Pål Jonson (M):
Tack, inrikesministern, för svaret på min interpellation! Jag uppskattar att inrikesministern i sitt svar är ödmjuk inför de utmaningar som Sverige står inför på cybersäkerhetsområdet. Jag tror att det är både klokt och rimligt. Sverige står nämligen sämre rustat än många andra jämförbara länder på detta område. Motsägelsen i Sverige är ju att vi är starka på digitalisering men svaga på cybersäkerhet.
I Global Security Index, som presenterades bara för någon månad sedan, kom Sverige på femte plats när det kom till att vara världens mest digitaliserade land. När man utvärderade vår cybersäkerhet kom vi dock först på plats 32. Detta skapar en väldigt olycklig kombination av ett väldigt stort beroende av digitala lösningar samtidigt som vi har rätt svag säkerhet i dessa digitala lösningar.
Det kan ju låta paradoxalt, fru talman, att vara bra på digitalisering och dåliga på cybersäkerhet, men de svenska problemen på cybersäkerhetsområdet handlar inte om att vi inte skulle ha en innovativ it-industri. Vi har ju världsledande företag när det kommer till området kryptering. Problemen i Sverige handlar i stället om bristerna i organisation och struktur både inom Regeringskansliet och i regeringens myndigheter. Det råder en svag tillsyns- och säkerhetskultur hos många myndigheter.
Det sker en fragmentisering av resurserna, och författningsstödet är otydligt på området, fru talman. Vi har den ordningen i Sverige att det är fyra ministrar och minst åtta myndigheter som lutar sig mot fyra olika lagar. Det är inte optimalt formulerat om vi vill ha en effektiv cybersäkerhet.
Framför allt, fru talman, krävs ett tydligt politiskt ledarskap - det som på engelska heter management attention - om vi vill få ordning på de allvarliga brister som finns på området cybersäkerhet i Sverige. Det har brustit under alldeles för lång tid, både under den regering som Mikael Damberg representerar och under de åtta år som Alliansen satt vid makten - det vill jag vara tydlig med. Det leder in på frågorna i min interpellation om tydligt politiskt ledarskap.
Inrikesministern sa i sitt svar att det pågår ett intensivt arbete på myndighetsnivå för att inrätta ett nytt center, men hur detaljerna runt centret ska utformas är det för tidigt att säga något om. Fru talman! Det svaret inger oro i min värld. De två frågor jag ställde i min interpellation rörde inga detaljer utan fundamentala byggstenar för hur centret ska utformas. Vem ska vara huvudman för centret? Det ska inte vara en egen myndighet.
Det spelar roll om det blir FRA eller MSB. Blir det FRA blir det sannolikt större fokus på informationssäkerhet och delning av information från signalspaning. Blir det MSB kanske det blir större fokus på säkerhetsskydd. Det spelar roll vem som är huvudman. Ännu viktigare är framför allt vilken funktion centret ska fylla och hur det ska vara organiserat.
Här är den centrala frågan om centret kommer att samverka med det privata näringslivet. Det är en bärande idé i det brittiska centret, som jag vet att Mikael Damberg nyligen har besökt, att det ska vara en effektiv samverkan.
Jag noterade också att Mikael Damberg under EU-valrörelsen var ute och sa att EU ska etablera ett center på europeisk nivå som ska jobba med skydd mot industrispionage och stärka företagens skydd mot olika typer av cyberangrepp. Om man vill detta på europeisk nivå borde det vara en självklarhet att centret ska ägna sig åt dessa frågor på nationell nivå. Fru talman! Jag vill få ett förtydligande.
Uppfattar jag inrikesministern rätt när han säger att arbetet med att upprätta centret pågår med hög intensitet men att regeringen inte har någon uppfattning om hur centret ska vara organiserat eller om det ska kunna samverka med näringslivet för att kunna hindra olika former av cyberangrepp?