KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Pertoft (MP):
Jag kan bara svara Linda Snecker: Det är just det vi inte har gjort. Som jag just redogjorde för i mitt anförande - och som också Helene Petersson har redogjort för tidigare - är det betänkande som vi diskuterar nu, om informationsutbyte med USA, ett steg framåt när det gäller värnandet om den personliga integriteten. I dag är det mycket sämre.
Därför är jag glad över att vi i dag i riksdagen kan ta ställning till frågan och klubba det här förslaget. Vi kommer också att fortsätta att arbeta för den här frågan samt frågor som samlar myndigheter och så vidare. Vi får se. Vi arbetar på. Det finns förslag om sådana saker som vi kanske kommer att debattera här i framtiden.
Miljöpartiets politik ligger fast, och vi är helt överens i regeringen när det gäller de här frågorna.
Mats Pertoft (MP):
Även om jag inte riktigt förstår vad detta har att göra med informationsutbyte med USA: Vi har en kvinnlig partiledare och har haft det sedan partiet grundades - i motsats till många andra partier. Att den personen ibland byts ut kallar man demokrati. När det gäller kolet arbetar vi på frågan. Vi får se vilket stöd det finns bland annat i riksdagen. Vi respekterar de demokratiska principerna och arbetar utifrån dem.
Miljöpartiet kommer alltid att förbli ett miljöparti. Vi är bara glada om andra - efter många år - också tar upp den kampen. Vi tävlar gärna i den genren. Informationsutbyte med USA
Mats Pertoft (MP):
Jag ska försöka svara på Kent Ekeroths frågor så gott det går. Jag tycker dock att jag redan har hört ett antal svar på hans frågor här i kammaren, så jag vet inte om det går att svara på dem så att han förstår. Men jag ska göra mitt bästa! Det här handlar om något som min kollega Helene Petersson tog upp flera gånger, nämligen proportionalitetsprincipen.
Proportionalitetsprincipen gäller också förhållandet mellan riksdagens och regeringens makt. När lagen skrevs var bedömningen i beredningen ganska brett att det behövs en paus som synliggjorde glappet mellan sexmånadersperioderna.
Sedan var det fråga om en utvärdering, som också ministern nämnde i utskottet. Nu hittar vi andra former för detta. Det är fortfarande en proportionalitet mellan riksdag och regering, bland annat i det förslag som vi i dag diskuterar.
Där finns en proportionalitet och ett samarbete, vilket också är anledningen till att vi nu gemensamt kan ta det här beslutet i kammaren. Det är inte bara ett parti som föreslår det, utan vi har en bred blocköverskridande majoritet bakom förslaget. Jag tror att jag svarade på frågorna. Men jag ser på Kent Ekeroth att han inte är nöjd.
Mats Pertoft (MP):
Man kan filosofera om vad som är ett äkta politikersvar. Jag uppfattar Kent Ekeroths hela debattserie i dag som rent politikersvammel från början till slut, ideologiskt starkt präglat av en enda bild av verkligheten: SD har rätt, alla andra fel.
Det är att ta hand om verkligheten. Det jag uppfattar att Kent Ekeroth nu har gjort i ungefär en och en halv timme i kammaren är att ideologiskt blint köra sin linje utan att ta hänsyn till verkligheten alls.
Mats Pertoft (MP):
Jag vill ställa min fråga till statsrådet Ygeman. Den handlar om arbetet mot organiserad brottslighet. Jag har själv en bakgrund bland annat som kommunalråd i Södertälje när vi påbörjade arbetet mot den organiserade brottsligheten. Det samarbetet mellan olika myndigheter hemma hos oss var mycket framgångsrikt.
Nu ser vi hur behovet har vuxit och finns på många platser i Sverige. Vi har sett en del ny lagstiftning som börjar komma på plats. Men jag vill fråga statsrådet: Hur ser arbetet ut nu? Jag har inte sett samma framgångsresultat i andra kommuner som jag har sett i Södertälje.
Mats Pertoft (MP):
Jag har iakttagit att den organiserade brottsligheten under de senaste åren har utvecklat nya områden och gett sig in i offentlig service mycket mer och utnyttjat rättighetslagstiftning för brottslighet.
Min fråga är: Kommer den utvecklingen att kräva ny lagstiftning eller räcker den vi har, som ministern ser det nu?
Mats Pertoft (MP):
Tomas Tobé frågar mig vad vi ska göra åt att färre personer söker till polisutbildningen. Naturligtvis ska vi göra utbildningen så attraktiv som möjligt. Exempelvis har vi fortfarande funderingar om huruvida det ska bli en högskoleutbildning. Det har gjorts utredningar om detta.
Regeringen tittar på om det ska bli fler utbildningsplatser. Ett arbete pågår hela tiden i frågan. När det gäller hur många poliser vi behöver vill jag inte låsa mig vid 10 000. Det kan handla om 15 000 eller färre, eller ännu fler; vi ska ha fler poliser.
Jag menar att Polismyndigheten bör bestämma det exakta antalet. Att regeringen och riksdagen ska se till att det finns resurser så att det räcker för att utöka antalet poliser och polisanställda är en helt annan fråga.
Angående lärarnas löner har vi i Sverige ordningen att parterna förhandlar om löner. Men efter åratal av debatt bestämde sig regeringen för att göra ett undantag i och med lärarlönesatsningen. Man kan dock inte låta undantaget bli regel, vilket i detta fall skulle vara att regeringen sätter lönerna.
Jag menar att myndigheterna och de fackliga organisationerna ska förhandla om löner. Vi ska däremot se till att budgetera så att det finns resurser, och det gör denna regering.
Mats Pertoft (MP):
Regeringen har gett Polismyndigheten i uppdrag att brett se över hur man kan förbättra möjligheterna för polisen. Man ska titta på alltifrån karriärmöjligheter till olika andra sätt att göra yrket mer attraktivt. Detta utesluter inte löner, men det handlar inte bara om löner.
Vad jag hör från poliser är att det handlar om många olika bitar. Man måste ro den stora organisationsförändring som polisen har gått igenom i hamn på ett bra sätt. Man måste lyssna på medarbetarna och se till att yrket som helhet blir mer attraktivt. Man kan inte enbart stirra sig blind på lönerna. Lyssna bara på lärarnas diskussion!
Även om deras löner har höjts rejält har debatten inte stannat av. Det finns många andra bitar också. Polismyndigheten har nu fått ett uppdrag att se över det hela och återkomma till regeringen. Det är så man arbetar brett. Man kan också fråga sig hur det skulle bli med den ena satsningen efter den andra. Till slut blir det staten som sätter lönerna överallt. Det är inte meningen.
Det handlar i stället om att ge resurser till Polismyndigheten, vilket vi gör i denna budget, så att den sedan kan gå vidare och titta på hur man förbättrar möjligheterna och arbetsförhållandena för polisen generellt sett. Så hittar vi vägarna, inte genom att från riksdagens sida centralstyra.
Mats Pertoft (MP):
Andreas Carlson hänvisade till att jag tog upp risken för svartmålning av polisen i medier och i politiken. Det var i ett sammanhang där jag tog upp hur det har gått i lärarfrågan.
Det är inte helt obekant att vi här i Sverige länge har dragits med problem att rekrytera personer till lärarutbildningen. Det har varit så under lång tid. Från min sida var det helt seriöst. Det handlade inte så mycket om partipolitik, utan jag är allvarligt oroad över en situation där vi inte får tillräckligt många sökande till polisutbildningen.
Därför reagerar jag mot att Andreas Carlson raljerar lite grann och menar att det är svåra arbetsförhållanden. Jag håller med Andreas Carlson om att det är svåra arbetsförhållanden. Jag håller med om att vi behöver fler poliser. Det finns nog inget parti här i salen som inte vill det.
Vi kan dividera om hur många miljarder vi ska lägga på detta, men det är viktigt att det faktiskt går fram till svenska folket att vi är oroade över situationen och att vi gemensamt vill öka antalet poliser.
Men det är också viktigt att vi ser att det finns risk för svartmålning som kan hejda folk från att söka till polisutbildningen och att vi där måste vara nyanserade och inte alltför raljerande. Jag upplever att Andreas Carlson i sitt anförande här raljerade över min oro över detta. Jag tror att det vore bra om vi kunde dela denna oro.
Mats Pertoft (MP):
Vi kan vara överens om att arbetsvillkoren måste bli bättre. Det är därför regeringen har lagt ett uppdrag om att se över detta. Andreas Carlson vill gärna direktstyra pengar till högre löner och lova det redan nu. Jag avstår och låter hellre parterna sköta det, men jag vill se till att Polismyndigheten har resurser.
Det viktiga, det jag reagerade mot, var insinuationen att jag inte tar polisernas arbetssituation som den är nu på allvar. Jag vet hur det ser ut. Jag har också varit ute hos polisen och hört dessa kommentarer och beskrivningar. Jag respekterar dem som i dag tjänstgör som poliser väldigt högt. De arbetar ofta under svåra förhållanden. Det ska vi ha största respekt för.
Men vi ska också se till att lyfta fram hur viktigt det är med polisen. Vi ska ge poliser respekt, lyfta fram arbetet och hoppas att så många som möjligt söker till den utbildningen. Jag tror inte att polisen gagnas av att vi anklagar varandra för att inte mena allvar i det vi säger.
Jag har inga avsikter att mörka arbetsförhållandena. Däremot har jag för avsikt att försöka uppmana så många som möjligt att söka till utbildningen.
Mats Pertoft (MP):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag och därmed att riksdagen beslutar att lägga regeringens skrivelse om särskild utlänningskontroll till handlingarna.
Det är positivt att det i dag finns en bred enighet bakom detta förslag, på samma sätt som det fanns en bred enighet kring både den första och den andra överenskommelsen om kampen mot terrorism. Som flera talare redan har påpekat är en översyn på gång.
Jag hoppas att vi snart får se direktiven för den så att vi kan gå vidare med detta. Samtidigt vill jag påpeka att det är bra att vi i dag debatterar detta.
Det är bra att det finns en skrivning i lagen om att regeringen varje år ska återkomma till riksdagen med en rapportering kring lagen om särskild utlänningskontroll för att den parlamentariska kontrollen ska garanteras och säkras.
När vi har en politisk situation där det blåser ganska hårt och då det finns återkommande terrorhot är det viktigt att man gör saker i rätt ordning, behåller lugnet och inte rusar i väg.
Det är därför viktigt att de ändringar i lagen om särskild utlänningskontroll som eventuellt kan komma i fråga utreds noggrant och att vi vet exakt vilka konsekvenserna blir. Där kommer säkert blocköverskridande enigheter att bli nödvändiga.
Jag vill förklara lite grann apropå Linda Sneckers fråga varför vi i regeringspartierna inte har reserverat oss här.
Det förslag till tillkännagivande som allianspartierna lade fram i utskottet handlar ju om att det ska ske en översyn, och det är vi helt överens om.
Ska vi då verkligen från regeringspartiernas sida reservera oss mot ett sådant beslut pro forma, eftersom det inte är våra partier som har lagt fram förslaget? Nej, jag tycker inte det. Jag tycker att det är bättre att vi inte reserverar oss utan arbetar vidare.
Det är naturligtvis oppositionens arbete att elda på med blåslampan och se till att vi från regeringssidan arbetar snabbt, och det ska vi naturligtvis göra. Men när vi kan se att vi strävar åt samma håll, nämligen mot en översyn där vi till och med gemensamt har skissat upp var den ska landa, menar jag att man inte behöver gå hela vägen och vara emot detta.
Jag tycker att det snarare är positivt att vi kan se den framtiden tillsammans. Just när det gäller en skärpning av lagstiftningen om terrorism är det så viktigt att hela samhället står bakom detta.
Därmed vill jag tacka för ordet och återigen yrka bifall till utskottets förslag.
Mats Pertoft (MP):
Egentligen kan man bara beklaga att vi måste debattera denna fråga i kammaren i dag. Det finns två anledningar till detta. Den ena - som vi inte ska glömma när vi nu diskuterar detta - är att vi borde beklaga att behovet av kameraövervakning har vuxit så kraftigt de senaste åren.
Att vi numera är eniga i kammaren om behovet av kameraövervakning - om att den behövs vid brottsplatser, i utsatta områden, på mörka platser och på platser som annars känns otrygga att röra sig på över huvud taget - är egentligen ett misslyckande från samhällets sida. Det bör vi hela tiden tänka på.
Integritetsfrågorna är viktiga på detta område. Därför är det också viktigt att kameraövervakning och lättnader i det regelverk som finns ska vara noggrant utredda, så att det sedan håller, inte minst för en rättslig prövning framöver.
Samtidigt - och detta är den andra anledningen att beklaga denna debatt - är det synd och onödigt att vi måste diskutera detta när vi i kammaren i princip är överens.
Vad jag vet finns det inget parti här som är emot att polisen får samma rättsliga möjlighet att sätta upp kameror som privatpersoner eller företag kommer att få med den nya kameraförordningen. Även där är vi alla överens.
Problemet är bara att detta tar tid, framför allt när vi ska följa det beredningstvång som finns i den svenska grundlagen. Jag tror att oberoende av vilka partier som skulle sitta i en regering skulle dessa partier i regeringsställning vara tvungna att följa det. Annars skulle en KU-anmälan komma direkt, och man skulle riskera att helt enkelt misslyckas.
Därför är det märkligt med oppositionens tillkännagivande, då det egentligen inte skulle behövas eftersom vi är överens. Trots att det inte var så länge sedan som man själv satt i Rosenbad och Moderaterna ägde Justitiedepartementet har man plötsligt glömt bort att det finns ett beredningstvång - märkligt.
Minnet är kort, och detta trots att man numera har en partiledare som talar om ett vuxet sätt att föra politik. Det är ju knappast vuxet. Det är oppositionspolitik - ja. Men det är inte en ansvarsfull politik.
Det är inte en sådan politik där man tydligt visar att man är beredd att ta ansvar för helheten och tar ansvar för lagstiftningen fullt ut, för då skulle man respektera att det tar sin lilla tid att bereda saken.
Precis som föregående talare tog upp fanns det en muntlig överenskommelse, som Beatrice Ask var med och diskuterade fram i terrorsamtalen i höstas, om att vi skulle avvakta remissvaren. Det ledde bland annat till att det blev fler myndigheter som omfattades av det utredningsdirektiv som kom och som regeringen fattade beslut om i går.
Det här är inte att söla eller dra i långbänk. Det är att effektuera det som vi gemensamt har varit överens om. Därför måste jag säga att ett tillkännagivande ter sig ganska märkligt. Men i sak är vi helt överens: Ingen av oss vill sinka det här. Vi vill genomföra det så fort som möjligt, men vi vill följa Sveriges grundlagar.
Mats Pertoft (MP):
Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande, inklusive tillkännagivandet. Jag är faktiskt lite glad över att vi kan enas i den här frågan.
När jag första gången hörde talas om straffmåttet för framför allt handgranater för ett och ett halvt eller två år sedan måste jag medge att jag blev lite chockerad över hur det såg ut i Sverige.
Brottslingar kunde tas av polisen på gatan i till exempel Malmö och man kunde hitta en handgranat i deras bagage, men sedan släpptes de igen. Det var inte tillräckligt högt straffvärde för att de skulle häktas.
Det var i princip lagligt att springa runt med handgranater på stan tills man blev fälld. Så kan det inte få vara. Därför är det väldigt bra att vi nu i riksdagen kan enas om att höja straffet, så att dessa brottslingar kan häktas.
Den beskrivning jag fick vid den första dragningen i denna fråga var att det var så i Danmark; där blev man häktad direkt när man hade handgranater med sig. Jag måste också medge att jag första gången blev lite förvånad över att höra att folk sprang omkring med handgranater i Sverige. Varför var det handgranater och inte skjutvapen?
Jo, det berodde just på att straffen var så låga. Vi har ett problem inte bara i Sverige utan i hela Europa efter framför allt Balkankrigen; det har funnits en stor illegal tillgång till handgranater på den svarta marknaden. Då är det väldigt viktigt att vi i Sverige tar tag i detta.
När jag ser hur det har accelererat och hur handgranater verkar ha blivit något av ett favoritvapen för interna gänguppgörelser blir jag chockad. Det är inte något nytt. Före 2014 skedde upp till åtta handgranatsattacker i Sverige.
Efter det har det accelererat ännu mer. Det är då väldigt bra att vi nu i dag kan besluta om denna proposition i kammaren och se till att det verkligen blir en strafförändring. Jag vill ändå passa på att ställa en fråga till alliansrepresentanterna.
Varför gjordes inte denna förändring redan under förra mandatperioden? Det hade varit så mycket lättare. Det var precis samma fråga då. Det hade i och för sig inte skett så många attacker. Det var bara åtta attacker med handgranater. Det hade varit så mycket lättare om den förra regeringen redan hade skärpt straffen för handgranaterna.
Då skulle vi ha kunnat slå till tidigare. Polisen hade kunnat häkta ungdomarna och brottslingarna som sprang omkring med handgranater. Det hade funnits en tydlig hotbild mot dem. Det hade kanske inte etablerats att de kastar handgranater på varandra, som de faktiskt har hållit på med, och dödar människor. Det gäller också hotet mot allmänheten.
Det hade varit enklare om man i tid hade skapat de regler som gör att vi förhindrar åtminstone en del av gängkriminalitetens explosion i till exempel Malmö. Exemplet från Danmark fanns redan då. Bättre sent än aldrig, kan man säga. S-MP-regeringen har arbetat hårt.
Vi har under åren hittills sedan vi tog över regeringsmakten hanterat över 100 propositionen på Justitiedepartementet. Jag är glad att vi nu också skärper straffen för handgranater och grövre vapen. Jag är glad över att riksdagen kommer att vara relativt enig i denna fråga.
Mats Pertoft (MP):
Vi talar inte om propositionen om organiserad brottslighet. Den har redan passerat riksdagen. Vi talar om handgranater. De första attackerna skedde ungefär 2011. Jag vill fortfarande fråga Krister Hammarbergh: Varför var det så ointressant under er tid? Det handlar inte om att vi skyr arbetet.
Vi arbetar hela tiden för att förändra och förbättra lagstiftningen. Som jag nämnde tidigare är det bra att vi är eniga om att vi ska skärpa lagstiftningen om detta. Jag undrar bara varför inte det skedde mycket tidigare. När det gäller den organiserade brottsligheten var vi också, vad jag minns, väldigt överens om att den ska lagföras tydligare.
Jag har varit inne i det arbetet många gånger. Apropå min bakgrund i Södertälje är det för min del en prioriterad fråga. Min fråga gäller fortfarande handgranater. Det har varit ett på tok för lågt straffvärde för det i Sverige. Vi har kunnat se i till exempel Danmark vilken effekt det har haft att ha ett högre straffvärde.
Nu är jag glad att vi gemensamt fattar beslutet att förändra detta. Men varför skedde det inte tidigare?
Mats Pertoft (MP):
När det gäller skillnaden mellan Miljöpartiet och Sverigedemokraterna i synen på brott och straff är nog den största skillnaden att Miljöpartiet lyssnar på forskningen och tar allvarligt på det som vetenskap och beprövad erfarenhet visar. Det är inte så, enligt vår åsikt, att straff generellt ger färre brott.
Däremot finns det situationer där det är tydligt att högre straff minskar antalet brott. Det gäller till exempel det vi diskuterar i dag - handgranater, där ett högre minimistraff ger rätt att häkta vederbörande. Det är därför jag tog detta som ett exempel; det är väldigt tydligt. Sedan finns det andra brott, till exempel vapenbrotten, där det finns utlåtanden som tydligt pekar på detta.
Men generellt sett ger inte högre straff färre brott. Den som tror det tror också på sagor och andra drömmar, vilket nog Sverigedemokraterna tenderar att göra.
Mats Pertoft (MP):
Jag nämnde tidigare, i den förra replikomgången, vad det är som har tagit så lång tid: Justitiedepartementet har under denna mandatperiod tagit fram över 100 propositioner som denna kammare har behandlat. Detta är en av dem.
Det har varit ett gediget arbete, men just på grund av att det inte hände riktigt lika mycket under förra mandatperioden har departementet denna mandatperiod fått arbeta väldigt hårt för att ta fram de olika bitarna. Vi tar dessa frågor på allvar - därav min fråga till Krister Hammarbergh i den debatt vi hade nyss, och detta är mitt svar även till Sverigedemokraterna.
Jag tycker att det vore klädsamt om Adam Marttinen lyssnade lite mer noggrant när jag tydligt differentierade detta. Miljöpartiet kan utan vidare tänka sig hårdare straff på sådana områden där det visar sig ha effekt, men inte på sådana områden där det blir en ren myt att hårdare straff skulle ge någon effekt.
Mats Pertoft (MP):
Jag tycker att denna debatt är för viktig för att slösas bort på att rada upp förslag om straff på straff. Straffen är viktiga.
Det är väldigt viktigt att polisen har de resurser man behöver för att slå till mot den organiserade brottsligheten och mot all brottslighet över huvud taget, för att säkerställa tryggheten och för att återerövra makten i utsatta områden. Men det måste gå längre än så.
För två veckor sedan var vi på utskottsresa i USA och besökte Chicago och andra utsatta områden. Jag frågade poliserna där vad som är det viktigaste för att förändra verkligheten i dessa områden. Vad är det viktigaste för att förhindra att de kriminella gängen får nya medlemmar?
Vad är det viktigaste för framtiden och för att bygga framtiden? Jag förväntade mig någonting som handlade om straff, ökade resurser eller fler poliser, men svaret jag fick var: utbildning och skola. Flera gånger ställde jag frågan, och svaret var detsamma varje gång. Baltimore och Chicago var överens på den punkten: Det viktigaste är utbildning och skola.
Det är nätverken - de sociala möjligheterna att bygga en framtid och ett liv. Och det är detta vi måste göra samtidigt. Vi måste se till att polisen har resurser och möjligheter att slå ned. Det är därför regeringen gör den största satsningen på polisen i budgeten nu. Men vi måste samtidigt göra stora satsningar på utbildning i de utsatta områdena. Det är därför regeringen lägger fram förslag med speciellt riktade pengar till skolorna i de utsatta områdena.
Detta måste ske gemensamt. Jag frågade polisen i Södertälje, som betonade hur viktiga de extra resurserna har varit, vad det är speciellt som gör att de i Södertälje har lyckats med detta. Jo, något så enkelt som att områdespolischefen vid varje kommunstyrelsesammanträde får 15 minuter att tala till de politiska företrädarna utan agenda.
I den viktigaste politiska beslutsförsamling som kommunen har, där man fattar de viktiga besluten, har polischefen en inledande kvart vid varje möte för att ge sin bild av behoven. Socialtjänsten har medarbetare som sitter i polishuset.
Man samarbetar hela vägen mellan det offentliga samhället - skola, socialtjänst och äldreomsorg - och polisen. Detta samarbete gör att förtroende byggs i området, för vi får aldrig vittnen att ställa upp, oberoende av vittnesskydd, om de inte litar på samhället.
Detta förtroende i samhället bygger också på att barnen känner att de har en bra skola, att de äldre känner att de har en bra äldreomsorg och att socialtjänsten upplever en trygghet. Vi har ett så stort förtroende för samhället i Sverige.
Det måste vi bygga vidare på, både hos polisen och hos resten av samhället, för att vi ska kunna bygga ett tryggare Sverige. Det är detta som det hela handlar om, och det är därför som regeringens budget ser ut som den gör. Vi satsar både på polisen och på skolan. Om vi fortsätter med det tror jag att vi kan lyckas i den här kampen, men den är inte lätt.