KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva Lohman (M):
Det är så stora frågor du tar upp. Först och främst har inte jag tänkt rädda landet genom att fortsätta jobba efter 65. Men vi kommer att ha friheten, och vi har friheten att jobba så länge vi vill. Vi behöver ha människor som kommer hit och jobbar. Vi vill ha människor som kommer hit för att jobba. De söker asyl. Vi vill ha ett öppet samhälle. Vi vill ha ett öppet Europa där man kan komma och gå och leva.
Människor som inte har sina papper i ordning eller som är gömda papperslösa måste ju ha möjlighet att få läkarvård om de så behöver. Barnen måste ha det. Det här har fungerat ändå, innan den här överenskommelsen, därför att enskilda landsting och regioner har givit den här vården. Nu har vi formaliserat den så nu ska det fungera för alla.
Eva Lohman (M):
Migrationsverket är hårt ansatt. Man jobbar för att öka servicenivån till de olika kommunerna och för att försöka samverka bättre med kommunerna och närsamhället runt omkring. Det viktiga är att Migrationsverket i tid går ut och informerar nya samhällen om att det ska komma asylsökande som ska bo där.
Antalet personer som söker asyl är högt. Det har varit högt ett tag. I dag väljer fler asylsökande Migrationsverkets boenden i stället för privata alternativ. Jag tror och hoppas att fler kommuner kommer att ställa upp och ta emot flyktingar.
För mig är det viktigt att det bygger på frivillighet, men naturligtvis måste man ha ett motivationsarbete och prata med kommunerna. Jag tror att på sikt kommer alla kommuner i Sverige att vara solidariska.
Eva Lohman (M):
Staten tar stort ansvar. Det finns inget land i Europa som tar så stort ansvar för situationen i världen som Sverige gör. Det är på grund av detta som det ser ut som det gör. Det är svårt att hitta platser till boenden. Där tycker jag att Fredrik Lundh Sammeli är fel ute.
Migrationsverket jobbar med mycket kort varsel och under hårt tryck, samtidigt som Migrationsverket ska öka sitt serviceutbud och ha mer kontakt med närsamhällen och kommunerna. Vi avvaktar och ser. Jag är övertygad om att det arbetet kommer att gå bra. Vi ska inte glömma att arbetskraftsinvandringen försvann 1974.
Sedan har det varit ytterst svårt att komma till Sverige för att jobba. Vi vill att Sverige ska vara ett land dit man kan komma för att jobba. Att möjligheten missbrukas av arbetsgivare och att arbetstagare utnyttjas är naturligtvis inget som vi är tillfredsställda med. Det är därför som det i regleringsbrevet till Migrationsverket framgår att verket ska se över hur kontrollerna kan bli bättre.
Vi ska inte heller glömma bort att 60 000 arbetstillstånd har beviljats sedan 2008. I dag finns drygt 20 000 giltiga tillstånd. För de allra flesta som har kommit hit har det fungerat bra. Den största gruppen är dataspecialister från Kina och Indien. Sedan är det hotell- och restaurangpersonal och därefter ingenjörer som jobbar här i dag.
Vi ska inte bara titta på det som har varit dåligt, men vi ska självklart åtgärda det som har varit dåligt och se till att det fungerar. Alliansregeringen vill att människor ska komma hit och jobba. Vi vill ha ett öppet land där man kommer och går och jobbar ett tag. Vi vill inte ha ett stängt Sverige.
Eva Lohman (M):
Lagstiftningen fungerar inte så för att göra det svårare för någon. Det beror på att det är två olika system. Man kommer hit och söker asyl, och man får sin ansökan prövad individuellt. Jag har ingen uppfattning om de enskilda fallen som Christina Höj Larsen tar upp. Jag känner inte till dem.
Tanken är att om en förälder måste lämna landet gör Migrationsverket och migrationsdomstolarna en samlad bedömning av hur det ser ut för mannen och för föräldrarna. Finns det barn? Hur kommer detta att påverka föräldrarna? Hur utfallet sedan blir vet jag inte.
Men Migrationsverket och migrationsdomstolarna jobbar på det sättet att man gör en samlad bedömning av den asylsökandes situation. Då tar man hänsyn till exempelvis om det finns barn, vilket i sin tur ska göra det lättare att få stanna här.
Eva Lohman (M):
Som jag sade tidigare kan jag inte svara om de enskilda. Men jag vet att man gör en samlad bedömning i ett asylärende eller vid en avvisning eller utvisning, om det finns barn, hur familjesituationen ser ut, anknytning till Sverige och så vidare. Det bör vara lättare om man har barn här.
Nu vet inte jag om man verkligen utvisar eller avvisar en person som har små barn. Jag är ofta på besök på flyktingförläggningar och träffar familjer, och skulle hjärtat tala fick alla stanna. Men vi ska ha reglerad invandring. Det är viktigt. Vi ska ha individuell asylprövning. Det är också viktigt. Vi har ett generöst system.
Det framställs som att vi är ett snålt land där det är svårt att få tillstånd. Så är det ju inte. Sverige är kanske bäst i Europa på just asylpolitik och migrationspolitik. Vi har ett säkert och ett generöst system.
Eva Lohman (M):
Tack för svaret, kulturministern! Det är första gången som vi har en dialog i det här forumet, och jag vill också passa på att önska ministern lycka till i hennes viktiga värv. Egentligen fick jag inte svar på min fråga av kulturministern.
Jag frågade hur man ska stärka stödet till trossamfunden när man samtidigt aviserar en bidragsminskning med 30 miljoner, närmare 40 procent på fyra år, under mandatperioden. Det är en mycket kraftig minskning. Alliansregeringen höjde stödet till trossamfunden ordentligt.
Vi såg då, och vi ser nu också, att samfunden spelar en viktig roll i civilsamhället. Det var trevligt att höra att kulturministern också anser att trossamfunden har en viktig roll i civilsamhället. Det är framför allt med tanke på de kriser och konflikter som finns runt om i vår omvärld - konflikter som vi också märker av i Sverige.
Jag tänker på migrationen och det stora antalet människor som kommer hit till Sverige. Trossamfunden har förutom gudstjänster, själavård och undervisning en stor social verksamhet. Det var den jag i första hand tänkte på när jag ställde min fråga. Den är viktig. Jag imponeras av denna verksamhet.
Jag har under hösten rest runt och besökt olika samfund för att se, lyssna och lära av vad de gör. Jag blir glad när jag ser soppkök, boenden, stöd för utsatta barn och kvinnor, härbärgen, boenden för missbrukare och så vidare.
Det är bara fantasin som sätter gränser. Det finns en entusiasm och ett engagemang hos trossamfunden som är viktigt att ta till vara. Det är viktigt att vi uppskattar trossamfunden och att de känner att det jobb som många människor gör på ideell basis, på sin fritid, uppskattas och värderas.
En sänkning av bidragen kan uppfattas som en bestraffning. Deras arbete värderas inte och uppskattas inte - och det är inte bra. Om vi i Alliansen fick bestämma skulle vi höja bidragen till 85 miljoner per år. Vi ser vilken viktig aktör och part trossamfunden är i civilsamhället.
Vi tycker också att avdragsrätten för gåvor till organisationer ska vara kvar. Den har betytt en hel del för både trossamfunden och andra föreningar. Herr talman!
Runt om i landet driver samfunden sociala verksamheter som riktar sig mot människor som befinner sig i nöd eller i en utsatt situation. Det ska uppskattas och värderas. Ofta samarbetar man med kommunerna därför att kommunerna inte mäktar med.
Ibland sköter de verksamheterna helt själva på ideell basis med hjälp av volontärer.
Eva Lohman (M):
Tack, kulturministern! Jag får börja med den fråga som jag inte hann ställa tidigare: Hur ska samfunden kunna fortsätta att bidra till en god samhällsutveckling med denna minskning av bidraget? Detta bidrag gör att man kan sätta igång projekt och tillgodose akuta behov som man ser finns i samhället.
Trossamfunden är väldigt snabba med att svara mot akuta behov. Det ser vi inte minst när det gäller tiggarnas situation, där man runt om i Sverige har ordnat hjälp på olika sätt. Det var den fråga som jag tänkte ställa förra gången. Precis som Lars-Axel Nordell sa är det 745 000-750 000 människor som är medlemmar i olika trossamfund.
Det är 41 trossamfund, om jag har uppfattat det rätt, som i dag får bidrag via SST. Trossamfunden är en viktig röst i samhället för grupper av människor som själva har svårt att komma till tals, så de har en viktig roll.
Vi lever i Sverige i dag i ett mångfasetterat religiöst landskap, och där har samfunden stor betydelse för kunskap, förståelse och respekt för olika trosinriktningar så att vi ska kunna leva tillsammans här i Sverige. Integration är en av våra stora framtida utmaningar, och här kan trossamfunden göra väldigt mycket.
Då tänker jag på kunskap, respekt, förståelse och så vidare. Alla goda krafter kommer att behövas. Samfunden kan också bidra med sin kunskap om demokrati, värderingar med mera till de människor som kommer hit till Sverige.
Jag kan inte riktigt se den här kraftiga minskningen av bidragen till samfunden som något annat än en tydlig markering från regeringens sida, trots att kulturministern säger att det ska komma 230 miljoner till.
Jag tänker på alla sociala verksamheter på ideell basis som samfunden bedriver, på alla människor som frivilligt jobbar på helger och kvällar med omsorg om andra människor runt om i hela Sverige. Det är tråkigt om de upplever att det de gör inte är viktigt, inte värderas och inte uppskattas.
Vi behöver alla goda krafter i vårt samhälle för att det ska bli bra. Herr talman! Jag tycker att regeringen undergräver trossamfundens verksamhet med en så här kraftig bidragsminskning, just därför att den sociala biten blir mer och mer efterfrågad.
Trossamfunden är beredda att ta och tar ett stort ansvar i de här frågorna. Vårt civilsamhälle ska präglas av mångfald, och i trossamfunden och på andra håll möts man av entusiasm och glädje. Därför borde det vara uppskattning, inte bestraffning.
Eva Lohman (M):
Tack för svaret, kulturministern! Jag är osäker - har jag missuppfattat? Kulturministern sade att regeringen hade lyssnat på trossamfunden. Har jag uppfattat det rätt att det var de som ville ha en minskning av sitt bidrag? Det är ett litet bidrag, och jag tror inte att något trossamfund får stänga sin verksamhet på grund av det här.
Men det lilla extra, det sociala, man kan göra för bidraget kanske man inte kan göra nu. Det är en viktig bit - den sociala biten tycker jag är viktig, oavsett om det är trossamfund eller andra organisationer som driver den.
Jag frågar mig själv, men jag ställer också frågan till ministern: Minskningen av bidragen till trossamfunden, är det ett sätt att stärka staten? Är det kanske en återgång till det som en gång var, när staten skulle göra allt och det civila samhället skulle göra så lite som möjligt? Det är en fundering som jag har fått i det här.
Jag tror att jag har fått svar på min fråga om ministern anser att trossamfunden stärks med den budget regeringen har presenterat. Jag har väl inte fått ett ja eller nej till svar på frågan, men jag har lyssnat och förstått att det finns en vilja hos ministern att det ska fungera för alla.
Men jag hade ju hellre sett att trossamfunden hade fått behålla de bidrag som de får via Nämnden för statligt stöd varje år eftersom de som sagt gör ett väldigt viktigt arbete. Jag vill tacka för den här interpellationsdebatten och för de svar jag har fått. Vi kommer väl att mötas här fler gånger.
Eva Lohman (M):
Jag reagerade lite på vad Niclas Malmberg sa om 735 miljoner. Jag fick uppfattningen att han försökte negligera summan. Detta var ju en del av många organisationer. Sammanlagt är de en oerhörd tillgång för vår samhällsekonomi.
Det hade varit lite klädsamt om Niclas Malmberg också hade kommit ihåg att de 20 miljoner som regeringen nu ger, varav en del går till integrationsarbete, är en del av den migrationsöverenskommelse som regeringen har med allianspartierna.
Dessutom fick jag uppfattningen att Niclas Malmberg var lite förvånad över att vi borgerliga också ägnar oss åt föreningsliv och frivilligt arbete. Han verkade tycka att det var något som var förbehållet röda och gröna partier. Jag kan upplysa Niclas Malmberg om att jag själv sedan över 40 år har varit mycket aktiv.
Detta med att räkna timmar var ganska vanligt i kvinnojourerna. När dessa föreningar startade under 70- och 80-talet var detta ett sätt att få kommunerna att förstå vilket värdefullt arbete kvinnor gjorde. Då räknade man på timmar och, tror jag, undersköterskelöner eller sjukvårdsbiträdeslöner, som fanns då.
Det är ett bra sätt att ha en frivilligtimme och försöka ha någon ersättning för det.
Eva Lohman (M):
Jag vill kanske påminna Niclas Malmberg om att de motioner som behandlas i det här betänkandet är äldre än den utredning som presenterades för några veckor sedan. Den utredningen - det ska vi inte glömma - bygger på vår proposition från 2009, så det här är en förlängning och ett extraarbete för att det ska vara ännu bättre, skulle jag vilja säga.
Det är alltså inte så underligt om Niclas Malmberg tycker att motionerna inte stämmer överens med den utredning som är tre veckor gammal. Samtidigt som ni säger att ni har lagt ned mer pengar har ni tagit bort en hel del möjligheter. Ni har tagit bort möjligheten att göra avdrag för gåvor, till exempel, som höll på att växa till sig ordentligt när det blev regeringsskifte.
Många företag hade sett den möjligheten.
Eva Lohman (M):
Jag tackar kulturministern för svaret. Jag delar kulturministerns syn på det civila samhället och dess organisationer. De är oerhört viktiga för vårt samhälle, ur demokratisk synpunkt, ur delaktighetssynpunkt och så vidare.
Inte minst under de senaste månaderna, då många asylsökande har kommit till Sverige, har vi sett hur bra det civila samhället fungerar. Hade vi klarat denna utmaning om vi inte hade haft alla goda krafter från organisationer och föreningar som ställt upp?
Det gläder mig att den migrationsöverenskommelse som regeringen gjort gav 105 miljoner extra till civilsamhället och dess organisationer.
Bakgrunden till att jag ställde interpellationen är dels det tilläggsdirektiv som ska presenteras i februari och som handlar om att ytterligare stärka civilsamhällets roll, dels migrationsöverenskommelsen, som jag hoppas ska komma många människor till del.
Det är 105 miljoner till framför allt nyanlända eller asylsökande. Det är bra med samarbete ibland.
Men jag har en liten fundering: Vad exakt ska de 105 miljonerna användas till, hur ska pengarna fördelas och vem som ska göra det?
Eva Lohman (M):
Vi har 200 000 organisationer i Sverige. Vi är 9,5 miljoner invånare, och över 80 procent av oss är med i minst en förening. Det finns alltså en oerhörd kraft i vårt samhälle.
Jag kommer osökt att tänka på gåvoavdraget, som år 2014 gav 1,5 miljarder kronor till civilsamhällets godkända organisationer, vilket var en rejäl ökning jämfört med 2013. Det var 820 000 människor som gav.
Tänk vilket komplement till det offentliga livet det hade varit om dessa pengar hade kunnat komma samhället till del nu. De hade kunnat stärka människors makt och gynna all kraft som finns i civilsamhället.
1,5 miljarder kronor är väldigt mycket pengar - lite för mycket för att man ska kunna säga att det är ett komplement till de 105 miljonerna till civilsamhället. Jag saknar gåvoavdraget. Jag tycker verkligen att det är synd att det tas bort.
Det var ett uttryck för människors vilja att hjälpa varandra och stå upp för vårt samhälle.
Tycker kulturministern att gåvoavdraget i dag, i den situation vi har med tusentals människor som kommer varje vecka, hade varit ett bra komplement till civilsamhällets organisationer och frivilligarbetarna i dag?
Eva Lohman (M):
Jag delar kulturministern syn på civilsamhället. Jag tycker också att det är oerhört viktigt. De olika organisationerna och föreningarna ska ha medel så att de kan bedriva en meningsfull verksamhet. Det är självklart. Men jag menar att gåvoavdraget hade varit ett komplement till detta.
Det kanske hade inneburit ännu mer resurser för föreningarna, och det hade kunnat stärka framför allt frivilligarbetarna. Man hade kunnat satsa mer på det som det statliga bidraget inte räcker för, för det statliga, skattefinansierade bidraget är ju inte manna från himlen, utan det är begränsat.
Jag delar kulturministerns uppfattning. Men jag tycker fortfarande att det är synd att gåvoavdraget försvinner. Jag vet också att många trossamfund hade varit godkända gåvomottagare, och de hade kunnat utveckla och jobba mer med sin verksamhet. Det behöver de. Det ligger 10 miljoner till trossamfunden i den här budgeten.
Jag ser fram emot att tilläggsdirektivet presenteras i februari, för att se hur regeringen har tänkt göra för att stärka civilsamhället ytterligare. Jag ser också fram emot att praktiskt se hur sakrådsmodellen för dialog och samverkan med civilsamhället kommer att fungera i praktiken. Jag tackar kulturministern så mycket för svaret.
Eva Lohman (M):
Tack, ministern, för svaret! Jag är medveten om de kriterier som finns för hur statliga bidrag ska ges till organisationer och föreningar i civilsamhället och vikten av att de efterlevs. Det är väldigt viktigt. Men det visar sig ändå att strukturella villkor och kriterier inte alltid stämmer med verkligheten.
Jag har i min interpellation nämnt det uttalande som gjordes den 9 april. Man får väl utgå från att en vice ordförande visste vad det var för kriterier som gällde för hans organisation. Ändå blev det ett övertramp. Precis som ministern säger är det här uttalanden som inte hör hemma i vårt demokratiska samhälle.
Sådant ska vi inte acceptera. Men jag funderar lite grann på varför det gång efter annan händer att organisationer och föreningar som får statliga bidrag inte lever upp till de kriterier som de har lovat att följa. Jag tycker att det är mycket allvarligt att de inte gör det.
Sådana beteenden måste på något vis stävjas i sin linda. Nu pratar jag om hela civilsamhället, de ungefär 200 000 organisationer som finns, inklusive trossamfunden.
Har ministern någon uppfattning om varför organisationer och föreningar inte lever upp till de kriterier som de har lovat att följa? Jag ska fortsätta lite grann, så återkommer jag till den frågan. Jag menar att samhället måste vara mycket tydligt och skarpt när det gäller att vi inte har något som helst överseende med sådana övertramp.
En annan viktig aspekt är, precis som ministern säger i svaret, att de allra flesta organisationer och föreningar som får statligt stöd fungerar alldeles utmärkt. Några förstör och kastar skugga över de andra. Det är orättvist för dem som fungerar bra.
Vi har ett civilsamhälle som jag som ledamot och som privatperson värnar mycket om och som jag också är en aktiv del av. Men jag har en fundering och en fråga: Lever kriterierna ett eget liv och är de helt åtskilda från verkligheten? Det handlar alltså om de strukturella villkoren och kriterierna. Vad händer när pengar har beviljats?
Hur står det till med informationen när ansökan beviljas? Skriver föreningarna på att de har tagit del av det som gäller? Gör de det en gång, eller sker det fortlöpande? Eller är det för bristfälligt, helt enkelt?
Eva Lohman (M):
Ja, det är viktigt att de organisationer och föreningar som får statliga bidrag är införstådda med vad som gäller i Sverige, hur vi vill ha det och vilka demokratiska värderingar vi har - det gäller inte minst flickors och kvinnors rättigheter. Det får vi aldrig tumma på, utan det måste följas.
Vi måste vara säkra på att de organisationer och föreningar som får statliga bidrag också tar del av de kriterier som finns, så att de vet vad som gäller. Tappar man sitt bidrag vet man då vad det beror på. Jag har skrivit ned följande: demokratisk uppbyggnad, respekt för demokratin och principerna om människors lika värde.
Det är kriterier som hela tiden måste hållas levande i varje organisation och förening, inte bara just när ansökan lämnas in. Detta ska leva hela tiden - varje dag och varje vecka. Hur säkerställer ministern att så är fallet?
Eva Lohman (M):
Vi lever i en orolig tid, och det är viktigt att samhället är motståndskraftigt mot olika företeelser som hotar våra värderingar. Därför gläder det mig att höra att ministern nu föreslår skärpta demokratikriterier och en skärpt kontroll av organisationer som får statligt bidrag.
Detta innebär förhoppningsvis att vi i framtiden slipper uttalanden liknande dem vi hörde den 9 april på Sergels torg. Jag hoppas verkligen det. Avslutningsvis vill jag som före detta lärare säga att upprepning är kunskapens moder.
Att se till att den information, de kriterier och de strukturella villkor som gäller för organisationer och föreningar hålls levande hela tiden är det säkraste sättet att se till att sådana flagranta övergrepp som då och då sker kanske uteblir.
Eva Lohman (M):
Min fråga går till statsrådet Bolund. Den handlar om utredningen mot penningtvätt och finansiering av terrorism som har lagts fram. I dag finns en oro för att det ska startas ett stort statligt register där samtliga föreningar, hela civilsamhället, ska registreras. Meningarna går isär om registret gäller hela civilsamhället eller föreningar med så kallade 90-konton.
Det är allvarligt och svårt för civilsamhället om alla ska registreras. Det finns små föreningar som förmodligen inte skulle klara av det vare sig ekonomiskt eller personellt. Det finns en oro. Vad är det som gäller? Ska alla föreningar in i det stora statliga registret, eller är det enbart de föreningar som innehar 90-konton?
Eva Lohman (M):
Jag ser fram emot att se utredningen. Jag hoppas att när ni jobbar med detta att ni undanröjer språkliga hinder. I dag finns uppenbart olika tolkningar om det är fråga om alla föreningar eller föreningar som innehar 90-konton. Man är alltså inte riktigt säker på vad som gäller. Så får det inte vara. Det ska vara klart, tydligt och koncist. Jag hoppas att regeringen tar med sig det.