Niklas Karlsson (S):
I drygt 20 års tid har jag haft kommunala förtroendeuppdrag i min hemkommun och direkt eller indirekt sysslat med allt från utbildningsfrågor och stadsbyggnadsfrågor till politiska ansvarsområden av mer övergripande karaktär, som finansiella och ekonomiska frågor.
En av de största insikter som det har gett mig är att välfärden konkret och direkt påverkar människors vardag, hur den kan skapa trygghet i ålderdomen, ge livschanser till ungdomen och öka människors frihet och förutsättningar till ett gott och meningsfullt liv.
I en värld som är stadd i ständig förändring spelar en stark och jämlik välfärd roll för att man ska utvecklas och våga möta det enda som vi med säkerhet vet, nämligen att morgondagen ser helt annorlunda ut än gårdagen. Mitt i detta vet vi att sex av tio svenskar upplever att kvaliteten i välfärden har försämrats de senaste tio åren.
PISA-jämförelser visar att skolresultaten faller, och enligt SCB har 140 000 personer gått ned i arbetstid eller helt slutat jobba för att ta hand om äldre anhöriga på grund av att äldreomsorgen inte räcker till. Den språngbräda som välfärden är för unga och den trygghet som välfärden är för äldre blir satt på undantag.
Sverige har sedan 1990-talet varit världsledande när det gäller marknadiseringen av välfärden. Välfärden har avreglerats och i hög grad privatiserats i snabb takt. Vi har i dag i vårt land de mest liberala reglerna i världen vad gäller exempelvis möjligheter att bedriva skolverksamhet i vinstsyfte.
Under de första åren efter genomförandet av den så kallade friskolereformen 1992 drevs de flesta fristående skolorna av idéburna aktörer, det vill säga ideella föreningar och stiftelser. Trenden i dag är något helt annorlunda. Det har bildats större och nationella koncerner som verkar inom många kommuner och landsting.
Inom till exempel vård- och omsorgsbranschen dominerar sju stora koncerner, varav fem helt eller till större del ägs av så kallade riskkapitalbolag. Av Skolverkets rapport Privata aktörer inom förskola och skola framgår att 85 procent av eleverna i fristående gymnasieskolor hösten 2003 gick i skolor som drevs av aktiebolag. Motsvarande andel i de fristående grundskolorna var 66 procent.
Mer än var tredje elev som går i en fristående grundskola eller i en fristående gymnasieskola går i en skola som tillhör något av de tio största friskoleföretagen, varav fem ägs av riskkapitalbolag. Inom områdena skola, vård och omsorg har de idéburna aktörerna andelsmässigt stadigt minskat.
I denna korseld mellan den fria dragningsrätten på gemensamma skattemedel och effektiv resursanvändning ska vi balansera kraven på valfrihet och den fria etableringsrätten för välfärdsbolag.
Två av tre i vårt land tycker att regeringen borde reglera de privata välfärdsbolagen hårdare, och sex av tio uppger dessutom att det är viktigt att det finns en vinstbegränsning i fråga om den vårdcentral, det äldreboende eller den förskola som man ska välja. För oss socialdemokrater är det mycket enkelt. Gemensamma resurser som vi avsätter till gemensamma angelägenheter ska naturligtvis användas till det som de är tänkta att användas till.
Vi måste våga se bristerna och framtidsutmaningarna i vitögat för att sedan resonera oss fram till långsiktigt hållbara lösningar. För att säkerställa att offentliga medel används till just den verksamhet som de är avsedda för och för att stärka våra sociala rättigheter har regeringen tillsatt en utredning för att ta fram förslag på ett nytt regelverk för offentlig finansiering av privat utförda välfärdstjänster.
Målet är att överskott som huvudregel ska återinvesteras i den verksamhet som de är avsedda för, och utredningen ska lämna förslag på hur förutsättningarna i den idéburna sektorn kan förbättras. Vi socialdemokrater anser att skattemedel ska användas effektivt.
Ingen vinst ska kunna tas ut på bekostnad av kvaliteten, utan kvaliteten ska vara hög och likvärdig, oavsett om skattefinansierad verksamhet bedrivs i privat eller i offentlig regi. En betydande andel av den offentligt finansierade välfärden bedrivs i dag av vinstdrivande företag. Det har bland annat skapat stora problem i form av överetableringar, ineffektivitet, segregation och brist på likvärdighet.
Dessutom finns flera exempel på en försämrad kvalitet i dessa privata företag, bland annat i form av lägre personaltäthet i friskolor och på äldreboenden. Därför är det rimligt att kvalitetsrelaterade kostnader regleras i lagar och förordningar för att skapa likvärdighet mellan privata och kommunala eller landstingskommunala verksamheter.
Genom att på detta sätt begränsa vinstuttag i privata företag kan kvaliteten höjas och en effektivare användning av skattemedel garanteras. Att ta medborgarnas uppfattning på allvar är inte att svartmåla, utan det är att ta demokratin på allvar. Nu är tiden inne för mer effektiva och demokratiska styrmodeller än den som den nyliberala marknadsteorin har att erbjuda.
Privatiseringsivern har eldats på av både ideologiska skäl och besparingskrav. Naivt har vi försökt gå en genväg för att minska kostnaderna för välfärden. Men denna farliga kombination - mindre resurser och privatisering och avreglering utan kontroll - har satt sina tydliga spår i den svenska välfärden.
Studieförbundet Näringsliv och Samhälle har visat att marknadiseringen oftast har drivits endast med ideologisk trosvisshet som beslutsunderlag. Det finns en genuin och djup upprördhet över bristerna och vinstuttagen i välfärden i hela befolkningen. Även en majoritet av de borgerliga väljarna vill begränsa vinsterna.
År 2012 skrevs det på Expressens ledarsida: Sverige har förvandlats till en experimentverkstad för välfärdstjänster, och utfallet har inte blivit det som dess upphovsmän drömde om. I stället för eldsjälar har vi fått riskkapitalbolag. Avknoppningarna blev i många fall miljonvinster i privata fickor. Skandalerna har avlöst varandra.
Det är brukarnas och medborgarnas valfrihet som vi politiker ska slå vakt om, inte välfärdsbolagens och riskkapitalisternas rätt att mer eller mindre fritt göra privata vinstuttag ur vår gemensamt skattefinansierade välfärd.
När medborgarna möter välfärden ska de vara förvissade om att det är de och deras anhörigas bästa som alltid ofrånkomligen står i centrum, inte siffror i någon resultaträkning eller storleken på privata vinstuttag. Det är huvuduppdraget, varken mer eller mindre. Herr talman! Därför yrkar jag bifall till förslaget i finansutskottets betänkande om kommunala frågor.