Lotta Finstorp (M):
Riksrevisionens övergripande slutsats i granskningsrapporten Aktivitetsersättning - en ersättning utan aktivitet? är allvarlig och alarmerande. Rapportens slutsats är att syftet med aktivitetsersättningen inte uppnås och att ersättningen inte lever upp till riksdagens och regeringens mål om ett aktivt förhållningssätt för unga med nedsatt arbetsförmåga.
Därför är det anmärkningsvärt att utskottet föreslår att riksdagen bara ska lägga skrivelsen till handlingarna, men Moderaterna och Centerpartiet har en gemensam reservation som jag yrkar bifall till och som jag kommer att återkomma till i mitt anförande. Förmånen aktivitetsersättning ersatte systemet med förtidspension för unga då det nya pensionssystemet infördes 2003. Nu skulle aktiviteter skräddarsys för de unga och göra det svårare att bli pensionerad i förtid.
Men enligt forskare och politiker har det inte blivit någon större skillnad. Förmånen är begränsad till högst tre år, då den ska omprövas av Försäkringskassan, som också ska utarbeta en insatsplan för den enskilde. Försäkringskassan har även ett samordningsansvar, vilket innebär att myndigheten ska identifiera behovet av samordning av insatser mellan olika aktörer.
Många i gruppen unga med funktionsnedsättning som får aktivitetsersättning deltar inte i insatser som syftar till att öka chanserna att få arbete eller börja studera. Riksrevisionens granskning visar att Försäkringskassan inte gör tillräckligt för att sätta in insatser och följa upp dem. Jag har en vän - en ung person med funktionsnedsättning - som hade suttit och tagit sönder kopparkablar under ett antal år.
Han sa en dag till sin handläggare på Försäkringskassan att han inte kunde tänka sig att sitta resten av livet och bara ta sönder saker. Han ville skapa något som var meningsfullt. Tack vare en engagerad rektor fick han möjlighet att bli rastvakt. Där kunde han också berätta om sin funktionsnedsättning för barnen på rasten. Det blev bra, men det var tack vare att han själv tog tag i frågan och träffade rätt personer. Herr talman!
Granskningen visar att många unga med aktivitetsersättning saknar insatser helt och hållet. Ungefär sex av tio går vidare till sjukersättning vid 30 års ålder. Unga med aktivitetsersättning riskerar att hamna utanför arbetsmarknaden och att få låga inkomster hela livet, och därmed låg ålderspension. Många i gruppen klarar inte av att studera på heltid, men om de studerar på deltid försvinner rätten till hela ersättningen.
Det är uppenbart att detta skapar inlåsningseffekter. Den som har aktivitetsersättning tjänar inte heller på att söka arbete eftersom nettoinkomsten, om man även har bostadstillägg, kan minska med en fjärdedel om han eller hon skriver in sig vid Arbetsförmedlingen. Riksrevisionen anser att det är viktigt att staten effektiviserar systemet med aktivitetsersättning så att fler unga får chansen att gå vidare till jobb eller utbildning.
Det är allvarligt att så många unga riskerar att hamna utanför arbetsmarknaden. Det innebär stora kostnader på lång sikt både för den enskilde och samhället. Regeringen bör bli mer aktiv i sin styrning och se över de ansvariga aktörernas uppdrag när det gäller samordning av insatserna. Regeringen bör också se över möjligheten att öka de ekonomiska incitamenten att gå vidare till arbete och studier.
Försäkringskassan bör förbättra uppföljningen av insatser till gruppen och förtydliga informationen om vad det innebär för ekonomin om man börjar arbeta eller studera. Herr talman! Sveriges Radio uppmärksammade problemet i maj 2014. Många av dem som får ersättning har funktionsnedsättning och riskerar därmed att fastna med låg inkomst livet ut.
Sara Hultqvist är doktorand på Linnéuniversitetet och har skrivit sin avhandling om unga som får aktivitetsersättning. Problemet enligt henne är att de flesta är hänvisade till att leva på minimiersättningar från Försäkringskassan och att konsekvensen blir att man tillhör en sorts unga fattigpensionärer. Hon menar att det är ett slags andra klassens pensionärer. Enligt doktoranden består en stor del av ökningen av personer med psykiska funktionsnedsättningar.
Många kommer också in genom särskolan, där eleverna per automatik har rätt till aktivitetsersättning. Och har man en funktionsnedsättning är man inte först i jobbkön heller, konstaterar hon. Som många andra delar av trygghetssystemet grundas nivån på aktivitetsersättningen på hur mycket pengar man tjänat innan. Miniminivåerna ligger på mellan 7 700 och 8 700 kronor i månaden före skatt, beroende på hur gammal man är.
Eftersom få har lyckats ta sig ut på arbetsmarknaden lever de flesta på dessa minimibelopp. De allra flesta som beviljas aktivitetsersättning försörjer sig aldrig någonsin fullt ut på lönearbete. Har man då redan i 20-årsåldern hamnat på efterkälken rent ekonomiskt är risken stor att man livet igenom kommer att befinna sig i den här relativa fattigdomen. Det är bra att det finns ett skyddsnät; förtidspensionssystem för unga människor måste finnas.
Men det är kontraproduktivt om det används mer än det behövs. Vi får dock inte glömma att det finns människor som verkligen behöver förtidspension och som alltid kommer att behöva det. Och deras ersättning får inte äventyras. Många vittnar om den oro som de och deras anhöriga känner varje gång ersättningen ska prövas. Finsam och samordningsförbunden skulle kunna arbeta ännu mer aktivt för gruppen.
Man skulle även kunna titta på den särskilda studiekurs som finns på folkhögskolorna för att få in fler från den gruppen. Det finns bra exempel i Sverige. Jag vill nämna Duveholms gymnasiesärskola i Katrineholm. De har precis gått med i ett Erasmusprojekt för just denna grupp av unga människor. "Partnerskapet ska undersöka och försöka hitta bra pedagogiska modeller som hjälper och underlättar elevernas utveckling från grundläggande utbildning .
Parterna vill göra en ingående undersökning med tanke på att endast 6% av unga med utvecklingsstörning har anställning . långt färre än genomsnittet för normalstörda unga. ", skriver de. Alla har rätt att få sin arbetsförmåga prövad. Det är en uppfattning som Socialdemokraterna uppenbarligen inte delar, eftersom man inte stöder den översyn som vi vill se i den här frågan.
Vi har nyligen sett det när det gäller sjukförsäkringen, där en stor grupp som har arbetsförmåga nu inte kommer att prövas mot arbetsmarknaden. Att kunna arbeta efter sin förmåga är för oss moderater en grundpelare. Egen inkomst, självförtroende, gemenskap och känsla av sammanhang är synnerligen viktigt, inte minst för gruppen funktionsnedsatta. Tvärtom visar forskning att utanförskap kan leda till psykisk ohälsa, missbruksproblematik etcetera. Herr talman!
Vi moderater har därför i en gemensam reservation tillsammans med Centern föreslagit att personer med sjuk- eller aktivitetsersättning ska få bättre förutsättningar att bryta sitt utanförskap. I dagens system finns inlåsningseffekter som bland annat visar sig då en person med aktivitetsersättning påbörjar studier på deltid eller börjar söka arbete.
För att förändra situationen bör en översyn göras av trygghetssystemen för att stärka de ekonomiska incitamenten för att gå vidare från aktivitetsersättning till studier eller arbete. Regeringspartierna anser inte att det är väsentligt. Det ska bli mycket intressant att få ta del av deras argument i debatten.