Jens Holm (V):
Som har nämnts tidigare i denna debatt är ålen akut hotad - detta trots att det sedan 2007 finns ett förbud mot att fiska ål i Sverige och trots att vi har en förvaltningsplan för ålens återhämtning. Man är dock frikostig med att göra undantag från förbudet.
Drygt 200 undantag har gjorts för att yrkesfiskare ska få fiska ål. Enligt de senaste siffrorna fiskades det 2013 upp 350 ton ål i Sverige.
Eskil Erlandsson från Centerpartiet och Gunilla Nordgren från Moderaterna talade tidigare om den hotade ålen. De lät förhoppningsfulla inför att ålen ska återhämta sig.
Gunilla Nordgren pekade på att fler verksamheter än fisket hotar ålen, till exempel vattenkraften, och det är helt rätt. Vi måste göra allt vi kan för att se till att ålen inte försvinner helt ur våra svenska vatten.
Då är det enda raka att ha ett totalförbud mot ålfiske och att inte ge några undantag förrän vi får bestånd som är säkra. Då kan vi självklart öppna för fiske igen.
Men fortsätter vi att bevilja hundratals tillstånd är jag rädd för att ålen kommer att vara akut hotad i många år framöver. Det är inte till gagn för fiskarna heller, så därför måste vi ta detta gemensamma ansvar. Jag yrkar härmed bifall till Vänsterpartiets reservation nr 6 om totalförbud mot ålfiske. Herr talman!
Jag ska också ta upp frågan om bottentrålning. Som det står i betänkandet finns det ett stort engagemang för detta i miljö- och jordbruksutskottet, och det är bra. Vi är relativt överens om att bottentrålning är dåligt för de marina ekosystemen.
Det är inte bra med tunga fiskeredskap som släpar längs botten och ödelägger en stor del av livet där. Med denna form av negativ bottentrålning frigörs också fosfor från bottnarna. Därmed förvärras övergödningen, inte minst i Östersjön.
De fiskar som lever långt ned i våra hav har en särskilt långsam reproduktions- och tillväxttakt. När de hotas av bottentrålning tar det lång tid för bestånden att återhämta sig.
Det finns alltså många aspekter på bottentrålning och många skäl till att Sverige borde verka internationellt för ett totalförbud mot bottentrålning och stoppa bottentrålning i de svenska vatten där det fortfarande förekommer. Detta tar Vänsterpartiet upp i reservation nr 3. Herr talman!
Låt mig avslutningsvis ta upp frågan om EU:s gemensamma fiskeripolitik. En del av den gemensamma fiskeripolitiken som inte är särskilt smickrande är EU:s fiskeavtal med tredjeland.
I detta fall talar jag om fiskeavtal med ett femtontal utvecklingsländer vid Atlanten, Stilla havet och Indiska oceanen. Det är före detta kolonier såsom Madagaskar, Mauretanien, Senegal, Gabon, São Tomé och Principe.
Utgångspunkten för EU:s fiskeavtal är inte att man ska hjälpa dessa före detta kolonier att utveckla ett lokalt och hållbart fiske, utan utgångspunkten är att våra europeiska fiskevatten har fiskats ut så att bland andra de spanska och portugisiska fiskeflottorna måste hitta nya vatten där de kan fiska.
Då har man tecknat dessa avtal som möjliggör för sydeuropeiska storskaliga, miljöförstörande fiskeflottor att tömma haven på fisk. Detta kostar oss skattebetalare stora pengar. Det belastar EU:s budget med ungefär 2 miljarder kronor varje år. Det är nästan 20 procent av fiskeribudgeten. Det är väldigt mycket pengar.
Vänsterpartiet anser att dessa fiskeavtal är en kolonial rest som borde överges. I stället borde pengarna som används till fiskeavtalen användas för att utveckla lokalt och hållbart fiske i dessa länder. Det här är länder som har stort behov av att själva kunna förädla sina naturresurser på ett hållbart sätt.
De behöver bygga upp en förädlingsindustri, kunna säkerställa att den egna befolkningen får äta sig mätt och förhoppningsvis också kunna exportera en del av sitt överskott så att de får en del intäkter. Eskil Erlandsson nämnde reformen av EU:s gemensamma fiskeripolitik. Jag kan hålla med om att en del steg har tagits i rätt riktning.
Vad gäller fiskeavtalen säger man numera att fiskarna endast får fiska på överskott och att de fiskeriföretag som ingår avtalen ska få betala mer från egen ficka och få lite mindre från oss skattebetalare. Vidare ska man ha bättre övervakning och socioekonomiska utvärderingar för att se till att avtalen följs.
Det är steg i rätt riktning, men det löser inte grundproblemet att det här är nykoloniala avtal som värnar EU-ländernas intressen och inte utvecklingsländernas intressen. Det är också svårt att säkerställa de fina intentioner som har kommit med den nya fiskeripolitiken. Hur ska man bevaka och följa upp att det verkligen blir så här?
Man kan inte ha videokameror på varenda fiskebåt, och det är enorma arealer ute på haven som vi talar om. Det kommer att vara omöjligt att se till att det blir så som man har beslutat. Därför är det enda raka enligt Vänsterpartiet att avskaffa dessa fiskeavtal helt och hållet och omvandla dem till biståndsprojekt för lokalt och hållbart fiske. Detta tar vi upp i reservation nr 1. Herr talman!
För tids vinnande yrkar jag dock bifall bara till reservation nr 6.