KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Tysklind (L):
Jag kanske lät lite mer kritisk än vad jag var. Jag riktar naturligtvis inte någon kritik mot oppositionen för att man lyfter fram Malmö flygplats. Det är ett mycket bra exempel. Där gör man ett mycket bra arbete. Både Edward Riedl och jag har sagt att vi tycker att man gör ett mycket bra arbete. Men man måste ändå se syftet med en reservation om ett tillkännagivande till regeringen.
Det är ändå ett brett arbete som pågår på många flygplatser i Sverige i dag. Det är egentligen syftet med det som jag inte riktigt kan ställa mig bakom. Att man sedan gör ett bra arbete i Malmö och på Arlanda och säkert också på många andra ställen är helt uppenbart.
När det gäller Bromma flygplats har det hänt mycket sedan 1991. Men jag vill ändå hävda att det som framför allt har hänt under senare år och som jag tycker är oerhört viktigt handlar om det regionala inflytandet och prioriteringarna. Det har även en koppling till Bromma.
Även om Bromma ingår i det nationella basutbudet finns det i Stockholm en majoritet för att ha kvar Bromma. Det kan inte vi i riksdagen egentligen ändra på. Om Folkpartiet var emot Bromma flygplats 1991 har jag lite svårt att ta ställning till i dag.
Lars Tysklind (L):
När vi nu diskuterar måste alla saker vägas mot varandra. Precis som Edward Riedl har sagt vid ett flertal tillfällen finns det störningar från Bromma flygplats. Det kan man inte sticka under stol med. Men Bromma flygplats är ett väldigt viktigt nav för många små flygplatser i Sverige, och den ligger centralt. Edward Riedl talade om organtransporter och så vidare.
Det är alltså inte så enkelt som att vi i riksdagen kan säga att Bromma flygplats inte har något värde. Den skulle inte ha funnits om den inte hade haft det stora värde som den har. Att man har långa avtal har naturligtvis att göra med hur man ska investera och hur man ska planera. Det krävs långsiktighet i den delen.
Jag vill ta chansen och säga till Siv Holma att det är helt riktigt att Folkpartiet har ett stort miljöhjärta och att vi jobbar, har ett bra miljöprogram och så vidare. Som folkpartister är vi stolta över detta.
Lars Tysklind (L):
Först kan jag konstatera att det inte finns några transporter som är ett självändamål. De måste ha ett syfte och uppfylla någonting. Därför blir det svårt om man ska ställa denna typ av frågor: Hur mycket eller hur lite ska man resa? Från vår ideologiska synpunkt är det ett val som vi överlämnar till var och en att göra.
Politiskt ska vi skapa ett ramverk och få en hållbarhet ur ekonomisk, social och miljömässig synpunkt. Det är detta som jag tycker är det politiska uppdraget. Men en transport är aldrig ett självändamål, utan den måste ha ett syfte.
När det gäller rekyleffekter vill jag nog påstå att det i dag finns så starka ekonomiska incitament att jag inte tror att någon som sänker sina bränslekostnader kör mer bara för den sakens skull. Jag tror att man är ganska glad för att man har lyckats sänka bränslekostnaderna.
Det som jag personligen undrade lite över ett tag var när vi gick över till biobränslen, exempelvis etanol, och inte samtidigt effektiviserade bilarna utan körde dem på väldigt mycket etanol. Om man gör den typen av effektiviseringar och klimatsatsningar är det någonting som är fel i systemet.
Jag vet inte vilka belägg Annika Lillemets har för att dessa rekyleffekter är så stora på längre sikt.
Lars Tysklind (L):
Först gäller det detta med olika transportsystem och att man om det inte finns tåg kanske kan ta flyget och vice versa. I ett konsumentperspektiv är det, tror jag, viktigt att det finns alternativa transportsätt och att man kan välja det som utifrån befintliga förutsättningar är bäst. Någon gång väljer man flyget, en annan gång tåget. Det är inte givet att bådadera ska finnas på samma sträcka.
Att ordna ett sådant system tror jag skulle vara ett alldeles för planekonomiskt tänk. Sådant här är ju också individuellt. Man har olika behov vid olika tillfällen. Buller är ett gissel; så är det. Det är konstaterat att buller är ett hälsoproblem. Även det jobbar flyget med. Det kan gälla hur inflygningar görs, vid vilka tidpunkter man flyger och så vidare.
Bromma har en del restriktioner när det gäller tidpunkter just på grund av störande buller, nattbuller och annat. Det är klart att den faktorn måste tas med när man planerar.
Lars Tysklind (L):
Jag kan börja med att instämma i infrastrukturministerns svar. Jag har väl egentligen inget att andra mot det. Jag tycker dock att det är viktigt att vi här ser på helheten och det långsiktiga perspektivet. Utan tvekan är det så att regeringen, Stina Bergström och jag har en liknande verklighetsuppfattning när det gäller det långsiktigt eftersatta underhållet av järnvägsnätet.
Det är helt uppenbart att regeringen är medveten om och jobbar väldigt långsiktigt och konsekvent med detta. I det sammanhanget är grunden och det som är viktigt naturligtvis det långsiktiga. Anslagsnivån för drift och underhåll har höjts betydligt. Den ligger nu på 5,2 miljarder i stället för som tidigare 3,8 miljarder.
Stina Bergström refererade till processen som pågår i trafikutskottet kring vårändringsbudgeten. Vi hade som sagt en dragning i trafikutskottet i går med representanter för både regeringen och Trafikverket. Att det finns skillnader mellan år när det gäller drift- och underhållspengar till järnväg var helt uppenbart, och man visade väldigt tydligt vad det berodde på.
Det var ett tydligt stapeldiagram, där man såg att den höjda anslagsnivån låg som en trygg och säker grund i botten. Att det sedan blev skillnader berodde på - och det kunde man tydligt se - att det görs extrasatsningar. Det är naturligtvis en följd av att regeringen verkligen jobbar seriöst med frågan för att långsiktigt komma till rätta med det eftersatta underhållet.
Vidare redovisades väldigt tydligt detta med att arbeta med anslagskredit och att det är ett helt naturligt sätt att arbeta. Det beror mycket på att man inom just detta område är väldigt beroende av flexibilitet och att kunna göra insatser. Man visade hur anslagskrediterna varit både minus och plus över tid. Det kändes alltså väldigt tryggt. Det är så man arbetar, och man har arbetat så under en lång tid.
Detta är ingen ny företeelse. Som generaldirektören för Trafikverket sade har det ur verksamhetens synpunkt ingen betydelse hur man administrerar pengarna och var de kommer ifrån. Herr talman! Sedan blir det väldigt mycket diskussion om anslagsnivåer.
Jag skulle nog vilja framhålla en annan del av arbetet som jag tror är minst lika viktig och där regeringen verkligen jobbar brett, och det är att få det till system så att de pengar som finns används effektivt. Vi har fått en del rapporter från Riksrevisionen som har visat att det historiskt har funnits brister.
Samtidigt, när vi har haft diskussioner i riksdagen i dessa sammanhang, har vi kunnat redovisa att regeringen jobbar väldigt brett för att få till en bättre uppföljning, en bättre analys och även en bättre återrapportering till riksdagen för att vi ska kunna veta att pengarna används effektivt. Det är alltså en delad frågeställning.
Det handlar dels om att tillföra de resurser som krävs och dels om att använda dem effektivt. Nu blir det mer en diskussion om pengarnas väg fram till verksamheten, men som sagt: Generaldirektören var väldigt tydlig med att det ur verksamhetens synpunkt inte hade någon betydelse på vilken sätt pengarna togs fram. När spaden sattes i jorden märktes inte det.
Lars Tysklind (L):
Jag har egentligen inte så mycket att tillägga. Men jag tycker att det är väldigt bra att infrastrukturministern ger ett så tydligt besked om att det är 800 miljoner och att det de facto är nya pengar. Man har från Trafikverkets sida konstaterat att det är ett viktigt stöd i det långsiktiga arbetet för att öka järnvägsnätets tillförlitlighet.
Att Trafikverket nu på sin hemsida redovisar detta objekt för objekt gör det väldigt konkret. Det är naturligtvis ett utslag av det arbete som regeringen och myndigheterna har gjort för att effektivisera användningen av pengar. Man visar svart på vitt vart pengarna går.
Lite kopplat till den föregående interpellationsdebatten kan man utläsa till exempel att Öresund och väst skulle få ungefär 170-180 miljoner. Man kan se vart pengarna går, och det blir väldigt konkret. Som sagt är det viktiga beskedet att det är nya pengar. Det är ett väldigt tydligt svar på frågan. Anslagskredit är ett naturligt sätt att arbeta.
Det har vi också fått besked om.
Lars Tysklind (L):
Vi är nog helt eniga om att vi har ett problem, men det problemet har funnits länge i Sverige. Det byggs för lite. Den stora skillnaden är vilken strategi vi har för att förändra det. Från Alliansens sida har vi sedan vi tillträdde 2006 haft en konsekvent strategi att i olika steg ändra regelverket så att det blir långsiktigt och stabilt. Det är ju egentligen det som alla har efterfrågat.
Vi har inte diskuterat subventioner i dag men har haft den diskussionen tidigare. Det var ingen som egentligen efterfrågade subventioner. Vad man efterfrågade var ett stabilt, långsiktigt regelverk. Jag sade inte att ni var bakåtsträvande. Jag sade att ni var tillbakablickande när det gällde lösningar.
Fast det är kanske ordklyverier, så det kan vi väl lämna därhän. När man renoverar fastigheter måste fastighetsägaren till syvende och sist vara den som tar ansvar för sin fastighet och vidtar de åtgärder som han anser vara nödvändiga för att upprätthålla fastighetens skick.
Det är när man kommer i den situationen att man hamnar i ganska stora hyreshöjningar som den här skyddsregeln måste slå till. Man får då en rimlig tid på sig att successivt införa en högre nivå.
Det finns med i hyressättningssystemet, och det hyressättningssystemet togs fram med bostadsmarknadens parter, så jag tycker att det är ett välförankrat system. 60-procentiga höjningar, som du tog upp som ett exempel, är naturligtvis extremt högt. Då är den här skyddsregeln extra värdefull, och då antar jag att det måste vara en ganska lång övergångsperiod.
Lars Tysklind (L):
Jag får väl konstatera igen att det här naturligtvis är en balansgång. Fastighetsägaren har ett ansvar för att fastigheten hålls i gott skick, och det får inte ge orimliga konsekvenser för hyresgästen. Det är därför den här skyddsregeln är med i hyressättningssystemet.
Att det är olika i olika delar av landet tror jag inte har så mycket med politiskt styre att göra över huvud taget, utan det har att göra med att man har helt olika förutsättningar. Eva Bengtson Skogsberg tog upp det förut. Vi hamnar ofta i en Stockholmsdiskussion, om man uttrycker sig så. Jag tror att ni förstår exakt vad jag menar.
I andra delar av landet har man balans på ett annat sätt. Detta beror naturligtvis på att Stockholm har stor inflyttning och sådant. Då är det ett tryck på bostadsmarknaden. När det blir stor efterfrågan har vi ett system där vi inte kan möta den med ett utbud. Det är precis detta som är Alliansens strategi för att skapa ett regelverk som gör att utbudet verkligen kan möta efterfrågan.
Lars Tysklind (L):
Vi kan väl vara överens om att förvärvslagen inte hade fungerat när den togs bort. Det säger Hillevi Larsson också. Det var en annan förvärvslag som hon egentligen hade velat ha. Nu valde vi den här vägen, att ta bort förvärvslagen, för den var ineffektiv. Vi stärkte då bostadsförvaltningslagen. Nu får vi se vad det har för utfall.
Jag kommer så väl ihåg vår diskussion om att ta bort förvärvslagen. Det togs fram många exempel, bland annat från Malmö. Där var det faktiskt mycket vanvård. Det hade då förvärvslagen inte kunnat förhindra. Då känns det bättre att ha en lagstiftning där man kan ingripa om någonting verkligen sker. När det gäller byggandet är det viktigt att få i gång det totala byggandet.
I alla bostäder som byggs lär ju någon bo. Och alla bostäder som byggs gör att det ändå blir en rotation bland de bostäder som finns. Det är också viktigt att man frigör bostäder. Ungdomar, som vi pratar om, är nästan helt beroende av att man får loss äldre hyresrätter på marknaden. Det är ju de som har en rimlig prisnivå.
Det beror naturligtvis på hur mycket man tjänar och så vidare, men vi ska absolut inte underskatta den här flyttkedjan. När det gäller ombildningarna tycker jag att det också är en balansgång. Det är ändå människor som väljer att ombilda. Det är inte någon som politiskt bestämmer att de ska ombilda. Det handlar om enskilda människors val. De vill faktiskt ta hand om och ta ansvar för sin bostad.
Lars Tysklind (L):
Jag har egentligen inte mer att tillägga kring förvärvslagen och bostadsförvaltningslagen än att vi har ändrat systemet och gått från ett ineffektivt system till ett annat regelverk. Det måste naturligtvis följas upp så att man kan se att det är effektivt, annars måste man vidta andra åtgärder. I den situationen är vi i dag. Det har gått för kort tid för att man ska kunna utvärdera det.
Det är naturligtvis lätt att säga att ombildning till bostadsrätter, och i framtiden förhoppningsvis även ägandelägenheter, bara handlar om klipp och att det är det som är huvuddrivkraften. Men det tror inte jag.
Jag tror faktiskt att enskilda människor vill ha bostäder i en viss upplåtelseform för att bo i. Den huvudsakliga anledningen till att man köper en bostad är att man ska bo där själv. Vi är helt överens när det gäller blandade upplåtelseformer. Det är någonting man kan eftersträva. Det delade ansvaret som finns mellan stat och kommuner när det gäller bostäder ska vi inte heller glömma bort.
Staten och vi måste skapa ramverk så att kommunerna kan agera inom de ramverken. Det är väldigt viktigt att det samspelet fungerar.
Lars Tysklind (L):
Det är möjligt att jag kommer undan för lätt och att jag inte förstår, men jag tror heller inte riktigt att Jan Lindholm har förstått vad jag sade när det gäller om detta är en politisk fråga. En enskild upplåtelseform kan inte vara en politisk målsättning, utan den politiska målsättningen för mig och Folkpartiet är att vi ska ha ett regelverk som gör att de enskilda människorna kan välja bland de upplåtelseformer som finns.
Naturligtvis är det precis som Jan Lindholm säger: Det här fungerar inte överallt. Det är precis därför som vi har en strategi inom Alliansen för att skapa detta regelverk. Det är ingen slump att vi håller på och utreder hur man ska kunna få hyresrätten att fungera bättre. Vi måste syna allting för att se var hakarna finns.
Jan Lindholm sade till exempel själv att om det finns en efterfrågan på och en kö till någonting så borde varan komma fram på något sätt. Det är väldigt viktigt att vi tittar på de saker vi nämnde här. Vi kanske även måste gå in och titta på skatter och sådant för att få bort de hinder som finns.
Finns det en efterfrågan måste vi förstås ha ett system som kan skapa ett utbud som möter denna efterfrågan.
Lars Tysklind (L):
Det är riktigt att vi bytte strategi när det gäller förvärvslagen kontra bostadsförvaltningslagen, eftersom vi såg att det var ett ineffektivt system. Vi såg att det som skulle vara förebyggande inte fungerade. Då valde vi helt riktigt den vägen att vi tog bort förvärvslagen och förstärkte bostadsförvaltningslagen. Vi tror att det är den bästa vägen att gå.
När det gäller långsiktiga spelregler kommer vi säkert med tiden att hamna i något slags mainstream här också, men det som var utgångspunkten när Alliansen tog över var att det blev en helt ny strategi som innebär att vi nu skapar långsiktiga spelregler - utan subventioner, märk väl.
Subventioner är någonting man får ta till när det inte fungerar, så naturligtvis är målsättningen att få ett system utan subventioner att fungera. Det var ingen som tidigare frågade efter de subventioner som fanns, utan man efterfrågade just det som Alliansen har börjat bygga upp. Precis som jag nämnde i den förra repliken görs utredningar kring hyresrätten.
Det är lätt att rycka olika uppgifter från olika ställen, och därför är det väldigt viktigt att faktiskt utreda och se vad det är som är effektivt att förändra, om man nu ska förändra. Utsträckta händer eller inte är det viktigt att vi fortsätter att följa den här diskussionen. Vi har ju samma verklighetsbild, det vill säga att så länge det inte byggs tillräckligt får vi problem.
Ska man kunna ha en marknad där enskilda människor ska kunna göra val mellan olika upplåtelseformer måste vi ha ett regelverk som fungerar.
Lars Tysklind (L):
Jag sade att det är viktiga sakfrågor som tas upp, men jag sade också att man måste ha ansvarsfördelningen i lagstiftningen väldigt klar för sig. I den lagstiftning som finns i dag, den nya plan- och bygglagen, finns ju redskapet att beakta de sakerna, och det är man skyldig att göra. Det gäller allt från klimataspekter till tillgänglighetsaspekter. Det måste tas med.
Det gäller även tillgången till grönområden och parker. Allt detta står i klartext i plan- och bygglagen. Då kan vi inte i nästa steg som statlig instans gå ned och peta i detta system, utan då måste vi ha tilltro till att kommunpolitikerna klarar detta. Och jag har en väldig tilltro till att de gör det. Vi kan inte ha resonemang om att en kommunpolitiker inte har kraft att stå emot och inte kan diskutera med näringsliv och sådant. För det är inte sant.
Det här fungerar betydligt bättre ute i kommunerna än vad ni beskriver.
Lars Tysklind (L):
Jag har jobbat ganska mycket med plan- och bygglagen under mina dagar. Jag får lov att säga att den nästan personifierar den lokala demokratin. Det är, så att säga, en avvägningslag som bygger på dialog och samråd med medborgare, organisationer och företag. Det är ramen för den dialog som kommunen har att göra.
Sedan gäller det återigen det här med parkeringsplatser. När det gäller den frågan kan kommunen faktiskt bestämma att det ska vara noll om den vill. Man kan bygga studentbostäder och säga att det inte behövs några parkeringsplatser alls. Det räcker med den gatuparkering som finns. Det står kommunen fritt att göra.
Jag har mycket svårt att tänka mig den kommun som medvetet, om man ska bygga studentbostäder, går in och hindrar den byggnationen genom att sätta höga krav på parkeringsplatser. Då har man ju från den kommunens sida missat hela den planeringen, och det tror jag inte att man gör. Jag skulle vilja se om det finns ett sådant exempel i verkligheten. Jag har svårt att tro det.
Lars Tysklind (L):
Det är bra, Jan Lindholm, att vi har delade erfarenheter kring planläggning! Vi har kanske olika erfarenheter också, och jag vill bara som en liten kommentar säga att alltid när man planerar på kommunal nivå måste man ta hänsyn till att sådant här ändrar strukturen. Det som Jan Lindholm tog upp med handelsstrukturen ingår i planläggningsprojektet - man måste se vad som händer med närhandeln och så vidare.
Men det förändrar inte min inställning att det är staten som gör ramverket och kommunen som gör avvägningarna. Sedan har kommunerna dialog och samverkan med länsstyrelsen och dessutom en samrådsplikt, så staten kommer också in i kommunernas planläggning och ger råd.
När det gäller det här med sjuka hus kan man leta efter vem som bär skulden och fundera över vem som ska rätta till det. Vi var inne tidigare på vems ansvar det är, och jag håller med om att det är otroligt viktigt med forskning och att man försöker ta reda på vad det är som gått snett. Jag vet att Jan Lindholm är väldigt kunnig på det här området.
Det finns ju material som i sig inte ger några problem men ihop med andra blir det katastrof, och det finns material som är bra om de är torra, men tillför man fukt blir det emissioner som ger sjuka hus.
Det som pågår nu på Regeringskansliet - för att få fokus på den enskildes rätt, så att säga - är att man tittar på avvägningen mellan ansvarsbiten i plan- och bygglagen och konsumentlagstiftningen och att man måste koppla ihop dem på något sätt. Det här är ju ett område där konsumenten har varit svagare än inom andra områden, och det är högst olyckligt.
Lars Tysklind (L):
Naturligtvis får det inte vara så. Det finns många exempel på när de här processerna har tagit alldeles för lång tid och att man inte har tagit det på allvar. Jag tror att det är en svängning på gång eftersom det finns så många exempel. Det här med att det till syvende och sist är byggherrarna och fastighetsägarna som är ansvariga är vi också helt överens om.
Det måste i det första skedet vara den som bygger huset som är ansvarig, och när det har gått ett antal år måste det om det händer något vara fastighetsägarna som är ansvariga för att förändra saker och ting. En viktig del i det här sammanhanget är att det görs rätt från början.
Tittar man på den nya plan- och bygglagen och processen i dag ser man att tillsynsbiten under byggprocessen är mer strukturerad, och förhoppningsvis kommer den att bli bättre än vad den har varit. På sikt kommer det att göra att man inte får nya sådana här sjuka hus, som Jan Lindholm uttryckte det. Det är en del av det hela.
Sedan har vi de här husen som redan har byggts, och jag kan bara hålla med om att det är väldigt viktigt att man tar människor på allvar när de meddelar att de mår dåligt. Jag tror att kunskapen finns. Det statliga ansvaret är först och främst att ha en lagstiftning som fungerar på plats, och det här med forskning och kunskapsspridning är också ett statligt ansvar.
Boverket har jobbat med frågan om att sprida kunskap om detta, men det går säkert att göra ännu bättre. Naturligtvis kan vi aldrig vara riktigt nöjda om folk mår dåligt i de hus som de bor eller jobbar i.
Lars Tysklind (L):
Det är precis det jag försökte säga från talarstolen, att det gäller att hålla sig vaken om det här ska bli gjort. Det kommer naturligtvis att vara en process. När det gäller utvärdering av pågående projekt tror jag egentligen att det här är ett arbete som inte kommer att ta slut 2015. År 2015 har vi en viss kunskap utifrån det som har byggts och de projekt som har hunnit utvärderas fram till dess. Utifrån den kunskapen får man ta nästa steg.
Om vi nu pratar om att detta var det första steget tar man nästa steg utifrån den nya kunskapen. Jag tror aldrig att det här utvärderingsarbetet blir färdigt, utan det kommer hela tiden att komma nya typer av lösningar. Jag vet att det diskuteras kring det här med passivhusstandard. Om man nu pratar om branschen, som det är populärt att hänvisa till, kan jag säga att det finns de inom branschen som säger att passivhus är en typ av teknik, men det finns även andra typer av teknik.
Man kallar det för lågenergibyggnader och så vidare, som bygger på någonting annat. Det här med utvärderingar är alltså någonting som vi hela tiden måste jobba intensivt med.
Lars Tysklind (L):
Jag tror absolut att man kommer att klara den här processen. Det är precis som Kent Persson säger. Det finns stor erfarenhet av passivhus, både flerfamiljshus och enskilda villor, på många orter i Sverige. De flesta av dem som har uppförts - bland annat känner jag väl till passivhusen på Älvstranden i Göteborg - har uppförts med företagsekonomisk lönsamhet.
Det är ingen tvekan om att det just där och med den tekniken var bra. Sedan är frågan om man ska göra det till en generell regel. Det kommer väl inte att gå till så att regeringen bygger demonstrationsobjekt här och var, utan man samlar naturligtvis ihop kunskapen. Det byggs och kommer att byggas också på privata initiativ den typen av hus lite varstans i Sverige. Man kan därför få kunskap.
Jag tror inte att kunskapen bara kommer att finnas i Göteborg, i Alingsås och i Lidköping - jag vet att det finns någon villa där. Den kommer naturligtvis att dyka upp i hela Sverige. Det gäller att samla in kunskapen. Det är ju inget, så att säga, isolerat mönster och demonstrationsobjekt. Det är många beställare som kommer att beställa den typen av hus, som man kan få erfarenhet av.