Bosse Ringholm (S):
De statliga företagen går just nu lysande. De lämnar ett oerhört bra resultat för 2006, och de har gjort det under de senaste åren. Det är ett resultat av en välskött socialdemokratisk statlig företagspolitik, där den statliga arbetsgivaren i de olika statliga företagen har känt ett stort stöd från sina uppdragsgivare, det vill säga från regering och riksdag under den socialdemokratiska regeringen.
Uppenbarligen är det så att de som nu jobbar i de statliga företagen inte längre känner detta stöd, och inte har detta stöd hos den nya regeringen. Den nya borgerliga regeringen har tagit över en guldgruva från den tidigare socialdemokratiska regeringen i form av ett stort antal välskötta statliga företag. Och det första som man gör är att näpsa företagen och säga: Ni ska säljas ut så fort som möjligt. Varför? Det ska vi ta reda på i efterhand. Ska man ha en konsekvensanalys av hur det går för våra jobb i de statliga företagen?
Det är över 200 000 människor som jobbar i de statliga företagen. Det sägs att man i efterhand kan ta reda på hur det går för jobben. Hur ska det vara med konkurrenssituationen? Det är man inte ett dugg intresserad av nu i varje fall. Det kan någon forskare ta reda på i efterhand om det hade någon betydelse. Skälet till att staten har ägt och äger företag är bland annat att man har velat medverka till en bättre konkurrens. Hillevi Larsson nämnde SBAB.
Det har varit för att värna viktiga nationella intressen och för att ge folkhushållet goda ekonomiska tillgångar också naturligtvis. Detta struntar Maud Olofsson i. När jag i min interpellation har frågat om konsekvensanalysen, som man bör göra innan man säljer ut någonting, är det generande att Maud Olofsson inte har något svar. Maud Olofsson har inte gjort någon konsekvensanalys.
En liten tunn proposition på några få sidor är lämnad till riksdagen. Den handlar i huvudsak om hur man ska sälja statliga företag, inte varför. Den handlar inte om någon konsekvensanalys, inte om motivet. Den har ingen genomgång av vad det betyder för jobben, för forskningen, för landets ekonomi och för statsfinanserna.
Allt detta är ointressant för en regering som av ideologiska skäl vill säja ut varje statligt företag. Jag har ställt ännu en fråga till Maud Olofsson. När får vi se konsekvensanalysen för de företag som nu inte föreslås säljas ut - ytterligare ett 50-tal företag? Maud Olofsson säger: Det håller vi på med, men det kommer vi att hemlighålla på samma sätt som vi har hemlighållit konsekvensanalysen för de första sex företagen.
Jag tycker inte att vare sig kammaren eller svenska folket har anledning att nöja sig med beskedet att Maud Olofsson ska sitta på sin kammare på sitt departement och hemlighålla eventuella konsekvensanalyser som har gjorts av tjänstemän i departementet. Vi ska få veta det efter det att man har fattat beslut om att avyttra en del av företagen.
Vi ska få veta det efter det att företagen har sålts ut och kapitalet har förskingrats och efter det att möjligheten att utveckla svenska jobb och svenska produkter och tjänster har försämrats via utförsäljning. Vi vet ingenting om vem som tar hand om dem. Det kan vara utländska köpare. Det kan vara monopolliknande och oligopolliknande förhållanden i en del av branscherna vid utförsäljningen.
Vi har ingen aning om vad utförsäljningen kommer att landa i. Maud Olofsson säger: Konsekvensanalysen får ni se efter det att vi har gjort affären. Maud Olofsson har ju viss erfarenhet av näringslivsverksamhet, även om det, såvitt jag förstår, har varit en ganska dyster erfarenhet på hemmaplan i Västerbotten med omkullkörda företag och annat. Nu håller Maud Olofsson på att köra omkull de statliga svenska företagen också.
Det borde svenska folket sätta stopp för och se till att Maud Olofsson inte säljer ut framgångsrika statliga företag utan att ge oss någon som helst information om konsekvensanalyserna.