Lotta Olsson (M):
Jag har ursprungligen ställt denna interpellation till statsminister Stefan Löfven, då det är han som personligen är ansvarig för att tillsätta sin regering och tillse att regeringsmedlemmarna har ett gott omdöme och förtjänar svenska folkets förtroende. Det är nog så viktigt då statsministern leder en svag minoritetsregering som har ett väljarstöd på bara 32,7 procent av det svenska folket. Sverige är beroende av energi - ren och klimatsmart energi.
En stor del av denna energi produceras på Forsmarks kärnkraftverk - en tredjedel av den energi som Sverige behöver. Att Sverige ska ha kärnkraft och villkoren för hur den produktionen ska se ut beslutas av Sveriges riksdag. Det är en viktig demokratisk ordning när det kommer till så viktiga och svåra frågor. De är svåra på så sätt att vi behöver energi.
Men de är också svåra på så sätt att vi behöver besluta om både villkoren för våra energislag och säkerheten runt de olika energislagens produktion. Beslutsgången är att riksdagen debatterar och röstar om hur vår energipolitik ska se ut. Det är så den svenska demokratin fungerar. Sveriges demokrati är stark. Vi ligger bland de länder i världen som har störst pressfrihet.
Vi får fritt debattera, och vi har en pressekretess som innebär att våra tidningar har grundlagsskydd för att skydda sina källor. Vi har dessutom demonstrationsrätt och mötesrätt för människor som vill väcka och driva debatt. Herr talman!
Trots detta väljer organisationen Greenpeace morgonen den 14 juni 2010 att ta sig in på säkerhetsområdet runt Forsmarks kärnkraftverk, detta för att kräva att riksdagsledamöter skulle rösta nej till fortsatt kärnkraft då ärendet skulle debatteras den 17 juni. Minst 50 aktivister greps, och tre anhölls - alla misstänkta för olaga intrång och brott mot skyddslagen.
Aktivisterna har klättrat över två staket med hjälp av en gammal brandbil som de lånat från Frankrike. Flera av dem som tog sig in på kärnkraftverket tog sig ända upp på taket till reaktorbyggnaden. Ännu vid lunch den dagen hade den tillskyndande polisen inte kontroll på om någon aktivist fanns kvar på området. Av aktivisterna var många utländska medborgare - danskar och tyskar.
Polisen utlyste förhöjt beredskapsläge för att skydda anläggningen, och man hittade den sista aktivisten efter 38 timmar. Polisen behövde begära förstärkning, och insatserna beräknades ha kostat de svenska skattebetalarna mellan 25 och 50 miljoner kronor. Annika Jacobson var i egenskap av chef för Greenpeace vid detta tillfälle den som stod bakom aktionen mot Forsmarks kärnkraftverk.
En liknande aktion med intrång på Oskarshamns kärnkraftverk 2014 ledde till att 40 aktivister dömdes för olaga intrång i tingsrätten. Isabella Lövin anser ändå att samma Annika Jacobson ska ha förtroendet att vara stabschef i Regeringskansliet.
Isabella Lövin anser att det är en trygg medarbetare bara för att hon inte direkt arbetar med kärnkraftverkens säkerhet. Men vice statsministern ser ändå Annika Jacobson som en säkerhetsrisk, eftersom vice statsministern måste påpeka att säkerhetsfrågorna inte ligger på Jacobson.
Hur ska svenska folket veta att Jacobson inte kommer att leda en aktion inne i Regeringskansliet, om det utifrån hennes värderingar tjänar ett gott syfte? Det måste väl vara så en aktivist tänker, alltså att lagarna inte är stiftade för att följas utan att man gör de aktiviteter som man tror mest tjänar syftet?