KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nooshi Dadgostar (V):
Jag är mycket förvånad över att Elisabeth Björnsdotter Rahm tror att vi stöttar den här budgeten. Hon har ju själv varit med på utskottsmötet i dag. Vi har skrivit en motion med anledning av denna budget. Vi stöttar inte på något sätt den budgeten. Anledningen till att det nu är kaos på Arbetsförmedlingen och till att de utförsäkrade är så många är i grunden M-KD-SD-budgeten.
Det är den som har förstört hela Arbetsförmedlingens arbete. Men jag är naturligtvis mycket kritisk till att regeringen inte gör någonting i sin vårändringsbudget. Det bästa vore om alla röstade på Vänsterpartiets budget. Då skulle vi naturligtvis rädda Arbetsförmedlingen. Vi skulle förbättra försäkringssystemet. Men det som Elisabeth Björnsdotter Rahm säger i sitt inlägg är att hon inte vill ändra någonting. Hon vill ha kvar rehabkedjan.
Hon vill att ersättningsnivåerna inte ska vara så höga. Hon vill inte göra någonting åt att det är många som blir utförsäkrade och som protesterar mot Försäkringskassan i dag. Det är det som är mitt problem. Jag förstår att det finns en önskan hos Elisabeth Björnsdotter Rahm om att ge en sådan vädjan till Vänsterpartiet: Rädda Sverige från den moderata inriktningen på sjukförsäkringen!
Men problemet är Moderaterna själva. Om Moderaterna skulle vara redo att gå ihop med Vänsterpartiet för att förbättra sjukförsäkringen skulle vi självklart göra gemensam sak med Moderaterna. Men nu finns inte en sådan önskan, utan här står Vänsterpartiet mot alla de andra riksdagspartierna i arbetet för att förbättra sjukförsäkringen.
Nooshi Dadgostar (V):
Jag tycker att det är bra att socialförsäkringsministern är på plats i kammaren och är med i debatten - jag uppskattar det. Det går inte att sticka under stol med att sjukförsäkringen kanske är den del av regeringens politik som har fått allra kraftigast kritik, både under den förra mandatperioden och denna, som väl egentligen har halvbörjats.
Under lång tid har det funnits en stark kritik mot de hårda reglerna i sjukförsäkringen. Jag ska nämna några av dem, till exempel det faktum att många får mejl från Försäkringskassan om att man tycker att de är arbetsföra. Men Arbetsförmedlingen tycker inte att de är arbetsföra, och då hamnar de mellan stolarna, som det heter.
I det läget går det inte att göra så mycket mer än att gå till socialen, vilket innebär att de kanske måste sälja bostad och bil och allt vad det är. Det finns en stark kritik mot rehabkedjans eller utförsäkringskedjans stelbenta tidsgränser. Jag vet att socialförsäkringsministern hänvisar till den utredning som vi har sett vad den har kommit fram till.
De föreslår en mindre ändring när det gäller dag 180. Jag vill ha ett mer utförligt svar från ministern om det finns fler saker som behöver göras när det gäller de administrativa tidsgränserna, som är väldigt stela. Människor är mycket olika. Även när det gäller att bryta ett ben, till exempel, kan man läka olika snabbt beroende på exempelvis ålder. Fler saker behöver göras utöver den utredning som har nämnts.
Reglerna för sjukersättning är orimligt hårda. Till och med Riksrevisionen säger detta, och Försäkringskassan själv säger det. Det är OECD:s hårdaste regler: Nästan ingen får bifall på sin ansökan om sjukersättning. Detta var några saker. Vad är Annika Strandhälls egen bild av detta?
Nooshi Dadgostar (V):
Claes Janssons utredningsuppdrag är ganska smalt. Han har till exempel inte fått föreslå större ändringar av rehabkedjan. Är det ministerns uppfattning att fler ändringar kanske behöver göras i de mycket stela administrativa tidsgränserna än den enskilda sak som Claes Jansson nu har föreslagit när det gäller 180-dagarsgränsen? Är det fler saker som behöver göras?
Är det rimligt att man, om man till exempel inte anmäler sig till Arbetsförmedlingen en viss tid, blir av med sin ersättning, så som var fallet också i den tidigare frågan? Eller tycker ministern att det behöver skötas på ett bättre sätt så att den enskilda försäkrade inte känner att det är på de egna axlarna som allting vilar?
Nu känns det som att man behöver vara mycket aktiv själv för att få ut sina rättigheter i den sjukförsäkring vi har i dag. Hur ser ministern på att så många människor har blivit utförsäkrade de senaste åren?
Jag sa i mitt inlägg att antalet avslag har sexfaldigats de senaste åren, och det är oerhört många människor som inte får ja på sin ansökan om sjukersättning. Ministern verkade inte bara stolt utan också mycket nöjd över att det var så pass många utförsäkrade, för då får man ned siffrorna i papperen.
Är det så jag ska tolka ministern när det gäller antalet utförsäkrade, att det ska vara så här hårda regler i sjukförsäkringen? Utbildade människor får alltså räkna med att börja söka andra jobb, trots att de har en sjuksköterskeutbildning, en undersköterskeutbildning eller annan utbildning. Jag vill höra lite mer av ministern, eftersom det under så många år har varit så stora protester mot sjukförsäkringen.
Nooshi Dadgostar (V):
Tack, Solveig Zander, för frågan! Jag noterar att Solveig Zander först säger att pensionerna inte har sänkts, men sedan erkänner hon att de faktiskt har sänkts tre gånger. Det var ju precis detta som jag var inne på. Låt mig komma in på huvudproblemet. Nej, jag tror inte att de förslag som Pensionsgruppen kommer med kommer att höja pensionerna. Huvudproblemet med vårt pensionssystem är ju att det är kraftigt underfinansierat.
Trots att Solveig Zander föredrar alla de punkter som man har funderat över i Pensionsgruppen finns det inget om att vi måste höja inbetalningarna till detta system, som är kraftigt underfinansierat. Det är därför bromsen slår till. Det är därför man inte får ut högre pensioner.
Jag undrar verkligen hur man tror att människor ska få högre pensioner när man dessutom vill försämra arbetsrätten och ta bort turordningsreglerna. Det innebär ju att de äldsta på arbetsplatserna kommer att ryka först.
Den som har jobbat in mest pengar till företaget men har ont i nacke och handleder kommer att bli den som blir uppsagd först, och det är oftast den som är lite äldre. Detta fungerar väldigt dåligt också med den övriga regeringspolitiken.
Dessutom drar regeringen och Centerpartiet dramatiskt ned på bidrag till kommuner och landsting, där kvinnor ju arbetar. Jag vet inte varifrån Solveig Zander tror att kvinnor får sina löner, men 80 procent av dem som jobbar i offentlig sektor är kvinnor. Vill man höja kvinnors löner måste man alltså höja statsbidragen.
Där vill ju Centerpartiet dra ned dramatiskt. I alla dessa delar är Centerpartiet verkligen en fiende till högre pensioner.
Nooshi Dadgostar (V):
Nu förstår jag vad Solveig Zander tror ska hända. Hon ska gambla på ett kasino! Hon ska satsa en krona och hoppas att den blir tusen miljoner om 20 år. Jag tror inte att man kan jobba på det sättet.
Vi ska inte tro att vi kan betala riktigt lite och göra en suverän investering i något obskyrt företag som vi hoppas ska få en jättebra idé om 50 år och att det ska leda till väldigt höga pensioner. Så kan man inte hantera en stat och ett pensionssystem! Väldigt många människor är överens om att inbetalningarna måste höjas.
AP-fonderna investeras, och de ska investeras på ett bra sätt. Det är vi helt överens om. Men det kompenserar inte för den låga inbetalningen. Det är fortfarande för lite pengar som avsätts. Precis som jag sa i mitt inlägg är pensionerna för låga även om vi höjer pensionsåldern. Om vi jobbar tills vi blir 100 år gamla kanske vi får bra pensioner.
Men jag menar att det behövs andra saker, inte bara att man hela tiden höjer åldern. Det är så många människor som inte ens klarar att arbeta till dagens pensionsålder. Detta måste Solveig Zander och Centerpartiet ha respekt för. Man är sliten i kroppen, och det hjälper inte att man gör så mycket neddragningar i den offentliga sektorn som regeringen och Solveig Zander vill göra.
För att upprätthålla dagens nivåer i kommuner och landsting skulle vi behöva skjuta till 60 miljarder. Det är långt ifrån vad regeringen skjuter till, vilket alltså innebär dramatiska nedskärningar i offentlig sektor. Då spelar det ingen roll att man säger till arbetsgivarna att de ska vara lite snällare och så vidare. Det måste finnas pengar, och det är en skam att man kombinerar detta med att försämra arbetstryggheten, vilket kommer att drabba äldre arbetskraft.
Nooshi Dadgostar (V):
Tack, Erica Nådin, för inlägget! Erica påpekade att vi ska investera i samhället och i pensionssystemet - antar jag - för att det ska bli bättre.
Samtidigt är ju verkligheten sådan att det inte var nog med att M-KD-SD-budgeten gick igenom och undandrog 20 miljarder från kommuner och landsting; det avtal som regeringen har ingått med Centern och Liberalerna innebär också dramatiska nedskärningar i vård, skola och omsorg, där många kvinnor arbetar.
Jag undrar på vilket sätt detta kommer att höja pensionerna för kvinnorna och på vilket sätt det kommer att underlätta en bättre arbetsmiljö. Därutöver undrar jag hur försämringarna i turordningsreglerna i lagen om anställningsskydd kommer att förbättra situationen för den äldre arbetskraften. Jag hörde också Erica Nådin tala om att insättningarna ska öka. Det gläder mig mycket att de ska öka till 18,5 procent.
Jag undrar när denna proposition är tänkt att läggas fram, för jag har inte sett någonting av det. Jag vet bara att Socialdemokraterna i 20 år har talat om ökade inbetalningar. Dock har ingenting hänt trots att Socialdemokraterna sitter i regering, vilket man hade kunnat förvänta sig om det ges den typen av löften. Jag är väldigt nyfiken på när denna proposition ska läggas fram.
Jag antar att det blir mycket snart, för det är bråttom med att höja inbetalningarna till pensionssystemet. Som jag var inne på är det många som inte orkar jobba ända fram till dagens pensionsålder. Jag undrar hur det ska bli lättare för den gruppen att få en bra pension om man dessutom höjer pensionsåldern.
Det hjälper ju inte att höja pensionsåldern, utan det är inbetalningarna som måste öka om vi ska få bättre pensioner.
Nooshi Dadgostar (V):
Tack, Erica Nådin, för svaren! Man ska jämföra 5 miljarder per år i satsningar på kommuner och landsting med att det krävs 60-70 miljarder för att upprätthålla dagens nivåer i den offentliga sektorn. Detta är en dramatisk nedskärning i offentlig sektor, och samtidigt står regeringen här och säger hur viktigt det är att utjämna skillnaderna i pensioner.
Av dem som arbetar i offentlig sektor är 80 procent kvinnor. Deras löner är skatter. Om man skjuter till så lite pengar till den offentliga sektorn blir det inga lönehöjningar. Då får vi en ytterligare inkomstskillnad, inte bara i arbetslivet. Den fördubblas - den blir större i pensionen, som jag var inne på i mitt inlägg.
För mig hjälper det så att säga inte med strategier, samordningspersoner eller härliga, tuffa uttryck, utan det måste skjutas till resurser när man talar om en bättre arbetsmiljö. Om det är färre personer som gör mycket mer, vilket är en konsekvens av minskade resurser, skapar det en stressigare och sämre arbetsmiljö.
Jag tycker att det är jättebra om Pensionsgruppen har bestämt sig för att höja inbetalningarna till pensionssystemet - det är så jag tolkar Erica Nådin. Det är en mycket bra nyhet som kommer i denna debatt. Jag hoppas också att det höjs ytterligare, för jag tror inte att 18,5 procent räcker. Precis som LO instämmer Vänsterpartiet i att detta nog skulle behöva höjas ännu mer.
Det är ju inte rimligt att man till exempel som kommunalare ska arbeta ett helt liv och ändå behöva använda sig av garantipensionen. Det rimliga är ju att få en väldigt god inkomstpension.
Nooshi Dadgostar (V):
Jag tackar Solveig Zander för frågan. Återigen: Det är inte mig Solveig Zander behöver stå till svars inför, utan svenska folket. I valrörelsen sa Centerpartiet: Vi kommer aldrig att släppa fram en politik som är beroende av Sverigedemokraterna. Men det är precis det som Centerpartiet har gjort.
Det var därmed inte sanning att man tänkte göra allting för att förhindra en politik som byggde på sverigedemokratiska mandat. Det var uppenbarligen viktigare med andra frågor: att undandra pengar från välfärden, att se till att Arbetsförmedlingen fick mindre resurser och allt det andra som finns i den här katastrofbudgeten, till exempel att Jämställdhetsmyndigheten måste läggas ned.
Jag menar att detta är mycket allvarligt och att Centerpartiet inte har stått vid sitt ord. Jag tror att alla som tittar på den här debatten kan instämma i det. Att lägga ned sina röster är detsamma som att släppa fram en politik, men det förstår uppenbarligen inte Solveig Zander. Jag talade ganska mycket och länge om hur vi tillsammans bygger ett samhälle som gör att människor kan arbeta.
Människor ska tryggt kunna ha sina barn på förskolan för att kunna arbeta de timmar som behövs för att försörja sig. Vi behöver ha en stark äldreomsorg för att kvinnor inte ska behöva känna att de måste ta hand om mormor och farmor, för det innebär att man måste gå ned i arbetstid.
För detta krävs det kraftfulla insatser och investeringar i att utbilda människor och i välfärden. På båda dessa områden innebär både Centerpartiets budget och den blåbruna budgeten enorma nedskärningar. Det innebär att många människor förpassas till hemmet. Det är er politik.
Nooshi Dadgostar (V):
Jag tror att alla vid det här laget förstår vad det är som har hänt. Centerpartiet har lagt ned sina röster, och därför har den sverigedemokratiska budgeten gått igenom. Det är det som har hänt. De som får ett pengaregn över sig utan att arbeta en enda minut till är ju landets miljonärer. Det är de som nu får enorma skattesänkningar utan att lyfta ett enda finger.
Min uppfattning är att vi skulle ha investerat detta i utbildning och i fler anställda i våra förskolor och vår äldreomsorg. Det skulle ha skapat fler arbetstillfällen, fler människor som arbetar och dessutom fler arbetade timmar.
Nu är det en massa människor som inte behöver pengarna och inte kommer att arbeta en sekund till som får en mängd skattesänkningar som är helt omotiverade. Jag tycker att det är kortsiktig politik. Det skapar ekonomiska klyftor, och det gör att många människor inte kan delta i arbetslivet.
Nooshi Dadgostar (V):
Jag tackar Emma Carlsson Löfdahl för hennes replik. Liberalernas budget innebär att de tio rikaste procenten i Sverige får lika mycket i ökade inkomster som hela den övriga befolkningen sammantaget och dubbelt så mycket som kvinnor.
Det är en medeltida syn på samhället att de rikaste ska bli ännu rikare, enormt mycket rikare, och att män ska ha mycket mer pengar och makt än kvinnor. Det passar sig inte för ett liberalt parti, tycker jag. Det är kvinnor som arbetar i den offentliga sektorn. Hela deras lön är finansierad av skatten.
Sänker man skatten ger man pengar från den offentliga sektorn till den privata. Då sänker man resurserna för att ge lön till fler barnmorskor, undersköterskor och barnskötare. Då måste man också genomföra nedskärningar, och det är ju det som har hänt i Sverige de senaste åren.
Vi skulle behöva 50 miljarder mer i pengar de kommande åren bara för att upprätthålla den kvalitet och nivå vi har i dag, säger Sveriges Kommuner och Landsting. Det som Liberalerna då gör är att släppa igenom en budget där man gör helt enorma nedskärningar.
Jag försvarar den svenska modellen, med ett utjämnande och kraftfullt välfärdssystem där det är hög sysselsättning för kvinnor och där vi kan skapa jämställda relationer. Men om man skär ned så mycket, privatiserar bort så mycket, tar bort alla utbildningsinsatser från Arbetsförmedlingen och lägger ned Jämställdhetsmyndigheten är vi ju tillbaka i 30-talets Sverige.
Då undrar jag: Är det detta som är Liberalernas melodi nu?
Nooshi Dadgostar (V):
Man ger inte fler människor arbete om man så drakoniskt gör nedskärningar i de utbildningsinsatser som arbetslösa ska få via Arbetsförmedlingen.
Om man gör så stora nedskärningar att man inte kan göra satsningar på mer utbildning, så att människor kan matchas till jobben, och om man inte vill ha en kraftfull välfärd, så att föräldrar kan arbeta och så att vi har förskola och äldreomsorg som fungerar, då får man en minskad sysselsättning.
Det är bara att gå ut i världen och titta på de länder som saknar välfärd. De har inte särskilt hög sysselsättning. Där är det inte många kvinnor som arbetar. Det är detta som är dilemmat. Ni vill inte investera i människor och i välfärd. Ni säger att människor ska arbeta. Men då måste man investera i välfärd och i människor.
Nooshi Dadgostar (V):
Tack, Ann-Sofie Alm, för frågan! Det är inte min oro som jag beskriver. Det är inte vi som sitter här som ska vara glada eller ledsna. Det är människor därute som är oerhört oroliga för att Moderaterna tillsammans med Kristdemokraterna har berett utrymme för ett nationalistiskt fascistiskt parti att få stor påverkan på den politiska utvecklingen.
Det är inte jag som är oroligast, utan det är många vanliga människor utanför Riksdagshuset som jag uppfattar att Ann-Sofie Alm aldrig har talat med. Det är så det ser ut i verkligheten. Det är också därför jag beskriver den oron från talarstolen. Många människor känner det in på bara kroppen.
De känner det på arbetsmarknaden när de blir diskriminerade, ute på krogen och i förskolan när småbarn skriker åt människor med annan hudfärg.
Jag menar att det är de anständiga partiernas plikt att stå emot detta och inte bereda ett rasistiskt parti möjlighet att påverka så mycket i svensk politik. För mig är inte det en icke-fråga och någonting som jag säger till Ann-Sofi Alm så att Ann-Sofie Alm ska känna på ett eller annat sätt.
Jag säger det för att det är viktigt på riktigt. Små barn sa till mig i valrörelsen: Är det så att jag nu kommer att bli tillbakaskickad till ett land där jag aldrig har varit? Vad ska hända med mina föräldrar? Det påverkar familjer och barn på riktigt. Jag önskar att Ann-Sofie Alm kunde ta detta på allvar.
Nooshi Dadgostar (V):
Jag kan tala om för Ann-Sofie Alm att vi som bor i till exempel Botkyrka, som jag själv, vi röstar inte på Moderaterna. Vi behöver inte fler nedskärningar och skattesänkningar. Vi behöver inte 20 miljarder till miljonärerna i Stockholms innerstad. Vi behöver satsningar på våra förskolor och i vår äldreomsorg, och på våra skolor som inte ger tillräckligt mycket kvalitet till våra barn.
Det är vad vi behöver. Ann-Sofie Alm behöver inte stå här och berätta för mig att deras politik ska stötta upp mitt bostadsområde. Ingen av oss har röstat på Ann-Sofie Alms parti.
Nooshi Dadgostar (V):
Min fråga går till Tomas Eneroth. I regeringsförklaringen fick vi höra att sjukförsäkringen ska ge ekonomisk trygghet vid sjukdom. Jag undrar hur den nuvarande regeringen ska lösa den frågan. Människor känner sig i dag jagade och misstänkliggjorda när det gäller sjukförsäkringen. De blir ifrågasatta och kränkta av Försäkringskassan. Många har inte längre förtroende för sjukförsäkringen.
En majoritet av metallarbetarna tror till exempel inte att de kan klara sin vardag om de skulle bli sjuka. Den borgerliga regeringen förstörde nästan sjukförsäkringen 2008 och skapade regler som var så hårda att vi fick den hårdaste lagen i hela OECD. Problemet är att den nuvarande regeringen inte har förändrat särskilt mycket, och väldigt många människor blir utförsäkrade.
Vad ska regeringen göra åt detta?
Nooshi Dadgostar (V):
Kan jag få Tomas Eneroths ord på att det kommer att bli enklare att till exempel få sjukersättning och att reglerna kommer att bli humanare under denna mandatperiod? Sedan Annika Strandhäll införde kravet på minskade sjuktal har avslagen tredubblats. Det är inte rimligt att vi har så hårda regler och att vi sticker ut i hela västvärlden med dessa hårda regler. Människor måste få sin sjukersättning när de blir sjuka.
Allvarligt sjuka kvinnor som har arbetat hela sitt liv får inte sjukersättning i dag. Vad svarar Tomas Eneroth på det?
Nooshi Dadgostar (V):
Statsministern! I veckan riktade LO mycket skarp kritik mot regeringens sjukförsäkringspolitik. Anledningen är att avslagen på ansökningar om sjukpenning har nästan sexfaldigats sedan 2014. Det är en mycket dramatisk ökning. Det är svårt att beviljas sjukersättning i Sverige i dag. Vi har OECD:s hårdaste regler för det. Det är många som drabbas av detta.
SVT rapporterade till exempel om 26-årige Martin, som är funktionsnedsatt. Han bor på ett omsorgsboende med dygnet-runt-personal som hjälper honom. Han behöver en coach för att kunna vara på arbetsmarknaden. Tack vare det har han haft ett jobb och fått aktivitetsersättning för det. Nu har Försäkringskassan dragit in den, vilket innebär att Martin är hänvisad till kommunens socialkontor.
Samma sak gäller Sture Eklund från Norrbotten, som har kämpat mot Försäkringskassan och fått rätt. Han har fått en dom på att han ska ha sjukpenning, men Försäkringskassan betalar ändå inte ut sjukpenning till Sture. Vad vill statsministern göra åt detta?
Nooshi Dadgostar (V):
Tack för svaret, statsministern! Det är ju också så att regeringen har beordrat Försäkringskassan att göra restriktiva bedömningar för att uppnå ett visst antal dagar som man inte får överskrida när det gäller sjukdagar. Kan statsministern lova att man tar bort ordern till Försäkringskassan att hålla nere dessa dagar? Det är ju det som gör att det blir så många avslag.
Nooshi Dadgostar (V):
Min fråga är riktad till socialförsäkringsminister Ardalan Shekarabi. Under coronapandemin har tusentals människor fått sina inplanerade operationer men också andra behandlingar inom vården och olika typer av rehabilitering i arbetsgivarens regi uppskjuten, vilket förstås är rimligt. Många av de personerna har inte kunnat arbeta och använder sig därför av sjukpenningen för sin försörjning.
Men i Sverige har vi sedan flera år tillbaka haft en mycket oflexibel sjukförsäkring och ett oflexibelt sjukpenningsystem. Det gör att man efter ett halvår inte kan fortsätta att få sin sjukpenning, och man blir prövad mot hela arbetsmarknaden. Man kan i princip inte försörja sig om man inte är mycket allvarligt sjuk. Det skapar ett väldigt stort problem för alla dem som har fått sin operation uppskjuten. Hur ska socialförsäkringsministern lösa den frågan?
Nooshi Dadgostar (V):
Det här är ingenting som bara händer i en pandemi. Före pandemin har detta hänt flera gånger. Man är mitt i en rehabilitering och kommer in i dag 180. Plötsligt blir man av med sin sjukpenning därför att Försäkringskassan börjar pröva mot hela arbetsmarknaden.
Tycker socialförsäkringsministern att det är ett problem i största allmänhet att vi har ett sjukpenningsystem som är så oflexibelt och som gör att människor blir utförsäkrade i stället för att gå tillbaka till ett arbete som undersköterska, sjuksköterska eller lärare?
Nooshi Dadgostar (V):
I många kommuner och regioner planeras nu för stora nedskärningar runt om i landet. Det är nedskärningar i vården, skolan och omsorgen. För många elever kommer detta att innebära att de inte kommer att få hjälp och stöd för att ta sig igenom sin utbildning. Det kommer att innebära längre vårdköer och ännu längre operationsköer. För många socialtjänster innebär det ännu större nedskärningar i förorterna.
Göteborg är ett exempel. I Vättleskolan i Angered ska personalstyrkan skäras ned med en tredjedel. I Botkyrka ska det dras ned 50 miljoner på skolorna. Jag vill fråga Stefan Löfven varför han vill lägga 10 miljarder mer på skattesänkningar än på vår gemensamma välfärd. Varför är det en bättre prioritering att sänka skatten än att stärka vår vård, skola och omsorg?
Nooshi Dadgostar (V):
Min fråga går till minister Ardalan Shekarabi. Den borgerliga regeringen införde en bortre parentes i sjukförsäkringen. Det var politiker och inte läkare som utförsäkrade människor. Vänsterpartiet och Socialdemokraterna tog bort den bortre parentesen från sjukförsäkringen. Det som har hänt nu är att i praktiken har vi fått en ny bortre parentes.
Efter 180 dagar är det i dag väldigt många människor som blir utförsäkrade och fråntagna sin sjukpenning. Många svenskar har i dag ihållande och svåra symtom från covid-19. Redan nu ser vi att Försäkringskassan utförsäkrar de personerna och vill att de ska gå in i arbetslivet igen.
Tycker ministern att det är rimligt att personer med svåra covidsymtom ska gå tillbaka till sina arbetsplatser och arbeta?