Jonas Sjöstedt (V):
Jag tackar minister Engström för svaret. Om jag tolkar ministern rätt anser hon att det inte behövs några lagändringar och att detta i huvudsak fungerar väl. Det är inte min uppfattning. Det vi talar om här är flygbolag som flyger inom Skandinavien men som genom komplicerade, medvetna upplägg frånsäger sig ansvaret för sina anställda. Man använder till exempel rekryteringsföretag i krisens Spanien eller på någon brittisk kanalö.
Företagen rekryterar personal åt flygbolaget och skriver kontrakt med arbetstagaren. Kontrakten innebär en förtäckt anställning där hon eller han formellt sett blir en underleverantör. Genom att rekryteringsbolagen befinner sig i utlandet försvåras insynen både för våra myndigheter och för våra fackföreningar. Vi har sett detta tidigare bland kabinpersonal som flyger åt svenskbaserade flygbolag. Nu sprider sig detta till piloterna.
Enligt Svensk Pilotförening finns det i dag uppskattningsvis mellan 100 och 200 piloter som bor i Sverige, som har denna typ av avtal och som flyger inom Skandinavien. Ibland har man en formell anställning, till exempel hos ett företag på Isle of Man, och ibland räknas man formellt sett som en egen företagare. Med detta upplägg ska arbetstagaren själv stå för inbetalning av sådant som sociala avgifter och skatter.
Sjukdom eller föräldraledighet ses av flygbolaget helt enkelt som att en underleverantör har slutat att leverera. Det leder till lönedumpning, otrygga anställningar och en press nedåt på villkoren för alla arbetstagare i branschen. Dessa kontrakt innehåller i allmänhet omfattande sekretessklausuler som är en stor del av själva problemet. De är skrivna så att om man visar upp kontraktet för någon annan förlorar man jobbet.
Det innebär att arbetstagaren inte kan få detta prövat som ett anställningsförhållande så som ministern föreslår. Man kan inte ens kontakta en fackförening. I samma ögonblick man gör det tappar man kontraktet och därmed sitt arbete. Dessutom är det omöjligt för dessa personer att betala skatt och sociala avgifter i Sverige, eftersom de inte kan bli godkända som egenföretagare och därmed inte få någon F-skattsedel.
Det gör att om deras ärende kommer upp i Arbetsdomstolen kan den enskilde drabbas hårt, och hon eller han har mycket att förlora. Om man tar denna sorts kontrakt gör man det därför att man har en svag position på arbetsmarknaden och för att det är svårt att få arbete. Hillevi Engström hänvisar till att Sverige har en lagstiftning mot förtäckta anställningar, men det är uppenbart att denna lagstiftning inte är till någon hjälp i dessa fall. Detta är en del av en mer omfattande problematik.
Flygbranschen är precis som sjöfarten och åkerinäringen, till exempel, en komplicerad och internationell arbetsmarknad som sträcker sig över gränserna. Det är inte alltid uppenbart vilket lands regler som ska gälla. Det här utnyttjar företag alltmer systematiskt för att gå runt de regler som ska garantera arbetstagarnas rättigheter. Ministern säger att hon bara kan uttala sig om de fall då svensk rätt är tillämplig på anställningsförhållandet.
Men det är detta som är lite av problemets kärna. Problemet är att det är så oklart när svensk rätt ska gälla att företagen kan gå runt det hela och inte behöver respektera nationell lagstiftning. Jag skulle vilja ge ett konkret exempel: Om en svensk medborgare som bor i Sverige tar anställning via ett estniskt rekryteringsbolag och jobbar åt ett norskt flygbolag som flyger i Sverige - vilket lands lagar och regler ska gälla då?
Det är denna typ av frågor som ministern måste kunna svara på. Risken är annars att man ställer de mest grundläggande rättigheterna för löntagarna åt sidan. Detta är komplicerat; det medger jag gärna. Kanske gör företagen det ännu mer komplicerat just eftersom de inte vill ta det ansvar som det innebär att vara arbetsgivare.