KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Romson (MP):
Jag såg att interpellanten Jens just klev in i salen. Det var ju bra. Vi har debatterat detta flera gånger. Jens Holm har frågat mig om jag kommer att verka för att Sverige ska lämna in ett eget klimatåtagande, INDC, till FN:s klimatkonvention som går utöver och kompletterar det som EU har presenterat. EU:s medlemsstater agerar gemensamt inom FN:s klimatförhandlingar.
Ett tydligt exempel är att vi i Kyotoprotokollet har gemensamma åtaganden om att minska utsläppen av växthusgaser och att vi enats om att fortsätta agera gemensamt inom den nya överenskommelse som jag, Jens och andra hoppas ska slutas i Paris. EU har också i hög utsträckning en gemensam klimatpolitik, genom gemensamma målsättningar för flera sektorer, handelssystem för utsläpp och andra regleringar på klimat- och energiområdet.
Stats- och regeringschefernas beslut vid Europeiska rådet 2014 om ett nytt klimat- och energiramverk till 2030 inkluderade ramarna för det fortsatta EU-arbetet. Mot denna bakgrund lämnade EU i mars ett förslag till åtagande, alltså en INDC, till klimatkonventionen om att minska utsläppen inom EU med minst 40 procent till 2030. Åtagandet var i allt väsentligt detsamma som det beslut som Europeiska rådet tog i oktober.
Det är ännu oklart vilket ansvar Sverige kommer att ha för det EU-gemensamma utsläppsmålet. Den diskussionen påbörjas i EU först efter Parismötet. Svaret är alltså att jag inte kommer att verka för att Sverige ska skicka in en egen INDC till FN, eftersom EU-länderna agerar gemensamt i klimatförhandlingarna. Jag vet heller inget annat EU-land som tar fram en nationell INDC.
Som bekant anser regeringen att EU borde ta ett större ansvar för utsläppsminskningar, och vi anser att 50 procents minskning till 2030 är mer i linje med EU:s ansvar och förmåga. Vi driver på att för EU ska kunna höja sin ambition ytterligare såväl före som efter Parismötet, inklusive genom internationella utsläppskrediter.
Den INDC som EU lämnade var i hög grad fokuserad på utsläppsminskningar, och det gäller även för kommissionens meddelande om Pariskonferensen. Regeringen vill tydliggöra att vi ser klimatanpassning och medel för genomförande såsom finansiering, teknikutveckling, teknikspridning och kapacitetsutveckling som centrala pusselbitar i ett nytt klimatavtal och avgörande för ett framgångsrikt klimatarbete.
Därför menar Sverige och regeringen att EU i god tid före Parismötet behöver tydliggöra och kommunicera sina ställningstaganden också i dessa frågor. Det är viktigt, inte minst för att skapa allianser med de länder som är mest utsatta för klimatförändringarnas effekter. Genom att Sverige höjer takten i klimatarbetet på hemmaplan och stöder fattiga länders klimatomställning till ett hållbart samhälle visar vi ledarskap.
Genom kraftfulla bidrag till FN:s gröna klimatfond visar Sverige att vi förstår de utmaningar som många utvecklingsländer står inför. Kring detta har Sverige kommunicerat klart och tydligt. Att ambitionerna och ansträngningarna har ökat märks i de många utlandskontakter jag har i förberedelserna inför Parismötet. Sveriges ökade takt i klimatarbetet både nationellt och globalt välkomnas av många som ser Sverige som en förebild.
Åsa Romson (MP):
Det är en oerhört angelägen debatt att föra kring hur vi kan få ett så starkt, tydligt och robust ramverk för jordens klimatutsläpp som vi hoppas med ett avtal i Paris senare i höst. Det är oerhört viktigt att alla länder visar en öppenhet och en förmåga att förhandla, för att helt enkelt enas om ett sådant ramverk. Om vi inte kan enas blir det ju inget ramverk.
Ett sätt att enas och säkerställa att det blir så ambitiöst och robust som möjligt är att driva på de aktörer som kan säkerställa att vi får ett bra ramverk. Det är riktigt att de flexibla mekanismerna i Kyotoavtalet tillåter länder som antog avtalet, bland annat EU-länderna och Sverige, att använda internationella krediter som ett sätt att nå sina egna mål. Men vi kan sedan själva bestämma hur vi vill räkna våra nationella mål.
Där har jag tydliggjort att regeringen ser som grundförutsättning att man räknar nationella mål med nationella åtgärder. Så gör också EU nu. När man säger minus 40 är det nationella åtgärder som man åsyftar. Men det innebär inte att man inte också kan och bör arbeta med andra verktyg.
Klimatanpassning kommer att vara en oerhört viktig fråga för om det här avtalet i praktiken kommer att driva på för en bra utveckling och också kommer att hitta det sammanhang där utvecklingsländer och iländer kan komma samman. Det var det som Kyotoavtalet brast i delvis, att man inte fick tillräckligt många länder att ställa upp på det. Därför är Sverige en pådrivande kraft för att klimatanpassning ska få en tydligare roll i EU:s förhandling.
Vi stöder också detta skarpt genom att från finansieringshåll säkerställa att Sverige är med och gör mer än sin roll för att säkerställa att de här mekanismerna internationellt gör att utvecklingsländer får hjälp i anpassningsarbetet. Fattiga länder ska ha hjälp för klimatanpassning. Annars får vi inte ett globalt klimatarbete som fungerar.
Åsa Romson (MP):
Även jag tackar för engagerade debattinlägg. Jag vill betona att regeringen har en politik när det gäller flygplatser i Sverige där vi konstaterar att dessa på många ställen utgör en oerhört viktig grund för inte minst alla som nyttjar flygplatserna i dag. Men vi ser också ett dynamiskt perspektiv. Flygplatserna i Sverige är stadda i utveckling och i förändring.
Vi ser inte negativt på att man, med den historia som finns, har lagt ned inte minst flera mindre flygplatser av ekonomiska skäl men också för att marken kan användas på annat sätt. Jag nämner igen Bulltofta, Torslanda, Tullinge och Barkarby som sådana exempel.
En del vill i denna debatt haussa upp det och säger att det alltid finns en konflikt och att man är emot flyget så fort man lägger ned en flygplats för att i stället använda markområdet till någonting annat och att det är negativt. Tvärtom tror jag att vi ska bejaka en utveckling där vi gör smartare städer i stadsutvecklingshänseende och att vi mycket starkt bejakar bostadsbyggande på de orter där vi i dag har stor bostadsbrist.
Jag och regeringen är övertygade om att det är en negativ faktor när det gäller till exempel arbetsmarknadspolitiken att vi har arbetskraftsbrist på flera ställen på grund av att de arbetssökande inte har någonstans att bo. Beträffande transporterna i hela Sverige behövs det stora satsningar på tåg. Det är en enorm uppgift att reda ut en mer fungerande tågtrafik.
Det tror jag också i förlängningen kommer att leda till att en del flygplatser kommer att se det som lämpligare att de slås ihop för att det ska ges större resandemöjligheter i tåghänseende.
Har man perspektivet att samhällen utvecklas och anser att sådan utveckling till stora delar är god, tror jag att en sådan utveckling även miljömässigt skulle värna Sverige om vi ser fler tåg och mer täta städer i Sverige framöver.
Åsa Romson (MP):
Vi fortsätter med en interpellation från Anders Forsberg, som har frågat mig hur stor skogsareal som regeringen menar att vi definitionsmässigt skyddar i dag och hur stor andel av Sveriges skogsareal som regeringen anser att vi behöver avsätta genom formella och frivilliga skydd. Statistiska centralbyrån har i maj 2015 redovisat statistik om skyddade områden i Sverige per den sista december 2014.
Av redovisningen framgår att 3,7 procent av den produktiva skogsmarken har ett långsiktigt skydd enligt miljöbalken. Jag har ingen annan uppfattning i den frågan. Till detta kommer områden där det långsiktiga skyddet är säkrat men där länsstyrelsernas beslutsprocess ännu inte är slutförd.
Det finns ca 400 öppna ärenden hos länsstyrelserna om bildande av naturreservat där markersättningsfrågan är helt löst men där det återstår att fatta ett formellt beslut om inrättande av reservat och genomföra de praktiska åtgärder som behövs i form av gränsmarkering och skyltning. Därutöver finns 0,1 procent produktiv skogsmark i ett tidsbegränsat skydd som naturvårdsavtal.
Totalt uppskattas att ca 5 procent av den produktiva skogsmarken i dag har eller i närtid kommer att få ett formellt skydd. Utöver de formellt skyddade områdena avsätter skogsbruket på frivillig basis ca 5 procent av den produktiva skogsmarken. Det finns ytterligare värdefulla skogar som behöver skydd. Naturvårdsverket har redovisat att de kända arealerna omfattar ca 880 000 hektar produktiv skogsmark nedanför den fjällnära gränsen.
Den exakta arealen av oskyddade värdekärnor är okänd, men Naturvårdsverket bedömer att den totalt kan uppgå till 1,3-1,5 miljoner hektar produktiv skogsmark nedanför den fjällnära gränsen. Det är i dag inte klarlagt i vilken grad de frivilligt avsatta områdena omfattar dessa områden. Regeringen har en tydlig ambition att skyddsvärda skogar inte ska avverkas utan bevaras antingen genom formellt skydd eller frivilliga avsättningar.
Stora ansträngningar bör göras av såväl staten som skogsbruket för att skyddsvärda skogar inte ska avverkas. Skydd av värdefulla skogar är en prioriterad fråga för regeringen för att uppnå miljökvalitetsmålen och bevara den biologiska mångfalden. Regeringen föreslår därför i vårändringsbudgeten att anslagen till Naturvårdsverket att använda för skydd av värdefulla områden ökas med 250 miljoner kronor under 2015.
Från och med 2016 aviserar regeringen i vårpropositionen en ökning med 590 miljoner kronor. Därutöver aviseras en ökning av Skogsstyrelsens anslag med 100 miljoner kronor för skydd av skog från och med 2016 och framåt.
Åsa Romson (MP):
Tack för en debatt om kärnvärdena i hur vi ser på den svenska skogen. Jag anser att vi har en stor samsyn i riksdagen om att vi ska både bevara de höga naturvärdena i den svenska skogen och bedriva ett långsiktigt hållbart skogsbruk som är oerhört viktigt för vår ekonomi och för landsbygdsnäringarna.
Jag menar att dessa är förenliga, men bara om vi vågar ta varje steg mot att också modernisera synen på hur ett skogsbruk kan bedrivas på bästa möjliga sätt utifrån miljöhänsyn. Ny kunskap kommer in. Det är därför inte konstigt att man tittar på frågorna. Det har också Skogsstyrelsen gjort.
Framför allt skogsägarna själva har i allt större utsträckning börjat efterfråga bruksmetoder och finlemmad kunskap om avverkning, inte minst för att få högre värde på den avverkade skogen. Den skog som är bra för timmervärdet ska avverkas medan annan skog får stå orörd. Där kommer andra värden att växa till.
Inte minst ser vi att turist- och rekreationsvärdena ökar starkt. I alla ekonomiska kalkyler är det de värdena som kommer att öka mycket. Jaktintressena är starka. Det gäller även bär- och svampplockning. Det gäller också rent rekreationsmässigt. Det blir allt tydligare att även i fråga om folkhälsan har naturen och skogen ett starkt värde.
Där kommer regeringens särskilda satsningar på att stärka närnaturområden att spela in. Med en allt större del av befolkningen som bor i städer finns det ett starkt behov av att säkerställa att den gröna infrastrukturen kommer med. Men det var inte detta interpellanten frågade om. Frågan handlade om hur mycket formellt och informellt skydd det finns för den svenska skogen. Varför finns det informella skyddet?
Med ett starkt produktionsintresse i svenska skogen har det vuxit fram ett oerhört behov av att tydliggöra områden där det inte finns produktionsskog. Kan det vara andra produktionsmetoder i skogen? I förlängningen finns långsiktiga och miljövänliga produktionsmetoder. Om vi når så långt behövs inga formellt avsatta områden över huvud taget.
Men dagens produktionssätt i skogen bygger på att värdekärnor bevaras. Det bygger på att vi har formella och informella avsättningar av områden där det inte ska råda normalt skogsbruk. Det är det som gör det möjligt för arterna i den skogen att berika övriga skogsområden.
Det är dagens skogsbruksmetoder som gör att kraven på det formella och informella skyddet av skogsområden är så starkt. Jag har som minister ingen annan uppfattning än Naturvårdsverkets redovisning, som omfattar ca 880 000 hektar produktiv skogsmark nedanför den fjällnära gränsen som har behov av skydd.
Jag är också angelägen om att de 400 öppna ärenden om skydd för skog som finns på länsstyrelsen ska få ett formellt avslut så att de skogsägarna får betalt för intrånget som det ytterligare formella skyddet betyder. Det är viktigt för att miljömålet Biologisk mångfald ska kunna uppnås. Det var också därför viktigt för regeringen att höja anslagen för skydd av skog i budgeten.
Det behövs ett skogsbruk som genererar avkastning i form av näringsprodukter - som Sverige av tradition har - och samtidigt säkerställer den långsiktiga hållbarheten i skogen.
Åsa Romson (MP):
Jag tackar för meningsutbytet om hur vi kan se på behovet av att skydda värdefulla skogar i Sverige. Det är tråkigt att Sverigedemokraterna uppenbarligen inte instämmer i miljömålet Levande skogar, ett miljömål som de flesta svenskar anser vara ett viktigt och bra mål. Sverige är ett skogsland. Utan levande skogar kan man verkligen fråga sig hur landet ska utvecklas också i en hållbar riktning.
Det är också tråkigt att man från Sverigedemokraternas sida indikerar att man inte ser något behov av ytterligare skydd av värdefulla skogar, trots att Naturvårdsverket tydligt pekar på att nästan 1 miljon hektar behöver ytterligare skydd. Man säger också nej till den satsning som regeringen gör för att skogsägarna ska få betalt när naturreservat inrättas. Jag delar däremot interpellantens syn på att skogen ur näringssynpunkt är en värdefull resurs för hela Sverige.
Det gäller också rekreation, livskvalitet och att hela Sverige kan leva. Vi ska vårda och värna den resursen, och det ska vi göra med de bästa metoderna vi har. Med dagens skogsbruk finns en balans i att skydda områden där den värdefullaste skogen finns för att ge livsnerv till hela skogslandskapet.
I andra områden finns produktivt skogsbruk, som ska utövas hänsynsfullt och med långsiktig miljöhänsyn för ögonen. Men utan de skyddade skogarna kommer miljömålet Levande skogar inte att uppfyllas. Jag hoppas nå en samsyn i riksdagen om att genomföra det miljömålet.
Åsa Romson (MP):
Jag är glad att Ola Johansson på slutet nämner att det finns många kommuner som gör saker och ting bra. Det vi har sett där man har kunnat vidareutveckla avfallshanteringen på ett bra sätt är nämligen att det är kommunerna som tillsammans med privata entreprenörer - för det är en växelverkan och ett samarbete i de allra flesta delar av Sverige - har kunnat leverera tjänster som i väldigt stor utsträckning har underlättat för de enskilda.
Det är ju vi enskilda i hushållen som ändå gör grovjobbet när det gäller om avfallet ska lämnas på ett så miljöbra sätt som möjligt, så att det kan tas om hand med hög återvinningsgrad och på ett miljöbra sätt.
Det är för att vi har sett dessa initiativ från kommunerna - och för att vi hör att majoriteten av kommunerna verkligen önskar få ansvar för insamlingen också när det gäller förpackningar, för att kunna ta ett helhetsgrepp - vi gör detta, och det var också därför avfallsutredaren föreslog det i sitt betänkande.
Jag värjer mig lite mot att Centerpartiet nu står och förfäktar att det är den konstigaste idé man skulle kunna ha, med tanke på de centerpartistiska kommuner som var väldigt glada när avfallsutredaren för några år sedan kom och pekade just på att kommunerna hade det här som en viktig del i sitt kretsloppsarbete.
Jag är övertygad om att jag kommer att återkomma till kammaren och då bättre redogöra för detaljerna i det kommande regeringsuppdraget när det gäller vad utredaren kommer fram till för att vi ska förbättra och höja nivån i det svenska avfallsarbetet. Det är ändå en gemensam ambition vi har, och jag hoppas att vi delar den med Sveriges riksdag.
Åsa Romson (MP):
Under förra mandatperioden diskuterades i miljö- och jordbruksutskottet, där jag själv deltog aktivt, och i alliansregeringen hur vi kan få ett bättre tillstånd för den biologiska mångfalden i våra strömmande vattendrag.
Detta drevs inte minst på av att vi ser vilken otrolig resurs fisket är i dessa områden och av att den moderna tekniken gör det rimligt att ställa moderna miljökrav också på vattenverksamheter samtidigt som dessa verksamheter producerar god förnybar energi för Sverige.
Den småskaliga vattenkraften producerar en mindre del av den svenska energin. De 1 500 minsta kraftverken står för ca 2 procent av den svenska energiförsörjningen. Lite av dilemmat i förra mandatperiodens diskussion var att man stirrade sig blind på relationen till de större vattenkraftverken.
Jag är därför positiv till att vi nu också har en debatt om hur vi får ett fungerande och rättvist regelverk även för småskalig vattenverksamhet. Vi behöver ordning och reda, vi behöver tillstånd där det ska finnas tillstånd och vi behöver en god tillsyn med en god dialog.
Här uppvisar några länsstyrelser goda exempel, och jag vill medverka till att de också sprids till andra länsstyrelser. Jag är övertygad om att vi kan hitta system där nyprövningen inte blir en sådan omöjlighet som en del enskilda vattenkraftverksägare har fått känslan av.
Om oppositionen och andra är intresserade av att titta på detta och har olika idéer om avgiftssättningar och sådant är jag helt öppen för samtal om det.
Åsa Romson (MP):
Margareta B Kjellin har frågat mig varför regeringen vill dra in det enda effektiva bekämpningsmedel som finns innan ett fullgott alternativ är framtaget. Margareta B Kjellin frågar även varför regeringen vill begränsa statens bidrag för bekämpning då kostnaderna för myggbekämpning är höga och svåra att finansiera lokalt samt slutligen om jag anser att den forskning som finns inte är vetenskapligt belagd och vilken forskning som regeringen grundar sina förslag på.
Jag vill klargöra att regeringen inte har agerat för att bekämpningsmedlet i fråga ska dras in eller ändrat regler för användningen av det. Sannolikt kommer ansökningar om att få använda bekämpningsmedlet att behöva hanteras även fortsättningsvis. Tillstånd till användningen hanteras normalt av Naturvårdsverket. Regeringen kan i vissa fall behöva ta ställning till om Naturvårdsverket ska få ge tillstånd. Regeringen har i år, liksom tidigare år, tillåtit att Naturvårdsverket ger tillstånd till bekämpning.
I likhet med den föregående regeringen ser den nuvarande regeringen det som mycket angeläget att arbetet med långsiktigt hållbara metoder när det gäller stickmyggor kommer igång. Länsstyrelsen i Gävleborgs län har på uppdrag av regeringen redovisat förslag till förebyggande åtgärder. Exempel på åtgärder som föreslås är slåtter och bete samt en ändrad vattenreglering inom ramarna för kraftverksbolagens gällande tillstånd. Länsstyrelsen bedömer att bekämpning med bekämpningsmedel kommer att behövas som ett komplement.
Regeringen avser inte att ta bort möjligheterna till statlig och annan finansiering av åtgärder för att hantera myggproblem. Inom ramen för det nu godkända landsbygdsprogrammet finns möjlighet för länsstyrelserna att prioritera medel för bland annat åtgärder för att begränsa höga koncentrationer av översvämningsmyggor. Jag och regeringen anser, i likhet med den förra regeringen, att frågan i första hand ska hanteras på lokal och regional nivå.
Frågan om vilken forskning som förslagen grundar sig på verkar syfta på påståendet att regeringen tänker dra in det biologiska bekämpningsmedel som används. Som jag tidigare sa är så inte fallet. Den nuvarande regeringen har samma farhågor som den förra regeringen i fråga om oönskade konsekvenser av en omfattande och återkommande bekämpning med BTI.
Jag ser därför fram emot att senare i år ta del av Naturvårdsverkets slutredovisning av regeringsuppdraget att utreda olika risker med bekämpningsmedlet, exempelvis att myggorna utvecklar resistens mot detta.
Åsa Romson (MP):
Det är inte tu tal om att översvämningsmygg är ett problem på några platser i Sverige. Nedre Dalälven är det mest omtalade området, men även Forshaga är en sådan plats. Det är ett stort problem. Man kan inte sopa det under mattan och säga: Ingen svensk sommar utan lite mygg. Så är det absolut inte. Översvämningsmyggen är ett stort problem i dessa områden.
Det är jag fullt medveten om, och det är anledningen till att regeringen under många år har försökt stötta länsstyrelserna och kommunerna i arbetet med att hitta hanterbara och långsiktigt hållbara metoder för att bekämpa dessa myggor. Tyvärr är vi inte riktigt framme vid det ännu. BTI har heller inte visat sig ha en långsiktigt hållbar användning ännu eftersom myggorna återkommer hela tiden.
Man hade hoppats att det skulle få andra resultat, men detta bekämpningsmedel är i dag godkänt för användning. Regeringen har godkänt det inom områden där Naturvårdsverket är förhindrat att ge sådana godkännanden. Liksom tidigare regeringar agerar denna regering för att myggbekämpningen ska ske så effektivt och hållbart som det går.
Den nya regeringen har efterfrågat att analysarbetet ska intensifieras kring olika åtgärder för att se om man kan kombinera åtgärder om man analyserar bakåt vilka åtgärder man har vidtagit och vilka konsekvenser dessa har fått. Vi har också gett Naturvårdsverket i uppdrag att göra en slutredovisning av det arbetet senare i år, och den ser jag fram emot.
Det är viktigt att vi trycker på och är tydliga med att detta är ett stort problem som kräver mer kunskap och analys. Det arbete vi gör nu är det arbete vi kan göra. Vi tillåter bekämpningsmedlet där man ansöker om det. Det genomförs, och jag är angelägen om att lösa problemen. Men vi måste också titta på andra, kompletterande åtgärder för att kunna hålla mygginvasionen stången.
Precis före helgen fick jag meddelande om att Länsstyrelsen i Gävleborg har ansökt om mer pengar för att man ser att de eventuellt inte räcker säsongen ut. Denna ansökan har kommit in till regeringen, som har den under beredning.
Precis som jag sa i interpellationssvaret hänvisar regeringen, när det gäller statliga medel, till att det finns öppningar bland de regionala pengarna i landsbygdsprogrammet för att möjliggöra för den här typen av aktiviteter. Man kan slå fast att det är viktigt att vi ser att det har en regional karaktär.
Det är inte rimligt att vi ska behandla olika typer av problematik över hela landet när det handlar om vissa områden, utan det är rimligtvis där man har mest kunskap. Denna kunskap är samlad i kommunerna och länsstyrelserna i dessa områden, och jag är mån om att den ska få företräde så att man ser regionalt vilka metoder som är bäst.
Någon från Stockholm ska inte tala om vad som är bäst att föreskriva när det gäller att bli av med översvämningsmygg i Nedre Dalälven, utan de analyserna måste man göra på plats i regionen. Då tror jag nämligen att resultatet blir bäst. Det tror jag var svar på interpellantens frågor hittills.