Sven Otto Littorin (M):
Luciano Astudillo har frågat mig om jag avser att ta några generella initiativ för att öka tryggheten i arbetslivet och stärka möjligheten till fasta anställningar, om jag är beredd att vidta åtgärder för att minska andelen osäkra anställningar i kvinnodominerade branscher samt om jag är beredd att sätta upp mål för att reducera antalet tillfälliga anställningar i välfärdssektorn. Frågorna är en upprepning av samma frågor som Luciano Astudillo ställde till mig vid en interpellationsdebatt i april i år och mina svar kommer därför också i stor utsträckning att bli desamma.
Regeringens utgångspunkt är att de arbetsrättsliga regler som finns generellt sett ger goda förutsättningar för att kombinera trygga förhållanden på arbetsmarknaden med en hög sysselsättning. Regeringen anser därför att grunderna för arbetsrätten bör bestå också framöver. Det är vidare en modell som förutsätter att arbetsmarknadens parter uppträder på ett ansvarsfullt sätt. Det ligger också i systemets natur att det i första hand är arbetsmarknadens parter som bör diskutera och komma överens om eventuella förändringar.
När det gäller den första frågan, om jag avser att ta några generella initiativ för att öka tryggheten i arbetslivet och stärka möjligheten till fasta anställningar, anser jag att vi redan har gjort det genom de förändringar av reglerna om tidsbegränsade anställningar som trädde i kraft den 1 juli 2007 respektive den 1 januari i år. Tidsbegränsade anställningar kan fungera som en bro in i fasta anställningar för människor som ännu inte är fast etablerade på arbetsmarknaden och de ger arbetsgivarna flexibilitet.
De kan underlätta rekrytering och nyanställningar och ger möjligheter till yrkeserfarenhet. Samtidigt är det viktigt att människor inte fastnar i sådana anställningar under för lång tid. Tillsvidareanställningar ska fortfarande vara grunden på arbetsmarknaden. De nya reglerna innebär att om en person har varit anställd i en tidsbegränsad anställning i mer än sammanlagt två år inom en femårsperiod hos samma arbetsgivare övergår anställningen i en fast anställning.
Luciano Astudillo nämner också i sin interpellation att EU-kommissionen har ställt frågor till regeringen med anledning av reformen. Vi har besvarat dessa frågor, och vår inställning är att den kombination av tidsgränser och objektiva skäl som vidtagits i lagstiftningen är tillräckliga åtgärder för att motverka missbruk av upprepade visstidsanställningar.
När det gäller den andra frågan om att minska andelen osäkra anställningar i kvinnodominerade branscher, blir mitt svar detsamma som förra gången: Jag hoppas att den lagändring som trädde i kraft den 1 januari i år kommer att få effekt. Den innebär att den sammanlagda tid som krävs i anställning som vikarie inom en femårsperiod för att anställningen ska övergå i en tillsvidareanställning kortas från tidigare tre till två år.
Det är en lagändring som bör kunna bidra till att minska andelen vikariatsanställningar generellt och därmed även i kvinnodominerade branscher. När det slutligen gäller mål för att reducera antalet tillfälliga anställningar i välfärdssektorn blir också här mitt svar i princip detsamma som förra gången. Jag anser inte att det är regeringens sak att sätta upp sådana mål.
För denna sektor gäller på samma sätt som för andra att gällande arbetsrättslig lagstiftning ska följas och att det ytterst är en partsfråga hur de möjligheter till olika anställningsformer som finns tillämpas eller om man träffar avtal om att göra avsteg från dem. Avslutningsvis vill jag lyfta fram att det under alliansregeringens tid är de fasta anställningarna som har ökat mest.
Om man ser på åldersgruppen 15-74 år var av de 104 000 nya anställningar som skapades under år 2007 78 000 fasta anställningar. Uppgifter från Sveriges Kommuner och Landsting visar också att antalet otrygga timanställningar i vård och omsorg minskade från 26 000 till 21 000 under år 2007.