Finn Bengtsson (M):
Jag vill börja med att tacka socialministern för det uttömmande svar på denna interpellation som med all ambition visar hur den svenska regeringen agerar i sak, precis som interpellanten Amineh Kakabaveh framställer det. Därvidlag finns det, som jag ser det, ingen åsiktsskillnad. Jag vill också betona att jag själv varmt tillstyrker det utlåtande som socialministern har givit på interpellationen. I sak är vi alltså helt överens.
Frågan, fru talman, handlar om en väldigt komplicerad medicinsk-etisk fråga. Man brukar tala om pro-choice, där moderns fria val sätts i första rummet. I ett motsatsförhållande till det står ibland pro-life, där man ofta med religiös bakgrund har synpunkter på fostrets rättigheter till liv.
Det är intressant, fru talman, om man tittar i till exempel Wikipedia eller någon uppslagsbok hur religionerna generellt sett hanterar detta med pro-life. Såväl kristendom som judendom och islam i den mer traditionella formen sätter faktiskt inte alls särskilt stora hinder i vägen för att kvinnor har rätt till sin kropp, det vill säga att abort inte skulle uteslutas.
Däremot är det, precis som Amineh Kakabaveh säger, fundamentalistiska åsikter inom religionerna som ställer till ett problem rent medicinsk-etiskt. Men sedan, fru talman, försöker interpellanten göra någon form av ideologisering av detta och antyda att det är reaktionära krafter.
Det framskymtar i skrift i interpellationen ganska tydligt att detta är grundpelarna i ett uråldrigt patriarkalt förtryck och att det handlar om kvinnors rätt att försvara sin kropp mot reaktionära, bakåtsträvande kvinnofientliga krafter.
Interpellanten pekar ut den valde hälsokommissionären i EU som en stor skurk i sammanhanget, där man måste vara vaksam på att det är reaktionärernas och kvinnofientlighetens apostlar som är ute på korståg. Jag tror att det där, fru talman, länder till en sned diskussion. Visst finns det en hel del högerextrema krafter som har givit oss problem att bekräfta den svenska ståndpunkten för kvinnors rätt till sin egen kropp.
Men om man skrapar lite på ytan på den typ av ideologi som Amineh Kakabaveh och Vänsterpartiet företräder ser det inte heller så vackert ut. Ryssland, som i dessa dagar är väldigt populärt i politiska sammanhang - tyvärr med negativa förtoner - har visat på en mycket kraftigt tillväxande abortfientlighet. Jag vill nog mena att den ryska visionen ligger betydligt närmare Vänsterpartiet, om än inte fullt ut, än alliansregeringen.
Man kan också ställa sig frågan hur det är med länder som till exempel Kuba, som omhuldas av Vänsterpartiet, och deras synpunkter på fri- och rättigheter inom det landet. Där är aborträtten inte lika utsträckt som den är i Sverige. Det är också lite slående, fru talman, att de två länder i Sydamerika som sedan en tid tillbaka har socialistiska regeringar, det vill säga El Salvador och Nicaragua, är de två länder som ofta utpekas som de absolut mest abortfientliga.
Det kanske inte är så, fru talman, att det lönar sig att komma viftande med det ideologiska vapnet och säga att det bara handlar om högerextrema krafter. Det kan lika gärna vara vänsterextrema krafter som är ett hot mot kvinnors rätt till sin egen kropp, och för den delen ett hot mot mäns rätt till sin egen kropp eller ett hot mot kvinnors och mäns mänskliga mentala förmåga i länder med totalitära samhällssystem. Till sist, fru talman, gäller det vurmandet för att vi ska göra någonting på EU-nivå i dessa frågor.
Det är precis vad socialministern uttrycker i sitt svar: Sverige agerar aktivt inom både EU och FN. Det är då förvånande, fru talman, att det parti som kanske är det mest uttalat EU-fientliga partiet i denna kammare, tillsammans med Sverigedemokraterna, ropar på lösningar inom EU och dessutom förkastar dess kommissionär. Det är för mig en lite konstig retorik.