KBLab/rixvox huggingface dataset:
Märta Stenevi (MP):
Jag konstaterar att jag skulle kunna hålla väldigt långa anföranden på temat förtätning av städer. Jag tycker att det är ett fantastiskt roligt ämne! Jag ska börja med att säga att bostadsbristen är ett problem som vi behöver beta av under lång tid framöver.
Vi hade ju en period då vi byggde alldeles för lite, och även om vi nu bygger i nivå med eller strax över befolkningstillväxten har vi också en uppgift att komma ikapp med den bostadsskuld som vi har byggt upp. Ett effektivt sätt att bygga fler bostäder är att förtäta i våra städer och bygga kollektivtrafiknära. Det här är någonting som är oerhört viktigt.
Vi ska också komma ihåg att när vi bygger bostäder bygger vi inte bara för det här året och för dem som söker bostad just nu, utan det här är bostäder som vi hoppas ska stå i kanske 70-100 år. Det innebär att boendemiljöerna också behöver vara hälsofrämjande - miljöer där människor både vill bo och mår bra av att bo. Buller är ett stort problem som orsakar stora skador på människors hälsa och även stora samhällsekonomiska kostnader varje år.
Jag är inte övertygad om att lägenheter där man inte kan öppna fönstren för frisk luft utan att bli utsatt för skadligt buller är vägen framåt. Det jag däremot är övertygad om är att det nästan alltid finns lösningar att hitta när man samverkar mellan olika aktörer kring en stadsförtätning.
Eftersom riksdagsledamoten lyfte fram Pågen skulle jag bara vilja vända perspektivet en sekund. Vi har ju en annan utmaning när vi bygger nära bullerkällor i en tät stad, och det är att vi också förhindrar utveckling av verksamheter.
Om vi bygger bostäder i bullerutsatta områden finns det också en risk för att verksamheter som sedan vill utvidga och utvecklas inte kan få miljötillstånd för dessa, eftersom det finns bostäder för nära.
När vi förtätar och bygger inne i städer och nära bullerkällor behöver vi därför också hela tiden göra avvägningar kring företagens förutsättningar att utvidga och utveckla sina verksamheter, kring människors behov av goda boendemiljöer och i samband med det också en hög byggtakt. Det finns många dimensioner som behöver vägas in i dessa frågor. Jag tycker att det här är en oerhört spännande och viktig debatt.
Vi är inte riktigt färdiga här än, men jag vill tacka så hemskt mycket för interpellationen och hoppas att vi får tillfälle att debattera frågan väldigt många gånger framöver.
Märta Stenevi (MP):
Jag vill avsluta debatten med att säga att jag är helt övertygad om att vi kan hitta rätt balans mellan buller och hälsa i städer och för den delen även i landsbygdsområden. Det är klart att det stundtals är en utmaning att både skapa utrymme för verksamheter och en levande kulturmiljö och se till att människor mår bra i sina bostäder.
Men när vi gör det och tar den tiden och lägger den kraft som krävs på att verkligen arbeta igenom de planerna så blir de också ofta väldigt bra. Ytan är begränsad. Det är mycket som ska få plats. Vi vill inte ha en stad där vi förbjuder allt som låter, men vi vill inte heller ha en stad där människor inte kan sova eller får sämre hälsa på grund av buller.
Med genomtänkta plan- och bygglösningar och utformning av bebyggelsen är det möjligt att åstadkomma bra ljudmiljö även i bullerutsatta områden, både i lägenheter och utanför. Förtätningar och effektivt utnyttjande av yta är positivt, och jag ser fram emot fler debatter om innovativa sätt att hitta balansen i detta.
Märta Stenevi (MP):
Lars Beckman har frågat mig om jag avser att ge Boverket ett uppdrag att vägleda i hur en vindkraftsutbyggnad kan ske utan negativ påverkan avseende buller, psykosocial livsmiljö eller andra faktorer som har en negativ påverkan på de närboende.
Lars Beckman har vidare frågat mig om jag anser att det inte krävs ett uppdrag för att vägleda kommunerna i hur en vindkraftsutbyggnad kan ske utan negativa konsekvenser för de närboende och om jag då avser att förändra fler delar i Boverkets uppdrag som har liknande frågeställningar. Slutligen har han frågat mig om jag och regeringen avser att vidta åtgärder för att förbättra den lokala demokratin, så att kommunernas inflytande och påverkan stärks rörande vindkraftsutbyggnad i Sverige.
Inledningsvis vill jag framhålla att jag är medveten om att vindkraftsutbyggnad kräver god planering för att minska risken för olägenheter och för att skapa bra bostadsmiljöer. Skälet till att vi har bullerregler är att buller kan innebära konsekvenser för hälsan. Jag avser att fortsatt följa vindkraftsfrågan noga. Lars Beckman ställde motsvarande frågor till min företrädare Per Bolund i januari 2021.
Lars Beckman blev då också informerad om att Naturvårdsverket i december 2020 har publicerat en vägledning om buller från vindkraftverk. I denna finns förutom en genomgång av den allmänna kunskapen avseende buller från vindkraftverk och gällande riktvärden också en vägledning för åtgärder med syfte att minska bullret från vindkraftverken. I nuläget gör jag, i likhet med min företrädare, bedömningen att ytterligare vägledningar inte krävs.
När det gäller frågan om jag avser att förändra fler delar i Boverkets uppdrag som har liknande frågeställningar ansvarar Boverket enligt sin instruktion för att vägleda kommuner och andra när det gäller hur hänsyn bör tas till buller och andra hälsofrågor vid planering för, och byggande av, bostäder enligt plan- och bygglagstiftningen.
Angående vad jag avser att göra för att stärka den lokala demokratin när det gäller vindkraftsutbyggnad i Sverige har regeringen tillsatt en utredning om ökad förutsägbarhet vid miljöprövning av vindkraft. Utredningen berör den kommunala tillstyrkan av vindkraft enligt miljöbalken. I likhet med min företrädare vill jag inte föregripa utredningens slutsatser.
Märta Stenevi (MP):
För att ge ett svar som allvaret i frågan förtjänar kan vi ta ett kliv tillbaka och sätta vindkraftsutbyggnaden i en kontext. Först och främst kan det konstateras att Sverige nu har haft ett elöverskott tio år i rad. Förra året nettoexporterade vi el varje vecka, även under vintern. Trenden har fortsatt också under detta år. Det är elöverskott med mycket låga växthusgasutsläpp som exporteras från Sverige och tränger undan kolkraft i våra grannländer.
Vindkraften är också i dag den billigaste elproduktionsteknik som kan byggas i så stor omfattning som krävs för att på kort och medellång sikt kraftfullt kunna fortsätta bidra till omställningen till ett mer förnybart samhälle både internationellt och i Sverige. Det faktum att en så stor del av elproduktionen redan kommer från vattenkraft gör också Sverige särskilt lämpligt för en storskalig vindkraftsutbyggnad, då vattenkraften kompletterar vindkraften som reglerkraft.
Jag tror att ledamoten instämmer när det gäller de stora vinster som finns för Sverige och för klimatet, och därmed också för våra barn och barnbarn, med en storskalig vindkraftsutbyggnad. Men precis som ledamoten ser jag mycket tydligt att det finns problem förknippade med detta. Jag ser också att vindkraftsfrågan, som så många andra politiska frågor, handlar om en avvägning mellan olika värden.
Då vill jag återigen understryka att Naturvårdsverket har tagit fram en vägledning med allmän kunskap om buller från vindkraftverk och med en specifik vägledning för åtgärder med syfte att minska bullret från vindkraftverken. Denna vägledning har precis tagits fram, och det är för tidigt att utvärdera vägledningens effekter. Den måste tillåtas få genomslag.
Jag vill också än en gång peka på att den kommunala tillstyrkan av vindkraft enligt miljöbalken berörs av en pågående utredning som jag inte kommer att föregripa i dag. Det är min förhoppning och fasta tro att utredningens slutsatser kommer att leda till att den lokala demokratin och förutsägbarheten i processen kommer att stärkas när det gäller vindkraftsutbyggnad i Sverige. Sammanfattningsvis är detta en fråga som regeringen bevakar.
Avvägningen när det gäller balansgången mellan vindkraftens nyttor och kostnader gör regeringen, och den behöver vi fortsätta bevaka. Som bostadsminister i en regering som är besjälad av att lösa klimatkrisen är det min avsikt att fortsätta följa utvecklingen av vindkraftsfrågan mycket noga.
Märta Stenevi (MP):
I december tog Naturvårdsverket fram riktvärden på 40 decibels ekvivalentnivå. Man gjorde en genomgång av forskningsläget när det gäller störningar från vindkraftsbuller och landade till slut i att 40 decibel är ett väl avvägt riktvärde. Förtydliganden har också nyss gjorts kring var riktvärdet ska tillämpas och under vilka driftsförhållanden det ska gälla. Detta ligger på Naturvårdsverkets bord.
Boverket ansvarar enligt sin instruktion för att vägleda kommuner och andra när det gäller hur hänsyn bör tas till buller och andra hälsofrågor vid planering för och byggande av bostäder enligt plan- och bygglagstiftningen. Det ligger på Boverkets bord. Naturvårdsverket har sina uppgifter, och Boverket har sina uppgifter. Myndigheter kan kommunicera med varandra - och gör det. Boverket tar del av Naturvårdsverkets analyser.
Bara för att just Boverket inte ges ett specifikt uppdrag att uppnå ett specifikt mål betyder det inte att ingen annan har fått det. Naturvårdsverket har just tagit fram en vägledning om buller från vindkraftverk, och det vore inte bra för möjligheten att tillgodose något värde att blanda ihop vad som ligger på respektive myndighets bord. Alla som bor i Sverige ska ha goda livsmiljöer; det är vi alla överens om.
Den inriktning som Lars Beckman frågar mig om vore dock ett ineffektivt sätt att uppnå detta på.
Märta Stenevi (MP):
Jag börjar med att säga att regeringen har gett det här uppdraget. Debatten verkar dock inte handla om vare sig klimat eller vindkraft. Den verkar inte handla om livsmiljöer, psykosociala miljöer eller bostäder, och den verkar definitivt inte handla om barnen - eller kaniner och glassar, för den delen. Jag är osäker på hur de kom in i detta. Inte ens den mänskliga rättigheten till vackra utsikter verkar den här debatten handla om.
I grund och botten verkar den här debatten och Lars Beckmans fråga i stället handla om införandet av en ny förvaltningsmodell där myndigheter ska jobba dubbelt och parallellt med samma uppdrag i två olika verk trots att uppdraget redan är givet. Jag tycker att det låter väldigt ineffektivt, och regeringen kommer inte att gå vidare med att ge någon myndighet ett uppdrag som redan har getts en annan myndighet.
Däremot kan jag konstatera att det finns många vägar framåt där vindkraften byggs ut samtidigt som människor ges goda livsmiljöer. Jag bor nära en vindkraftspark. I Öresund finns en vindkraftspark, som inte stör. Vi kan bygga havsbaserad vindkraft som kan byggas ut rejält. Vi arbetar för detta i dag, och då pratar vi inte kustnära och inte inne i skärgården utan om riktig, havsbaserad, storskalig vindkraft. Vi vet att teknikutvecklingen effektiviserar vindkraftverken hela tiden.
Det betyder att vi kommer att kunna bygga ut kapaciteten utan att ha stora stålskogar av vindkraftverk. På så sätt kan vi både bygga en energiförsörjning som gynnar våra barns och barnbarns framtid och säkra deras rätt till goda boendemiljöer här och nu. Det uppdraget har givits av regeringen - bara inte på exakt det sätt som Lars Beckman har frågat efter.
Märta Stenevi (MP):
David Josefsson har frågat mig hur jag avser att arbeta för att göra det mer lönsamt att omvandla lokaler till bostäder. Den rapport från Boverket som David Josefsson refererar till i sin interpellation överlämnades till Regeringskansliet den 24 februari. Rapporten utgör svaret på ett uppdrag att identifiera hinder för att omvandla lokaler till bostäder.
Bakgrunden är att regeringen vill ha ett underlag för den händelse att pandemin leder till en mer permanent minskning av lokalanvändningen i samhället. Det kan då bli aktuellt att i större omfattning än vad som redan sker i dag använda lokaler för nya ändamål, däribland bostäder.
Som framgår av Boverkets rapport sker redan i dag en relativt omfattande ombyggnad av lokaler till bostäder - mer än 10 procent av de bostäder i flerbostadshus som tillkommit de senaste 20 åren finns just i ombyggda lokaler. Regeringen har för närvarande ingen avsikt att vidta åtgärder för att påskynda den här utvecklingen ytterligare. Ekonomin - och därmed behovet av verksamhetslokaler - förväntas växa igen allteftersom befolkningen vaccineras och samhället åter kan öppnas.
Om det visar sig att lokalanvändningen inte ökar igen kommer regeringen att överväga vad som behöver göras.
Märta Stenevi (MP):
Det här är en väldigt intressant fråga som regeringen nära följer utvecklingen av. Det återstår nu att se - om pandemin leder till en mer permanent minskning av lokalanvändningen i samhället kan det absolut bli aktuellt att i större omfattning än vad som redan sker i dag använda lokaler för nya ändamål, däribland bostäder.
När det gäller momsfrågan är uthyrning av bostäder alltid momsbefriad, medan moms på lokalhyra kan tas ut om den som hyr lokalen bedriver momspliktig verksamhet. För fastighetsägare uppstår en möjlighet att dra av ingående moms när moms tas ut på hyran.
Reglerna gör det till exempel svårare för en ideell förening att hyra lokaler, eftersom man är mindre attraktiv som hyresgäst om man inte betalar moms eller själv måste betala moms i brist på intäkter att dra av momskostnaden mot. Jag tar upp detta därför att det är en av de problematiker som lyfts fram när det gäller omvandlingen. Om vi går in lite närmare och kikar på detta problem ser vi att Boverket beskriver två olika problem med detta.
Det ena handlar om att tidigare beviljade momsavdrag måste återföras när byggnadens användning förändras. Denna retroaktivitet sträcker sig tio år bakåt, och det blir därmed sällan aktuellt att återbetala avdrag beviljade i samband med att huset byggdes. Det andra handlar om att själva momskostnaden för ombyggnaden inte blir avdragsgill, vilket den blir vid en upprustning med fortsatt användning som lokal. Detta är samma skillnad som den som nyuppför en byggnad står inför.
Bygger man bostäder kommer man inte att få in momsintäkter och kan därmed inte dra av omkostnader. Om möjligheterna att gå mellan olika användningsområden ska stå i centrum måste antingen momsplikt på bostadshyror eller ett förbud mot att ta ut moms på lokalhyror införas. Det som framför allt har varit uppe i debatten är moms på bostadshyror, och eftersom det inte är önskvärt att höja hyrorna genom ett politiskt beslut måste dessa sänkas samtidigt som moms införs.
Det rör sig om en stor reform som dessutom behöver ha lång hållbarhet. Detta kräver noggrann beredning och kan inte behandlas separat från andra skattefrågor. Regeringen ser i dagsläget en rad andra verktyg som är bevisat verkningsfulla och som framstår som mer effektiva för att råda bot på bostadsbristen än den politiskt och skattemässigt ganska tungrodda inriktning som till exempel en förändring av dessa regler skulle innebära.
Märta Stenevi (MP):
Jag tycker att debatten var väldigt belysande också för den moderata bostadspolitiken, med tanke på att vi de senaste två mandatperioderna har ökat bostadsbyggandet dramatiskt, vilket naturligtvis riksdagsledamoten också är väl medveten om. Vi bygger i dag drygt det som är behovet utifrån befolkningstillväxten, men vi har fortfarande en bostadsskuld från tidigare mandatperioder att bygga i kapp.
Intressant i sammanhanget är att påminna oss om servettskissen, som strök investeringsstödet som syftar till ett byggande av fler bostäder till rimliga hyror. Det är något som vi återinförde och som nu har som effekt att vi snart har fått 5 000 nya bostäder på plats. Det har också hållit byggtakten uppe under pandemin med det tryck som har varit mot ekonomin.
Det är mycket intressant att Moderaternas kontring mot detta är att vi ska omvandla eventuellt överblivna kontorslokaler till bostäder. Samtidigt vill man inte ha utvecklingen mot hyresbostäder till rimliga hyror för att bryta segregationen och skapa möjlighet för fler att ta sig in på bostadsmarknaden, till exempel unga under 31 år eller de som behöver ett socialt kontrakt, vilket investeringsstödet möjliggör.
Det här var mycket belysande av skillnaderna mellan moderat bostadspolitik och den rödgröna regeringens bostadspolitik, skillnaden mellan att vilja skruva lite i det befintliga och att vilja tillföra ett stort antal nya bostäder på den svenska bostadsmarknaden.
Märta Stenevi (MP):
Carl-Oskar Bohlin har frågat mig hur jag avser att öka bostadsbyggandet. Det är en mycket viktig fråga som ställs, och jag är glad över möjligheten att besvara den. Jag vill inledningsvis förtydliga att Boverket inte sätter upp mål för bostadsbyggandet, men de tittar på prognoser för befolkningsutvecklingen och räknar ut hur många bostäder som behöver byggas för att möta den.
Den senaste beräkningen visar att det behövs 41 000-43 000 bostäder per år fram till och med 2029 för att klara detta. Alla bostäder som byggs utöver det minskar det underskott som finns och som vuxit under tidigare regeringar. Preliminär statistik från SCB och Boverket för 2020 visar att både färdigställda och påbörjade bostäder överstiger det antal som Boverket bedömer behövs för att möta befolkningsutvecklingen.
En anledning till att det byggs mycket i Sverige är det statliga investeringsstödet, som Moderaterna och Kristdemokraterna med stöd av Sverigedemokraterna försökte avveckla. Till och med den sista februari i år har stöd beviljats för anordnande av 45 000 nya bostäder, varav 21 000 redan finns på plats. Det är bostäder med en lägre hyra än andra nyproducerade hyresbostäder och med villkor som gör att fler hushåll kan efterfråga dem.
Investeringsstödet har varit och är ett viktigt verktyg för att upprätthålla en hög byggtakt, särskilt i en lågkonjunktur, och jag avser att fortsätta använda det för att öka bostadsbyggandet. Regeringen arbetar på flera fronter för att skapa bättre förutsättningar för bostadsbyggande. Regeringen överlämnade så sent som den 23 mars i år propositionen Privat initiativrätt till riksdagen som syftar till att möjliggöra snabbare detaljplaneprocesser.
Regeringen har även uppdragit åt flera myndigheter att göra en översyn av sina anspråk på områden av riksintresse som syftar till en kraftig minskning av såväl antalet anspråk som deras samlade areella utbredning. Avslutningsvis vill jag även nämna Sverigeförhandlingen, som tillsattes av en borgerlig regering, och de överenskommelser som kommuner, regioner och andra aktörer gjort om åtgärder för att bland annat öka bostadsbyggandet.
Drygt 190 000 nya bostäder förhandlades fram under Sverigeförhandlingen. Men när regeringen efterlyste en bred politisk diskussion om finansieringen av de statliga delarna av Sverigeförhandlingen tackade Moderaterna och Kristdemokraterna nej till att delta - detta trots en bred uppslutning från kommuner, regioner och en stor del av näringslivet.
Märta Stenevi (MP):
Jag börjar i änden att det är oerhört intressant att i ena stunden debattera med moderater som är oroliga för demokratifrågan i detaljplaneprocessen för att i nästa stund debattera med moderater som tycker att vi ska luckra upp demokratidimensionen i planarbetet.
Att vi har möjlighet att tycka till om vad som byggs i våra kommuner och bostadsområden är en viktig del av den demokratiska processen när vi planerar våra gemensamma städer och orter. Jag vill också påminna ledamoten om skillnaden mellan Stockholms stad och Stockholmsregionen.
Mycket av investeringsstödet har riktats mot Stockholmsregionen, och väldigt många bostäder har byggts med hjälp av investeringsstödet i Stockholmsregionen. Stockholmsregionen är en funktionell arbetsmarknad, och det är därmed väldigt relevant att titta på hela den arbetsmarknaden och inte bara på en av de 27 ingående kommunerna. Investeringsstöd har gått till denna region, och många nya bostäder har byggts.
När man frågar kommuner och regioner vad det är som saknas på bostadsmarknaden är det inte jämnt fördelat på alla typer av bostäder. Det man saknar är i stor utsträckning hyresrätter till rimliga hyror. Samtidigt är nyproduktion dyrare än befintligt bestånd. Så kommer det alltid att vara, och det är ganska naturligt. Lån är avbetalade och kostnader avskrivna.
Man har en lägre kostnad för ett hus som har byggts tidigare än för ett nybyggt hus. Det vi har gjort med investeringsstödet och de förändringar som är gjorda innebär att en åttondel av de lägenheter som byggs går till antingen unga personer eller personer som står långt från bostadsmarknaden genom sociala kontrakt. Det öppnar med andra ord upp för dem som inte själva kan efterfråga en bostad i dag. Fru talman!
Syftet med investeringsstödet har dock aldrig varit att skapa social housing-projekt. Det är inte regeringens politik att bygga särskilt för fattiga människor. Vi bygger enligt den generella bostadspolitiken bostäder som kan efterfrågas av alla, och sedan stöttar vi individer. Just nu har vi ett historiskt högt byggande i Sverige, inte minst till följd av det statliga investeringsstödet.
Det kan man givetvis tycka är onödigt, men om vi jämför med mandatperioderna bakåt då det byggdes otroligt lite byggs det nu väldigt mycket mer. Jag är väldigt stolt över det, och det kommer vi att hålla i. Nästa steg blir att titta på den socialt hållbara bostadsförsörjningen och se hur fler kan komma att efterfråga en bostad på egna meriter.
Vi kommer också att titta på hur fler förstagångsköpare kan ta steget in i det ägda beståndet genom statligt startlån, om utredningen kommer fram till det, eller andra möjliga vägar framåt i den änden av bostadsmarknaden. Bostadsmarknaden är sammanhängande. Det man gör i den ena änden påverkar i den andra änden.
Det här är en viktig fråga, och jag välkomnar i och för sig debatten men vill påpeka att vi bygger fler bostäder i Sverige i dag än vad vi har gjort på mycket lång tid, inte minst till följd av det av riksdagsledamoten så bespottade investeringsstödet.
Märta Stenevi (MP):
Jag ska börja med att förklara vad jag menar med demokratiaspekten av detta. Det handlar inte minst om överklagandena. När man vill minska sakägarkretsen i till exempel en kommuns planering innebär det en inskränkning i den demokratiska processen i kommunen.
När man vill göra undantag från de detaljplaner som är fastslagna innebär det också en förändring av den demokratiska processen. Vi har en översiktsplanering - en regional planering - som syftar till att man ska kunna ta ett större grepp om bostadsplaneringen i en region, inte minst för att kunna peka på var man ser att det kommer att byggas kollektivtrafik och var man kommer att kunna hitta kollektivtrafiknära lägen.
Interpellationen tog sin grund i hur vi ska bygga fler bostäder. Om vi vill bygga fler bostäder är kollektivtrafik, inte minst fast kollektivtrafik i form av järnväg, oerhört central för att få mer bostadsbyggande.
Något som verkligen satte fart på bostadsbyggandet - där vill jag verkligen ge beröm till alliansregeringen som satt 2010-2014 - var det initiativ som togs till Sverigeförhandlingen. När den rödgröna regeringen sedan tog detta vidare skapade det planering för en stor mängd bostäder. Nästan 200 000 bostäder skakade man hand på i processen.
Efter detta har Moderaterna och Kristdemokraterna backat om projektet, men vi har för avsikt att gå vidare. Det har varit en viktig del. Anledningen till detta är att vi får förstorade arbetsmarknadsregioner och att man får möjlighet att bo och arbeta på fler ställen i en region. Detta skapar efterfrågan på bostäder, och det skapar bostadsbyggande.
De bostäder som har byggts med investeringsstödet hade inte kunnat byggas med sådana hyror utan detta stöd. De bostäder som har kommit fram hade inte i samma utsträckning gått till sociala kontrakt eller till unga personer om vi inte hade haft investeringsstödet. Den typen av handskakning och överenskommelser gör skillnad på bostadsmarknaden.
Vi har gjort stora regelöversyner, och vi har gjort stora förenklingar under hela den förra mandatperioden och även senare, för att förenkla för byggandet. Det som behövs nu är investeringar från samhället i stark kollektivtrafik, i större arbetsmarknadsregioner och i bättre möjligheter till arbetspendling.