Kalle Larsson (V):
De rena provokationerna om att kasta upp alla brickor i luften, vilja röja och ställa till det med allt möjligt när det gäller lagstiftning ska jag lämna därhän. Det är snarare uttryck för en viss desperation i Tobias Billströms position än någonting annat. Han är på otrygg mark nu. Han säger att man ska ha åsikter som politiker.
Men strax innan säger han - det kan den som läser det skriftliga protokollet mycket väl se - att vi politiker inte ska ha uppfattningar. Okej, vilket är det som gäller? Vi ska ha uppfattningar om allting, men inte om det betyder något. Ska man som politiker här i kammaren inte kunna säga vad man tycker om läget i Irak och Afghanistan?
Om de 600 000 eller kanske över en miljon människor, beroende på vilka bedömare man räknar med, som har mist livet i Irak inte är offer för en väpnad konflikt, vad är de då offer för? Olyckliga omständigheter? Trafikolyckor? Jag vet inte. Jag tror att man med ganska stor säkerhet kan säga att de flesta i det här landet ser och anser att det råder väpnad konflikt i Irak.
När det gäller Afghanistan är det uppenbart att stora delar av Afghanistan, majoriteten av de regioner som finns, dras med mycket betydande sociala motsättningar, inre, politiska och väpnade motsättningar och att de ockupationstrupper som har inträtt och tillsatt en marionettregim såväl i Afghanistan som i Irak inte har kontroll över majoriteten i territoriet. Vad kallar man ett sådant läge?
Väpnad konflikt. Om man inte kallar det väpnad konflikt, vad kallar man det då? Det var någon borgerlig företrädare som sade att det är lite stökigt. Jag får upprepa svaret som vår partiledare gav: Lite stökigt, det är det i vårt sovrum hemma. I Irak och Afghanistan råder väpnad konflikt. Det tror jag att de flesta människor i det här landet är på det klara med. Det är egentligen Tobias Billströms bekymmer. Han har en uppfattning som de flesta inte håller med om.
Det är därför han påstår att han inte kan ha någon uppfattning. Men jag har, och jag vill påminna om det, gett ett stort antal exempel på hur man som migrationsminister kan påverka utan att falla i fällan att ge sig in i enskilda ärenden. Jag är väl medveten, fru talman, om att Tobias Billström var involverad i processen runt den nya instans- och processordningen. Det var jag också. Därför minns jag, och egentligen också Tobias Billström, att Moderaterna var det näst sista partiet att ansluta sig till uppfattningen att vi behövde en ny instans- och processordning över huvud taget.
Socialdemokraterna var vid sittande utskottsmöte de allra sista. Vi får nog ajournera förhandlingarna en stund, sade de. Så kom de tillbaka till utskottsmötet och hade ändrat uppfattning och såg att det nu var majoritet om något som de också stödde. Men jag minns också vad Tobias Billström sade den 14 september när kammaren diskuterade den nya process- och instansordningen. Han sade så här: Dessa brister rättas nu i stort sett till i den nya ordningen.
Vi kommer att få en praxis som blir transparent, möjlig att överblicka. I förlängningen får vi också det som alla hoppas på, nämligen en större trovärdighet för den svenska asylprocessen i förhållande till både den asylsökande och den svenska allmänheten. Menar Tobias Billström verkligen att tilltron till systemet blir större om han vägrar säga om det råder väpnad konflikt i Irak och Afghanistan eller inte, om man inte ens kan ansluta till vanligt normalt språkbruk? Vart tog trovärdigheten vägen?
Det är möjligen den borgerliga regeringens fel. Men det blir också den nya process- och instansordningens fel om man på den skyller att man inte som politisk företrädare kan ta ställning. Här har vi i vår uppfattning om att det faktiskt råder väpnad konflikt i Irak och Afghanistan stöd av en rad internationella aktörer.
Svenska Afghanistankommittén, Internationella rödakorskommittén som är de som ska uttolka Genèvekonventionen, Human Rights Watch och ett flertal andra organisationer har samma uppfattning som vi men motsägs i dag av migrationsminister Tobias Billström.