Beatrice Ask (M):
Det här är en viktig fråga eftersom den engagerar många människor. Frågan om äktenskap eller sambo är något som rör alla mer eller mindre. LiseLotte Olsson säger att hon tar ställning för de kvinnor och män som drabbas av nuvarande sambolagstiftning där inte arvsrätt ingår.
Jens Holm har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att se till att riksdagen blir informerad om de kontakter som förekommit med USA i fråga om informationsutlämnande angående svenska medborgare. Vidare har han frågat om jag avser att tillsätta en sanningskommission. Uppdraget ska vara att gå till botten med de uppgifter som förekommer om den svenska regeringens kontakter med främmande makt för att möjliggöra utlämnande av uppgifter om svenska medborgare.
Det ligger säkert mycket god vilja bakom det och ett engagemang för dem som har hamnat i ett läge där de känner att det är bekymmersamt. Man måste dock vända på kuttingen.
Det är helt nödvändigt att Polisen och andra brottsbekämpande myndigheter i Sverige samarbetar med sina motsvarigheter i andra länder. Dessa samarbeten bidrar i hög grad till att avslöja, förhindra och utreda allvarliga brott.
Skulle man ha ett statligt paket som gjorde arvsrätten automatisk eller mer lik äktenskapet får man många människor som blir påtvingade en arvsrätt och måste agera mot regelverket.
Samarbetena handlar i stort om två olika saker: för det första att utbyta generella erfarenheter och kunskaper för modernt polisarbete; för det andra kan man ge och få viktiga uppgifter i enskilda operativa ärenden. Men det ska då ske i enlighet med gällande regelverk. Denna ordning har gällt i Sverige under hela efterkrigstiden.
Vill man undvika olyckliga efterlevande finns det ingen annan lösning än att fler enskilda själva gör ett aktivt ställningstagande. De som väljer att ingå äktenskap får en avtalslösning som är färdigpaketerad i lagstiftningen. De som väljer andra samlevnadsformer får något annat.
Polisen och Säkerhetspolisen har en lagstadgad möjlighet att utbyta information med andra länder under vissa förutsättningar. Dessa förutsättningar framgår främst i polisdatalagen och förordning, offentlighets- och sekretesslagen och personuppgiftslagen. En förutsättning är att det ska vara förenligt med svenska intressen att lämna ut uppgifter till utländsk underrättelse- eller säkerhetstjänst och polis eller åklagarmyndighet i en stat som är ansluten till Interpol.
De som vill leva tillsammans med någon och ingå samboskap - om det nu heter så - kan välja det med vad det innebär. De kan också välja att komplettera det med ett testamente och en viljeyttring om att den efterlevande ska ärva. Jag vill påminna om det jag sade inledningsvis. Många människor flyttar i dag ihop efter kanske både ett och två äktenskap.
Det åligger alltid brottsbekämpande myndigheter att göra en avvägning mellan behovet av att bekämpa brott och värnandet av den personliga integriteten. Dessa utbyten av uppgifter förutsätter inte, enligt svensk rätt, något särskilt formellt avtal. Av den anledningen benämns samarbetet som informellt, men det följer självklart formella svenska regelverk.
Det finns barn och andra närstående och man vill kanske inte fullt ut ha alla de konsekvenser som ett äktenskap innebär. Jag tycker att man ska respektera det ställningstagandet också. Jag avser inte att nu ta initiativ till några förändringar av regelverken.
Riksdagen får information om Säkerhetspolisens verksamhet genom de årliga samråd som sker med företrädare för de riksdagspartier som är representerade i Utrikesnämnden. Riksdagen har även insyn i Säkerhetspolisens verksamhet via Rikspolisstyrelsens styrelse. Det förekommer också att justitieutskottet kallar Säkerhetspolischefen till sig för att få information om myndighetens verksamhet.
I likhet med andra myndigheter sker tillsyn av Riksdagens ombudsman, Justitiekanslern och Riksrevisionen. Säkerhetspolisens användning av hemliga tvångsmedel och behandling av personuppgifter överses av Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden. Under 2008 föreslog USA en ny form av informationsutbyte avseende terroristbrottslighet.
Det framfördes som ett krav för att Sverige fortsatt skulle få ta del av viseringsfriheten inom existerande Visa Waiver Program. Detta program möjliggör för svenska medborgare att resa in och vistas i USA i 90 dagar utan visum. Justitiedepartementet ställde sig mycket tveksamt till förslaget, och så gjorde även berörda svenska myndigheter. Vi har meddelat USA att riksdagen måste godkänna denna typ av avtal.
Någon vidare förhandling om detta avtal har därefter inte förts. Att tjänstemän vid Justitiedepartementet för diskussioner med andra länders representanter är i sig ingenting anmärkningsvärt. Tvärtom, när nya avtal föreslås så måste de förstås diskuteras och så småningom förhandlas. Detta sker på tjänstemannanivå. Om avtalet förutsätter lagändring eller är av större vikt underställs det riksdagen.
För att sammanfatta så är det alltså inget hemligt att det sker informationsutbyte med andra länder. Men själva innehållet i de uppgifter som utbyts är i normalfallet hemligt och måste så förbli i de fallen. Det finns av riksdagen beslutade lagar som sätter ramar för hur det får ske. Jag ser därför ingen anledning att vidta några särskilda åtgärder för att informera riksdagen om svenska myndigheters informationsutbyten med USA.
Mot bakgrund av det ser jag heller ingen anledning att tillsätta en sanningskommission för att klarlägga svenska regeringens kontakter med främmande makt i fråga om möjliga informationsutbyten.