Lars Elinderson (M):
Jag vill börja med att instämma i det som Billy Gustafsson sade inledningsvis, att detta är en principiellt viktig fråga. Det är synd att den inte väcker lika stor uppmärksamhet nu som den gjorde när vi slöt Lissabonfördraget.
Det var en av de centrala frågorna beträffande hur det nationella inflytandet över EU och EU:s olika organ skulle lyftas fram. Förutom att debatten äger rum efter partiledardebatten är det kanske enigheten i dessa frågor, både i utskottet och i riksdagen liksom i det svenska samhället i dess helhet, som gör att frågan i sig inte blir speciellt dramatisk.
Men om vi ser till den långsiktiga utvecklingen tror jag dock, precis som Billy, att det är viktigt att följa upp konsekvenserna av subsidiaritetsgranskningen, alltså huruvida det över åren sker en kompetensförflyttning mellan de nationella parlamenten och EU:s centrala organ. Det yttersta ansvaret för att föra Sveriges talan i EU ligger naturligtvis hos regeringen genom Europeiska rådet och indirekt genom kommissionen.
Framför allt gäller det de områden där EU har exklusiv beslutanderätt, till exempel tullunionen, vissa konkurrensregler och den gemensamma handelspolitiken. För övriga områden är befogenheten delad mellan EU och medlemsländerna.
Det gemensamma på dessa områden syftar till att harmonisera och samordna lagstiftning och regelverk för att underlätta den fria rörligheten och integrationen mellan enskilda medlemsländer och medborgarna.
Enligt subsidiaritetsprincipen ska unionen på de områden där EU inte har exklusiv befogenhet "vidta en åtgärd endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av de enskilda medlemsstaterna". Det är det som de nationella parlamentens subsidiaritetsprövning handlar om.
Som Billy var inne på har de tidigare granskningarna framför allt varit kvantitativa. Konstitutionsutskottet har mätt och redovisat antalet granskningar fördelat på olika utskott inom skilda ämnesområden.
Vi har också granskat den modell som har tillämpats, avgränsning mellan subsidiaritets- och proportionalitetsprincipen, den omtalade tidsfristen, kommissionens motiveringar och informationsutbytet mellan de enskilda parlamenten bland annat genom informationsdatabasen IPEX.
Att göra en kvalitativ bedömning av tillämpningarna av subsidiaritetsprincipen och huruvida de påverkar till exempel kompetensfördelningen mellan EU och medlemsstaterna är en svårare process. Utskottet lyfter i betänkandet fram några reflexioner från årets granskning. Jag ska avsluta med att kommentera tre av dessa.
Flera utskott har i sina yttranden framfört synpunkter på att riksdagen i likhet med andra länders parlament borde införa någon form av urval av vilka utkast till lagstiftningsakter som ska prövas. Utskottet har enhälligt uppfattningen att övervägande skäl talar för att behålla den nuvarande ordningen, som Billy Gustafsson var inne på.
Även om riksdagsordningen ställer krav på att samtliga utkast till lagstiftningsakter ska prövas i utskotten finns det inget som hindrar att någon form av förenklad behandling används, till exempel en sådan som trafikutskottet tidigare använt sig av. Men vi är eniga om att vi bör ha kvar principen att alla lagstiftningsärenden ska prövas.
Finansutskottet, skatteutskottet och justitieutskottet påpekar att tillämpningen av subsidiaritetsprincipen är svår när förslagen utgör en del i ett större lagstiftningsprojekt. Billy Gustafsson var också inne på detta. Det gäller till exempel inom finansmarknadsområdet och den ekonomiska monetära politiken inom unionen.
Även om prövningen av de enskilda delarna inte föranleder någon erinran av subsidiaritetsskäl innebär det samlade utfallet inom dessa områden att lagstiftningen på EU-nivån har stärkts på bekostnad av den nationella beslutskraften.
När EU-lagstiftning beslutas på ett område blir utrymmet för nationell lagstiftning i motsvarande mån mindre, och EU:s kompetens ökar inom de aktuella områdena. En samlad bedömning skulle därför eventuellt ha gett ett annat utslag i subsidiaritetsfrågan. Det är viktigt att fortsatt lägga tid på att studera den frågan.
Skatteutskottet har på samma sätt påpekat att det sker en rejäl kompetensöverföring om två förslag som utskottet under 2011 lämnat utlåtande om genomförs.
Justitieutskottet konstaterar att det samarbete som finns inom EU på straffrättens område när det gäller gränskontroll också innebär att den nationella kompetensen förs över till EU, vilket i många fall är nödvändigt för att uppnå ett effektivt samarbete på området.
KU betonar mot denna bakgrund vikten av att uppmärksamma den samlade effekt som olika förslag kan ha, vilket kan vara svårt att överblicka vid subsidiaritetsprövningar av enskilda förslag. Herr ålderspresident!
Näringsutskottet har i sitt yttrande till KU framfört att man anser att rutiner bör införas för att följa upp hur riksdagens invändningar mot subsidiaritetsprincipens tillämpning har tillgodosetts i den antagna lagstiftningen, det vill säga i nästa steg i lagstiftningsprocessen. Konstitutionsutskottet delar denna uppfattning. I dag saknas sådana fasta rutiner för informationen när lagstiftningen väl har antagits.
Den så kallade Lissabonutredningen ansåg att det åligger de enskilda utskotten att bevaka den fortsatta lagstiftningsprocessen. Även om det formellt sett är utskottens uppgift anser konstitutionsutskottet att det vore bra om det fanns ett stöd för utskotten som kunde ske i en mer systematisk uppföljning centralt i Riksdagsförvaltningen. Med detta, herr ålderspresident, ställer jag mig bakom anmälan i konstitutionsutskottets betänkande.