Karin Granbom Ellison (FP):
I Sverige har vi en lång tradition av tryck- och yttrandefrihet. I själva verket var vi först i världen med en lagstiftning om tryckfrihet när riksdagen år 1766 antog den svenska tryckfrihetsförordningen. Tryck- och yttrandefrihet allena ger inte demokrati men är oumbärligt för att granska och begränsa makt.
Tryck- och yttrandefrihet handlar dock inte bara om att hålla makten på mattan. Det handlar också om att ge ett skydd för att kunna diskutera, kritisera och främja i princip vad det må vara, allt från religiösa och politiska uppfattningar till vetenskap, konst och livsstilar. Högt i tak främjar idéutvecklingen i vårt samhälle. Debatten om tryck- och yttrandefrihet är på inget sätt en 1700-talsdebatt.
Debatten rör en lagstiftning som förändras och frihet som ifrågasätts och måste försvaras. Exempel på att lagstiftningen förändras är de ändringar som gjordes i TF och YGL vid årsskiftet. Och Alliansen har drivit fram ökad yttrandefrihet genom att vi i höstas kunde rösta för ett avskaffande av filmcensuren för vuxna.
Apropå ifrågasättande av yttrandefrihet och försvar av densamma har Sverige vid en internationell utblick en unik lagstiftning om yttrandefrihet. Variationerna i världen är enorma, men också skillnaderna mellan EU-länderna är stora när det gäller det fria ordet. Det bör vi ha i minne när yttrandefrihet kommer upp i EU-diskussioner.
Här hemma publicerades nyligen en undersökning gjord på uppdrag av Tidningsutgivarna som visar på tendenser bland riksdagsledamöter till en striktare syn på yttrandefrihet. Spontanitet kan lätt ge upphov till att välja något annat vällovligt syfte på bekostnad av yttrandefriheten. Förhoppningsvis är det det som avspeglas i undersökningen. Att göra ändringar i grundlagen kräver emellertid mycket noggranna överväganden.
Frihet är likt luft, det vill säga något som lätt kan tas för givet, men saknas det är det klart besvärande. Överväganden om tryck- och yttrandefrihet görs just nu i den parlamentariska Yttrandefrihetskommittén. I betänkandet vi behandlar i dag finns två reservationer, en om meddelarskydd i offentligfinansierad privat verksamhet och en om hets mot folkgrupp.
Utskottet föreslår att båda ska avslås med motiveringen att frågorna kan komma att tas upp av Yttrandefrihetskommittén. Vi i majoriteten vill invänta kommitténs arbete och resultat. När det gäller frågan om förstärkningar i meddelarskyddet för verksamheter som bedrivs i privat regi med offentliga medel, exempelvis friskolor och vårdverksamhet, är vi i Folkpartiet öppna för lagskärpningar. Frågan är dock komplicerad och behöver utredas.
Eftersom ärendet ligger inom ramen för Yttrandefrihetskommitténs arbete menar vi i Folkpartiet att det vore välkommet om kommittén har möjlighet att titta på frågan och presentera ett genomtänkt underlag. Därtill uppmanar vi kommuner och landsting att i samband med upphandlingar och entreprenader ställa krav på att personalen får meddelarfrihet i den upphandlade verksamheten och att efterforskningsförbud skrivs in i avtalen.
Jag läste här i veckan i Dagens Nyheter att Moderaterna kommer att behandla ett förslag till partiets kommunala handlingsprogram som uppmärksammar behovet av mer likvärdiga villkor för meddelarskyddet i offentlig verksamhet och i privat verksamhet som finansieras av skattemedel. Kajsa Lunderquist har också öppnat för förändringar på området i talarstolen i dag.
Det är förstås glädjande om det betyder att Moderaterna tar ett steg åt Folkpartiets håll där vi ser behov av förstärkningar av meddelarskyddet. När det gäller frågan om att utvidga bestämmelsen om hets mot folkgrupp så att den också ska omfatta könsidentitet anser vi i Folkpartiet att det kan vara en god ordning att låta Yttrandefrihetskommittén tänka igenom även denna fråga.
Jag och Folkpartiet ser fram emot att följa kommitténs arbete, och vi hoppas få tankematerial som riksdagen kan återkomma till. Med det sagt yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.