Johan Forssell (M):
Tack så mycket, statsrådet, även för detta svar! Vi har som alla känner till haft en väldigt svår flyktingkris, och den är fortfarande väldigt svår. Den är naturligtvis allra tuffast och grymmast för den enskilde människan som hamnar i kläm och som flyr antingen från krig och förtryck eller till en bättre vardag. Men också länder har påverkats mycket kraftigt av detta.
Sverige har nu på två år tagit emot en kvarts miljon asylsökande. Vår mottagningskapacitet är just nu väldigt ansträngd, för att inte till och med säga att den är i botten. Samtidigt ser vi att drivkrafterna att komma över Medelhavet fortfarande är mycket starka. Det kom fler människor i januari i år än vad det gjorde motsvarande tid förra året.
Det finns också flera hundra tusen oregistrerade migranter i Tyskland. Och siffrorna går lite isär här, men det är i alla fall väldigt många som befinner sig på grekisk mark. Just i dag är förhoppningen stor att en europeisk lösning ska kunna nås. Det är fortfarande lite osäkert vad som egentligen blir utfallet.
Alla som har följt migrationspolitiken i EU vet att det svåra här inte är att komma överens, utan det svåra är att genomföra och leverera vad man har kommit överens om. Mycket av problemet med migrationspolitiken i Sverige är att den alltid har varit steget efter.
Man har genomfört nästan panikartade reformer och förändringar i stället för att fundera igenom hur en möjlig händelseutveckling kan se ut, och vilka reformer som i så fall behövs, om den blir inte som man hoppas utan som man hoppas att den inte blir. Ett tydligt exempel på höstens omsvängning av regeringen är att asylreglerna anpassas till EU:s miniminivå, som statsrådet konstaterar i svaret.
Jag vill vara tydlig med att jag tycker att det var rätt beslut av regeringen, och det har jag också framfört. Men jag tror att väldigt många människor tycker att det är lite konstigt att vi har en statsminister som står på ett stort, offentligt möte mitt i Stockholm och talar om att vi inte ska bygga några murar, för att bara några veckor senare införa id-kontroller och regler anpassade till just EU:s miniminivå. Det blir inte konsekvent. Det blir inte tydligt.
Och jag tror att politiken här måste vara tydlig för svenska folket men naturligtvis också för den person som är på flykt. Man måste veta på förhand vad det är som gäller så gott det går. Jag har ställt den här interpellationen med anledning av Migrationsverkets beräkningsalternativ, som kom nyligen, som säger att det kan bli någonstans mellan 70 000 och 140 000 människor som söker sig till Sverige enbart under 2016.
Det finns ett stort mått av osäkerhet, men detta är ändå det som Migrationsverket beskriver.
Tidigare har jag i alla fall uppfattat att migrationsministern delar min hållning att det inte kommer att fungera med ytterligare 140 000 människor som söker sig till Sverige i år - detta mot bakgrund av bostadsbrist, skenande kostnader och det som är den stora utmaningen på lite sikt, nämligen en bristfällig integration, och de problemen står vi ju bara i början av.
Samtidigt blir jag lite osäker när jag läser interpellationssvaret, som jag tycker är ganska luddigt formulerat. Det står ingenting om att det kan bli aktuellt att dämpa söktrycket framöver, utan det står att vi ska ha ett hållbart asylmottagande. Det tror jag att alla människor ställer upp på. Frågan är bara: Vad innebär det för regeringen att vi ska ha ett hållbart mottagande? Ifall situationen kräver det, är regeringen då beredd att vidta ytterligare åtgärder för att färre människor ska söka asyl i Sverige?
I vilken typ av situation skulle det i så fall vara aktuellt?