KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunilla Carlsson (S):
Jag tycker att det är sorgligt att höra försvarsministern i den här debatten. Och jag tycker att det är ännu sorgligare att han inte ens tittar på mig under tiden som vi debatterar. Han svarar över huvud taget inte på de frågor som jag ställer till honom. Är det anledningen till att man har lagt ihop de här två interpellationerna, att man enbart ska kunna svara den ena interpellanten på hans frågeställningar och bara ignorera de frågor som jag ställer till ministern?
Jag tycker att det är anmärkningsvärt att man kan hantera frågorna på det sättet. Den här frågan har, precis som Peter var inne på, varit uppe tidigare, senast under förra mandatperioden. Leni Björklund tog den här frågan på allvar och såg till att det faktiskt fortsättningsvis fanns försvarsmusik i hela landet.
Jag undrar om försvarsministern - nu kan du ju använda sista inlägget till att svara på de frågor som jag har ställt innan också - har varit i kontakt med sina borgerliga kolleger i riksdagen. De tycker nämligen likadant som jag, och de tycker precis likadant som Peter. Det är inte bara vi som slåss för våra hembygder eller för försvarsmusiken. Det gör även moderata riksdagsledamöter. Ett flertal motioner har väckts under allmänna motionstiden.
Kanske kan försvarsministern läsa igenom dem. Jag hoppas verkligen att regeringen tar den här frågan på största allvar och agerar nu. Om drygt en månad har Göteborg Wind Orchestra inte längre några anslag från Försvarsmakten. En professionell blåsarsymfonisk orkester riskerar att försvinna på grund av en försvarsminister som inte vågar ta frågan på allvar.
Vad tänker försvarsministern nu göra? Tänker han fortsätta att sitta tyst bredvid och se hur Försvarsmakten raderar bort de två sista professionella blåsarsymfoniska orkestrarna i Sverige?
Gunilla Carlsson (S):
Tack så jättemycket för svaret, miljöministern! Denna interpellation har sin grund i min egen hemkommun, som du förstår är Göteborg. Precis som många andra städer - det är inte bara Göteborg som lever med denna fråga - har vi fått ett ökat problem med nedskräpning. I centrala delar av staden, i parker, vid havet och vid våra sjöar samlas folk.
Man äter sin lunch utomhus, man grillar, man tar med sig kaffe när man går till jobbet eller skolan och så vidare. Göteborgarna och även turisterna har börjat använda staden som ett gemensamt vardagsrum där man träffas, umgås och har trevligt tillsammans. Det är positivt - det tror jag att vi tycker allihop här i kammaren - att man träffas ute och sitter ute när solen skiner. Det är helt underbart.
Det är dock tyvärr också så att alltför många lämnar kvar sitt skräp. Vi ser att det ligger mycket skräp ute på våra stränder, i våra parker och i städerna. Det ligger pizzakartonger och inte minst grillar - engångsgrillarna är ett allt större problem. Bara i Göteborg har skräpmängden ökat med 24 procent sedan 2009.
Det är en ganska kort tid och ändå så mycket mer skräp. Man får lägga mer av kommunens resurser för att hålla detta i ordning. Jag ställde egentligen denna interpellation till justitieminister Beatrice Ask, men det är miljöministern som har fått uppdraget att svara. Det känns som ett positivt svar från miljöministern, och jag är glad för det.
Jag håller med om att man ska jobba mycket med attitydförändringar. I Göteborg har man jobbat mycket just med detta, eftersom man ser att det är en så stor och viktig fråga. Man har bland annat ett samverkansprojekt som heter Trygg, vacker stad, där ett stort antal förvaltningar och bolag samverkar för att göra Göteborg tryggare, vackrare och renare.
Man har haft en kampanj som hette Tänk, där medborgare och stadens förvaltning, bolag och anställda har fått vara med i budskapet att vi borde vara rädda om vårt gemensamma vardagsrum. I svaret du ger, miljöministern, lyfter du fram miljöbalken.
Det är väldigt tydligt i miljöbalken att nedskräpning är förbjudet, men i realiteten är detta en ganska omständlig process om det nu ska drivas. Det kräver att en åklagare kopplas in. Följden är att nedskräpningen mycket sällan blir rapporterad och därigenom leder till någon påföljd. Det jag har lyft fram i min interpellation är alltså just: Hur kan man hitta ett bättre sätt?
Ordningsbot skulle kunna vara en variant, men då måste man ha en ändrad lagstiftning. Med miljöbalken är det en mycket längre process, och Åklagarmyndigheten säger egentligen att brottets straffskala hindrar att ordningsbot utfärdas utifrån miljöbalken.
Jag är också lite nyfiken på det miljöministern hänvisar till om att Regeringskansliet jobbar med en reform och med att hitta en lösning på detta. Hur långt har man kommit, och hur ser förslaget i så fall ut?
Gunilla Carlsson (S):
Vi är ganska överens i frågan, och det känns jättebra. Jag pratar för Göteborgs kommun som lägger ned väldigt mycket för att stävja nedskräpningen. Man sätter upp fler papperskorgar och har askkoppar överallt.
Det är jättebra att man inte röker inne på restaurangerna, men effekten blir att folk i stället fimpar på utsidan. Men man gör många insatser i Göteborg. Den turist- och evenemangsstad som Göteborg är gör att det är väldigt mycket folk där, vilket är bra, men ibland lämnar de en hel del skräp efter sig. Jag fick siffror på att vi lägger ned 90 miljoner i Göteborg på att hålla rent på våra gator och torg.
Det känns som att 90 miljoner kan vi göra så mycket roligare saker för i kommunen, inte minst satsa på en bättre välfärd. Jag ser fram emot och hoppas att det kommer ett bra förslag. Det finns en enig kommunstyrelse i Göteborg som trycker på i den här frågan, så det finns inga skiljaktigheter. Men vi måste hitta ett system som fungerar och som gör att man får känna av om man väljer att lägga ned sitt skräp på gatan eller i parken.
Tack så jättemycket för svaret; jag ser fram emot en bra lagstiftning på området.
Gunilla Carlsson (S):
Jag vill börja med att tacka utbildningsministern för svaret. Jag har ställt en fråga till utbildningsministern med anledning av det beslut som riksdagen tog under våren 2006 vad gällde folkbildningspropositionen Lära, växa och förändra . I den propositionen lyfte man fram det ekonomiska ansvaret för folkbildningen mellan staten, landstingen och kommunerna.
En enig riksdag - det är viktigt att poängtera - beslutade om just den punkten att man skulle ha en överläggning med Sveriges Kommuner och Landsting. Det här var under våren 2006, och som vi vet blev det ett regeringsskifte efter det. Utbildningsminister Björklund har varit minister med ansvar för folkbildningen under snart fyra år.
Jag har i flera kammaredebatter med borgerliga företrädare i kulturutskottet frågat vad som händer i den här frågan, och de har tyvärr inte kunnat ge mig något svar. Det blir ganska tydligt när jag nu har fått svaret från ministern, eftersom han inte verkar ha haft någon överläggning med Sveriges Kommuner och Landsting.
Men efter snart fyra år har han nyligen bjudit in Sveriges Kommuner och Landsting till överläggningar "i syfte att på ett mer övergripande plan fortsätta diskussionen om ekonomiska förutsättningar för och andra centrala frågeställningar rörande hur kommuner och landsting bidrar till att stärka folkbildningen", som han skriver i sitt svar.
Min fråga är: Varför har ministern inte gjort någonting tidigare utifrån det beslut som en enig riksdag tog våren 2006? Vad har ministern tänkt diskutera mer konkret med Sveriges Kommuner och Landsting? När kommer träffen att äga rum?
Gunilla Carlsson (S):
Tack, för svaret! Det är inte en dag för tidigt. Jag hade önskat att ministern hade gjort det här för flera år sedan, kanske redan hösten 2006 när Thomas Strand tog upp det i en interpellationsdebatt med ministern. Det är precis som du säger. Det är 45 procent i minskade anslag sedan 1991.
Men från och med 2009 är det också 80 kommuner som har budgeterat sänkta bidrag. I förra årets budget var det alltså 80 kommuner som budgeterade sänkta bidrag. Det är dessutom 15 kommuner som inte ger en enda krona till folkbildningen. De har ökat i antal. Tio av de här kommunerna ligger i Stockholm. Detta kan man också fundera på.
Vad är det som gör att man gör ett sådant ställningstagande, att man inte över huvud taget lägger några resurser på folkbildningen? Det tycker jag också att ministern ska ta med sig. Man har ett gemensamt ekonomiskt ansvar. Men man kan också titta på vad folkbildningen kan ge till ett samhälle, vilken resurs folkbildningen faktiskt är. Jag tror att vi här vet att folkbildningen är en del av den utveckling som det här landet står för.
Inte minst inom utbildningssektorn har man mycket att tacka folkbildningen för. Vi vet att vi har stora utmaningar i dag. Det är många människor som fortfarande står utanför och som inte känner sig delaktiga i samhället. Vi vet att folkbildningen är en väldigt bra aktör just när det gäller de grupperna. Den kan göra att det känns meningsfullt. Folkbildning kan göra att man växer som person och att man vågar och kan ta större utrymme i samhällsdebatten över huvud taget.
Jag skulle önska att ministern tog med sig den diskussionen. Det handlar om att vi faktiskt lyfter upp folkbildningen. Det finns säkert många politiker runt om i det här landet som inte själva har erfarenheter av folkbildning, som inte riktigt vet vad det är för någonting. Då är det lätt att i en budgetdiskussion säga: Ja, men de där pengarna kan vi lätt stryka. Då inser man inte vad det är man stryker bort i ett samhälle.
Jag skulle önska att ministern tar med sig detta även i de här diskussionerna. Sedan förstår jag att det är jättetufft ute i kommunerna. De har en tuff ekonomisk situation, inte minst efter snart fyra år med en borgerlig regering som har gjort att de har fått minskade anslag och också ökade utgifter. Inte minst har det blivit en ökad arbetslöshet och fler med socialbidrag. Det gör naturligtvis att de har en tuff situation vad det gäller ekonomin.
Jag ställer mig återigen frågan: Varför har ministern dröjt så länge med att bjuda in till den här dialogen? De här siffrorna har ju inte kommit det senaste året, utan minskningen är en trend som har pågått under många år. Varför har man då inte gjort det som riksdagen faktiskt beslutade redan under den förra mandatperioden och bjudit in till den här dialogen? Jag tror att jag ställde frågan tidigare: När är det tänkt att den här dialogen ska äga rum?
Det är lite spännande, inte minst för mig och Thomas Strand som har följt den här frågan. När tänker ministern träffa Sveriges Kommuner och Landsting för att diskutera den här frågan?
Gunilla Carlsson (S):
Jag vill tacka för den här debatten med ministern. Jag hoppas verkligen att vi ser en lösning i den här frågan. Det är precis som du säger. Vi hade en socialdemokratisk regering i tolv år, men det var också under socialdemokratisk regering som den här propositionen kom fram. En punkt i den propositionen var just att man såg behovet av att stärka upp diskussionen med Sveriges Kommuner och Landsting. Det är precis som du säger.
Vi har ingen delad åsikt om det kommunala självstyret eller landstingen. De ska naturligtvis ha det självstyret. Vi måste ändå ta ett gemensamt ansvar. Vi behöver ha den diskussionen. Därför hade man med det i den proposition som den socialdemokratiska regeringen lade fram under den förra mandatperioden. Jag tycker att det är lite olyckligt att det har behövt ta fyra år innan ministern har bjudit in till det här samtalet med Sveriges Kommuner och Landsting.
Vi har ändå sett siffrorna som har dalat ned allteftersom. Bara att minska anslaget med närmare 50 procent sedan 1991 känns inte bra med tanke på hur viktig folkbildningen och dess verksamhet är ute i kommunerna. Vi gör också satsningar från socialdemokratiskt håll.
Vi ökar på vad det gäller resurserna ut till folkhögskolorna för att de ska jobba med utbildning för inte minst ungdomar som nu står utanför arbetsmarknaden men också för vuxna. Det är en viktig del som man kan göra för att se till att arbetslösa får en möjlighet att ändra inriktning eller, som du själv sade, har man kanske inte lyckats så bra i skolan. Man kan få ytterligare en chans och kanske ytterligare en chans.
Jag tycker att det ska vara möjligt att få det. Vi socialdemokrater i Sverige tycker att man ska få nya chanser här i livet flera gånger.
Gunilla Carlsson (S):
Jag tackar kulturministern för svaret. Denna fråga blev också aktuell i och med kulturpropositionen. Det känns nästan som om vi har kulturdebatt utifrån kulturpropositionen, men den ska vi inte ha förrän i december. Dock kan vi få en försmak här. Det väcks alltid en massa frågor när det kommer en ny proposition. Det är riksdagen som ska fatta beslut om propositionen.
I propositionen skriver regeringen att man vill förtydliga den breda definitionen av vad en kulturtidskrift är. Regeringen skriver också att stödet i första hand bör gå till att främja utgivning av tidskrifter vars huvudsakliga inriktning är kulturell debatt och analys och presentation inom de skilda konstarternas område.
Det är just denna insnävning av begreppet kulturtidskrifter som har lyfts upp och debatterats en hel del. Många ledande kulturskribenter kritiserar regeringen för att man vill snäva in definitionen.
Riksdagen har ännu inte fattat beslut. I förra veckan satt vi i kulturutskottet och skulle titta på skrivningar. Vad jag förstår har majoriteten inte riktigt bestämt sig.
Jag hoppas att man har blivit påverkad av den diskussion som förs i denna fråga och inte heller ställer upp på regeringens förslag i propositionen. Det vet vi dock inte ännu, för vi har inte sett skrivningarna på det.
I förra debatten sade kulturministern att man inte ska detaljstyra, men här detaljstyr man verkligen vilka kulturtidskrifter som ska få stöd.
Man snävar in begreppet och säger att det bara är de som skriver om ren kulturverksamhet. Har man i huvudsak samhällsdiskussioner och samhällsdebatter ska man inte få stöd.
Ser inte kulturministern en fara i den här snäva definitionen av vad en kulturtidskrift är när bara kulturbegreppet ska vara med och inte någon samhällsdiskussion? Kan det inte vara en fara för samhällsutvecklingen?
Gunilla Carlsson (S):
Man säger att man vill förtydliga vad begreppet kulturtidskrift bör innebära. Vi socialdemokrater är inte emot att man tittar över hur stödet ser ut, men vi är kritiska till att man vill snäva in begreppet. Det är det som frågan handlar om. Att man behöver titta över hur man ska fördela stöd ställer vi oss bakom.
Att man vill snäva in begreppet gör att vi reagerar. Det är inte bara vi som gör det. Många andra har också reagerat. Jag förmodar att också kulturministern har fått en och annan propå från skribenter och andra som ifrågasätter detta. Som Berit säger behöver vi mer debatt, inte mindre.
Risken med förslaget är att man minskar och stryper debatten om tidskrifterna inte får finnas kvar. Vad skulle vi ha för debatt i dag om inte Expo hade funnits? Det är en kulturtidskrift som verkligen behövs i dagens samhälle med allt fler främlingsfientliga diskussioner.
Det är anmärkningsvärt att man inte ser hela kadern av kulturtidskrifter som något positivt. Det är viktigt att ha kulturtidskrifter som handlar om konst och kultur och att man ser det som en del i det samtida offentliga samtalet och inte är rädd för dem som ibland kritiserar oss.
Kritik får vi ju också i diskussionen i kulturtidskrifterna. Vi är inte emot en generell översyn, men vi är kritiska till att man snävar in begreppet kulturtidskrift. Det handlar om yttrandefriheten.
Hur ska vi se till att vi har en yttrandefrihet och demokrati som gör att man har möjlighet att diskutera samhällsviktiga och samhällskritiska frågor? Är kulturministern beredd att säga: Nej, vi kommer inte att snäva in begreppet. Vi kommer att se till att kulturtidskrifterna även i framtiden kan få ta del av stöd från staten.
Gunilla Carlsson (S):
Bara för att vi ifrågasätter regeringens politik får vi tillbaka påståenden om att vi säger: Rör ingenting. Vi värnar bara det gamla. Det gör vi definitivt inte. Vi ser att man behöver förändringar. Vi har också sagt att vi gärna ser att man ser över stödet till kulturtidskrifterna.
Men det som vi vänder oss emot är just att man ska snäva in begreppet när det gäller vad en kulturtidskrift är och att man ska lägga över ansvaret på Kulturrådet att bedöma det. Även Kulturrådet reagerar precis exakt likadant som jag gör här i talarstolen. På Kulturrådet känner man sig rädd för hur man ska kunna sätta sig och göra en definition av vilka som ska vara kulturtidskrifter.
Precis det var reaktionen när propositionen kom. Då är det klart att det inte är så konstigt att det är många andra som reagerar exakt likadant. Det är det som min interpellation handlar om, nämligen att man vill snäva in kulturtidskriftsbegreppet.
Jag har frågat kulturministern hur hon ser på detta och om hon fortsättningsvis kan tänka sig att faktiskt ge stöd till kulturtidskrifter som också är en del av samhällsdebatten och som inte bara handlar om konst och kultur utan också för en samhällsdiskussion. Jag tror att det är jätteviktigt att vi faktiskt har det och att vi värnar det.
Det är det som frågan handlar om i dag. Sedan är det inte så lätt att på två minuter hinna besvara Christer Nylanders alla frågor. Jag har tidigare sagt att vi inte är emot att man ser över litteraturstödet och stödet till kulturtidsskrifter. Men den 14 december har vi debatt i kammaren om detta, och då har vi mycket mer talartid. Jag tror därför att vi tar upp detta då.
Gunilla Carlsson (S):
Ja, till slut lyfte Malin Löfsjögård fram tonnageskatten i sitt anförande. Det är en fråga som hela branschen och hela näringen lyfter fram som en av de viktigaste frågorna för att man ska kunna bedriva en bra verksamhet här i Sverige. Malin Löfsjögård lyfte fram att det var finanskrisen som gjort att man inte hade kunnat genomföra tonnageskatten.
Och om man inte hade gjort några satsningar hade det varit ännu fler som hade blivit av med sina arbeten inom branschen. Men det fanns ju ett enigt skatteutskott som sade att man måste jobba vidare med tonnageskatten, och det var 2007.
Det är många år sedan, och det händer ingenting från regeringens sida i den här frågan. Man hänvisar bara till att frågan bereds. Det är också så att finansministern vid flera tillfällen har sagt - och även Malin Löfsjögårds partikamrat här i kammaren sade det i debatten - att den här branschen har så bra förutsättningar ändå.
Är det den uppfattning som även Malin Löfsjögård har i dag? Det är intressant att veta om det är precis det som också Malin tycker om tonnageskatten.
Gunilla Carlsson (S):
Det var inte mycket till svar jag fick från Malin Löfsjögård om tonnageskatten. Den ligger väl långt ned i byrålådan. Frågan är om det är någon moderat finansminister som är intresserad av att genomföra någon. Jag känner mig väldigt tveksam till om det är det. En annan fråga som jag tog upp i mitt anförande gällde ett svenskt internationellt skeppsregister.
Samtliga borgerliga ledamöter, även Malin Löfsjögård, har varit ute och sagt att man gärna vill se ett införande av ett internationellt skeppsregister. Då undrar jag: Ställer du dig också bakom de förändringar som kommer att krävas, enligt det som Jonas Bjelfvenstam säger i utredningen? Man kommer att behöva göra förändringar i lagen om anställningsskydd, till exempel.
Risken är stor att man säger upp en stor del av de svenska sjömännen för att man vill anställa sjömän med sämre villkor. Men det handlar också om att man vill göra förändringar i medbestämmandelagen, vilket gör att de svenska fackliga organisationerna inte längre får förhandla för de sjömän som finns på svenska fartyg. Det här är någonting som har kritiserats.
Och Danmark, som har infört det här registret, har fått kritik för att man inte ställer upp på de konventioner som vi faktiskt har skrivit på från Sveriges sida. Det skulle vara intressant att få ett tydligt svar: Är det så att Moderaterna ställer upp på ett internationellt skeppsregister?
Gunilla Carlsson (S):
Jag satt länge och funderade på om inte klockan var så mycket att jag skulle gå hem och göra något annat. Men till slut kände jag att jag inte kunde låta bli att använda detta tillfälle för att ställa en fråga till Lars Tysklind. Han tog upp avtalet om svavelutsläpp i Östersjön.
Om inte jag har helt fel gjordes det en överenskommelse i oktober 2008 i det internationella organet IMO. Den svenska regeringen gjorde då ett avtal där man sade att man från och med den 1 januari 2015 skulle sänka gränsvärdet för svavelinnehållet i fartygsbränsle inom SECA-området.
Regeringens företrädare satt faktiskt där och tog beslutet. Inte förrän efteråt insåg man vad detta skulle innebära för den svenska sjöfarten. Det kan man fundera över när man från regeringens sida nu börjar agera.
Skulle man inte ha agerat innan man gjorde denna överenskommelse? I stället väntar man tills det egentligen är för sent. Jag skulle därför vilja ställa följande fråga till Lars Tysklind: Tycker du att regeringen har hanterat denna fråga på ett bra sätt?
Gunilla Carlsson (S):
Visst, vi kan vara överens om att det är jättebra att vi har tydliga klimatmål och att vi verkligen ser till att få ned utsläppen. Men att nu reagera från regeringens sida är jättebra. Nu ser vi nämligen konsekvenserna.
Det är dock ändå oroväckande att man sitter med representanter från regeringen, med förhandlare som går med på detta beslut, och man har inte gjort någon konsekvensanalys av beslutet innan man tar det. Det måste väl ändå vara fel sätt att agera. Jag skulle vilja passa på att ställa frågan om det internationella skeppsregistret till Lars Tysklind.
Man brukar lyfta fram att detta register krävs för att svensk sjöfart ska ha någon möjlighet att konkurrera på den globala marknaden, och får man inte igenom en sänkt bemanningskostnad kommer det att innebära att en stor del av våra svenskflaggade fartyg flaggar ut.
Det är intressant att se att ungefär 10-15 procent av kostnaderna är personalkostnad. Man kan fundera över om det är dessa 10-15 procent som gör att redarna inte klarar av att vara svenskflaggade, eller finns det någon annan tanke med att införa detta register?
Är det, som jag sade i mitt anförande, så att man faktiskt vill förändra anställningstryggheten för sjömännen? Vill man inte att de fackliga organisationerna ska ha möjlighet att driva talan för sina medlemmar och vara med och förhandla?
Är det samma register som Danmark har och som utredaren har lyft fram som Lars Tysklind förespråkar när han säger att han kan tänka sig ett skeppsregister?
Gunilla Carlsson (S):
Jag tar chansen när vi ändå diskuterar sjöfartsfrågorna. Annelie Enochson har ju varit ute i en del frågor inom de områden som vi diskuterar och håller bland annat fram tonnageskatten. När man lyssnar på henne här nu tänker man: Men sitter inte Kristdemokraterna i regeringen? Det låter nästan som att ni var ett oppositionsparti. Eller är det bara Annelie Enochson som är i opposition?
Det är ju faktiskt så att ni sitter vid regeringsmakten. I frågan om tonnageskatten hade du faktiskt kunna driva på dina egna företrädare i regeringen och sett till att de också hade infört tonnageskatten, som du pratar om vid flera tillfällen och skriver motioner om. Det är därför lite intressant att höra Annelie Enochson här i dag.
När vi hade en debatt häromveckan hade Annelie Enochson en motion som hon hade kunnat gå upp och prata för, men det gjorde hon inte heller. Om den här frågan nu är så himla viktig hade det varit klädsamt om hon hade försökt påverka regeringen i den här riktningen.