KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Larsson (KD):
IUC har jag debatterat vid ett flertal tillfällen med Leif Pagrotsky, Mona Sahlin och Björn Rosengren. Det har egentligen varit samma debatt som har återkommit ständigt. IUC är en sorglig historia. Det är en god idé som är något av det mest vanskötta i regeringens fögderi. Och då är konkurrensen ändå stor. Och varför?
Idén är så god. Det handlar om att underifrån startade initiativ kan förverkligas med hjälp av väldigt små statliga insatser och väldigt lite pengar. Det är en jättebra idé. Det är därför jag har stött det här och också velat bidra till att det ska bli villkor som gör att företagen kan överleva och planera sin verksamhet på ett bra sätt. Det är precis det som har fattats. Man har inte fått några långsiktiga besked.
Man har inte vetat vad som kommer i budgeten för nästa verksamhetsår när man har befunnit sig i december. En verksamhet som handlar om produktutveckling, marknadsföring och så småningom återföring av pengar till bolagen är en verksamhet som sträcker sig över väldigt lång tid. Man kan inte ha något ad hoc . Man måste ha framförhållning i den typen av verksamhet. Det är precis det som har missats.
Det är säkert anledningen till att många av IUC-bolagen faktiskt inte har haft bra överlevnadsvillkor. Ändå är det många av dem som har gjort ett glansfullt jobb. De har gjort det jättebra. Med de här små medlen har de fått fram nya produkter, sjösatt dessa och också fått återbäring på pengarna. Men nu är vi återigen där: Inget besked kom i budgeten.
I ett regleringsbrev talar man sedan om att man satsar 30 miljoner kronor. Det är fortfarande småpengar, och de kommer i ett skede där man redan har fått säga upp personal. Det man hade tänkt göra har man inte vågat eftersom man inte visste något om vilka pengar som kunde förväntas. Den här kortsiktigheten är förödande. Det är den som stryper tillväxten av nya företag i dag.
Det här är ett sätt att skapa nya företag på ett sätt som har den lokala initiativkraften inbyggd i systemet. Därför är det beklagligt att regeringen har vanskött den här verksamheten, som hade kunnat bli så jättebra för Sverige. Den hade kunnat leda till en sprängkraft, en dynamik, ute i mindre orter och kommuner i vårt avlånga land. Men det har varit mycket ord, mycket retorik.
För varje nytt IUC som har startats upp har man hållit fina pressmottagningar och skickat ut storstilade pressmeddelanden. Men handlingarna visar att man egentligen inte har menat någonting med orden. De villkor som man har givit har inte givit någon möjlighet för företagen att växa, leva och frodas.
Maria Larsson (KD):
Den bästa av idéer kan tyvärr förvanskas och slarvas bort, och det har varit fallet här. Det som från början var en idé - jag vet precis vilken person som tänkte ut den, och regeringen var nog klok att knyta till sig den här idén - smiddes ju inte direkt i Regeringskansliet, men det spelar inte så stor roll. Men det var en god idé, och goda idéer ska man ta till vara. Det är klokt handlat. Men man ska också förvalta dem på ett bra sätt.
Och det är i förvaltandet som det har varit så mycket ad hoc att tilliten faktiskt är borta. Jag vet inte hur många IUC-bolag som Leif Pagrotsky har besökt och vilka signaler som han har mötts av. Men samtliga IUC-bolag som jag har besökt har förmedlat samma sak. De säger: Vi lever med så kortsiktig framförhållning att vi egentligen inte kan bedriva någon bra verksamhet.
I vår verksamhet, i vårt UPA-uppdrag, måste vi veta vad som gäller ett år framåt i tiden och helst två år framåt i tiden. Det går inte att i bästa fall när beslut fattas om budget i december få besked om vi får pengar eller inte. Då måste vi för länge sedan ha varslat. Varför fanns det inte ett besked i budgeten, om man nu har tänkt så goda tankar? Det hade förenklat för IUC-bolagen. Det är min direkta fråga till näringsministern.
Om man inte är nöjd med verksamheten på alla ställen - den har fungerat olika, det håller jag med om, men många har fungerat väldigt väl just som den goda idén var tänkt, och man ska gödsla där det växer - får man rensa ut och behålla det goda och göra sig av med det som inte är väl fungerande.
Det råder brist på långsiktighet på många områden i vårt land, och uppenbarligen inte minst på Näringsdepartementet, och det är till förfång för möjligheterna till nyföretagande i dag.
Maria Larsson (KD):
Tack, justitieministern, för svaret. Det är glädjande att en lagstiftning äntligen är på gång. Många har väntat länge, men även med snigelhastighet når man så småningom målet. Jag kan dock känna oro för vad propositionen, som snart hamnar på vårt bord, kommer att innehålla. Det är det vi ska diskutera här i dag, nämligen om en kvinnas nej ska accepteras i domstol vid sexualbrottsmål eller inte.
Justitieministern påstår i sitt svar att ingen ledamot och inget parti i Sexualbrottskommittén hade krav på att våldtäktsbestämmelsen skulle ersättas med ett samtyckesrekvisit. Det är riktigt, men kommittén var färdig 2001, och sedan dess har faktiskt en hel del hänt. Sedan kommittén avslutade sitt arbete har vi fått Europadomstolens dom mot Bulgarien. Den kom efter att Sexualbrottskommitténs förslag hade lags fram och efter att det hade sänts på remiss.
Hade den domen funnits då tror jag att vi kristdemokrater, och förmodligen fler partier, hade tyckt att det var självklart att den nya lagen skulle leva upp till Europakonventionen när det gäller mänskliga rättigheter. Sverige är som rättsstat skyldigt att leva upp till Europakonventionen.
Justitieministern vill hävda att den nuvarande lagen om våldtäkt genom domstolarnas praxis har fått en annan innebörd än lagens bokstav och att det inte krävs våld eller hot för att det ska vara fråga om våldtäkt. Men när justitieministern skriver ny lagtext och där ställer upp krav på våld eller hot, även om det är i mindre grad än förut, kan man inte hävda att man uppfyller Europakonventionens krav.
En svensk åklagare måste ju då kunna styrka att gärningsmannen har använt våld eller hot, annars får man inte väcka åtal. Om jag tolkar justitieministern rätt, tänker han med öppna ögon föreslå en ny lag som uppenbarligen bryter mot Europakonventionen om mänskliga rättigheter.
När det gäller kommitténs diskuterande om krav på samtycke i lagen fanns ju diskussionen, även om ingen slutgiltigt krävde det. Argumenten mot det handlade om att det skulle bli en omvänd bevisbörda, men det skulle fortfarande vara åklagarens uppgift att bevisa att det var mot kvinnans vilja. Mannen skulle i sådana fall också få frågan vad han gjorde för att ta reda på om hon verkligen ville.
Den frågan ställs aldrig i dag. Det skulle vara en väldigt stor skillnad. Kommitténs andra invändning var att kvinnan skulle få så kränkande frågor i rätten om lagen bygger på bristande samtycke. Om man undersöker domar - och det har man gjort vid den juridiska fakulteten vid Stockholms universitet - finner man att kvinnor redan i dag kränks i väldigt stor omfattning i den här typen av mål.
Därmed har ju de argument som justitieministern anför faktiskt tappat sin bäring. Det som justitieministern ställer ut som en framtid är dagens verklighet och lär inte förvärras i någon högre grad, kanske inte alls eller tvärtom, om man skärper lagstiftningen i det här avseendet.
Är det så att justitieministern med öppna ögon tänker förelägga riksdagen en lag som bryter mot Europakonventionen om mänskliga rättigheter? Det tycker jag att justitieministern ska svara på här i dag.
Maria Larsson (KD):
Tack så mycket för ett tillmötesgående svar både när det gäller småländskan och när det gäller ett småföretagararkiv. Jag har aktualiserat det lite grann för FSF och haft en liten diskussion med dem redan, kan jag säga. När det gäller budgethanteringen tror jag att det finns lite alternativa vägar, trots allt. Jag inser mycket väl att besluten fattas här i kammaren i december och att regleringsbreven inte kan gå ut innan dess.
Men väldigt mycket finns ju inte exakt angivet i budgeten. Det finns naturligtvis tankar på departementsnivå om hur anslagsfördelningen ska se ut. När det gäller IUC till exempel har de summorna inte alltid funnits synliga i budgeten. Så är det ju med många organisationer. Jag menar att med tanke på att man påräknar en stabil majoritet bör man kunna gå ut med ett förhandsbesked i ett tidigare skede.
Det måste ju finnas tankar tänkta som är möjliga att annonsera förutsatt att budgeten går igenom. Finns det något hinder att ha det förhållningssättet? Det skulle naturligtvis minska oron och varslen betydligt. Det är ju människor det handlar om i sista ändan som är oroliga för sina jobb, som inte vet hur det blir. Jag tycker att det är viktigt att man kan skapa så mycket trygghet som möjligt på arbetsmarknaden.
De som lever under de här förhållandena har farit illa ganska många gånger. Det är därför jag är angelägen att hitta alternativa sätt. Men det är helt upp till regeringen. Jag tycker att det vore jättebra om näringsministern här kunde säga att det ändå är någonting att fundera på att kanske gå ut med ett förhandsbesked. Det förutsätter då naturligtvis ett beslut, och att beslutet blir enligt den budget som är framlagd. Det har det ju inte ruckats på så många gånger den senaste tiden.
Eftersom vi fattar beslut om budgeten genom ett enda klubbslag är ju risken för att något stjälps på vägen egentligen minimal. Jag tycker inte att det skulle finnas så stora faror med att gå ut med förhandsbesked.
Maria Larsson (KD):
Det är trots allt så, näringsministern, att oron har funnits på många håll. Det är precis den jag har mött. Det var därför jag skrev interpellationen, för de visste egentligen inte förrän i dag, när vi fick svaret. Det stämmer alltså inte riktigt att man är trygg och vet i god tid vad som gäller. Det har funnits ganska stora frågetecken hos ganska många organisationer.
Jag har nämnt tre här i dag som har levt under de här villkoren: Ska vi varsla eller vågar vi tro på fortsatt stöd? Minskar stödet? De frågetecknen är tydligt identifierbara hos flera olika stiftelser och organisationer som inte har känt till sina framtidsförutsättningar, som inte i budgeten har kunnat läsa ut den specifika siffran för den enskilda organisationen, stiftelsen.
Därför finns det ett stort behov av de här förhandsbeskeden, och jag kan inte förstå att det skulle finnas så stora hinder.
Maria Larsson (KD):
Jaha, så hela utredningsdirektivet var tänkt som ett skrämskott för att få lite fart. Det var ju intressant att höra. Statsrådet är en minister som är duktig på att visa handlingskraft, och ibland sträcker sig handlingen bara så långt. Jag är glad om det är så. Då har vi inte anledning att fortsätta den här debatten särskilt mycket längre. Men jag tycker att hotet fortsatt ligger kvar.
Jag förstår att statsrådet har drabbats av eftertankens kranka blekhet, kanske i likhet med Linda Skugge, och insett att detta kanske inte är bästa vägen att hjälpa kvinnor framåt i näringslivet, för liksom Thamprofessorerna kommer alla att ifrågasättas när det gäller deras kompetens och förmåga att ta sig fram av egen kraft. Den hjälpen är inte en hjälp som kvinnor vill ha. Jag välkomnar att statsrådet anger en tveksamhet när det gäller om det är intressant att fortsatt gå vidare.
Jag kommer att följa frågan noga. Jag hoppas att jag inte kommer att få anledning att en dag stå här och debattera ett lagförslag som har lagts på kammarens bord utan att det stoppar vid utredningen och inte går vidare, men jag kommer som sagt att följa frågan. Tack så mycket för svaret, som antyder ett ganska stort mått av tveksamhet. Jag tolkar statsrådet så att det finns en stor tveksamhet inför att gå in med den typ av lagstiftning som finns i Norge. Det är bra i så fall.
Jag tar det nästan som ett halvt löfte. När det sedan gäller 50 % i statliga bolag är det naturligtvis något som jag tycker är eftersträvansvärt. Här tycker jag att vi borde kunna spänna bågen vidare från de 40 procenten. Här har vi makt och myndighet att själva manövrera, och det ska vi nyttja. Men vi ska inte ge oss på den privata äganderätten.
Maria Larsson (KD):
För mig är det en väldigt konstig syn att säga att pengarna tas från förskolan. Vad som görs är att barnomsorgsstödet fördelas rättvist till alla barn. Lena Hallengren vill fördela det på ett orättvis sätt. Det är jättebra att vi har en så stor procentandel nöjda användare av förskolan. Men alla är inte nöjda. Det finns ganska många i vårt land som önskar andra lösningar.
De önskemålen tillgodoses inte i någon grad i dag i ett socialdemokratiskt Sverige. Om vi vill tala verklig valfrihet ska vi göra som man har gjort i våra grannländer. I Norge, Finland och Danmark finns denna möjlighet. I flertalet fall har socialdemokratiska regeringar infört och medverkat till att det har kommit till stånd.
Här finns en total ideologisk låsning hos Socialdemokraterna i Sverige. Det är därför jag jämför med tankeförbud. I dag sitter Göran Persson tillsammans med Lena Hallengren vid alla familjers köksbord och dikterar villkoren. Det är överförmynderi, och det ser uppenbarligen ut att fortsätta.
Kristdemokraternas utgångspunkt är att barn är olika, att familjers situation är olika. Att ta hand om barn, ge värme, kärlek och normer är ett viktigt arbete, inte bara för förskollärare utan också när föräldrar utför det arbetet. Också föräldrar ska ha ersättning för det arbetet. Här går uppenbarligen en vattendelare i svensk politik.
Det får vara upp till väljarna att värdera vad de vill ha för lösningar efter den 17 september. Alla får inte vara med i Socialdemokraternas Sverige. I Kristdemokraternas Sverige skulle alla de lösningar som föräldrar önskar vara möjliga. I dag exkluderas en stor del av önskemålen.
Maria Larsson (KD):
När det gäller den nationella nivån är många verktyg naturligtvis på gång. Vi har haft en stor satsning via Alkoholkommittén som har gjort ett förträffligt arbete på många sätt och haft många olika verksamheter i gång för att arbeta drogförebyggande. Alkoholkommittén slutför sitt arbete under 2007. Sedan ska vi återkomma med svar om vad vi tycker är viktigt att ta med oss in i framtiden av det arbetet.
Vi har till exempel redan angett att vi tycker att den infrastruktur som har byggts upp med länssamordnare och med lokala samordnare på ett kommunalt plan innebär ett bra sätt att arbeta. Vi ser stora möjligheter att också ha ett tätare samarbete med frivilligorganisationerna framöver och så vidare. Men de exakta svaren kommer så småningom. Det kommer flera svar. Vi kan inte vara färdiga med allt efter två och en halv månader, men vi arbetar aktivt med dessa frågor.
Jag hoppas att det har framgått för Jan Lindholm att vi tar dessa frågor på stort allvar och att vi avser att faktiskt bedriva ett aktivt arbete både på ett nationellt plan och på ett internationellt plan därför att vi tror att vi måste utnyttja bägge dessa arenor för att få en verksam och framgångsrik politik. Det gäller dock att arbeta på ett realistiskt sätt där man så att säga läser omgivningen för att hitta de framkomliga vägarna.
Jag tycker att det nu är så glädjande att man i Europa börjar få ett annat synsätt som också ger möjlighet att diskutera flera frågor. Där kan till exempel frågan om införselkvoter vara en fråga som så småningom kan föras in i diskussionen. När jag tittar bakåt historiskt har det varit väldigt svårt att föra fram den frågan. Jag tror att förutsättningarna kommer att bli betydligt bättre framöver. Alla svar ges inte i dag.
Och jag tycker inte heller att det är vare sig rimligt eller möjligt. Detta är en fråga som kräver ett pågående arbete och hela tiden nya verktyg beroende på hur utvecklingen ser ut men också därför att vi hela tiden måste flytta fram positionerna. Tack så mycket för debatten, och tack för att jag har fått möjlighet att diskutera alkoholfrågan. Jag tror säkert att vi kommer att återkomma till varandra vid flera tillfällen.
Maria Larsson (KD):
Jag tror att Sverige har spelat en viktig roll för att vi ska vara där vi är i EU:s alkoholpolitik. Den strategi som nu antogs av en enig kommission och de rådsslutsatser som antogs av ett enigt ministerråd hade sin början under Sveriges ordförandeskap 2001, där det här var en av de frågor som lyftes fram. Det har tagit ganska många år fram hit.
Det man tydligt kan iaktta är ett förändrat synsätt inom EU som jag vill välkomna. Jag vill verkligen markera att jag med tillförsikt ser fram mot att det kan växa ytterligare inför framtiden. Det är det som jag tycker är så fantastiskt. Man kan ha mycket synpunkter på hur strategin ser ut, att den inte är tillräcklig, att den borde ha gått längre och så vidare, men trots allt är det någonting ganska remarkabelt som har hänt.
Om man bara går fem år tillbaka i tiden hade detta nästan varit omöjligt att tänka sig, att det var en enig kommission bakom detta. Alla EU:s 25 medlemsstater har ställt sig bakom att alkohol måste betraktas inte bara som vilken vara som helst utan också med ett folkhälsoperspektiv. Jag tror att vi alla tycker att det är bra och välkomnar det, även om vi har haft olika företrädare i den här debatten. Tack så mycket för ert deltagande! Ha nu en riktigt god jul!
Maria Larsson (KD):
Eva Olofsson har frågat mig vad jag kommer att göra för att säkerställa att satsningen Kompetensstegen kan genomföras på ett bra sätt, om jag kommer att ta initiativ till en konsekvensanalys av de indragna utbildningsvikariaten samt vad jag avser att göra för att öka kompetensen hos personalen i äldreomsorgen. Låt mig börja med att klargöra att man inte kan sätta likhetstecken mellan satsningen på Kompetensstegen och utbildningsvikariaten.
Skillnaden mellan Kompetensstegens projekt och utbildningsvikariaten är bland annat att Kompetensstegen, i enlighet med direktiv och förordning, stöder kortare, verksamhetsnära utbildningar utan vikarieersättning, medan utbildningsvikariaten har riktats mot längre grundutbildningar som kräver vikarier.
Tack vare Kompetensstegens upparbetade kontakter med kommunernas äldreomsorg gavs kommittén även i uppdrag att ha en stödjande och uppföljande roll i satsningen på utbildningsvikariat. Satsningen på utbildningsvikariat har dock hela tiden hanterats och handlagts av Ams, eftersom det i första hand var en tillfällig arbetsmarknadsåtgärd som den dåvarande regeringen sjösatte för att få ned arbetslöshetssiffrorna före valet.
Detta kan man till exempel avläsa genom att studera fördelningen av de mycket stora medel som avsattes. Hela 2 miljarder kronor avsattes för att betala löner till arbetslösa som fick tillfälliga vikariatsanställningar, medan bara en knapp femtedel så mycket avsattes för personalutbildningar.
Regeringens skäl till att utbildningsvikariaten avskaffas är att Sverige nu befinner sig i en konjunkturuppgång med en ökning av sysselsatta. I syfte att främja den goda utvecklingen har regeringen lagt om arbetsmarknadspolitiken till att tydligare fokusera på matchning av arbetssökande och lediga arbeten. De program som blir kvar ska användas för dem som står allra längst från arbetsmarknaden.
Med det synsättet på vad arbetsmarknadspolitiken ska åstadkomma går det inte att försvara utbildningsvikariaten, eftersom den åtgärden är kraftigt subventionerad samtidigt som den erbjuds personer som varit arbetslösa mycket kort tid. Svaren på Eva Olofssons frågor blir således att Kompetensstegen fortsätter på det sätt som ursprungligen var avsikten.
Regeringen fattade så sent som den 7 december beslut om ytterligare drygt 63 miljoner till kommunerna för kompetensutveckling av personalen i äldreomsorgen. Avskaffandet av utbildningsvikariaten är en politisk fråga där regeringen tydligt visat sin avsikt att inte stödja denna typ av arbetsmarknadssatsningar, och jag avser inte att låta göra någon konsekvensanalys.
Däremot pågår ett arbete med övergångsregler som kommer att innebära att kommuner som har kostnader för redan påbörjade utbildningar kommer att kunna få ersättning för dessa. Regeringen gör för närvarande en omfattande satsning för att förbättra kvaliteten inom vården och omsorgen om äldre. Personalen är äldreomsorgens viktigaste resurs, och personalens kompetens är avgörande för kvaliteten i utförandet av tjänsterna.
Utöver det arbete som Kompetensstegen bedriver kommer regeringen att se över kompetensfrågorna. Om detta ber jag dock att få återkomma till kammaren i ett senare skede.
Maria Larsson (KD):
På Eva Olofsson låter det nästan som om staten skulle stå för all utbildning av det här slaget och för utbildningsvikariat i vilken omfattning som helst. Det må vara Vänsterpartiets syn, men vi vill göra de största arbetsmarknadspolitiska satsningarna på dem som står längst ifrån arbetsmarknaden. Det har varit grunden för de avvägningar vi har gjort.
Vi ser att det där behövs mest av coachning och utbildning, och vi är angelägna om att ge dem som har haft ett långt utanförskap en ny chans på arbetsmarknaden. Jag är inte allergisk mot Ams, men jag tycker att Ams ska göra rätt saker. Matchningsarbetet behöver förbättras markant, skulle jag vilja säga.
Om man ska vara seriös i debatten är det inte rimligt att säga att SKL:s agerande och indragningen av utbildningsvikariaten är ett slag mot kvaliteten i äldreomsorgen. Det är 0,4 % av arbetskraften som kan vara föremål för en reducering innan övergångsbestämmelserna. Låt oss ha lite vett och sans när vi diskuterar det här!
Det är inga dramatiska förändringar som kommer att ske. Men det som är viktigt, och som vi dessutom är överens om, är att vi måste tillse att äldreomsorgen kommer att ha en god kvalitet och att det finns möjlighet att rekrytera personal. Det är väldigt många faktorer som kommer att ha betydelse för den som är ung och ska välja mellan omvårdnadsutbildningen och något annat.
Här ska vi göra flera olika insatser för att förstärka möjligheten för att få också unga människor intresserade av att arbeta i äldreomsorgen. Tack för en god debatt, alla deltagare. Jag önskar er en god jul. Lycka till i Trelleborg!