KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Andersson (S):
Min fråga går till miljöminister Isabella Lövin. Det handlar om Vättern. Vättern är i dag utpekad som riksintresse när det gäller turism och friluftsliv, natur- och kulturvärden, naturvård, yrkesfiske, totalförsvar med mera. Vättern är en stor dricksvattentäkt med i dag 250 000 abonnenter.
Man räknar med en utökning på 100 000 till framöver. När det gäller dricksvattnet finns en stor oro för framtiden. Min fråga till miljöministern gäller framför allt de olika riksintressena och hur man balanserar dessa.
Johan Andersson (S):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna 1 och 2. Det här är ett väldigt angeläget betänkande och en angelägen rapport som Riksrevisionen har tagit fram när det gäller insatser mot exploatering av arbetskraft.
Precis som föregående talare kan jag tycka att Riksrevisionen kanske kunde ha tittat lite mer på de delar som gäller exploatering av arbetskraft. I dag har vi den lagstiftning som vi har.
Det har skett en hel del arbete just när det gäller arbetslivskriminaliteten. Det känns bra att det finns en bred samsyn kring detta i kammaren. Sedan får vi se hur det kommer att se ut när vi framöver kommer till skarpa förslag.
Jag tänker bara ta upp några saker som har skett när det gäller det här arbetet och som vi ibland kanske glömmer snabbt. Lex Laval revs upp den 30 juli 2020. Det blev nya utstationeringsregler, som gav möjligheter att kräva svenskt kollektivavtal. Det var en del i ett förbättrat klimat i arbetslivet.
Vi har gett 30 miljoner mer när det gäller möjligheten att arbeta med arbetslivskriminalitet, och Arbetsmiljöverket har uppgiften att samordna arbetet. Det innebär att det har blivit fler kontroller och tillslag. Över 4 000 kontroller har genomförts sedan 2018.
I fokus för kontrollerna har de mest riskutsatta branscherna varit, som byggsektorn, skönhetsindustrin och restaurangbranschen. Under 2019 valde ett av tio kontrollerade företag att stänga hela eller delar av sin verksamhet på grund av de brister som hade hittats. Och över 10 miljoner kronor har dömts ut i sanktionsavgifter.
Man har också sett människohandel, riskfyllda arbetsmiljöer, farliga och oskyddade arbetsmaskiner, bristande säkerhetsutrustning och bidragsbrott. Inget av detta hör hemma på svensk arbetsmarknad, så vi har verkligen anledning att gå vidare med att genomföra åtgärder för att stävja detta.
Det lämnades en utredning från Mikael Sjöberg, Myndigheter i samverkan mot arbetslivskriminalitet . Det kan låta ganska torrt, men det är en väldigt läsvärd utredning som jag kan rekommendera er som inte har tagit del av den.
Där finns rekommendationer som man har överlämnat till regeringen och som nu bereds i Regeringskansliet för att sedermera komma för ställningstagande i den här kammaren. Jag kan lova er som lyssnar på debatten att vi kommer att göra allt vad vi kan från Socialdemokraterna för att få bukt med ofoget med arbetslivskriminalitet.
Fru talman! Jag yrkar än en gång bifall till utskottets förslag och avslag på de två reservationerna.
Johan Andersson (S):
Det var så länge sedan jag stod i talarstolen att det är knappt jag vet hur tekniken fungerar. Men nu är jag här i alla fall! Vi ska debattera skrivelsen om ILO:s hundraårsdeklaration för framtidens arbetsliv, som vi sedan ska fatta beslut om att lägga till handlingarna. Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget, herr talman.
ILO, som bildades 1919 och precis nyligen har fyllt 100 år, har tagit fram en hundraårsdeklaration. Det är ett manifest för hur man ser på framtiden när det gäller arbetsmarknaden.
Man presenterar i 17 punkter hur framför allt ILO, ett organ som Sverige är medlem i, bör inrikta sitt arbete och bidra till en rättvis övergång till framtidens arbetsliv och därmed också en rättvis och hållbar framtid.
Deklarationen bygger på tre delar, och de handlar om ett partssamarbete mellan regering och arbetsmarknadens parter för att på så sätt få fram ett bättre arbetsliv.
De tre huvudpunkterna i deklarationen är att stärka alla människors kapacitet att dra nytta av möjligheterna i ett föränderligt arbetsliv, att stärka arbetslivets institutioner och säkra ett arbetsrättsligt skydd samt vidare att främja en inkluderande ekonomisk utveckling och produktiv sysselsättning med anständiga arbetsvillkor.
Det här borde vara värdeord som vi alla i denna kammare kan ställa upp på. Sedan kan vägen dit naturligtvis vara lite krokig. Det handlar också mycket om att de beslut som ILO har fattat bör ratificeras i medlemsländerna; kärnkonventioner och standarder.
Jag tänkte inte bli långrandigare än så, utan jag yrkar bifall till utskottets förslag att lägga skrivelsen till handlingarna.
Johan Andersson (S):
Jag tänkte att jag skulle hålla mitt anförande ganska kort. Det innevarande året har varit ett väldigt märkligt år, vilket många har berört. Men det demokratiska arbetet pågår, och tur är väl det i den här delen.
Det vi har att debattera nu är den subsidiaritetsprövning av kommissionens förslag till direktiv om tillräckliga minimilöner i Europeiska unionen som arbetsmarknadsutskottet har hanterat.
Jag börjar med att yrka bifall till arbetsmarknadsutskottets förslag att avge ett motiverat yttrande till Europaparlamentet, rådet och kommissionens ordförande. Hela utskottet anser att kommissionens förslag strider mot subsidiaritetsprincipen. Subsidiaritetsprövning av kommissionens förslag till direktiv om tillräckliga minimi-löner i Europeiska unionen Det finns ett väldigt starkt stöd runt om i landet för detta.
Arbetsmarknadens parter, de politiska partierna och väldigt många andra stöder förslaget att lönebildning bör ske och regleras på nationell nivå. I Sverige har vi en lång historia av detta: Sedan Saltsjöbadsavtalet, som undertecknades 1938, har arbetsmarknadens parter ansvarat för lönebildningen.
Det har tjänat oss väldigt väl - vi är ett av de länder i världen som har det lägsta antalet konflikter på arbetsmarknaden.
Det är naturligtvis vällovligt att Europaparlamentet jobbar med att försöka få nationerna att hantera det här med minimilöner, men självklart behöver det avgöras på nationell nivå. För vår del är det extra viktigt att vi värnar vår partsmodell, som har tjänat oss så väl under dessa år.
Med de orden, fru talman, yrkar jag bifall till arbetsmarknadsutskottets förslag.
Johan Andersson (S):
Min fråga går till statsrådet Matilda Ernkrans. I veckan presenterade regeringen genom arbetsmarknadsminister Eva Nordmark utredningen om partsöverenskommelsen om trygghet, omställning och anställningsskydd och hur den ska genomföras.
Det är riktigt bra att ett helhetsgrepp äntligen tas om frågorna om omställningsförmåga, kompetensförsörjning, flexibilitet och trygghet på arbetsmarknaden. Vi ser att utbildningsfrågorna och arbetsmarknadsfrågorna blir alltmer integrerade med varandra och att omställningsstudiestödet är en viktig pusselbit för att lyckas med den integrationen.
Hur ser ministern att omställningsstudiestödet kommer att påverka utbildningssystemet som helhet och människornas möjligheter att växa, växla och studera vidare genom hela livet?
Johan Andersson (S):
Jag tror inte att Saila Quicklund hörde riktigt vad jag sa. Jag sa att jag var stolt men inte nöjd. Det går att läsa i protokollet sedan om ledamoten misstror mig. Jag är inte nöjd när det gäller dödsolyckorna - absolut inte! Det kan vi självklart inte vara förrän vi är nere på noll dödsolyckor när det gäller arbetet. Arbetet med detta måste fortsätta.
Vi måste tillse på olika sätt att de stödåtgärder som behövs när det gäller inspektioner, tillsyn, råd, forskning och vad det nu är finns på plats. Det är det vi kan tillskjuta i den här delen. Jag vill påminna ledamoten om att när regeringen införde nollvisionen för dödsolyckorna i arbetslivet var det Moderaterna, Kristdemokraterna, Centerpartiet och Liberalerna som röstade emot.
Det var i juni 2016. Det finns en hel del kvar att göra. Jag är inte heller nöjd med preskriptionstiderna när det gäller arbetsmiljöbrott. Men det jag ändå är nöjd med är att vi har tillskjutit resurser när det gäller åklagarmyndighet och de andra delarna kopplat till polisens verksamhet, för det finns en brist i dag rent allmänt när det gäller detta.
Frågan är om dessa resurser räcker eller inte. Den utredning som är gjord kring ökade straff när det gäller brott över huvud taget är också en sådan del som nu är omhändertagen av regeringen.
Jag hörde någon ledamot göra ett stort nummer av att det inte står någonting om arbetsmiljö däri, men det är ju fullt möjligt för en kommande regering att lägga till det i arbetet när det sedermera kommer att hanteras vidare.
Johan Andersson (S):
Jag kan börja med arbetslivskriminaliteten. Jag läste, glädjande nog, att Svenskt Näringsliv i Östergötland har lyft upp arbetslivskriminaliteten på dagordningen. Man har gemensamt gått ut med ett antal företagare och pekat på detta och även gjort en utredning av hur mycket man har tappat i intäkter genom osund konkurrens och arbetslivskriminalitet.
Det här är ett problem som växer hela tiden. Inte minst visar det sig, precis som ledamoten säger, när det gäller etableringarna uppe i den norra delen av landet. Vi har stora etableringar också i den södra delen av landet framöver. Det är stora infrastrukturprojekt och annat som är på väg fram, vilket kommer att sätta fokus ännu mer på det här. Helheten måste självklart hänga med.
Jag har inte fått höra från de kontakter jag har med Polismyndigheten att man saknar resurser när det gäller arbetslivskriminalitet. I vårt insynsråd i Arbetsmiljöverket har vi fått en redovisning av arbetet med samordningen av detta, som Arbetsmiljöverket har ett huvudansvar för, med de regionala center som nu startar. Det är inte en bild som jag har fått till mig där.
Men skulle så vara lovar jag att jag kommer att vara en budbärare i den delen och se till att man ser över möjligheterna att föra in detta. När det gäller polisens verksamhet i sig är det en annan diskussion. Det handlar om hur den ska utformas och på vilket sätt. Jag har en tidigare bakgrund i trafikutskottet, och där hade vi livliga debatter om trafikpolisen.
Nu har man kanske hittat en mer balanserad del för hur det ska hanteras. Det är en fråga som vi naturligtvis får följa, men det är inga signaler som har kommit fram när det gäller fokus på arbetslivskriminalitet att det skulle vara ett problem utifrån polisens verksamhet.
Johan Andersson (S):
Tack så mycket, ledamoten Persson, för frågorna! Grunden för en bra demokrati och goda förhållanden på en arbetsplats är partsförhållandet - att man har två starka jämbördiga parter.
Det visar inte minst försäkringsskydd, arbetsplatsdemokrati, lönesättning, arbetsmiljöarbete och många andra delar. Allt detta visar att man bör ha två parter som har en ungefär jämbördig del i ett arbete.
Både ledamoten Persson och jag har en facklig bakgrund och vet exakt hur det där fungerar på en arbetsplats där man har ett jämbördigt förhållande som är sunt och som verkligen driver på frågor. Detta är också själva grunden när det gäller arbetsmiljöarbetet. Man bör reglera det mellan parterna. Det vi kan göra är att reglera lagstiftningen, men sedan måste parterna fylla ut med kollektivavtal.
Där måste man också hantera arbetsmiljöfrågorna. Jag tycker att det känns ganska självklart att det är parterna som hanterar arbetsmiljöarbetet.
Det är en lika viktig del som försäkringsskydd, lönevillkor och andra villkor som är kopplade till anställningen - därav vårt argument kopplat därtill.
Johan Andersson (S):
Tack så mycket, ledamoten, för följdfrågan! Jag tycker att ledamoten vänder på diskussionen. Jag tycker att det är att börja i fel ände. Det måste ändå vara så att den svenska modellen ska stärkas, och då handlar det också om modellen på våra arbetsplatser där ute.
Det ska vara två jämbördiga parter som kommer överens om villkoren på arbetsplatsen - lön, försäkringar, uppsägningar, arbetsmiljöarbete, arbetsplatsdemokrati. Det finns väldigt många ord och situationer kopplade till den här delen.
Problemet är att detta system har urholkats genom den politik som förts under tidigare mandatperioder, framför allt när det handlar om fackets möjligheter att driva frågor. Där finns det många delar där man har urholkat systemet. Både ledamoten Persson och jag var inne på lex Laval, som var ett klockrent exempel på detta.
Vi har nu förslag framme när det gäller arbetskraftsinvandring, som också är en viktig del i hur arbetsmarknaden ska se ut och regleras framgent. Det bygger på att vi har ett starkt och likvärdigt förhållande mellan parterna i den här delen. Sedan är det arbetsgivaren som alltid leder och fördelar arbetet. Så är det, och det är vi överens om. Det är reglerat i medbestämmandelagen och tillhörande lagstiftning, och så ska det vara.
Men det kan inte vara en osedvanlig obalans i systemet.
Johan Andersson (S):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag om att anta regeringens förslag till ändringar i lagen om anställningsskydd, lagen om arbetstid med mera i husligt arbete, arbetstidslagen, lagen om vissa försvarsmaktsanställningar och lagen om gymnasial lärlingsanställning samt avslag på samtliga reservationer.
Detta är en implementering av ett direktiv som Europeiska unionens råd antog den 20 juni 2019. Det handlar om att se till att vi har tydliga och förutsägbara arbetsvillkor inom EU, det så kallade arbetsvillkorsdirektivet.
Vi socialdemokrater tycker att det är viktigt att vi i alla EU:s 27 medlemsländer verkligen värnar sjysta och bra villkor för de anställda.
Mot den bakgrunden tycker vi att det EU-förslag som nu finns och nu ska implementeras i svensk rätt också väl stämmer överens med vår hållning. Numera har vi en arbetskraft som är rörlig mellan medlemsländerna. Vi ser det väldigt tydligt.
Detta värnar vi, men det måste också ske under sjysta former, det vill säga att man har en bra arbetsrätt kopplat till dem som arbetar i de olika medlemsländerna. Det tycker vi att det här förslaget väger upp, och vi tycker att man har beaktat de synpunkter som har kommit in.
Man har kanske inte tagit hänsyn till alla delar, men man har tagit hänsyn till det som är avgörande för ärendets fortsatta hantering. Med de orden vill jag yrka bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer.
Johan Andersson (S):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag. Vi har under de senaste dagarna sett hur viktigt det är att vi är samspelta och agerar väl i vårt medlemskap i EU.
Jag är precis som flera talare stolt över det vi har lyckats åstadkomma inom vår EU-gemenskap och vårt medlemskap under den kris som vi nu är mitt inne i. Vi har att ta ställning till subsidiaritetsprövningen. Den digitala plattformsekonomin växer snabbt.
I dag bedömer man att ungefär 28 miljoner inom EU arbetar i det som kallas digitala plattformar. År 2025 förväntas det ha stigit till 43 miljoner.
Enligt kommissionen bedömer man att cirka 5 1⁄2 miljon av de som arbetar av de här 43 miljonerna successivt och av de 28 miljonerna i dag är felaktigt bedömda som egenföretagare. Det innebär att den här frågan är viktig att kunna hantera.
Det vi nu har att ta ställning till är frågan om detta hanteras på lägsta nivå.
Det som ska vara när det handlar om anställningsförhållanden är minimilöner och om det finns sådana, kollektiva förhandlingar, reglering av arbetstid, hälsoskydd, betald semester, skydd mot arbetsolyckor och arbetslöshet, sjukpenningförmåner och avgiftsfinansierad ålderspension. Det är villkor som många av dem som i dag är anställda på den svenska arbetsmarknaden ser som självklara.
Men så är inte fallet när det gäller dem som är inom plattformsarbete. Vi tycker för vår del att det är viktigt att man tittar över den här frågan. Men vi är inte nöjda med det förslag som har kommit fram när det gäller hanteringen av detta.
När det gäller subsidiaritetsprincipen ska en åtgärd vidtas på EU-nivå endast om den inte själv kan hanteras av medlemsstaterna. Vi tycker från utskottets sida att anställningspresumtionen är den fråga som inte är förenlig med kommissionens ambition i den här delen.
Vårt förslag från utskottet är att vi avger ett motiverat yttrande om att förslaget strider mot subsidiaritetsprincipen när det gäller frågan om anställningspresumtion. Fru talman! Med de orden vill jag yrka bifall till utskottets förslag.
Johan Andersson (S):
Min fråga går till biträdande arbetsmarknadsminister Johan Danielsson. Vi får med jämna mellanrum rapporter från medier och från människor som jobbar ute på arbetsplatserna.
Det är ganska bedrövliga vittnesmål om att det fuskas med löner och sociala avgifter, och man berättar om anställda som sover på madrasser ute på arbetsplatsen och utför farliga arbetsuppgifter med mera. Här är det naturligtvis väldigt viktigt att vi är aktiva och agerar snabbt.
Regeringen har gjort mycket när det gäller den så kallade arbetslivskriminaliteten, men det finns säkert mer att göra. Min fråga till arbetsmarknadsministern är: Vad är nästa steg när det gäller att motverka den osunda arbetslivskriminaliteten?
Johan Andersson (S):
Min fråga går till statsrådet Eva Nordmark. I tisdags morse blev det känt att förslaget när det gäller uppgörelsen om minimilöner var färdigt. Det är en fråga som har diskuterats ganska länge på svensk arbetsmarknad. Vi har en svensk modell som vi är väldigt stolta över.
Fack och arbetsgivare gör i mångt och mycket upp villkoren på den svenska arbetsmarknaden. Vi går också in med lagstiftning i vissa delar. Min fråga till arbetsmarknadsministern är vad förslaget, som har lagts fram och som Sveriges riksdag kommer att hantera, innebär för svensk arbetsmarknad och framför allt för den svenska modellen.
Johan Andersson (S):
En viktig del för att kunna bibehålla den svenska modellen utifrån de undantag som vi får är att vi har hög täckningsgrad när det gäller kollektivavtal på arbetsmarknaden. Det är en del i mycket annat. Jag tänker på sociala villkor och andra delar. Allting hänger ihop på den svenska arbetsmarknaden, med de system vi har, till exempel sjukförsäkringssystem och andra delar.
Hur ser arbetsmarknadsministern att Sveriges riksdag kan värna det på bästa sätt?
Hanif Bali (M):
Jag tycker att Josefin Brink blandar ihop korten lite. Du drar upp fas 3, och sedan tycker du att det är hemskt att arbetstagare skickas ut för att göra jobb som de inte ska göra eller som de inte har erfarenhet för att göra. Men poängen med fas 3 är just att man inte ska utföra reguljärt arbete. Man ska inte konkurrera med andra arbetstillfällen. Jag tycker att det är ohederligt att blanda ihop korten på det sättet.
Det andra gäller det här med oseriösa arbetsgivare. Du drog upp ett exempel om röjning i skogen. Det är absolut ett farligt arbete. Men när det gäller just den praktikplatsen, som du gav som exempel, var det en stor kommun i Sverige som var arbetsgivare. Man kan rimligtvis anta att stora kommuner är seriösa arbetsgivare.
Det jobbar tusentals människor i den kommunen. Det sker olyckor. Men trots alla de här nedskärningarna och denna hemska politik, som du målar upp, minskar dödsolyckorna. Och arbetsskadorna minskar. Hur förklarar du det? Det kan faktiskt vara så att pengar inte är allt.
Det kan vara så att effektivitet inte alltid har med pengar att göra, att kvalitet inte alltid har med pengar att göra och att man i viss mån kan effektivisera offentliga myndigheter, så att de gör rätt saker i stället för att göra fler men dyra saker. Det är just därför vi kan se i statistiken att antalet skadade minskar.
Jag tycker att det är ohederligt att blanda ihop långtidsarbetslösa i fas 3 och de praktikplatser som handlar om att röja ute i skogen och sådant. Du målar upp en problembild eller en verklighetsbild som inte existerar. I fas 3 får du inte konkurrera med reguljära arbeten, och det gör man om man är skogsröjare, så att säga.
Jag vill bara säga att det är viktigt att vi tar ett ansvar för dem som är ute på praktik, och det gör vi också. Arbetsgivarna får den information som krävs. Arbetsgivarna har redan ett ansvar för sina vanliga anställda. Varför skulle de tro att de inte skulle ha samma ansvar för folk som är ute på praktik? Det är ju rimligt och går ihop.
Men det verkar som att det finns en bättre kontroll och som att man följer lagen bättre när det gäller praktikanter, eftersom det är hälften så stor risk att drabbas av en olycka om du är praktikant än om du är reguljärt anställd.
Därför tycker jag att det jobb regeringen gör är tillräckligt och bra för att se till att minska de här siffrorna och se till att fler människor kommer i arbete och att arbetslinjen efterlevs.
Hanif Bali (M):
Det är rätt intressant att Omanovic talar om att vi ska öka utbudet på arbetsmarknaden. Det är väldigt viktigt. Det är exakt vad regeringens åtgärder har gjort.
I stället för att som den gamla socialdemokratiska regeringen med Göran Perssons skrivbordspolitik ta bort arbetslösheten med olika program, Amspolitik och åtgärder ser vi till att de arbetslösa hamnar i en jobb- och utvecklingsgaranti. Vi synliggör arbetslösheten och ser med aktiva åtgärder till att de hamnar i arbete.
Det finns stora utmaningar med att underlätta för långtidsarbetslösa att få ett arbete. Det är viktigt att vi satsar på åtgärder och insatser så att det blir mer lönsamt att arbeta och inte minst så att företag utvecklas och stannar i Sverige. När vi talar om Riksbanken kanske det inte tillhör riksdagen längre att bestämma räntan.
Men en viktig grej är att vi har en tillväxt som ser till att människor får jobb. Om människor har arbete klarar de också av en högre räntebörda. De förslag som ni föreslår som åtgärder är gammal skåpmatspolitik.
Det är nästan som att gå in i en tidsmaskin och åka tio år tillbaka till hur Göran Persson bedrev politik i det här landet och gömde undan arbetslöshet i olika program, förtidspensionering etcetera. Jag ser att oppositionen fortfarande föreslår plusjobb, som inte ledde någonvart. Nu talar ni om "utbildningsvikariat", som vanligt folk kallar för friår.
Samtidigt vill ni höja skatterna för människor som jobbar. Det är rätt intressant att de förslagen kommer nu i en tid då Socialdemokraterna vinkar för förnyelse. Den förnyelsen verkar bestå av skatteökningar och höjda arbetsgivaravgifter speciellt för ungdomar.
Hur leder det till fler jobb om vi börjar gömma undan människor i utbildningar och arbetslöshet i olika program? Vad regeringen har gjort är att se till att synliggöra dessa människor och se till att de hamnar i aktiva åtgärder. En stor andel av dem går vidare till jobb. Det går inte att förneka.
En stor reform som regeringen har gjort med fas 3 är att det är en hundraprocentig sysselsättning. Man ser till att dessa människor får ett cv, ett kontaktnät, träffar människor och inte låser in sig i utanförskap utan är delaktiga i samhället.
Det leder till att fler hamnar i arbete och just det som Omanovic ville ha, nämligen ett ökat utbud på arbetsmarknaden.
Hanif Bali (M):
Jag ska försöka formulera en fråga också. Jag noterar att det här framställdes som den sämsta åtgärden i arbetsmarknadspolitiken någonsin i Sverige. Jag kan inte hålla med. Du pratar, Jasenko Omanovic, om hur många människor som går in i fas 3 varje dag, men du glömmer att berätta om dem som går ut ur fas 3.
Det vi har kunnat se av den rapport som Arbetsförmedlingen lämnade i går var att 20 personer lämnar fas 3 varje dag. 19 procent kommer ut ur fas 3. Det är människor som har varit arbetslösa i kanske tio femton år som hamnar i arbete. Det tycker jag inte är världens sämsta arbetsmarknadsåtgärd.
Det jag däremot tycker är världens sämsta arbetsmarknadsåtgärd är när till exempel Morgan Johansson är ute och pratar om arbetstidsförkortning och i går när Ylva Johansson pratade om att genomföra utbildningsvikariat, eller friår som det heter, arbetstidsförkortning, mer ledighet och högre skatter. Det finns bara ett enda ord för det. Det är siestapolitik.
Det är inte en arbetslinje. Vi måste se till att ha en arbetslinje som fungerar. För de här personerna behöver vi göra fler insatser, absolut, men vi bör inte gå tillbaka till den gamla socialdemokratiska politiken där man gömmer undan människor i olika program och inte låter dem vara en del av arbetslivet. Därför har jag faktiskt en fråga till ministern.
Vilka insatser är det regeringen har sjösatt från och med den 1 januari och hur ämnar de hjälpa människor att hamna i arbete?