Maria Malmer Stenergard (M):
Tack, ministern, för svaret! Principerna för offentlig upphandling är viktiga. Hela näringslivet ska få möjlighet att verka på någorlunda likartade villkor, och alla som vill ska kunna vara med och konkurrera om de hundratals miljarder som det offentliga upphandlar för varje år. Det tjänar vi alla på. Konkurrens är bra, och medborgarnas pengar ska värnas. Men systemet får inte bli alldeles för knepigt, för då motverkas ju konkurrensen.
Det är redan i dag ganska komplicerat, och det vittnar många som jobbar med upphandlingar om. Det märks tyvärr också på de uteblivna anbuden. Enligt Tillväxtverket deltog endast 12 procent av Sveriges småföretag i en offentlig upphandling under 2014. Nu ska vi implementera tre stora EU-direktiv på upphandlingens område. Men som vanligt kan Sverige inte nöja sig med att bara implementera direktiven utan man vill krydda med lite smått och gott.
Och den här regeringen går, sin vana trogen, fackföreningarnas ärenden. Därför vill man nu krydda direktiven med krav på kollektivavtalsliknande villkor hos alla som lämnar anbud. Utredningen har fått i uppgift att försöka hitta en modell för att säkerställa kollektivavtalsliknande villkor, samtidigt som man inte får ställa krav på faktisk kollektivavtalsanslutning. Det är ett minst sagt svårt uppdrag.
Det är inte lätt, eftersom EU-rätten värnar principer som fri rörlighet och föreningsfrihet. Givet de knepiga förutsättningarna är det inte konstigt att slutprodukten blir ganska knepig och något krystad. I mitt nästa inlägg tänker jag gå in på tre punkter som jag har fastnat särskilt vid när det gäller utredningen och som jag tycker är väldigt märkliga. Men nu tänker jag stanna kvar lite vid just krångligheten och konsekvensen för företagen.
Jag kan konstatera att remissinstanserna är bekymrade över att förslaget innebär en ytterligare ökad administrativ börda för företagen. Det kan leda till ett ytterligare minskat intresse, särskilt för små företag, att över huvud taget delta i upphandlingar, oavsett om företagen lever upp till villkoren eller inte. När till exempel Kristianstads kommun ska upphandla stolar till sina skolor är risken stor att det blir färre anbudsgivare, högre pris och sämre kvalitet.
Det är inte bra för konkurrensen, det är inte bra för skattebetalarna och det är inte bra för jobben. De här förslagen slår hårt mot de företag som inte har egna stora administrativa muskler, de som bara vill göra det som de är bra på och som var anledningen till att de en gång startade företag. Det handlar ofta om de små företagen. Jag kunde inte låta bli att notera att socialförsäkringsministern alldeles nyss stod här och sa att små och medelstora företag är de viktigaste jobbskaparna i Sverige.
Men det är ju en sak att säga och en annan sak att verkligen verka för det man säger. Vid den socialdemokratiska valupptakten 2014 sa Stefan Löfven: Om jag får bilda regering kommer jag att kräva besked av varje statsråd och varje myndighetschef om ett beslut innebär fler jobb eller ej. Alla förslag ska syfta till att skapa fler jobb.
Nu tycks inte internkontroll och uppföljning av vallöften vara regeringens absolut starkaste gren, så jag passar på att ställa frågan här i dag: På vilket sätt syftar regeringens strävan efter kollektivavtalsliknande villkor till att skapa fler jobb?