KBLab/rixvox huggingface dataset:
Bo Bernhardsson (S):
Vi fick någon sorts medskick från talmannen att vi skulle hålla oss till ämnet. Men om jag ställer en fråga om matchningen på arbetsmarknaden och får ett svar där fokus ligger på skattesänkningar och ett konstaterande om att utanförskapet har minskat med 200 000 måste naturligtvis jag och vi andra få lov att diskutera det.
Jag konstaterar en gång till, sammanfattningsvis, att Sverige enligt min uppfattning inte längre har någon aktiv arbetsmarknadspolitik, utan vi har framför allt en skattesänkningspolitik som ska lösa i stort sett alla problem. Det är därför svaret ser ut som det gör.
Jag upprepar att jag åtskilliga gånger i den här kammaren har hört hur företrädare för Alliansen uttrycker det just så: Vi måste göra det billigare att anställa, och skatterna måste sänkas. Och även på andra sätt ska det bli billigare att anställa.
Jag hävdar en gång till att om den linjen - i stället för investeringar, utbildningspolitik, offensiva satsningar för att förbättra produktiviteten - hade gällt på 1900-talet hade Sverige stått kvar och stampat i fattigsamhället. Så utvecklar man inte ett samhälle!
Sedan ett allra sista ord om utanförskapet, en gång till: Nu växer det riktiga utanförskapet - inte det statistiskt manipulerade begrepp som borgerligheten hittade på för ungefär tio år sedan, där det blir utanförskap att ha en bra a-kassa eller en bra sjukförsäkring.
Det är ju inte utanförskap, utan det är ett sätt att förhindra utanförskap - det måste understrykas. Avslutningsvis tror jag att om Sverige ska komma tillbaka till en aktiv arbetsmarknadspolitik och om arbetslinjen ska återupprättas, då måste man se till att vi får en socialdemokratiskt ledd regering.
Bo Bernhardsson (S):
Jag ska ha en snarlik interpellationsdebatt lite senare, men jag vill göra ett inlägg på grund av Carl B Hamiltons påståenden. Det är ju en diskussion som förs med en socialdemokrati som inte finns. Vi hävdar inte att man ska ha budgetbalans nu eller att man måste ha budgetbalans om ett år.
Vad vi hävdar är precis det jag antar att även finansministern och Carl B Hamilton hävdar, nämligen att det finanspolitiska ramverket innebär att man ska ha balans över en konjunkturcykel. Man ska alltså ha möjlighet att underbalansera när det är lågkonjunktur och i stället plocka in de pengarna när det är högkonjunktur. Det är detta det handlar om. Man ska inte diskutera med fantomer som inte finns, Carl B Hamilton.
Den uppfattningen har vi nämligen inte, utan jag tror att vi ligger bättre i linje med Wigforss och Myrdal än vad Carl B Hamilton gör. Jag tror alltså inte att vi har problem på den punkten. Problemet ser ut så här: Vi ska ta oss tillbaka, och regeringen har samtidigt överskattat effekterna av sin sysselsättningspolitik i åtta år. Man har någon kalkylmaskin - den ska jag återkomma till senare - som hela tiden visar på ett resultat som sedan aldrig infinner sig.
Därför har vi ett ständigt växande problem. Det blir inga dynamiska effekter. De jobb som skulle komma kommer inte. Därför får vi ett större budgetproblem att hantera framöver. Konjunkturinstitutet kom häromdagen med en rapport där man säger att skatterna behöver höjas med någonstans runt 100 miljarder bara på statlig nivå - det gäller inte kommunerna utan staten - för att vi ska klara överskottsmålet och välfärden.
Utan att ens förbättra kvaliteten i välfärden behövs det 100 miljarder, och ni har sänkt skatterna med 140. Var det klyftigt? Nu står vi här och behöver höja med någonstans 100-110 miljarder, inte för att förbättra välfärden utan för att över huvud taget klara den med den kvalitet den har nu. Det är faktum.
Det är detta problem vi har att hantera, Carl B Hamilton. Vi ska ha balans eller en procents överskott över tid - inte i morgon, inte nu men över en konjunkturcykel - och det är det vi ska diskutera. Ni har ställt till det å det grövsta när det gäller möjligheterna att komma tillbaka till en acceptabel situation. Det är det som är problemet.
Bo Bernhardsson (S):
Jag tänkte säga något om huruvida Sverige har starka statsfinanser eller inte. Sverige har självfallet fortfarande starka statsfinanser jämfört med Grekland eller jämfört med snart sagt vilket annat land som helst i Europa. Det innebär inte att vi är lugna när det gäller framtiden, vad som ska hända med välfärden och hur man dessutom ska klara överskottsmålen. Faktum är att ni ärvde bra statsfinanser. Det var där det började.
Ni ärvde dessa goda statsfinanser, de bästa i Europa, av den socialdemokratiska regeringen. Det var så det var. Sedan dess har ni slängt ut 140 miljarder i skattesänkningar och försökt få i gång sysselsättningen med dessa. Det har misslyckats. Nu står vi här med en situation där ekonomin är underminerad. Det är detta Konjunkturinstitutet säger.
Det behövs skattehöjningar på 100 miljarder under de närmaste åren bara för att klara överskottsmålet, men också för att klara välfärden utan att höja kvaliteten. Ni har underminerat ekonomin på sikt. Däremot har vi fortfarande en hygglig situation jämfört med Grekland och andra länder i Europa. Men ska vi jämföra oss med dem? Jag tycker inte det.
Jag tycker att vi i stället ska diskutera hur den svenska välfärden ska kunna bibehållas. Är det någonting socialdemokratin kan - på tal om att få ordning och reda - är det att reda upp efter borgerliga regeringar.
Bildtregeringen kom till makten och påstod att de var den mest kompetenta någonsin i svensk historia och körde sedan ekonomin fullständigt i botten. Det var så vi fick det finanspolitiska ramverket, när vi sade: Detta får aldrig hända igen. Det var socialdemokratin som redde upp situationen och sanerade. Sedan har vi varit överens om ramverket. Men nu håller ni på att ge efter för någon sorts slapphet igen.
Bo Bernhardsson (S):
När jag hör Anders Borg resonera om skatterna, hur det fungerar med skatterna och vad man har dem till framstår misslyckandet glasklart. Vad Anders Borg säger är att man har skatter för att styra beteendet. Om till exempel tobaksskatten höjs röker folk mindre. Sänker man arbetsgivaravgiften anställer arbetsgivarna fler.
Jag har hört Anders Borg många gånger säga att man måste sänka trösklarna, sänka skatterna och sänka lönerna - det är egentligen detta det går ut på - för att det ska anställas fler. Det grundläggande problemet med det sättet att resonera är att man helt bortser från att skatterna har ett annat viktigt syfte, nämligen efterfrågestyrning, precis som lönerna. Vem är det som ska köpa av företagen? Jo, det är de som är anställda med lön.
Skatterna används för att anställa sjuksköterskor, lärare och alla möjliga andra som i sin tur efterfrågar saker. Efterfrågan kan man inte bortse från när man resonerar om skatter. Ett av de absolut viktigaste syftena med våra skatter är inte bara att styra beteenden utan också att finansiera välfärdssektorn. Skatterna går till löner, jobb och efterfrågan.
Men när man betänker hur Anders Borg resonerar förstår man att det inte funkar. I verkligheten är det lönerna som styr efterfrågan. Det är det företagen lever av.
Om vi skulle ha levt efter Anders Borgs idé under 1900-talet, det vill säga att sänka trösklarna, att sänka lönerna, sänka skatterna, sänka servicenivån i välfärdssystemet, hade Sverige aldrig rest sig ur fattigdomen.
Förutsättningen för utveckling är att man skapar jobb genom att öka folks kompetens och utbilda folk, skapa jobb som kan generera högre löner och bidra till en bättre välfärd. Med den här skattesänkarmodellen backar vi in i framtiden. Vi måste naturligtvis förbättra produktiviteten, öka produktiviteten och öka kompetensen så att människor kan få högre löner och att välfärden kan byggas ut.
Då är efterfrågan viktig för företagen. Vem är det som ska köpa av företagen? Är det folk i andra länder? Då måste de ha högre löner så att de kan handla.
Det här är på något sätt ganska pedagogiskt utfört av Anders Borg. Han berättar hur han ser på skatter och hur trösklarna ska sänkas. Det är ett sätt att backa in i framtiden i stället för att satsa framåt, öka kompetensen, öka produktiviteten och satsa på nya företag som faktiskt orkar betala löner så att de anställda kan ha ett hyggligt liv.
Bo Bernhardsson (S):
Jörgen Andersson frågade varför vi inte höjer skatterna ännu mer om det är så bra att höja skatterna. Det är ytterligare ett exempel på att ni inte riktigt har grepp om vad det handlar om. Det är självklart att man inte kan ta ut mer skatter än vad produktiviteten tillåter.
Men skatter, precis som löner och sociala avgifter, är en del av löneutrymmet som har skapats i företagen genom att man har utvecklat produktiviteten och ökat sin kompetens och sin konkurrenskraft. Sedan kan man naturligtvis inte ta ut mer än vad produktiviteten och kompetensen i företagen tål. Det har vi insett för länge sedan. Sedan säger Jörgen Andersson att jobbskatteavdraget ger ökad köpkraft, eftersom vi efterlyser det.
Ja, det gör det naturligtvis - det är så det är tänkt. Men jag påstår att det är väldigt ineffektivt konjunkturpolitiskt. Det är en oerhört dyr och ineffektiv sysselsättningspolitik att jobba med jobbskatteavdrag och till exempel sänkning av restaurangmomsen. Det är dyrt och ineffektivt. Alternativet är inte att vi inte hade haft efterfrågan och köpkraft. Alternativet är ju att vi får låna till dessa skattesänkningar.
Vi kanske hade lånat lika mycket, men vi hade gjort det för att i stället ha fler anställda i sjukvården och fler lärare i skolan och kunnat finansiera den offentliga sektorn i framtiden. KI pekar på att vi har ett jätteproblem framför oss med att klara välfärden därför att skatterna har sänkts så mycket.
Visst är det tänkt så att det ska bli efterfrågan, men då kan vi titta på restaurangmomsen och sänkningen av den. Finanspolitiska rådets beräkning i rapporten 2012 är, om vi räknar om siffrorna i sjukvårdsanställda, att vi hade fått tio anställda i sjukvården för en anställd i restaurangbranschen.
Det är hur effektiv sysselsättningspolitiken är.
Bo Bernhardsson (S):
Jag tar det en gång till: Vi har inga planer på att avskaffa överskottsmålet. Jag försökte föra en intellektuellt hederlig diskussion som jag hoppades få stöd för. Anders Borg vet att det pågår en diskussion om överskottsmålet. Det har inte funnits i evig tid, och det kommer förmodligen inte att finnas i evig tid heller.
Om jag skulle säga att det alltid kommer att finnas riskerar jag att framstå som ganska dum. Vi har inga planer på att överge överskottsmålet, men vi tillåter oss att föra diskussioner om hur ekonomin fungerar och vad som är nödvändigt att göra i framtiden. Carl B Hamilton sade att socialdemokratin har fått valfrossa.
Är det någon som fått valfrossa är det regeringen och regeringspartierna. Jag ska inte räkna upp allt där ni har ändrat ståndpunkt det senaste halvåret eller året, men det är i ganska mycket. Ni lanserade ett sjätte jobbskatteavdrag men övergav det för punktskattehöjningar. Ni ville försämra studiebidraget men ångrade er efter några veckor. Vad är det om inte valfrossa?
Vem är det som har fått valfrossa? Om vi skulle gå ut och fråga svenska folket vem som verkar ha valfrossa skulle nog de flesta svara att det är regeringen och regeringspartierna. Vi har ett gemensamt problem, men vi har helt olika lösningar på det. Konjunkturinstitutet pekar på att för att få balans framöver och för att klara välfärden behövs det skattehöjningar på i storleksordningen 100 miljarder.
Därför blir min motfråga, och det är ingen lätt uppgift att svara på den: Vad är alternativet för Moderaterna, regeringen och Anders Borg? Jag misstänker att det tyvärr är att låta välfärden förfalla.
Bo Bernhardsson (S):
Ett av problemen i den här debatten har varit att Anders Borg inte är här och diskuterar. Jag har inga skäl att misstro Eskil Erlandsson. Men som vi har varit inne på är det en mycket tung aktör i regeringen som varit ute och luftat sina tankar om jordbruket. Det är lite synd, men sådant är läget.
Jag skulle vilja göra en kommentar med anknytning till jordbruket på 50-talet. Göran Lindell sade att omvandlingen inte var gnisselfri. Nej, den var sannerligen inte gnisselfri. Jag kan ta det privata perspektivet igen. Vi hade två mjölkkor, men vi kunde inte fortsätta ha dem, för vi kunde inte investera i en kylanläggning.
Men samtidigt är det viktigt att inse att omvandlingen av jordbruket var nödvändig, även om den inte var gnisselfri. Säkert gick inte allting rätt, och den kunde kanske ha gjorts bättre, men omvandlingen av jordbruket var absolut nödvändig för att vi skulle kunna bygga välfärdssamhället.
Det jag skulle vilja erinra om avslutningsvis, när nu Göran Lindell pekar på att det inte var gnisselfritt, vilket det absolut inte var, är att det under långa perioder fanns ett samarbete mellan Socialdemokraterna och Centerpartiet, eller Bondeförbundet, som det hette på den tiden. Lite nostalgiska kan vi få bli.
Det var inte gnisselfritt, men på den tiden samverkade vi om rätt mycket när det gällde jordbruket och dess omvandling. Det var när det riktiga Centerpartiet fanns, höll jag på att säga. Det var före Stureplanscenterns tid. Nu sitter ni dess värre i högerburen. Jag beklagar det.
Bo Bernhardsson (S):
Tack för svaret, justitieministern! Det uppenbara skälet till min interpellation är att det sedan en tid pågår en diskussion och man kan läsa i pressen om att svenska pass används illegalt i ökad utsträckning och att det sker handel med passen.
För en tid sedan uppskattade man att ett antal av 170 000 svenska pass var i omlopp, på villovägar, och användes illegalt. Det är ganska många.
Ett annat skäl till min interpellation är att jag själv för några veckor sedan var på besök i Turkiet och där träffade representanter för turkiska myndigheter, svenska ambassaden och MR-organisationer. Jag fick, för att uttrycka mig försiktigt, en ganska oroväckande bild av utvecklingen just där. Å ena sidan har vi kriget i Syrien.
Det är inte hela orsaken, men det är en viktig orsak. De mänskliga katastrofer som sker i spåren av kriget är det som så att säga skapar marknaden, om man nu får använda ett sådant uttryck, för den här verksamheten. Å andra sidan har det alltid funnits en marknad för falska pass och missbruk av passhandlingar. Det är ganska självklart.
När man pratar om Turkiet och anknytningen till Syrien för den här verksamheten ska det sägas att det inte bara är människor som tjänar pengar på det. Det finns också de som utan att tjäna ett öre på det försöker hjälpa människor vidare till Sverige. Det är alltså en ganska mångbottnad problematik.
Men det är klart att vi inte kan acceptera ett missbruk på det här sättet eftersom - och det är det som är min huvudpoäng - det på sikt riskerar att undergräva förtroendet för svenska pass. Det har redan gjort det. Det i sin tur kan leda till att det blir svårare för svenska medborgare att röra sig över huvud taget på resor runt i världen. Man kan tänka sig att det kommer att införas visumtvång och så vidare.
Jag tror att justitieministern delar min rädsla på den punkten. Jag hoppas i alla fall det. Det är inte säkert att den typen av åtgärder riktade mot svenska pass och svenska medborgare ligger särskilt långt borta. Justitieministerns svar är på ett sätt ganska formellt och tekniskt. Justitieministern pekar på att svenska pass är väldigt säkra.
Men det är ju inte riktigt det som den stora problematiken handlar om, utan det handlar om att det räcker att vara lik den som finns på bild i passet för att kunna ta sig runt ganska fritt. Däri ligger i varje fall en del av problematiken. Jag kan berätta utifrån mina upplevelser i Turkiet att Sverige ligger etta på listan när det gäller pass som missbrukas.
Man har statistik för 45 länder, tror jag det var, och där leder vi. Det är ganska unikt att det är pass från andra länder än det land man befinner sig i som ligger etta på en sådan lista. Men Sverige ligger alltså etta.
För andra länder visade Turkiets statistik att det var någonstans mellan fyra och 150 fall där man stoppade personer som misstänktes åka med fel pass, men för Sveriges del var siffran över 400 under den tidsperiod som man mätte. Detta är alltså ett reellt och växande problem.
Bo Bernhardsson (S):
Vi är nog överens om att en väg att gå är att se till att man använder de möjligheter som finns att kontrollera personer som reser. Svenska pass är moderna och ger verkligen möjlighet till detta. Det andra handlar om respekten för passet som värdehandling. Då talar jag inte bara om enskilda personer utan också om vår roll som stat och myndighetsutövare.
Det är väldigt lätt att förnya sitt svenska pass - jag skulle vilja påstå att det är alltför lätt. I Dagens Nyheter kunde man den 29 september förra året läsa att det fanns de som fick nytt pass flera gånger i månaden och att det finns de som har fått nytt pass upp till 20 gånger. Det finns egentligen ingen gräns för hur många nya pass man kan få.
Om man nu säger att passet är en värdehandling och att man ska visa respekt för värdehandlingen ligger det både på individen och på den som utfärdar passen att visa att man menar allvar med det man säger om att passet är en värdehandling. Det stämmer inte överens med att man samtidigt kan få hur många nya pass som helst ganska lättvindigt.
Det fanns faktiskt uppgifter i Turkiet - de lät som skrönor, ska jag säga, så jag är lite tveksam till dem - om att svenska pass fraktades ned i resväskor till Turkiet. Det låter som skrönor, men det finns sådana historier som är ute och går. Det är inte bra för respekten för svenska pass.
Inte minst är det på detta område man måste vidta åtgärder: Det måste bli lite svårare att få nytt pass om man har förlorat det. Med all respekt för att man inte ska krångla till det för medborgare i allmänhet måste det nog bli svårare. Beatrice Ask nämnde själv Finland. Det finns andra exempel.
I Storbritannien och Kanada blir man kallad till polisförhör för att redogöra för hur man har förvarat sitt pass, om man har förvarat det säkert och med respekt för att det är en värdehandling. Efter ett visst antal tappade pass i Kanada får man ett pass som gäller i bara ett år, men man får betala för fem år och så vidare. Det finns en hel del åtgärder som används runt om i världen för att visa att man menar allvar med att passet är en värdehandling.
För vissa delar av den här verksamheten tror jag kanske inte att en prishöjning spelar någon större roll, alltså att det skulle bli dyrare att få pass. En sådan åtgärd är förmodligen ganska verkningslös, för det tas ut på priset i nästa led, åtminstone av dem som sysslar med människohandel och den mer cyniska delen av verksamheten. Det läggs på priset, så det är nog ingen väg att gå. Men det måste bli lite svårare att gång på gång få nytt pass.
Bo Bernhardsson (S):
Jag tror egentligen att vi är ganska överens om både hur problemet ser ut och i vilken riktning man måste röra sig för att undanröja problemet. Jag har heller inte ställt interpellationen för att visa att vi skulle vara särskilt oense, utan jag har gjort det för att jag faktiskt är rätt bekymrad över vad som håller på att hända med trovärdigheten för svenska pass. Det måste hända något på det området.
Beatrice Ask berättade för en stund sedan att frågan har utretts, ganska mycket om jag förstår det rätt. Jag är i högsta grad en vän av det svenska utredningsväsendet. Men nu ska det ytterligare utredas. Det är möjligt att det behövs - jag kan inte riktigt syna det.
Men samtidigt har det, som sagt, utretts, och jag tycker att det borde gå att komma fram till lösningar på grundval av det material som redan finns. Men det är kanske lite svårt att överpröva när jag står här.
Erik A Eriksson (C):
Jag vill också tacka ministern för en bra debatt. Här finns ett underlag för att gå vidare. En sak är tydlig. Alla som bor i de områden där det finns till exempel hög koncentration av varg är inte varghatare. Vi är inte det. Vi måste hitta en väg för hur vi ska kunna hantera vargstammen.
Det finns italienska vallhundar som präglas med en flock får från ungefär två månaders ålder. De kan leva med fåren och skyddar fåren mot rovdjur. Det fungerar alldeles utmärkt ända tills den dagen turister leker med hundarna och tar bort prägeln från hunden. Detta är också ett dilemma som dyker upp. I det moderna och urbana samhället möts flera näringar. Det är turismen och jordbruket.
Jag vill uppriktigt inte någon gång mer vara med om att jag träffar lantbrukare vilkas djur när lantbrukaren kommer ut på morgonen har avslitna juver. Man ska inte behöva se och uppleva detta inom stängslade områden. Så hårt är trycket på vissa platser, men inte på alla. Vi måste hitta former för hur vi kan jaga även vargen så att den inte naturligt kommer allt närmare människan. Det finns enkla medel för detta.
Jag har förhoppningar om att det kommer att falla väl ut. Nu upplever jag att det är ett fåtal partier representerade här i debatten. Representanter för de två partier som jag tycker tar minst ansvar i frågan finns inte här. De tar inte alls ansvar och bryr sig inte om de följder som deras politik får. Jag anser att jag inte kan angripa dem när de inte finns i kammaren. Men det är märkligt att de inte finns här eftersom de står för en helt annan politik. De hade haft chansen att berätta om den här.
Djurskyddslagen är en av världens strängaste lagar, och den ska våra djurägare leva upp till. Hur rimmar det med att rovdjuren angriper djur och att lidande kan uppstå i många timmar? Jag har stor tilltro till att det kommer att bli en bra proposition. Det finns många som gärna är med och hjälper till i arbetet framåt.
Erik A Eriksson (C):
Jag tycker nog att det är rätt att diskutera utifrån de nivåer vi ändå befinner oss på. En parallell diskussion är den om bensinstationen. Jag tycker att den gränsar till detta. Det Stockholmsengagemang som finns i frågan - jag tror att de socialdemokrater som just nu finns här i kammaren är från Stockholm och representerar Stockholm - är bra. Vi som inte är från Stockholm har våra utgångspunkter.
Hallstavik ligger i Uppland om jag inte är felinformerad. Rimligen är Uppsala ett arbetsmarknadsområde. Jag har några siffror här som säger att sysselsättningen sedan 2005 har ökat med 12 500 personer.
Mellan maj 2007 och maj 2008 minskade antalet arbetslösa med 1 057 till 3 462, en minskning med 23 procent. Jag tror inte att det är helt oväsentligt. Jag tror att det är viktigt att veta i en bygd att man har närhet till ett annat arbetsmarknadsområde. Jag är från västra Värmland och har närhet till Oslo som arbetsmarknadsområde. Det diskuteras varje dag.
Det är viktigt att se alla möjligheter i det här och inte skriva människorna i Hallstavik på näsan hur det ska vara, vare sig på det ena eller på det andra sättet. Det ska inte Sveriges riksdag göra, och det ska inte ens en näringsminister göra. Snarast ska det ske i samförstånd och i diskussion. Jag ser att dialogen finns med näringsministern och Per Lodenius i det här fallet med koppling till det lokala näringslivet. Låt mig vara petig. Jag vill tacka Mikael Damberg för den här interpellationen. Men det finns en sak som jag vill påpeka.
Ordet glesbygd tycker jag inte riktigt passar in här. Jag tror inte att människorna där, i alla fall inte enligt egen utsago, tycker att de bor i en glesbygd. Glest bebyggt kan det vara, men Hallstavik är väl i alla fall landsort och inte glesbygd. Men det kanske präglar socialdemokratins syn på vad glesbygd är eller inte och vad stad är och inte.