KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Strandhäll (S):
Jag sa i mitt tidigare inlägg hur de ökade behoven i hälso och sjukvården ser ut. Jeff Ahl påstod i sitt första inlägg att jag stod och ljög, vilket jag rimligtvis inte gör. Det kan vem som helst som läser om hälso- och sjukvårdens utmaningar se. De äldre är naturligtvis ingen belastning.
Blir man äldre har man ett ökat vårdbehov, och det ska vi klara av att möta. Under den här mandatperioden har regeringen satsat inte 2,9 utan 13 miljarder ytterligare på de svenska landstingen.
Jeff Ahl talar om bidragsberoendet i Sverige. Det ligger efter den här regeringens mandatperiod på den lägsta nivån någonsin - i alla fall sedan början av 80-talet. Just nu råder den högsta sysselsättningen i Sverige som någonsin har uppmätts av Eurostat.
Vi har den lägsta ungdomsarbetslösheten på tolv år i Sverige. Vi har vänt ett underskott på 60 miljarder i statsfinanserna till ett överskott på 50 miljarder.
Finansministern har också varit tydlig med att under nästa mandatperiod kommer regeringen att investera ytterligare minst 20 miljarder i den svenska välfärden för att möta de ökande behoven bland Sveriges äldre. Sverige har alltså på många sätt ett väldigt gott läge i jämförelse med många andra länder. Vi ska ha en reglerad invandring i Sverige; det är socialdemokratins linje.
De människor som kommer hit ska ha möjlighet att snabbt lära sig svenska, snabbt komma ut på arbetsmarknaden och bli en del av samhället, bidra genom sitt arbete och betala skatt för att också kunna stärka samhället den vägen. Som våra bedömningar ser ut kommer vi att klara det alldeles utmärkt.
Dessutom är Sverige ett land som inte är särskilt stort till befolkningsmängd sett, så vi kommer under överskådlig tid att ha ett mycket stort behov av arbetskraft i Sverige i både den privata och den offentliga sektorn. Vi bör satsa och fokusera på att se till att människor får incitament att så snart som möjligt få de utbildningar som de behöver och bli produktiva samhällsmedborgare.
Det är där regeringens fokus ligger, inte på populistiska konspirationsteorier eller påhittade siffror eller för den delen i en retorik som handlar om att kränka andra människor på grund av deras etniska bakgrund. Jeff Ahl!
Det jobbar ungefär 30 procent med annan etnisk bakgrund i den svenska vården och omsorgen, som varje dag tar hand om våra äldre och sjuka i det här landet på ett förtjänstfullt sätt. Du sa nyss tack till dem.
Annika Strandhäll (S):
Jeff Ahl fortsätter plocka sina konspirationsteorier från diverse olika sidor. Jag har i den här debatten redogjort för hur det ser ut i siffror de kommande åren när det gäller både den åldrande befolkningen och utmaningen med kompetensförsörjningen inom välfärden. Jag har också redogjort för att vi just nu har det lägsta nyttjandet av våra olika bidragssystem på många decennier.
Det, Jeff Ahl, är fakta som du bara behöver tugga i dig eftersom det är fakta. Sedan kan man ha olika synpunkter på dem du kallar de 9 000 som nu får en ny prövning. Det kan man absolut ha. När det gäller förlossningsvården, Jeff Ahl, har den här regeringen gjort historiskt stora satsningar på den. I år skjuter vi till 1,8 miljarder. Det har lett att vi nu ser att förlossningsskadorna minskar kraftigt i jämförelse med när vi tillträdde.
Vi kan också konstatera att vi har fler barnmorskor, som vi nu kan räkna i hundratal, och undersköterskor som kommer att stärka förlossningsvården. När det gäller vart man förlägger olika BB-avdelningar och sjukhus är det någonting som i Sverige styrs av landstingen, som är fristående och helt själva beslutar om vart man ska förlägga vården.
Det är också oerhört viktigt om man ska bedriva BB-verksamhet att man har mer än en förlossning per dygn. Annars kan man nämligen inte hålla kvaliteten. Den här regeringen har nu skjutit till medel för att bygga fler patienthotell för att öka tryggheten. Vi har också skjutit till medel för och gett ett vallöfte om att vi ska ha fler ambulanser, både i luften och på vägarna. Men vi måste förhålla oss till verkligheten; vi måste vara realister. Jag tänker inte delta i Jeff Ahls olika konspirationsteorier.
Vi har ordning och reda i den svenska ekonomin. Vi kommer att fortsätta göra stora satsningar för att möta de utmaningar vi har inom välfärden. Jeff Ahl får väl fortsätta med sitt hittepå.
Annika Strandhäll (S):
har frågat justitie- och inrikesministern om ministern anser att ansvaret för tillnyktring bör tydliggöras och vilka åtgärder ministern i så fall avser att vidta för att tydliggöra ansvaret. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Målet var att ändra praxis så att färre skulle föras till arrest och i stället tas om hand på annat sätt. Tanken var också att underlätta och motivera till fortsatt stöd och behandling av de omhändertagna. Satsningen omfattade 35 miljoner kronor per år under tidsperioden 2014-2016.
Myndigheten för vård- och omsorgsanalys, Vårdanalys, har haft i uppdrag av regeringen att följa upp den treåriga satsningen för förbättrade stöd- och behandlingsinsatser vid omhändertagande enligt LOB.
Av Vårdanalys rapport framgår, precis som Lotta Finstorp säger, att hälso- och sjukvårdens förutsättningar för att ta hand om personer som polisen för till dem varierar, både inom och mellan landstingen. Men av rapporten framgår även att det har skett en positiv utveckling, framför allt när det gäller samverkan.
15 län har inom satsningen tagit fram överenskommelser mellan till exempel Polismyndigheten, landstingen och kommunerna. Det finns en samsyn bland företrädare om att överenskommelserna, tillsammans med andra insatser inom ramen för satsningen, har bidragit till att samarbete mellan parterna antingen har påbörjats eller utvecklats.
I flera län har satsningen inneburit att polisen, hälso- och sjukvården och socialtjänsten för första gången samarbetar med varandra när det gäller omhändertaganden enligt LOB.
Även om det finns utmaningar kvar för att säkerställa att personer som omhändertas enligt LOB får adekvata och säkra insatser, anser regeringen att den statliga satsningen har fått effekt och att det lokala och regionala utvecklingsarbete som har initierats nu tas vid av landstingen, Polismyndigheten och andra berörda aktörer.
Regeringen avser nu att följa aktörernas fortsatta arbete och utvecklingen i frågan.
Annika Strandhäll (S):
Tack för en bra interpellation, Lotta Finstorp! Jag är säker på att du väl känner till bakgrunden till att vi landade i den här LOB-satsningen. Som du kanske minns satt ju en stor missbruksutredning under tre år, som leddes av Gerhard Larsson.
Han lämnade sina förslag 2011, och ett av förslagen var att en särskild missbrukslag skulle införas. Förslaget innebar väldigt konkret att landstingen skulle ges ett tydligt ansvar för behandlingsinsatser, inklusive tillnyktringsenheter, och att kommunerna skulle få ett tydligt ansvar för de sociala stödinsatserna kopplat till de här personerna.
Samtidigt kunde man efter en tid konstatera att det saknades ett tydligt stöd - det var den dåvarande regeringens bedömning - för att genomföra reformen. I stället valde man att gå fram med de delar i utredarens förslag som handlade om förbättrad samverkan mellan huvudmännen när det gällde missbrukare och beroende.
Vad som också gjordes var dock att det fördes in ett krav på samverkansöverenskommelser, både i socialtjänstlagen och i hälso- och sjukvårdslagen, av den typ som finns när det gäller till exempel personer som har en psykisk funktionsnedsättning.
Men i och med att landstingets ansvar för tillnyktringsenheterna inte särskilt reglerades har det fortsatt varit upp till landstingen att besluta om inrättande av sådana.
Då kan man väl säga att vi, i syfte att från regeringens sida stödja huvudmännen i arbetet med de frivilliga överenskommelserna, initierade LOB-satsningen 2014 - jag refererade till den i mitt svar - om 35 miljoner årligen. Det resulterade i att vi ändå har fått överenskommelser till stånd på flera håll.
Ett exempel är det samverkansavtal som nu finns mellan Polisregion Stockholm, Beroendecentrum Stockholm, Capio Maria, socialförvaltningen i Stockholms stad och hälso- och sjukvårdsförvaltningen. Det är en överenskommelse som just syftar till att minska risken för medicinska komplikationer i samband med omhändertagande. Jag noterar också, precis som Lotta Finstorp gjorde inledningsvis, att vi ligger ganska stadigt på 60 000 sådana här omhändertaganden varje år.
Det är dock väldigt glädjande att vi ser en successiv minskning när det gäller barn som är under 15 år. Utöver de 15 lokala överenskommelser som nu finns i 15 län har utvecklingsinsatser inom ramen för den här satsningen påbörjats inom olika områden.
Det handlar till exempel om utveckling av tillnyktringsenheter inom landstingen, men det handlar också om utveckling av till exempel screeningverktyg för polisen för att man ska kunna bedöma om individen i fråga har ett vårdbehov. Det har även handlat om utbildning av poliser inom det här området och om en del mobila vårdenheter, samt om mer sjukvårdspersonal i anslutning till arrest.
Vi ser alltså att satsningen ändå har haft effekt, och vi ser att saker och ting går i rätt riktning. Som Lotta Finstorp nämnde ligger siffran för hur många som skadas allvarligt i arrest ganska stadigt på fyra till sex fall om året. I år har hittills tre fall anmälts. Jag tänkte komma in på ett pilotprojekt i mitt nästa inlägg.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Lotta Finstorp, för en viktig debatt! Det är bra att vi i riksdagens kammare, med utgångspunkt från de olika ytor som vi är engagerade i utanför riksdagen, ser till att lyfta in de frågor som är aktuella på detta sätt och att ge dem uppmärksamhet. Från regeringens sida vill jag vara tydlig med att säga att vi kommer att fortsätta följa detta.
Det har, som sagt, historiskt sett funnits mycket debatt om detta. Senast, för sju år sedan, fanns det betydligt skarpare förslag. Nu har vi valt en viss väg som vi måste följa. Vi måste se att den ger utväxling, så att de ambitioner som jag tror att vi delar - nämligen att fler ska hamna i landstingens tillnyktringsenheter stället för i arrest - faktiskt blir verklighet.
Vi ska naturligtvis också följa detta så att vi ser en fortsatt minskning av barn och unga under 18 år. När det gäller Polismyndighetens utvecklingsarbete inom detta område för att skapa en större trygghet även i arrestverksamheten - med tanke på att det ser ut som det gör - kommer Polismyndigheten att genomföra ett större pilotprojekt i Region syd. Där kommer man, enligt norsk modell, att installera kameror i förvaringsrum.
Detta görs dels för att öka säkerheten för den intagna, dels för att förbättra arbetsmiljön för dem som arbetar i dessa verksamheter. Detta projekt ska pågå under ett år och ska sedan utvärderas. Om det faller väl ut kommer det att ske ett införande också på nationell nivå. Det är naturligtvis viktigt att säga att Polismyndigheten därmed inte på något sätt säger att en kameraövervakning ska ersätta den tillsyn som måste ske enligt lag.
Det blir dock ytterligare en trygghet, apropå dem som dör i arrestceller i dag. Jag vill tacka Lotta Finstorp för en bra och angelägen debatt, och jag ser fram emot fortsatt dialog.
Annika Strandhäll (S):
Per-Ingvar Johnsson har frågat mig om jag avser att ta några initiativ med anledning av kritik och oro som personskadeförbundet NRH, Nack-, Rygg- och Hjärnskadades rätt till utredningar och diagnos efter trauma, har framfört. Per-Ingvar Johnsson framför oro kring möjligheterna till vård utomlands för denna patientgrupp.
Regeringen utgår från att Försäkringskassan och landstingen följer den reglering som finns, som syftar till att EU-medborgare ska få tillgång till en säker, gränsöverskridande hälso- och sjukvård. Utgångspunkten är att den gränsöverskridande vård som ersätts ska motsvara och uppfylla de höga krav på vetenskaplig evidens, säkerhet och effekt som den vård som erbjuds av det allmänna i Sverige gör.
Vilken vård patienter har rätt att få bekostad är därigenom indirekt reglerat genom landstingens och kommunernas ansvar att erbjuda en god hälso- och sjukvård inom sina ansvarsområden enligt hälso- och sjukvårdslagen. Regeringen följer också kontinuerligt den gränsöverskridande vården, både ur den enskildes perspektiv och på övergripande nivå.
Bland annat har nyligen ett uppdrag getts till myndigheten Inspektionen för socialförsäkringen att kartlägga och analysera Försäkringskassans hantering av vårdförmåner inom EU enligt Europaparlamentets och rådets förordning 883. Granskningen ska inkludera hantering i förhållande till både enskilda försäkrade och berörda myndigheter, kommuner och landsting.
Uppdraget ska redovisas senast den 1 mars 2019. Regeringen är också medveten om problematiken och svårigheten för de personer som lider av kroniska och i många fall också invalidiserande smärttillstånd. Regeringen har därför gett Socialstyrelsen i uppdrag att analysera vården och vårdutfallet för personer med trafikskador och långvariga smärttillstånd.
I dialog med patient- och professionsorganisationer, vid studiebesök vid smärtrehabiliteringsenheter samt utifrån enkätundersökningar av vården har en rad faktorer som kan bidra till en förbättrad vård för personer med trafikskador och långvariga smärttillstånd identifierats. Förbättringsområden som identifierats avser såväl vårdens organisation och utveckling som dess tillämpning av ny kunskap.
Vården behöver uppnå en förbättrad samordning mellan olika vårdnivåer samt koordinering av rehabilitering och sjukskrivning. Beaktande av hela vårdkedjan, från akutfas till långvarig fas - vilket också omfattar sekundärprevention och implementering av befintlig kunskap om riskfaktorer för långvariga smärttillstånd - är en nyckelfaktor för vårdgivarna att utveckla.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Per-Ingvar Johnsson, för en angelägen interpellation! Jag har också träffat Nackskadeförbundet vid något tillfälle. Den fråga som tas upp initialt i interpellationen handlar om den oro som har uttryckts från Personskadeföreningen.
När det gäller rättsliga prövningar är det, precis som interpellanten säger, Försäkringskassan som efter ansökan från en patient prövar frågan om ersättning och ger förhandsbesked enligt ersättningslagen.
Det är också Försäkringskassan som prövar rätten till ersättning enligt förordning 883. Den prövning som Försäkringskassan ska göra ska utgå från det förhållande som är mest fördelaktigt för patienten. Grundregeln är att ersättningen ska motsvara vad vården skulle ha kostat i det egna landstinget.
Men det har kommit vissa domar som även slagit fast att patienter ska ersättas för faktiska kostnader. Den prislapp som landstingen har satt har då ansetts vara alltför schablonmässig. Den har dessutom skiftat mellan olika landsting. Jag tycker att det här är en väldigt viktig interpellation.
Som påpekas i interpellationen har ett antal fall överklagats.
Som det juridiska läget är just nu finns fall som bifallits av HFD men även fall där HFD har ändrat Försäkringskassans beslut om ersättningsnivå till fördel för patientens ansökan om ersättning för faktisk kostnad. Vi har alltså domar just nu som går åt olika håll.
Med tanke på den oro som har uttryckts med utgångspunkt i domen i december är det inte ett helt klart läge rent rättsligt just nu. Jag tycker att det är otroligt viktigt att man som svensk medborgare har rätt och ska ha rätt att söka vård i ett annat EU-land och kunna få ersättning i sitt hemland.
Grunden är att alla EU-invånare ska ha tillgång till en bra och säker hälso- och sjukvård som tillgodoser specifika behov. Och vi måste såklart vara säkra på att alla får bästa möjliga vård och inte behöver betala allting ur egen ficka.
Vi måste utgå från att Försäkringskassan och landstingen följer den reglering som finns och som jag relaterade till tidigare. Den syftar just till att EU-medborgare ska få denna tillgång. Vi deltar också på EU-nivå i arbetet och följer kontinuerligt den gränsöverskridande vården. Det gör vi både ur den enskildes perspektiv och på övergripande nivå.
Det uppdrag som vi nu har gett till Inspektionen för socialförsäkringen är viktigt för att vi ska få en tydlig kartläggning och analys av om vi kan luta oss mot Försäkringskassans hantering av vårdförmåner inom EU.
Annika Strandhäll (S):
Som jag ville klargöra i mitt förra inlägg har vi inte ett entydigt rättsläge, utan vi har domslut från Högsta förvaltningsdomstolen som pekar åt olika håll.
Därför tror jag att den kartläggning och granskning som Inspektionen för socialförsäkringen ska göra är viktig att få på plats.
Den ska inkludera hantering i förhållande till såväl enskilda försäkrade som berörda myndigheter samt kommuner och landsting. Vi har dessutom Socialstyrelsens rapport som pekar på andra förbättringsområden som rör denna grupp och som jag räknade upp i mitt svar.
Det förslag som förs fram här om en expertgrupp tar jag givetvis med mig till Socialdepartementet som ett inspel. Det finns vidare något som jag inte har sagt tidigare och som inte heller nämndes i interpellationssvaret, och det utgår lite grann från den fråga som Per-Ingvar Johnsson ställde i sitt första inlägg.
Finansinspektionen har nämligen fått i uppdrag av regeringen att kartlägga och analysera skadereglering vid personskada, vilket ju i högsta grad berör den grupp vi talar om. Den generella bilden är att handläggning av personskador fungerar väl.
Sett till alla förekommande personskador är det ett förhållandevis litet antal klagomål på skaderegleringen.
Men vi är givetvis medvetna om att utgången i ett personskadeärende kan få stora konsekvenser för den skadelidande och att en hel del skadelidande, precis som sas i det första inlägget, saknar tilltro till skaderegleringen i försäkringsföretagen.
Finansinspektionens uppföljning och tillsyn av skaderegleringsprocessen är också viktig för att vi ska tillse att de processer, rutiner och systemstöd som försäkringsföretagen använder i skaderegleringen fungerar på ett sätt som man kan ha tilltro till och som vi, åtminstone så säkert vi kan, ska kunna säga är tillfredsställande.
Annika Strandhäll (S):
Det är en viktig fråga, och jag hoppas att denna debatt har kunnat klargöra lite mer om rättsläget och de initiativ som regeringen har tagit för att försöka skaffa sig en bättre bild i en fråga som när det väl gäller betyder mycket för enskilda individer.
Avslutningsvis ska jag komma tillbaka till det som jag nämnde i mitt svar och som interpellanten också tog upp i sitt slutanförande, nämligen vikten av att vårdgivarna verkligen tar till sig de tydliga områden som Socialstyrelsen pekar ut i sin rapport där förbättringar måste ske för just denna patientgrupp. Det handlar om tillämpning av ny kunskap inom området.
Här behöver vårdgivarna bli bättre. Det behövs en förbättrad samordning mellan olika vårdnivåer. Hela vårdkedjan måste beaktas för denna patientgrupp, även efter den akuta fasen. Rehabilitering och sjukskrivning behöver koordineras på ett betydligt bättre sätt än i dag.
Med tanke på det misstroende som finns tror jag att det är bra att Finansinspektionen har fått uppdraget av regeringen att kartlägga och analysera skaderegleringen vid personskada. Förhoppningsvis kan vi då öka tryggheten för dem som är berörda. Jag tackar interpellanten för en bra och viktig debatt och önskar trevlig helg.
Annika Strandhäll (S):
Låt oss inte glömma att det alkoholpolitiska mål som vi har i Sverige är att främja folkhälsan genom att minska alkoholens skadeverkningar. Det är liksom det yttersta målet med alkoholpolitiken i Sverige. Vi vet att alkohol fortfarande är den tredje största riskfaktorn bakom ohälsa och för tidig död i Sverige.
Vi vet att alkoholrelaterade olyckor och skador varje år kostar ungefär 45 miljarder i Sverige, och det är därför vi har utvecklat den alkoholpolitik som vi har. Det är därför vi har det undantag som vi har i relation till EU och som vi värnar väldigt starkt.
Vi vet att vårt detaljhandelsmonopol i form av Systembolaget räddar ungefär 1 300 liv per år. Det sparar ungefär 20 000 sjukdagar och oräkneliga hundratals miljoner i direkta sjukhuskostnader.
År 2017, vilket är den senaste mätningen, kunde man konstatera att Systembolaget har det högsta förtroendet bland svenskarna i Förtroendebarometern. Tre av fyra svenskar vill behålla Systembolagets ensamrätt, och Systembolaget utnämndes också till att vara bäst på service i Sverige 2017.
Systembolaget är alltså på otroligt många sätt en fantastisk framgångssaga, och anledningen till att man också lyckas med detta är att man lyckas svara upp mot medborgarnas önskemål bland annat när det gäller just det småskaliga.
Man kan ha jättemånga synpunkter på att det borde vara ännu bättre, men Systembolagets sortiment för lokalt och småskaligt under senare år har vuxit explosionsartat. I dag har Systembolaget 300 småskaliga svenska producenter i sitt sortiment - 300!
Detta hanterar man efter bästa förmåga för att kunna tillgodose medborgarnas önskemål. Det är klart att det någonstans är rimligt att man behöver sätta någon form av gräns för när det blir ekonomiskt oförsvarbart att hantera mängderna. Det är ett övervägande man måste göra.
Systembolaget har gjort en informationsinsats bland annat visavi de riksdagsledamöter som har haft väldigt många frågor kring detta. Man informerar om utvecklingen och hur det ser ut och att man jobbar dedikerat med det här.
Det vet jag i och med att jag har löpande samtal med Systembolagets ledning i precis de här frågorna, det vill säga när det handlar om vikten av att bevara det höga förtroendet för vårt detaljhandelsmonopol genom att möta människors önskemål.
Det går inte att mäta sig med det om man skulle försöka att göra detta själv via en vanlig detaljhandel.