Ulf Nilsson (FP):
Jag vill tacka utbildningsministern för svaret, och samtidigt vill jag hälsa ministern välkommen till den nya ministerposten och till utbildningsdebatten. I min interpellation ställde jag frågan om utbildningsministern på sikt ville stärka resurserna till högre utbildning och forskning.
Bakgrunden är att både utbildning och forskning enligt min mening fått kraftigt urholkade resurser under de senaste åren. När det gäller utbildningen har resurserna visserligen ökat totalt, det håller jag med om, men absolut inte i förhållande till antalet studenter. För några år sedan visade regeringens egen utredning att prislappen per student minskat med 20 %.
Någon stor återhämtning har inte skett. Därför håller jag inte med om det som utbildningsministern sade, att utbyggnaden har varit fullt finansierad. Undervisningstimmarna och tiden för handledning har minskat, och grupperna har blivit större.
Antalet studenter per lärare har ökat, och det i en tid då väldigt många nya grupper ska välkomnas i högskolan, och det är en mycket mer heterogen grupp studerande än någonsin. Vi kan också se på resultaten. Normalstudietiden för 120 poäng ska vara tre år, men det är bara 15 % av studenterna som har nått 120 poäng efter tre år. Det är helt enkelt för många studenter som inte får den undervisning som de skulle behöva.
Jag är därför övertygad om att man måste välja att antingen minska antalet utbildningsplatser eller skjuta till resurser så att prislappen kan öka. Folkpartiet har i flera år efterlyst en plan från regeringen för att successivt åstadkomma en uppskrivning av prislappen per student. Så länge regeringen inte kan hitta något sätt att finansiera utbildningsplatserna fullt ut kan jag inte se någon annan lösning än att minska antalet platser.
Jag är övertygad om att fler studenter skulle lyckas om alla som läser får bättre och mera undervisning och handledning. Om utbildningsministern accepterade det faktum som både Riksdagens revisorer och utredningar har visat, att prislappen har minskat, kunde vi tillsammans börja diskutera hur vi kan höja kvaliteten. Men att bara blunda och låtsas som att det inte finns någon minskning av prislappen är ingen bra hållning.
När det gäller forskningen skjuter regeringen till 100 extra miljoner nästa år. Det är i verkligheten en minskning då lönekostnader med mera kommer att gå upp med åtminstone mellan 200 och 300 miljarder. Av någon anledning räknar regeringen med en omräkning av löner och priser med bara ca 1 % för forskning. Däremot säger man i finansplanen att samma kostnader för hela landet, så kallade timlönekostnader, är 3,5 %.
Följden är det som vi nu ser, att 17 universitet och högskolor beräknar att göra kraftiga uppsägningar. Hemma hos mig i Lund till exempel räknar man med att 200 sägs upp, de flesta lärare. Ministern säger att det är ett fastlagt beräkningssystem. Jag vet att regeringen använder ett, som jag tycker, väldigt stelbent beräkningssystem. Man jämför med en produktivitetsökning inom tjänstesektorn på 1,92 %.
Sedan menar man att myndigheterna ska rationalisera på samma sätt. Men går det verkligen att jämföra fri grundforskning med vilken myndighet som helst eller med den privata tjänstesektorn? Ministern svarar att han avser att stärka resurserna för utbildning och forskning. Då skulle jag vilja att ministern svarar på två frågor: Tänker ministern nöja sig med att prislappen för en student är ca 20 % mindre än för tio år sedan?
Behövs det inte en verklig ökning av forskningsresurserna och inte bara en otillräcklig kompensering?