Luciano Astudillo (S):
Ordet "floskler" bara klingar i mig - jag vet inte varför. Det är uppenbart att vi har en minister som döljer sig bakom vissa enkla, korta repliker som "vi tycker att forskningen utvecklas bättre i konkurrens". Sabuni borde veta att arbetsmiljöforskningen ligger mycket bra till i Sverige. Den hävdar sig internationellt väldigt väl.
I en internationell jämförelse som gjordes av FAS, Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap, visade det sig 2006 att vi var nr 3 i världen. Det här med att ytterligare höja detta när man avvecklar ALI - det är en spännande tanke!
Floskeln om att "vi tror att det blir bättre så här" klingar ut, men de utvärderingar som finns, bland annat av FAS och flera andra, pekar i precis motsatt riktning. Det är också uppenbart att regeringen inte är överens här. Det är ju synd att en folkpartist här har hamnat i knät på Moderaterna när Leijonborg visar mer tveksamhet kring arbetsmiljöforskningen.
Sabuni borde också, utifrån de utvärderingar som gjorts kring arbetsmiljöforskning, veta att det är tydligt att pengar behöver öronmärkas för att man ska klara av den här typen av forskning eftersom arbetsmiljöforskning är tillämpningsforskning och förebyggande forskning och sällan prioriteras i konkurrens med medicinsk frontlinjeforskning som exempelvis stamcellsforskning och molekylärgenetik.
Detta har också konstaterats av FAS. Men jag förstår varför vi får det svar vi får i dag. Det är så uppenbart. Den moderatledda regeringen är ju i färd med att ställa om svensk arbetsmarknad. Sabuni tillsammans med de övriga vill skapa en låglönearbetsmarknad där otrygga anställningar kommer att vara en regel och där heltid inte kommer att vara en rättighet. Sabuni håller på att skapa en arbetsmarknad där ökad press, stress och osäkerhet kommer att finnas bland löntagarna i Sverige.
Det kommer, Sabuni, inte minst att slå emot kvinnor och den arbetsmarknad som kvinnor har i dag. Det medför konsekvenser med arbetsskador, mer utslagning och fler sjukskrivningar. Det ska sägas att vi har haft den utvecklingen redan tidigare och att vi borde ha gjort mer för att komma åt det här.
Men den borgerliga regeringen visar här inte ett intresse för de här frågorna. Ministern vill inte synliggöra de effekterna, och därför satsas inga pengar på det här. Jag tycker att Sabuni har visat en enorm nonchalans.
Anledningen till den här interpellationen är ett brev som skickades till ministern för över en månad sedan, den 20 december, från Svenska Läkaresällskapet, sektionen för arbets- och miljömedicin, och Svensk yrkes- och miljömedicinsk förening, Sveriges läkarförbund. Det tog mer än en månad att svara på det brevet.
I brevet sade man att det var positivt att regeringen ville satsa på kvinnors situation - den tiodubbling som ni hävdar att ni avsatt medel till i budgeten - och lade fram alla de faktauppgifter som jag tar upp här nu. Men till svar fick de att regeringen inte har bestämt sig och inte vet vad man vill göra - ett svar som de fick för bara en eller två veckor sedan. Det tycker jag är ett tecken på en enorm nonchalans.
Goddag yxskaft! De får det svar de ber om. I brevet efterfrågade de en öronmärkning av pengar, och ni säger att ni inte vet vad ni ska göra med dem. Det är tragiskt att man prioriterar ned dessa frågor, men det ligger, som sagt, i linje med att vi fått en regering som satt jämställdhetspolitiken på undantag.