KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Otto Littorin (M):
Sven-Erik Österberg har frågat mig om jag avser att utreda vad ett obligatorium kommer att innebära för den svenska modellen och den ordning som råder på svensk arbetsmarknad. Sven-Erik Österberg menar att en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring raserar kopplingen mellan facket och arbetslöshetskassan, vilket i sin tur urholkar kollektivavtalsmodellen och skapar en låglönepress på arbetsmarknaden. Arbetslöshetsförsäkringens utformning har stor betydelse för hur arbetsmarknaden och lönebildningen fungerar.
För att se till att utformningen av försäkringen har en så positiv effekt som möjligt på sysselsättningen ska frågan om ett obligatorium utredas under hösten. Alla som förvärvsarbetar ska ha rätt till inkomstrelaterad ersättning vid arbetslöshet. Min avsikt är inte att rasera kopplingen mellan fackliga organisationer och arbetslöshetskassan. Jag anser att den nuvarande arbetslöshetsförsäkringens struktur, med självständiga arbetslöshetskassor, fungerar väl och effektivt. Dessa fördelar ska tas till vara vid införandet av en obligatorisk försäkring.
Vidare håller jag inte med Sven-Erik Österberg om att en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring skapar en låglönepress på arbetsmarknaden. I stället anser jag att förändringen av arbetslöshetsförsäkringen - inklusive ett obligatorium - leder till att möjligheter skapas för varaktigt högre sysselsättning. En obligatorisk arbetslöshetsförsäkring måste ses i ett större sammanhang. Regeringens politik för varaktigt högre sysselsättning och minskat utanförskap har en bred ansats och en långsiktig inriktning.
Ekonomins olika delar hänger samman, och reformer på ett område får större genomslag om det samtidigt genomförs reformer inom andra områden. Jag har i olika sammanhang uttalat mig om värdet av att ha en arbetslöshetsförsäkring, och det är en åsikt som jag står fast vid. Arbetslöshetsförsäkringen är en grundläggande och viktig del i det svenska välfärdssystemet. Behovet av ett gott ekonomiskt skydd vid arbetslöshet gäller alla på arbetsmarknaden. Utifrån ovanstående anser jag inte att ett obligatorium skulle innebära några negativa konsekvenser för den svenska modellen och den ordning som råder på svensk arbetsmarknad.
Jag ser därför inte skäl att låta utreda denna fråga.
Sven Otto Littorin (M):
Sven-Erik Österberg inledde med att säga att det är viktigt att man har ett skydd. Det är viktigt att man också tar ett solidariskt ansvar för finansiering. Jag delar den uppfattningen. Jag tycker att det är så. Därför blir min omvända frågeställning: Varför är man då emot ett obligatorium? Varför är man beredd att acceptera ett läge där man redan innan vi gjorde några som helst förändringar hade över 700 000 som stod utanför försäkringen? Sven-Erik Österberg säger lite retoriskt att det handlar om att göra försäkringen så attraktiv som möjligt. Ja, uppenbarligen var den inte det eftersom så många ju stod utanför.
Då är min fråga: Finns det någon gräns för hur generös man ska vara? Man kan ge bort försäkringar förstås, men då är det ju en statlig försäkring. Jag förstår inte riktigt det resonemanget. Vi tror att organisationsgraden, som jag också slår vakt om, inte avgörs av a-kassan utan snarare av den totala medlemsnyttan som man visar sina medlemmar. Där handlar det om möjligheterna och sättet på vilket man förhandlar.
Det handlar om vad man i övrigt gör för att ta hand om, engagera och få fler medlemmar. Tyvärr har organisationsgraden sjunkit. Det gjorde den också under den tid då Sven-Erik Österberg var statsråd. Där finns det paralleller och likheter mellan fackföreningsrörelsen och partiorganisationerna, Svenska kyrkan och andra ideella organisationer i vårt land. Det ställer till lite bekymmer. Men det finns samtidigt ljuspunkter, tycker jag.
Jag noterade inför TCO-kongressen i våras att Sture Nordh var väldigt engagerad i just diskussioner om hur man kan öka sin attraktionskraft och förnya sig så att medlemmar kommer till. Till exempel Sveriges Ingenjörer bedriver ett väldigt intensivt arbete för att locka till sig fler medlemmar och arbeta på olika sätt.
En slutsats som man har dragit är policyslutsatsen att var fjärde medlem ska byta jobb varje år. Det har man som en målsättning, för man ser att det är positivt både för löneutvecklingen för den enskilde och för att det påverkar arbetsstimulans och erfarenhetsutbyte, det vill säga lärandet på jobbet. Som en följd av det resonemanget börjar man fråga sig vad man kan göra för medlemmarna för att detta ska ske.
Det handlar både om utbildning och om att man tillsammans med några andra Sacoförbund startar en arbetsförmedling. Den typen av diskussioner som adderar medlemsnytta är nog definitivt viktiga för att hålla organisationsgraden uppe. Sven-Erik Österberg och jag har debatterat delar av den här frågan tidigare. Vi kommer säkert att återkomma framöver.
Det är en viktig fråga, och jag har, precis som Sven-Erik Österberg säger, all respekt för att det är en väldigt komplicerad materia. Men jag delar inte uppfattningen att ett obligatorium skulle påverka den svenska modellens grundpelare negativt på det sätt som Sven-Erik Österberg har uttryckt.
Sven Otto Littorin (M):
Jag kan möjligen glädja Sven-Erik Österberg med att jag har lyckats reta upp i princip alla. Fackföreningsrörelsen är naturligtvis irriterad på de förändringar vi har gjort i arbetslöshetsförsäkringen. Det har vi debatterat många gånger. Jag har full respekt för det. Jag har också lyckats reta upp arbetsgivarsidan genom att just säga nej till alla typer av försök att begränsa, med proportionalitetsregler och annat, den svenska modellen. Och de på ledarsidorna är som vanligt aldrig riktigt förtjusta i vad man håller på med. Själv tycker jag att det är ett ganska bra utfall.
Det betyder förmodligen att man inte har hamnat i säng med någon och att man faktiskt har gjort någonting också. Jag minns under valrörelsen - jag var partisekreterare då - att Socialdemokraterna hade en väldigt fyndig slogan: Alla ska med. Problemet var att 700 000 inte var med. Vi tycker i grunden att det är fel, och det vill vi göra någonting åt. Det är därför vi vill återkomma med förslag om en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring.
Sven Otto Littorin (M):
Sylvia Lindgren har frågat mig 1.	vilka åtgärder jag ämnar vidta för att förbättra arbetsmiljöarbetet på arbetsplatserna, 2.	vilka initiativ jag ämnar vidta för att minska antalet arbetsrelaterade olyckor. Liksom vid interpellationsdebatten den 29 maj vill jag framhålla att regeringen anser att arbetsmiljöområdet är mycket viktigt, inte minst för att frågorna har nära beröring med regeringens övergripande prioritering - att bryta utanförskapet. Goda arbetsförhållanden förebygger utslagning på grund av ohälsa och olycksfall och gör det möjligt för människor att vidareutvecklas i sitt yrkesliv.
Samtidigt skapar en bra arbetsmiljö förutsättningar för människor som inte arbetar på grund av ohälsa, funktionshinder eller dylikt att ta sig in på arbetsmarknaden. Vad gäller både den första och den andra frågan vill jag återigen framhålla att det på arbetsmiljöområdet pågår en översyn av politiken. Det är ännu för tidigt att säga vad arbetet kommer att leda fram till. En avsikt är dock att det även i arbetsmiljöpolitiken bör finnas en koppling till frågorna om utanförskap och målsättningen att fler människor ska komma i arbete.
Jag är förvissad om att Arbetsmiljöverket kommer att bedriva en effektiv och målinriktad tillsynsverksamhet inom ramen för de resurser man tilldelas. De besparingar som görs på Arbetsmiljöverket görs stegvis och kommer att följas av regeringen. Det kan i sammanhanget påpekas att med de anslagsminskningar som regeringen har föreslagit kommer verket att ligga på samma anslagsnivå som man gjorde i slutet av 1990-talet. Samtidigt bör framhållas att arbetsmiljöpolitik inte enbart handlar om anslagen till myndigheterna. Även andra insatser och verktyg måste uppmärksammas.
Vid en jämförelse med andra länder kan konstateras att systemet med regionala skyddsombud inte förekommer annat än undantagsvis i andra länder. Det svenska statliga stödet till den verksamheten torde således vara ganska unikt.
Sven Otto Littorin (M):
Jag läste följande på Eva-Lena Janssons blogg på förmiddagen: "Och eftersom alla interpellationsdebatter är öppna för andra ledamöter så kan det bli en lång kväll för Littorin." Jag inser att det är strategin. Sedan den 6 oktober har jag haft 78 interpellationer, i det här ämnet senast för exakt en vecka sedan. Som jag sade då, och som jag sade nyss, bereds frågan i Regeringskansliet, och regeringen avser att återkomma med ytterligare information och diskussion i frågan under hösten.
Sven Otto Littorin (M):
Sylvia Lindgren och Börje Vestlund tycker att det är dumt att jag svarar på samma sätt som jag svarade på den här frågan i förra veckan. Det var samma fråga som i förra veckan, och självklart kommer det då samma svar. Den har frågan bereds i Regeringskansliet, precis som jag sade tidigare. Byggt på den europeiska arbetsmiljöstrategin vill vi nu ta fram en nationell strategi. Vi har all anledning att se fram emot en livlig och intensiv debatt om den under hösten.
Sven Otto Littorin (M):
Lars Lilja har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för hur forskningen och den verksamhet som bedrivits inom ramen för Arbetslivsinstitutet ska bedrivas framöver. Med utgångspunkt i att forskning inom arbetslivsområdet fortsättningsvis ska utföras vid universitet och högskolor har jag redan vidtagit åtgärder för att underlätta en omställning. Bland annat har Arbetslivsinstitutet fått möjlighet att använda 70 miljoner kronor av sitt förvaltningsanslag i detta syfte. Arbetet har gått mycket bra, och de särskilda medlen har bidragit till att underlätta omställningen. Samtliga doktorander som önskat fullfölja sin utbildning har fått ny placering vid universitet eller högskola.
När det gäller arbetslivsforskningen har intresset från lärosätena varit stort för att utöka sin verksamhet med sådan forskning som bedrivits vid institutet. Genom de särskilda medlen har det vid tolv olika lärosäten tillkommit ca 85 anställningar för forskare inom området. Arbetslivsinstitutets disputerade forskare har hög kompetens och står sig väl i konkurrensen om nya tjänster vid universitet och högskola. Vidare har Arbetsmiljöverket fått i uppdrag att överta Arbetslivsinstitutets toxikologiskt inriktade kriterieverksamhet.
När det gäller andra delar av Arbetslivsinstitutets verksamhet kan jag berätta att arbetslivsbibliotekets samlingar flyttar över till Stockholms universitet. Flera av institutets publikationsserier kommer också att leva vidare i ny regi. Exempelvis tar Arbets- och miljömedicin vid Göteborgs universitet över utgivningen av Arbete & Hälsa , och Växjö universitet tar över utgivningen av Arbetsliv i omvandling . Arbetslivsinstitutet har även bedrivit utbildning av företagshälsovårdens personal, och med anledning av nedläggningen av institutet har en kommitté inrättats med uppdrag att utreda och lämna förslag på hur utbildningen ska bedrivas i framtiden.
Fram till dess ny huvudman kan överta uppgiften ansvarar kommittén för utbildningen. Sammanfattningsvis kan jag konstatera att de åtgärder som vidtagits och som jag nu beskrivit har gett resultat. Min bedömning är att behovet av forskning och kunskapsförmedling inom arbetslivsområdet även i framtiden kommer att tillgodoses.
Sven Otto Littorin (M):
Lars Lilja pratade om vetenskaplig grund. Det är naturligtvis en viktig utgångspunkt. Det är därför det är så glädjande att se att alla doktorander och 130 av 140 disputerade forskare har hittat nya jobb. Det visar att arbetslivsforskningen i Sverige är vid god vigör.
Jag vill passa på i kammaren - jag vet inte om det hör till kutymen - att ge en stor eloge till Mikael Sjöberg, generaldirektören för Arbetslivsinstitutet, som jag tycker har gjort ett oerhört förtjänstfullt arbete.
Den senaste uppgiften jag har är att av dem som per den 1 oktober 2006 var anställda på Arbetslivsinstitutet, 422 personer, har för någon vecka sedan 342 personer fått nya jobb eller ny lösning. Det innebär att det har gått väl. Jag kan säkert återkomma i olika sammanhang med en sammanställning, men låt mig nämna några saker. Publikationen Arbete & Hälsa har övertagits av Göteborgs universitet.
Arbetsliv i omvandling har övertagits av Växjö universitet. Arbetsmarknad & Arbetsliv har tagits över av Karlstad universitet. Arbetslivsrapporter har tagits över av Högskolan Dalarna. EU & Arbetsrätt har tagits över av Stockholms universitet. Perspektiv på arbetslivet har tagits över av Talentum. Arbetslivsinstitutets webbplats, Saltsa, tas över av Uppsala universitet. Internetportalen Forum för forskning om arbetsrätt har förts över till Stockholms universitet.
Kemsajt tas över av Arbetsmiljöverket, som också tar över följande webbdelar: Arbetsplatsolyckor, Datorarbete, Ergonomi och belastning, Företagshälsovård och rehabilitering, Hot, våld och mobbning, Kemiska och biologiska hälsorisker, Kriteriegruppen, Organisationsförändring, Stress och utbrändhet, Unga i arbetslivet, Vibrationer, Äldre i arbetslivet och Nordiska expertgruppen. Arbetslivets många ansikten och Skolliv tas över av Göteborgs universitet. Delat ledarskap och Dialogkompetens tas över av Arbetsmiljöupplysningen.
Det här var några exempel på hur väl jag tycker att Mikael Sjöberg och kollegerna på Arbetslivsinstitutet har hanterat den här avvecklingen. Den sista frågan får jag möjligen återkomma till, om det är okej med Lars Lilja.
Sven Otto Littorin (M):
Låt mig först tacka Lars Lilja för engagemanget. Det är en lång resa i solskenet för att komma hit. Det ska inte underskattas utan uppskattas. Jag fick två frågor. Den ena rörde den toxikologiska kriterieverksamheten. Jag ber att få återkomma till de exakta delarna i detta! Sedan var det finansieringsfrågan.
I vårpropositionen föreslog regeringen - det har också beslutats - att 2,6 miljoner ska överföras för att finansiera övertagandet. Därmed kan jag lugna både Lars Lilja och Hillevi Larsson i den delen. Jag är ledsen att jag inte svarade på den frågan i den förra debatten med Hillevi Larsson. Den andra frågan som Lars Lilja ställde gällde hur arbetslivsforskning ska kunna bedrivas lika framgångsrikt i framtiden.
Min bedömning är att eftersom fyra femtedelar av forskningen redan tidigare bedrevs på universitet och högskolor, och eftersom övergången har gått så pass väl - mycket tack vare Mikael Sjöbergs utmärkta arbete, jag vill gärna understryka det en gång till - har alla doktorander och så gott som alla disputerade forskare kommit vidare i forskningsmiljöer som är lite bredare än vad den kanske var på Arbetslivsinstitutet.
Det visar först och främst på det som Lars Lilja nämnde, nämligen att den här forskningen står sig väl i den akademiska konkurrensen. Med dessa saker som utgångspunkt är det min bedömning att den här forskningen kommer att kunna bedrivas lika framgångsrikt i framtiden och kommer att stå sig väl i den finansieringsdiskussion som ju alltid uppstår när det gäller forskning vid universitet och högskolor.
Sven Otto Littorin (M):
En nedläggning är naturligtvis alltid väldigt trist för den enskilde. Därför är det glädjande att så många av dem som har varit anställda på Arbetslivsinstitutet har hittat vidare. För det andra när det gäller släktskap: Jag tycker inte att släktskap ska ligga någon till last, utan man ska bedömas efter förtjänst och skicklighet. Där tycker jag att Mikael Sjöberg visat sig väl förtjänt av det beröm som vi kan ge honom.
För det tredje och slutligen hoppas jag att Lars Lilja ska få en solig nationaldag i Vännäs eller varhelst det månde vara.
Sven Otto Littorin (M):
Sven-Erik Österberg har frågat mig om jag har för avsikt att utreda vilken effekt den aviserade förändringen av arbetslöshetsförsäkringens finansiering har för arbetsmarknaden och lönebildningen. Sven-Erik Österberg framhåller att grundprincipen i arbetslöshetsförsäkringen är att alla ska dela solidariskt på risken eftersom fackförbunden drabbas olika hårt av arbetslöshet. Annars blir avgifterna orimligt höga. Jag vill hänvisa till vårpropositionen där det framgår att avsikten med förändringen av finansieringsavgiften inte är att höja det samlade avgiftsuttaget. Syftet med vår reform är att göra arbetslöshetsförsäkringen mer försäkringsmässig.
Finansieringen av arbetslöshetsförsäkringen kommer dock även fortsättningsvis i huvudsak att vara ett samhälleligt ansvar. Sven-Erik Österberg säger att vi är ute efter att skapa en låglönemarknad. Det håller jag inte med om. Syftet med att förändra finansieringsavgiften är att skapa större koppling mellan premie, ersättning och risk. Regeringen vidtar många olika åtgärder som tillsammans ska leda till att fler personer kommer in på arbetsmarknaden. Att förändra den förhöjda finansieringsavgiften är en av dem.
Sven Otto Littorin (M):
I en tidigare interpellationsdebatt under eftermiddagen pratade Hillevi Larsson och jag om ekonomiska incitament i arbetsmiljöfrågor. Hillevi Larsson är inte här, så jag ska naturligtvis inte parafrasera henne mer, men hon talade sig varm för ekonomiska incitament. Vi vill att försäkringsmässigheten ska stärkas ytterligare - det var det som stod i vårbudgeten - genom att det ska bli en tydligare teknisk koppling mellan avgifter och kostnader för arbetslöshet i respektive kassa. Men vi var också tydliga med att säga att det samlade avgiftsuttaget inte ska höjas.
Sven-Erik Österberg säger att det här riskerar att leda rakt in i låglöneträsket, om jag har förstått dig rätt. Jag gör inte den bedömningen. Den differentierade avgift som vi har nu har ju, såvitt vi kan bedöma, inte påverkat löneutvecklingen i den här avtalsrörelsen på det sätt som Sven-Erik Österberg ger uttryck för. Det är snarare precis tvärtom, det som har skett. Så jag tror att vi kan vara väldigt försiktiga med den oron.
Däremot, som jag har sagt alla gånger tidigare, vill vi återupprätta arbetslöshetsförsäkringen som den omställningsförsäkring den är tänkt att vara. Det är omställning och försäkring. Omställning är att den inte är evig, och försäkring är att det finns en viss koppling mellan premie, risk och ersättning. Vi tycker inte att det är alldeles orimligt. Men den diskussionen har vi haft flera gånger förr.
Slutsatsen, i alla fall, tycker jag är att det, såvitt vi kan bedöma av den här lönerörelsen, inte finns någon grund för den typ av oro som Sven-Erik Österberg ger uttryck för.
Sven Otto Littorin (M):
Den grundläggande utgångspunkten för hela vår förändring av a-kassan - det vi gjorde under hösten och det vi har fortsatt med nu - är att lägga grunden för det som Socialdemokraterna misslyckades med, nämligen att få incitament för återgång i arbete och se till att fler bryter utanförskapet som ni lämnade efter er. Den diskussionen har vi haft många gånger, och det kan vi naturligtvis fortsätta med.
När det gäller försäkringsmässigheten vill jag säga att resultatet blir att om man har en hög arbetslöshet inom ett område kommer det att påverka hur man ser på lönebildning och annat. Det är klart att det är på det sättet!
Samtidigt är det så att om man menar allvar med att man ska ha en arbetslöshetsförsäkring som bygger på att det är en omställningsförsäkring - att det både är en omställning och en försäkring - då måste det finnas någon koppling mellan den premie man betalar, den risk som finns att bli arbetslös och den ersättning man får. Det har jag sagt hela vägen, och så är det naturligtvis.
Jag kan bara konstatera att jag bedömer farhågan att det skulle leda till en låglönemarknad som kraftigt överdriven. Det finns en differentiering i dag. Den kan inte sägas ha påverkat löneutvecklingen under denna avtalsrörelse, såvitt jag kan bedöma. Dessutom vill vi ha - precis som det står i vårpropositionen - en tydligare teknisk koppling mellan avgifter och kostnader för arbetslöshet i respektive kassa. Det samlade avgiftsuttaget ska inte höjas.
Jag hoppas att vi har möjlighet att återkomma till denna diskussion när det faktiskt finns ett förslag att diskutera. Nu diskuterar vi ju det som ännu inte är ett faktiskt förslag. Vår ambition är, som vi skrev i vårpropositionen, att vi ska återkomma i budgetpropositionen i höst. Jag vågar dock inte lova det, för vi måste också lagrådsbehandla detta och remittera det i förväg. Vi arbetar på att återkomma i frågan.
Sven Otto Littorin (M):
Jag ser fram emot det! Även om jag har fått ganska många interpellationer måste jag säga att jag faktiskt tycker att det är roligt. Vi kommer att fortsätta att ha en diskussion, och detta är också ett sätt att illustrera skillnader i åsikter och annat. Lars Calmfors säger naturligtvis också mycket klokt, men han vill ju till exempel ha en statlig a-kassa, vilket jag har sagt nej till. Jag håller alltså inte med honom i allt han säger.
Erfarenheterna från en politik, till exempel i Blairs Storbritannien, som har ökat arbetsutbudet på det sätt som vi har försökt jobba med har visat att det inte har lett till den typ av låglönemarknadsutveckling som Sven-Erik Österberg varnar för. Jag vill påminna om att det som nu händer är att arbetslösheten sjunker, sysselsättningen ökar, utanförskapet minskar och obalanstalen sjunker. Det är väldigt glädjande, och det ska vi jobba vidare med.
Det är naturligtvis också ett resultat av den politik som vi bedriver. Vi har en god högkonjunktur i botten, men vi vill förlänga och förstärka den utvecklingen för att få fler tillbaka i arbete så att jämviktsarbetslösheten sjunker och så att vi kan bryta det utanförskap som den förra regeringen lämnade efter sig. Jag ser fram emot framtida debatter på detta tema!
Sven Otto Littorin (M):
Det är ju attans att gamla citat kommer och biter en i svansen! Men så är det. Min slutsats är naturligtvis att vi inte kan använda en lagstiftning som kommer att leda till ökad arbetslöshet. Det är det som är kontentan av det som remissinstanserna uttryckt. Den vägen måste vara stängd. Det är fel väg att gå om man vill uppnå att fler ska komma tillbaka till arbetsmarknaden.
Om man ska se till att det finns möjligheter att komma upp i heltid om man önskar det - för det skulle jag också vilja - tror jag att det finns två sätt att göra det på. Det ena är lite luddigt. Det handlar om en växande arbetsmarknad.
I en arbetsmarknad som växer, där det finns efterfrågan på arbetskraft och konkurrens bland arbetsgivare om arbetskraften, är det klart att man också måste ta mycket större hänsyn till hur de potentiella arbetstagarna vill ha sitt arbete organiserat.
Där finns det en drivkraft för företagen och andra som anställer att bli bättre på att kunna erbjuda heltid för dem som så önskar. En växande arbetsmarknad och en växande ekonomi är väldigt viktiga inslag för att uppnå just det som jag tror att både Jennie Nilsson och jag efterlyser. Det andra är goda förebilder. Jag skulle vilja lyfta fram Nynäshamns kommun.
Där har man nu en plan på att erbjuda samtliga anställda heltidsarbete under den här mandatperioden. Det är en kommun som styrs av partikamrater till Jennie Nilsson. Jag vill peka på att det går att göra på det sättet. Det kanske inte går överallt, men det går på vissa håll. Det går uppenbarligen i Nynäshamn. Det är lite av poängen. Genom olika typer av tryck i avtalsrörelser och olika förebilder kan man visa att det fungerar.
En tvingande eller dispositiv lagstiftning skulle möjligen kunna sägas vara en god intention. Men detta riskerar, som noterades i remissrundan, att leda till det precis omvända, nämligen en ökad arbetslöshet. Det kommer vi inte att medverka till.