Christina Höj Larsen (V):
Tack, statsrådet, för svaret! Det saknas inte underlag från domstol och myndigheter i den här debatten.
Framför allt är det Migrationsöverdomstolens nya dom från den 18 januari i år rörande betydelse av bland annat dna-bevisning och det rättsliga ställningstagandet från Migrationsverket som följde domen och som är daterat den 21 februari 2012.
Nej, det svåra i denna debatt är det vi vet döljer sig bakom det juridiska språket, det faktum att somalisk-svenska familjer nu i flera år tvingats leva åtskilda på grund av krav på styrkt identitet. Bakom denna debatt i dag finns alltså helt verkliga människor, föräldrar, barn och partner. Fru talman!
I den migrationspolitiska överenskommelsen mellan regeringen och Miljöpartiet som presenterades för drygt ett år sedan lovade man att hitta en lösning som skulle få slut på oro, fara och längtan. Familjerna lovades en lagändring som skulle träda i kraft den 1 juli 2012, och med detta magiska datum framför sig har familjerna försökt överleva och hantera sina liv till dess en lösning skulle komma.
Det löftet har nu brutits. För många familjer finns nu inget datum att se fram emot, inget hopp att sträva efter. Därför läste jag mycket noggrant och intresserat statsrådets skriftliga svar på min interpellation, och jag hoppades finna åtminstone en tanke om vad regeringen tänker göra för att lösa alla de frågor som domen från Migrationsöverdomstolen lämnar helt obesvarade.
Som så många andra trodde jag att allt tal om överenskommelsen under det gångna året måste betyda någonting, att det utlovade lagförslaget kring familjeåterförening måste ha resulterat i konkreta förberedelser för hur familjeåterföreningar ska gå till. Svaret från statsrådet visar tyvärr att regeringen inte tänker göra någonting alls för att lösa dessa problem.
I stället väljer statsrådet att svara att han noga kommer att följa rättsutvecklingen. Det är en passivitet som endast kan betecknas som ett svek. Fru talman! Domen från Migrationsöverdomstolen från januari i år öppnar endast upp för ett användande av dna-bevisning vid fastställande av identitet vid familjeåterförening mellan föräldrar och deras minderåriga barn.
Frågor som rör andra familjeband lämnas olösta. Domen ger inga svar på frågor som rör icke-biologiska familjeband, till exempel hur vi ska säkerställa familjeåterförening för föräldrar och adopterade barn eller frågor som rör rätten till familj även för barnlösa makar. Domen ger inte heller svar på familjeåterföreningens alla praktiska svårigheter för föräldrar och barn.
Och inte heller vid en genomläsning av Migrationsverkets rättsliga ställningstagande från den 21 februari i år hittar vi svar på hur återföreningsprocessen rent praktiskt ska gå till. Dna-analysen ska enligt det rättsliga ställningstagandet göras av Rättsmedicinalverket. Men hur ska verket erbjuda dna-analyser i Somalia?
Alla dessa frågor kan sammanfattas i två huvudfrågor som jag återigen vill ställa till migrationsministern: Vad tänker statsrådet göra för att se till att även föräldrar, adoptivbarn och barnlösa kan få sin rätt till familj uppfylld? Hur tänker migrationsministern se till att det finns en tydlig infrastruktur för familjeåterförening, och när finns den på plats?