KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Ygeman (S):
"Faktisk politik som gör skillnad." Tyvärr tror jag inte att så många barnfamiljer känner igen sig i den beskrivningen, Caroline Högström. Det var de som ni i september lovade att priset vid pump skulle sänkas med 6,50, när det nu sänks med 10 eller 14 öre. Den tankrabatt som du ondgör dig över hade gett samma barnfamilj 1 400 kronor om de har två bilar.
Det är 14 öre mot 1 400 kronor. Det handlar om att faktiskt göra skillnad. Ni lovade ett högkostnadsskydd på el. Det har ni övergett nu. Nu lovar ni en elpriskompensation. Den skulle vara utbetald i god tid före jul. För halva Sverige kommer den i februari.
För den andra halvan av Sverige kommer den inte alls, trots att de har det högsta elpriset på tio år. Det stämmer att vi vill höja barnbidraget för barnfamiljer för att klara av elkrisen. Ni vill inte göra det. Ni lovar i stället tankrabatter och elpriskompensationer som inte blir av. Svälj stoltheten.
Ta ett samtal, och se till att Sveriges barnfamiljer kan sätta skinkan på bordet innan jul i stället för efter, att barnen kan få julklappar innan jul i stället för efter. Om ni vill göra någonting åt det verkliga problemet ska jag berätta en sak för Caroline Högström. Problemet stavas Putin. Det är hans krig som driver upp energipriserna i hela Europa.
Det gäller priset på bensin, diesel, fossilgas och elektricitet. Det problemet är vi socialdemokrater gärna en del av att lösa.
Anders Ygeman (S):
Jag hade inte tänkt delta i denna diskussion, men det blev lite väl magstarkt, även om jag tidigare hört Tony Haddous lögner, när Jessica Rosencrantz i sitt inlägg sa att den socialdemokratiska regeringen har dragit benen efter sig. Vi har infört bindande anställningsavtal, sanktioner och snabbspår för nyanlända. Var är det då som vi har dragit benen efter oss?
Jo, vi har dragit benen efter oss i fråga om att avskaffa den moderata lagstiftningen. Det var den moderatledda regeringen som införde världens mest liberala arbetskraftsinvandring - världens mest liberala arbetskraftsinvandring. Det må vara möjligt att man kan ha den här retoriken i den första debatten efter regeringsskiftet - det är bara några månader med en moderatledd regering.
Men det blir lite märkligt när vi har en proposition på riksdagens bord om att skärpa detta. Nu har vi en moderatledd regering. Riksdagen kommer i dag, klockan 16.21, att fatta beslut som möjliggör ett lönegolv i enlighet med Tidöavtalet. I morgon har regeringen sammanträde.
Min enkla fråga till Jessica Rosencrantz, efter att hon klagat på att Socialdemokraterna har dragit benen efter sig, är: Kommer man vid morgondagens regeringssammanträde att dra nytta av den socialdemokratiska lagstiftningen och sätta ett lönegolv i enlighet med det man själv har förhandlat fram i slottsavtalet?
Anders Ygeman (S):
Nu kryper det fram. Man kommer inte att göra detta. När man har möjligheten och sitter i regeringsställning kommer man inte att höja lönegolvet. Man kommer i stället att utreda frågan vidare. På torsdag, fru talman, har regeringen möjlighet att höja lönegolvet till 90 eller 100 procent av medianlönen. Nu säger Jessica Rosencrantz att en sådan höjning inte kommer. Den behöver nämligen utredas vidare.
Först gnäller man på att Socialdemokraterna dragit benen efter sig när de ville begränsa den moderata reformen. Sedan sitter man i regeringsställning. Vi har en socialdemokratisk proposition på riksdagens bord, som vi klockan 16.21 kommer att besluta om. Trots det kommer man inte att ta vara på möjligheten att fatta de beslut som krävs för att undanröja de 60 procent av arbetskraftsinvandringen som har utgjorts av lågkvalificerade arbetskraftsinvandrare eller av arbetskraftsinvandrare där vi inte har kompetensbrist.
I stället kommer man att utreda. Och vad ska man utreda, fru talman? Jo, man ska utreda ytterligare undantag. I stället för en arbetsmarknadsprövning och i stället för ett riktigt lönegolv kommer vi att få en schweizerost av undantag. Det är en hög lön på papperet, men i verkligheten är det en fortsatt lönedumpning och ett fortsatt utnyttjande på svensk arbetsmarknad. Det är Moderaterna och Sverigedemokraterna som står där med flaggan i topp.
De skyller på Socialdemokraterna, men de har själva makten. Då är det alltså schweizerosten, lönedumpningen och en ökad arbetskraftsinvandring till Sverige som kommer att vara gällande?
Anders Ygeman (S):
Jag tackar ministern för svaret på Ola Möllers interpellation. Men jag är fortfarande lite fundersam, för i Tidöavtalet nämns ju ingenting om dem som kopplar eller om dem som köper sexuella tjänster. Den tidigare regeringen skärpte möjligheten att utvisa människor som begår brott, men här vill regeringen göra någonting annat. Man vill kunna utvisa människor som inte har begått brott, på grund av ett levnadssätt som man uppfattar som negativt.
Då väljer man att särskilt peka ut offren för sexhandel och prostitution. Jag undrar helt enkelt, fru talman: Vad är bevekelsegrunderna till att man har valt att peka ut prostituerade men inte sexköpare eller kopplare?
Tidigare i debatten nämnde man avslöjandena i Uppdrag granskning om församlingar som deltog i denna fruktansvärda verksamhet. Med regeringens logik är det mest upprörande människor som har blivit utsatta för denna sexhandel.
De ska utvisas medan de som har köpt sexuella tjänster eller gjort sig skyldiga till koppleri skulle kunna stanna i Sverige. Därför, fru talman, är min ganska enkla fråga återigen: Varför valde regeringen att rikta in sig på de prostituerade i stället för på sexköparna?
Anders Ygeman (S):
Statsrådet undrade om det skulle bli en spänstig debatt efter pausen. Vi har haft två timmars paus. Därför blir det en aning förvånande att statsrådet på dessa två timmar inte lyckats komma fram till något svar på den enkla frågan varför slottsavtalet pekar ut prostituerade. Varför vill man göra det möjligt att utvisa prostituerade men inte sexköpare?
Det är hela grundfrågan. Varför ska man kunna utvisa prostituerade, som ni själva har valt att ta upp som exempel, men inte sexköpare, som ni inte har valt att ta upp? Vad är bakgrunden till det? Det kan ju inte vara att det finns förarbeten, som statsrådet gav uttryck för. Det finns ju massor av förarbeten om sexköp och sexköpare.
Där hade det funnits mycket att gräva i. Frågan är varför man där kvällen på slottet, efter någon konjak, kom fram till att prostituerade kan vi utreda om de ska utvisas - sexköpare, njae.
Anders Ygeman (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. Det är nu den andra interpellationsdebatten utan att vi får till en diskussion om det interpellationen handlar om. Vi diskuterar i stället andra bevekelsegrunder för förslagen i slottsavtalet.
I den tidigare interpellationsrundan fick vi lära oss att skälet till att prostituerade men inte sexköpare nämns är att de nämndes i förarbetena. Då undrar man ju varför det inte skrevs in i slottsavtalet. Det hade varit ett enkelt sätt att förklara varför man säger att det ska gå att utvisa prostituerade men inte sexköpare. Men det är inte det den här debatten handlar om i huvudsak.
Här handlar det om två andra begrepp som finns med i slottsavtalet. Statsrådet och jag kan vara överens om att samröre med en terroristisk organisation eller en organisation med en allvarligt extremistisk del ska kunna leda till att man utvisas. Men här handlar det om andra begrepp, fru talman. Jag tänkte att vi skulle kunna diskutera dem i stället och få veta mer om bevekelsegrunderna bakom dem.
Det första är "en otvetydig anmärkning". Vad är det? Vad ser statsrådet framför sig som en otvetydig anmärkning på någons levnadssätt? Hur tänker sig statsrådet att man ska kunna föra bok över de här otvetydiga anmärkningarna, och hur ska de kunna prövas?
Det var skälet till att jag frågade justitieministern, men jag antar att eftersom frågan har lämnats över till statsrådet Malmer Stenergard kommer hon att kunna svara på frågan. Det andra begreppet är "missakta den svenska befolkningen". Vad innebär det?
Den 30 april 1967 beslagtog svensk polis 61 grafiska blad av konstnären Carl Johan De Geer och hans konstverk Skända flaggan . Han dömdes den 7 juni för uppvigling och skymfande av svensk och utländsk rikssymbol.
Frågan är om Carl Johan De Geer för detta tilltag skulle riskera utvisning med regeringens politik. Är det denna typ av missaktning av den svenska befolkningen som slottsavtalet tar sikte på?
Om inte, skulle ministern kunna nämna en enda handling som skulle kunna räknas som en missaktning av den svenska befolkningen och som därmed i fortsättningen skulle kunna utgöra grund för utvisning från Sverige?
Anders Ygeman (S):
Om motiven nu är så klara som statsrådet ger uttryck för kanske statsrådet kan ge åtminstone ett exempel? Vad innebär det att missakta den svenska befolkningen?
Jag må vara oerfaren, men jag kommer faktiskt inte riktigt ihåg hur förarbetena såg ut när det gäller rekvisitet för att missakta den svenska befolkningen eller vad som skulle kunna komma att omfattas.
Jag tog upp ett exempel på något som trumfar detta eftersom det faktiskt ledde till lagföring i Sverige, nämligen händelsen med konstnären Carl Johan De Geers konstverk Skända flaggan . Denna händelse borde stå högre upp. Inte bara uppfylldes - möjligen - rekvisitet för att missakta den svenska befolkningen, utan konstnären blev även lagförd.
Man blir ju nyfiken, och eftersom statsrådet inte svarade ställer jag frågan igen: Hade Carl Johan De Geer, enligt statsrådets mening, kunnat bli utvisad för att ha missaktat den svenska befolkningen? Om inte, varför? Och finns det något annat exempel på handlingar av missaktning av den svenska befolkningen som ska leda till att en person utvisas?
Det är ju en sak att en person prövas i domstol mot juridiska rekvisit. Det är en annan sak när man går bortom den lagstiftning som man har till saker som inte har prövats som brott i domstol.
Eftersom jag antar att ni i regeringen nu sitter och jobbar med förarbetena till denna utredning antar jag också att ni har diskuterat olika exempel fram och tillbaka och hur ni ska skriva i direktiven. Därför skulle det kunna vara intressant för väljarna att få veta vad det innebär att missakta den svenska befolkningen.
Anders Ygeman (S):
Jag har stort tålamod när det gäller både direktiven och utredningen. Vi socialdemokrater kommer naturligtvis att ta ställning till förslagen efter att ha sett detta utredas och bli till förslag från regeringen. Det är ju lite svårt att ta ställning till förslag när inte ens ministern själv kan ange ett enda exempel på när regeringens förslag skulle kunna tillämpas.
Än mindre är det möjligt att ta ställning till om detta skulle ha någon som helst effekt på migrationspolitiken när statsrådet inte kan ge ett enda exempel. Vi har nu haft sex replikskiften - tror jag - om denna paragraf i Tidöavtalet utan att statsrådet har kunnat ge ett enda exempel. Det är ju en sak att ställa frågor till mig i opposition, fru talman, men statsrådet har ju faktiskt skrivit under det här avtalet och antagligen varit med och formulerat det.
Då kan hon ju inte skjuta detta till utredningen. Vad är det som är grunden för att den som missaktar den svenska befolkningen ska utvisas? Vilken typ av händelser är det som man har sett framför sig när man har formulerat det här? Det kan inte utredningen ta reda på, utan det måste regeringen kunna svara på. Detta är grunden för regeringens politik. Fru talman!
Statsrådet har ett inlägg kvar efter två interpellationsdebatter. Kan vi få ett exempel? Vad innebär det att missakta den svenska befolkningen?
Anders Ygeman (S):
Det är nu ett halvår sedan jag aviserade propositionen om ett höjt försörjningskrav för arbetskraftsinvandrare och flera månader sedan jag lade densamma på riksdagens bord. Den 30 november antog riksdagen regeringens förslag.
Min fråga är varför regeringen inte har fattat beslut om ett sådant tak, något som utlovades i valrörelsen. Statsrådet själv har gång på gång under den här tiden och i valrörelsen sagt att det gått alldeles för långsamt från den socialdemokratiska regeringen. Nu sitter hon på stolen själv, men har inte fattat något beslut. I stället skjuts försörjningskravet på framtiden.
Det ska i stället utredas. Det som tidigare var så bråttom ska nu skjutas på framtiden. Om statsrådet såg brister med regeringens förslag, som hon nu påstår i svaret, blir mina enkla frågor: Varför har statsrådet inte motionerat? Varför har statsrådets parti inte motionerat? Varför har inget av regeringspartierna motionerat?
I så fall skulle ju bristerna ha kunnat justeras av riksdagen före riksdagsbeslutet. Men trots den nästan halvårslånga tiden, då man har kunnat höra, debattera och läsa förslaget, har det inte väckts några motioner från något av den nuvarande regeringens partier om brister.
Jag hävdar i interpellationen att arbetskraftsinvandringen ökar. Ministern säger att jag blandar ihop siffrorna. Jag fortsätter att hävda att arbetskraftsinvandringen till Sverige ökar. Det var också den prognos som Migrationsverket gav uttryck för när de besökte utskottet.
Följden av regeringsskiftet, det så kallade paradigmskiftet som skulle uppnås, kommer paradoxalt nog att innebära att Sverige får ökad invandring, inte minskad invandring, eftersom man skjuter på taket och aviserar ett antal undantag från taket.
I värsta fall kan det innebära att vi får tiotusentals fler arbetskraftsinvandrare till yrken med låg kompetens eller låga löner, tvärtemot det man lovade i valrörelsen. Det, fru talman, kan man kanske kalla ett paradigmskifte, men det var knappast det väljarna förväntade sig.
Anders Ygeman (S):
Först ska jag bara kvittera. Jag tror att vi i grunden har en samsyn på väldigt många områden och ett bra samarbete. Det är kanske därför jag blir lite förvånad över diskrepansen. Först kritiserar man att vi inte hade det på plats tidigare, vilket återkommer i statsrådets svar. Sedan ska man utreda ett antal undantag, trots att man hade möjligheten att motionera om det.
Det skjuter upp införandet av ett rimligt golv. Sedan har man inte förberett förordningen. När det gäller vårt arbete tror jag nog att det bara är att krafsa lite i byrålådorna, så hittar man det vi har gjort. Det kanske är så att man har en lite annan inriktning än den vi hade. Vi hade inte planer på att undanta hela branscher.
Vi hade inte planer på att göra det i flera steg. Vår plan var att vi först skulle ha ett högt golv på plats. Sedan skulle vi gå vidare med arbetsmarknadsprövning för att på det sättet få ett effektivt stopp för oseriös arbetskraftsinvandring. Dessutom hade vi ett halvår tidigare lagt fram ett antal andra förslag på riksdagens bord för att försvåra oseriös arbetskraftsinvandring.
Det gällde exempelvis kravet på rättsligt bindande anställningsavtal, skarpare kontroll och hårdare sanktioner. De sakerna i kombination tror jag är det som krävs för att komma till rätta med den arbetskraftsinvandring som faktiskt infördes av den moderatledda regeringen. Nu blir det inte så.
Nu blir det lite långsammare än vad som kunde ha varit fallet. Nu blir det lite större oseriös arbetskraftsinvandring än vad som annars hade varit fallet. Vi får helt enkelt vänta. Skälet till det kanske Maria Malmer Stenergard kan ge uttryck för. Om vi haft en annan regering hade vi haft skarpare lagstiftning eller förordning på plats.
Vi hade haft färre undantag, och vi hade gått vidare med förslaget om arbetsmarknadsprövning. Det hade varit en kombination av förslag som hade undanröjt den oseriösa arbetskraftsinvandringen i Sverige.
Anders Ygeman (S):
De delarna vi är överens om är de höjda kraven. De delarna vi inte är överens om är tidsplanen och undantagen där kraven riskerar att bli en schweizerost. Min farhåga är att det inte kommer att lösa problemen. Vi kommer att ha fortsatt hög arbetskraftsinvandring till branscher där det inte behövs.
Det kommer att tynga Migrationsverket och göra handläggningen av den arbetskraftsinvandring vi behöver alltför långsam. Risken är att vi får tiotusentals arbetskraftsinvandrare till branscherna som vi annars inte hade haft och därmed försvårar integrationen och driver på segregationen.
Jag tror att arbetsmarknadsprövning är ett effektivt verktyg. Jag beklagar att regeringen planerar att inte gå fram med en sådan.
Risken är att regeringen bara vidtar de åtgärder som Maria Malmer Stenergard nu ger uttryck för och att huvuddelen av problemen på svensk arbetsmarknad och med svensk invandring fortsätter med stor segregation och bristande integration som följd. Jag hoppas naturligtvis att jag har fel och att regeringens om än senfärdiga förordningar och propositioner kommer att lösa problemet.
Men jag misstänker att jag har rätt och att vi kommer att få återkomma till problematiken i framtida interpellationer.
Anders Ygeman (S):
Med anledning av att det lackar mot jul tänker jag ställa en enkel fråga till statsrådet Malmer Stenergard. Jag hoppas att hon svarar på den enkla frågan när jag nu inte medges att ställa en kompletterande fråga. Regeringen har meddelat att de skjuter den tidigare regeringens skärpning av arbetskraftsinvandringen på framtiden. Man har därutöver meddelat att man ska göra undantag för hela yrkesgrupper och att undantagen ska utredas och komma senare.
Jag vill därför helt enkelt fråga statsrådet: Kommer vi att få en högre eller en lägre arbetskraftsinvandring under nästa år?
Christopher Ödmann (MP):
Det är en viktig interpellation som har lagts fram som lyfter fram en svår fråga. Den har blivit mer och mer aktuell de senaste åren. Det är initierade och bra frågeställningar som har lyfts fram av Pernilla Zethraeus. Jag blir orolig om det är som Pernilla Zethraeus säger, nämligen att det beror på hur stark man är om man får rätt hela vägen i olika rättsliga instanser.
Så ska det inte vara, och så får det inte vara. Det här är en försäkring som alla betalar, och jag tror att alla människor utgår från att de ska få del av den när de behöver den. Jag tycker också att statsrådet gav ett initierat och bra svar, men jag har ändå några frågor och funderingar om en del av det statsrådet sade.
Bland annat gäller det att våra utbetalande myndigheter prioriterar snabb utbetalning framför att utbetalningen blir rätt. Om vårt snabba samhälle ska fungera vill det till att våra myndigheter är snabba. Att det blir snabbt och rätt är naturligtvis att föredra, men det är fara å färde när man inte lyckas få till utbetalningar.
Det är mer knepigt för människor, och det råder större risk att de skuldsätter sig, om de inte får utbetalningarna från försäkringarna, ersättningarna, än om de får ersättningar och det sedan kommer fram att de har varit felaktiga. Där måste myndigheten själv, Försäkringskassan, ta ett ansvar.
Om Försäkringskassan har fattat ett beslut om en felaktig ersättning måste Försäkringskassan vara beredd på att se till att det blir en vettig gång ut ur betalningen. Nu får många människor reda på från klar himmel att den sjukdom de har, till exempel en lättare cp-skada, som tidigare ansågs vara något de kunde få ersättning för, plötsligt inte ger ersättning längre.
Det är flera olika delar som jag tycker är väldigt viktiga att lyfta fram. Jag funderar lite grann: Anser statsrådet ändå att det är viktigare att den stora problematiken nu handlar om dem som har rätt till ersättning men inte får det än om dem som får ersättning och inte har rätt till det?
Christopher Ödmann (MP):
Jag tror att det är viktigt att inse att dagens arbetsmarknad totalt sett är oerhört mycket hårdare och kräver mycket mer av människorna än för 10-15 år sedan. Väldigt många människor jobbar på gränsen av sin kapacitet. Jag tänker på dem som är väldigt friska och starka.
Även de jobbar på precis samma sätt som alla andra, att man lever precis på marginalen. Det är dyrt att bo i en storstad, och det är dyrt att få sitt liv att gå ihop. Det är svårt att hålla sig frisk ända fram till 65 års ålder. Mellan varven kommer man in i ett så högt tempo, på den hårda arbetsmarknad som vi har i dag på väldigt många håll, att man blir sjuk.
Det kan vara lättare sjukdomar, som inte leder till att man behöver förtidspensioneras, men man kan mellan varven behöva möjlighet att ta igen sig för att just kunna komma tillbaka. Många människor tycker nog att de läkare som de går till borde veta bäst, som pratar med dem med viss regelbundenhet och så vidare. Men här har Försäkringskassan läkare som överprövar dessa läkares utlåtanden.
Det Försäkringskassan i dag sysslar med är egentligen en oerhört hård kritik mot Sveriges läkare, när de anser att läkarna har fel i sak när det gäller att bedöma om en person behöver få möjlighet till ersättning för att kunna komma tillbaka till sitt arbete. Det är också oerhört viktigt att titta på den offentliga sektorn.
I dag går man i pension vid 59 års ålder, och sedan kan vi politiker prata hur länge som helst om att det är 65 som gäller. Man går ändå i förtidspension. Jag tror att vi måste försöka finna andra vägar än att bara omorganisera Försäkringskassan. Vi måste inse att vi kanske behöver låta fler människor komma in på arbetsmarknaden, och också korta arbetstiderna.
Christopher Ödmann (MP):
Jag uppfattar ändå att alliansen ser det som ett problem att bara var femte styrelseledamot är kvinna bland de 54 största bolagen. Men jag tycker att det är lite konstigt att man då inte vill använda alla klutar som går för att förändra detta. Det är det som interpellationen handlar om. Ett av de redskap man skulle kunna använda är just kvotering.
Det andra jag har förstått av svaret är att man vill att ägarna själva ska förändra det här. De tyngsta bland de ägare som faktiskt verkar vilja förändra detta - på bolagsstämmorna i alla fall - är miljonärsänkorna på Östermalm, på Djursholm och ute i Bromma. De har många röster och är bra på att ifrågasätta varför det bara sitter män framme på podiet vid bolagsstämmorna och varför nästan varenda en som sitter i styrelsen är man.
Men de behöver support. De behöver ytterligare stöd någonstans ifrån. Kanhända kan regeringen fundera på att ge ett speciellt uppdrag till AP-fonderna, för de är faktiskt också ägare av de stora bolagen. De har väldigt många röster och skulle kunna lägga lite tryck på det. Jag tror att till och med de skulle kunna föreslå kvinnor.
Det hänger på aktieägarna; det är också de som ska komma med förslag till styrelseledamöter. Jag tror att många aktieägare inte har tänkt på att de har den uppgiften också. Jag tycker att det är bra att regeringen pratar med näringslivet, men jag tror att man ska fundera på att använda lite skarpare redskap för att uppnå en bättre fördelning mellan män och kvinnor i styrelserna.
Jag håller med Esabelle om att det inte främst är hushållshjälp de kvinnor som ska komma in på de stora bolagen behöver. Den har de redan fixat. De har redan den hushållshjälp de behöver. Dessutom måste man ha både förmögenhet och hög lön för att kunna sitta i de stora bolagsstyrelserna.
De har redan den positionen, den plattformen. Problemet är att de inte kommer in i styrelserna. Även om det skulle stämma att det har gått framåt 1,4 procent eller någonting sådant i de 54 största bolagen så tar det ungefär 20 år innan man får det här jämställt. Men jag antar också att det har att göra med vilka av de stora bolagen man tittar på. Interpellanten hittade ju en nedgång på 1⁄2 procent. Jag är rädd att vi står och stampar.
Därför tror jag att det är oerhört viktigt för Sverige, svenskt näringsliv och alla oss medborgare att vi får in fler kvinnor i styrelserna. Anledningen är inte bara att det ska vara lika många kvinnor som män. Jag är övertygad om - och jag tror att också jämställdhetsministern är övertygad om det - att med fler kvinnor och en jämnare fördelning mellan män och kvinnor i styrelserna får vi bättre beslut.
Vi får mer allsidigt beslutsunderlag och kanske lite vidgade vyer på hur framtiden bör gestalta sig för de olika bolagen.