Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Det var en viktig poäng som Leif Jakobsson kom med på slutet - huruvida det gäller godstrafik eller persontrafik. Jag kommer naturligtvis att vara engagerad i båda. Däremot vill jag tala om att det pågår kanske desto mer på godssidan just nu, om vi tänker oss olika tidsperspektiv. Då är det oerhört viktigt att hela tiden ha med någon form av omvärldsanalys: Vad händer utanför Sveriges gränser?
Öresundsregionen, som är en viktig förbindelse mellan Sverige i sin helhet och resten av Europa, blir ibland mycket av ett transitområde, där man ser hur det går att knyta ihop Europa mycket mer tätt. Där finns det ett arbete som pågår just för att öka konkurrenskraften för järnvägen som trafikslag. Det är framför allt på godssidan som det arbetet har påbörjats. Det handlar egentligen om godskorridoren mellan Stockholm och Palermo.
Bara inom några veckor är man på väg att i Öresundsregionen lokalisera ett kontor där Sverige har tagit lead tillsammans med Danmark och där det känns som om vi har börjat få med Tyskland också. Då handlar det om att mer harmoniserat kunna öka tillförlitligheten. Bara genom att ordna tåglägen går det att få upp hastigheten.
Den andra delen gäller persontåg och är också kopplad till godståg och hur vi kan knyta ihop järnvägen. Det skulle jag vilja säga är en rätt stor utmaning. Det finns en berömd bokstavsförkortning: ERTMS. Det är det nya signalsystemet, där vi har tagit på oss att använda det systemet vartefter vi bygger ny järnväg.
Danmark har precis bestämt sig för - det kanske är en av anledningarna till att man inte satsar så mycket på höghastighetsbanor - att under den närmaste tioårsperioden byta ut hela sitt signalsystem till det nya. Ska det få en mereffekt, vilket är tanken, skulle Tyskland, som också har åtagit sig detsamma, göra det. Men de är i situationen att de har ett ganska nytt signalsystem som de i grunden tycker fungerar bra. Då blir frågan vad de ska lägga pengarna på.
Jag skulle nog säga att Danmark och Tyskland är i ungefär samma situation som vi här i Sverige: Vad kan vi göra för att i första hand vårda den infrastruktur vi har? Däremot finns fortfarande diskussionen om snabba förbindelser och höghastighetståg för att koppla ihop, där även Norge är en del.
I den pågående revidering av TEN-T, det transeuropeiska nätverket, har vi målat ut de viktiga sträckorna, där det framför allt är gränsöverskridande. Den stora frågan är väl bara när i tiden och i så fall med vilken hastighet det ska gå.
Tittar vi på den kapacitetsutredning som Trafikverket lämnade i slutet av maj, där man också hade med frågeställningarna och diskussioner kring höghastighetståg, ser man att det finns olika varianter. Man skulle kunna tänka sig 250 kilometer i timmen. När vi bygger nya banor bör man inte göra förgävesinvesteringar utan tänka sig hur det blir i förlängningen. Det jag gör vartefter jag träffar mina kolleger är att hålla ihop diskussionen.
Vi kan ju inte ensamma i Sverige tänka inom landet, utan det måste hänga ihop med våra grannar runt omkring. Då har Norge möjlighet och rätt att ansluta sig till godskorridoren, men vi har också samarbete mellan myndigheterna när Norge har utrett höghastighetståg och vi har med detta. Vi jobbar alltså tillsammans. Men Leif Jakobssons frågeställning är helt relevant.