KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christer Nylander (L):
Det var ett anförande som handlade om Sveriges globala konkurrenskraft och om hur vi reste oss från 1800-talets fattigdom till 2000-talets rikedom. Det handlade om hur vi blev globalt konkurrenskraftiga och hur viktigt det var att ha obligatorisk grundläggande behörighet på alla gymnasieprogram. Sedan landar varken statsrådet eller propositionen i att det ska vara obligatoriskt.
Till sist blir skillnaden ett Sverige med välstånd, ett Sverige med global konkurrenskraft och ett Sverige med demokrati om man ska välja till eller välja från två kurser på gymnasiet. Det är ändå att förstora upp en ganska liten skillnad till en ganska stor effekt. Herr talman! Jag tyckte inte att jag fick svaret på frågan varför regeringen inte landar i att man ska ha obligatorisk högskolebehörighet på alla program.
Jag skulle vilja komplettera det med en annan fråga om det skulle vara så att jag och kritikerna har rätt att ett mer teoretiserande av alla gymnasieprogram skulle innebära att några fler hoppar av och om några fler inte har en chans att ta sig in på arbetsmarknaden. Den grundläggande högskolebehörigheten ger bara behörighet till ett fåtal program på högskolan. Ändå ska man se till att alla får ett mer teoretiserat gymnasieprogram eller sträva efter det.
Om det skulle innebära att fler hoppar av eller misslyckas med gymnasiet, att fler inte tar sig in på arbetsmarknaden, att färre får chans att bli självständiga, att färre får chans att försörja sig själva och att fler kommer att känna sig misslyckade i samhället: Är statsrådet i så fall bekymrad av en sådan utveckling?
Christer Nylander (L):
Jag vill börja med att instämma i det som Ulrika Carlsson sa om förskolechefer. Jag tror att det är ett misstag att som regeringen föreslå att allt ska vara likadant i skolväsendet. Jag tycker att vi ska ha höga förväntningar på förskolan, högre än i dag, men man måste inte döpa om chefen till rektor för att nå dit.
Detta betänkande innehåller rätt många intressanta förslag för att se till att fler lyckas i grundskolan och får behörighet till gymnasieskolan. Jag skulle vilja se lite av det som fanns i det betänkande vi diskuterade tidigare: konkreta åtgärder som ser till att fler lyckas, i stället för åtgärder som mest ser bra ut i debatten. Vi instämmer naturligtvis till stor del i de förslag som finns där.
Jag ska avsluta med att säga att jag tycker att det var tråkigt att Stefan Jakobsson använde den retorik som han tyvärr ofta använder. Han har en fäbless för förenklingar, får man väl säga, om man vill använda en allitteration. Sverige kan inte stänga dörren eller gränsen. Vi har internationella konventioner som i alla fall jag tycker att vi ska upprätthålla. Jag tror att detta är viktigt.
Eftersom ett litet land är rätt beroende av internationellt samarbete och internationella konventioner bör ett litet land också vara noga med att de följs. Då måste det lilla landet också vara en av dem som följer dem. Jag tycker också att man ska försöka undvika att använda begrepp som "röra" när det handlar om unga människor som vill lära sig mer. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till reservation 1.
Christer Nylander (L):
Det här är ett ärende som handlar om både kortsiktighet och långsiktighet, och jag tänker börja med långsiktigheten. Efter att ormen lurat Eva att äta av kunskapens frukt kommer hon på tanken att säga till Adam att också smaka. Det intressanta händer efteråt.
Gud letar efter Adam men hittar honom inte, vilket är märkligt i sig, och börjar ropa efter Adam. Men när Gud till sist hittar Adam gör Adam något mycket märkligt. Han pekar på Eva och säger: Det var hon. Det är hennes fel. Det var hon som sa att jag skulle göra det. Fru talman! Det här är inget inlägg i någon form av könsdebatt. Det är inget allmänpolitiskt inlägg om detta att ta ansvar, utan det är ett inlägg om skolstyrning.
Samma sak uppkom nämligen när OECD granskade det svenska skolsystemet och frågade vem som hade ansvaret, då alla pekade på varandra. Precis som Adam pekade på Eva pekade alla inblandade i det svenska skolsystemet på varandra och sa: Det är hon, han, den eller det som har ansvaret.
Jag tror att ett av huvudproblemen i svensk skola är att det är en otydlig styrning och en otydlighet i vem som har det huvudsakliga ansvaret, och de riktade statsbidragen är i mångt och mycket en följd av detta.
När kommunerna och andra huvudmän inte klarar sitt uppdrag, när fortbildning och vidareutbildning av lärare inte har skötts och det på många andra områden behövts mer resurser men kommunen inte har orkat bära sitt ansvar, då har staten skjutit till statsbidrag. Ibland har de varit bra och ibland dåliga. Ibland har de varit väldigt specifika och ibland mer allmänna.
Men slutsatsen av allt detta blir att otydligheten i skolans styrning ökar. Vem har huvudansvaret när en elev inte lär sig att läsa? Är det huvudmannen, eleven själv eller staten, som inte har gett tillräckligt mycket resurser i det riktade statsbidraget för läslyft? Min slutsats utifrån betänkandet, fru talman, är att det är bra att vi granskar och följer upp och att det är dåligt att pengar som går till skolan inte används i skolan.
Men framför allt är det dags för ett statligt huvudmannaskap för svensk skola.
Christer Nylander (L):
Kärnan i mitt budskap var egentligen att om man ska ge en bra start för de barn som kommer från hem där man inte läser så mycket, hem där man inte är jätteengagerad i skolan eller hem som är trasiga socialt måste skolan ha väldigt höga förväntningar och prioritera kunskap.
Det är för just de här barnen som skolan inte ger social rörlighet, frihet och självständighet om man inte har väldigt tydligt fokus på kunskap. Det är därför Liberalerna står upp för kunskapsskolan. Daniel Riazat vill gärna tro att Liberalerna är några elaka typer som vill sortera bort människor som inte passar in i det samhälle som vi har som vision.
Men skillnaden mellan socialister, kommunister och liberaler är att vi inte har någon utopi. Vår utopi är summan av enskilda människors drömmar om framtiden. Jag vill att fler människor ska drömma om framtiden, och det är lättare att drömma om man har kunskap om vilka möjligheter som finns. Det är därför som jag har fullständigt fokus på kunskap i svensk skola. Det är därför Liberalerna driver kunskapsskolor. Det är därför liberaler i alla tider har varit engagerade i skolan. Vi gillar när människor lyckas, och vi vill att fler människor ska lyckas.
Då måste man ha fokus på kunskap i skolan men ibland också våga utvärdera hur väl det går, för om man inte utvärderar kommer de som inte har förväntningar hemifrån, press från föräldrar och krav utifrån att misslyckas och få mindre kunskaper, Daniel Riazat. Det är för mig inget vänligt samhälle. Det är ett samhälle som ökar klyftorna. Det är därför jag har fokus på kunskapsskolan.
Christer Nylander (L):
Jag vill inte ta ifrån lärarna makt. I själva verket är väl mitt parti det parti som har flest lärare i relation till antalet medlemmar. Det beror dels på att vi har många lärare, dels på att vi har få medlemmar. Vi kallas ibland för folkskollärarpartiet, och det är jag ganska stolt över. Det var människor som ville bygga ett annat samhälle och startade ett parti därför att de ville att fler skulle få chansen.
Det är rätt att vi inte har någon utopi, som en del andra ideologier har, utan vår utopi är summan av många individuella utopier. Därför kan jag inte beskriva den. Kärnan i det där är att jag vill att fler människor ska lyckas. Jag vill att man ska kunna förverkliga sina drömmar, och därför har vi fokus på kunskapsskola och kunskap i skolan.
Därför försöker vi stärka lärarnas möjligheter att genomföra den undervisning som de är utbildade till att genomföra. Jag ska svara på frågan. Vi gillar nationella prov. Vi gillar betyg. Vi vill ha de nationella prov som vi har i dag. Särskilt viktigt är nationella provet i årskurs 3, och det ska kopplas till att man får ökat stöd och ökad chans att lyckas senare i skolan.
Om vi inte utvärderar hur mycket eleverna lär sig och hur mycket kunskap de får med sig vet vi inte vilka som kommer att lyckas. Själva kärnan i min ideologi och i min syn på svensk skola är att vi måste ha ett tydligt kunskapsfokus. Om man inte har det kommer de att drabbas hårdast vars föräldrar själva inte har lång utbildning, de vars föräldrar inte har fokus på kunskap, de vars föräldrar inte frågar hur det gick i skolan i dag och de som inte har några föräldrar alls.
Det är därför jag har fokus på kunskap i skolan.
Christer Nylander (L):
Låt mig återanvända Stefan Jakobssons metafor. Problemet är att även om skeppet är nära hamn kan man inte gå i land. Det är först när skeppet har nått hamn man kan gå i land. Därför är det förvånande att ni inte fullföljer idén om att ha en tioårig grundskola, för det är ju att föra skeppet ända in i hamn.
Nu blir det en kompromiss som gör att man måste hoppa från skeppet in till hamn för att komma på fast mark. Vill Stefan Jakobsson och Sverigedemokraterna fortfarande ha en tioårig grundskola?
Om ni fortfarande vill ha det men samtidigt säger att man inte ska reformera för mycket kommer den logiska slutsatsen av ert beslut i dag att bli att det blir två reformer i stället för en reform. Är det bättre med två reformer än en reform, Stefan Jakobsson?
Christer Nylander (L):
Jag ger inte mycket för Stefan Jakobssons definition av ordet långsiktig. Under en enda mandatperiod har han själv och hans parti haft tre helt olika ståndpunkter i synen på tioårig grundskola. Vill man ha en långsiktig skolpolitik måste man rimligen ha en tanke om vart man vill nå. Man måste hålla fast vid den ståndpunkt man har, om det inte kommer bevis på att något annat är bättre. Jag har inte hört Stefan Jakobsson säga att en obligatorisk förskoleklass skulle vara bättre än en tioårig grundskola.
Tvärtom säger han att skeppet nästan är i hamn, alltså att det är nästan lika bra som han skulle vilja ha det. Men varken han själv, Sverigedemokraterna eller forskningen säger att det är bättre. Fru talman! Tyvärr är det nog så att den kompromiss som regeringen trumfar igenom med Sverigedemokraterna är sämre för Sverige och för Sveriges sexåringar. Den innebär tyvärr mindre kunskap och mindre social rörlighet för svenska ungdomar.
Christer Nylander (L):
Jag tycker att det är synd att Sverigedemokraterna röstar med Vänsterpartiet, Socialdemokraterna och Miljöpartiet. Det gör jag inte bara för att det är just ni som står bakom förslaget utan för att detta försämrar för svenska barn. De får lära sig mindre, får mindre stöd och kommer att få mindre kunskap, och de kommer att kunna göra färre klassresor. Den sociala rörligheten blir mindre. Det är anledningen. Jag har nämligen en idé bakom min politik. Vi ska ha mer kunskap i svensk skola och i Sverige som helhet.
Vi ska minska risken för att föräldrars erfarenheter slår igenom i barns skolresultat. Det är därför jag vill ha en tidig skolstart, och det är därför jag tycker att det är synd att Sverigedemokraterna gör så här. De hade chansen att bilda majoritet för en tioårig grundskola ihop med oss, i stället för att bilda en majoritet om en obligatorisk förskoleklass ihop med er. Statlig skola och friskolor togs upp.
Min tanke bakom ett statligt huvudmannaskap är inte att förstatliga företag. Jag vet att det är en lockande tanke för en vänsterpartist, men jag tänker mig att skolans finansiering och kommunala skolor ska övergå i statlig regi. Friskolor ska kunna finnas kvar. Det där är helt olika saker. Friskolan får dock pengar från staten i stället för från kommunerna. Jag tror nämligen att kunskapsuppdraget blir tydligare i en skola med statligt huvudmannaskap.
Jag tror också att villkoren mellan olika friskolor blir mer likvärdiga om man får en enda finansiär, i form av staten, i stället för att ha 290 olika finansiärer. Jag har lyssnat väldigt noga på Daniel Riazat under debatten, och det är en sak jag inte kan förstå. Kan du ge ett enda argument för att det är bättre att ha en obligatorisk förskoleklass?
Christer Nylander (L):
Jag har svårt att förstå logiken i att det är jobbigt med övergångar och att vi därför ska ha två övergångar. Det där är jättekonstigt. Vårt förslag är att det ska finnas en övergång: från förskolan till grundskolan. Ert förslag är att man ska ha två övergångar: en från förskola till förskoleklass och en från förskoleklass till grundskola. Om övergångarna är problemet är ert förslag ett dubbelt problem och vårt förslag en lösning. Fru talman!
Jag blir väldigt provocerad av Daniel Riazats inlägg, vilket säkert också var syftet. Jag tror inte att det finns en enda människa här i riksdagen eller på åhörarläktaren som vill ha ökade klyftor i Sverige. Framför allt vill inte jag det. Mitt engagemang i svensk politik och min ideologiska utgångspunkt handlar om att minska klyftorna i Sverige. Jag vill att föräldrars bakgrund ska spela mindre roll än vad den gör i dag. Detta är själva kärnan i mitt och liberalismens engagemang.
Vi vill att människor ska slippa vara det som de föds till. Vi vill att människor ska kunna uppfinna saker som de tidigare inte kände till. Vi vill att de ska lära sig saker de inte visste något om. Därför är skolan så central i svensk liberalism och i mitt engagemang. Och det är därför jag älskar skolan. Jag vill nämligen att den ska erbjuda något annat än vad människor är födda till. Jag vill inte ha ökade klyftor, utan jag vill ha ökad social rörlighet och ökad individualism.
Färre klassresor är effekten av den politik som ni för, och det minskar kunskapen i svensk skola. Jag blir personligen väldigt provocerad. Men jag tror att det här även är en provokation mot hela Sveriges riksdag. Ingen här vill ha ökade klyftor, Daniel Riazat.
Christer Nylander (L):
Varje år anmäls ungefär 100 fall av sexuella trakasserier i svensk skola. Det är en förskräcklig siffra. Men med all sannolikhet är det mycket vanligare än så. En stor del av mörkertalet handlar om att människor tar för givet att det ska vara så här och att vardagen ser ut så. Man vänjer sig vid att det är så här. Det är verkligen förskräckligt.
Det är sannolikt en kombination av bristande jämställdhet - grabbar tycker att de ska ta för sig - och dålig ordning i skolan. Kombinationen av bristande jämställdhet och dålig arbetsro innebär till sist att många tjejer får stå ut med att killar tar för sig och tafsar. Den bristande studieron får också andra konsekvenser. Resultaten sänks, framför allt för dem som behöver skolan allra mest. Men detta innebär också sexuella trakasserier.
Min fråga till utbildningsminister Fridolin är: Vilken är planen för att minska buset i svensk skola, för att minska trakasserierna i svensk skola och för att öka arbetsron i svensk skola?
Christer Nylander (L):
Utbildningsministern och jag är väldigt upprörda över detta. Vi är sannolikt lika upprörda. Det handlar även om att till sist se att det inte bara sker trakasserier i skolan utan också utanför, att det är systematik i det hela och att det ibland går riktigt, riktigt illa. Ibland har vi fall i svensk skola som är förskräckliga.
Vi har bara den senaste tiden fått se att våldtäkter har skett på svensk skola och att aktiviteten efter dem inte har stämt överens med det grova brott som det faktiskt är. Det finns en otydlighet i skollagen om rätten att flytta en elev i akuta fall. Anser utbildningsministern att detta bör förtydligas?
Christer Nylander (L):
Varje förälder som lämnar sitt barn i skolan vill att det ska känna sig väldigt tryggt och att det lär sig mycket. Därför finns det inget viktigare löfte som vi politiker kan ge än att se till att varje lärare har chans att rusta eleverna med så mycket kunskap som möjligt. Dessutom ska barnet känna den trygghet som behövs för att det ska få individuell frihet och makt över sitt eget liv. Jag tror att några föräldrar just nu funderar på om vi verkligen lever upp till det löftet.
PISA och Timss visar att kunskapsresultaten ökade till följd av alliansreformerna. Samtidigt ser vi att andelen som inte är behörig till gymnasiestudier ökar igen. Det är svårt att rekrytera lärare och det finns rätt stora problem med ordning i många skolor. I stället jagar regeringen skolor som jobbar med kunskapsfokus och med ordning och reda.
Sådant engagerar sig regeringen starkt för, men det läggs fram få förslag för att stärka ordning, reda och kunskap. Vad föreslår utbildningsministern att man ska göra? Vad svarar han de föräldrar som är oroliga i dag?
Christer Nylander (L):
Att vara fattig och utanför är svårt. Att känna att man inte kan göra särskilt mycket åt det är sannolikt ännu svårare. Att dessutom känna att ens egen situation sannolikt kommer att ärvas av ens barn måste vara bland det jobbigaste man kan ställas inför som förälder. Av detta skäl har Liberalerna lagt fram förslag om obligatorisk språkförskola för dem som kommer nya till landet.
Nyanländas barn och nyanlända barn ska få chansen att lära sig svenska, gå i förskola, duschas av det svenska språket, möta det svenska språket och möta svenska kompisar. Jag undrar: Varför har den här regeringen gjort så lite för att nyanlända barn ska få chansen att lära sig svenska språket? Varför har den här regeringen inte lagt förslag om att ge dem som kommer till Sverige en chans att möta det svenska språket på ett strukturerat sätt i en obligatorisk språkförskola?
Vilka besked har utbildningsministern att ge dessa barn?
Christer Nylander (L):
Många unga människor går i förskolan i dag, men de som behöver förskolan allra mest är de som inte är där så ofta. Det är därför Liberalerna nu föreslår en obligatorisk språkförskola just för nyanlända - för att de ska få chansen att möta svenska språket så tidigt som bara är möjligt. De ska få chansen att lära sig svenska språket så tidigt som möjligt för att de ska få chansen att sedan klara grundskolan och ta sig vidare ut på arbetsmarknaden när de blir vuxna. Det är centralt att göra dessa saker nu när vi har många nya i Sverige. Det är många nya som verkligen behöver detta.
Därför är det tråkigt, fru talman, att regeringen ännu inte har lagt fram detta förslag.
Christer Nylander (L):
Det är väl alltid så att vi ser andras pekpinnar men inte våra egna. Det blev väldigt uppenbart när Sverigedemokraterna skulle ställa ut någonting som påminde om deras politik och värderingar på Fotografiska museet. Där valde de att placera ett verk av Lars Vilks, en konstnär som jag gillar och vars provokation jag gillar. Är man för provokationer kan man inte i ena stunden säga att den provokationen är fel och min provokation är rätt. För er handlar det om att provocera rätt människor, Aron Emilsson.
Jag vill ha en frihet som gör att alla konstnärer som så vill har frihet att provocera precis hur de vill. Jag vill ha den friheten. Därför lägger vi fram en lång rad förslag om att öka friheten för konstnärer, öka friheten för kulturen, öka friheten för litteraturen och se till att fler människor kan möta kvalitetskultur i frihet.
Christer Nylander (L):
Jag blev inspirerad av Aron Emilssons uppläsning av Viktor Rydbergs Tomten . Det är klart att den passar jättebra i den årstid som vi befinner oss i just nu. Men det finns en annan berättelse av Viktor Rydberg som kanske mer beskriver den svenska kulturpolitiken och den debatt som vi borde ha, nämligen Singoalla . Om jag minns rätt utspelar den sig under svenskt 1300-tal. Riddare Erland ger sig ut på ridning och träffar en mystisk kvinna, Singoalla.
I första upplagan tror jag att det slutade olyckligt. Men sedan skrevs berättelsen om och slutade lyckligt. Fru talman! Jag skulle så gärna vilja att Aron Emilsson använde lite tid till att prata om lyckliga slut när människor från helt olika kulturer möts och ger varandra styrka, till och med kärlek ibland. Men Aron Emilsson använde hela sitt anförande till att i stället peka ut grupper och ställa dem emot varandra. Jag tycker att det är så tråkigt.
Men det är inte så att det finns en knivskarp gräns där 25 procent gillar internationell samverkan och 75 procent är mer traditionalister. En kulturbudget kan inte utformas så att 25 procent stöder dem som vill ha global samverkan och 75 procent bara dem som vill syssla med sådant som finns nära hemmet. Människor är annorlunda och olika. Människor kan inte fångas in i statistik.
Människor behöver ibland möta saker som de inte ens visste fanns. Fundera lite grann på hur man skapar en bra historia för riddare Erland i Singoalla när han träffar en okänd kvinna ute på den svenska landsbygden! Fundera på hur det kan formuleras också i kulturpolitiken! Det är ju därför som det är så viktigt att man läser böcker och ser konst som man inte visste fanns.
Det är därför som man i kulturpolitiken måste fundera på hur människor kan mötas i stället för att hela tiden nöta på varandra.
Christer Nylander (L):
Då kan jag börja med att avslöja att det fanns kulturpolitik innan Sverigedemokraterna kom in i riksdagen. Det fanns människor som i den här kammaren funderade på hur fler ska söka sig till museerna innan Aron Emilsson blev riksdagsledamot. Den här diskussionen har funnits länge. Hur gör man så att fler människor söker sig till kulturarvet? Hur gör man så att fler människor söker sig till museer? Hur sänker man trösklarna för nya grupper att ta sig till museerna? Det är ju det som är det centrala, att man blir mer nyfiken på det som inte är det självklara, inte ens för oss själva.
Det är därför jag hela tiden pratar om att kulturpolitiken är en förlängning av skolan. Där ges nya chanser att hela tiden möta det som man inte annars hade mött. Det är därför det är så tragiskt att Aron Emilsson och Sverigedemokraterna hela tiden funderar på: Hur ska man definiera vad som är den svenska essensen? Hur ska man se till att riddare Erland aldrig träffar någon okänd människa på den svenska landsbygden? Hur ska man se till att de aldrig kan föras samman och skapa nya saker?
Ibland är det faktiskt så, fru talman, att det är i sprickan som det nya skapas.
Christer Nylander (L):
Det var med lugna ord som Jonas Andersson framförde synpunkter som egentligen är väldigt radikala. Anförandet handlade om att vi ska styra mer vad som får sägas och vad som får göras. Vi ska bestämma mer centralt - vi politiker, antar jag - vad som får lov att visas. Det som inte passar in ska inte visas. Jag tycker att det måste uppmärksammas, herr ålderspresident, att det är en väldigt radikal ståndpunkt.
Det är dessutom en ståndpunkt som skulle innebära att vi förmodligen var kvar på stenåldern. Det som hela tiden har utvecklat mänskligheten har ju varit att någon har tänkt annorlunda, och denna någon har ibland också manifesterat det i form av konst, litteratur eller någonting annat som har visat människor ett sätt att se på en sak som man inte har tänkt på förut. Detta har naturligtvis inneburit att en del människor har blivit förbannade. En del människor har skakat på huvudet.
En del människor har försökt riva statyn, förstöra konstverket eller tysta författaren. Men det är just detta som har drivit befolkningen och mänskligheten framåt: att tänka nytt. Hur kan det komma sig, herr ålderspresident, att Jonas Andersson tror att vi har tänkt färdigt?