Anders Borg (M):
Peter Persson reser frågan hur det kom sig att vi riktade kritik mot den socialdemokratiska regeringen 2002-2006. Det kan finnas skäl att gå tillbaka till den perioden givet Peter Perssons inlägg och ändå notera några siffror. Detta var alltså en period av god tillväxt. Det fanns ingen som beskrev den som den längsta lågkonjunkturen i modern tid. Det var inte den djupaste krisen sedan depressionen.
Det var inte så att hela omvärlden befann sig i kris. Det var inte krismöten och krispaket, utan det var god tillväxt. Vi hade en arbetskraftsgrad som sjönk från 71 procent till strax över 70 procent. Vi hade en arbetslöshet som steg från 6 procent upp till nästan 8 procent för att sedan landa på 7 procent. Vi hade också en sysselsättningsgrad som sjönk.
Detta är en mycket besvärande bild för Socialdemokraterna. Trots att vi hade en god utveckling i omvärlden och trots att världsekonomin var stark och upplevde en historisk period av utveckling steg arbetslösheten i Sverige. Vad som var värre var att vi hade stora grupper i utanförskap som inte ens var arbetslösa, utan vi förtidspensionerade bort tiotusentals människor.
Vi lät människor stanna i långtidssjukskrivningar och höll dem utanför arbetsmarknaden. Det var därför som utanförskapet lade grunden för en socialdemokratisk valförlust. Människor upplevde att Socialdemokraternas politik hade misslyckats. Trots en stark ekonomisk utveckling var det en stigande arbetslöshet och ett stort utanförskap.
Nu säger Peter Persson i sin ekonomisk-politiska analys - förmodligen kommer han att skriva en avhandling kring detta - att det inte har hänt något speciellt 2006-2012 utan att detta är en räcka av ursäkter från regeringen av ungefär samma karaktär som om vi påstår att en meteorit har slagit ned.
Jag tror att den avhandlingen kommer att leda till en spännande akademisk diskussion eftersom jag tror att många kommer att hävda att det nog ändå var några speciella omständigheter 2008-2012. Världsekonomin gick in i den värsta lågkonjunkturen sedan depressionen. Ett antal länder har kollapsat. I ett antal länder i Europa har arbetslösheten gått upp till över 20 procent. Arbetslösheten i EU ligger generellt på över 10 procent.
Det har alltså varit en utveckling i omvärlden där arbetslösheten har gått upp kraftigt - i USA, i Europa och i de flesta länder. I vår närhet har det gått lite bättre. De nordiska ekonomierna och den tyska ekonomin har klarat sig bättre därför att man i dessa länder har fört en ansvarsfull politik. Man har inte lyssnat på lockrop om stimulanspaket, och man har tagit tag i arbetslöshetsförsäkringar. De tyska socialdemokraterna sänkte a-kassan och stramade upp regelverket på ett påtagligt sätt.
Andra länder som har klarat sig väl, exempelvis Storbritannien, har också haft socialdemokrater som har stramat upp till exempel a-kassan. För man rätt politik och sänker skatter, reformerar socialförsäkringar och förbättrar arbetslinjen fungerar arbetsmarknaden.
För man den politik som Peter Persson förordar, att omotiverat slå till med skattehöjningar på 30 miljarder framför allt mot unga människor och mot dem som har svagast ställning på arbetsmarknaden för att i stället bygga ut bidragssystemen, får det också effekter. Då fungerar arbetsmarknaden sämre, då blir det svårare för parterna att nå ansvarsfulla löneavtal, då ökar risken för att sysselsättningen minskar, och då ökar risken för att arbetslösheten stiger.
Peter Persson, skälet till att vi hade en del kritik mot den socialdemokratiska regeringen var helt enkelt att den kombinerade mycket god tillväxt med stigande arbetslöshet och ett omfattande utanförskap. Jag anser, vilket många interpellationsdebatter i dag kommer att visa, att detta är huvudfrågan inför den kommande valrörelsen. Socialdemokraternas oförmåga att ta till sig arbetslinjen lägger grunden för den tredje valförlusten.