Eva Olofsson (V):
Jag vill först tacka den ansvariga ministern Maria Larsson för svaret och för att hon delar oron för utvecklingen när det gäller GHB, GBL och butandiol. Maria Larsson säger också att det behövs kunskap och utveckling inom hela drog- och narkotikaområdet. Det är självklart sant, men jag vill här lyfta fram varför jag tycker att det är extra viktigt att ta upp GHB, GBL och butandiol.
Det är en så hårfin gräns mellan euforin, kicken, förgiftningen och andningsstilleståndet. I Göteborgsområdet och i några Norrlandskommuner, där användningen av de här tre drogerna är vanlig, dör lika många av GHB som av heroinmissbruk.
I stort sett varje vecka möter sjukvårdspersonalen ofta unga människor som kommer in akut med ambulans för att de har fått andningsstillestånd och blivit drogförgiftade. Det luriga är att efter fem sex timmar kan de, oftast killar men ibland också tjejer, resa sig upp. Då har de ofta en minneslucka men mår lika bra som innan de kom in till sjukhuset. Det har nu visat sig att drogen har bitit sig fast.
I alla fall i Göteborgsområdet har den ökat, enligt drograpporteringen för 2007. 2005 tvångsomhändertogs 15 personer för vård, 2006 var siffran nästan fördubblad till 27. Stadsdelsnämnden på Hisingen-Lundby har i år spräckt sin budget för individ- och familjeomsorg, bland annat på grund av omedelbara omhändertaganden av GHB-missbrukare.
Vid häktet har man också kunnat konstatera att antalet påverkade av GHB i stort sett har fördubblats mellan 2005 och 2006. Drogen är billig. Man kan tillverka den själv i köket. Det går extremt fort att bli beroende. Det tar tre månader till ett halvår. Och när man väl har fastnat i missbruket måste man ta sin kapsyl varannan till var tredje timme dygnet runt, alltså även på natten. Man har ofta drogen i en petflaska med vatten.
Det har förekommit att man har suttit på sitt jobb och haft flaskan bredvid sig, och någon har trott att de har tagit en slurk vatten då och då. Det är extremt svårt att sluta med drogen. Enligt läkarna på avgiftningskliniken för unga i Göteborg är det den drog som det är svårast att sluta med. Det är fyra fem veckor med mycket svåra abstinensproblem, ibland så svåra att man får söva ned människor för att de ska klara av de svåra abstinensproblemen. Direkt efteråt behöver de behandling, familjehem och institution.
Här fungerar inte öppenvården. Det är en långvarig behandling, och människorna är väldigt sköra efteråt. Drogen slår alltså hårt mot missbrukaren, men den är också väldigt resurskrävande för sjukvården och socialtjänsten. Drogen går fort ur kroppen. Det blir ingen baksmälla. Killarna som använder den känner sig som kungar. De får ökat självförtroende och vågar ta kontakt med tjejer. De trampar gasen i botten och kör 120-130 kilometer i timmen när de är ute och kör.
Vem vill möta dem på vägen? Våldsbrott och sexuella övergrepp är också vanligt förekommande. Flickor som använder GHB får ofta svårt att sätta gränser och blir ofta sexuellt utnyttjade. Med drogen ingår också att man drabbas av ögonblick av medvetslöshet. Ni kan tänka er om man då kör i 130 kilometer och blir medvetslös. Och om man som tjej är på en GHB-fest och blir medvetslös, vad gör då killarna som också är påverkade?
Det är alltså en allmänfarlig drog. Den är farlig för användaren och slår också hårt mot anhöriga. Man kan säga att det är en ganska unik drog. Den har bitit sig fast. Det finns fortfarande alldeles för lite kunskaper hos socialtjänst och sjukvård även om man har kommit en bit på väg. Den är väldigt lite beforskad. Därför vill jag fråga ansvarig minister Maria Larsson: Ser du inget särskilt skäl att uppmärksamma just GHB, GBL och BD?