Anders Borg (M):
Det här är naturligtvis en debatt som är komplicerad att förhålla sig till. Jag tillhör dem som har ägnat störst energi åt att göra fördelningsanalyser av skattereformer. Jag har lite svårt att veta om jag ska tro på att Mikaela Valtersson tror på den analys hon torgför här eller om det hon säger är mer att betrakta som ett politiskt spel.
En analys där definitionen av höginkomsttagare ligger någon tusenlapp över genomsnittsinkomsten för en heltidsarbetande är lite svår att ta på allvar. Det skulle innebära att hälften av alla heltidsarbetande enligt Mikaela Valtersson ska definieras som höginkomsttagare.
Det skulle innebära att en polis som jobbar lite övertid, en sjuksköterska, en lärare och de flesta som ligger snäppet över medelinkomsten är höginkomsttagare om man jobbar heltid. Det handlar om en fördelningsanalys där tonåringar, studenter, värnpliktiga och alla möjliga grupper ingår. Det är naturligtvis inte en seriös analys. Jag måste nästan få vända på frågan.
Har Mikaela Valtersson sett fördelningsanalyser av skattereformer någon gång? Har hon till exempel tittat på hur fördelningsanalysen av skattereformen 90-91 ser ut relativt vårt jobbavdrag? Har hon jämfört vårt jobbavdrag med den kompensation för egenavgifterna som Miljöpartiet var med och genomförde?
Hon står här och angriper förslag när den tionde decilgruppen i den skattereform som genomfördes under den tid Miljöpartiet hade inflytande kanske är två tre gånger så stor. Då ställer Mikaela Valtersson en fråga till mig om hur vi kan genomföra en politik som skulle leda till ökade klyftor.
Den politik som Mikaela Valtersson var ansvarig för under de år man samarbetade med Socialdemokraterna bidrog i sådana fall mer till att öka klyftorna.
Det som är speciellt med vår politik, och det förstår jag att Mikaela Valtersson har svårt att ta till sig givet hur den egna politiken ser ut, är att effekterna av att vi sänker marginaleffekterna med 5 procent för dem som har de lägsta inkomsterna i de lägsta decilgrupperna, 2 procent för dem som har genomsnittsinkomster och ingen procent för dem med riktigt höga inkomster blir att det blir fler som arbetar med låga inkomster.
Effekten av det blir att inkomstökningar kanske blir tre fyra gånger så stora i decilgrupp 1 och 2 som de är i decilgrupp 10. Det resonemanget förutsätter att människor reagerar på incitament, och det kan jag förstå om Miljöpartiet inte accepterar som utgångspunkt. Själva idén i det skatteförslag ni själva har lagt fram, nämligen att förbättra grundavdraget, har ju ingen som helst effekt på svensk ekonomi. Det har noll sysselsättningseffekt.
Att göra en kraftig höjning av grundavdraget innebär att man får en konsumtionsstimulans som måste leda till att man får kompenserande effekter via räntor, men det har ingen effekt - noll effekt. Inte ett jobb skapas genom att man förbättrar grundavdraget på det sättet. Det är en politik som ur jobbsynpunkt är att betrakta som helt meningslös. Det går inte att hävda att den har någon som helst effekt på jobben.
Jag förstår att Mikaela Valtersson har svårt för detta. Efter att ha tagit del av Mikaela Valterssons artiklar och den här interpellationen måste jag säga att den svåraste frågan för mig är: Tror Mikaela Valtersson själv på detta? Tror hon att de här märkliga analyserna som Miljöpartiet sprider ut har något med verkligheten att göra? Eller är de konstruerade som ett politiskt glaspärlespel där detta är någon typ av propagandagimmick? Är det en ärlig övertygelse?
Har Mikaela Valtersson så begränsade kunskaper om fördelningsanalyser att hon inte ser vad det är för rappakalja hon sprider?