Marie Engström (V):
Jag inleder med att säga att jag tycker att det är tråkigt att finansminister Anders Borg inte är kvar i kammaren. Han har hittills valt att inte delta i någon skattedebatt som utskottet har haft. Han kanske gör som sin företrädare; han deltog inte heller i någon utskottsdebatt. Men jag tycker ändå att det är tråkigt.
Det kanske är nästan snudd på nonchalans eftersom budgetpropositionen innehåller så många skattefrågor i år. Det hade kanske varit på sin plats att vara här. Dessutom gick finansminister Anders Borg ut häromdagen och aviserade ytterligare skattesänkningar.
Det hade varit intressant att fråga honom om vilka skattesänkningar regeringen tänker genomföra ytterligare, utöver dem man redan genomfört. Det kan hända att högerregeringens företrädare här i kammaren kan svara på den frågan i denna debatt. Vi har haft en gynnsam internationell högkonjunktur, och tillväxten har varit hög.
Det har bidragit till stora överskott i de offentliga finanserna. Då är det uppseendeväckande att regeringen lägger fram en budgetproposition där man egentligen inte tar sig an de stora utmaningarna för framtiden. Vilka är då de? Det är naturligtvis att göra något åt klimatförändringarna, att försöka minska inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män och att försöka möta ökade krav inom vård och omsorg.
Det man gör är att göra stora satsningar på skattesänkningar. Man menar att det ska leda till ytterligare jobb och minska utanförskapet. Men det är raka motsatsen mot vad som har inträffat. I skatteutskottet har vi en lång rad debatter framför oss fram till jul eftersom regeringen i höstbudgeten bestämde sig för att enbart göra bedömningar vad gäller skatterna.
Vad detta innebär kan man tolka på olika sätt. Kan det vara så att man inte var riktigt överens vid tiden då man lade fram budgeten? Eller har man helt enkelt tagit sig vatten över huvudet? Det sista tänkte jag på när jag läste en artikel i mitt hemlän Värmland som var undertecknad av riksdagsledamöter från alliansen.
De var mycket stolta och menade att man från alliansens sida hade slagit rekord eftersom de flesta vallöften nu var genomförda och att ingen regering i svensk politisk historia hade genomfört så många reformer under så kort tidsspann. Ungefär på samma sätt uttryckte sig statsministern i en intervju i tv häromkvällen. Man är alltså mycket stolt över det man har gjort.
Men nu är väl inte antalet genomförda vallöften ett bra mått på hur man har lyckats. Det är väl snarare innehållet som har betydelse. Alliansens seger i valet 2006 grundade sig i en retorik där väljarna trodde att man skulle få i stort sett motsatsen till det som det har visat sig att man får i dag. Alliansregeringen sade att den kommande regeringspolitiken skulle värna den svenska välfärdsmodellen.
På punkt efter punkt ser man en stark kontrast mellan politikens verkliga inriktning och innehållet i valretoriken. Jag skulle vilja säga att regeringens politik i stället är bakåtsträvande och leder till växande samhällsklyftor. Det vi hittills har sett liknar mer ett angrepp på vårt välfärdssystem.
I en kanadensisk rapport har man gjort jämförelser mellan den så kallade nordiska högskattemodellen och den anglosaxiska modellen med låg skatt, många gånger kombinerat med privata försäkringslösningar. I en lång rad parametrar står sig modellen som vi tidigare haft i Sverige och i andra nordiska länder mycket väl.
Det är något att ta fasta på att vårt system rankas så pass högt. Kan det vara så att väljarna här i landet inte ställer upp på den nedmontering av välfärden som händer med högerregeringen?
Ska man tala om rekord är det väl snarare så att ingen regering i svensk politisk historia så snabbt har tappat förtroendet hos väljarna som den här regeringen har gjort. Fru talman! Kvinnorna är förlorare i regeringens politik.
Lägger man samman alla de förslag som finns i båda budgetpropositionerna och i vårpropositionen för 2007 visar det sig att det är inkomsttagarna i de högsta decilerna, alltså de som tjänar mest, som är vinnarna. Därmed är det också männen som är de stora vinnarna i skattepolitiken.
I flera år har vi i budgetpropositionen visat hur ersättningar, alltså olika transfereringar, och skatter kan påverka och minska skillnader i inkomster mellan kvinnor och män. Ett sådant exempel finns även i årets budgetproposition, i en bilaga som tar upp inkomster för kvinnor och män.
Ändå väljer regeringen att skriva något helt annat i en annan bilaga, som heter Inkomstfördelning och ekonomiska drivkrafter . Där skriver man att hushållen betraktas som solidariska. Vad betyder det?
I detta sammanhang betyder det att den i hushållet som får den högsta inkomstökningen förväntas att dela med sig av den till den som har en lägre inkomst. Det är vanligtvis mannen som har den högsta inkomsten och kvinnan som har den lägsta.
På detta sätt drar regeringen slutsatsen att männens ekonomiska standard ökar med 2,3 procent och kvinnornas med 2,2 procent. Vilken strålande analys! Var det en uppmaning från alliansregeringen till landets kvinnor att enda sättet att förbättra sin ekonomi är att skaffa en man med skaplig inkomst?
Jag kan inte dra någon annan slutsats av det som man kan läsa i budgetpropositionen. I tidigare budgetar har vi också använt begreppet hushållsinkomst, men det gäller att använda statistiken och dra de rätta slutsatserna. Det har denna regering inte gjort. Den senaste tiden har skatteundandragande och skattefusk debatterats livligt.
Vi kommer säkert att återkomma till frågan, inte minst i morgon när vi ska diskutera anslagen till Skatteverket. Vi kan se att regeringen står tämligen naken när det gäller förslag till att komma till rätta med problemen. Den har egentligen inte presenterat någonting mer än att man drar ned anslagen till Skatteverket. Det är väl det enda man har gjort på det här området.
Jag vill precis som Lars Johansson hänvisa till det som stod att läsa i Dagens Nyheter i går om uppfinningsrikedomen när det gäller regeringens förslag om hushållsnära tjänster där en trädfällning helt plötsligt bara kostade 300 kronor medan en klippning av gräsmattan kostade kanske 10-20 gånger så mycket.
När det gäller trädfällningen kan jag jämföra med en förfrågan som mina föräldrar gjorde i Karlstad när de skulle fälla ett träd. Det skulle kosta 4 000 kronor att betala vitt. Uppenbarligen är det någonting som inte stämmer här. Fru talman! Ulla Andersson har yrkat bifall till reservationerna 2, 5 och 8.
Jag står bakom hennes bifallsyrkande.