KBLab/rixvox huggingface dataset:
Thomas Bodström (S):
Jag måste upplysa herrarna om något som ni i och för sig känner till: Varje förändring i lagstiftningen föranleds av en utredning. Om nu Ulf Sjösten tycker att vi bara tillsätter utredningar kan det faktiskt bero på just att vi gör så många förändringar. De följs nämligen också av till exempel propositioner. Jag kan berätta för Ulf Sjösten, så kanske han blir lite gladare, att Justitiedepartementet föreslår en proposition ungefär var tolfte dag. Det är ganska mycket, eller hur?
Vi kommer att fortsätta att grundligt utreda saker och ting för att kunna komma fram till de bästa resultaten. När det sedan gäller Ekobrottsmyndigheten infördes den 1998 och har pågått ett antal år, så det är ganska naturligt att man nu vill utvärdera den: Var detta bra eller inte? Det kan man ju inte veta hundraprocentigt säkert förrän man gjort en djupare analys, och det är precis därför vi gör den här översynen.
Jag kan glädja Ulf Sjösten med att min inställning är att Ekobrottsmyndigheten ska vara kvar. Självklart ska vi dock ha den ödmjukhet som krävs och ha en ordentlig översyn där man naturligtvis får komma med olika förslag. Det intressanta här är ju att Moderaterna och Folkpartiet står så extremt långt ifrån varandra som två partier någonsin kan göra.
I samma interpellationsdebatt säger en att nu måste vi permanenta det här; en annan är den person i Sverige som kanske hårdast har drivit att Ekobrottsmyndigheten ska läggas ned, senast vid en debatt vi hade förra året. Jag tror att det vore bättre om herrarna pratade sinsemellan. Det är ni som står för olika uppfattningar. Jag lutar närmare åt att vi ska behålla denna myndighet. Jag tycker att man har gjort ett bra arbete generellt. Däremot är det riktigt - det ska man också säga - att vi inte har lyckats på det sätt som vi har önskat.
Detta har man nu också tagit till sig från Ekobrottsmyndigheten. Det har funnits alltför stora, komplicerade och omfattande mål som man inte har lyckats driva på det sätt som man kanske hade önskat från början. Nu tycker jag att det har skett en stor uppryckning den senaste tiden, de senaste åren kanske, framför allt med den nya generaldirektören som har kommit med väldigt bra initiativ och organisatoriska förändringar som gör att jag ändå känner mig optimistisk inför framtiden.
Johan Pehrson har dock rätt: Jämför vi detta med andra saker som polis och åklagare har gjort har man inte klarat detta lika bra. Men då ska man också ha en viss respekt för att detta kanske är de mest komplicerade utredningarna och målen och också några av de personer som kanske är de allra svåraste att sätta dit. Det kanske ändå ska jämföras med till exempel en narkotikautredning eller en annan våldsutredning.
Det är inte så lätt för Ekobrottsmyndigheten. Med de förändringar som har gjorts hoppas jag dock att man kommer fram till ett bra förslag. Min utgångspunkt är att man ska ha kvar myndigheten men att de förbättringar och förstärkningar som har gjorts inom myndigheten också ska fortsätta att göras.
Thomas Bodström (S):
Ekobrottsmyndigheten påbörjade sin verksamhet 1998. Jag tillträdde som justitieminister 2000. Jag tror inte att man hade tyckt att det var lyckat om jag omedelbart hade sagt att det nu skulle göras en översyn av Ekobrottsmyndighetens två år. Det måste naturligtvis gå ett antal år. Jag är glad att det har gjort det eftersom vi har kunnat se både positiva och negativa saker. Man kan naturligtvis diskutera var den exakta gränsen går. Ska det vara sju år, sex år eller åtta år?
Två år hade inte varit särskilt bra, inte heller tre eller fem och ett halvt år - men kanske lite närmare det. Det kan man alltid resonera om. Men jag tror att vi är överens om att det måste gå en viss tid för att vi ska få ett ordentligt underlag för en översyn. Johan Pehrson är naturligtvis välkommen att diskutera de olika sakerna. Jag ska inte kritisera alltför mycket. Vi har trots allt en samsyn i många frågor.
När det gäller en hel del av de propositioner som kommer var tolfte dag - det kan vara var trettonde dag! - har vi ändå en ganska stor samsyn. Däremot har vi inte det med Moderaterna.
Om man verkligen vill komma till rätta med problemen med grov organiserad brottslighet bör Ulf Sjösten försöka övertyga sina kamrater inom Moderaterna att ansluta sig till det som Folkpartiet och Socialdemokraterna står bakom, nämligen att inte ta bort möjligheten för polisen att kartlägga personer. Det är viktigt. Ulf Sjösten vet hur viktigt det här verktyget är för polisen.
Den inställning som Moderaterna har nu äventyrar - om den skulle få gehör - svensk polis möjligheter att arbeta mot grov organiserad brottslighet. Vi ser en mångfasetterad brottslighet där man ägnar sig ena dagen åt narkotikabrott, andra dagen åt människohandel och tredje dagen åt ekonomiska brott. Det är därför så viktigt att vi får de verktygen.
Jag skulle möjligtvis få en kommentar om hur Ulf Sjösten ser på saken och hur det kommer sig att Moderaterna har intagit denna fullkomligt obegripliga inställning.
Thomas Bodström (S):
Jag kan utan några som helst problem tala om vad jag tycker om Åke Greens uttalanden. Jag tar bestämt avstånd från allt. Det är fullständigt förkastligt att uttrycka sig på det sätt som Åke Green har gjort. Däremot ska jag inte recensera enskilda domar. Det är kanske det absolut viktigaste i frågan om vad som är den politiska och vad som är den dömande makten. Huruvida enskilda riksdagsmän vill göra det har jag inga synpunkter på.
Var och en får känna det ansvaret. Men jag som justitieminister ska inte göra det. Här talar vi alltså inte bara om en dom nyligen i Högsta domstolen, utan vi talar om ett pågående mål. Det gör det ännu mer allvarligt eftersom det inom kort ska fattas beslut om huruvida detta mål ska tas upp i Högsta domstolen. Och det vore djupt olämpligt om justitieministern skulle stå och tala om huruvida det borde tas upp eller inte. Då befinner vi oss på ett gungfly där vi inte ska vara.
Och det tjänar ingen på. Jag har naturligtvis alltid starka åsikter när det gäller enskilda domar. Men jag respekterar ändå grundlagen på det sättet att jag håller det för mig själv.
Men det är naturligtvis så att om man efter en viss tid ser att praxis utvecklas på ett sådant sätt att den inte följer ändamålet med lagstiftningen är det naturligtvis ingenting som hindrar att man gör de förändringar som behövs.
Men däremellan måste man vara väldigt noga så att det inte blir på det sättet att varje gång som en domstol dömer fel enligt ens egen uppfattning - om det nu skulle vara så - ska man säga att lagen ska ändras. När det gäller denna fråga har vi ett HD-avgörande. Ett avgörande från HD är alltid väsentligt. Vi har ett pågående mål. Men det är alldeles för tidigt att nu säga vilka åtgärder som kan komma att vidtas. Vi får faktiskt följa denna utveckling.
Sedan får jag i vart fall behålla mina personliga känslor och behålla den professionalism som krävs av mig i det här fallet för att sedan se om det här är den utveckling som vi vill ha och som riksdagen har beslutat eller om det behövs några förändringar som i och för sig också ska vara i överensstämmelse med Europakonventionen.
Thomas Bodström (S):
Det är riktigt att HD:s domar är prejudicerande. Det är faktiskt varje HD:s dom på sitt sätt. Samtidigt ska vi komma ihåg att varje enskilt mål har sina speciella omständigheter. Därför ska man vara väldigt försiktig med, särskilt om man inte själv har varit med och dömt i målet, att tala om exakt hur den tolkningen ska vara.
Det vore mycket märkligt om vi varje gång HD dömer, vilket den gör varje dag, ska gå in och säga: Nu ändrar vi lagstiftningen, om det skulle vara så att vi inte uppfattar det på det sätt som vi själva skulle vilja att det skulle vara. Nu säger i varje fall Börje Vestlund, men kanske inte Yvonne Ruwaida, att vi inte ska recensera hur HD har dömt eller hur hovrätten har dömt. Det är ett fåtal åskådare på åhörarläktaren som har följt den här debatten. Men de kan nog känna att det är precis vad ni faktiskt har gjort.
Ni står och talar om hur det borde ha dömts och inte dömts, vad man borde säga och vad som inte har sagts, och att det ska leda till lagstiftning. Detta är inte förenligt med regeringsformen. Vi kan ha synpunkter på det. Vi kan tycka att det är besvärande. Men jag har i varje fall den respekten. Det är särskilt olämpligt för mig som justitieminister att uttala mig om det. Jag har redan i mitt förra anförande talat om vad jag tycker om Åke Greens uttalande. Jag behöver inte upprepa det.
Men vi måste vara lite försiktiga med att efter en enskild dom och under ett pågående mål tala om exakt hur vi ska göra. Det innebär inte att vi inte ska ha en fortsatt diskussion om det. Det innebär inte vi ska strypa debatten. Men det innebär att vi inte kan stå efter ett enskilt mål, särskilt inte i riksdagens plenisal, och vara väldigt nära en recension av enskilda domar. Som jag också sade tidigare följer vi detta noga. Det är ingen tvekan om det.
Det är trots allt jag som tillsammans med många andra som har varit med och drivit igenom lagen. Vi har arbetat mycket med det. Vi har naturligtvis en stark önskan att det ska kunna dömas på det sätt som vi själva vill, som vi har önskat och som var ändamålet med lagen. Men det är alldeles för tidigt att göra en helhetsbedömning av hur lagen ska tillämpas efter en enda dom från Högsta domstolen.
Thomas Bodström (S):
Börje Vestlund har alldeles rätt; det ska ingen över huvud taget behöva få höra. Som jag sade tidigare handlar det inte om att vi inte ska göra någonting. Vi ska inte sitta passiva och inte fortsätta diskutera de här frågorna. Tvärtom - det ska vi göra. Det jag har vänt mig emot gäller detta att vi måste ha en väldigt stark respekt för grundlagen. Vi får inte ens vara i närheten av att kommentera domar.
I sak tror jag att vi har exakt samma uppfattning och exakt samma tankar om skyddsintresset. Det vore väl märkligt annars - det var ju vi tillsammans som genomförde lagen i samförstånd. Börje Vestlund har alldeles rätt i att detta inte får innebära att man lägger något slags våt filt över det här i två år och sedan eventuellt avvaktar framtida HD-domar. Det tänker jag inte heller göra. Därför ska jag nu som svar på den konkreta fråga som ställts berätta att jag redan den 7 februari kommer att träffa RFSL.
Vi kommer att diskutera framtida eventuella åtgärder och eventuella lagstiftningsåtgärder, men också mycket mer som kan göras. Vi får inte bara luta oss tillbaka och tro att detta är en fråga för domstolen. Detta är en fråga för hela samhället, och det krävs ett betydligt större engagemang än så. Tack för debatten!
Thomas Bodström (S):
Peter Althin har frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder dels för att garantera att barns säkerhet går före integritetsaspekter, dels för att möjliggöra användandet av mindre ingripande insatser, som drogtest och liknande, innan ett tvångsomhändertagande blir aktuellt. Han har vidare frågat mig om jag skulle omvärdera min ståndpunkt om flera experter skulle visa sig vara för en möjlighet till tvångsvisa drogtest på barn under 15 år. De frågor som Peter Althin tar upp rymmer, som jag tidigare har framhållit, svåra avvägningar.
Det är naturligtvis angeläget att barns narkotikamissbruk upptäcks i ett så tidigt skede som möjligt för att adekvata vård- och stödinsatser snabbt ska kunna sättas in. Samtidigt måste barns personliga integritet beaktas och skyddas i största möjliga utsträckning. Att noga överväga konsekvenserna av en utökad möjlighet till tvångsmedelsanvändning mot barn är nödvändigt i arbetet med att tillvarata deras trygghet och säkerhet. Som jag tidigare har sagt avser regeringen att under våren lämna en proposition till riksdagen om ingripanden mot unga lagöverträdare.
Bland förslagen finns åtgärder för att förebygga och utreda brott som har begåtts av barn som inte är straffmyndiga. Jag tänker inte här föregripa de överväganden som regeringen avser att göra i den propositionen.
Thomas Bodström (S):
Peter Althin får väl lyssna bättre, så hör han vad jag säger. Jag tror att vi ska vara försiktiga med att starta något slags tävlan om vem som brinner mest för de här ungdomarna. Jag tvivlar inte på Peter Althins engagemang, men jag tror inte heller att han behöver betvivla mitt engagemang eller engagemanget från någon annan som arbetar med frågan.
Jag tror att vi också med ett minimum av ömsesidig respekt kan säga att vi båda är övertygade om att de åtgärder som behövs är till för att göra det så bra som möjligt för barn och ungdomar och inte falla efter för några andra intressen än just barns och ungdomars.
Jag har tidigare berättat - och jag kan säga det också nu - att det kommer att komma en ny lag som handlar om hur man ska ingripa mot ungdomar som hamnar i brottslighet. Det handlar alltså om att just ingripa tidigt, att komma med tydliga åtgärder och att komma med de åtgärder som är bäst för den unge. Det finns inte något annat intresse.
När det gäller frågan om drogtest mot den minderårigas vilja är varken Peter Althin eller jag de verkliga experterna. Vi arbetar inte med de här sakerna. Det bör vi kanske vara medvetna om i en viss självinsikt. Däremot träffar vi många. Jag träffade väldigt många som arbetade med barn och ungdomar när jag var advokat och arbetade med just de här frågorna om omhändertagande av barn och ungdomar.
Jag träffade psykologer och läkare, och jag träffade just ingen som tyckte att det var detta som behövdes. Det kan många gånger vara till skada att tvinga den unge i en sådan situation, och nackdelarna överväger fördelarna. Sedan är det inte så enkelt att allt är svart eller vitt. Utan det krävs naturligtvis en avvägning i varje enskilt fall.
Men de experter som jag träffade när jag arbetade som advokat var väldigt entydiga med att nackdelarna övervägde. Det tycker jag att man ska ha en viss respekt för även om vi i vår roll, jag som tidigare advokat och Peter Althin som advokat nu, träffar många personer som har hamnat i dessa situationer.
Thomas Bodström (S):
Tack, Peter Althin. Som sagt, jag träffade många, men nu är det några år sedan. Då var man väldigt entydig. Sedan är ju inte det här Peter Althins fråga på något sätt. Den här frågan har varit uppe på många bord tidigare. Narkotikakommissionen gjorde en bedömning av den och kom fram till att nackdelarna övervägde. Ungdomsbrottsutredningen kom fram till samma sak.
Men eftersom Peter Althin frågar efter de uppgifter som jag nu nämner, kan jag berätta att jag besökte Maria Ungdom så sent som i fredags, och de var entydiga. Fördelarna med tvångsåtgärder när det gäller barn under 15 år överväger inte. Man var tvärtom väldigt kritisk till det. Man berättade på Maria Ungdom att skolor ringer och säger: Nu har den här personen skolkat.
Vi vill gärna att ni tvingar honom att göra drogtest. Man berättade på Maria Ungdom att obligatoriska drogtest kan stöta bort den unga personen i en sådan situation. Man berättade på Maria Ungdom att 13-14-åringar kanske provar narkotika, men ska man sätta in tvångsåtgärder på det här sättet kan det många gånger leda till att de faktiskt visar upp negativa resultat.
Detta leder till att det blir färre ingripanden därför att man har hängt upp sig så mycket på just dessa tvångsåtgärder. Och Maria Ungdom kan väl ändå inte vara helt obekant för Peter Althin. Och sade de detta så sent som i fredags, tror jag att de står för samma uppgift i dag, tisdag. Men vi ska ändå vara ödmjuka. Jag har tidigare sagt att vi måste hålla den här frågan levande.
Jag håller fullständigt med om att skulle det visa sig på annat sätt att fördelarna överväger och att man, framför allt ur ungdomarnas synvinkel, tjänar på detta, är det naturligtvis av största intresse för mig och andra som litar på de personer som arbetar med och träffar ungdomar varje dag.
Vi får se när detta ska presenteras och det blir en lagrådsremiss om ett par veckor. Diskussionen är ju redan i full gång. Då kommer vi att se hur vi ska kunna gå vidare med den här och andra frågor för att hela tiden kunna förbättra situationen för de unga.
Thomas Bodström (S):
Den här frågan handlar om en enskild sak. Det är inte den som är avgörande. Jag tror inte att vare sig Peter Althin eller någon annan tror att det bara är den som betyder något. Det är alldeles fel att säga att det inte har gjorts någonting. Vi har satsat hundratals miljoner för att se till att allt färre barn och ungdomar använder narkotika. Och det har lyckats. Vi har fått ned narkotikabruket. Vi har bland de lägsta, kanske de allra lägsta siffrorna av alla stater i EU.
Vi har fått en minskning på 30 % av ungdomars narkotikaanvändande. Detta har gjorts därför att den socialdemokratiska regeringen tillsammans med samarbetspartierna har satsat alla de här pengarna på just den frågan, eftersom den är angelägen, nämligen att barn och ungdomar ska minska sitt narkotikaanvändande.
Som sagt: Vi kommer att fortsätta bedriva det här arbetet, och vi kommer alltid att göra det för det som är det verkliga ändamålet, nämligen att se till att allt färre barn och ungdomar använder narkotika.
Thomas Bodström (S):
Maria Larsson har frågat statsrådet Jens Orback dels om han avser att lägga fram ett lagförslag om tvingande kvotering av personer av det underrepresenterade könet till bolagsstyrelser och om han i sådant fall avser att inkludera en bestämmelse om tvångslikvidation för de företag som inte når målet, dels om han avser att undanta vissa statligt och kommunalt ägda bolag från kvotering, dels vilka övriga åtgärder han tänker vidta för att bidra till jämställdhet i näringslivet. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Regeringen har under en längre tid arbetat för att påskynda utvecklingen mot en jämställd könsfördelning i näringslivet. Trots detta går utvecklingen alldeles för långsamt. Det gäller nu för näringslivet att med all kraft fortsätta arbetet med att få till stånd en förändring. Ett steg i rätt riktning är att den nya koden för svensk bolagsstyrning, som förvaltas av näringslivet, föreskriver att en jämn könsfördelning i bolagens styrelser ska eftersträvas. Om näringslivets egna åtgärder visar sig vara otillräckliga finns det dock anledning att överväga lagstiftningsåtgärder.
Bakgrunden till Maria Larssons interpellation är det uppdrag som jag i somras lämnade till en utredare som ska utforma förslag till ändringar i aktiebolagslagen som innebär att minst 40 % av styrelseledamöterna i de stora aktiebolagen ska vara av vardera könet. Av uppdragsbeskrivningen framgår att utredaren ska överväga flera av de frågor som Maria Larsson tar upp. Enligt uppdraget ska utredaren således ta ställning till hur kontrollen av efterlevnaden av en bestämmelse om viss könsfördelning bör ordnas och till behovet av sanktioner om bestämmelserna inte följs.
Sanktioner som enligt uppdraget bör övervägas är viten och sanktionsavgifter. Utredaren ska också - tvärtemot vad Maria Larsson påstår - ta ställning till om samtliga helägda statliga och kommunala bolag bör omfattas. Utgångspunkten för utredarens uppdrag är alltså att det kan finnas skäl att överväga längre gående regler om viss könsfördelning för sådana bolag. Jag kan beträffande de helägda statliga bolagen tillägga att den genomsnittliga andelen kvinnliga styrelseledamöter i dag överstiger 40 %.
Detta har uppnåtts genom ett systematiskt nomineringsarbete. Uppdraget ska redovisas senast den 1 juni 2006. Regeringen kommer därefter att ta ställning till frågan om vilka åtgärder som bör vidtas. Jag vill avvakta med att svara på Maria Larssons frågor till dess att utredaren är klar och remissinstanserna har yttrat sig över utredarens överväganden. När det gäller andra insatser än lagstiftningsåtgärder vill jag peka på att regeringen har för avsikt att fortsätta diskussionen med näringslivet om vad som bör göras för att förändra situationen.
Regeringen har också för avsikt att under våren 2006 lämna i uppdrag till en utredare att kartlägga fördelningen av kvinnor och män på ledande positioner inom olika sektorer av samhället, bland annat inom näringslivet. Kartläggningen är avsedd att ge en samlad överblick över läget samt ett underlag för vidare analys och eventuella åtgärder.
Thomas Bodström (S):
Det är riktigt att det har hänt saker. Regeringen har drivit de här frågorna väldigt hårt. Det är bara ett problem: Det går för sakta, och vi vet ännu inte hur det här utvecklar sig. Det allra bästa vore ju om näringslivet självt kunde visa den utveckling som vi hoppas och tror på. Nu har vi hamnat i den situationen att vi inte är nöjda med utvecklingen.
Vi har inlett det här arbetet för att kunna få fram förslag till åtgärder som vi eventuellt vill vidta. Men det vet vi inte i dag. Man kan inte tillsätta en sådan här utredning, om man ska ha ett minimum av respekt för den, om man under utredningens gång ska tala om att det här ska gälla och det här ska inte gälla. Så gör man inte. Nu pågår det arbetet, och det kommer förslag i juni. Det blir utredningens förslag.
Därtill hör att näringslivet trots allt naturligtvis har gjort vissa förbättringar även om det inte har gått så fort. Det kan naturligtvis förändra hela saken på ett sätt som gör att det över huvud taget aldrig ens kommer att uppstå en hypotetisk fråga. Men frågan om hur regeringen kommer att ta ställning till förslag som ännu inte är presenterade är nu, i januari, för tidigt väckt.
Thomas Bodström (S):
Det är stora ekonomiska föreningar och stora stiftelser som avses när det gäller andra delar än dem som vi nu har diskuterat. Jag tror att vi ska göra klart vissa saker. För det första: Det kvoteras i dag. Vi har kvotering. Det är ju bara att titta på vilka som sitter i de olika styrelserna så inser man att det finns en kvotering i dag. Frågan är om vi ska bryta upp den och på vilket sätt det i så fall ska ske. Det kan ju vara så att vi behöver genomföra lagstiftningsåtgärder.
Det kan också mycket väl vara så att vi har gjort precis det som behövdes och att vi inte behöver göra något mer. Jag tror inte ens att Maria Larsson själv anser att det vore en lämplig väg att, när direktiven väl är skrivna, avbryta det här från riksdagens talarstol och säga: Det här ska vi inte göra. Vi ska naturligtvis ha de här åtgärderna. Det allra bästa är om det aldrig behöver införas några nya bestämmelser utan att det självregleras. Det har vi sett på andra områden, och jag har goda förhoppningar om att det kan ske.
Men vi kan inte bara sitta och vänta hur länge som helst. Vi måste också driva det här arbetet framåt. Men det allra bästa vore naturligtvis om man gjorde en självreglering. Sedan till detta om det ska vara minst 50 %. Det är lite svårt rent matematiskt att ha minst 50 % för båda könen. Så det tror jag inte är lämpligt. Därför måste man ändå ha en gräns på ungefär 40 % på samma sätt som vi strävar efter fler kvinnliga poliser, där vi nu har uppnått det. Låt oss alltså vänta och se. Vi följer den här frågan. Vi vet ännu inte hur det blir.
Även om det finns styrningar i direktiven har utredaren ändå stor frihet. Framför allt är det utredarens uppfattning. Jag kan helt klart säga att jag inte har någon bestämd uppfattning om hur detta arbete ska bedrivas vidare. Det får utredningen visa, men ännu mer utvecklingen i sig. Det kan visa sig att just detta initiativ har varit fullt tillräckligt, och då är jag mer än nöjd.