KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Schulte (M):
Nystartsjobben är kanske den mest framgångsrika stödåtgärd som Sverige har haft för att hjälpa människor som står en bit från arbetsmarknaden in i arbete. Under de senaste fyra åren har 46 000 personer varje år haft nystartsjobb.
Socialdemokraterna var väldigt kritiska till inrättandet av nystartsjobben 2006 men har successivt flyttat sin ståndpunkt och vill nu inte avveckla reformen. Den har varit särskilt bidragande till att hjälpa människor med utländsk bakgrund att komma in i arbete.
Av de 360 000 nya jobb som har skapats under de senaste åtta åren har mer än 250 000 jobb gått till människor med utrikes bakgrund. Förklaringen till att detta har varit en så framgångsrik reform är att den har varit väldigt enkel.
Den har varit rättighetsbaserad, det vill säga att om en potentiell arbetstagare lever upp till kraven för att få nystartsjobb kan automatiskt det företag som vill anställa personen i fråga erbjuda ett nystartsjobb. Man behöver inte gå igenom någon lång byråkratisk process och träffa handläggare på Arbetsförmedlingen, handläggare som hade kunnat lägga tid på att förmedla nya jobb i stället för att administrera byråkrati.
Detta har gjort att reformen varit väldigt framgångsrik. Nu har arbetsmarknadsministern signalerat att regeringen vill försvåra, skärpa till och på olika sätt byråkratisera nystartsjobben. Man kan se detta som en del i den helhet som regeringens politik utgör.
Det handlar om att göra det mindre lönsamt att arbeta, att göra det dyrare att anställa, att nagga RUT i kanten och att sammantaget lyfta bort 23 miljarder ur ekonomin, pengar som man använder till att höja bidragen för dem som inte arbetar och att bedriva ineffektiv arbetsmarknadspolitik som redan är prövad och som, enligt vad forskningsmässigt är belagt, inte ger några stora effekter.
Arbetsmarknadsministern har själv sagt att det inte skapar nya jobb. Då är det lite beklämmande att regeringen nu därutöver ska ge sig på nystartsjobben, som har varit så framgångsrika.
Man ställer sig inte bara frågan vad som är regeringens förslag för att skapa nya jobb, utan man undrar också om det inte finns någon del av ekonomin som ni kan freda, så att ni inte krånglar till och försämrar de stödåtgärder och lättnader som finns.
Om man jämför nystartsjobben med till exempel instegsjobben och anställningsstödet kan man se att det är mer än tio gånger fler personer som omfattas av nystartsjobben. Då är det tråkigt om man gör nystartsjobben mer som instegsjobben i stället för tvärtom.
Utvecklingen borde i stället vara att de knappt 3 000 som har instegsjobb ska bli fler. Stödet för instegsjobben och anställningsstödet är ju mycket större, men ändå är arbetsgivarna inte lockade av det. Det beror just på knepigheten. Därför är det beklämmande att regeringen nu vill göra det svårare att ha nystartsjobbare.
Fredrik Schulte (M):
Vi har haft en höst som har präglats mycket av att finansminister Magdalena Andersson har gått ut och skanderat budskapet att ladorna är tomma. I interpellationsdebatter har Magdalena Andersson sagt att den budget som regeringen och Socialdemokraterna lade fram är den mest åtstramade budgeten sedan budgetsaneringen i mitten av 90-talet.
Och nu pratar Ylva Johansson, arbetsmarknadsministern, om vilken expansiv budget som regeringen lade fram. Det är lite märkligt spretigt från regeringens olika företrädare i fråga om hur man beskriver sin politik. Som lök på laxen har Stefan Löfven i samband med att Decemberöverenskommelsen presenterades sagt att svensk ekonomi ändå är ganska stark.
Det är väldigt svårt att reda ut vad Socialdemokraterna egentligen har för syn på hur det går för Sverige och vad det är för politik man själv för. Jag skulle vilja ställa en fråga till Ylva Johansson i det här ämnet: Varför är nystartsjobben så pass mycket mer framgångsrika än instegsjobben och anställningsstöden?
Det är 46 000 personer de senaste åren som har fått nystartsjobb, medan instegsjobben inte ens kommer upp till 3 000. Kan det vara så att det är på grund av att instegsjobben och anställningsstöden är ganska knepiga? Det är byråkratiskt komplicerat.
Man måste först träffa en handläggare på Arbetsförmedlingen som, så att säga, ska ge sitt godkännande till att anställningsstödet ska få betalas ut. Nystartsjobben kommer däremot automatiskt till den person som lever upp till kraven. Kan det inte hänga samman på det sättet?
Trots att nystartsjobben inte alls är lika generösa i sitt stöd jämfört med instegsjobben och anställningsstödet är det flera tusen procent fler personer som befinner sig i nystartsjobben. Då är det märkligt att Ylva Johansson argumenterar för att vi ska göra nystartsjobben mer lika instegsjobben och anställningsstöden och inte tvärtom.
Vi ska alltså göra den framgångsrika reformen mer lik den inte särskilt framgångsrika reformen. Borde man inte göra precis tvärtom? Det är en märklig logik som ligger bakom resonemangen. Och det är som sagt väldigt spretiga budskap vi får höra från regeringen.
De besked som vi får höra från arbetsmarknadsministern om att det är en otroligt expansiv politik som man bedriver går stick i stäv med statsministern och finansministern. Det föranleder nog ytterligare interpellationer, för det är mycket besynnerliga besked vi får nu.
Fredrik Schulte (M):
Jag måste instämma med arbetsmarknadsministern i hennes sista poänger. Det är självklart inte så att en lönesubvention bara ska bedömas utifrån hur många personer det är som deltar i programmen, vilket gör att traineejobben inte blir bättre om de är 20 000, 40 000 eller 60 000. Ylva Johansson har själv sagt att det inte leder till fler jobb.
Det som är unikt med nystartsjobben är att det är riktiga jobb. Riktiga företag har tagit sig an människor som står långt ifrån arbetsmarknaden. Det har visat sig genom historien att det har varit väldigt svårt att få företag att anställa människor som står långt ifrån arbetsmarknaden, och nystartsjobben visar på undantaget.
Jag tycker att det är alldeles solklart att nystartsjobben är ett föredöme i sammanhanget, medan instegsjobben inte tillnärmelsevis har varit så framgångsrika. Då är det beklagligt att arbetsmarknadsministern har inriktningen att man ska göra den mindre framgångsrika reformen till föredöme och inte tvärtom.
Vi har nu stått här i nästan sex timmar, med undantag för gruppmötena, och diskuterat arbetsmarknadspolitik. Jag tycker att det har kommit en hel del intressanta uttalanden kring den. Vi har fått höra arbetsmarknadsministern tala om ett mer eller mindre paradigmskifte, att arbetsmarknadspolitiken inte skapar nya jobb. Så har det inte alltid låtit från Socialdemokraterna.
Vi har i skarp kontrast till finansministerns "ladorna är tomma" nu fått en beskrivning av en otroligt expansiv politik från Socialdemokraterna och fått höra motstridiga budskap. Det har verkligen varit en förvirrande kväll, helt enkelt.
Fredrik Schulte (M):
Jag skulle vilja börja med att säga att jag delar finansministerns uppfattning att man inte med ett ord kan beskriva hur tillståndet i svensk ekonomi är, eller i något annat lands ekonomi. Man kan inte heller titta på ett enskilt mått, utan man måste titta på en bred palett av olika mått och göra en samlad bedömning.
Sedan måste man också skilja på jämförelser med sig själv i historien och jämförelser med andra länder. Sverige är inte en isolerad ö utan en del av en global ekonomi. Vi är ett litet land, och vi är väldigt beroende av export. Det är det som skapar vårt välstånd i Sverige, men det gör också Sverige sårbart i tider av ekonomisk kris.
Vi har haft tider av ekonomisk kris. Faktum är att den kris som har gjort att vi haft en svag ekonomisk utveckling under de senaste sju åren i stora delar av världen är den värsta globala krisen sedan 30-talet.
När vi då tittar på ifall det går bra för svensk ekonomi eller inte kan vi inte bara jämföra hur det går för Sverige här och nu med hur det gick för Sverige när vi hade en fantastisk högkonjunktur och en jättepositiv global ekonomisk utveckling. Vi måste också jämföra oss med andra länder.
Tittar man då till exempel på statsskulden framgår det att vi under de senaste åren har sett en liten ökning på statsskulden, även om den totalt sett har minskat. Men det beror ju på att det har varit en kris. Jämför man Sverige med de flesta andra länder som är relevanta att jämföra med är Sverige ett av få länder som under den senaste åttaårsperioden har sett sin statsskuld minska.
Tillväxten har inte varit lika god nu som under de goda åren 2003, 2004, 2005, 2006 och 2007.
Men om man jämför oss med övriga världen är vi tredje bäst i EU, om man tittar på det mått Magdalena Andersson väljer i det här interpellationssvaret, det vill säga bnp per capita i fasta priser. Då är vi tredje bäst i EU och femte bäst i västvärlden.
Visst finns det vissa länder som har klarat sig bättre, såsom Japan, Tyskland och USA, men då ska man veta att man med måttet per capita också måste ta hänsyn till att Sverige har haft västvärldens absolut mest generösa asylmottagande och mottagande av människor från andra delar av världen. De har en stor utmaning i att komma in på den svenska arbetsmarknaden. Det är klart att detta påverkar det statistiska måttet.
Med andra tillväxtmått är vi kanske bäst i världen. Om man tittar på produktiviteten ser man att Sverige har haft en svag produktivitetsutveckling under de senaste åtta åren i jämförelse med de tre åren dessförinnan. Så är det, absolut. Men jämfört med omvärlden har vi haft en väldigt stark produktivitetsutveckling. Vi ligger i topp i jämförelse med övriga EU.
Den slutsats jag egentligen vill komma fram till är att Sverige är ett av de länder i västvärlden som har klarat sig absolut bäst. Vi har skapat absolut flest jobb per capita. Under de senaste 30 åren har det skapats en halv miljon nya jobb, varav 360 000 under de senaste åtta åren. Den beskrivning av ekonomin som Magdalena Andersson gör håller inte.
Fredrik Schulte (M):
Man skulle kunna säga att Magdalena Andersson gör motsatsen till att plocka russinen ur kakan. Man skulle kunna säga att hon plockar hårstråna ur den mat som serveras. Hon försöker på alla sätt hitta de sämsta måtten för hur det går för Sverige och jämföra dem med de länder som med just de måtten har klarat sig bäst.
Finansministern försöker på det sättet måla upp en bild av att Sveriges ekonomiska utveckling nog inte har varit så bra, trots allt, därför att det passar hennes egen politiska beskrivning. Sedan stod Stefan Löfven på en presskonferens en dag, den 27 december för att vara exakt, och sa att Sverige har en väldigt stark ekonomi. Det blir lite lustigt.
Socialdemokraterna försöker systematiskt bildsätta att det inte går bra för Sverige, att Sverige har haft en ganska taskig utveckling, att det kanske har gått bra på vissa punkter men att utvecklingen sammantaget inte är så positiv och att det kanske har gått bra om man jämför med Grekland, Spanien och Italien men att det i övrigt inte har gått så bra. Det är den bildsättningen finansministern hela tiden försöker göra. Jag menar att den är ohederlig.
Jag menar att den står i strid med det som Stefan Löfven sa på presskonferensen den 27 december, nämligen att det går väldigt bra för svensk ekonomi i jämförelse med vår omvärld.
Finansministern valde att inte ta upp alla andra länder i Västeuropa som vi har utvecklats bättre än på punkt efter punkt: Finland, Danmark, Österrike, Holland, Frankrike och Belgien. Det råder ingen tvekan om att Sverige är bland de länder i västvärlden som har lyckats absolut bäst.
Bnp per capita i fasta priser har som sagt bara ökat med 1-2 procent, men det är väldigt få länder i västvärlden som har sett någon större ökning om man använder samma mått. Danmark har till exempel sett ett tapp på nästan 4 1⁄2 procent.
Återigen: Magdalena Andersson väljer de små parametrar som talar till hennes fördel och rycker loss dem ur sitt sammanhang för att kunna bildsätta att alliansregeringens åtta år vid makten inte var särskilt väl utförda, medan Stefan Löfven i ett svagt ögonblick erkände att det faktiskt går väldigt bra för Sverige. Det kanske mest intressanta exemplet av alla är jobben.
De senaste 30 åren, sedan 1984, har en halv miljon jobb skapats. Det kan vem som helst kolla; det är bara att gå in på SCB:s hemsida - en halv miljon jobb. Av dessa har 360 000 skapats under de senaste åtta åren vid makten. Det säger något.
Av de 500 000 jobb som har skapats de senaste 30 åren har 360 000 tillkommit under de senaste åtta åren - detta i en tid med den värsta globala ekonomiska krisen sedan 30-talet. Det säger något. Det beror på att vi i Sverige har fört en politik som har uppmuntrat företagsklimat, som har uppmuntrat arbete.
Nu får vi en regering som gör det direkt motsatta, som uppmuntrar bidragsberoende och försämrar förutsättningarna för att bedriva företag.
Fredrik Schulte (M):
Är Carolina Klüft en bra idrottare? Det finns en massa kvinnliga idrottare som är bättre på höjdhopp än vad Carolina Klüft är, det finns en massa idrottare som är bättre än Carolina Klüft på längdhopp och det finns en massa kvinnliga idrottare som är bättre än Carolina Klüft på att springa 100 meter.
Men det Carolina Klüft kan - vilket gör henne till en unik idrottare, en av Sveriges mest framgångsrika idrottare - är att hon är väldigt bra och ligger i toppen i en väldig massa idrottsgrenar. Det är det som gör Carolina Klüft så bra. Individuellt i varje enskild punkt kanske hon inte är bäst, men sammantaget, i den breda paletten, är det få som matchar henne i att ha bredden. Det är just det som är mitt resonemang.
Magdalena Andersson väljer ut ett mått och säger: Beträffande bnp per capita har Japan lyckats bättre. Men vänta nu, Japan har ju en ekonomisk kris av stora mått i termer av att ha en statsskuld som gör att landet närmar sig systemkollaps. USA har också haft lite bättre ekonomisk utveckling när man tittar på det måttet.
Men de har klassklyftor av astronomiska mått. Det är just detta som är det oärliga i Magdalena Anderssons beskrivning: Hon plockar ut ett mått och jämför oss med något land som kanske är bättre än oss i det måttet, och sedan struntar hon i att det landet har en massa andra problem. Min poäng är att Sverige är som Carolina Klüft: Vi är väldigt bra beträffande nästan alla mått.
Beträffande nästan alla mått är vi i topp. Gör man den sammanvägda bedömningen finns det inte många länder som tävlar med oss.
Fredrik Schulte (M):
Nooshi Dadgostar frågade ifall hon tolkade mig rätt. Jag tror att vänsterpartistiska ledamöter generellt sett inte tolkar moderata riksdagsledamöter rätt. Den utgångspunkten kan vi nog ha. Den lag som den förra regeringen lade fram handlade egentligen om tre saker. Först och främst ska man få kompensation för sina räntekostnader.
Äger du din bostad betalar du en avgift till bostadsrättsföreningen, och sedan betalar du räntor och amortering på ditt lån. Tidigare fick man i princip inte göra så, vilket var en helt galen ordning. Ifall ministern tycker att det är tokigt att man inte ska få kompensation för sina räntekostnader tycker jag att han ska säga det rakt ut. Att Vänsterpartiet inte tycker det förstår vi nog.
För det andra handlade lagen om att göra det svårare för bostadsrättsföreningar att säga nej, för många bostadsrättsföreningar sa nej nästan för sakens skull, vilket gjorde att många lägenheter stod tomma. Det är också bra. För det tredje innebar lagen att man inte fick överklaga en hyra som man hade kommit överens om. Om man hade skakat hand på att få hyra en lägenhet för en summa skulle den summan gälla.
Att det ska vara på något annat sätt är jättetokigt. Nooshi Dadgostar kan inte gå ned till fiket här och köpa en semla som hon betalar 30 kronor för och efteråt säga: Nej, 30 kronor var alldeles för mycket. Jag vill ha tillbaka 15 kronor. Så kan man inte hålla på. A deal is a deal - det som är överenskommet är överenskommet. Vi i Moderaterna är inte för marknadshyror. Vi är för trygghet i förändring.
Men samhället har gått mot mer inslag av marknadshyror. Vi har konsensus över blockgränsen om presumtionshyror, att i princip nybyggda lägenheter ska ha marknadsanpassade hyror. Sedan noterade jag att ministern inte svarade på min fråga om tidsgränsen, men jag får återkomma till den i en annan interpellationsdebatt.
Fredrik Schulte (M):
Det finns mycket av det som finansministern sa som jag skulle vilja kommentera, men eftersom min talartid är begränsad vill jag fokusera på de direkt felaktiga påståenden som Magdalena Andersson gjorde här i talarstolen.
Återigen: Enligt OECD, Statistiska centralbyrån och IMF kan man konstatera att Sveriges bnp per capita har ökat med 2,5 procent, och vi är det tredje bästa landet i EU. Här står alltså finansministern rätt upp och ljuger inför svenska folket när hon påstår att bnp per capita skulle ha minskat. Jag vet inte om det är föremål för en KU-anmälan, men det är icke desto mindre häpnadsväckande.
Det andra som är häpnadsväckande är finansministerns resonemang om att produktiviteten har haft en svag utveckling. Hon har rätt i den bemärkelsen att i historiska mått mätt har produktiviteten inte varit lika stark under de senaste två mandatperioderna. Men det har den inte heller varit i övriga västvärlden.
I Sverige har produktiviteten hållits nere på grund av att fler människor har kommit i arbete och fått enklare jobb som inte har ökat produktiviteten. Då påstår finansministern att de som tidigare har stått utanför arbetsmarknaden nu har klivit in. Ja, det är vi helt överens om. Andelen med svag anknytning till arbetsmarknaden har minskat.
Om arbetskraften har blivit större och andelen i arbetskraften som har svag anknytning till arbetsmarknaden har blivit mindre, då måste det ju vara så att de som tidigare stod långt ifrån arbetsmarknaden i större utsträckning har fått jobb. Så är det också. Sverige har Europas lägsta långtidsarbetslöshet.
Fredrik Schulte (M):
I den politiska debatten blir beskrivningen av verkligheten ofta en central del. Det är ibland häpnadsväckande att se hur vissa socialdemokratiska riksdagsledamöter, särskilt Leif Jakobsson, är beredda att vinkla den beskrivningen så till den grad att det blir klart anmärkningsvärt.
Det görs för att man vill framhäva sina politiska åsikter. Om man tittar på de år då alliansregeringen satt vid makten kan man se att Sverige hade OECD:s näst starkaste sysselsättningsökning. Om man tittar på hur många nya jobb som skapades per tusen invånare i arbetsför ålder kan man se att vi var i särklass bäst.
För varje person som befolkningen i åldern 16-65 ökade med tillkom nio nya jobb. Tyskland var näst bäst med fem nya jobb. Och om man tittar historiskt kan man se att det under de senaste 30 åren har skapats en halv miljon nya jobb.
Av den halva miljonen, nettomässigt, nya jobb har 360 000 tillkommit de senaste åtta åren. Det är alltså svårt att hävda något annat än att de senaste åtta åren av alliansstyre har varit väldigt framgångsrika. Vi kan också konstatera att Sverige har den tredje lägsta långtidsarbetslösheten i hela OECD.
Om man tittar på de äldre, som vi delvis diskuterar nu, kan vi konstatera att sysselsättningen, så länge man har mätt den, har legat på någonstans runt 70 000-80 000 för personer över 65 år som har arbetat. Nu har den siffran överstigit 150 000. Den har alltså dubblerats under Alliansens tid vid makten.
De utvärderingar som har gjorts just vad gäller de äldre visar att det är mycket tydligt kopplat till det förstärkta jobbskatteavdraget. Och jobbskatteavdraget är väl kanske den ekonomiska reform som forskare har utvärderat mest under efterkrigstiden. Herr ålderspresident!
Det är väldigt svårt att föra en debatt när finansministern går och pratar med presidiet och också går runt i kammaren och pratar. Jobbskatteavdraget är en av de mest utvärderade ekonomiska reformerna.
Och just sysselsättningen hos de äldre är en tydlig indikator på att jobbskatteavdragsreformen har varit framgångsrik. Det är anmärkningsvärt att Leif Jakobsson påstår att vi skulle ha satsat mindre på sjukvården.
Om man tar hänsyn till inflationen, som de senaste åtta åren har varit 10,5 procent, och till befolkningen, som har ökat med 5,8 procent, har resurserna till sjukvården, utgiftspost nr 9, ökat från 41 miljarder till 62 miljarder om man inflationsuppräknar.
Den här debatten blir alltså närmast bisarr i den bemärkelsen att jag undrar hur mycket Leif Jakobsson och Magdalena Andersson är beredda att beskriva verkligheten bara på ett sätt som gynnar den egna saken. Det är anmärkningsvärt att de socialdemokratiska representanterna i kammaren kan vara så oprofessionella.
Fredrik Schulte (M):
Jag ska börja med att erkänna att jag kom med ett felaktigt påstående i en tidigare interpellationsdebatt. För det skulle jag vilja be om ursäkt till Magdalena Andersson. Jag påstod att hon hade sagt någonting som hon inte hade sagt. Det stämmer alltså inte. Det ber jag om ursäkt för. Men det är inte ett argument för att störa debatten i kammaren. Jag skulle mer än någon välkomna om vi kunde hålla oss till regeln att hålla sig till fakta.
Vi hörde till exempel Ingela Nylund Watz prata om att arbetslösheten var 6 procent 2006. Så var det alltså inte. Vi ändrade måttet. Tidigare redovisades en arbetslöshet mellan åldrarna 16 och 65. Sedan utvidgade vi måttet för att anpassa oss till EU till att omfatta 15-75. Tidigare hade Socialdemokraterna försökt pressa ihop så att statistiken skulle se lite bättre ut.
Sedan står Ingela Nylund Watz i talarstolen och argumenterar för att arbetslösheten var så fantastiskt låg 2006 när det var högkonjunktur. Men så var det inte. Vi skulle kunna komma tillbaka i morgon och hävda en arbetslöshet på 6 procent. Jag tror att vi till och med skulle kunna få en arbetslöshet på runt 4 procent i morgon - om vi ger tillbaka förtidspensionerna till dem som tidigare var förtidspensionerade under Göran Perssons tid vid makten. Det är enkelt.
Vi kan halvera arbetslösheten över kvällen. Har någonting blivit bättre? Tillståndet i svensk ekonomi och för de människor som förtidspensioneras skulle bli ännu värre. Mycket av detta är vår kritik. Socialdemokraterna är så måna om just arbetslösheten som mått på hur det går för ett land att ni är beredda att förtidspensionera bort människor.
Nu har ni satt målet att Sverige ska ha lägst arbetslöshet 2020, men ni har inga konkreta förslag på hur jobben ska bli fler. Ni satsar en massa pengar på bidrag och Amspolitik. Det verkar som att Sverige går samma öde till mötes, det vill säga att sopa undan människor under mattan i förtidspensioner och bidrag.