Anders Borg (M):
Politiska diskussioner mår alltid bäst av att föras utifrån fakta och sakförhållanden. Det brukar underlätta när vi bedömer hur olika länder uppfyller till exempel sina klimatmål. Det är ju ingen tvekan om att Sverige toppresterar i den här branschen. De mål som vi har satt upp är mer ambitiösa och mer sannolika att vi når än praktiskt taget varje annat lands.
Här nämns olika länder som investerar i klimatfrågan - Danmark, Tyskland, Indien, Kina. Såvitt jag vet är de alla länder som inte har en ordentlig CO2-beskattning, som alltså har en lågt hängande frukt som vi redan har använt och som följaktligen borde använda den.
Den är väsentligt mer effektiv, enligt alla bedömningar, än en marginell höjning av en fordonsbeskattning eller bilskatt. Man kan inte föra diskussioner utan att rangordna styrmedlen därför att CO2-skatten är det effektivaste styrmedlet, och därför är det den som vi måste utgå ifrån. Matilda Ernkrans försöker ge bilden av att Sverige halkar efter medan vi är ledande.
Hon försöker också ge bilden av att vi inte gör något medan vi handlar mer än de flesta. Låt mig ta några exempel. Vi har varit pådrivande för en ökad användning av flexibla mekanismer, det i särklass mest effektiva sättet att ta ned CO2-utsläppen.
När vi nu har haft genomgången av finansieringsläget inför Durban är det alldeles uppenbart att Sverige är det EU-land som tar störst andel när det gäller finansieringen och vi har redan uppnått det vi har lovat, vilket många andra länder inte har gjort. De har alltså satsat mindre pengar och därtill inte levererat de pengar som de har sagt att de ska göra. Vi har gjort både och. Vi har lovat mest och vi har överpresterat i förhållande till löftet.
Det är också uppenbart att vi under förra mandatperioden gjorde omfattande förändringar. Den socialdemokratiska regeringen genomförde en mycket märklig dieselnedsättning på jordbruket. Man skattebefriade diesel som en del av sin klimatpolitik och lät jordbruksmaskiner, tunga som de är, köra runt med skattebefriad diesel. Det är alldeles häpnadsväckande hur man tänkte ut den klimatpolitiken. Den har vi börjat avveckla.
Det har gjort att vi har fått stora CO2-nedgångar till låg samhällsekonomisk kostnad, eftersom det naturligtvis var helt orimligt att befria en viss sektor från dieselnedsättning. Det här gör att vi har mycket goda förutsättningar att nå våra klimatmål. Som vi har konstaterat ser utvecklingen fram till 2015 ut som att det finns väldigt goda förutsättningar att nå målen med de medel som har beslutats om och som ligger i planeringen.
Betyder det här att vi ska luta oss tillbaka och inte göra någonting? Nej, det betyder naturligtvis att när vi närmar oss 2015 måste vi stämma av de här frågorna på nytt. Då är det ett antal frågor som står överst på dagordningen. Ska vi öka flexibla mekanismer? Ska vi avtrappa nedsättningarna bland annat för jordbruket och för den del av industrin som inte ingår i den handlande sektorn i snabbare takt? Det ger betydande effekter till låg kostnad.
Ska vi höja den allmänna CO2-beskattningen, det effektivaste medlet vi har vid sidan av flexibla mekanismer och nedsättningar? De diskussionerna måste tas. Sedan kan man naturligtvis också titta på de mer marginella mekanismerna som kan nås via bilskatter och fordonsskatter. Det är alltså marginaljusteringar av ett system så att vi inte blandar ihop huvudsak och bisak här, därför att det är just hopblandning av huvudsak och bisak som de andra europeiska länderna ägnar sig åt.
De talar om fordonsskatter och bilskatter därför att de inte vågar föra diskussionen med sina medborgare om koldioxidskatter. Jag tycker att det är viktigt att vi inte bidrar till att förvirra den diskussionen. Kyrkan ska stå mitt i byn. Den kyrkan heter koldioxidbeskattning. Det är den som ska vara vårt huvudinstrument.