Hans Karlsson (S):
Karin Pilsäter har frågat mig om jag delar uppfattningen att "vad som ska göras är redan gjort" och att ungdomars särskilda problem att etablera sig löses av konjunkturen samt vilka åtgärder jag planerar för att undanröja de strukturella hinder som försvårar unga människors etablering på arbetsmarknaden. Jag anser i likhet med Karin Pilsäter att det är viktigt att lösa de långsiktiga strukturella problemen för ungdomar.
Bland annat har regeringen flera gångar påtalat vikten av att kommuner följer upp ungdomar som varken studerar på gymnasiet eller arbetar. Under senare tid har en gymnasieutbildning kommit att bli allt viktigare för att etablera sig på arbetsmarknaden.
Tyvärr avbryter många ungdomar sin gymnasieutbildning i förtid, vilket kan få långsiktiga konsekvenser i termer av både svårigheter att få arbete och försämrade karriärmöjligheter. Det viktigaste för ungdomar är att de i första hand avslutar sin gymnasieutbildning eftersom en arbetsmarknadspolitisk insats inte med några enkla grepp kan kompensera för en misslyckad skolgång.
Aktiva åtgärder för ungdomar som hamnar utanför redan under grundskole- eller gymnasietiden är därför mycket viktiga i syfte att öka antalet unga män och kvinnor som återgår och fullföljer en utbildning. Detta är ett av de viktigaste långsiktiga strukturella problemen som måste lösas eftersom vi vet att ungdomar med avbrutna studier ofta får ett livslångt handikapp i form av sämre inkomster och arbetslöshet.
Den 1 juli 2005 gjordes en ändring i skollagen som innebar att kommunernas ansvar för ungdomar som varken studerar eller arbetar förtydligades.
I lagen föreskrivs nu att "en hemkommun skall löpande hålla sig informerad om hur de ungdomar i kommunen som fullgjort sin skolplikt men som inte fyllt 20 år är sysselsatta, i syfte att kunna erbjuda dem lämpliga individuella åtgärder". Målsättningen med lagändringen är att fler unga kvinnor och män ska påbörja och fullfölja en gymnasieutbildning.
Regeringen förutsätter att kommunerna tar sitt ansvar på detta område. Den höga ungdomsarbetslösheten är självklart ett stort problem och en svår börda för dem som drabbas. Det gäller även föräldrar med låga inkomster som fortsätter att ha försörjningsansvar då barnen tvingas bo kvar hemma eller tvingas till socialbidragsberoende.
Det övergripande målet för arbetsmarknadspolitiken är att korta inskrivningstiderna för de arbetssökande och med effektiva insatser se till att så många som möjligt av dem som blir arbetslösa snabbt kan återgå i arbete. Positiva tecken i sammanhanget är att ungdomar tillhör den grupp som har relativt korta inskrivningstider på arbetsförmedlingen.
Ungdomar har genomsnittliga inskrivningstider på cirka sex månader, vilket är avsevärt lägre än andra åldersgrupper. Långtidsarbetslösheten bland ungdomar är också mycket låg. Inom arbetsmarknadspolitiken har regeringen satsat på att förbättra de särskilda ungdomsinsatser som finns men också infört förstärkningar som alla syftar till att ge arbetsförmedlingen effektivare verktyg.
Detta gäller framför allt ökade möjligheter till anställningsstöd men också i form av lärlingsplatser till de långtidsarbetslösa med sämre förutsättningar. Vidare öronmärks 1 000 plusjobb för ungdomar. Regeringen kommer även att fortsätta att stödja utvecklingen av kommunala navigatorscentrum.
En särskild koordinator har tillsatts för att undersöka förutsättningarna och utarbeta metoder för arbetsmarknadens parter att sluta avtal som gör det möjligt för ungdomar att snabbare etablera sig på arbetsmarknaden. Avslutningsvis vill jag bestämt framhålla att regeringen tar ungdomsarbetslösheten på största allvar. Ungdomar är en högt prioriterad grupp för regeringen.
Jag som ansvarig minister följer noga utvecklingen på arbetsmarknaden och det är självklart att regeringen inte kan slå sig till ro med den situation som råder.