Sven-Erik Österberg (S):
Debatten om bonus är intressant. Vi hade en sådan debatt här i förra veckan med finansministern. Jag analyserar frågan på så sätt att det beslut som 2003 togs av den socialdemokratiska regeringen grundade sig på förhållanden och problem som man såg vid det tillfället.
Det var också en period där det hade varit en tämligen god utveckling, men där konjunkturen vände och vi hade ganska kraftiga börsfall. Det var då problemet med bonussystemen visade sig. Det fungerade inte som det var tänkt, och det gjordes en begränsning.
Det som för mig framstår som obegripligt är hur man kunde göra de här justeringarna så sent som den 3 juli i fjol.
Det var då uppenbart att vi gick in i ett annat konjunkturläge, och när jag hörde Mats Odell uttala sig i en ganska lång intervju i Uppdrag granskning kunde jag inte vid något enda tillfälle höra Mats Odell säga att det fanns något som helst positivt med bonus, utan det var ett rent elände och nu skulle man ändra regelverket.
Då framstår en fråga för mig: Hur tänkte regeringen den 3 juli? Mats Odell ska väl få svara på det, men det är klart att den borgerliga regeringen och hela den borgerliga inriktningen, om jag går tillbaka den tid jag kan överblicka här i riksdagen, är att man har haft en mycket mer positiv inställning till bonussystem än vad tidigare regeringar har haft. Det är det som är grunden och som också gjorde utslag vid det tillfället.
Regeringens vice statsminister uttalade sig ganska omedelbart efter valsegern 2006 om att man skulle återinföra bonussystem i statlig verksamhet. Nu är det här med bonus väldigt komplicerat, för ska man ha en riktigt analyserad bild är det klart att det finns fördelar med bonussystem där ägaren belönar i en önskad riktning.
Det är inte heller så enkelt som att säga att när det går med förlust så har en medarbetare gjort ett dåligt arbete. Han eller hon kanske faktiskt har gjort ett bättre arbete än andra, och detta skulle kunna belönas i ett bonussystem. Problemet är bara att ingen har lyckats få fram ett sådant system, utan i allmänhetens ögon framstår de här systemen som förtäckt lön.
Oavsett vad man gör och oavsett hur det har fungerat har man sett till att man får en lön eller belöning som ligger på en nivå som kan antas vara förutbestämd. Det är detta som är problemet med bonussystemen.
Kunde man finna ett resonemang som fångade upp detta - säg till exempel att ledningen för en AP-fond som faktiskt gör en mindre förlust än en annan AP-fond har gjort ett bättre jobb och skickligare placeringar än den som gått sämre - skulle det kunna belönas. Jag tycker att man ska nyansera bilden av bonussystemen. Men det är detta som är problematiken. Tendensen är också att pendeln svänger åt alla håll i det här läget.
I detta ligger också frågan om hur staten kan få de skickligaste medarbetarna. Hur kan staten få dem som är duktiga på det här? Om man ska förvalta hela detta pensionskapital behövs det kunniga chefer, och man måste försöka få dem som är bäst. I det här läget har det bara varit girigheten som har slagit igenom. Man skor sig själv. Detta är systemets problem.
Därför blev det så konstigt när regeringen den 3 juli införde detta, och när problemen sedan dyker upp ser man bara problem med systemet. Det är en total reträtt. Jag skulle vilja ha en nyanserad diskussion om detta. Det vore mycket bättre.