Per Bolund (MP):
Låt oss konstatera att den utvärdering som Ola Johansson i den här interpellationen ber mig att göra redan har gjorts. Man har analyserat de makrotillsynsåtgärder, som det kallas, som har genomförts. Den samlade bedömningen har varit att de införda makrotillsynsåtgärderna och de begränsningar som har införts inte har reducerat efterfrågan på svensk bostadsmarknad. Den kvarstår som hög. Däremot har de lett till färre sårbara hushåll.
Just det här med sårbara hushåll är värt att komma ihåg. Ola Johansson beskriver bolån som ett sparande, vilket ur ekonomisk synvinkel är ganska häpnadsväckande. Ett lån är ett lån. Men det är också värt att påminna om att många tusentals människor under finanskrisen på 90-talet blev tvungna att i ett svårt ekonomiskt läge sälja bostäder som man hade höga lån på. Bostadspriserna hade fallit, och man hade mer i lån än man fick in av försäljningarna.
Det finns fortfarande i dag tusentals människor i Sverige som sitter kvar med skulderna från den erfarenheten. Jag vill inte att någon ska behöva hamna där. Därför tar jag också den finansiella stabiliteten på det allvar som den förtjänar. Jag vill ställa en fråga tillbaka till Ola Johansson. Vi har gemensamt i Sverige, med ganska bred politisk samsyn, utsett expertmyndigheter för att säkerställa stabiliteten i svensk ekonomi.
Det är Finansinspektionen, det är Riksbanken och det är Riksgälden. Det är dem vi har lagt ansvaret på när det gäller att säkerställa olika delar men i stort Sveriges ekonomi. Efter finanskrisen 2008 såg man också behovet av externa granskningar. Man kan inte bara förlita sig på att alla länder tar sitt ansvar. Man behöver göra granskningar över gränserna. Där finns Internationella valutafonden, EU-kommissionen och OECD. De gör den typen av granskningar.
Alla de här, tre svenska myndigheter och utländska bedömare, drar samma slutsats: att den höga skuldsättningen i Sverige är en risk för svensk ekonomi. När Ola Johansson kommer fram till en annan slutsats är frågan om alla de här bedömarna, med alla deras resurser, har fel. Är det Centerpartiets och Ola Johanssons slutsats? Eller struntar Ola Johansson i finansiell stabilitet? Han tycker kanske inte att det är en viktig fråga; de har alltså rätt, men vi ska inte göra någonting åt det.
Eller har Centerpartiet förslag på andra åtgärder som Finansinspektionen, Riksbanken, Riksgälden och internationella bedömare inte har analyserat? Centerpartiet kanske har kommit på en lösning på hur man ska hantera det här. Det vore intressant att höra Ola Johanssons svar på det. Jag blir lite överraskad när Ola Johansson målar upp en bild av att svenska pensioner är höga och att vi inte har något problem med att människor har för lite att leva på när de slutar sin yrkeskarriär.
Det är inte den bild jag möter i mitt arbete som finansmarknadsminister. Jag hör snarare klagomål på att pensionerna borde vara högre och att man borde ha en säkrare och mer stabil ekonomi när man blir äldre. Givetvis får man en stabilare ekonomi om man har god kontroll över sin skuldsättning och kan bygga upp en buffert i hushållet. Vi har hittat en viktig balans.
Vi måste ta ansvar för den finansiella stabiliteten. Det finns alltid en lockelse när tiderna är goda att konsumera mer och köpa en ännu lite dyrare bostad. Det är dessa ord jag hör från Ola Johansson. Han vill vänta med restriktioner och inte ha några begränsningar utan fortsätta festen så länge det går bra. Ola Johansson glömmer dock att det kan komma en morgondag då det inte går så bra. Men vi minns effekterna.
Vad händer när det inte går så bra i svensk ekonomi? Det första som händer är att statsskulden stiger. Det andra som händer är att framför allt de marknader som är känsliga faller platt, och bostadsmarknaden är ett typexempel på det. Under 90-talskrisen och i många länder under finanskrisen 2008 dök bostadsmarknaden djupast. Det är värt att komma ihåg i denna debatt.