Tomas Eneroth (S):
I dag ska vi debattera det som regeringen kallar samgåendet mellan den svenska och den danska Posten, men egentligen handlar det om att regeringen vill ha riksdagens godkännande för en privatisering och börsintroduktion av den svenska Posten. Detta är vi emot, och jag vill därför inledningsvis yrka bifall till den reservation som vi socialdemokrater har i betänkandet tillsammans med Vänsterpartiet och Miljöpartiet.
Ett samgående mellan den svenska och den danska Posten skulle faktiskt kunna vara bra. Posten är i dag ett lönsamt och välskött bolag. Med den ökade konkurrens vi ser på postmarknaden finns det faktiskt skäl att stärka Postens ställning. Det gäller inte minst konkurrensen från andra internationella postbolag med statliga ägare.
Vi vill stärka Postens ställning, inte för Postens egen skull utan för att kunna säkra en samhällsomfattande posttjänst i hela landet och se till att post delas ut inte bara där marknaden tycker att det är lönsamt utan också på de ställen där människor bor och där marknaden väljer att inte etablera sig. Därför är det viktigt med en posttjänst i hela landet. Därför är det viktigt att vi har ett starkt statligt engagemang i Posten.
Det som regeringen presenterar som samgående visar sig vid närmare granskning vara någonting helt annat. Det är ett affärsupplägg som innebär att Posten per definition numera blir privatägt. Den tredje största ägaren i det sammanslagna bolaget blir CVC, ett brittiskt riskkapitalbolag. Dessutom kan vi konstatera att samgåendet innebär att Posten förr eller senare kommer att påtvingas en börsintroduktion i och med det affärsavtal som finns.
Vid såväl Maud Olofssons presskonferens som den information som vi i näringsutskottet fick på morgonen av pressekreteraren talades det däremot tyst om planerna på en börsintroduktion och om avsikten att minska den svenska statens ägarandel.
Det nämndes inte att det i allra högsta grad var en mycket avgörande del i affären och att samgåendet innebär att svenska staten och kommande regeringar i Sverige kommer att få åtaganden gentemot det riskkapitalbolag som är den tredje största ägaren i Posten.
Den information som rimligtvis borde ha uppmärksammats i större utsträckning och påtalats som en mycket viktig del i affären ur regeringens synpunkt är formuleringen: Den avsiktsförklaring som tecknats mellan huvudägarna till de både bolagen innebär att en börsnotering kan påkallas från och med det femte året från samgåendets genomförande. Den svenska staten har enligt samma avtal en möjlighet att välja om den vill delta i en sådan ägarbreddning.
Så står det i avsiktsförklaringen och i propositionen som sedan kom. Det innebär att det finns skyldigheter gentemot CVC. Det innebär att vi hamnar i ett läge där man kommer att påtvingas en börsintroduktion. Mot den bakgrunden har vi ställt ett antal frågor till utskottets ledamöter och till statssekreterare.
Vi har ställt dem till Maud Olofsson i interpellationer, men nu har hon skjutit på svaret till efter det att den här debatten är avklarad. Vi har ställt frågorna: Vilka kostnader uppstår för svenska staten om vi väljer att avstå från en börsintroduktion? Hur stort är egentligen valet att, som det står i avsiktsförklaringen, avstå en börsintroduktion?
Vad blir prislappen för svenska staten om vi inte vill att en så pass viktig del av den svenska postala infrastrukturen läggs ut på börsen till ivriga spekulanter? Man kan misstänka att regeringens ovilja att tala klarspråk i postaffären snarare handlar om att man är mycket väl medveten om att den här privatiseringen knappast ligger i linje med vad man sade före valet eller med svenska folkets uppfattning. Svenska folket vill nämligen inte sälja ut Posten.
Novus Opinion gjorde en undersökning där man tillfrågade över 2 000 svenskar, och svaren är entydiga: Behåll Posten, Apoteket, SJ och andra viktiga delar av den svenska infrastrukturen i svenska statens ägo eftersom de är så oerhört viktiga för den service och infrastruktur som vi behöver ha i det här landet.
Det är verksamheter som rimligtvis behöver ett långsiktigt och starkt ägande för att kunna möta framtida utmaningar, och staten är ju, borde i alla fall vara, en långsiktig ägare med styrka nog att kunna möta de här utmaningarna. Jag tycker att Sekos kampanj Folkhemmet 2.0 är väldigt träffsäker i den meningen. Den pekar på vikten av att vi säkrar ett antal viktiga delar av den svenska infrastrukturen.
Före valet gick alliansen ut - inte i sitt valmanifest men i en liten underpamflett - och talade om att det i huvudsak är sex bolag som man avser att avyttra. Av ideologiska skäl vill man sälja ut dessa. Nu vet vi att man lägger till bolag till den här listan. Det är Apoteket som säljs ut. Det har riksdagen redan gett sitt godkännande till. Det är Posten som vi debatterar i dag.
Min fråga till de borgerliga partiernas företrädare i näringsutskottet och i kammaren i övrigt är: Tycker ni att ni har folkets mandat att sälja ut Posten? Tror ni att svenska folket uppfattade att det var det här som skulle ske vid en borgerlig valseger, att man börsintroducerar Posten och ser till att riskkapitalbolag går in som ägare i en så pass viktig del av vår infrastruktur? Det är dessvärre så att de här utförsäljningarna är oåterkalleliga.
Bara av det skälet skulle man kunna ställa krav på att beredningen ska motsvara minst alla de krav på analys och konsekvensanalyser som vi ställer i vanliga fall. Här borde det egentligen vara ännu hårdare krav eftersom det inte finns någon möjlighet att köpa tillbaka Posten eller återställa det som regeringen nu genomför. Men inte ens här kan regeringspartierna leva upp till de mest grundläggande kraven på beredning.
Regeringen bröt mot grundlagens beredningskrav redan förra året när utförsäljningspropositionen drevs igenom i riksdagen. Det konstaterade riksrevisor Lennart Grufberg redan då. Regeringen hade inte efterfrågat synpunkter från myndigheter med expertkunskaper eller analyserat effekterna av utförsäljningarna. En enig styrelse i Riksrevisionen, med alla partier ingående, konstaterade att regeringen inte gjort nödvändigt förarbete.
Med andra ord fattades riksdagens utförsäljningsbeslut redan då i blindo, och nu upprepas historien. Utan analys och utan rimligt beredningsarbete ska Posten säljas ut och börsintroduceras. Remissinstanserna klagar samfällt på att de inte haft rimlig tid på sig för att kunna analysera konsekvenserna av det underlag som har kommit. Flera tunga remissinstanser konstaterar såväl brister i analysen som ofullständigheter i regeringens förslag.
I näringsutskottet har vi lyssnat till flera av de här remissinstanserna och kunnat höra invändningarna. Vi har dessvärre också kunnat konstatera att regeringens företrädare inte har kunnat ge några tillfredsställande svar på de här frågorna, och det är förståeligt.
Vem kan förklara varför vi först här i dag ska ta ställning till privatiseringen och ge ett bemyndigande att avyttra svenska statens aktier för att sedan i efterhand utreda hur Svensk Adressändring ska hanteras gemensamt, hur postnummersystemet ska kunna hanteras konkurrensneutralt eller hur andra vitala delar i den postala infrastrukturen ska hanteras? Det blir onekligen en omvänd ordning, vilket också regeringens företrädare tvingades konstatera när vi pressade honom i utskottet.
Det står så här i betänkandet: "Han angav att det kan tyckas vara en omvänd ordning att göra översyn av postlagen och konkurrenssituationen på postmarknaden först efter ett samgående." Det kan inte bara tyckas, utan det är så. Det är en omvänd ordning, och det borde erkännas. Samma sak gäller kritiken mot värderingen av affären.
Postens omsättning utgör i dag drygt 70 procent av det sammanlagda bolagets värde, men svenska staten får bara 60 procent av aktievärdet och mindre än 50 procent av röstvärdet. Eller som Nutek konstaterade: Det förefaller rent affärsmässigt vara en dålig affär för staten. Jag noterar att utskottets majoritet inte med en rad har kommenterat det påståendet i betänkandet. Det kanske kommer i anförandena här - vi får se.
Avslutningsvis har jag all respekt för att det kan finnas ideologiska skillnader i synen på i vilken omfattning staten ska äga och driva bolag. Från Socialdemokraternas sida har vi alltid haft ett relativt pragmatiskt förhållningssätt till detta. Staten är en långsiktig och stark ägare. Statliga bolag har haft en stark värdeutveckling och dessutom haft en väldigt god avkastning på det kapital man har placerat där. Man har kunnat ge god avkastning tillbaka till ägaren.
Det finns i väldigt många fall mycket starka skäl till att vi ska säkra statligt inflytande och ägande. Inte minst gäller det verksamheter som Posten eller Vattenfall. Den uppfattningen är inte unik. Även om det bär mig emot att erkänna är den inte ens speciellt socialdemokratisk i grunden. Den delas av väldigt många andra stater. Man tycker att man ska säkra ett antal viktiga nationella angelägenheter.
Det är till och med så att stater runt omkring i ökad omfattning bedriver en aktiv näringspolitik och en aktiv ägarpolitik med sina statliga företag. Det märks inte minst med det ökade intresse för svenska bolag som andra statliga aktörer uppvisar. För dagens regering verkar det dessvärre vara så att det i huvudsak är svenska statens ägande man är emot.
Den ideologiska övertygelsen om att stater inte ska äga och driva bolag stannar tydligen vid nationsgränsen. Att statliga bolag ägda av Dubai, franska staten eller andra aktörer går in och äger är uppenbarligen inte ett bekymmer. Nåväl, det som upprör i fallet Posten och i en stor del av de utförsäljningar som genomförs under den här mandatperioden är regeringens slarviga hantering.
Dålig beredning, ofullständig information och obesvarade frågor är snarare mer regel än undantag när det gäller pågående utförsäljningar. Det har lett till kraftig kritik från Riksrevisionen. Det är inte en tillfällighet att Riksrevisionen i dag har en presskonferens om ungefär 50 minuter där man återigen ska redovisa skarp kritik mot regeringens hantering av statliga utförsäljningar. Jag är alldeles övertygad om att så också blir fallet med det ärende vi hanterar här i dag. Det kommer att leda till skarp kritik inte minst från Riksrevisionen.
För det vilar ansvaret tungt på regeringen. Men det vilar också tungt på de borgerliga ledamöter som representerar sina partier i riksdagens näringsutskott. Vi socialdemokrater tycker att regeringen bör återkomma till riksdagen med kompletterande underlag och analyser av vad samgående innebär innan riksdagen tar ställning till ett samgående.
Vi anser att regeringen bör återkomma till riksdagen för att redovisa hur man säkerställer att postservice fungerar i hela landet innan man genomför den här typen av affärer. Vi säger nej till avsikten att kraftigt minska det statliga ägandet i Posten. Vi säger ja till att staten ska behålla ett starkt ägande och ett långsiktigt engagemang i svenska Posten. Avslutningsvis yrkar vi avslag på propositionen som nu ligger på riksdagens bord.
Vi hoppas att hela den samlade svenska riksdagen ställer sig bakom det kravet.