KBLab/rixvox huggingface dataset:
Thomas Bodström (S):
Erik Ullenhag har frågat statsministern vilka åtgärder han ämnar vidta för att Sverige ska uppfylla den avslutande deklarationen från Stockholms Internationella Forum om Förintelsen, för att öppna upp militära arkiv som kan belysa Sveriges agerande under andra världskriget samt för att underlätta forskning av svenska myndigheters agerande under andra världskriget. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Forskning om Sveriges agerande under andra världskriget är viktig för att vi ska förstå vad som hände då men framför allt för att vi ska kunna dra viktiga lärdomar för framtiden. Regeringen tog därför initiativ till Vetenskapsrådets arbete som bedrivs inom ramen för forskningsprojektet Sveriges förhållande till nazismen, Nazityskland och Förintelsen. Projektet är framgångsrikt, och forskningsresultaten har bidragit till värdefulla insikter och kunskap om svensk nutidshistoria.
Som Erik Ullenhag nämner initierade regeringen redan år 2000 arbetet med en lagändring som innebar att sekretessen inom stora delar av Säkerhetspolisens verksamhet hävdes för uppgifter som härrör från tiden före år 1949. Lagändringen trädde i kraft i mars 2003.
I samband med lagändringsarbetet avseende Säkerhetspolisen uppmärksammade regeringen behovet av ytterligare en utredning för att se över förutsättningarna för ökad offentlighet även för arkivuppgifter vid den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten under tiden fram till år 1949. En person har förordnats för att biträda Försvarsdepartementet med att utreda frågan. Resultatet av utredningen bereds för närvarande inom Regeringskansliet.
Inriktningen av detta arbete är att finna en lösning som möjliggör för forskare att få tillgång till uppgifter hos Försvarsmaktens militära underrättelse- och säkerhetstjänst. På regeringens initiativ har viktiga steg alltså tagits för att öka öppenheten och underlätta för forskningen. Det finns emellertid flera aspekter som måste beaktas och analyseras innan nästa steg tas, inte minst hänsynen till enskildas integritet. Jag kommer med intresse att ta del av resultatet av den utredning som pågår.
Först när detta är klart kan regeringen ta ställning till vilka ytterligare åtgärder som bör genomföras för att underlätta för den forskning som pågår på området. Regeringens målsättning ligger dock fast. Vi kommer beslutsamt att fortsätta arbetet med att underlätta öppnandet av och tillgängligheten till arkiv så att dokument som har samband med Förintelsen görs tillgängliga för forskningen.
Thomas Bodström (S):
Jag tror inte att det finns någon skillnad på Erik Ullenhags och mitt intresse av att forskningen ska kunna ta del av så mycket som möjligt när det gäller Sveriges agerande under nazitiden. Jag kan säga att det nog finns många inom den svenska högern som bör vara väldigt oroliga för kopplingen med nazismen. Det var där kopplingarna fanns.
Sedan finns det också all anledning att se hur olika myndigheter i Sverige har agerat i frågor. Men det är alldeles felaktigt att ingenting har skett, som Erik Ullenhag säger. Erik Ullenhag verkar tillhöra dem som först kommer med ett påstående och sedan argumenterar mot det påståendet. Det påståendet är att ingenting har gjorts. Det är fel. Det vet du ju om själv.
Det har gjorts lagändringar 2003 precis på det sätt som utlovades för att man ska kunna få ta del av arkiven. Hur kan man stå och säga att ingenting har skett och att det bara har initierats en utredning? Det är en lagändring. Därutöver har det också initierats ett arbete när det gäller försvarets del, och det arbetet påbörjades - och nu upprepar jag det för att vi inte ska behöva höra igen att ingenting har skett - den 1 januari 2004. Därefter har det arbetet fortsatt att beredas.
Vi arbetar vidare. Vi har gjort många av de saker som har sagts, och vi arbetar vidare med de delar som återstår. Det finns ingen skillnad i intresse mellan Erik Ullenhag och mig när det gäller att forskningen ska få så stor hjälp som möjligt för att kunna bedriva ett effektivt och bra arbete.
Thomas Bodström (S):
Menar du på fullt allvar, Erik Ullenhag, att du tror att alla nödvändiga åtgärder innebär att öppna alla arkiv omedelbart? Då undrar jag om du verkligen är seriös nog för att vi ska kunna ha en ordentlig debatt. Det verkar ju vara det du tror. Det är klart att det skulle vara rena drömmen för en enskild forskare om vi inte hade någon sekretess över huvud taget. Det vore väl mycket märkligt om regering och riksdag lämnade över ansvaret och sade att här vill en forskare ha det på ett visst sätt och då måste vi göra så.
Det kan väl inte vara en enskild forskare som ska styra den avvägning som måste göras när det gäller om vissa uppgifter ska vara sekretessbelagda eller inte. Det sätt som det här tolkas på kan ju inte innebära något annat än att alla arkiv omedelbart ska öppnas. Och Erik Ullenhag kan väl ändå inte tro att det var det som var meningen? I så fall behöver vi inte ha sekretessbestämmelser över huvud taget. Då tycker jag att Erik Ullenhag ska motionera i riksdagen om att man ska ta bort sekretessbestämmelserna. Jag har inte sett någon sådan motion.
Vi ska underlätta för forskningen men också göra den avvägning som behövs för integritetsaspekter och för myndigheternas arbete. På det stadiet har vi nu gjort de förändringar som jag talade om, nämligen när det gäller Säpos arkiv. Arbetet har påbörjats, och det pågår fortfarande när det gäller försvarets del. Nu har jag sagt det tre gånger, och jag kan säga det en fjärde gång i mitt avslutande inlägg. Men den avvägningen måste regering och riksdag göra. Det kan inte en enskild forskare göra.
En enskild forskare ska naturligtvis brinna för sitt arbete. Vi kan inte begära att man ska göra den avvägning som vi själva måste göra. Vi har exempel på att en enskild forskare har begärt uppgifter om 10 000 personer från Säkerhetspolisen. Då tar det lite tid.
Vi ska inte tala om för forskaren att man inte får det, men man får kanske finna sig i att det tar en viss tid att få uppgifter om 10 000 människor och att det kanske innebär att också andra forskare blir något lidande eftersom det tar tid att få fram 10 000 personer. Det arbete som finns hos Säpo gör man alltså så gott man kan. Man har också fått ökade resurser. Det känner säkert Erik Ullenhag till. De kommer att fortsätta att bedriva det här arbetet.
Men vi måste göra den balans som behövs för att ta hänsyn till alla intressen, inte bara någon enskild forskare. Erik Ullenhag gör det väldigt lätt för sig när han fråntar allt ansvar från regering och riksdag och säger att nu begär forskarna en sak och då ska vi omedelbart tillmötesgå dem. Då tycker jag att bästa sättet är att öppna alla register, att ta bort alla sekretessbestämmelser. Det skulle vara rena drömmen för alla forskare i Sverige. Men då har vi också gjort det väldigt enkelt för oss. Så ansvarslös vill i alla fall inte jag vara.
Thomas Bodström (S):
Nu återföll Erik Ullenhag i det tidigare att ingenting har skett. Jag får faktiskt i mitt sista inlägg återigen upprepa det jag har sagt. Arbetet påbörjades direkt, precis som statsministern sade, och det ledde fram till en lagändring 2003. Det var det arbetet. Det har alltså hänt en hel del, till och med en lagändring. Därefter initierades ett nytt arbete 2004, inte 2000 som Erik Ullenhag säger utan 2004. Det arbetet pågår fortfarande och ska just ta hänsyn till den balans som finns.
Om vi ska ha fortsatta debatter i det här är det lättare om vi har samma kartor från början och man inte försöker förvränga fakta till att ingenting har skett och att det initierades en utredning 2000 när det var 2004. Däremellan finns en lagändring. Det blir lite enklare om vi inte försöker förvanska sanningen. Det här arbetet är synnerligen viktigt för forskare.
Det är klart att vi också driver på det, precis som statsministern sade och precis som vi har gjort med de lagändringar som jag nu har nämnt vid fyra tillfällen och det fortsatta arbetet. Det ska fortsätta, men vi ska vara medvetna om att det inte är så lätt som att bara öppna arkiv. Vi ska fortsätta med den svåra avvägning som det handlar om för enskilda personer och deras anhörigas intressen och för hur myndigheterna ska kunna fortsätta sitt arbete utan att det blir lidande.
Mot detta står den utomordentligt viktiga forskningen för att klargöra Sveriges förhållanden. Jag är oerhört intresserad av att se kopplingen mellan den svenska högern och nazismen. Om det är någon som gärna vill att det här arbetet ska kunna fortsätta är det jag. Det kan jag försäkra.
Thomas Bodström (S):
Birgitta Sellén har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta dels för att införa en lag som innebär att barn inte kan köpa eller hyra dator- och tv-spel som innehåller våldshandlingar, dels för att hjälpa barn, ungdomar och föräldrar som behöver hjälp och stöd när de upplever problem med sådant datorspelande. Lagstiftningen innehåller redan flera bestämmelser som förbjuder spridning av spel med våldsinslag.
Enligt reglerna om olaga våldsskildring är det straffbart att sprida bilder som närgånget eller utdraget skildrar grovt våld eller som skildrar sexuellt våld eller tvång. Andra bestämmelser gör det straffbart att yrkesmässigt eller i förvärvssyfte ge barn tillgång till ingående och verklighetstrogna skildringar av våld eller hot. Vidare finns det en straffbestämmelse som träffar vissa former av spridning av bilder som kan verka förråande bland barn och ungdomar.
Lagstiftningen är ett viktigt redskap men det krävs även andra åtgärder av olika slag, inte minst för att ge föräldrar och barn stöd. Föräldrarna och det allmänna har, tillsammans med dem som tillverkar och tillhandahåller spelen, ett gemensamt ansvar. Det är viktigt att ha en dialog med de unga och att arbeta för information om spelen och tekniska verktyg som kan reglera åtkomsten till spel. Det är också viktigt att branschen arbetar med självreglering, bland annat åldersrekommendationer och kontrollerad försäljning till unga.
En gemensam europeisk konsumentinformation och märkning av dator- och tv-spel drivs sedan år 2003 av branschen, den så kallade PEGI-märkningen. Myndigheterna arbetar med frågan från olika perspektiv. Det statliga Medierådet har i uppdrag att sprida fakta och ge vägledning om skadlig mediepåverkan till barn, unga och vuxna och att driva på mediebranschens självreglering. Medierådets uppdrag omfattar dator- och tv-spel samt Internet. Arbetet med att utveckla åtgärder av dessa slag pågår fortlöpande.
Thomas Bodström (S):
Det finns risk för upprepning, men jag vill bara säga följande: 1. Det finns lagstiftning som sätter gränser. 2. Vi ska inte tro att det just är en utvidgad lagstiftning som är modellen. 3. Jag är den förste att hålla med om att det finns direkt olämpliga spel. Det är inte sådana som man vill att ens barn ska använda.
Men jag är kanske inte av den uppfattningen att detta i första hand är en lagstiftningsfråga. Dels är det naturligtvis föräldrarna som måste ha en bra kontroll, dels arbetar vi brett i regeringen med myndigheter med hur det förhåller sig - Medierådet, Ungdomsstyrelsen och Myndigheten för skolutveckling, inte minst den sistnämnda. Vi kanske ska vara lite försiktiga med att dra alltför långsiktiga slutsatser om hur skadligt det är med tanke på att de undersökningar som gjorts ännu inte har bevisat detta. Jag säger inte motsatsen, men jag vill inte heller bara ställa upp på det.
De undersökningar som har gjorts har ännu inte visat det.
Thomas Bodström (S):
Yvonne Andersson har frågat mig om vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att Linköpings universitet ska kunna inrätta en akademisk polisutbildning. Det är viktigt att polisutbildningen utvecklas i takt med förändringarna i samhället. Därför beslutade regeringen den 26 januari 2006 om kommittédirektiv till en utredning om en ny polisutbildning. Utredaren ska bland annat lämna förslag på hur polisutbildningen helt eller delvis kan omvandlas till en högskoleutbildning.
I uppdraget ingår också att analysera vilka konsekvenser de regler som gäller för högskoleutbildning medför för polisutbildningen, polisverksamheten i stort och för studenterna vid polisutbildningen. Utredaren ska även överväga hur en övergång till en högskoleutbildning påverkar förutsättningarna att bestämma var polisutbildningen ska vara lokaliserad och på vilka orter polisutbildningen bör finnas i framtiden. Uppdraget ska redovisas senast den 31 januari 2007.
Det är viktigt att utredningen får arbeta förutsättningslöst, och jag inväntar därför de överväganden och förslag som läggs fram innan jag tar ställning i frågor kring den framtida polisutbildningen.
Thomas Bodström (S):
Vi verkar vara helt överens om att det här ska vara en akademisk utbildning i framtiden. Det finns delar som kan diskuteras, som inte är så akademiska - vapenträning, bilkörning och så vidare. För min del har jag inget problem med det, men jag tycker ändå att det är viktigt att man gör ett ordentligt arbete.
Sedan finns det mängder av frågor som måste utredas ordentligt, inte minst för att konstatera vilka lagändringar och förordningsändringar som kan behövas. Detta arbete är just till för att vi snabbt ska kunna göra de förändringar som behövs. Det är hög tid att ändra polisutbildningen. Om drygt ett halvår, den sista januari 2007, ska detta vara klart.
Vi har stora förväntningar på att Agneta Stark, som leder det här arbetet, ska få fram ett mycket bra resultat. Men det är alltså en mängd olika frågor där vi behöver få konkreta förslag på hur vi kan se till att detta kommer på plats. Det skulle vara fullständigt omöjligt att göra de här förändringarna utan något underlag. Man måste ha underlag för dessa liksom andra förordnings- och lagändringar, och detta är det allra snabbaste sättet. Problemet för Yvonne Andersson är inte vår inställning.
Jag tror att vi är helt överens. Problemet för Yvonne Andersson är att andra delar av alliansen är emot detta. I vart fall representanter för Moderaterna har direkt tagit avstånd från det. Jag tror alltså inte att problemen ligger på vår sida. Vi är helt inställda på det här arbetet. Man måste trots allt ha ett underlag för lagändringar. Jag tror att det är splittringen inom alliansen som är problemet. Återkom gärna när det finns ett enigt förslag från alliansen.
Risken är dock, om alliansen skulle vinna, att detta inte blir verklighet. Enda garanten för att vi kommer att kunna utveckla polisutbildningen på det här sättet är faktiskt att valet går på rätt sätt för vår sida den 17 september i år.
Thomas Bodström (S):
Även på denna punkt kan jag tillmötesgå Yvonne Anderssons begäran. Vi arbetar redan i den riktningen. Det är inte fråga om att utreda om det ska vara en akademisk utbildning, utan vi ska ha ett konkret förslag. Däremot kan det ju när man gör ett sådant utredningsarbete dyka upp hinder på vägen.
Det jag absolut inte vill är att det ska vara så snäva direktiv att man i januari säger: Här kommer förslaget, men det går inte att genomföra därför att vissa delar kanske inte ska vara där. Det vore djupt olyckligt, för då måste man tillsätta en utredning igen. Vi har gjort det misstaget - jag tror att det är oundvikligt att man gör det någon gång - men den här gången är vi så angelägna om att få fram konkreta förslag att vi arbetar i flera olika riktningar samtidigt.
Vi är absolut inriktade på att detta ska bli en akademisk utbildning. Vi tänker dock inte hamna i den situationen, om det nu skulle finnas något hinder som jag inte känner till, att i januari 2007 få den information och då behöva säga: Jaha, då måste vi börja om igen. Detta är det absolut bästa och snabbaste sättet. Huruvida jag därmed ska anses som handlingskraftig eller inte är inte min sak att bedöma.
Vi är flera som tycker detta, och det är bra att denna positiva inställning trots allt finns också hos Kristdemokraterna. Det går som sagt inte att göra detta på ett bättre och snabbare sätt om vi ska ha inte bara en akademisk utbildning utan också en bra akademisk utbildning. Vi ska ha ett så bra underlag att det kan leda fram till de förändringar som behöver göras i lagstiftningen eller förordningen.
Thomas Bodström (S):
Hillevi Engström har frågat mig vilka konkreta åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa en effektiv ekobrottsbekämpning i hela Sverige. Jag vill inledningsvis framhålla att bekämpningen av den ekonomiska brottsligheten är en prioriterad fråga för regeringen, och Ekobrottsmyndigheten är och förblir en central del i den verksamheten. Vid Ekobrottsmyndigheten arbetar bland annat poliser och åklagare som är specialiserade på ekobrottsbekämpning. Ekopoliser och ekoåklagare finns även utanför Ekobrottsmyndighetens ansvarsområde.
Bekämpningen av ekonomisk brottslighet ska prioriteras av såväl polis som åklagare. I de län där Ekobrottsmyndigheten inte ansvarar för åklagarverksamheten samordnar myndigheten tillsammans med Åklagarmyndigheten verksamheten som rör ekonomisk brottslighet. Ekobrottsmyndigheten ska dessutom utveckla metoder för att effektivisera bekämpningen av den ekonomiska brottsligheten. Förutsättningarna för ekobrottsbekämpningen i Sverige kan naturligtvis förbättras ytterligare.
Regeringen beslutade därför i september 2005 att göra en översyn av Ekobrottsmyndigheten. Utredaren ska göra en analys av Ekobrottsmyndighetens uppgifter och organisation samt en utvärdering av de resultat som myndigheten har uppnått. Utifrån de bedömningarna ska utredaren ta ställning till om myndighetens verksamhet kan anses bedrivas i en ändamålsenlig struktur och organisation.
När det gäller frågan i vilken organisatorisk form ekobrottsbekämpningen lämpligen bör bedrivas vill jag naturligtvis avvakta resultatet av den pågående översynen på området. De överväganden som görs inom ramen för översynen kommer att utgöra ett viktigt underlag för regeringens ställningstaganden beträffande den framtida ekobrottsbekämpningen. Jag kommer givetvis att följa utvecklingen på området för att kunna ta ställning till om det kan krävas några ytterligare åtgärder från min sida.
Thomas Bodström (S):
Bengt-Anders Johansson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att genomföra en förändring av regelverket kring kostnadsansvaret för polisens bevakning av olika publika evenemang. Han har vidare frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder för att öka möjligheterna för olika arrangörer av sådana evenemang att genomföra dessa i Sverige, så att inte dessa på grund av kostnader för bevakning tvingas att flytta utanför Sverige.
Det är viktigt att Sverige är en mötesplats för olika typer av evenemang som lockar publik och väcker intresse hos allmänheten. Jag anser att lagstiftningen kring vem som ska stå för bevakningskostnaden i samband med evenemang fungerar bra. En viktig del i lagstiftningen är att den som i vinstsyfte anordnar en offentlig tillställning ska ersätta polismyndighetens kostnader för ordningshållningen vid tillställningen.
Jag tycker att det är en rimlig ordning att kommersiella arrangörer, till skillnad från ideella föreningar, står för sina egna kostnader. Det är alltid polismyndighetens uppgift att svara för allmän ordning och säkerhet om de resurser som arrangören tillhandahåller inte skulle visa sig vara tillräckliga. I den mån polisen kan begära ersättning från arrangörer berör det endast den personal som finns inne på eller i omedelbar anslutning till det område där tillställningen hålls.
Ordningshållning utanför detta område är givetvis inte arrangörens ansvar utan är förbehållet polisen, även i de fall en ordningsstörning kan förväntas uppkomma som en direkt följd av en anordnad tillställning av något slag. På Rikspolisstyrelsen pågår för närvarande en översyn av den praxis som utvecklats hos polismyndigheterna kring kostnadsansvaret för polisbevakning vid evenemang. Jag är beredd att vidta åtgärder för att förtydliga gällande regelverk om jag finner det nödvändigt.
Thomas Bodström (S):
Det skulle naturligtvis vara helt olämpligt om vi började recensera en enskild dom. Då skulle vi begå grundlagsbrott, och det tror jag inte att vare sig Bengt-Anders Johansson eller jag tycker är önskvärt. Det är domstolen som har dömt, och det ska falla tillbaka på domstolen, som själv ska motivera det. Jag tänker i varje fall inte medverka till den typen av grundlagsbrott. Vi vet mycket väl att det var speciella omständigheter som gjorde att polisen ansåg att det behövde tas ut extra avgifter. De har redovisat dem.
Det kanske vore klädsamt att nämna de omständigheterna, som Bengt-Anders Johansson känner väl till. Det var ingen slump att polisen själv ansåg att det skulle vara högre kostnader. Vi kanske kan vänta oss ett svar i nästa inlägg. Det är klart att man ska ta hänsyn till samtliga omständigheter, vilket man också har gjort här. Så ska det vara. Det är inte lagarna eller reglerna som det är fel på i första hand.
Däremot kan det, som jag sade, vara så att praxis måste bli tydligare. Om det är praxis som måste bli tydligare behövs det inga lagändringar i första hand, men om det skulle visa sig vara så är jag beredd att vidta de åtgärder som behövs. Men först måste Rikspolisstyrelsen se om man kan ordna det genom en tydligare och mer konsekvent praxis.
Thomas Bodström (S):
Det är alltid risk för en viss upprepning. Men det blir ju så när frågorna kommer igen. Nej, jag anser att vi har en bra grund för skillnaden när det gäller kommersiella evenemang och ideella evenemang. Det är ju så enkelt att det drivs i vinstsyfte i det ena fallet och inte i det andra. Däremot, återigen, har det funnits otydligheter i den praxisbedömning som polisen har gjort i olika delar av landet. Det är därför som RPS nu gör den här praxisgenomgången.
Om det skulle visa sig att det behövs regeländringar är jag beredd att vidta de åtgärder som behövs. Men det kommer sannolikt med enhetlig praxis inte att vara några oklarheter. Då vore det ganska onödigt att ha påbörjat ändringar när detta senare skulle visa sig.
Thomas Bodström (S):
Det vore inte särskilt lämpligt att ha en absolut fast gräns. Det kan ju ändra förutsättningarna ganska kraftigt, till exempel genom arrangörens medverkan. Då vore det orimligt att man skulle vara fastlåst vid den första uppgjorda kostnaden. Självklart ska det vara förutsägbart. Återigen, jag tror att det vore bra om interpellanten kunde förklara systemet.
Man har ett ansvar som riksdagsman att förklara vad en justitieminister har för ansvar och på vilket sätt man påverkar enskilda domar. Det tycker jag är ett minimum av vad man kan kräva. Det utgår jag från också kommer att ske i det här fallet. Återigen, man måste skilja på lagstiftning och praxis. Det är inte praxis som jag nu ska ändra åt Rikspolisstyrelsen. Det vore lika olämpligt det.
Däremot, om det skulle visa sig att praxisgenomgången kommer fram till att reglerna behöver ändras ligger det då på mitt ansvar. Det är viktigt att vi håller reda på de olika rollerna. Det ligger ett stort ansvar på Sveriges riksdagsmän att kunna åtskilja olika ansvarsområden.