KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann Linde (S):
Mats Green frågade mig om jag bedömer att vi kunde ha gjort något annorlunda i Utrikesdepartementets hantering av ärendet. Låt mig inledningsvis betona att dödsfall utomlands är bland de känsligaste fall som Utrikesdepartementet har att hantera inom ramen för det konsulära uppdraget. Jag kan försäkra att vi alltid försöker att ge den hjälp och det stöd som är möjligt att ge i det enskilda fallet.
I varje fall görs det noggranna bedömningar av vilka möjligheter Utrikesdepartementet har att bistå. Jag vill också understryka att vi alltid verkar för en konsekvent och rättssäker hantering, oavsett hur mycket uppmärksamhet eller offentlighet det enskilda fallet får, och att vi alltid tar våra kontakter med anhöriga på största allvar.
Utrikesförvaltningen hanterar omkring 1 800 dödsfallsärenden per år i utlandet. Vi har således stor erfarenhet av den praktiska hanteringen och av att föra samtal med anhöriga som är i sorg och chock efter att ha mist en närstående.
Vår konsulära service utgår från det svenska konsulära regelverket och ska ges på ett konsekvent, likvärdigt och rättssäkert sätt oavsett var i världen man befinner sig. Jag kan försäkra Mats Green att vi tar vårt konsulära uppdrag på stort allvar och att vi arbetar professionellt och i enlighet med gällande regelverk och riktlinjer. Jag förstår att Mats Green värnar om de närstående och har en omsorg om deras väl.
Tro mig: Det har jag också. Det är dock viktigt att nämna något om hur vi kan delge uppgifter till allmänheten i konsulära ärenden. Det kan konstateras att sekretess gäller för uppgifter i konsulära ärenden om det kan antas att den enskilde eller någon närstående lider skada eller men om uppgiften röjs. Detta omfattar även avlidna personer.
Det är anledningen till att vi som regel inte kan uttala oss om eller kommentera enskilda ärenden i detalj, och det gäller också i detta fall. Fru talman! Jag vill understryka att Mats Greens påstående att jag i min tjänsteutövning inte agerar är fel.
Jag vill understryka att mitt departement, Utrikesdepartementet, har agerat vid ett flertal tillfällen genom att påpeka vikten av att dödsfallsärenden hanteras skyndsamt och att omständigheterna utreds för företrädare för Dominikanska republiken. Vi har tagit upp detta både på plats i Dominikanska republiken och med ambassadören här i Stockholm, även på senare tid, och vi kommer att fortsätta att göra det.
Ann Linde (S):
Jag vill återigen betona, som jag gjorde inledningsvis, att dödsfall utomlands är bland de känsligaste fall som Utrikesdepartementet har att hantera inom ramen för det konsulära uppdraget. Hanteringen av dessa fall sker alltid skyndsamt i samarbete med våra utlandsmyndigheter och med ansvariga handläggare vid UD:s konsulära enhet.
Vid dödsfall, liksom vid andra akuta fall, ger vi konsulärt bistånd när det behövs, dygnet runt, alla årets dagar. UD har en stor vana vid att möta anhöriga som är i sorg och chock efter att ha mist en närstående. Jag kan försäkra Mats Green att vi tar vårt konsulära uppdrag på stort allvar. Vi arbetar professionellt och i enlighet med gällande regelverk och riktlinjer.
Samtidigt är det viktigt att klargöra att det finns omständigheter som faller utanför det konsulära uppdraget. Utrikesdepartementet kan exempelvis inte granska obduktionsprotokoll eller polisrapporter. Det är en uppgift för rättsvårdande myndigheter. Vi kan inte heller agera juridisk rådgivare eller ombud åt enskilda eller ingripa i ett rättsligt förfarande utomlands.
Detta hindrar oss dock inte från att genom våra diplomatiska kontakter i vissa särskilda fall understryka att Sverige förväntar sig en skyndsam hantering där alla omständigheter utreds. Så har vi också gjort i dessa fall i våra kontakter med företrädare för Dominikanska republiken, och det kommer vi att fortsätta göra.
Ann Linde (S):
David Josefsson har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att garantera att svenska journalister ska kunna arbeta obehindrat utan att ta emot hot från utländsk ambassadpersonal baserad i Stockholm. Regeringen och Regeringskansliet för en löpande dialog med de utländska ambassaderna i Stockholm. I denna dialog betonar vi regelbundet att yttrande- och tryckfriheten är grundlagsskyddad i Sverige.
Vi framför även att journalisters arbete är en viktig del av demokratin och det demokratiska samtalet, både i Sverige och utomlands. Utrikesdepartementet har exempelvis nyligen informerat den diplomatiska kåren i Stockholm om regeringens demokratisatsning Drive for Democracy.
Ett av demokratisatsningens fokusområden är yttrande- och mediefrihet, och vid mötet med den diplomatiska kåren lyftes att oberoende medier är en av demokratins hörnstenar. Enligt Wienkonventionen om diplomatiska förbindelser åligger det utländska diplomater i Sverige att iaktta svenska lagar och författningar.
Detta innefattar även en skyldighet att respektera de grundläggande rättigheter som gäller här, inklusive yttrande- och tryckfriheten. Som jag framförde i mitt svar på David Josefssons skriftliga fråga är det självfallet helt oacceptabelt att en ambassad gör hotfulla uttalanden mot en journalist. Vi kommer även fortsättningsvis att påpeka för utländska ambassader i Sverige att journalister har rätt att utföra sitt arbete fritt.
När det gäller specifikt Kinas ambassadör har vi vid ett flertal tillfällen framhållit att vi förutsätter att ambassaden respekterar svenska lagar och regler. Detta innefattar att respektera de grundläggande rättigheter som gäller här, inklusive yttrandefriheten. Den som anser sig vara utsatt för en brottslig handling bör polisanmäla detta. Regeringen fortsätter att noggrant följa utländska diplomaters agerande i Sverige och vidtar åtgärder när det är nödvändigt.
Ann Linde (S):
Sverige har en lång historia av grundlagsskydd för tryck- och yttrandefrihet. Enligt internationella mätningar tillhör Sverige de länder i världen som har störst pressfrihet. Journalister i Sverige kan och ska kunna arbeta fritt och på ett oberoende sätt publicera artiklar och reportage i svenska medier. Oberoende medier är en central del av den svenska demokratin.
Sedan länge råder fri debatt och åsiktsbildning i landet. Publiceringar i eller utanför medierna ska naturligtvis kunna både kritiseras och diskuteras. Även utländska diplomater ska kunna framföra sina ståndpunkter i Sverige. Yttrandefriheten tillkommer även till exempel ambassadörer.
Enligt Wienkonventionen om diplomatiska förbindelser ingår det i en diplomats uppgifter att i den mottagande staten tillvarata den sändande statens och dess medborgares intressen inom de av folkrätten medgivna gränserna. En diplomat ska också främja förbindelserna mellan den sändande staten och den mottagande staten. Att utländska diplomater förmedlar sina uppfattningar i olika sammanhang är därför naturligt.
Otillåtna påtryckningar för att stoppa eller ändra publiceringar i fria och oberoende medier är dock alltid oacceptabla. Som jag redogjort för i tidigare svar är alla i Sverige, också utländska diplomater, skyldiga att respektera svenska lagar och regler. Detta framgår uttryckligen av artikel 41 i Wienkonventionen.
På motsvarande sätt är svenska diplomater utomlands skyldiga att respektera den mottagande statens lagstiftning i länder där de verkar. I vår dialog med utländska ambassader framhåller vi återkommande skyldigheten att respektera svensk lagstiftning, inklusive skyddet för yttrandefriheten. Utrikesdepartementet tillhandahåller även information till de utländska ambassaderna om svenska lagar och regler. Det kommer vi att fortsätta att göra.
De utländska ambassadernas närvaro och verksamhet är viktig för våra bilaterala relationer. Det diplomatiska utbytet i Stockholm mellan Sverige och andra länder underlättar för samarbete på flera områden. Genom de utländska ambassaderna har Sverige en viktig kanal för att föra fram våra utrikespolitiska prioriteringar, inte minst rörande mediers oberoende. Vi har ett grundläggande intresse av att hålla kanalerna för dialog öppna.
Det är viktigt att kunna föra en dialog med andra länder även om frågor där vi har olika uppfattningar, inklusive frågor om yttrandefrihet. Jag kommer att fortsätta att lyfta frågorna om mediers roll för demokratin i våra bilaterala kontakter.
Ann Linde (S):
Tack till David Josefsson, som tar upp de viktiga frågorna om journalisters möjligheter att verka och att det inte är acceptabelt att hota journalister i Sverige! Sverige har länge haft en stark röst i frågor om yttrandefrihet och mediers oberoende. Vi har satt frågan om journalisters säkerhet i fokus i flera olika internationella organ.
Vi arbetar aktivt med att stärka ansvarsutkrävande för hot och andra typer av trakasserier mot utövare av yttrandefriheten. Regeringen kommer att fortsätta att lyfta fram vikten av yttrandefrihet i våra bilaterala kontakter med andra länder och i internationella forum. Vi kan aldrig acceptera att hot riktas mot journalister för att de gör sitt viktiga jobb.
Och vi kommer att fortsätta att påpeka för utländska ambassader i Sverige att journalister har rätt att utföra sitt arbete fritt. Om detta råder ingen tvekan. Rätten till yttrandefrihet, pressfrihet och mediers oberoende är grundstenar i regeringens arbete för de mänskliga rättigheterna och kommer så att förbli.
Ann Linde (S):
Jag är helt överens med Amineh Kakabaveh om att utvecklingen i Turkiet fortsätter att vara djupt oroande. Jag framförde detta mycket tydligt och vikten av respekt för mänskliga rättigheter och rättsstatens principer när jag träffade utrikesminister Çavusoglu i veckan. Oppositionspolitiker, journalister, fackföreningsmedlemmar och civilsamhällesaktivister sitter alltjämt frihetsberövade på otillbörliga grunder.
Så sent som i september gjordes ytterligare arresteringar av oppositionspolitiker. Detta har regeringen tydligt och offentligt flera gånger kritiserat. I våra samtal med företrädare för Turkiet betonar vi tydligt att en fri opposition, respekt för mänskliga rättigheter och rättsstatens principer är en förutsättning för ett demokratiskt samhälle.
Vår kritik gäller inte minst situationen för det prokurdiska oppositionspartiet HDP och dess förre partiledare Selahattin Demirtas och Figen Yüksekdag. Vi kräver deras frigivning - vilket jag nu återigen officiellt säger i denna kammaren - och har framfört det i olika sammanhang. Det är också en förutsättning för att kunna utveckla Turkiets relation med EU.
Jag nämnde den utsatta situationen för folkvalda representanter, och särskilt kurdiska politiker, människorättsförsvarare, minoriteter och fackliga företrädare. Jag framförde också att den svenska regeringen ser allvarligt på de frihetsberövanden som har gjorts. Som jag nämnde träffade jag i Ankara också partiledarna för HDP, Mithat Sancar och Pervin Buldan och CHP:s partiledare Kemal Kılıçdaroglu.
Vi diskuterade bland annat oppositionspolitikernas mycket utsatta situation och de många frihetsberövanden som har skett. Jag framförde Sveriges stöd för att vi med fredliga och demokratiska medel ska kunna påverka utvecklingen i Turkiet. Jag träffade också representanter för civilsamhällets organisationer på en rad områden.
Det var facket, kvinnoorganisationer, organisationer för hbtq-personer och advokatorganisationer. Deras berättelser är väldigt upprörande att lyssna till. Också genom vår ambassad och vårt generalkonsulat i Istanbul visar vi solidaritet med och stöd för oppositionspolitikerna och MR-försvararna. Det gör vi exempelvis genom att vi bevakar rättegångar.
Vi har också medverkat för att andra länder ska uppmärksamma de fallen och närvara vid rättegångar. Vi har i olika sammanhang krävt deras frigivning. Jag har också i EU-sammanhang uppmärksammat de förundersökningar som har inletts mot politiker och personer som har kritiserat Turkiets militära offensiv i nordöstra Syrien.
Ann Linde (S):
I den här frågan har vi helt olika syn. Sverige och EU anser att PKK är en terroristorganisation. Den har varit terroristklassad sedan 2002 med sanktioner. Det finns inte en chans att Sverige skulle driva frågan att ta bort PKK från listan. Men vi ser allvarligt på Turkiets agerande i landets närområde. Turkiet rör sig allt längre bort från EU och de internationella åtagandena.
Jag skulle vilja säga någonting om Turkiets agerande i Irak och Syrien. Vi, både EU och Sverige, har fördömt Turkiets militära offensiv i det kurdiskdominerade nordöstra Syrien under hösten 2019. Den orsakade stort lidande. Den gav möjlighet för Daish att se att detta har spelat dem i händerna.
De kurdiska grupperna och de minoriteter som finns i området, assyrier, syrianer och yazidier, måste skyddas. Vi vill se ett turkiskt tillbakadragande, och det har jag också inskärpt både i mitt möte med min turkiske motpart och offentligt på en presskonferens i Ankara.
Den turkiska militära offensiven i norra Irak har fått allvarliga konsekvenser för civila i området och för den regionala säkerheten. Därför är det viktigt att Turkiet agerar i enlighet med folkrätten och i full respekt för Iraks suveränitet.
Europeiska rådet gjorde vid sitt möte den 1-2 oktober klart att om Turkiet agerar konstruktivt för att stoppa olaglig verksamhet i östra Medelhavet som påverkar Grekland och Cypern ska rådet anta en positiv politisk agenda i relationen mellan EU och Turkiet. EU har samtidigt beredskap att använda alla tillgängliga medel om Turkiet fortsätter att agera proaktivt och i strid med folkrätten.
Jag framförde detta till min turkiske kollega och sa att Sverige vill se en nedtrappning av det spända läget i östra Medelhavet. Vi delar den oro som EU:s höge representant har haft i frågan. Det är motstridiga signaler som nu kommer från Turkiet, och det är givetvis inte bra. Vi vill se en utveckling i riktning mot dialog och avspänning. Vi måste ha en fredlig dialog i enlighet med internationell rätt.
Men om EU:s dialog med Turkiet inte skulle ge resultat är vi beredda att överväga ytterligare åtgärder mot Turkiet.
Ann Linde (S):
Som jag sa tidigare har interpellanten och Sverige och regeringen inte samma syn på PKK. Vi anser att de ska vara kvar på sanktionslistan för begångna terrorbrott. Men jag delar som sagt interpellanten Amineh Kakabavehs stora oro för den försämrade situationen i Turkiet, inte minst när det gäller massavskedanden, massarresteringar och kränkningar av mänskliga rättigheter.
Yttrande- och mediefrihet, politisk opposition och en välfungerande rättsstat är förutsättningar för att man ska kunna ha ett inkluderande och demokratiskt samhälle. Detta har jag också framfört i Turkiet. I Sveriges kontakter med Turkiet kommer regeringen att oförtröttligt fortsätta att kräva att mänskliga rättigheter respekteras. Det finns ingen militär lösning på konflikten i Syrien.
Detta gäller oavsett om vi väljer att titta på Turkiets agerande i nordöstra Syrien eller på konflikten i sin helhet. Det enda sättet att få slut på våldet och skapa en hållbar fred i landet är genom en FN-ledd politisk process. Sverige kommer att fortsätta att följa och agera på utvecklingen i nordöstra Syrien.
Vi kommer också att fortsätta att bidra till att lindra det lidande och den nöd vi ser i Syrien och i drabbade grannländer. Vi gör detta genom vårt omfattande humanitära bistånd till den regionala Syrienkrisstrategin, som nu uppgår till 1,8 miljarder svenska kronor.
Ann Linde (S):
Markus Wiechel har frågat mig varför Sveriges regering har låtit bli att följa riksdagsbeslutet om att erkänna folkmordet 1915, vad regeringen menar med att frågan är oerhört komplex samt om jag står fast vid ordvalet att det som skedde var ett massövergrepp. Det råder ingen tvekan om att det begicks fruktansvärda övergrepp mot den armeniska folkgruppen och andra minoriteter i det sönderfallande Osmanska riket.
Skildringar från 1915 vittnar om skoningslös grymhet. Om detta råder inga som helst tvivel. Jag har stor respekt och förståelse för frågan och det engagemang den väcker. Vi följer frågan kontinuerligt.
Regeringen gav 2015 Stockholm Centre for International Law and Justice i uppdrag att undersöka förhållningssätt och benämningar till historiska massövergrepp. Deras rapport visar att regeringsuttalanden som fastställer historiska fakta i anslutning till historiska massövergrepp inte är helt oproblematiska.
Frågor om hur en regering bör benämna massövergrepp i det förflutna är komplicerade och innehåller flera rättsliga och politiska aspekter. Efter Förintelsen har internationella domstolar, såvitt känt, endast betecknat brott i Rwanda och forna Jugoslavien som folkmord. Detta är anledningen till att ytterst få regeringar gör uttalanden om de historiska massövergreppen.
Jag vill påminna om att den svenska regeringens förhållningssätt inte skiljer sig från de flesta andra regeringars agerande i EU. Endast fyra regeringar har officiellt uttalat sig om hur händelserna 1915 ska betecknas, detta trots att det i många EU-länder finns resolutioner i parlamenten. Detta visar på komplexiteten i frågan.
Ordet massövergrepp är ett samlingsbegrepp för mycket allvarliga övergrepp och kränkningar av mänskliga rättigheter. Motsvarande begrepp på engelska är mass atrocities. Detta språkbruk är vedertaget för att beskriva denna typ av händelser och handlar inte om att förminska de fruktansvärda dåd som begicks 1915. Det är viktigt att vi minns och lär oss av de mörka kapitlen i vår historia för att förhindra upprepning.
Frågan om massövergreppen i det sönderfallande Osmanska riket bör hanteras på ett sätt som främjar dialog. Från regeringens sida är detta arbete på intet sätt avslutat.
Ann Linde (S):
Jag har full förståelse för att det här, precis som Markus Wiechel säger, är en fråga som är väldigt viktig för många, inte minst många som bor och lever i Sverige. Låt mig vara tydlig med att regeringen aldrig har förminskat eller förnekat det obeskrivliga lidande som armenier och andra folkgrupper, till exempel assyrier/syrianer, kaldéer och greker, utsattes för i det sönderfallande Osmanska riket.
Både dåtida rapporter från till exempel svenska ambassaden i Konstantinopel och nutida forskning vittnar om ett ofattbart stort antal människor som mördades, deporterades eller tvingades på flykt från sina hem. En betydande del av Osmanska rikets kristna befolkning mördades urskillningslöst. Skildringarna av det som hände är förskräckliga. Detta är historiska fakta kring vilka det inte råder några tvivel.
Vi måste dra lärdom av historien och se till att dessa brott aldrig upprepas. Regeringen strävar efter rättvisa för alla som har drabbats och fortsätter att drabbas av väpnade konflikter och massövergrepp. Tillgång till rättvisa och ansvarsutkrävande utgör tydliga prioriteringar i vår utrikespolitik. Dessa ambitioner präglar vårt arbete i internationella och mellanstatliga organisationer som EU, FN och OSSE.
Sverige är också sedan grundandet av Internationella brottmålsdomstolen, ICC, en stark förespråkare för domstolen och dess uppdrag. Grundandet av ICC innebar ett genombrott för mångåriga internationella ansträngningar för att säkra individuellt ansvarsutkrävande för allvarliga internationella brott. Det är domstolarnas uppgift att avgöra om någon har gjort sig skyldig till brott.
I vissa fall, som i Rwanda och forna Jugoslavien, har massövergrepp i modern tid efterföljts av omfattande rättsutredningar, och internationella domstolar har betecknat brotten som folkmord. Vad gäller massövergreppen i Osmanska riket finns det ingen internationell domstol eller tribunal som har jurisdiktion över händelserna. Frågor om rättsligt ansvar är svåra när mer än 100 år har passerat.
Det här är viktiga skäl till vårt ställningstagande och säkerligen också en anledning till att det är så få regeringar som gör det officiella uttalandet, trots att ett antal parlament, inklusive den svenska riksdagen, har uttalat sig i frågan. Endast fyra regeringar i EU har officiellt uttalat sig om hur händelserna 1915 ska betecknas.
Regeringens förhållningssätt skiljer inte ut sig, vare sig från våra nordiska grannländer eller från de flesta EU-länder.
Ann Linde (S):
Som jag sagt i mina tidigare inlägg är det en mycket komplicerad fråga. Regeringen tar också det här på största allvar och följer frågan kontinuerligt. Det var därför regeringen under förra mandatperioden beställde en fördjupad studie, för att undersöka förhållningssättet till och benämningar av historiska massövergrepp. Studien visar att regeringsuttalanden som fastställer historiska fakta inte är helt oproblematiska.
Begreppet massövergrepp är ett samlingsbegrepp för mycket allvarliga övergrepp och kränkningar av mänskliga rättigheter. Ordet användes bland annat i den utredning som gjordes på regeringens uppdrag under förra mandatperioden. Regeringen har konsekvent använt det här ordet under de två mandatperioderna. Det är ett begrepp som speglar omfattningen av och allvaret i de fruktansvärda händelser som vi talar om. På engelska heter det alltså mass atrocities.
Det som Markus Wiechel hänvisar till kallar man i så fall för mass abuses. Det är två helt skilda saker. Vad jag vet använder man inte mass abuses i internationell rätt. Det gör man däremot med mass atrocites. Det är främst historiker och andra forskare, inte politiker, som ska beskriva vad som har skett i historien och hur olika händelser bör benämnas.
Det är viktigt att vi står upp för den akademiska friheten och låter historiker och forskare dra sina egna slutsatser och göra sina benämningar. Fri forskning och fritt kunskapssökande är nödvändigt för att skapa förståelse för offren för övergreppen och skapa bättre förutsättningar för att förhindra att nya övergrepp sker. Regeringen välkomnar oberoende forskning och andra initiativ som främjar ökad kunskap om historiska massövergrepp.
I frågan om massövergreppen i Osmanska riket är en viktig aspekt att de som i dag berörs av eller berör händelserna förhåller sig till frågan på ett ansvarsfullt sätt. Under mitt besök i Ankara i oktober förra året framförde jag direkt till Turkiets utrikesminister Çavusoglu att vi alla har ett ansvar för att dra lärdom av vår historia.
Regeringen vill främja förståelse och dialog i dessa länder, inte minst i Turkiet och mellan Turkiet och Armenien. Det sker genom olika former av insatser, i bilaterala dialoger, genom EU och andra multiforum och genom forskningsfrämjande. Från regeringens sida är detta arbete på intet sätt avslutat.
Under 2018 gav vi till exempel stöd till Armenia-Turkey Normalisation Process, ett projekt som främjar dialog och samverkan mellan armeniska och turkiska civilsamhällesorganisationer och som också finansieras av EU. Ett annat exempel är vårt stöd till Hrant Dink Foundation, som bland annat har bidragit till att etablera det första armeniska institutet i Turkiet och som arbetar för dialog och samförstånd mellan turkar och armenier.
Så sent som förra året stödde vi ett av organisationens projekt med 200 000 kronor.