KBLab/rixvox huggingface dataset:
Otto von Arnold (KD):
Jag vill tacka Matilda Ernkrans för frågan och kan väl säga att det är väldigt viktigt att tiden för utsläppsrätterna inte går ut förrän år 2012. Därför tror jag att det är mycket viktigt att vänta och se. Inom Alliansen gör vi en noggrann bedömning, som Anita Brodén har sagt. Jag har inget att tillföra utöver vad Anita Brodén har sagt.
Otto von Arnold (KD):
Man kan så att säga koka soppa på en fjäder, på en hel hönsgård och så vidare. Jag tror att det är väldigt viktigt att Matilda Ernkrans inte försöker vilseleda väljarna. Jag tror också att det är viktigt att inse att vi har en klok och ansvarsfull politik när det gäller både miljömålen och utsläppsrätterna.
Matilda Ernkrans behöver alltså inte vara orolig för att vi förslösar detta på ett sätt som blir negativt för miljön.
Otto von Arnold (KD):
Jag tycker att Tina Ehn tar upp många intressanta saker. Låt oss titta lite på hur plan- och bygglagen och miljöbalken är konstruerade. Det finns hushållningsregler i miljöbalken som säger att vi ska skydda åkermarken och vattnet. De är också intagna i plan- och bygglagen.
Det refereras till det. Vad jag kan förstå vill Tina Ehn föreslå ett moratorium om att man ska låta bli att exploatera åkermark under fem år. Jag kan hålla med om att vi ska vara mycket rädda om vår åkermark.
Man måste se till att den inte används på ett felaktigt sätt. Men hur har Tina Ehn tänkt sig detta? De regler som vi trots allt har i vår lagstiftning i plan- och bygglagen ska ju implementeras på kommunal nivå, och samtidigt har vi översiktsplanerna där kommunerna ska lämna in detta.
Det ska göras avvägningar, tas klimathänsyn och det mellankommunala systemet ska fungera. Menar Tina Ehn att detta inte fungerar? Vad är alternativet?
Otto von Arnold (KD):
Jag håller med om att vi står inför väldigt stora utmaningar. Men frågan är om det är rätt metod att stanna upp utvecklingen, eller framför allt planeringsprocesserna, för jag tror att det är viktigt att vi ser framåt i planeringsprocesserna och använder de nya redskapen på rätt sätt just i den mellankommunala planeringen.
Jag kan glädja Tina Ehn med att Länsstyrelsen i Skåne nog kan sägas vara ett föredöme. De har alltså varit väldigt noggranna med att ge förslag. De har gjort en skrift om var man ska bygga och hur man ska bygga på den goda åkerjorden. Detta har gjort att man har fått en uppbromsning av detta och en eftertänksamhet hos kommunerna.
Detta kan givetvis utvecklas mer, och jag tror snarare på den vägen. I Tina Ehns förslag går man in på det kommunala självstyret, någonting som är en helig ko i Sverige, och trampar kommunpolitikerna på tårna.
Vi ska kanske vara lite försiktiga med att komma med sådana imperativ från riksdagen. Hur, Tina Ehn, ska vi mer konkret få till det med den ökade mellankommunala planeringen? Hur ska vi kunna hantera det här på ett förnuftigt sätt utan att bryta mot de traditioner och lagstiftningar som vi har och framför allt mot vår demokrati?
Otto von Arnold (KD):
Det var bra frågor, Hannah Bergstedt, och jag ska försöka besvara dem så gott som möjligt. Det som jag nämnde här var just att man bör titta på hur man kan underlätta det här med faderskapserkännandet i samboförhållanden och få en smidigare och rättssäker behandling av det.
Sedan har vi också det som jag nämnde med särkullbarns rätt. Det är någonting som jag tror är ett stort problem ute i samhället. Bra beslut tar tid. De här frågorna är komplicerade, och det är många som sådana här ärenden ska skickas ut till på remiss.
Sedan kan jag också önska att det hade kunnat gå lite fortare på departementet.
Otto von Arnold (KD):
När det gäller barnperspektivet och frågan om flera vårdnadshavare är det precis som jag sade att frågan är om vi behöver ha någon lagstiftning på den sidan. Om vi behöver ha det kräver det en ganska noggrann genomgång, för det är inte bara själva vårdnadshavandet som är viktigt. Vi måste även titta på ärvdabalken.
Det kan bli ganska komplicerat om vi måste ta reda på vilka av vårdnadshavarna som är de biologiska föräldrarna, för man kan kanske tänka sig det fallet att man har fler än två föräldrar. Jag vet inte om det är någonting som man inom socialdemokratin tänker på, men det är en naturlig konsekvens om man ska ha flera vårdnadshavare.
Det här systemet är ganska konsistent i hela den här lagstiftningen. Säger man A i den ena delen av systemet måste man säga B i den andra. Det är väldigt lätt, tror jag, att man vinner poäng ute i samhället på att gå ut och säga att man ska underlätta för den ena eller andra gruppen. Men man tänker kanske inte på att hela systemet hänger ihop.
Det är också det som gör att det tar så lång tid att utreda de här olika bitarna. Så, Hannah Bergstedt, jag tror att man i de här sammanhangen får inse att vi har haft mänskliga relationer i några miljoner år. Givetvis ska vi hela tiden vara moderna, men vi måste också låta det här ta sin tid.
Det kommer det att göra, för vi kan inte ändra på det hur lätt som helst. Men viljan finns. Vi lyssnar gärna. Vi har väl en debatt om ett år igen, och då kan vi se om det finns några nyheter.
Otto von Arnold (KD):
Jag tror att vi i mångt och mycket är överens när det gäller de här frågorna. Skillnaderna oss emellan kanske har att göra med vilka metoder som ska tillämpas. De här planfrågorna hör hemma på kommunal och mellankommunal nivå.
Här finns ett arbete för länsstyrelserna att göra, så att de verkligen tar tag i saken, tittar på Sårbarhetsutredningen och inser att det finns en risk som gäller vattenhöjningar och så vidare. Det måste de ta hänsyn till i sin planering. Vi ser i dag att det byggs väldigt nära kuster och stränder.
Det är en risk som vi absolut måste ta i beaktande. Det finns en hel del statliga utredningar som gör det.
På riksnivå är vi nog helt överens om de här farorna, men det har kanske inte sipprat ned till den kommunala nivån fullt ut, vilket gör att man kanske inte alltid vill se eller ibland vill blunda för problematiken, för det finns kanske andra intressen som står emot.
Otto von Arnold (KD):
Jag anser absolut att man bör ha betydligt bättre balans när det gäller hur försvaret lägger sina planer. Att man helt plötsligt lägger en 4 mils död hand över många redan existerande vindkraftverk är mycket märkligt. Det skapar en rättsosäkerhet och en risk för stora förluster för dem som har investerat i vindkraft.
Vi har ju ett planeringsmål med 25 terawattimmar vindkraft. Det är också av stort intresse att vi kan uppnå det. Här kan det bli väldiga begränsningar.
I försvarets inlaga skyller man lite på att man inte har dialog och så vidare, men problemet är att försvaret har en imperativ inställning: Antingen får man lov att bygga, eller så får man inte lov att bygga. Flyttar man verket 5 meter kan man få bygga, men av vilken anledning? Det är väldigt svårt.
Därför uppskattar jag energiministerns syn på det hela, där hon säger att det måste bli en bättre dialog mellan försvaret och vindkraftsindustrin.
Otto von Arnold (KD):
Jag har bara några enkla frågor kring det här med skyddad åkermark och försvaret. Tina Ehn och jag har pratat lite grann om det här tidigare.
Vi har ju i dag en lagstiftning med plan- och bygglagen, miljöbalken med ett antal bestämmelser om hushållning, riksintressen etcetera. På vilket sätt ser Tina Ehn och Miljöpartiet att man skulle förändra lagstiftningen för att få ett mer effektivt skydd av åkermarken?
Otto von Arnold (KD):
Som kommentar till det sista Tina Ehn sade varar ju den jordbrukspolitik som vi förhoppningsvis beslutar från 2014 fram till 2020. Det blir väl perioden efter det, och där finns ett antal diskussionspunkter som man måste ta tag i. Den debatten ska vi inte underskatta.
Det är väldigt viktigt att börja fundera långsiktigt på detta. EU har ett vattendirektiv, och man får kanske komma med något markdirektiv också. En annan fråga gäller den lagstiftning vi har med det kommunala självstyret i botten och försvaret som har det övergripande riksintresset när det gäller rikets försvar.
Det här är tunga instanser. Hur menar Tina Ehn? Vad är Miljöpartiets politik för att kunna ändra detta?
Otto von Arnold (KD):
Jag yrkar avslag på utskottets förslag under punkt 1 och bifall till övriga punkter. Vi har i dag att debattera skuldsanering med mera. Jag kommer att koncentrera mig på skuldsanering och överskuldsättning. De andra punkterna har på ett bra sätt redan berörts här i kammaren. Överskuldsättning är ett stort problem i vårt samhälle.
Många hamnar i en situation som de inte kan ordna upp. Man hamnar i en ond cirkel och riskerar kanske till och med att bli evighetsgäldenär. Man har ingen rimlig förmåga att betala sina skulder inom överskådlig framtid. Det drabbar många oförskylt. Det leder ofta till passivitet, svartjobb, sjukdom, självmord med mera.
Många tragiska öden finns, och många är drabbade. Det belastar också familj och barn och medför stora kostnader för samhället. Vi har debatterat detta under ganska lång tid i kammaren, och vi kristdemokrater har motionerat om det flera gånger.
Jag upplever att vi successivt har närmat oss varandra och fått en samsyn. Det är därför glädjande att regeringen lyssnat till riksdagen och kommit med två utmärkta utredningsdirektiv till en utredning som ska vara klar inom en relativt kort tid på ett år och fyra månader.
Den 1 oktober 2013 kommer vi att ha ett utkast till lagförslag på vårt bord. Det handlar dels om skuldsanering av evighetsgäldenärer, dels om en strategi för att motverka överskuldsättning.
Tillsammans med dessa försöker regeringen hitta en helhetslösning för att aktivt motverka orsakerna till att människor blir överskuldsatta och hamnar i den här besvärliga situationen som är en stor nackdel för personerna och nationen. Regeringen tar alltså för en gångs skull ett helhetsgrepp och ett betydligt bredare grepp än vad man tidigare gjort.
Det är viktigt och i linje med vad riksdagen har begärt. Därför är det beklagligt att den samlade oppositionen avger en reservation som riskerar att försämra situationen för överskuldsatta och evighetsgäldenärer. Var finns barnperspektivet?
I och med att ni begär denna förkortning riskerar vi att få en försämrad utredning. Hur tänker oppositionen? Vad ska vi dra in på? Ska vi inte titta på hur gäldenärerna ska motiveras att söka skuldsanering tidigare eller hur Kronofogden ska ta initiativ till att hjälpa människor?
Ska vi avstå från att titta på samverkan mellan kommuner och Kronofogden? Ska vi låta bli att genomlysa hela insolvensinstitutet? Ska vi låta bli att titta på vilken betalningsplan som är lämpligast och så vidare? Ska vi avstå från den övergripande samordningen? De stora förlorarna då blir ju människorna.
Jag vet att det har tagit tid, men det är ett nytt grepp, en helhetssyn. Därför uppmanar jag oppositionen att tänka sig för när man röstar nästa vecka.
Otto von Arnold (KD):
Hannah Bergstedt säger att vi lever i ett kreditsamhälle. Visst gör vi det. Vad är orsaken till att vi har världens jämnaste inkomstfördelning men världens mest ojämna förmögenhetsfördelning? Står det inte att finna i den politik som Socialdemokraterna förde under lång tid?
Att människor inte har fått möjlighet att bygga upp ett ekonomiskt skyddsnät är väl något som vi alla beklagar i dag. Om de hade fått det hade vi haft ett betydligt mindre problem. Jag håller helt med Hannah Bergstedt när det gäller Kronofogdemyndighetens kompetens.
Det är väl glädjande att regeringen tar till sig den kompetensen i den breda utredning som kommer att göras. Är det inte glädjande att man tar ett bredare grepp om problemet?
Otto von Arnold (KD):
Om skyddsnäten ska vara offentliga eller privata kan man diskutera. Vi kan i dag konstatera att de offentliga skyddsnäten inte är särskilt bra. Regeringen har ökat möjligheten för människor att själva bygga upp sina skyddsnät, men det kräver att man kommer i arbete.
En av orsakerna till att utredningen kom till är att vi har en HD-dom som kanske gick stick i stäv med vad politikerna tyckte och tänkte. Hannah Bergstedt säger att det är bra med det här tillkännagivandet. Då måste jag fråga: På vilka punkter ska vi skära ned i utredningarna? Ska vi låta bli att ha en helhetssyn på detta? Ska vi skippa någon av utredningarna?
Ska vi låta bli att ha en samverkan mellan Kronofogden och kommunerna? Vad har ni tänkt? Ska man skjuta till ännu mer resurser? Tidigare har ni dragit in på Regeringskansliets resurser. Är ni nu beredda att komma med en påse pengar? I så fall är vi tacksamma. Det är inte givet att det blir mer.
Otto von Arnold (KD):
Jag börjar med att yrka avslag på samtliga reservationer, speciellt den från SD. Vi har kommit fram till att den inte har så mycket i kammaren att göra. Däremot är det intressant att se att vi har uppnått konsensus, och vi kan glädja oss åt att de idéer som har kommit från oppositionen väl ligger i linje med regeringens ambitioner i skrivelsen.
Klimatförändringarna är en av våra största utmaningar, och de är högt prioriterade frågor. För att klara klimatutmaningarna och främja den hållbara utvecklingen krävs en ambitiös och sammanhållen klimat- och energipolitik, internationellt, inom Sverige och inom EU. Självklart ska bostads- och byggsektorn dra sitt strå till stacken i arbetet för en bättre miljö.
Mycket positivt har hänt. Bostäderna står i dag för minst 30 procent av den totala energianvändningen i Sverige men bara 7 procent när det gäller utsläppen av koldioxid, tack vare att vi har gjort en utfasning av mycket av de fossila bränslena och ersatt dem med förnybart redan i dag. Den 1 januari 2012 skärptes Boverkets energikrav till några av de tuffaste i Europa.
Det är andra gången de skärps, och de kommer med största sannolikhet att skärpas ytterligare inom ett antal år när de blir kostnadseffektiva. Hela direktivet andas någon form av skärpning. Det finns god teknik, men den ska samlas ihop. Samtidigt föreligger kanske ett missförstånd om Boverkets energikrav.
Reglerna utgör en gräns som måste nås, inte en norm som ska eftersträvas. När energikraven följs upp är det fråga om de uppmätta värdena, inte en teoretiskt beräknad siffra. Det är något som förekommer i många av våra grannländer. Alla företag kan således klara målen.
Det betyder inte att det är fel på målen. Det är kanske till och med så att de är bättre eftersom det finns en säkerhetsmarginal inbyggda i dem. Förutsättningarna finns i reglerna. Det är inte fel att skärpa kraven ytterligare när de anses få pluseffekter för den sammantagna samhällsekonomin.
Det är i dagsläget avsevärt viktigare att skärpa kraven, men att bara sätta upp fingret i luften och känna efter kan bli kostsamt om det inte finns en långsiktig plan. Det är därför viktigt att det finns en kostnadseffektivitet.
Det kan i dag vara svårt att säga vad kostnaden blir för de mål som sätts upp för 2020. Att driva utvecklingen i en viss önskvärd riktning med hjälp av samhällsekonomiska styrmedel är att föredra framför rent tekniska regler. Att bara lyssna till branschen kan bli både dyrt och dåligt.
Tyvärr finns ett antal exempel på det i byggbranschen, enstegsfasader etcetera. Att satsa på forskning och demonstrationsprojekt, att söka och lära med en ordentlig utvärdering som utgår från klimatmålen, behov av energibesparing, effektivt resursnyttjande och god innemiljö är vägen.
Otto von Arnold (KD):
Vad som är frivilligt kan diskuteras och hur man ser på detta, och det är uppenbart att vi har olika syn på detta. Om någon går in och tar över en egendom som någon annan har förväntat sig att få förvärva med stöd av lagen, är det inte tvång? Om Jan Ertsborn och jag ska köpa ett hus och du, Katarina Köhler kommer och säger att du vill ha det och tar det, och vi går miste om det med stöd av lagen, är det då inte tvång?
Jag är förvånad över att ni har denna gammalmodiga syn på äganderätten.
Otto von Arnold (KD):
Det är trots allt så att när man övertar någonting från någon annan utan dennes vilja och bryter ett avtal är det tvång. Jag tycker också att förköpslagen är obsolet. Den har inte använts. Varför skulle man återinföra någonting som inte fungerar? Däremot är expropriationslagen effektiv.
Den ger en kompensation - dessa 25 procent - för den tvångsåtgärd som man vidtar. Det är ganska rättvist, och det har utredningarna kommit fram till.
Otto von Arnold (KD):
Det är trots allt så, först och främst, att det var Laila Freivalds som socialdemokratisk minister som inte ville låta friköpslagstiftningen gå igenom. Jag tror också att det är väldigt viktigt att se hur den moderna arrendelagstiftningen fungerar.
Den moderna arrendelagstiftningen innehåller syn, och den innehåller möjlighet för arrendatorn att få sina investeringar avräknade en tid efter att han eller hon slutar. Det är också viktigt att se på fideikommissen som sådan. De äger inte sin jord, utan de förvaltar den bara.
Det kommer med tiden att lösa sig på naturliga sätt även i Villands härad. Det kan väl vara en tröst för Christer Adelsbo att det är så. Sedan kan man fråga sig: Hur många rör det sig om? Kan vi ha en speciallagstiftning som kan riskera att bli fälld i EU-domstolen för ett fåtal?
Jag betvivlar detta. Vad säger Christer Adelsbo om det?
Otto von Arnold (KD):
Som jag sade tidigare är fideikommissen under avveckling. Det känner vi ju väl till. Det kommer då av naturliga skäl att lösa sig. Sedan måste vi se det här som ett generellt problem. Vi kan inte bara titta på det enskilda fallet. Är det generaliserbart till Sverige, och krävs det en lagstiftning för detta?
Mitt eget svar på frågan är nej, absolut inte, för i de allra flesta fall har de stora ägarna, som är kyrkan, staten och de privata, väldigt goda relationer till sina arrendatorer. Och det är många jordägare som själva är arrendatorer. Det har hänt väldigt mycket på det här området. Vi får inte blanda bort korten i de här sammanhangen.
Därför tror jag att det är väldigt viktigt att skilja ut den historiska biten och se detta företagande som viktigt på landsbygden. Det är inte produktivt att hålla på att träta om det här, utan vi ska se framåt på vad vi har för möjlighet att utveckla bra företag och ge detta som grund. Är det inte det, Christer Adelsbo, som är det viktiga?
Att gräva ned sig i gamla relationer för inte den svenska jordbruksnäringen framåt, inte ens i Villands härad.
Otto von Arnold (KD):
Det är alltid svårt att bedöma ett enskilt fall, och givetvis kan man inte bortse från att människor kan uppfatta vindkraften som störande. Vi får inte glömma bort att här finns ganska strikta krav, dels decibelkrav, dels skuggkrav, som jag nämnde tidigare. Damen som nämndes får väl vända sig till kommunen för att få ärendet prövat.
Det är väl en sak som är klar. I det generella fallet ska det här vara klart innan man etablerar vindkraften. Det finns rättsinstanser som kan hantera det, så det är inget som vi ska lägga oss i här i riksdagen. När det gäller behovet av vindkraft tittar vi på vad vi har för begränsningar i vårt energisystem.
Jo, vi har vår vattenkraft som står för ungefär 40 procent. Vi har kärnkraften som också är begränsad till sitt omfång när den fungerar.
Vi har variationer i vattenflödena, och då passar vindkraften in på ett alldeles lysande sätt för att kunna balansera i vattenkraftsystemet och få det effektivt. Nästa energislag är importerad kolkraft, och den är väsentligt mycket dyrare. Sverige behöver importera ganska mycket.
Därför fyller vindkraften en väldigt stor funktion och sänker marginalkostnaden för elen. Vi ser ju vilken efterfrågan det har blivit. Vi är snart uppe i sju terawattimmar i vindkraft.
Otto von Arnold (KD):
Den finska kärnkraften är väsentligt mycket dyrare än all annan kärnkraft. Det innebär också att den är väsentligt mycket dyrare än vindkraften. Det är dokumenterat. Vill Josef Fransson att vi bygger ut våra älvar för att klara baskraften? Det låter faktiskt så. Det finns en bred uppslutning här i riksdagen kring att vi inte ska göra det.
Återigen: Josef Fransson har inte lagt fram ett enda bevis på att fastighetsvärdena skulle sjunka - tvärtom. Vi kan titta på hur utvecklingen av fastighetsvärdena har varit. Vi har haft vindkraft i Sverige nu, och det blir mer och mer. Samtidigt stiger fastighetsvärdena överallt, speciellt i de områden som är lämpliga för vindkraft. Det är en myt som Josef Fransson med flera gör sig till tolk för. Det här stämmer inte, herr talman. Det är en ren och skär myt.
Otto von Arnold (KD):
Vi har i dag att behandla subsidiaritetsprövning av direktivförslaget om en jämnare könsfördelning bland icke verkställande styrelseledamöter i börsnoterade företag. Det är ett problemområde som behandlar två bitar, dels den formella subsidiaritetsprövningen, dels det materiella innehållet om jämnare könsfördelning.
Egentligen har vi debatterat detta med jämnare könsfördelning väldigt många gånger, och Sverige är på god väg. Vi ligger långt framme, och vi har våra egna metoder för att lyckas med det. Som kristdemokrater och ett värdefullt parti vill vi titta på hur vi kan förändra värderingar. Vi måste ha förebilder i samhället. Det finns många duktiga kvinnor som arbetar i börsnoterade företag.
Det finns rekommendationer, det finns utbildning för valberedningar och det har införts ett självreglerande system för bolagsstyrelser. Det är ett bra sätt att komma vidare. Vi klarar det väldigt bra på egen hand. Detta var det som gäller den materiella biten. Då kan man ställa sig frågan om EU behöver lägga sig i det här när vi klarar oss väldigt bra i den frågan.
Det enkla och klara svaret, som jag tycker har understrukits väldigt väl i den här kammaren, är att vi klarar det på ett bättre sätt. Skulle vi kunna hjälpa andra länder? Ja, men inte genom en lagstiftning utan genom att vara förebilder och kanske lära ut vår lagstiftning på området.
Således, herr talman, strider detta mot subsidiaritetsprincipen. Jag yrkar avslag på samtliga motioner, trots att Vänsterpartiet kommer fram till samma sak, och bifall till förslaget i betänkandet. Jag önskar samtliga en god jul och ett gott nytt år.
Otto von Arnold (KD):
Jag tror att vi är ganska överens om att överskuldsättningen är ett stort problem i Sverige. Det råder det ingen tvekan om.
Nu har regeringen gått riksdagen till mötes när det gäller att hantera de här bitarna och lovat komma med en bred lagstiftning. Vi har sett att de försök som har gjorts tidigare inte har räckt till.
Det här är ett betydligt större problemkomplex än vad vi har kunnat ana tidigare. Därför blir jag lite bekymrad när man hittar en ny punkt som man kan opponera mot, för det riskerar att fördröja hela processen. Det är den ena biten. När det gäller att titta på kreditsystemet är det en komplex fråga.
Ska man ha två kreditsystem, Hillevi Larsson? Ska man ha tre kreditsystem och göra olika bedömningar? Har ni några konkreta förslag? Det är väldigt lätt att säga att det handlar om kreditsystemet och att vi lätt kan slå på bankerna. Hur menar ni?
Kan du precisera lite grann hur ni har tänkt kring de här frågorna när det gäller att ändra på kreditsystemet?
Otto von Arnold (KD):
Att det finns avarter av sms-lån i vårt system känner vi mycket väl till. Vi ska ha en hearing i civilutskottet ganska snart där vi ska titta på de här bitarna. Det är en allmän bit och drabbar inte bara överskuldsatta, utan det är en kostnad för hela samhällsmaskineriet.
Man har trots allt tittat på detta med att hindra uppköp av skulder som krävs tillbaka efter ett antal år, som jag nämnde. När det gäller preskription är det möjligt - så länge en skuld löper är den giltig.
Om den är preskriberad är den preskriberad efter tio år, och då kan den inte väckas till liv igen. Men det är en detalj. Jag tror att det är betydligt viktigare att titta på sociala beteendefunktioner hos människor och sätta sig in i hur detta över huvud taget är möjligt.
Man måste skilja ut det här från kreditmarknaden, och att den fungerar på ett riktigt sätt är väldigt viktigt. Avarterna ska vi givetvis titta på. Men om vi nu går in och börjar peta i det här fördröjer vi hela processen med den viktiga skuldsaneringen. Jag tror att man är inne på en farlig väg. Nu har vi två eminenta utredningar på gång.
Vi vet att det tar tid. Vi kristdemokrater har också legat på för att få en förändring av det hela, och nu har vi lyckats med det. Låt oss inte gå in med nya bitar och fördröja utredningarna. Att titta på en icke fungerande kreditmarknad är en annan sak, men att få till stånd detta är ytterligt viktigt.