Lennart Axelsson (S):
Tack för svaret! Tyvärr berör inte socialministern med ett enda ord den frustration och besvikelse som många patienter som har besökt sin tandläkare efter den 1 juli känner. Den reform som av borgerliga politiker runt om i landet har framställts som den här mandatperiodens viktigaste har visat sig ha precis så stora brister som många förvarnade om och var rädda för.
Hur besvärligt det än har blivit för tandläkarna är det naturligtvis den enskilda människan som alltid blir den som drabbas hårdast när det inte fungerar som det ska. Det handlar till exempel om pensionären från Vretstorp hemma i Örebro län som tvingas konstatera att hans regelbundna besök hos tandläkaren nu kostade honom 500 kronor mer varje år.
Det handlar om den ensamstående tvåbarnspappan i Göteborgs hamn som skadade sina tänder i jobbet och nu tvingas ligga ute med pengar han inte har. Hans arbetsgivare ställde tack och lov upp med lån, men han själv ligger nog sömnlös i väntan på att Försäkringskassan ska avgöra om han är berättigad till ersättning eller inte. Något förhandsbesked gick inte att få.
Det handlar också om kvinnan i de södra delarna av landet som fick rådet att invänta reformen eftersom hennes ingrepp skulle kosta runt 60 000 kronor. Hon står nu med en beräknad kostnad på ca 90 000 kronor som inte ersätts genom reformen.
När Göran Hägglund och hans borgerliga kamrater presenterade sin satsning på tandvården, det man kallat en tandvårdsreform värd namnet, glömde man att nämna att tidigare subventioner skulle tas bort och att närmare 40 procent av tänderna inte omfattades. Det innebär i sin tur att runt 80 procent, alltså åtta av tio tandläkarbesökare, får betala ett lika högt eller högre pris än tidigare.
Det talas om generella ökningar på 10-15 procent. För andra med stora kostnader blir det en chock när de får veta att tänderna de har problem med inte omfattas av Göran Hägglunds löften om att alla kostnader över 3 000 kronor skulle subventioneras med 50 procent, eller 85 procent för kostnader över 15 000 kronor. Varför, Göran Hägglund, var det ingen i borgerligheten som talade om det?
Nu byggdes det upp stora förväntningar som inte kan infrias. Ett väldigt viktigt argument för reformen var enligt borgerliga debattörer att var femte vuxen avstod från att gå till tandläkaren av ekonomiska skäl. Särskilt oroande var det att det gällde unga vuxna också. Jag tycker också att det är ett av de viktigaste argumenten för en tandvårdsreform, men vad har skett efter den 1 juli?
Nu visar helt nya undersökningar att den av regeringen förväntade anstormningen av patienter har uteblivit. Tandvårdsreformen är långt ifrån den succé som regeringen räknade med, konstaterar tidningen Riksdag & Departement i sitt senaste nummer. Vilka slutsatser drar Göran hägglund av det? Kan en förklaring vara att era löften om lägre kostnader visade sig vara tomma löften för många?
Eller är det bara för att tandläkarna numera tvingas använda 40 procent mer av sin tid åt administration i stället för åt patienterna? Det senaste faktumet, att administrationen har ökat kraftigt, gjorde att Örebro läns landsting skickade en räkning till regeringen på sammanlagt 6 miljoner kronor för uteblivna intäkter. Jag skulle tro att varje landsting och privatpraktiserande tandläkare runt om i landet skulle kunna presentera liknande krav.
Är förresten den räkningen betald, Göran Hägglund?