KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margareta Israelsson (S):
Låt mig inledningsvis tacka kulturministern för svaret på min fråga. Problemet är bara att frågan kvarstår. Vilka motiv har kulturministern för att dra ned anslaget för Forum för levande historia med 1,5 miljoner kronor? Det är bara drygt ett år sedan regeringen bad riksdagen besluta om att Forum för levande historia skulle få ett anslag om drygt 43 miljoner kronor. Vad är det som har hänt sedan dess?
Vad är det som har fått er att ändra er? Anser kulturministern att Forum för levande historia har fått ett för stort anslag? Har ni ångrat er i er syn på vilka resurser de behöver för att fullfölja sitt uppdrag? Eller anser ni att de missköter sig på något sätt? Är neddragningen rent av att betrakta som ett straff?
I så fall är det oförskämt, oförskämt av en regering som dubblar myndighetens uppdrag och ger dem uppdrag som de klarat av med den äran, skulle jag vilja säga. Forum för levande historia skildrar numera både Förintelsens och kommunismens brott mot mänskligheten. Det är bara några veckor sedan vi var där och firade deras tioårsjubileum, och inte kunde jag ens i min vildaste fantasi då ana att detta skulle hända.
När jag den 2 oktober ställde en muntlig fråga till ministern för att få klarhet i skälen fick jag beskedet att det var en intern personalfråga som hon inte kunde redogöra för i kammaren. Ändå gjorde kulturministern det - inte jag. Jag ville bara veta varför Forum för levande historia skulle få minskade anslag. I dag får jag inget sådant besked. I dag är vi tillbaka i någon allmän bedömning om att en omprövning kan ske.
Varför, frågar jag igen, ska de få sina anslag nedskurna? Kulturministern sade den 2 oktober också att det förekommit en dialog med Forum för levande historia, men inte heller det är sant. Efter vad jag hört har det lämnats ett besked om ett minskat anslag, men någon dialog har inte förevarit. Kanske kan kulturministern informera mig om var och med vem den dialogen i så fall ägt rum.
Däremot understryker kulturministern i sitt svar på min interpellation i dag, lika väl som tidigare i sitt svar på min muntliga fråga, hur stort anslag Forum för levande historia får. Jag är lite osäker på vad det innebär. Tycker kulturministern i grund och botten att anslaget är för stort? Är det därför, och finns det då en ambition att anslaget ska skäras ned?
Eller är det helt enkelt så att kostnaderna för en, som kulturministern uttryckte saken, intern personalfråga nu vältras över på Forum för levande historia? Det vill jag i så fall veta. Det är regeringen, inte jag, som vill att en förändring ska komma till stånd beträffande den gällande budgeten.
Med denna önskan faller också ett krav på att redogöra skälen för varför ni vill ha till en sådan ändring. Återigen: Vilka är motiven för kulturministern att vilja dra ned anslaget till Forum för levande historia med 1 1⁄2 miljon kronor?
Margareta Israelsson (S):
Jag tackar kulturministern för kommentarerna. Låt oss börja med diskussionen om de dubbla uppdragen. Det är korrekt att det fanns en synpunkt från den dåvarande regeringen om de motioner som fanns om att förändra uppdraget. Men vi har inte på något sätt efter regeringsskiftet motarbetat de dubbla uppdragen. Vi har följt med i det uppdraget och tyckt att det varit korrekt.
Precis som kulturministern säger lades pengar tillbaka och Forum för levande historia fick de här två uppdragen. Vi har från socialdemokratisk sida sagt att det nu får vara på det här sättet. Vi tycker att det är korrekt att vi har en myndighet som skildrar de här fasansfullheterna och vad de har inneburit. Jag har inte för avsikt att på något sätt driva någon förändring på den punkten.
Tvärtom tycker jag att det är bra att de nu har de här två uppdragen. Vad min fråga gäller är den situation som har uppkommit när man så här i slutet på ett år då de har fått budgeterade medel bestämmer sig för att förändra anslaget under innevarande år.
Man ska då, precis som jag sade i samband med den diskussion vi hade den 2 oktober, komma ihåg att vad Forum för levande historia gjorde under det här året utöver att fira sitt tioårsjubileum var att färdigställa och presentera den rapport som beställdes i budgetpropositionen 2006. Den fick ett mycket gott genomslag. Jag är alldeles överens med kulturministern om att det var ett gott arbete.
Det blev en bra redovisning. Man fick ett väldigt gott genomslag för det arbetet. Det är väldigt positivt.
Precis som man har beskrivit för oss i utskottet har man mött kraven på det här informationsmaterialet på samma sätt som kraven på informationsmaterialet om Förintelsen och skickat ut det bland annat med fritt porto, vilket för det nya materialet som jag förstod innebar ungefär 300 000 kronor för i år. Jag nämner de siffrorna bara för att man ska se någon balans i vad pengarna betyder.
Även om man har ett stort anslag är det inte så att den här typen av förändring inte har någon påverkan på en budget, även om man nu ska röra av sin ekonomi för nästa år. Det som gör det så märkligt är att ni på det här sättet bestämmer er för att lägga över en kostnad. Jag vill inte alls diskutera personer, vare sig det är en person som är anställd i dag eller någon som har varit anställd. Det är inte det frågan handlar om.
Den handlar om vem som får betala en kostnad och varför den kostnaden på det här sättet läggs över på myndigheten, vilket faktiskt minskar möjligheten att utföra det uppdrag man har. Det är det vi tycker är orättvist.
Det är orättvist, när man ska klara de här bägge uppgifterna med en pott pengar som inte kan sägas vara överdriven, för då skulle ni aldrig ha föreslagit den budgetnivån för ett år sedan. Det är det frågan gäller. Varför gå in nu och ta bort 1 1⁄2 miljon och säga att de nu måste stå för den här uppgiften?
Det finns andra kassor med vars hjälp man kan hantera den här frågan. Det kan inte ha dykt upp nu, under det senaste halvåret, att man måste göra denna förändring.
Margareta Israelsson (S):
Jag trodde nästan ett tag när jag hörde på Finn Bengtsson att det var jag själv som stod för brotten mot mänskligheten. Men så långt får vi hoppas att vi inte kom. Jag tyckte att det var lite ute på kanten och svävade ett tag. Fortfarande måste jag säga till kulturministern att den fråga som jag ställer handlar om varför den här nedskärningen sker.
Nu har jag fått en tredje modell som svar. Egentligen har ni gett dem en så stor budget att man inte behöver den. Eller också är det den undersökning som Finn Bengtsson var inne på som egentligen är skälet till att man borde skära ned. Men det är fortfarande regeringen som har kommit med förslaget om hur anslaget skulle se ut och också gett ett antal uppgifter.
Jag tolkar det igen som att vad kulturministern egentligen säger är att ni har ändrat uppfattning. Myndigheten behöver inte de pengar som man har givit dem, utan det är någon annan som behöver dem i stället. Därför gör man en förflyttning. Nog är det väl ändå konstigt att man inte kan föra en bra dialog om det här utan måste hoppa.
Ena gången är det ett personalärende som inte kan diskuteras i kammaren. Nästa gång handlar det om att de kanske har fått alldeles för mycket pengar. En tredje gång är det kanske Socialdemokraternas fel därför att man inte tyckte att det var en bra idé att ge den här myndigheten två uppdrag.
Låt oss enas om att här föreligger ett förslag om att skära ned med 1 1⁄2 miljoner kronor och att vi egentligen inte har ett bestämt skäl till att denna neddragning ska ske. Det står i tilläggsbudgeten för detta år att det ska ske för att det ska föras över medel till en annan post. Men jag är inte alldeles säker på att det är detta det handlar om.
Jag vill ändå tacka för diskussionen.
Margareta Israelsson (S):
Tack, socialministern, för svaret på min interpellation! Jag är lite osäker på om socialministern har missförstått mig, läst fel eller inte riktigt vill svara. Vi får försöka utröna det.
Jag tycker att det är en felaktighet med förändringen av den service som tidigare fanns som gjorde det bra och enkelt för den som hämtar ur recept på apotek, apoteksadministrationen, landstingen och som inte påverkade några andra vårdsökande.
Det som har skett efter avregleringen i mitt landsting är att den moderatledda ledningen har beslutat om en förändring av att den som hämtar ut ett telefoninringt recept betalar för den servicen, vilket jag tycker är bra att man gör. Man har möjlighet att räkna in det i högkostnadsskyddet, eller rättare: Man hade möjlighet att räkna in det i högkostnadsskyddet.
Nu har det i stället blivit en avgiftsbefrielse för den som får den här servicen. I mitt landsting har man valt att låta dem som behöver uppsöka vården betala för den servicen.
Jag kan inte tycka att det är riktigt att de vårdbehövande ska betala 20 kronor mer per läkarbesök för att de som inte behöver uppsöka läkare men som får en extra service helt plötsligt befrias från en avgift på 80 kronor. Grunden till detta hör samman med avregleringen av apoteken.
När apoteken såldes ut var det inte görligt, varför kan man naturligtvis diskutera, att få servicen med överföringen av pengarna till landstingen. Jag läser svaret nästan som att ministern tror att jag tycker att det är dåligt att man kan hämta ut inringda recept. Det tycker jag absolut inte.
Jag tycker att det är alldeles utmärkt men att man ska betala för servicen. Jag läser svaret också som att ministern tycker att det var väldigt bra effekter man har fått. Det är enklare för dem som hämtar ut. Ja, det är det. Det är minskad administration. Men det ingick ju i den service som Apoteket AB tillhandahöll och som nu inte finns kvar.
Det leder ändå tanken till att det är avregleringen som är grunden till att man har kunnat göra de här förändringarna. I min interpellation tar jag upp det faktum att en del landsting har valt att ta avgiften själva. Det betyder att den som får ett inringt recept inte behöver betala och inte heller dem som uppsöker en läkare.
Det innebär att på något sätt betalar ändå vården för den här servicen, även om jag är säker på att de som behöver uppsöka läkare i Västmanlands läns landsting hade varit väldigt glada om ledningen hos oss hade kommit till samma slutsats.
Det är ett mycket märkligt påstående i svaret att det nu blir lättare att komma till en läkare därför att människor kan ringa in recept och därmed inte går till läkaren. Det är ju ingen förändring som har uppkommit nu. Förändringen ligger just i att den som behöver uppsöka en läkare får betala en avgift.
Jag undrar hur ministern har kommit till uppfattningen att det blir billigare för patienten.
Margareta Israelsson (S):
Jag är mycket förbryllad. Nu blir det en märklig diskussion oss emellan för den som lyssnar. Socialministern vidhåller att det har blivit enklare. Men om vi håller oss till det ekonomiska har förändringen i mitt landsting blivit den att den som behöver uppsöka en läkare nu får betala 20 kronor mer för detta.
Och varför får man göra det? Jo, därför att, som socialministern säger, det ska bli enklare och billigare för den som inte behöver träffa en läkare. Vad är tanken bakom det? Är det något genomtänkt organisatoriskt, och i så fall varför?
Varför ska en person som av någon anledning behöver uppsöka hälso- och sjukvården och träffa en läkare betala en avgift därför att någon annan inte behöver det? Man kanske behöver förlänga sitt recept på p-piller, man kanske har ringt in recept till katten eller så har man något annat skäl att använda denna service.
Det är oftast äldre människor som behöver tala med en läkare. Varför ska de betala den här servicen? Jag tycker att det är alldeles självklart att man gör det själv. Det är detta jag vill komma åt. Jag tycker att det är en tokig åtgärd.
Oaktat vad man tycker om avregleringen av apoteken hade man kunnat tänka sig att redan från början fundera igenom hur vi gör med det här. Hur gör vi med den samhällsservice som apoteken sköter? Det får vi väl ta i någon annan interpellation, för det fanns ju också annat som apoteken skötte - en del statistik och sådana saker. Jag har försökt finna de här frågorna någonstans i debatten och försökt se om de har varit uppe.
Jag noterar att det i Socialdemokraternas text i socialutskottets betänkande finns en skrivning om behovet av en varsam och effektiv användning av skattebetalarnas pengar för främst receptbelagda läkemedel. I det här fallet kan vi konstatera att det har skötts när det gäller den som behöver hämta ut recept men inte när det gäller den som behöver uppsöka vård.
Jag har stor respekt för vad socialministern säger om att landstingen kan avgöra frågan, men är det då en bra ordning? Är det en bra ordning för den som behöver uppsöka läkare att den här möjligheten nu har skapats? Jag tycker att det känns tråkigt.
Det är ett faktum att man behövde hålla reda på ett kvitto om man skulle få upp kostnaden på högkostnadsskyddet och så vidare. Om jag nu får raljera lite hade man ju inte behövt avreglera apoteken för att lösa detta. Det hade vi kunnat sköta genom ett kort precis som vi gör med så mycket annat när det gäller högkostnadsskydd. Det hade inte krävts hela den här stora apparaten för att göra det enklare för någon som får ett recept inringt.
Jag vill fortfarande komma åt ambitionen att förändringen när det gäller recept- och läkemedelshantering inte ska drabba vårdbehövande.
Margareta Israelsson (S):
Jag blir lite bedrövad. Jag tycker att herr socialministern företräder ett parti som brukar visa lite social patos. Men nu står vi här och pratar om marknad, marknad och marknad. De äldre multisjuka ska flytta på sig, säger socialministern. De ska klara sig med en telefon och ringa i stället för att träffa läkaren för att undvika en höjd avgift.
Jag tycker att det är ytterst märkligt, och jag blir väldigt besviken. Jag trodde inte att jag skulle möta den attityden. Socialministern tar upp frågan om ett bolag som sköter administration och annat. I er iver att förändra tycker jag att ni också skulle ha kunnat fundera igenom detta. Naturligtvis ska vi diskutera frågan i Västmanlands läns landsting.
Vi har gjort vårt bästa från socialdemokratiskt håll, men blivit nedröstade. Jag kandiderar till landstinget i höst, och jag lovar att jag kommer att fortsätta föra frågan där. Men i det här fallet är det inte ledningen för Västmanlands läns landsting - hur irriterad jag än kan bli över den - som har gjort någonting annat än det som den regering socialministern företräder har gjort möjligt. Så är saken.
Ska vi ha en diskussion i Sverige om att om det ska göras enklare för marknaden att drivas så får äldre multisjuka finna sig i att hålla i en telefon och ringa? Då blir det billigare för dem än när de går till läkaren. Då har diskussionen hamnat snett, tycker jag. Dessutom för ni nu alltför ofta över frågorna på kommuner och landsting. De ska lösa problem som regeringen inte mäktar med.
Vi ska betala för tågen i Stockholm, vi ska betala för än det ena, än det andra och ditten och datten ute i kommuner och landsting. Det är inte heller en bra diskussion. Man måste kunna se det hela samlat. Socialministern säger att han inte är beredd att ta ett initiativ att reglera eller lagstifta detta centralt. Jag är inte ute efter central lagstiftning. Jag är ute efter att socialministern ska visa en ambition.
Sylvia Lindgren (S):
Jag har begärt ordet med anledning av motion T416, och det handlar naturligtvis om Bromma flygplats. Det är en lång historia.
Vi vet att bakgrunden till den här segslitna diskussionen om bevarandet av Bromma som flygfält har pågått i 60 år, sedan 1945 - flygplatsen byggdes 1936.
Låt mig först få säga att det särskilda yttrande som Börje Vestlund har skrivit och som är fogat till betänkandet är mycket bra. Det överensstämmer i stort med motionen. Det finns också en reservation från v och mp, reservation nr 6, som vill bifalla motionen.
Jag tycker att reservationstexten är bra, även om jag tycker att man missat en liten men ack så viktig del. Det står i reservationen att "Bromma flygplats är förhållandevis liten men den orsakar betydande buller". Det är riktigt att den är liten, men det innebär inte att den verksamhet som sker på Bromma är betydelselös.
Den är viktig, och den måste ersättas. När det däremot gäller buller, miljöproblem och olycksrisker samt att platsen behövs för byggnation av bostäder och att Bromma är olämplig som flygplats delar jag uppfattningen. Att Bromma flygplats är liten innebär, som sagt, inte att den verksamhet som sker på Bromma i dag är betydelselös.
Stockholm behöver flyget, men det är flygplatsen på Bromma som är olämplig, vilket alltså konstaterades redan 1945. Utskottet skriver i sitt betänkande "att Stockholm såsom landets huvudstad måste tillförsäkras goda flygförbindelser och att Arlanda måste har en viktig funktion som nav i det svenska flygplatssystemet.
Likaså vill utskottet återigen understryka vikten av att dessa frågor får en långsiktig lösning, inte minst mot bakgrund av att tidpunkten rycker allt närmare för när avtalet om Bromma flygplats löper ut." Detta citerar jag direkt från betänkandet. Ja, just det! Det är bra.
Men det är precis det som motionen går ut på, nämligen att skyndsamt förbereda en avveckling av flygverksamheten vid Bromma flygplats så att en ersättningsflygplats finns att tillgå före 2011 när avtalet löper ut.
Det är nödvändigt att före detta datum ge Luftfartsverket direktiv för hur arbetet med frågan om en ersättningsflygplats ska se ut. Eftersom den framtida strukturen för flygverksamheten i Stockholm är komplex är det också viktigt att man skyndsamt för in frågan om Brommas ersättning i ett resonemang om hela regionens framtid.
Därför är frågan utvidgad till att enbart omfatta Stockholms stad. Men det är Stockholms stad som har avtalet med Luftfartsverket. Det är ingen tvekan om att Bromma flygplats är olämplig ur en rad olika perspektiv, som jag inte behöver upprepa här. Det har, precis som Karin Svensson Smith sade, debatterats åtskilliga gånger i denna kammare.
Jag är övertygad om att om vi samlar ihop materialet är det hyllmeter. Det vore väl ändå på sin plats att 60 års bullerverksamhet på Bromma får sitt slut 2011, så att de boende kan få någorlunda lugn och ro där. Samtidigt ska vi naturligtvis se till att vi har en flygplatsstruktur i Stockholmsområdet värd namnet.
Sylvia Lindgren (S):
Arbetslivsinstitutet och dess verksamhet har ju engagerat oss. Det har varit flera interpellationer, frågor och skriftliga frågor kring detta eftersom den är så oerhört viktig. Arbetslivsforskning, arbetsliv, företagshälsovård, skyddsombud, vidareutbildning och forskning inom arbetslivet är intressant.
Det är livsviktigt och det är viktigt för utvecklingen. Det visar inte minst det oerhörda internationella engagemang som har lyfts fram i samband med att man aviserade att Arbetslivsinstitutet i Sverige skulle läggas ned.
Man har också sagt att det är viktigt att det även i fortsättningen finns en arbetslivsforskning och att den är av hög kvalitet. Man menar dock att den ska utföras någon annanstans, på universitet och högskolor. Då blir naturligtvis den första frågan: Varför ska man riva upp något som visar sig vara bra?
Det här ju en del av den tillämpade forskningen som ändå ger bra resultat och bra resurser. Det har också gett möjlighet till ett vidare engagemang kring dessa frågor internationellt. Det finns ett oerhört stort värde i det. Det finns också ett stort värde i att man har en sammanhållen forskning.
Det känns väldigt tungt när beskedet och beslutet kommer att alla anställda ska bort från Arbetslivsinstitutet. Det är inte bara så att folk förlorar sina jobb, utan det är framför allt forskningen och den inriktningen som går till spillo.
Att lägga ned ALI utan att flytta över forskningsmiljöerna i sammanhållet skick till universitet kommer att innebära att kunskapsmiljöerna försvinner i ett nafs. Det är väl inte så man tar till vara och utvecklar framgångsrik forskning med internationell konkurrenskraft.
Det finns oerhört mycket som man vill fråga om och vidareutveckla i detta. Vi har som sagt haft många debatter om detta. Sven Otto Littorin har i en tidigare debatt sagt så här: Jag är inte rätt person att bedöma forskningens innehåll och kvalitet. Jag är inte rätt person att göra den styrningen.
Då går naturligtvis frågan till forskningsministern: Hur ser forskningsministern på detta och på vikten av att man har en sammanhållen forskning när det gäller denna verksamhet och inte styckar upp den på flera delar?
Det berör 400, men det är forskningsresultatet i sin helhet som är det väsentliga i sammanhanget. Då betyder en sammanhållen forskning oerhört mycket. Byråkrati och dylikt har tidigare åberopats i sammanhanget. Jag tycker att man måste se till att rätt människor gör rätt saker.
Där må ju också sammanhållningen betyda mer för resultatet. Därför håller inte det argumentet.
Sylvia Lindgren (S):
Jag är, Lars Leijonborg, alldeles övertygad om att vi socialdemokrater som just nu finns här i kammaren är väldigt väl medvetna om att detta inte är en punkt på dagordningen för ett plenarsammanträde, utan att detta är en interpellationsdebatt. Vidare har beslut fattats i frågan. Däremot är det så att denna fråga är oerhört viktig för oss socialdemokrater.
Jobben, arbetsmiljön, arbetslivsforskningen, utvecklingen på hälsoområdet när det gäller jobben samt det internationella försprång och den väl utvecklade verksamhet som vi har tack vare att vi haft en långsiktig verksamhet när det gäller den arbetslivsforskning som institutet hjälpt till med har också gjort att vi på det internationella planet kunnat visa framfötterna i dessa frågor.
Då är det inte så konstigt om vi tar alla tillfällen i akt för att rädda vad som räddas kan när det gäller den här verksamheten. Det är klart att den forskning som vi nu pratar om måste säkras. För det krävs det permanenta resurser.
Även om dessa på något vis ska skakas fram inom vissa ramar i ett omställningskapital måste det vara pengar som också är långsiktiga så att verksamheten kan få det ekonomiska stöd som behövs - alltså inte enbart tillfälligt.
Det är just de tillfälliga, snabba besked som nu har kommit när det gäller hela den här verksamheten som innebär en risk att fötterna på densamma väldigt mycket slås undan. När det gäller den forskning som ALI driver är väldigt många kvinnor med i det arbetet tack vare att vi har många kvinnor ute i arbetslivet.
Faran är nu stor att man inte kan ha en sammanhållen del i detta avseende. Det är därför som vi är så upprörda över hanteringen av detta ärende.