KBLab/rixvox huggingface dataset:
Thomas Strand (S):
Jag vill först tacka utbildningsministern för svaret på min interpellation. Frågan är om dagens borgerliga forskningspolitik ger alla lärosäten samma möjligheter att utveckla sin forsknings- och innovationsverksamhet. Jag påstår att den inte gör det.
Med den nu förda forskningspolitiken går de stora strömmarna av forskningsmedel till de äldre och stora universiteten. Endast en rännil av forskningsmedlen går till högskolorna och de yngre universiteten. Det allvarliga är att detta leder till att vi får ett tudelat system.
Vi får ett A- och ett B-lag bland lärosätena, vilket jag tycker är beklagligt. Det är intressant att ta del av utbildningsministerns debattartikel i Dagens Nyheter för några veckor sedan och lägga den jämte det svar på interpellationen som utbildningsministern nu ger oss. Då framträder en intressant bild.
Med ord målas en bild, men i verkligheten sker något annat. Å ena sidan säger utbildningsministern att det är viktigt med forskning och utbildning i hela landet och att de små högskolorna också är viktiga.
De vackra orden betyder inte så mycket om man samtidigt skapar ett resursfördelningssystem som hela tiden styr de stora forskningsströmmarna till de äldre universiteten. Som ordspråket säger: Djävulen döljer sig i detaljerna. Det är inte bara jag som för fram denna kritik; det vet utbildningsministern.
Det kom flera repliker på artikeln. Jan Nygren, ordförande i styrelsen för Högskolan Väst skriver: Svårt att förstå Jan Björklund. Anna Götlind, ordförande för Sveriges universitetslärarförbund skriver: Att slå ut små lärosäten löser inte högskolans kvalitetsproblem.
Sigbritt Karlsson, rektor för högskolan i Skövde skriver: Mindre högskolor betydelsefulla för forskning och företagande. Jag skulle kunna fortsätta. Det visar att det är fler än jag som är oroade. Det kan inte vara bara jag som har fattat fel. Det är i så fall fler som har fattat fel, och det är inte vilka personer som helst.
Det är faktiskt flera som känner oro inför det budskap som utbildningsministern ger. Före debatten har det angetts pengaströmmar till lärosäten. Om man tittar i Högskoleverkets rapport ser man att nästan 90 procent av de statliga forskningsanslagen går till de äldre universiteten.
De 4 unga universiteten har fått dela på knappt 6 procent, och de återstående 13 högskolorna får ca 5 procent. Det är siffror som talar för sig själva. Det är sant att omfördelningen med kvalitetsindikatorer har gynnat högskolor och yngre universitet. Det är sant. Men, utbildningsministern, vi talar då om i sammanhanget små belopp.
De stora pengarna till direkta anslag och till strategiska forskningsområden går till de äldre universiteten och stärker deras roll. Dessa universitet kan, på samma sätt som ett hockeylag, i sin tur köpa upp forskarkompetens och dränera kunskap. Djävulen döljer sig i detaljerna, utbildningsministern.
Thomas Strand (S):
Det är inte som utbildningsministern säger. Det har faktiskt hänt någonting. Vi har sagt i flera av våra motioner att vi vill se över resursfördelningssystemet. Vi har krävt en kontrollstation för att vi ska undvika att hamna i ett A- och ett B-lag. Det har vi sagt, och det vet Jan Björklund. Det är också någonting nytt som har hänt, och det är de strategiska forskningsområdena.
Det har också kommit mer pengar till forskningen - 5 miljarder. Det allra mesta av dessa pengar går till de äldre universiteten. Det systemet hade vi inte under vår tid. Jan Björklund kan därför inte åberopa historiebeskrivning som inte är sann. Dessa strömmar går till de äldre universiteten. Vi behöver stora anrika universitet. Vi behöver excellent forskning. Det är inte tu tal om det.
Det har vi aldrig sagt att vi är emot. Men vi har sagt att vi också behöver system som gynnar och hjälper små högskolor och yngre universitet att utveckla sin forskning. De får inte det med det resursfördelningssystem som Jan Björklund har kreerat.
Om man åker runt och talar med personer där säger de samma sak, nämligen att det är för lite pengar som kommer dem till del och att någonting måste göras åt det. Jag ska citera Jan Nygren. Det är ett tag sedan han var minister. Han är i dag ordförande för Högskolan Väst. Lyssna nu noga, utbildningsministern, på vad Jan Nygren i egenskap av ordförande för Högskolan Väst har skrivit.
"Vilken genomarbetad och kvalitetssäkrad rapport slår fast att den nödvändiga samverkan mellan regionala högskolor och omgivande industri och servicenäringar, avseende forskning, innovations- och utvecklingsarbete skulle bli bättre av att högskolor blir 'filialer' till universiteten och på sikt minskar i antal?"
Vilken forskning och vilken vetenskaplig rapport stöder sig utbildningsministern på? Det är få som stöder detta. Det kanske rent av är så att Jan Björklund stöder sig själv. Det är mycket viktigt att vi får en samverkan med det omgivande samhället, såväl för universiteten som för de regionala högskolorna och de yngre universiteten.
Vi vet av erfarenhet att högskolorna ute i landet och de yngre universiteten ute i landet lyckas mycket bra när det gäller samverkan. KK-stiftelsen har nyligen släppt en rapport som vetenskapligt bestyrker att denna samverkan är viktig.
Madelene Sandström skriver på KK-stiftelsens hemsida följande tänkvärda ord: "Detta nära och starka samarbete i forskningen mellan högskolor och näringsliv ger förmodligen inga Nobelpris, och kommer heller inte vara den forskning som publiceras mest, på det sätt som akademisk kvalitet mäts i dag. Däremot utgör den en enorm tillväxtmöjlighet och stärker både konkurrenskraften, den akademiska utvecklingen och välfärden i Sverige.
Forskningen kan därför inte hänvisas till ett fåtal elitinstitutioner som befinner sig alltför långt från företagens verklighet." Detta är ytterligare ett belägg för att någon reagerar på den politik som förs och som lyfter fram viktiga perspektiv. Jan Björklund, vi har faktiskt 2 miljarder för att stärka forskningen mellan näringsliv och akademi. Det glömde du att säga.
Det är viktigt att säga att vi har mer pengar till detta än vad du vill påskina.
Thomas Strand (S):
Nu blir utbildningsministern demagogisk och retorisk. Jag har aldrig sagt att vi ska slå sönder de stora universiteten. Det är inte sant! Nyss sade jag att vi vill bevara forskningsmiljöer som är excellenta - självklart! Jag vet inte varifrån utbildningsministern fått det hela, men det var väl bra att i en retorisk debatt klippa till med någonting som inte är sant. Det som här sagts är inte sant. Vi vill bevara de stora universitetens forskningsmiljöer.
Däremot säger vi att vi också måste stödja de små universiteten. Man kan tänka så här: Det fanns 15 miljarder i reformutrymme för år 2012 - pengar som den borgerliga regeringen lagt ut. Vad satsar man då på? Man kunde tänka sig att det skulle satsas kanske 1 miljard kronor på de små högskolorna.
Nej, i stället heter det: Vi satsar på att sänka krogmomsen så att vi förhoppningsvis kan äta lite billigare, och kanske blir det fler jobb. Men många undrar om det blir så många fler jobb. Det är en väldigt dyr investering för att få fram några nya jobb. Vi säger att vi har en fullt ut finansierad budget. Vi kan tänka oss att lägga lite mer på att stödja forskning ute i landet.
Därför har vi några miljoner kronor under fyra år framåt - det här är fullt ut finansierat; det är inga bluffsiffror och inget konstigt med detta. Jag kom inte med några nyheter. Om Jan Björklund nu vill piska fram en sådan stämning kan jag säga att det inte stämmer. Vi behöver stora miljöer, men vi behöver också satsa på de yngre och små universiteten. Jan, du bygger system som svälter ut vissa högskolor.
Det är många med mig som känner en djup oro. Jag hoppas att du vill byta färdriktning och att du inte stoppar fingrarna i öronen och går åt fel håll.
Thomas Strand (S):
Nej, jag begär inte att utbildningsministern ska redogöra i detalj för vad som ska stå i forskningspropositionen. Men man kan fundera lite utifrån den motion som vi skrev och som ett enigt utskott ställde sig bakom. Det var företrädare för Folkpartiet, Moderaterna, Centern, KD och så vidare som stödde den här motionen. Sedan var det en enig riksdag som antog tillkännagivandet.
Det finns en formulering i tillkännagivandet: Skolforskningen behöver därför ytterligare utvecklas. Det står också i tillkännagivandet om att skolforskningen får en förstärkt och förtydligad samverkansuppgift för att garantera att nya forskningsresultat verkligen vidareförmedlas till dem som är verksamma i skolan.
Likaså handlar det om att vi får fler yrkesverksamma lärare som får möjlighet till egen forskning. Då visste vi om de här 251 miljonerna, för de kom hösten 2010. Det här tillkännagivandet antog vi i våras, någon gång i april. Detta kände vi alltså till. Då talade vi om fler yrkesverksamma lärare, och vad gällde skolforskningen handlade det om att den skulle utvecklas ytterligare och att det skulle vara fler åtgärder.
Det är därför som jag känner att jag inte får så mycket svar av utbildningsministern på de här frågorna. Det blir mer ett svamlande. Det är bra att utbildningsministern tar upp problemet med forskningens innehåll. Relevansen för skolforskningen för de yrkesverksamma är en viktig fråga. Därför är jag nyfiken på hur vi kan utveckla detta så att vi tar ett steg framåt och blir mer offensiva.
Det finns två saker som jag tänker på, som jag kan ge utbildningsministern som bidrag i arbetet. Om han sedan vill lyssna på det vet jag inte, men jag kan ändå nämna de saker som jag tycker kan vara viktiga. Kompetensutveckling för både förskollärare och lärare är en viktig sak. Där har det satsats mycket på Lärarlyftet, och det är bra. Nu är det en viss nedtrappning, tycker jag.
Där har vi mer pengar för att satsa på kompetensutveckling, för det tycker vi är jätteviktigt. Utifrån den rapport som bland annat McKinsey gav om lärarrollen och undervisningens viktiga roll är det viktigt att vi satsar ytterligare på att kompetensutveckla lärare. En annan sak som vi har signalerat tydligt är att vi kanske borde lära av sjukvården och det system man har där.
Det finns någonting som heter Statens beredning för medicinsk utvärdering, SBU, som har i uppgift att samla ihop, förstärka och sprida forskningsresultat. Det tror vi är viktigt.
Vi behöver utveckla former för att kartlägga och sammanställa forskningsresultat och kunskapsbaserade metoder, gärna i ett nordiskt perspektiv och även internationellt, för den delen, för att få en relevans och för att hjälpa de yrkesverksamma. Det är två exempel. Satsa mer på kompetensutvecklingen! Tyvärr tycker jag att ni backar lite där nu. Fundera på det här med SBU!
Är inte det en vettig idé för att utveckla just skolforskningen?
Thomas Strand (S):
I varenda interpellationsdebatt som jag har med Jan Björklund hamnar han förr eller senare i att det är sossarnas fel. Det kunde han säga de första åren, men nu har det gått fem år och ni är inne på det sjätte. Nu är det du, Jan Björklund, som har ansvar. Resultaten fortsätter att sjunka, och vi ser inga förbättringar. Jan Björklund måste som utbildningsminister ta ansvar. Vad vill han göra för att förändra situationen?
Där tror jag att skolforskningen är så oerhört viktig, och det är det vi säger i motionen. Vi har väckt den tidigare, men då har Jan Björklunds kolleger sagt nej till den. Men helt plötsligt fick vi i år stöd för vår motion.
Det är glädjande att vi får stöd från ett enigt utskott och får en enig riksdag med oss som säger att skolforskningen behöver utvecklas ytterligare. Nu säger utbildningsministern att SBU kan vara ett sätt. Jag tycker att det är bra att Jan Björklund vill lyssna på tankar och idéer som vi socialdemokrater för fram.
Exakt hur formen ska vara kan man diskutera, men det är en viktig sak. Det kan vara ett sätt att ytterligare ta ut steglängden och förbättra skolforskningen. När det gäller kompetensutvecklingen skulle jag vilja att ni anslöt er till oss och hade mer pengar för att just stimulera kompetensutvecklingen. Det är oerhört viktigt. Jag ska överraska utbildningsministern med att säga att lektorer också är bra och viktigt. Jag har inget problem med det.
Men det är inte bara lektorer det handlar om, utan det är minst lika viktigt att vi får mer kompetensutveckling bland alla lärare i skola och förskola, för det här är inte antingen eller. Det är både och. Jag tycker att ni skulle satsa mer på det. Min fråga kvarstår, för jag tycker att det har varit lite famlande och tveksamma svar. Det hänvisas till forskningspropositionen, och då får jag hoppas att det kommer saker i den.
När det gäller SBU - go for it!
Thomas Strand (S):
Jag vill börja med att hälsa statsrådet Maria Arnholm välkommen till kammaren och till hennes första interpellationsdebatt. Jag vill också passa på att gratulera till utnämningen till jämställdhetsminister och biträdande utbildningsminister. Det är bra att vi har teckentolkning i dag i samband med den här debatten. Jag tackar för det svar som statsrådet givit mig på min interpellation om teckenspråkstolksutbildningens framtid.
Med tanke på den information jag hade när jag skrev interpellationen är statsrådets svar ett steg i rätt riktning. När jag skrev interpellationen hade det kommit till min kännedom att Myndigheten för yrkeshögskolan i början av oktober aviserat en kraftig neddragning av antalet platser på de sju folkhögskolor som bedriver utbildning i teckenspråkstolkning och dövblindtolkning.
Det budskap som gick ut var att det kunde bli så illa som att det bara skulle vara kvar två eller tre folkhögskolor. Detta föranledde Folkbildningsrådet att lämna in en skrivelse till Utbildningsdepartementet där man tog upp frågan och berättade om den oro som fanns inom folkbildningen för tolkutbildningens framtid och de dramatiska konsekvenser som stod för dörren.
När nu statsrådet säger att det finns ekonomiska resurser till fem folkhögskolor är det naturligtvis ett steg i rätt riktning som jag välkomnar. Samtidigt är det en neddragning med två skolor från nuvarande sju. Nu säger statsrådet att detta blir effekten 2013. Den logiska frågan blir: Vad händer åren efteråt?
År 2017 skulle det då vara ungefär 190 årsstudieplatser, som statsrådet anger.
Jämför man den siffran med den siffra som fanns i Folkbildningsrådets skrivelse till departementet i november, där man utgick från att antalet årsstudieplatser var 385 år 2011, blir det en ganska kraftig neddragning med nästan 200 platser. Det är en halvering av platserna, inte en minskning på marginalen. Detta kan för mig kännas lite oroväckande.
Jag kan konstatera att det flyttas pengar från folkbildningsanslaget för den här utbildningen till Stockholms universitet. Jag och utbildningsministern hade en debatt om detta 2011. Det var med tanke på en formulering i vårpropositionen som ingav oro.
Det inkom skrivelser från intresseorganisationerna och från Sveriges teckenspråkstolkars förening. Man var orolig för vad som skulle hända med utbildningen av tolkar.
Frågan var också uppe i utbildningsutskottet, och utskottets ordförande vände sig till departementet och kom tillbaka till utskottet vid nästa möte och sade att det hela bara var en budgetteknisk fråga. Nu kan vi dock se att det inte är det.
Det blir, som jag förstår på svaret, en viss neddragning. Det kanske inte blir så få som två eller tre nu, men man går från sju till fem folkhögskolor. Som jag förstår det kan det dock långsiktigt innebära en halvering av antalet tolkar. Hur ser statsrådet på den utvecklingen?
Thomas Strand (S):
Jag vill också starkt betona att det är bra att det nu etableras en kandidatutbildning i teckenspråkstolkning. Det har intresseorganisationerna önskat, och jag välkomnar detta. Det är bra. Det jag och flera med mig reagerar på är att man tar medel från folkhögskoledelen för att finansiera en uppbyggnad vid Stockholms universitet.
Jag tycker att man skulle ha kunnat ha råd med bägge sakerna. Egentligen är det inte mycket pengar det handlar om. Vi har fått del av siffror från Myndigheten för yrkeshögskolan som visar att besparingen över tid från 2012 till 2017 blir lite över 8 miljoner.
I jämförelse med vad regeringen satsar på att sänka bolagsskatten eller restaurangmomsen är detta en väldigt liten summa. Jag tycker att man skulle ha kunnat behålla båda nivåerna, både för folkhögskoledelen och för att bygga upp en högskoleutbildning. Nu säger statsrådet att det är angeläget att utbildningens kvalitet kan öka.
Jag tycker att man nog ska vara lite försiktig med begreppet kvalitet. Jag skulle nog vilja påstå att även folkhögskolorna - de sju som vi pratade om - har en god kvalitet. Dels är det en fyraårig utbildning som kräver gymnasiekompetens. Den är alltså ett år längre än högskoleutbildningen.
Dels utbildar folkhögskolorna med dubbel kompetens, alltså både teckenspråkstolkning och dövblindtolkning. Den fråga som har rests är hur mycket dövblindtolkning det blir på Stockholms universitet. Om man går från 385 platser till 190 blir det en stor skillnad när det gäller just den dubbla kompetensen.
Detta inger oro. Jag vill också framhålla att folkhögskolorna med fyraårig utbildning också har möjlighet att ge en färdighetsträning som är förnämlig. Det finns också frågetecken om hur mycket färdighetsträning det blir på ett kandidatprogram. Man bör nog följa den frågan.
Den dubbla kompetensen är viktig, och jag känner oro för att om man tar pengar från folkhögskoledelen och det innebär att några folkhögskolor läggs ned kommer det att drabba just dem som har dubbel kompetens. En annan viktig aspekt är att det finns tillgång till teckenspråks- och dövblindtolkning i hela landet.
I dag har vi sju folkhögskolor: en i Skåne, två uppe i norr, i Umeåtrakten och i Härnösand, en i Leksand, en på Södertörn, en i Örebrotrakten och en i Kungälv. Nu riskerar vi att två eller kanske tre skolor försvinner. Vi vet inte riktigt hur många det blir, men statsrådet indikerade att några skolor kan komma att försvinna. Försvinner de i norr eller söder tappar vi en väsentlig del av spridningen i landet.
Det innebär att det blir svårare att täcka behoven, och vi vet dessutom att det är lättare att gå en utbildning om den finns i närheten. Detta är en viktig fråga ur demokratisynpunkt och tillgänglighetssynpunkt, både för dem som behöver stöd och hjälp i vardagen och för dem som vill utbilda sig.
Min fråga kvarstår: Är det inte så att det egentligen finns pengar så att man skulle kunna behålla den situation som råder i dag och dessutom plussa på med en högskoleutbildning som stärker forskningsbasen och forskningsanknytningen? Vi har råd med sju folkhögskolor.
Thomas Strand (S):
Det är en viktig fråga vi diskuterar. Tillgången till välutbildade teckenspråks- och dövblindtolkar är en viktig fråga som har med demokrati och tillgänglighet att göra. Därför tycker jag att det är politikens uppgift att se till att det finns förutsättningar för att möta de behov som finns i vårt samhälle och för att möta dem som vill gå den här utbildningen för att utbilda sig till tolkar.
Jag välkomnar att vi nu får en högskoleutbildning på Stockholms universitet, och det vet jag att folkbildningen också gör. Det stärker tolkutbildningen och öppnar för en välbehövlig forskningsnivå. Jag vet att intresseorganisationerna har önskat detta.
Jag vet också att intresseorganisationerna 2011 var oroliga för att detta skulle kunna slå sönder en väl fungerande verksamhet genom att det ena ställdes mot det andra. Det är synd att regeringen tar lite pengar från folkhögskoledelen för att bygga upp detta vid Stockholms universitet.
Regeringen hade haft råd att låta bli att göra den besparingen på folkhögskoledelen. Om jag ska vara lite elak kan jag säga att det är lite symtomatiskt för hur regeringen ser på utbildningen. Man gör besparingar på gymnasieskolan, man minskar antalet högskoleplatser och nu drar man också bort lite från folkhögskoledelen. Jag tycker inte att det är bra.
Jag tycker faktiskt att vi borde ha råd att behålla den nivå vi har haft. Därför vill jag stryka under det som statsrådet säger, nämligen att hon noga ska följa utvecklingen. Det är mycket viktigt. Jag tycker också att regeringen ska tänka om och göra rätt prioriteringar, för det här är viktigt för en stor grupp människor och för samhället.
Thomas Strand (S):
Jag vill börja med att tacka arbetsmarknadsministern för svaret. Jag tycker dock inte att jag har fått ett tillfredsställande svar på min fråga den här gången heller. Min fråga är angelägen. Den handlar om alla de unga arbetslösa som vill gå en studiemotiverande folkhögskolekurs men som tyvärr hindras av ett stelbent regelverk.
Regelverket borde ändras så att alla dessa unga arbetslösa så snart som möjligt kan få börja studera. Det är ingen komplicerad förändring. Det krävs ingen utredning. Det handlar enbart om politisk vilja. Jag kan tyvärr konstatera att arbetsmarknadsministern inte vill göra en sådan enkel förändring. Min fråga är: Varför?
Jag tycker att icke-svaret är anmärkningsvärt när vi har så många som runt 25 procent unga arbetslösa. Då behöver vi en rad åtgärder för att rusta unga människor för olika jobb. Att ändra regelverket är enkelt och skulle snabbt ge 2 000 ungdomar möjlighet till studier. Vi vet att utbildning är nyckeln till jobb.
Vi vet att det förutom en god grundskoleutbildning även krävs en gymnasieutbildning för att man ska klara sig bra på arbetsmarknaden. Vi vet också att unga utan en fullständig grund i gymnasieutbildningen har en mycket utsatt position på arbetsmarknaden. För många arbetslösa kan tröskeln till studier vara hög. Då behövs särskilda studiemotiverande insatser.
En studiemotiverande folkhögskolekurs är en god inkörsport till vidare studier och arbete. Riksdagen har därför beslutat att öka antalet platser på dessa kurser från 4 000 till 8 000. Tyvärr har regeringen dock satt upp ett regelverk som är för fyrkantigt.
I regleringsbrevet till Arbetsförmedlingen framgår att till deras två målgrupper, 16-24 år och 25 år och äldre, ska 4 000 platser fördelas till vardera målgruppen. Söktrycket visar nu att den yngre målgruppen överskred taket på 4 000 platser med drygt 2 000 platser. I målgruppen 25 år och äldre var däremot söktrycket bara hälften av de 4 000.
Folkbildningsrådets styrelse har uppmärksammat det och skickat ett brev till arbetsmarknadsministern den 7 maj där de påpekar att uppdelningen av platser inte överensstämmer med behoven och ber därför ministern att ändra regelverket så att Arbetsförmedlingen kan hänvisa fler unga arbetslösa att gå en studiemotiverande folkhögskolekurs. De påpekar att de 8 000 platserna skulle kunna nyttjas oavsett ålder.
Om regelverket vore flexibelt skulle ytterligare 2 000 platser snabbt kunna erbjudas den yngre målgruppen, alltså om man fick ta i anspråk de 2 000 lediga platserna inom målgruppen 25 år eller äldre. Mina frågor till arbetsmarknadsministern kvarstår: Varför vill arbetsmarknadsministern inte göra den ändringen?
Vad är egentligen motivet när så många unga står i kö och vill studera? Varför sätter ministern käppar i hjulet för 2 000 unga arbetslösa som vill studera, som inte vill något annat?