KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tina Ehn (MP):
Det kanske är en viktig fråga att man ska ha en skyddad titel. Men jag tror inte att det är huvudingrediensen i denna diskussion. Jag tror att vi måste se hur det ser ut i dag. Vi kan titta på hur det ser ut över huvud taget i landet. Jag kan tänka mig att det är mycket stor skillnad om man har möjlighet att ha ett skolbibliotek eller om man behöver en verksamhet som är skolbiblioteksverksamhet i ett folkbibliotek. Är det möjligt?
Jag tror att det på lite olika ställen i Litteraturutredningen står att det är någonting som man kan utveckla. Då kan jag se att folkbiblioteken får ett ännu större uppdrag när det gäller allt annat som man gör i dag och som är otroligt viktigt för demokratin och grunden i samhället och som inte bara är någonting som vi kan ta för givet. Även om vi i dag har hört att alla tycker att det är självklart så är det inte det. Vi ser också att verksamheten med bokbussar läggs ned.
31 kommuner har sedan mitten av 90-talet lagt ned verksamheten med bokbussar, och många filialer försvinner runt om i landet. Den utvecklingen är allvarlig om vi kanske behöver mycket mer av dem i samarbetet när det gäller hur skolbiblioteksverksamhet ska kunna fungera på orter som kanske är glest befolkade. Jag tror därför att detta är ganska bråttom.
En viktig del är att trycka på för att både biblioteken och skolbiblioteken ska lyftas upp i den politiska sfären.
Tina Ehn (MP):
Jag vill tacka så väldigt mycket för denna möjlighet att få ett svar på den frågeställning jag har i interpellationen, även om man kan misstänka att det är en frågeställning som är gränsöverskridande mellan både ministrar och departement. Det är en del av problemet att var och en tar sin del av svaret och därmed ansvaret.
Det är ibland svårt i politiken att få en helhet när det gäller vad som händer och pågår, och det är ett stort problem när vi diskuterar om vad det är som sker på landsbygden. Varför försvinner så mycket service? Varför flyttar verksamheter? Varför lägger man ned skolor och så vidare?
Upprinnelsen till den här interpellationen med extra tyngd på just Postens förändrade service var en artikel i Dagens Nyheter den 11 januari. Där skriver man att under loppet av fem år har Posten lagt ned 31 serviceställen i områden där det är glest befolkat.
Människor som har valt att leva och bo och dessutom driva företag i områden där man bor glest ser ut att få orimligt långt till brevlådan. Kolåsens fjällhotell i Järpen kommer att få sin brevlåda flyttad fyra kilometer, och 75-åriga Elsie Eliasson i Kallbygden i västra Jämtland får flera mil till postlådan. Hon driver ett företag men har ingen bil. Hur gör man?
I en intervju säger chefen för Postens produktion - som så många andra säger om både landsbygden och glesbygden - att de inte kan ta ansvar för om bygder dör. Det är i sig tragiskt. Men de kanske inte kan det om de inte har fått ett uppdrag, och det ansvaret måste nog ytterst vara politiskt. Det räcker inte att säga att hela Sverige ska leva.
Vi måste mena det. Sveriges regeringspartier kan inte tala om att landsbygden är viktig och sedan inte ta ansvar för att det finns en grundläggande service och en grundläggande postservice, för marknaden löser inte detta. Det står ganska klart. Det behövs en genomgripande politik som vågar förändra och styra om.
Människor är mycket trötta på att inte bli sedda och hörda för att de bor på en plats som inte passar in där den politiska debatten har sitt fokus. Aktör efter aktör anser sig inte ha något ansvar för om en bygd avfolkas och dör, och frågan blir då: Vem har ansvaret för att man ska kunna leva och driva företag?
Man behöver ju ha grundläggande service, och postutdelning kan nog anses vara en sådan grundläggande service. Jag kan i svaret inte utläsa någon beslutsamhet från Anna-Karin Hatt om att servicen ska gälla alla. Även om det finns en reglering i dessa dokument måste det vara någonting som faller mellan stolarna eftersom detta ändå pågår och kan ske.
Ska alla ha rätt till ett rimligt avstånd till sin post, eller ska man urholka denna möjlighet och låta detta ske? Det är de små stegens tyranni. Detta är mycket viktigt om vi ska ha ett samhälle där människor vågar bo på landsbygden. Det räcker inte att vi bara säger att det ska vara möjligt. Vi måste sätta ned foten och se till att det blir verklighet.
Jag tycker att det saknas något i detta regelverk som gör att det inte räcker och att man inte ser att det går att lösa detta för människor som bor lite mer avsides.
Tina Ehn (MP):
Jag tackar för svaret. Jag tänkte på detta med Posten. Det finns ingenstans i regelverket hur långt man kan ha till sin brevlåda. Det är också så att Posten ska ha frivilliga överenskommelser med privatperson om man delar ut post till hushåll mindre än en gång i veckan, men hur många detta berör finns det en oklarhet kring.
Det finns alltså en del brister i systemet, även om majoriteten av posten delas ut i Sverige och väldigt mycket fungerar bra på många ställen. Det fungerar bra på de flesta ställen, skulle jag vilja påstå. Men det finns de som faller mellan stolarna, och det är de som någonstans blir drabbade. De bor i regel i glesbygden och på landet. Jag tycker att det är bra att vi kan ta upp landsbygdsfrågorna ur ett bredare perspektiv.
Jag är tacksam för att ministern gör det och ställer upp på att svara på frågor som kanske inte direkt ligger inom ansvarsområdet. Det uppskattar jag väldigt mycket. När det gäller service, som det pratas så mycket om, skulle jag också vilja säga att det är bra att man från regeringens sida har lagt in detta i budgeten. Miljöpartiet har haft med en satsning på 100 miljoner - och vi hade 80 miljoner i den här budgeten - för att stödja servicen på landsbygden.
Jag tror att regeringen hade 20 miljoner där. Det kom nämligen ett förslag 2009 som hette Se medborgarna - för bättre offentlig service och där man hade mycket bra förslag för att möta upp den brist som nu finns i landet på grund av att myndigheter och så vidare drar in sina tjänster.
Det är ett akut behov, och det räcker inte med vare sig 20 miljoner eller 80 miljoner, utan det krävs ett ganska brett arbete och en uppföljning av det som pågår. Vi har ett jättestort ansvar. Människor runt om i landet måste känna att politiken härifrån tar ett ansvar.
Tina Ehn (MP):
Också jag börjar med att tacka för interpellationen och för ministerns svar. Jag delar det som ministern säger om att ingen annan region i Sverige är så beroende av en enskild trafiklinje. Det tror jag att de flesta instämmer i. Som 20-åring bodde jag på Gotland en höst, och en del av mitt hjärta blev kvar där. Jag har återvänt många gånger, även utanför Almedalen.
Jag har bott på öar i mitt liv, och har en historia av öliv i släkten. Att bo på en ö är speciellt, och det vet alla som har försökt. Gotland är unikt, och det ligger en bra bit från fastlandet.
Det var fascinerande att leva där utanför turistsäsongen, och jag har som sagt återvänt många gånger. Hela Sverige ska leva. Det är viktigt att vi har en politik och att vi ser hur den slår.
Miljöpartiet värnar en väl fungerande bastrafik mellan Gotland och fastlandet och mellan fastlandet och Gotland. Vi vill lyfta fram den kritik som regeringen fått för de låga upphandlingskraven. Målet måste vara en bra trafik. Konkurrens kan vara ett medel i det men inte ett huvudsyfte, som vi ser det.
För Gotland är färjeöverfarten och hela systemet en viktig del i hela transportkedjan. Det ska synkroniseras med fastlandstabeller och så vidare. I förstudien Färjeförbindelsens betydelse för regionens tillväxt har man specificerat ett antal risker.
Alla dessa risker utmynnar i hur näringslivet kan få försämrade villkor med allt vad det innebär. Livsmedelsproduktionen som är stor på Gotland kan lida skada, turismen kan lida skada och så vidare. Man riskerar alltså att försämra konkurrensen på Gotland om man genomför detta.
Vilken konkurrens är den viktigaste? Är det konkurrensen för färjetrafiksbolagen eller konkurrensen för samhället Gotland? Det blir en samvetsfråga.
Det har nämnts att nya direktiv bör ges för arbetet med upphandlingen. Gotlandstrafikens framtid bör utgå från Gotlands behov och det gotländska samhället och näringslivet. Som många andra vill jag höra lite mer om detta.
Tina Ehn (MP):
Jag representerar Miljöpartiet. Jag är riksdagsledamot från Västra Götalands västra valkrets. Jag är också landsbygdspolitisk talesperson. Jag har bott på många ställen och flyttat på mig, så jag kan se vikten av att vi verkligen har liv runt om i landet.
Jag tror att det är väldigt viktigt att vi politiker ser att det som läget är nu ibland kan behövas lite olika syn på olika delar av landet i hur vår politik ser ut, vad det är vi ska föreslå och vad som händer.
Jag är ödmjuk inför att detta är svårt och att vi har önskelistor om allt möjligt, men jag tror att vi som står här i dag och debatterar detta ändå känner att vi har människors önskan och vilja bakom oss. För Gotland är färjeöverfarten en viktig del i hela rese- och transportkedjan.
Med 28 knop, vilket är 50 kilometer i timmen, tar det 3 timmar och 20 minuter mellan Visby och Nynäshamn. Tidtabellerna är i ett logistiksystem med fastlandet, och för näringslivet kan jag tänka mig att detta är precisionstider som har jättestor betydelse för hur det ska fungera.
Börjar man rucka för mycket på detta och ställer för låga krav - det är så jag ser det - tror jag att man får väldigt mycket förluster.
Hur ser ministern på riskerna att låga krav kan leda till så många negativa effekter om man får ett helt annat system med helt andra tider och inte kan leva upp till det finsnickeri jag tänker mig att hela denna logistik är för företagen? Den är oerhört viktig, och jag tror inte ens att jag riktigt begriper den i detalj.
Tina Ehn (MP):
Jag tackar så mycket för svaret. Samtidigt är det ett frustrerande svar vi får om biblioteksersättning för kulturskaparna. Jag har som kulturpolitiker från Miljöpartiet ställt ett antal frågor, och Bengt Berg från Vänsterpartiet har ställt flera frågor. Svaret är däremot ganska kort och innehållslöst.
Egentligen säger ministern att hon ska återkomma med ett svar efter att ha tagit del av alla de remissynpunkter som inkommit på Litteraturutredningen. Min första fråga handlar om på vilka grunder ministern gett Litteraturutredningen i uppdrag att ompröva formerna för hur systemet med biblioteksersättningen fungerar. Det är ett initiativ som regeringen och kulturministern tagit som bör kunna förklaras. Här får jag inget svar. Det är för mig inget klargörande alls.
Jag kan uppriktigt sagt inte förstå varför den väl förankrade principen och grunderna för hur ersättningen fastställs har blivit föremål för regeringens önskan att förändra. Systemet med ersättningen kom redan 1955. Det är någonting som förhandlas fram mellan regeringen och upphovsmännens organisationer. Beloppet beräknas utifrån statistik på utlåning.
När fler böcker läses blir det mer pengar till författarna. Om nu anledningen till uppdraget i direktivet är de förändringar som pågår i omvärlden för bokmarknaden, som sades i svaret, med digitalisering och e-böcker eller om det beror på förändringar i budgetlagen är det inget svar. Jag förstår ändå inte varför det verkar finnas ambitioner att peta och ändra i principen för systemet med ersättningen.
Jag har i kammaren försökt lyfta fram frågan om e-böcker med kulturministern. Även den i den frågan får jag ett svar som inte är ett svar. Ansvaret skyfflas över till Sveriges Kommuner och Landsting. En annan fråga som har med förutsättningar för kulturskapare att göra är scenkonstpensionerna. Vi är många som förväntar oss ett svar och en långsiktig lösning. Vi har nu väntat ett tag.
Att värna kulturskapare och kulturarbetare innebär att ge besked, driva processer som är viktiga för dem, ge fler möjligheter och inte skjuta upp dem på framtiden eller bolla över dem till andra. Att ge kulturskapare bättre villkor kan absolut inte vara att ha en ambition att ta bort förhandlingsrätten för biblioteksersättningen. Det är en ersättning som har funnits länge, som jag sade tidigare, och är väl förankrad och etablerad.
Min oro sträcker sig även till bibliotekens situation, där en förändring kan skapa osäkerhet som riskerar att dra undan en viktig grund för biblioteken. Upphovsrätten i sig står dessutom inför många utmaningar, och det är knepiga frågor. Vi möter dem ständigt inom kulturområdet. Här har vi ett system som fungerar och upphovsrättsskaparna gillar.
Det verkar onödigt att försöka ändra på sådant som länge har fungerat och är förenligt med hur verkligheten ser ut. Systemet är inte i dag omsprunget av en ny teknik. Jag uppfattar inte att det står författare och bankar på Kulturdepartementets dörr för att skynda på en förändring. Det är bra om kulturministern vill svara på frågan om kulturministern ser biblioteksersättningen som ett bidrag eller som den ersättning som jag och andra uppfattar att den är.
Tina Ehn (MP):
Även jag noterade att kulturministern sade att man värnar biblioteksersättningen. Jag tycker att det är bra att det uttalades tydligt. Men inte desto mindre har vi sett vilka direktiv som har getts till den här utredningen. De här direktiven skapar en oro eftersom man verkligen ifrågasätter vad som menas med detta och undrar varför regeringen ger sådana direktiv.
Jag tycker att man behöver ta detta på allvar, inte minst eftersom tre stora organisationer har skrivit debattartiklar och pekat på alla de bekymmer de ser i det här förslaget. Man kan fundera på vad regeringen kommer att göra av det här. Kommer den att göra slag i saken så att vi får det värsta scenariot? Eller kommer den att göra bra saker och ha en öppen attityd till det hela? Det är jätteviktiga frågor.
Jag tror att den här debatten är oerhört viktig för att slå fast var vi står i de här frågorna. Det var mycket intressant att höra Folkpartiets ståndpunkt här i dag. Jag är mycket tacksam för det. Jag tyckte också att det var intressant att vi tog upp läsfrämjandet. Det är också oerhört viktigt och hänger ihop med de beslut vi fattar. Samhället hänger ihop. Det ena påverkar det andra.
Om regeringen anser att kulturskapare kan få någon annan form av ersättning i stället för den som vi har i dag signalerar det att man ser på dessa verk, på människorna bakom verken och på deras arbete på ett helt annat sätt. Det är här man börjar fundera på hur alliansregeringen egentligen ser på litteraturens och kulturens betydelse i dagens samhälle. Vi står inför många utmaningar.
Jag som miljöpartist har klimatfrågorna ständigt runt mig. Man ska stoppa giftiga ämnen och fördela resurser både effektivt och rättvist. För att klara av alla de utmaningarna behöver vi också ge förutsättningar för deltagande i samhället. Att läsa och förstå det man läser är viktigt för möjligheten att kunna delta i samhället. Vi har hört allihop, precis som sades tidigare, att läsförståelsen försämras.
Vi behöver fråga oss hur vi gör att öka intresset för litteraturen. Hur lockar vi till läsning? Hur gör vi för att värna allas rätt till god tillgång till litteratur? Hur är vi som folkvalda goda förebilder? Jag utgår från att man genom ett demokratiskt medverkande kan bygga framtid. Att kunna vara en del av demokratin kräver kunskap och förståelse.
Att ha en god läsförståelse är oerhört viktigt för den enskilda och för samhället. Samhället hänger ihop, och dåliga beslut genomsyrar många områden. Jag, liksom många andra, anser att biblioteksersättningen finns till för att värna upphovsmännens rätt till ersättning för sitt arbete å ena sidan och för att allmänheten ska ha tillgång till litteratur och information å andra sidan.
Ser kulturministern de risker som har uppdagats i debatten i dag? Vilka är annars fördelarna med någon form av förändring utifrån de scenarier som vi kan befara också kan uppstå? Det är otroligt viktiga frågor för många att få ett klokt och rakt svar på.
Tina Ehn (MP):
Jag skulle också kunna tala rätt mycket om läsandet. Det är dock inte riktigt dagens fråga, utan vi talar om en helt annan sak. Jag kan ta till mig det kulturministern säger om att man värnar författarnas villkor. Men låt oss göra en reflexion över hur man behandlar författarna.
Man kan inte bara nonchalera deras upplevelse av situationen. De upplever att de har en försämrad förhandlingsmöjlighet och att regeringen ensidigt bestämmer hur ersättningarna ska se ut. Detta tycker jag att kulturministern åtminstone kan reflektera över.
En annan fråga är hur man vill förbättra författarnas och kulturskaparnas villkor generellt, men jag tror att den är lite för stor. Miljöpartiet har tagit dessa frågor på allvar. Vi vill värna kulturskaparnas villkor och driver flera av dessa frågor. Vi vill att det ska vara möjligt att leva under drägliga och anständiga förhållanden.
I vårt budgetförslag höjde vi biblioteksersättningen till 2 kronor per utlån till skillnad från regeringens höjning med 1 öre. Dessutom vill vi att alla konstnärsstipendier ska vara pensionsgrundande. Det är en del i hur vi skapar goda villkor för landets kulturskapare.
Hur kan man säga att man värnar kulturen och samtidigt gång på gång underlåta att visa ett genuint intresse för att lösa och säkerställa kulturlivets finansiering? Jag känner att det händer för lite inom flera områden, även om det kommer flera utredningar och ett förslag till bibliotekslag.
Tina Ehn (MP):
Jag tackar för svaret. Jag skulle dock vilja börja med att säga att jag trots att jag har fått ett svar nog inte upplever att jag har fått några svar på mina frågor. Det är tragiskt. Vaggan till SLU ligger i Skara. Man startade den första veterinärskolan där 1775.
Det är lite intressant i sig, för man kanske tror att det inte är så - man kanske tror att det ligger i Uppsala. Det är mycket som präglas av SLU i Skara och vice versa. Jag skulle också vilja säga att SLU genom tiderna har varit föremål för noggranna interna utredningar med jämna mellanrum.
I december 2003 var det en stor utredning. Jag tror att det var i samband med den man bestämde sig för att satsa på Skara och på SLU där. Då fick man också ett beslut från dåvarande regering och riksdag att man skulle inrätta en djurskyddsmyndighet i Skara.
Den var verksam i några år, men när den borgerliga regeringen tillträdde var det första beslut man tog att lägga ned Sveriges första djurskyddsmyndighet. Det var tragiskt i sig, både för Skara och för, tycker jag, många aktörer. Jag kommer ihåg denna debatt i kammaren. Jag hade en interpellationsdebatt om det.
Utredningar om SLU har avlöst varandra de senaste ungefär 40 åren. Ungefär vart sjätte år har det varit en. Alltmer av beslutanderätten har flyttats från Skara, vilket har gjort att arbetet med att utveckla och ta vara på den potential som finns på huvudorten har blivit svårare.
Jag gör ett litet nedslag på hemsidan från SLU i Skara: Det är utbildningar om etologi och djurskydd som är otroligt populära och viktiga. Det är djurskötarutbildningar, utbildning till livsmedelsingenjör och kurser inom agronom- och lantmästaredelen. Det är också forskningsbitar. De är alltså utvecklade i Västra Götaland, och de är där för att det finns ett sammanhang.
Det finns mycket produktionsdjur i länet, och det är väldigt eftersökta utbildningar. Om dessa utbildningar flyttar kommer också personal att flytta, och det kommer även att påverka forskningen. Dessutom påverkar det hela bygden, för väldigt många av studenterna hyr lägenheter och bor i Skara. Det påverkar bostadsbolag och så vidare.
Det påverkar också det samarbete man har med Nordens Ark i Sotenäs kommun, där det finns en fantastisk forskning och utveckling som är internationellt uppmärksammad. Jag har läst remissvar från Nordens Ark, LRF och själva SLU, och jag är inte säker på att ministern har tagit del av dem.
Det är nämligen otroligt mycket som kommer att påverkas av detta. Även om ministern säger att det är utbildningssätet självt som bestämmer hur det organiserar sig tänker jag ändå att vår landsbygdsminister har visioner om hela Sverige och om Matlandet Sverige. För att förverkliga dessa visioner bör man ha en helhetspolitik.
Jag frågar: Hur ska detta kunna förverkligas när man tillåter centralisering av en utbildning som denna?
Tina Ehn (MP):
Ja, hur ska vi öka den svenska livsmedelsproduktionen? Jag tror att det är viktigt att vi har en politik för hela landet och att hela landet ska leva. Jag skulle kunna ge några tips. Jag tror till exempel inte att det är bra att minska anslagen till mindre lärosäten, vilket sker i Sverige i dag. Olika högskolor och andra känner sig hotade och får helt enkelt lägga ned utbildningar. Exempelvis gäller det Mittuniversitetet i Härnösand, som tvingats lägga ned utbildningar.
Jag besökte för inte så länge sedan Högskolan Väst i Trollhättan i Västra Götaland. De känner att det är dåligt med resurser och att man inte uppmärksammar det bra jobb som görs på högskolan och den kvalitet den har.
Om man har en politik för att hela Sverige ska leva men sedan styr på ett helt annat sätt, genom att till exempel dra undan resurser för de regionala högskolorna, påverkar det hela landets möjligheter. Nu ser vi en förändring. Beslutet om SLU i Skara är sådant som leder till centralisering.
Samtidigt är jag absolut övertygad om att SLU i Skara kommer att göra allt de kan för att utveckla alla möjliga verksamheter och göra ett jättebra jobb. När det fattas beslut som innebär centralisering leder det inte till att det blir lättare för hela Sverige att leva. Det påverkar mycket. Det påverkar 270 studenter och 30 anställda vid SLU i Skara.
Till det kommer allt sådant som de är knutna till. Jag vet att landsbygdsministern har ambitionen att hela Sverige ska leva - bland annat genom satsningen Matlandet Sverige - men jag tror att det blir svårt om man inte har en politik som innebär att dessa frågor drivs utifrån ett helhetsperspektiv. Man måste också våga säga ifrån.
Tina Ehn (MP):
Tack för svaret. Det är intressant att höra lite mer detaljer. Jag vill börja med att säga att Miljöpartiet absolut inte vill tvinga människor att flytta eller att bo någonstans. Jag tycker att det är viktigt att säga. Lokaliseringspolitiken är förmodligen inte den mest avgörande frågan för hur hela Sverige ska leva.
Men det är en del i hur staten organiserar sina myndigheter, var de placeras och varför. Det är en pusselbit i hur vi möjliggör aktiviteter, utveckling, arbetstillfällen och dynamik i hela landet. 26 generaldirektörer bor ej på de orter där 40 myndigheter finns. Det verkar som att det finns ett motstånd som bygger på - ja, vad då? Det är ganska intressant. Det finns inte kompetens.
Man skulle kunna tro att det finns kompetens endast i Stockholms innerstad. Min uppfattning är att politiken måste lägga stor vikt vid att hela Sverige ska leva. Vi lever i ett stort land med olika möjligheter. Vi får inte blunda för utvecklingen med en snabb urbanisering. Om politiken inte tar sin del av ansvaret för olika arbetsmarknader och för olika underlag för service, så brister vi.
En fråga som man ställer sig är: Måste man bo i Stockholm för att leda myndigheter i Sverige? Detta är komplicerat, men politiken bör leda till minskade klyftor både socialt och regionalt. Sedan Alliansen tog över makten har klyftorna ökat mellan stad och landsbygd. 14 000 statliga jobb har försvunnit från det Sverige som ligger utanför storstäderna. Därtill har man skurit ned på högskolor.
Politiken hänger ihop. Trots initiativ om landsbygdssäkringar och om många andra satsningar är lokaliseringspolitiken en fråga som antagligen inte är ensamt avgörande för hur Sverige ser ut nu eller om fem år men är en pusselbit i det hela.