ställa samma fråga till biståndsminister Isabella Lövin som jag ställde till Kenneth G Forslund. Det har kommit till min kännedom att den rödgröna regeringen ska presentera en ny Syrienstrategi i veckan. Det gläder mig som liberal mycket. Jag tror att det är enormt viktigt att vi har ett mer långsiktigt perspektiv på det grymma krig som har pågått i snart fem års tid nu. Det har orsakat enormt mänskligt lidande.
Det ser vi i vårt eget land i form av de många flyktingar som har kommit men framför allt i Syriens grannländer. Det har också kommit till min kännedom från bland annat svensk UD-personal i regionen och FN-tjänstemän på plats att pengar kommer att gå direkt till Asadregimen, lokalt och runt om i landet, utan ett FN-filter eller stöd till humanitära organisationer. Jag vill få detta bekräftat av biståndsministern.
Kan jag få klarhet i om detta stämmer eller inte? Jag tror att vi alla kan hålla med om att det är viktigt att tänka på hur ett Syrien efter Asadregimen ska se ut, vilket jag och Kenneth G Forslund diskuterade i vårt replikskifte tidigare. Vi måste vara medvetna om att alla individer på lokal nivå runt om i landet inte kommer att bytas ut över en natt.
Ett misstag som gjordes under Irakkrisen var att det inte fanns ett tillräckligt starkt och långsiktigt uppbyggandeperspektiv. Samma situation kunde vi se i exempelvis Libyen när diktatorn Muammar Gaddafi avsattes.
Jag vill dock säga att det är en annan sak att göra direkta insatser - om det nu skulle vara så - även om det är på lokal administrationsnivå, direkt till en regim som är involverad i ett krig som pågår just nu med oljefatsbomber och andra fullkomligt vidriga angrepp på befolkningen i landet.
Birgitta Ohlsson (L):
Det gläder mig att biståndsministern är mycket tydlig om detta. Jag undrar då varifrån uppgifterna kommer. Man har bland annat nämnt att Sverige kommer att ha en diametralt olik syn jämfört med andra jämförbara länder, exempelvis Storbritannien, USA och andra som har valt att inte lägga upp stödet på samma sätt. Men om dessa uppgifter inte stämmer gläds jag såklart åt det. Om vi ska tala klarspråk har jag ändå en undran.
Även om pengar inte ska gå direkt till Asadregimen samarbetar man också på lokal nivå för att på olika sätt stödja runt om i landet. Kan biståndsministern vara lika tydlig med att detta gäller också på lokal nivå? Kommer inte en enda svensk biståndskrona att gå direkt till exempelvis lokal administration? Vi vet att militärdiktatorn Asad och hans kumpaner fortfarande styr i stora delar av landet.
Jag vill veta om detta gäller på alla nivåer, att det inte bara handlar om ett regering-till-regering-stöd. Jag talar också om lokal nivå. Det ska alltid finnas ett FN-filter emellan. Det ska alltid finnas ett filter när det gäller civilsamhället. Det ska alltid finnas ett filter när det gäller exempelvis olika humanitära organisationer.
Svenska biståndspengar ska inte gå direkt till mördarregimen, Asadregimen, som fäller oljefatsbomber på kvinnor, barn och män runt om i landet och som redan har mördat hundratusentals. Jag vill som sagt få det klarlagt att det gäller på alla nivåer i det syriska samhället.
Birgitta Ohlsson (L):
Jag ska inte gå in i diskussionen om huruvida en regering behöver ha en Europaminister eller inte. Men jag kan konstatera att det har funnits sådana tidigare, och flera av dem har talat mycket tydligt om hbtq-personers rättigheter, feminism, mänskliga rättigheter och annat, så det kan vara en viss effekt att ha en person som jobbar tydligt med detta i Bryssel. "The fall of the Berlin Wall makes for nice pictures. But it all started in the shipyards."
Det är ett citat från Lech Walesa, som var den första postkommunistiska presidenten i Polen och en känd fackföreningsman, som faktiskt nio år innan Berlinmuren föll startade kampen mot kommunismen och det socialistiska förtrycket i Polen. Jag är glad att statsrådet hade några rader om Polen i sitt anförande, för det är enormt viktigt att det kommer upp.
Vi ser en polsk tragedi, med en regering som för en vulgär nationalistisk politik som är populistisk och antieuropeisk och kör rakt mot ett dike just nu. Jag är väldigt förvånad över att den rödgröna regeringen har haft en ganska tyst röst just i fallet Polen och faktiskt också i fallet Ungern under hösten.
Det har mest handlat om meningsutbyten i denna kammare, där några av oss har diskuterat med Margot Wallström och lämnat in skriftliga frågor. Mot den bakgrunden är det ändå positivt att regeringen vill att EU-kommissionen ska granska vad som händer i landet just nu. Men jag är intresserad av hur långt den rödgröna regeringen är beredd att gå mot länder som bryter mot EU:s grundläggande värderingar om demokrati och mänskliga fri- och rättigheter.
Det handlar om att granska och syna men faktiskt också att straffa. Jag vill veta vad utbildningsminister Gustav Fridolins syn är när det handlar om att våga införa ekonomiska sanktioner mot länder som trampar på EU:s grund.
Birgitta Ohlsson (L):
Det var ett svagt svar, utbildningsminister Gustav Fridolin. Om du hade följt den debatt som har förekommit bland EU-ministrarna i Europa de senaste fem åren hade du noterat att ekonomiska sanktioner har varit en mycket levande politisk fråga, där många faktiskt har vågat tycka och tänka fritt och utveckla sina åsikter. Vi kan nu konstatera att Polen i strukturfondsstöd fram till 2020 i långtidsbudgeten ska ta emot 640 miljarder kronor, så Polen var den stora vinnaren.
Det är samtidigt ett land som struntar i flyktingsolidaritet och som nu går långt i att utmana pressfriheten och det fria ordet. Det är inte heller vilket land som helst, utan det är ett av EU:s största länder, med nästan 40 miljoner invånare. Det har varit en lång och tydlig debatt kring inte bara politiska sanktioner utan också ekonomiska sanktioner. Vill den rödgröna regeringen vara den tydliga rösten för frihet i världen måste man också våga diskutera det.
Ska EUländer kunna inkassera 640 miljarder kronor under så lång tid och samtidigt strunta i varför man byggde den här unionen och dess värderingar? Där måste Gustav Fridolin kunna vara tydlig. Är du bredd att våga lyfta den frågan? Jag säger inte att det skulle genomföras i dag eller i övermorgon. Men vågar du tycka att man ska gå vidare, så att det inte bara blir en ganska feg debatt, som vi har haft om Ungern på europeisk nivå, utan att man också vågar ta i med hårdhandskarna? Money talks - det vet vi i EU-politiken.
Birgitta Ohlsson (L):
Varje förslösad skattekrona är en stöld från folket. Så sa en känd socialminister, Gustav Möller, en gång i tiden. Det citatet stämmer väldigt väl också när det gäller internationella biståndsinsatser. Sverige ska ha en generös tillika värderingsstyrd biståndspolitik. Sett till vår befolkningsmängd ger vi i dag allra mest i världen.
Vi är ett av tre länder som uppnår FN:s mål att 0,7 procent av världens rikare länders bni ska gå till just bistånd. För det har vi anledning att vara stolta. Men vi har också anledning att vara noggranna. Det går därför inte att nog understryka hur viktig insynen i det svenska biståndet är.
Det är nödvändigt för att vi ska kunna veta hur våra biståndspengar bäst gör nytta. Det behövs för att hålla korruptionen borta och upprätthålla förtroendet för biståndet. Ett bra bistånd kommer inte av blåögd god vilja. Det måste också ge verkliga resultat. Vi behöver en ansvarsfull inställning i allt biståndsarbete.
Därför måste Sverige agera mot missförhållanden, arbeta med resultatrapportering och fortsätta kampen mot korruption i både biståndsorganisationer och mottagarländer. Riksrevisionens rapport visar att det är viktigt att mer information om stödet ges vad gäller multilaterala organisationer. Det gäller inte minst för oss i riksdagens utrikesutskott som ska granska.
Jag tycker inte att det finns något som pekar på att transparens kommer att bli mindre viktigt framöver, så det arbetet måste fortsätta med full intensitet. När nu en stor del av det svenska biståndet avräknas i flyktingmottagandet blir det än mer viktigt att de pengar som faktiskt lämnar landet används på det sätt som är allra mest effektivt. Inte någon skattekrona ska förslösas.
Det gäller både för världens behövande och för det svenska folket när det handlar om biståndet. Vi kommer här i riksdagen att ha en mer ingående debatt om det internationella biståndet den 14 december. Jag vill betona att vi liberaler kommer att stå fast vid vår historiska övertygelse om internationell solidaritet med fokus på just demokrati.
När demokrati i dag inte är ett tydligt utvecklingsmål enligt Förenta nationerna och när demokratin i världen har avstannat och till och med gått tillbaka för nionde året i rad behövs större - inte mindre - demokratisatsningar i biståndet. Läxan är att aldrig ta friheten för given och inse att det aldrig blir demokrati utan demokrater på plats. Vi liberaler lägger tyngdpunkten på demokrati och mänskliga rättigheter.
Till denna och flera andra viktiga biståndsfrågor kommer vi att återkomma i debatten om internationellt bistånd i mitten av december.
Birgitta Ohlsson (L):
Jag vill fråga utrikesminister Margot Wallström följande. Vi ser tårgas mot flyktingbarn. Vi ser undantagstillstånd, taggtrådsstängsel och hårdare gränslagar. Vi ser att flyktingar som olovligen tar sig in i landet kan få tre års fängelse. Jag talar om Ungern i september 2015.
Mitt i den här enorma flyktingtragedin genomgår EU inte bara en akut solidaritetskris utan också en långvarig demokratikris i fallet Ungern. Oppositionen har försvagats, domstolarnas oberoende har urgröpts och pressfriheten har kringskurits.
Man kan säga att förändringen av Ungern efter det högerpopulistiska partiet Fidesz valseger 2010 är den mest radikala samhällsförändringen i något EU-land sedan kommunistregimerna föll 1989. Jag menar att EU och dess medlemsstater har bäddat för Ungerns statsminister Viktor Orbán i det som sker just nu. Hade man agerat för fem år sedan hade flyktingarna kanske mötts av tak, inte av tårgas och taggtråd.
Jag vill fråga dig, Margot Wallström: Vad gör du nu som ansvarig minister i fråga om att kritisera Ungern för att landet urgröper sin egen demokrati, sviker EU-ideal och bidrar till flyktingtragedin?
Birgitta Ohlsson (L):
Den här debatten sätter fingret på EU:s svaghet som vakthund för mänskliga rättigheter och även på att EU inte har lyckats få fram smarta sanktioner. Det är ingen hemlighet att vi hade stora debatter i den regering jag satt i om de här frågarna. Men man ska ändå vara tydlig med att tack vare Sverige fick EU fram tryck på medlemsstater som bryter mot mänskliga rättigheter.
Under det år som du, Margot Wallström, har varit utrikesminister har jag dock inte sett några initiativ från din sida, trots att det har varit det kanske viktigaste året för att se till att det här blir verklighet. Jag undrar nu om du på nästa möte med allmänna rådet kommer att ta upp vad som sker i Ungern just nu och om du kommer att driva på vad gäller sanktioner mot ett land som Ungern.
Birgitta Ohlsson (L):
Häromveckan avled Fidel Castro. För oss liberaler kommer Fidel Castro alltid att bli ihågkommen som en kommunistisk diktator som förtryckte det kubanska folket under 49 år. Vi ska komma ihåg att Kuba fortfarande är en kommunistisk enpartidiktatur utan fria medier.
Detta var fallet under Fidel Castro, och det är fallet under hans bror Raúl Castro, som nu har övertagit kommunistdiktaturen. Nu på måndag kommer EU att anta ett biståndsavtal med Kuba, i samband med utrikesministrarnas möte. Den svenska regeringen har ställt sig bakom detta avtal. Liberalerna och Kristdemokraterna har anmält en avvikande mening i EU-nämnden.
På vilket sätt anser biståndsministern att biståndsavtalet mellan EU och Kuba kommer att frigöra det kubanska folket och ge dem demokrati?
Birgitta Ohlsson (L):
Nota bene: Detta är ett avtal med den kubanska staten. Det är alltså ett avtal med Castrodiktaturen, där det saknas fria medier. Jag vill påminna om att det från januari till augusti 2016 skedde ungefär 8 000 godtyckliga frihetsberövanden av olika demokratiaktivister. Frikyrkor som har kritiserat diktaturen har stängts ned. Vi kan på många fält se hur det politiska förtrycket hårdnar.
EU brukar vara ganska föredömliga i att involvera oppositionen, civilsamhället och andra demokratiska krafter när man tar fram avtal. Men den här gången har dessa grupper stått helt utanför. Detta är anledningen till att jag och många andra under lång tid har varit kritiska till det här avtalet. Jag vill påminna alla om att läsa Civil Rights Defenders artikel i dag på DN Debatt, där man lyfter fram den här processen.
Jag tycker att det är skamligt, rent ut sagt, av Europeiska unionen att helt enkelt stänga ute det kubanska folket från ett väldigt viktigt avtal. Vi ska också komma ihåg att det finns EU-länder som har stora kapitalintressen på Kuba. De tänker framför allt på mammon och sätter penningen främst, och de har ett väldigt litet intresse när det gäller att stötta demokratiambitioner i landet. Dessa länder har varit pådrivande för att det här avtalet ska bli verklighet.
Jag tycker att detta avtal har blivit oerhört skevt på väldigt många sätt. Vi liberaler är inte motståndare till att Sverige eller EU finns på Kuba, men då ska man finnas där för att stötta dem som kämpar för demokrati, för det blir aldrig demokrati utan demokrater på plats. Detta är ett avtal direkt med en kommunistisk diktatur som inte tillåter fackföreningar, som motverkar arbetares rättigheter, som motverkar fria medier och som - framför allt - har monopol på makten.
Det tycker jag är oerhört fel.
Birgitta Ohlsson (L):
Frans Timmermans, EU-kommissionens stridbare vice ordförande, har varit föredömligt tydlig när det gäller att lyfta fram att just Polen har brutit mot rättsstatens principer och därmed mot demokratin, vilket kan hota Europeiska unionen i grunden. Under min tid som EU-minister var han min kollega då han var både utrikes- och EU-minister i Holland. Vi drev då tillsammans frågor om hur EU ska bli tuffare mot länder som bryter mot mänskliga rättigheter.
Det är viktigt att medborgarna i ett land kan lita på att politiker inte styr domstolarna. Domstolarna ska vara oberoende. Demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatens principer hör samman, och de kan inte skiljas åt. Låt mig då gå in på fallet Polen. Vi vet att det senaste debaclet i den historien var i december 2016.
Då klubbades en ny lag som ger Polens president makten att utse författningsdomstolens ordförande. Vi vet återigen att senast för två veckor sedan avfärdade Polen ännu en gång EU-kommissionens rekommendationer. Det har kommit till min kännedom att just på nästa möte med allmänna rådet, GAC, där EU-minister Ann Linde företräder Sverige, kommer Polenfrågan förmodligen att komma upp igen. Vilken strategi har den svenska regeringen tillsammans med kloka allierade för hur man ska hantera Polen?
Det är viktigt att fortsätta att ha en kraftfull hållning.
Birgitta Ohlsson (L):
Jag vill än en gång understryka att det är otroligt viktigt att bygga allianser med länder som är likasinnade i frågan och att stötta likasinnade kommissionärer. Vi vet också att även om den nuvarande kommissionen är något mer pådrivande än den tidigare vad gäller respekt för mänskliga rättigheter handlar det mycket om enskilda individer som Timmermans som tar på sig ledartröjan. Det är viktigt att Sverige står bakom hans arbete. Jag tycker att den här frågan måste lyftas fram också på ett större plan.
Vi vet att det är många länder som knackar på EU:s dörr, och jag är verkligen en varm vän av att utvidga Europeiska unionen. Samtidigt sänder det här ut signaler till de länderna. Om EU inte är tydligt mot sina medlemsstater om att respektera frihetens grundprinciper finns det risk att en del andra länder tappar reformtempot. Jag tänkte ta upp en annan fråga här. Den rör situationen i Belarus, Vitryssland.
Ungefär samtidigt som Europeiska rådets möte pågick förra veckan såg vi hur Lukasjenkos diktaturregim slog till mot framför allt den politiska oppositionen och olika aktivister från civilsamhället. Många människor fängslades och utsattes för grym misshandel. För inte alltför länge sedan hävde man sanktionerna mot Belarus, Vitryssland. Vi liberaler var emot det redan då.
Vi tyckte att det var för tidigt, och vi tyckte inte att vi hade sett tillräckliga framsteg med tanke på ett förfuskat val och annat. Jag undrar nu om EU-ministern och den svenska regeringen är beredda att tycka att man ska lägga på sanktioner mot en diktatur som Belarus, som misshandlar människor som vill införa demokrati och frihet.
Birgitta Ohlsson (L):
Det kanske inte är i utrikesutskottets betänkande 2017/18:UU1 om finansiering av fältet internationell samverkan som de stora, skarpa, tydliga och ideologiska skillnaderna i svensk utrikespolitik ligger.
Numera vill samtliga fyra oppositionspartier i Alliansen att Sverige ska bli medlem i försvarsalliansen Nato, något som vi i Liberalerna har drivit sedan 1990-talet. Det handlar om att Liberalerna vill lägga om svensk biståndspolitik helt och göra demokrati till ett överordnat politiskt mål och fasa ut allt bilateralt bistånd till diktatorer. Inte en enda biståndskrona ska gå rakt ned i förtryckarnas fickor.
Vi lever nu i en värld där demokratin har backat för elfte året i rad. Då måste stödet till fria val, till det fria ordet och till den fria människan öka. Det handlar också om att Liberalerna, som Sveriges mest EU-vänliga parti och som enda svenskt parti, vågar förespråka att Europeiska unionen går mot en federation.
Vi behöver ge EU mer överstatliga muskler på områden som klimatpolitik, miljöpolitik, asylpolitik, terrorism och brottsbekämpning och våga driva frågan om en europeisk koldioxidskatt. Vi behöver också slå fast att EU är den viktigaste utrikespolitiska arenan för Sverige.
Men alla dessa utrikespolitiska fält, oavsett om de rör Nato, bistånd eller EU, kommer det att bli tillfälle att diskutera och debattera i denna kammare i december och till våren. Som sagt är det inte på detta politiska fält som det finns en stor ideologisk utrikespolitisk stridslinje.
För att kommentera det som betänkandet faktiskt rör, det vill säga finansieringen av internationell samverkan, kan jag säga att vi från Liberalerna ligger strax under regeringens anslag till utgiftsområde 5. Vi lägger sammanlagt 12 miljoner mindre än regeringen på detta fält. Det beror främst på att vi tycker att exempelvis forskning om nedrustning ska rymmas inom de befintliga utgiftsramarna.
Detta och mer framkommer i Liberalernas särskilda yttrande i detta betänkande.
Birgitta Ohlsson (L):
Det finns en synnerligen aktuell biståndsfråga som vi säkert kommer att diskutera i denna kammare längre fram, och den handlar om ett avtal mellan EU och socialistdiktaturen Kuba. Jag som liberal är oerhört bekymrad över detta avtal på väldigt många punkter och hoppas såklart att Sverige ska vara ett modigt land som säger nej till detta avtal.
Det rimmar nämligen mycket illa både med Europeiska unionens ideal om demokrati, öppenhet och mänskliga rättigheter och med den biståndspolitik som jag tror att många av oss vill skriva under på. Varför bör Sverige säga nej till detta avtal mellan EU och Kuba? Jo, först och främst har den kubanska demokratirörelsen inte fått vara med över huvud taget och kommentera detta. Hela processen har varit helt sluten.
Inga kubanska oberoende journalister har heller på något sätt fått tillgång till dokumentet. Avtalet säger inte heller någonting alls om förändring när det kommer till just mänskliga rättigheter och demokrati. Den kubanska regeringen kan alltså fortsätta med sin diktatur - business as usual - utan några motprestationer och krav.
Vi har redan sett under väldigt många år att socialistdiktaturen har visat att man har noll intresse av att förändra sig på det sättet. Skrivningarna i detta avtal är också mycket svagare när det kommer just till mänskliga rättigheter än vad de har varit i motsvarande avtal med andra länder i Centralamerika. Därför vill jag veta lite grann vad Maria Andersson Willner, den socialdemokratiska gruppen och den rödgröna regeringen har för syn på detta avtal.
Det är en fråga som kommer att komma upp snart, och då kommer man att behöva få ett stöd från denna kammare när det gäller hur man ska gå vidare.
Birgitta Ohlsson (L):
Med tanke på den beskrivning som jag nu gjorde när det gäller avtalet tycker jag ändå att det kunde vara på sin plats att jag får en lite starkare åsikt än att man följer detta avtal. Det är ändå ganska känt att detta är ett mycket dystert avtal för alla personer som tror på öppenhet, demokrati och frihet. Om EU ingår detta avtal med Kuba ligger vägen öppen för liknande avtal med skurkstater som Vietnam, Etiopien och andra.
Då öppnar man upp en väg där det kommersiella, mammon, får styra, men där mänskliga rättigheter inte betyder någonting över huvud taget. Det finns en del EU-länder som verkligen har ett stort intresse av att öppna upp för kommersiell verksamhet, men de vill inte ställa några motkrav. Jag skulle därför vilja ha ett mycket starkare avståndstagande från Socialdemokraterna i denna fråga.
Vi kan också se att sedan 2014, då USA, EU och en del medlemsländer inledde en ny relation till Kuba, har förtrycket förvärrats betydligt på många punkter. Och de ekonomiska reformerna har helt stannat av i landet. En del sa att det skulle bli en kubansk perestrojka, glasnost och allt det som man förväntade sig. Men det har blivit noll av all form av öppenhet.
Då är det otroligt viktigt att Sverige som en anständig demokratisk nation faktiskt sätter ned fötterna. I oktober presenterade EU en årlig rapport om mänskliga rättigheter och demokrati i världen. Man beskrev då Kuba på följande sätt: Kuba är en enpartidemokrati. Bara detta visar hur ytterst olämpligt det är att en del EU-länder driver på för att närma sig en socialistisk diktatur.
Jag tycker att man borde göra på ett helt annat sätt och frysa relationen och stötta oppositionen. Jag skulle alltså vilja ha lite större klarhet i fråga om detta. Denna fråga kommer nämligen mycket snart att bli aktuell för denna kammare och för partierna här. Då är det viktigt att det stora regeringsbärande partiet faktiskt har en klarare åsikt om att säga nej.
Birgitta Ohlsson (L):
Jag vill tacka utrikesministern för fortsättningen på svaret. Nyckeln i det hela ligger i att vi måste ställa oerhört tydliga krav mot den nya zimbabwiska regeringen och president Mnangagwa. Det tydligaste kravet och utgångspunkten måste vara att demokrati alltid är en förutsättning för att komma in i den globala värmen på allvar. Men det måste också finnas tydliga löften mot landet.
Om man genomför fria, demokratiska och rättvisa val som utförs korrekt med en massiv valövervakning från stora globala institutioner, EU och andra, i en öppen regi, måste också löften ges om att sanktioner kommer att hävas, frihandelsavtal kommer att öppnas och bistånd kommer att finnas som stöttning.
Moroten måste bli så pass tydlig, more for more, det vill säga ju mer demokrati och mänskliga rättigheter, desto större stöd vad gäller handel och rätt väg att gå för landet. Det är viktigt att lyfta fram den delen på ett skarpt och bra sätt. Jag delar också bilden av att samarbetet till dess vi ser en reell förändring ska fortsätta att ske via FN-organen på plats och via civilsamhällets olika aktörer.
Det finns en oerhört viktig aspekt för att få förutsättningar för fria, öppna och demokratiska val, nämligen det faktum att diktaturen, förtrycket och fattigdomen har lett till att enormt många miljoner zimbabwier har tvingats att lämna landet. Många jobbar under erbarmligt dåliga förhållanden i gruvorna i Sydafrika. Många har åkt till länder runt om i regionen.
Mnangagwa har tydligt sagt att Zimbabwe inte kommer att ge dessa invånare som bor utomlands möjlighet att rösta. Det är en komponent som ska lyftas fram. Det handlar som sagt inte om några tusen personer, utan det handlar om många människor som på grund av Mugabes diktatur inte haft möjlighet att stanna. Några av demokratiaktivisterna har fått asyl i vårt eget land, i Sverige.
Det är en viktig komponent för att kunna genomföra fria demokratiska val att landets medborgare, även de som nyligen eller de senaste åren har flytt landet, ges chansen att utnyttja sina demokratiska rättigheter. Det är något jag vill ta med.