Linda W Snecker (V):
Jag vill inte heller påstå att Sverige har sämre förhållanden under häktningstiden. Men kritiken handlar om att vi har alldeles för långa häktningstider med den tillhörande isolering som våra restriktioner innebär. Om det skulle vara motiverat, som statsrådet menar att det är, måste det betyda att Sverige också har en extremt kriminell brottslighet - ovanligt kriminell jämfört med resten av hela Västeuropa.
Det skulle i så fall kunna motivera de långa häktningstiderna. Vad jag tycker är särskilt allvarligt, och som statsrådet nämner, är isoleringen som görs av barn. Barn häktas med restriktioner i Sverige. Man får tänka sig att det inte längre är den lilla biten mellan våra talarstolar här som det handlar om, utan det handlar om ett barn. Det är ett barn som man inte kan kontakta. Man vet inte hur barnet mår.
Man vet inte när barnet kommer att komma ut. Man vet att barnet har gjort någonting dumt, men du kan inte kontakta barnet, eller krama det. Det enda du vet med säkerhet är att när barnet kommer ut efter häktningstiden kommer det att må väldigt dåligt. År 2012 var 120 ungdomar mellan 15 och 17 år häktade i Sverige.
40 procent häktades i kortare tid än 14 dagar och 80 procent kortare än två månader. 80 procent hade restriktioner under 23 dagar. Det var alltså 120 barn. Barn sitter ofta häktade lång tid i Sverige, i ungefär 30 dagar. Detta drabbar barn extra hårt.
Isoleringen gör att barn får allvarliga hälsoproblem, overklighetskänslor, ångest, panik, tvångstankar och även en stark önskan att göra sig själva illa. Enligt Barnombudsmannen informeras inte barn i tillräckligt hög grad innan de häktas om sina rättigheter. De kan bli förhörda utan advokat och utan att föräldrarna är informerade.
Det värsta tror jag är att innan man hamnar i häktet som barn tillbringar man en tid i arresten, alltså hos polisen. Det brukar vara i ungefär fyra dygn. Förhållandena i arresten är att det finns en madrass på golvet. Det finns ingen möjlighet att ta kontakt med någon på utsidan. Om man läser Barnombudsmannens rapport Från insidan ser man hur barn och ungdomar berättar att just tiden i arresten var fruktansvärd.
Det var den värsta tiden i deras liv. De ser häktningen och häktningstiden som en befrielse. Enligt Rikspolisstyrelsen ska inte barn förvaras i arrest. Det ska finnas alternativ, till exempel under bevakning i ett förhörsrum eller någonting liknande. Men i rapporten från Barnombudsmannen har alla ungdomar man har träffat förvarats isolerade i en cell.
Därför undrar jag: Tänker statsrådet ta några initiativ för att se till att inga barn sitter i polisens arrest i fyra dygn? Vi har talat lite om vad isoleringen gör. Jag tror att vi är överens om, du och jag, att de två timmarna av gemenskap är en miniminivå för vad en människa klarar av när det gäller att inte ha kontakt med en annan människa.
Om man läser Kriminalvårdens årsredovisning för 2012, där målet är att varje person ska ha mer än två timmars interaktion och gemenskap, ser man att det bara är 5 av 41 restriktionsavdelningar som klarar av detta mål 2012. Det är bra att statsrådet nu följer Kriminalvårdens målsättning att bryta isoleringen för barn. Men om Kriminalvården inte ens kan bryta isoleringen för häktade vuxna krävs det lite mer än att statsrådet följer frågan.
Det behövs resurser. Det är precis det här som FN ständigt kritiserar.