Kent Ekeroth (SD):
I propositionen hänvisas till Rikspolisstyrelsen som anser att användningen av enhandsvapen och helautomatiska vapen i kriminella sammanhang utgör ett stort och växande problem. Enligt myndigheten har antalet våldsbrott med dödlig utgång då skjutvapen använts ökat. Vidare menar man att mord och väpnade uppgörelser i kriminella miljöer på senare tid kommit att utgöra ett sådant problem att situationen kan betecknas som akut.
Det är viktigt att vi politiker tar vårt ansvar och gör något åt denna situation innan den eskalerar ytterligare. En straffskärpning för grovt vapenbrott kommer att markera brottets allvar för dem som överväger att bryta mot lagen och kommer att bidra till att skydda samhället längre tid från grova brottslingar.
När det gäller straffskalan är det positivt att de flesta verkar ha insett att någonting bör göras, men det negativa är att regeringen i stället tillsätter en utredning, trots att vi här i kammaren verkar vara mer eller mindre eniga om att straffet ska höjas. Även från polisorganisationen verkar de vara överens om att det bör höjas. Jag pratade med en högt uppsatt åklagare för några veckor sedan, och jag skulle vilja citera honom.
Han sade: "I Sverige är politikerna så tandlösa att när ett akut problem uppstår så avvaktar man under år och år av utredningar innan man gör något. Och när man väl kommer med ny lagstiftning är man ofta så försiktig att lagstiftning knappt går att användas eller gör någon skillnad." Det var alltså vad en högt uppsatt åklagare i Sverige sade för bara några veckor sedan.
Detta är talande för den utredning om straffnivån som nu ska tillsättas. Vi förstår givetvis att utredningar behövs när tid finns, men när situationen är akut, som alla verkar vara överens om, måste något göras. Därför yrkar vi att man ska höja minimistraffet till ett år och även öppna för att eventuellt höja det till två år lite senare.
Vi vill också att det vid sidan av de tre nya rekvisiten ska införas ett fjärde rekvisit om när ett vapenbrott ska anses grovt. Under punkt 4.1 i propositionen föreslår regeringen tre förtydligande bestämmelser för vad som särskilt ska beaktas vid bedömande av huruvida ett vapenbrott ska anses grovt. Dessa berör förenklat om vapnet innehafts på allmän plats eller vid skolområde, om vapnet varit särskilt farligt samt antalet vapen.
Förslagen i utredningen som föranledde propositionen överensstämmer inte helt med regeringens förslag. Utredningen föreslog i stället att hänsyn delvis ska tas till om "vapnet befaras komma till brottslig användning". Precis som regeringen samt flera remissinstanser anser vi att en sådan formulering kan vara för vidsträckt och att mer precisa formuleringar bör användas.
Samtidigt menar vi att förslagen i propositionen kan vara lite för snäva. I det inledande stycket under 3.1 hänvisar regeringen till att kriminella personers användning av skjutvapen ökar och att de utgör en förutsättning för grova brott med svåra följder. På grund av denna problemformulering, som vi också delar, yrkar vi att en fjärde bestämmelse ska läggas till förslaget.
Denna bestämmelse bör innehålla innebörden att hänsyn även ska tas till om den som gjort sig skyldig till vapenbrott tidigare gjort sig skyldig till grov brottslighet eller upprepad brottslighet av allvarlig karaktär. Vi kan till exempel tänka oss att ett illegalt handeldvapen hos en grov brottsling kommer till polisens kännedom.
Eftersom vapnet hittas hemma hos brottslingen, endast är ett handeldvapen och därmed inte räknas som av särskild beskaffenhet, och endast är ett till antalet, är det med regeringens föreslagna rekvisit inte självklart att personen ska dömas för grovt vapenbrott.
För oss är det däremot en självklarhet att grova brottslingar som tidigare dömts för grov och/eller upprepad brottslighet inte ska springa runt med vapen och att det är klart allvarligare om ett illegalt handeldvapen påträffas hos en sådan person än hos en tidigare helt ostraffad vanlig medborgare. Vi vill därför att detta fjärde rekvisit införs. Vi vill även införa ett krav på uppvisande av tillståndsbevis till tullen vid införsel av vapen.
På Tullverket uppger man att majoriteten av dessa skjutvapen kommer från länder i Östeuropa utanför EU. Det är vapen som lätt smugglas in där Schengens gränsskydd för tillfället är som svagast och sedan obehindrat kan tas till Sverige. Mellan till exempel år 2000 och förra året, år 2011, har antalet personer som korsar våra gränser ökat med 11 miljoner.
Samtidigt har tullens personalresurser minskat med nästan 500 personer, och antalet kontroller som utförs har minskat med runt 75 procent. Det är ganska intressant när man hör företrädare för bland andra Socialdemokraterna och Miljöpartiet som tidigare har pratat om tullen. Men de enda som har lagt fram förslag om ökade resurser för tullens brottsbekämpande del är Sverigedemokraterna.
De två partierna har också varit mycket positiva till det fria och gränslösa Europa som regeringen nu själv har erkänt har bidragit till organiserad brottslighet, som vi kommer att diskutera i morgon.
Mot bakgrund av denna utveckling är det märkligt att regeringen inte tillstyrker Tullverkets rekommendation att tillståndsbevis ska uppvisas vid införsel av vapen till Sverige eftersom detta, som Tullverket säger, skulle öka möjligheterna att kontrollera vilka vapen som förs in till Sverige och dessutom skulle underlätta att beivra en utebliven anmälan om införsel som smugglingsbrott.
Regeringens och utskottets motargument är att nuvarande förslag om straffansvar vid utebliven anmälan utgör en tillräcklig åtgärd för att upprätthålla anmälningsskyldigheten. Motargumentet berör alltså anmälningsskyldigheten. Det motsäger inte Tullverkets argument om att uppvisande av tillstånd vid gränspassering skulle öka möjligheterna till kontroll av vilka specifika vapen som förs in och därmed också till straffrättslig uppföljning av utebliven anmälan.
Med detta sagt vill jag yrka bifall till Sverigedemokraternas reservationer 1, 4 och 9 i betänkandet. Jag ska avsluta kort med att säga något om vapenamnesti. Alla partier i kammaren är mer eller mindre för vapenamnesti, förutom Sverigedemokraterna, som inte föreslår det specifikt.
Senaste gången vi hade vapenamnesti var 2007. Jag är väldigt tveksam till vilken skillnad en vapenamnesti gör. Den kanske inte skadar så mycket. Men att det framhålls som en av de viktigaste lösningarna för att bekämpa illegala vapen är jag minst sagt mycket tveksam till.
På Citypolisens vapengrupp sade till exempel polisinspektör Roger Ohlson: Idén är i grund och botten vettig, och jag förstår att den låter bra för till exempel politiker och lekmän. Men den typen av vapen som kommer in är mest gamla bössor som stått i garderober, sådant som folk ärvt i släkten. Busets vapen, de kommer inte in den vägen tyvärr. Jag delar hans uppfattning genom det jag har hört och sett.
Lösningen heter i stället att skärpa straffen för vapenbrott, att göra det lättare att använda teleavlyssning, vilket vi har lagt fram förslag om, och framför allt att återupprätta det gränsskydd mot insmuggling av nya illegala vapen som Schengensamarbetet har nedmonterat. Alla de förslagen har vi tidigare fört fram.