Gunilla Carlsson (M):
Vi drivs inte alls av prestige utan av en vilja att faktiskt göra nytta, att göra de rätta sakerna. När vi nu ser den enorma utmaning som klimatförändringarna innebär, inte minst för de allra fattigaste länderna, måste vi göra allt vad vi kan för att göra de rätta sakerna nu. Om vi inte snabbt får ned utsläppsnivåerna av koldioxid kommer vi att få se än värre klimatkatastrofer som allra värst drabbar dem som har de minsta resurserna att möta de förändringar som är här redan nu.
Det är viktigt att titta på hur vi kan jobba med energieffektivisering, hur vi kan jobba med förnybara energislag och kunna se till att vi får den rätta drivkraften i utvecklingsländerna. Därför har jag som biståndsminister tagit initiativ till mycket av den här debatten, just för att man ska se att utveckling och klimat hänger ihop. Vi kan inte se detta isolerat. Det är ibland väldigt svårt att se var det ena tar vid.
Det finns vissa saker, inte minst inom anpassning, som definitivt är fördyrade för att det har sådana förödande konsekvenser för klimatet. Men om vi inte väver in klimatförändringar och miljöhänsyn i utvecklingspolitiken begår vi ett klassiskt misstag. Jag vill hävda, fru talman, att en del av det tidigare biståndet har varit för dåligt på detta, för vi har tittat på fattigdomsbekämpning och därmed inte tagit de långsiktiga konsekvenserna av att ha en ekologiskt och socialt hållbar fattigdomsbegränsning.
Det är därför jag tycker att det är så viktigt nu att till exempel i den internationella kommissionen för klimatförändring och utveckling titta på både utsläppsbegränsningar och anpassningsproblematiken. CTF, som vi diskuterar i dag, handlar väldigt mycket om att snabbt kunna göra rätt saker för att få bukt med utsläppen. Det är faktiskt en av få fungerande former och kanaler som just nu står till förfogande. Förhoppningsvis kommer det annat framöver.
Jag vill varna för att man får alltför många olika kanaler att kanalisera kanske alldeles för lite pengar i. Men nu har vi Clean Technology Fund som regeringen har bedömt kan vara både effektiv och relevant. Jag tror inte heller att Miljöpartiet menar att vi blint ska lyda hur amerikanska politiker resonerar.
Kongressen som beviljar medlen i slutändan har rest invändningar, men nu har vi också fått signaler från den amerikanska administrationen att deras avsikt är att kunna betala in till fonden under perioden med den ambitionsnivå de hade. Med den tillträdda kongressen och administrationen var det dock viktigt att reda ut var man ville lägga pengarna. Det kan vara en intressant upplysning. Det är viktigt för oss att veta och framför allt se denna transparens i debatten.
Jag är glad för interpellationen, fru talman, eftersom den ger oss en möjlighet att diskutera Sveriges inflytande. Ja - möjligheten finns att ansöka om att kunna göra investeringar i till exempel kolkraft med en i så fall väldigt hög toleransnivå för att kunna se att det är så hållbart som möjligt.
Men styrelseskicket i fonden, med åtta från utvecklingsländerna, åtta från biståndsländerna, och representanter för FN-organ och NGO:er på plats på styrelsemötena vittnar ju om en stor möjlighet till transparens.
Det måste också vara enhälliga beslut i styrelsen för att det ska vara investeringar som syftar till energieffektivitet, som lägger fokus på det förnybara och som också gör att länder som kanske annars inte hade investerat i till exempel kollektivtrafik så pass tidigt eller så pass framsynt som man nu ser i exempelvis Mexiko, Turkiet och Egypten kan göra det. Jag tycker att fakta talar för sig själva.
Det vi hittills har sett av CTF har varit gott, och Sverige har, inte minst med tanke på att vi har en av styrelseposterna, väldigt goda möjligheter att utveckla praxis inom denna fond. Det tycker jag att även Miljöpartiet borde tycka är bra.