Camilla Waltersson Grönvall (M):
När jag är ute på studiebesök i förskolor, och det är jag ganska ofta, brukar jag säga att jag har riksdagens bästa jobb. När jag säger det är det inte något jag säger för att göra de besökta glada utan för att jag verkligen från hjärtat menar vad jag säger. Att få arbeta med förskolefrågorna i Sveriges riksdag är något av det bästa och viktigaste man kan arbeta med, och jag är så stolt över vad svensk förskola står för.
Andra politiker får gärna uppröras om de vill när jag säger att många andra frågor känns futtiga i jämförelse med frågor som handlar om barn och som direkt berör våra barns framtid och förutsättningar. Jag kan inte förneka att det faktum att jag i min egenskap av mamma varje vecka besöker Prästkragen, en av Sveriges bästa förskolor, säkert också påverkar.
Det gör att jag ständigt påminns om vad det betyder att ha en riktigt bra förskola som varje dag möter min bångstyriga och nyfikna dotter, att veta att hennes behov möts när det gäller hennes nyfikenhet, kunskapstörst, gränssättning, lek och övriga personliga utveckling. Det gör inte bara hennes värld bättre och tryggare, utan även min.
Jag tror att jag talar för alla mammor och pappor när jag säger att om det inte fungerar för våra barn är ingenting värt något. Följs man av tanken att barnen inte trivs och inte mår bra känns inget riktigt viktigt och meningsfullt, och det är svårt att fungera på jobbet. Och lyckan över hennes förskola - som också varit mina söners förskola - ger mina studiebesök ett annat ljus.
På samma sätt som jag möter förskolor som ger mig den där goa känslan i magen möts jag också av känslan där det inte är riktigt så bra. Det bekymrar mig. Herr talman! Alliansregeringen har lyft fram förskolan på ett sätt som ingen annan regering tidigare gjort. Vi har förtydligat och skärpt det pedagogiska uppdraget, vi har lyft fram förskollärarens viktiga roll, vi har gjort förskolan till en egen skolform och vi har gjort mycket mer.
Allt detta har vi gjort för att visa att vi vet betydelsen av en bra förskola. Vi vet att en bra förskola betyder så oerhört mycket mer för ett barn som inte kommer från en familj med de bästa förutsättningarna. Låt mig vara tydlig med att det inte handlar om den materiella standarden utan kanske mycket mer om den känslomässiga, utbildningsmässiga, pedagogiska och utvecklingsmässiga tillvaron.
Vi vet i dag med stöd i forskningen att det kompensatoriska uppdraget som förskolan har gör skillnad för barnets hela framtid. Tidigare har vi fokuserat på grundskolan och dess betydelse som kompensatorisk faktor, men i dag vet vi att förutsättningarna går att ge så mycket tidigare och att en dålig förskoletid aldrig riktigt går att hämta igen för de barn som inte har de allra bästa förutsättningarna från början.
Det är dessa barn jag ömmar allra mest för. Det är dessa barn vi har till vår största uppgift att värna om och säkerställa att de får de bästa av förutsättningarna. Ska vi vara ärliga, herr talman, kan de barn som föds med de bästa av förutsättningar utsättas för utmaningar och sämre miljöer av olika slag men ändå landa på fötterna och klara sig alldeles utmärkt.
För de barn som redan från början har en rad utmaningar spelar en god förskola och en god skola en helt avgörande roll. För dem kan en bra, kvalitativ förskola där deras behov blivit sedda, mötta och utvecklade, innebära att de ursprungliga skillnaderna är raderade och de startar skolan med förutsättningar som gör att de klarar sig lika bra som de andra barnen.
Det låter enkelt men är allt utom det. Därför finns det en rad utmaningar som vi behöver möta. De signaler vi får om allt större barngrupper ska inte nonchaleras. Det påverkar naturligtvis kvaliteten när antalet barn blir så stort att det mer handlar om barnpassning än om den förstklassiga pedagogiska verksamhet som förskolan också kan vara.
De små och de stora barnen har olika behov. De små behöver hjälp med allt från mat till blöjbyte, och det går inte att klara utan ett visst antal famnar och händer. Men inte heller bland de små barnen handlar förskolan om endast omsorg. Även där måste personalen ha en rimlig möjlighet att arbeta med barnen och deras utveckling.
Vi vet att ju tidigare vi möter eventuella svårigheter, desto bättre möjligheter har vi att kompensera för dessa. Alliansen och vi moderater ser det här problemet, och det är föremål för en hel del diskussion. Min personliga uppfattning är dock att frågan är lite mer komplex än att bara sätta Socialstyrelsens gamla norm och så är allt bra. Förskolan har utvecklats långt sedan dessa dagar.
Samtidigt måste vi vara krassa och ärliga och se att ute i kommunerna har förskolan inte varit prioriterad på det sätt som den borde vara. Kommunpolitikerna har inte tagit det ansvar man måste ta för förskolan. Kvalitet i svensk förskola handlar om så mycket mer än bara gruppstorlekar och kvadratmetrar.
Besök i en modern förskola ger direkt vid handen att den pedagogiska och den organisatoriska kunskapen spelar stor roll. Det är avgörande och kan se ut på många olika sätt. Förmågan att skapa pedagogiska miljöer är avgörande.
Det faktum att vi nu måste bevaka likvärdigheten redan i förskolan, då det faktiskt kan skilja åtskilligt mellan en väl fungerande och en sämre fungerande förskola, gör att det ytterligare fäster fokus på vikten av kompetent och välutbildad personal. Förskolelyftet 2009-2011 var bra och innebar att personal inom förskolan, exempelvis förskollärare och barnskötare, fick möjlighet till fortbildning.
Ca 7 000 anställda deltog i den satsningen. Det kommer naturligtvis att leda till en förstärkt pedagogisk kompetens, men fortfarande finns behovet att både bredda och fördjupa ytterligare när det gäller kompetensutbildning.
En del av detta är den fortsatta utbildningssatsning som nu genomförs 2012-2014 för förskollärare och förskolechefer och som bland annat fokuserar på barn i behov av särskilt stöd samt uppföljning och utvärdering. Det är tråkigt att säga detta, men det känns ibland som att förskola inte är så intressant för en del politiker.
Om det beror på de traditionellt höga nöjdhetssiffrorna inom området eller om man över huvud taget förstått förskolans betydelse ska jag låta vara osagt, men faktum kvarstår. Förskolan får inte det utrymme i den politiska debatten som den förtjänar. Jag är därför glad att Socialdemokraternas förslag angående förskolan visat även på det socialdemokratiska engagemanget i frågan.
Tittar vi på statistiken kan vi konstatera att med 90 procent av de svenska tvååringarna i förskola känns det möjligen som att man skjuter över målet när man vill göra förskolan obligatorisk från två års ålder.
Men vi moderater välkomnar detta initiativ, som vi uppfattar som ett förslag med goda intentioner och med ambition att bidra till att uppfylla vår skollags intentioner, som nu också omfattar förskolan. Att 10 procent av Sveriges föräldrar till tvååringar väljer att vara hemma eller ha sina barn i annan omsorg än förskola får vi väl se som ett uttryck för den valfrihet som vi moderater värnar så varmt om.
Det gäller speciellt när vi går vidare i statistiken och ser att vi närmast har en hundraprocentig inskrivning i förskola när vi tittar på tre-, fyra- och femåringarna. Vi välkomnar dock debatten och diskussionen om den viktiga förskolan och avvisar inte förslagen som sådana.
Men med den erfarenhet jag har kan jag ju inte låta bli att stillsamt undra hur man har tänkt och om det inte varit bättre prioriterat att satsa dessa pengar så att kvaliteten kommer alla barn till del och att vi intensifierar arbetet med att kvalitetssäkra Sveriges alla förskolor, kommunala som fristående.
Sedan vi sist debatterade förskolan i denna kammare har mycket hänt, inte minst när det gäller barnsomsorg på obekväm arbetstid, eller kvällar, helger och nätter. Det ska ges 108,5 miljoner statliga kronor i kommunalt stöd till barnomsorg - det som populärt kallades nattis - för att på så vis ytterligare stimulera den utveckling som vi så glädjande kunde se var på väg åt rätt håll.
Enligt nya skollagen, som trädde i kraft den 1 juli 2011, ska kommunerna sträva efter att kunna erbjuda barnomsorg efter behov, och i dag har drygt 4 500 barn så kallat nattis, enligt regeringens siffror. Detta ökar, och antalet kommuner som erbjuder denna barnomsorg ökar.
Det gläder naturligtvis regeringen, som värnar om arbetslinjen och möjligheterna att kunna förena förvärvsarbete med en god barnomsorg. En annan sak som jag finner spännande och intressant och som det är roligt att kunna nämna i kammaren är det arbete som just nu sker för att exportera den svenska förskolan. Målet är en exportplattform som paketerar den erfarenhet, den kunskap och den barnsyn som den svenska förskolan står för.
Jag har själv haft förmånen att få vara med på ett par resor till Tyskland, där man nu står inför stora utmaningar med att erbjuda förskola. Tyskland har i dag Europas bäst utbildade hemmafruar och har nu förstått vikten av att få ut dessa på arbetsmarknaden, och stora delar av Europa tar efter. Sverige är en stor förebild när det gäller både barnsyn och förskolepedagogik.
Svensk förskola är just nu mer förebild än någonsin förr. Runt omkring i världen knackar olika länder på för att ta del av den svenska förskolemodellen. Min förhoppning är att vi kan fortsätta att vara en av världens ledande förskolenationer bland annat genom ett ökat fokus på kvalitetssäkring, utbildningssatsningar och viktig forskning på området.
Fortfarande är förskoleforskningen bara i sin linda, och det finns många frågetecken och outforskade områden att forska vidare om. Det är saker som skulle göra den svenska förskolan än bättre rustad att möta samhällsproblemen och bidra till att ge våra barn en bättre framtid. Herr talman! Med dessa ord vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på motionerna.