Per Lodenius (C):
Vi har i dag att ta beslut om hur public service ska finansieras i framtiden och hur public services oberoende kan stärkas. Ett oberoende public service är viktigt för vårt lands demokrati. För att vi ska ha en fungerande demokrati behöver vi som bor i landet vara engagerade och deltagande, inte minst för att bevaka och följa med i vad vi beslutsfattare på olika positioner beslutar och då också kunna vara med och påverka besluten.
För att kunna vara engagerad måste man också vara informerad. Därför behöver vi ha både public service och kommersiella medier, sida vid sida. En förutsättning för att vi ska ha en levande demokrati är att det finns tillgång till oberoende medier med resurser, möjligheter och kompetens att producera och visa granskande journalistik.
Public service har en särskild roll i detta medielandskap, nämligen som en aktör med stor integritet och som är oberoende av politisk styrning och kommersiella intressen. Detta är självklart en balansgång och ett uppdrag som hela tiden måste prövas och utvärderas. Public service finansieras i dag genom en avgift för de hushåll som har en tv-apparat.
Medielandskapet liksom tekniken utvecklas hela tiden och har under de senaste åren genomgått något som skulle kunna betecknas som en revolution. Att ta del av public services innehåll sker inte längre enbart via en fast tv-apparat i hushållet eller en radioapparat via FM-nätet. Nej, i dag tar man del av public service på många olika sätt och mer individualiserat än tidigare.
Man använder mobil, läsplatta eller dator och väljer själv när och var man ska ta del av utbudet. Man är inte längre bunden av en programtablå när man ska ta del av det program eller inslag som man är intresserad av. Detta innebär också att tv-avgiften som finansierar public service har spelat ut sin roll eftersom tv:n inte längre är en förutsättning för att ta del av utbudet.
Från att tidigare ha varit knutet till hushållets gemensamma tvapparat, anpassat efter programtablån, har tittandet och lyssnandet blivit en tydligare individuell angelägenhet. Därför är en individuell public service-avgift det naturliga steget att nu ta. Det är också något som Centerpartiet har önskat och drivit under en längre tid. Frågan som trots allt finns är varför jag ska betala fast jag inte ser på SVT eller lyssnar till Sveriges Radio.
Den frågan är viktig att lyfta fram. Mitt svar är egentligen detsamma som jag inledde mitt anförande med: Ett oberoende public service är viktigt för vårt lands demokrati. Även om du inte aktivt tar del av innehållet i public service fyller det en funktion för dig. Genom ett oberoende public services granskningar av makten och samhället värnas demokratin, till nytta för alla som bor här.
Den kultur och underhållning som public service-bolagen producerar och förmedlar ger också en bild av samhället och en möjlighet att stärka det. Samtidigt ger det också en möjlighet för olika grupper i vårt samhälle att få ta del av sin egen historia och kultur. Det är även en möjlighet att öka kunskapen och förståelsen. Public services breda uppdrag är en förutsättning för att också fortsättningsvis vara relevant i vårt samhälle och i det snabbt rörliga medielandskapet.
Här vill jag också särskilt lyfta fram UR, Utbildningsradion, som också Roland Utbult nämnde, som med sitt unika uppdrag att utbilda och bilda utgör en viktig del av public service. Den finansieringsmodell av public service som vi har i dag med en tvavgift är omodern. I grunden är det också en orättvis avgift. Den betalas per hushåll oberoende av hushållets storlek eller gemensamma inkomst.
Den är också knuten till tv-apparaten, vilket gör att jag även om jag väljer att inte ha en tv i mitt hem ändå har möjlighet att ta del av public services utbud via andra tekniska hjälpmedel. Dessutom är public service, som jag lyft fram tidigare i mitt anförande, viktigt för oss alla oberoende av om man tar del av dess utbud eller inte. Den public service-avgift vi i dag har att besluta om och som ska börja gälla från årsskiftet är därför en naturlig och riktig väg att gå.
Den innebär också att en ensamstående förälder kommer att betala hälften av vad man betalar med dagens avgift, medan en familj med två inkomster kommer att betala motsvarande dagens avgift. Ytterligare en aspekt i denna fråga är att vi i och med detta beslut underlättar för företagare. I dag kräver vi av tv-handlare att de ska rapportera in namn och adress till Radiotjänst på den de sålt en tv-apparat till. Genom den individuella public service-avgiften kommer detta inte längre att vara nödvändigt.
Fru talman! I utredningen som ligger till grund för regeringens förslag och utskottets beslutsunderlag om en långsiktig finansiering och stärkt oberoende för public service föreslår man att tillståndsperioderna för public service-företagen ska vara åttaåriga. Tanken är att tillståndsperioden ska inledas samma år som det hålls ordinarie riksdagsval. Genom denna utformning av tillståndsperioden stärks public service-bolagens oberoende.
Åtta år kan ses som en lång period för tillståndet, inte minst med tanke på den snabbt föränderliga mediemarknaden. Alternativet skulle dock vara ett fyraårigt tillstånd, vilket inte skulle trygga och stärka oberoendet. Åttaåriga tillståndsperioder ger alltså företagen förutsättningar att säkra långsiktighet och stabilitet, inte minst i en tid med många osäkra faktorer. Förutsättningen är såklart att det under tillståndsperioden finns en uppföljning av uppdragen.
Eftersom en förutsättning för de åttaåriga tillståndsperioderna är att de inleds samma år som det hålls ordinarie riksdagsval i Sverige och att nuvarande tillståndsperiod utgår 2020 innebär det att det inte fungerar med en åttaårig tillståndsperiod just vid detta tillfälle, alltså från 2020 - åtminstone inte om tanken är att tillståndsperioden därefter ska inledas i samband med att ordinarie riksdagsval ska hållas.
Detta innebär att kommande tillståndsperiod i stället bör vara sexårig för att 2026 övergå till åttaåriga tillståndsperioder. Regeringen föreslår i sin proposition att nästa tillståndsperiod, som inleds 2020, i stället ska vara tioårig för att sedan övergå i åttaåriga tillståndsperioder 2030.
Det är enligt min bedömning en alldeles för lång period, inte minst med tanke på det snabbt föränderliga medielandskapet och att åttaåriga perioder sedan blir nästa steg. Här anser jag att Parlamentariska public service-kommittén gjorde rätt bedömning när man verkligen tittade i detalj på de här frågorna och föreslog ett sexårigt tillstånd från 2020 och åttaåriga tillstånd från 2026.
Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall till utskottets förslag.