KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det gläder mig att höra att i alla fall Bengt Berg inser att vi i de förslag vi lägger fram värnar författarnas möjligheter och villkor. När det gäller e-böcker blir jag kanske också lite långrandig. Det finns skäl till att vi bad Litteraturutredningen se över detta.
När det handlar om vanliga böcker överlåter man upphovsrätten åt en annan part. När det gäller e-böcker ses de ur rättslig synvinkel som en elektronisk tjänst, och inga exemplar får fritt spridas vidare sedan de sålts på marknaden. Därför måste vi hitta någon form av förhandlingsordning. Det är inget lätt system.
Det är en fråga man brottas med på flera håll i världen, inte bara i Sverige. Så till Tina Ehn.
Jag tolkar det som att Tina Ehn vill vara lite onödigt politisk, för Tina Ehn vet att alliansregeringen har prioriterat läsning och läsförståelse som ett oerhört viktigt område både samhälleligt och demokratiskt. Det har vi talat om flera gånger tidigare apropå frågan: Vad gör alliansregeringen? Låt mig upprepa det.
Vi har bland annat sett över bibliotekslagen. Den är modernare, tydligare och skarpare, och om det inte blir några hinder i riksdagen kommer den att införas den 1 januari 2014.
Vi har tillsatt Litteraturutredningen, som har bidragit till en intensiv och viktig debatt om läsande, läsfrämjande, läsningens betydelse och, inte minst, hur vi når unga läsare. Denna debatt är mer intensiv och bredare och än på många år. Vi har lyft upp läsandet i skolan.
Vi har också skärpt skollagen så att det nu är obligatoriskt för skolor att ha skolbibliotek. Så var det inte tidigare. Det finns också förslag i Litteraturutredningen om att gå ytterligare ett steg. Vi har också tagit den sjunkande läsförståelsen på högsta allvar. Det är ett stort problem. Vi kan glädja oss åt att läsningen fortfarande ligger på en rätt hög nivå bland vuxna läsare.
Det sjunker dock bland unga och framför allt bland unga pojkar. Det är ett gigantiskt samhällsproblem. När vi nordiska kulturministrar var i USA för ett par veckor sedan för att inviga Nordic Cool gjorde vi ett besök på det som motsvarar Kulturrådet. Där har man sedan ett antal år satsningen The Big Read.
I USA diskuteras också detta, men där är det framför allt vuxna läsare man försöker nå via frivilligorganisationer, via bibliotek och på flera andra sätt. Där har det ett annat bekymmer än vad vi har. Vi har ju som sagt fortfarande en hög andel vuxna läsare. Vi har under vår tid ökat stödet till läsfrämjande med 50 procent. Läsningen är prioriterad. Det är också böckerna.
Vi måste dock ha en lagstiftning som förhåller sig till de nya villkoren, både när det handlar om människors läsvanor och den tekniska utvecklingen. Allt handlar, Tina Ehn och Bengt Berg, om att värna läsandet och att se till att författarna kan få ersättning för att de upplåter sina verk, exempelvis till lån på bibliotek.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Vi kan glädja oss åt att vi lever i en demokrati, vilket innebär att vi, när vi har haft en omfattande utredning som Litteraturutredningen, har fått in väldigt många remissvar. De sammanställs och analyseras nu på Kulturdepartementet. Det återkommer vi till. Precis den ordningen är också välkänd för Tina Ehn och Bengt Berg. Vi har ökat budgeten varje år sedan 2006. Vi är nästan ensamma i Europa om det.
I Newcastle planerade man att stänga alla bibliotek, men man hamnade inte där. Vi har skärpt förslaget till bibliotekslag och inte minst lyft fram barn och unga i det nya förslaget till bibliotekslag. Under vår tid har också ersättningen per utlån - även om det låter märkligt att man talar om ören - ökat från 1:18 till 1:37 kronor. Det är en förhandlingsordning som har fungerat väl. Frågan är om den fungerar väl även i framtiden.
Man måste kunna se på sådana frågor också. Det är viktigt. Boken uppmärksammas stort i Sverige. Jag tror att det finns runt 140 litterära priser i landet, och jag är glad över att ha kunnat medverka till att vi får ytterligare ett stort litterärt pris, Nordiska rådets barnbokspris på 350 000 danska kronor, som för första gången kommer att delas ut i höst.
Det är en god möjlighet att lyfta nordisk barn- och ungdomslitteratur, vilket inte har skett tidigare. Även jag, Bengt Berg, ska avsluta med en dikt. Vi brukar ju göra det när vi möts i kammaren. Den är av Nils Ferlin och handlar om boken: En dyrk kan den vara - en nyckel, som öppnar en hemlig dörr till ett hus där vi tycker oss hemma fast vi aldrig varit där förr.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Isak From har frågat mig om jag avser att ta några initiativ för att bättre ta till vara de kunskaper som finns hos Skogsmuseet i Lycksele för att nationellt öka kunskapen om skogens betydelse. Frågan om att ge Skogsmuseet i Lycksele status som nationellt museum och ge ett statligt bidrag har aktualiserats många gånger under de senaste åren genom motioner i riksdagen och skrivelser till regeringen.
Jag har förstått att Skogsmuseet i Lycksele är en viktig mötesplats för det skogshistoriska arvet och skogens framtid, både genom sin verksamhet med samlingar, arkiv, forskning och specialutbildad personal och genom det av museet etablerade nätverket för skogsmuseer, skogliga samlingar, skogshistoriska sällskap samt Sveriges lantbruksuniversitet.
Genom införandet av kultursamverkansmodellen finns det nu möjlighet för regionen att fördela statsbidrag till museets verksamhet. Skogsmuseet återfinns också som ett av regionens prioriterade utvecklingsområden i den gällande kulturplanen. Vid sidan av de möjligheter som tillskapats genom införandet av kultursamverkansmodellen avser jag inte att ta några initiativ i frågan.
I sammanhanget bör dock också nämnas att regeringen gör omfattande insatser för att lyfta fram skogens betydelse inom ramen för satsningen Skogsriket. Ett exempel ur handlingsplanen är att Riksantikvarieämbetet arbetar med att utveckla och öka kunskapen om skogens kulturarv.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Isak From frågade mig om visionen med Skogsriket. Det är framför allt en fråga för landsbygdsminister Eskil Erlandsson, men jag kan nämna så mycket som att det finns en handlingsplan som gäller från 2011 till och med utgången av detta år, 2013, och som består av fyra grenar: hållbart brukande, förädling och innovation, upplevelse och rekreation samt Sverige i världen.
Ett av dessa mål, upplevelse och rekreation, är någonting som Riksantikvarieämbetet arbetar med och, det är jag övertygad om, i god anda tillsammans med Skogsmuseet i Lycksele och många av de övriga museer som är engagerade i skogsfrågor. Den här visionen ska utvärderas i slutet av detta år, och då finns det kanske anledning att återkomma.
Det är inte första gången som Skogsmuseet i Lycksele har uppvaktat regeringen eller har diskuterats här i kammaren.
Jag vet att man har uppvaktat tidigare socialdemokratiska ministrar, såväl den framlidne miljöministern Kjell Larsson som kulturministrarna Marita Ulvskog och Leif Pagrotsky, som samtliga tre i budgeten har avvisat ökade anslag till Skogsmuseet i Lycksele. Frågan har alltså har varit uppe ett antal gånger tidigare. Vad de har gjort för bedömningar vet naturligtvis inte jag.
Däremot kan jag konstatera och samtidigt vara glad över att Sverige nog är det museitätaste landet i världen. Enligt Kulturrådets statistik finns det, bortsett från de 70-80 museer som jag nämnde som har ett skogsintresse, finns det över 2 000 museer i Sverige.
Jag vet inte om Isak From och hans partifränder har tänkt att det ska vara fri entré på alla dessa, för då måste det till ett rejält tillskott i kulturbudgeten, vilket jag inte tror att man har planerat för. Därutöver finns ungefär 1 400 arbetslivsmuseer som drivs ideellt och av hembygdsrörelsen, som i sin tur har närmare en halv miljon medlemmar.
Det finns alltså ett enormt intresse för kulturarvet, och en stor del av detta är skogen, skogen som näring, skogen som rekreation. Jag är själv intresserad inom ett annat av mina ansvarsområden, idrottsområdet, av att fortsätta samarbetet med Friluftsfrämjandet kopplat till skolan och Riksidrottsförbundet. Det finns redan ett sådant uppdrag.
Här kan vi göra mycket mer för att fler barn och unga ska kunna komma ut i skogen, få uppleva skogen, lära sig mer av både djur och natur och kanske också mer om allemansrätten. Det här är någonting som vi måste lära om och om för varje generation.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag tycker att det är positivt att just Skogsmuseet i Lycksele lyfts fram i kulturplanen, som är ett resultat av den nya kulturpolitiken, där regioner har ett ökat inflytande över de statliga medlen. Det är bra att man så tydligt betonar detta i kulturplanen. Vi kommer förhoppningsvis under året eller nästa år att inleda en myndighetsöversyn. Det har vi skrivit om i budgetpropositionen.
Jag kan konstatera att vi har ökat kulturbudgeten varje år. Det går mer pengar, både i relativa tal och i absoluta tal, till kulturen i dag än någonsin tidigare i Sverige. Vi kan jämföra och se hur det är i övriga Europa. Inte desto mindre är jag glad över att Västerbotten väljer att prioritera kulturen, särskilt som man där kommer att ha en europeisk kulturhuvudstad under 2014.
Jag fick inte riktigt svar på min fråga hur man från Socialdemokraternas sida har tänkt sig att finansiera kultursektorn, framför allt museivärlden. Ska det förslag som man nu har återupptagit med så kallad fri entré på statliga museer, det vill säga de 19 som vi har i Sverige och varav nästan alla ligger i Stockholm, också gälla de drygt 2 000 övriga museerna i landet?
Skogsmuseet i Lycksele har en entré på 50 eller 80 kronor beroende på när på året det är och fri entré för barn och unga upp till 18 år. Det uppskattar vi mycket, för det har de statliga museerna också. Men hur har Socialdemokraterna tänkt sig att finansiera kulturen framöver om museerna inte ska kunna ta betalt? Det får vi återkomma till en annan gång. Tack för debatten!
Det är i alla fall glädjande, tycker jag, att vi känner lika stor uppskattning för vad museet gör och för skogens betydelse för Sverige, när det gäller såväl rekreation som näring och kulturhistoria.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Helene Petersson i Stockaryd har frågat mig hur jag ser på den utveckling som pågår inom mediebranschen - framför allt inom den tryckta dagspressen - och vad jag avser att göra mot bakgrund av denna. Inledningsvis vill jag understryka att en förutsättning för ett demokratiskt samhälle är att det finns fria och självständiga medier med granskande journalistik och allsidig nyhetsförmedling.
Jag kan tillägga att jag blev påmind om det i går under fängslade författares dag när Samar Yazbek fick Tucholskypriset. Presstödet har fungerat som ett instrument för att upprätthålla mångfalden på mediemarknaden, vilket gjort det möjligt för ett flertal röster och åsikter att göra sig hörda. De svenska och internationella medielandskapen är i stark förändring.
Som exempel kan nämnas utvecklingen av nya tekniker för att ta fram och distribuera innehåll, förändrade medievanor hos konsumenter och förändrade ägarförhållanden. Medieföretag för ut sitt budskap på flera tekniska plattformar, och medborgarna har i dag större möjligheter att välja när, var och hur de vill konsumera och interagera med medier. Det är i grunden positivt.
Med ökad mångfald i medieutbudet förbättras valfriheten för medborgarna. Samtidigt är de nya konsumtionsmönstren och det förändrade medielandskapet med en ökad konkurrens som följd förklaringar till dagspressens minskade upplagor. Förutsättningarna för de företag som i dag i huvudsak arbetar med utgivning av dagstidningar skiljer sig från 1970-talets, då grunderna för presstödet utformades.
Detta är ett viktigt skäl till den breda översyn av det statliga stödet till dagspressen som den parlamentariska Presstödskommittén just nu arbetar med. Av kommitténs direktiv framgår att det behövs en genomlysning av hur mediemarknaden och medievanorna har förändrats, vad detta innebär för dagens mediemarknad och vilka utmaningar tidningsbranschen i dag och i framtiden står inför.
I kommitténs uppdrag ingår bland annat att analysera behoven av ekonomiskt stöd eller andra kostnadseffektiva insatser för dagspressen och då även beakta EU:s statsstödsregler. Presstödskommittén, som interpellanten själv ingår i, kommer att lämna sitt slutbetänkande den 31 augusti 2013, och jag vill avvakta resultatet av detta arbete.
Det är därför för tidigt att säga något i dag om vilka förslag kring stöd eller andra insatser till dagspressen som regeringen kan komma att lägga.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag vill först säga att jag är glad över den här interpellationen, inte därför att, som Helene Petersson väl inser och också säger, jag kommer att säga någonting annat och föregå kommitténs arbete. Det vore inte korrekt och heller inte sakligt grundat. Men jag har flera andra skäl, bortsett från att jag är medieminister, att fundera över de här frågorna.
Jag är utbildad journalist. Jag gick på Journalisthögskolan på 1970-talet. Då var det också i dyningarna av en annan krissituation. Då hade man precis infört presstödet, för man hade sett en stor tidningsdöd. Detta känner Helene Petersson naturligtvis till. Det innebar inte att det var lugnt eller att det inte behövdes nya förändringar.
Det var också i samma skede som det blev ett stort teknikskifte. Det var hårda fackliga konflikter på nästan alla tidningar, och de handlade just om tekniken. När jag gick på Journalisthögskolan i slutet på 70-talet satte grafikerna, sättarna, fortfarande typer manuellt - man byggde upp tidningssidorna. Det var en yrkesgrupp som naturligtvis slogs för sin överlevnad.
Jag tror att ingen av oss vill tillbaka till den tiden, för vi ser vad tekniken faktiskt har inneburit för tidningars kvalitet och för möjligheten att ta del av medier. Vad jag vill säga med detta är att det ständigt kommer nya förändringar, mycket baserat på teknikskifte. Det är också vad vi ser i dag.
Vi har ju tillgång till nyheter, information, naturprogram och drama från i stort sett hela världen, och det är väldigt positivt. Det är inte så att det råder en brist på information. Nordicom, som mäter våra medievanor, konstaterar att Sverige internationellt sett fortfarande ligger högt när det gäller dagstidningsläsande.
Jag tror att 73 procent av alla svenskar mellan 9 och 80 år läser eller går igenom en dagstidning varje dag. Det är högt, men det är alldeles riktigt att det sjunker. Sedan behöver inte dagstidningen vara det enda forumet för att få information.
Men med den snabbhet som nyheter förmedlas blir dagstidningens uppgift en annan - det är nog inte jag den enda som anser eller möjligen inser - för man kommer aldrig att kunna konkurrera med de snabba nyheterna. Här behövs granskning och analys, och jag tror att Helene Petersson var inne på detta.
Det är i det här skedet som många tidningar famlar i sin nya roll. Att det blir samgåenden är nog en förutsättning för många tidningar att överleva. Jag tror att Helene Petersson och jag båda har läst artikeln i Journalisten som handlar om varsel och just ger en förklaring kring annonsingång, som Helene Petersson var inne på.
Men där markeras också att landsortspressen fortfarande står stark, och det är positivt. Där finns en tydlig koppling också till lokal annonsering. Jag är i hög grad bekymrad.
Det är också därför som vi i direktiven har givit presstödskommittén fler uppgifter än att bara hitta ett system som förhåller sig till EU:s statsstödsregler, för informationsklyftan, som naturligtvis alltid har funnits, riskerar ju att växa. Det är inte så att det är brist på information, men den ska vara någorlunda lätt tillgänglig och framför allt saklig och pålitlig.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Ja, vi har naturligtvis kontakt med branschen. Även jag har varit på Schibsted, både på Svenska Dagbladet och Aftonbladet, för, tror jag, två år sedan. Jag träffar också regelbundet Tidningsutgivarna, jag träffar journalister i stort sett dagligen och jag träffar Journalistförbundet och många andra aktörer. Frågorna diskuteras också på andra nivåer, exempelvis i Nordiska ministerrådet och inom EU.
Även om situationen skiljer sig åt mellan länderna finns det naturligtvis en stor oro för vart utvecklingen är på väg. Det här är inte alltid någonting som man kan styra med politiska medel även om man har ett presstöd som uppgår till över 560 miljoner om året eller har bestämda momsregler. Men det är några av de redskap som politikerna har.
När det gäller det som Helene Petersson tog upp om vad jag avser att göra upprepar jag mitt svar att jag inte kommer att gå in och agera innan kommittén har lagt fram sitt betänkande i slutet av nästa sommar.
Men det finns ingenting som hindrar att vi, utifrån vad kommittén kommer fram till, lägger förslag även före 2016, som ju är den tidpunkt då vi ska återkomma till EU om hur vi avser att anpassa vårt stöd. Jag tycker, precis som interpellanten, att den här märkligheten att man inte kan samdistribuera post och tidningar är besvärlig.
Det kan i många fall innebära att tidningen kommer en dag senare och att många då kanske väljer att avstå helt från en tidning. Skälet till att det blir så här, vilket Helene ju också känner till, är 24-timmarsregeln. Men man borde kunna hitta nya möjligheter för att lösa detta. Jag håller helt med om det. Kommer kommittén fram till något förslag där är jag mycket glad.
Vi som är politiker lever i någon mening i symbios med journalister och är kanske mer uppmärksamma på journalistiken än många andra. Jag hoppas att det här inte uppfattas som någon kritik mot journalistkåren, men jag förvånas över hur samma nyheter går runt i alla medier och att det ofta, förmodligen av brådska, innebär att man inte hinner gå till källorna.
Man förmedlar en nyhet vidare som något annat medium har levererat men som kanske inte stämmer. Det tror jag händer oss alla. Det kan hända även i politikerrollen att vi får felaktiga uppgifter.
Men det är viktigt för politikerrollen och journalistrollen att det som man förmedlar är trovärdigt, att det är fakta och att man kan gå tillbaka och se att citat, siffror och årtal stämmer. Jag är ändå i grunden positiv till framtiden för nyhetsförmedlingen.
Det som möjligen gör mig bekymrad är inte att det inte kommer att finnas nyheter, utan att de kan bli mer svåråtkomliga. Om man till exempel läser nyheter på text-tv får man en kunskap men inte alltid en djupare sådan, utan då måste man gå vidare. Jag ser kopplingar också till skolan och till andra områden. Man kan inte googla sig till utbildning.
Även om man får fram ett årtal ger inte det ett sammanhang, en kontext, och därför måste man alltid ha möjlighet att gå vidare. Jag tycker att många tidningar arbetar med det genom att ge länkar och genom att underlätta för läsarna, och det är oerhört väsentligt att vi alla inser vikten av detta.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag tycker mig höra att Helene Petersson och jag i mångt och mycket har liknande uppfattningar när det handlar om mediernas roll, vikten av mångfald, yttrandefrihet och tryckfrihet. Jag hade blivit förvånad om vi inte hade haft det, även om vi kan ha olika uppfattningar i andra sammanhang. Jag är glad att Presstödskommittén i Helene Petersson har en engagerad ledamot. Trettiofem år kan vara en kort eller lång tid, det beror på.
Låt mig återkomma till den tid när jag gick på Journalisthögskolan - en väldigt bra utbildning. Vi hade inte ens elektriska skrivmaskiner, utan vi arbetade med tipp-ex och kopieringspapper. Vi ritade våra sidor för hand. Vi gnuggade rubrikerna. Mycket har hänt, och mycket kommer naturligtvis att hända. Och ännu fortare går det. En positiv del i detta är att allt fler behärskar mediet.
Man tar bilder. Man lägger ut kommentarer. Det gäller en stor del av det vi får veta från krigshärdarna, för via de censurerade medierna kommer det inte ut. Vad det har betytt diskuterades i går på Fängslade författares dag på Kulturhuset. Även om skiftet kan vara besvärligt för många verkar tekniken i demokratins och yttrandefrihetens tjänst.
Antingen vi kommer att fortsätta att läsa nyheter i pappersformat eller så småningom går över till någon annan teknikmöjlighet, platta eller annat, handlar det i grunden om att nyheterna måste vara tillförlitliga. Det måste finnas tid att ta fram och kontrollera och analysera fakta. Jag ser fram emot Presstödskommitténs arbete.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Gunilla Carlsson har frågat mig hur jag tänker agera för att möjliggöra scenkonstens internationalisering. Bakgrunden till frågan är att Länsteatrarna i Sverige under sitt höstmöte 2013 haft internationell och interkulturell samverkan som tema. Utbytet med omvärlden är en förutsättning för ett vitalt och levande kulturliv.
Sedan 2007 har samtliga myndigheter på kulturområdet i uppgift att integrera ett internationellt och interkulturellt perspektiv i sina verksamheter. Den bidragsgivning som statliga aktörer, och ansvariga inom kultursamverkansmodellen beslutar om, ska därför omfatta internationella och interkulturella delar av de sökandes verksamheter. Detta omfattar även scenkonstens internationalisering.
Den svenska statliga kulturbudgeten har ökat varje år sedan 2006. Ökningen har även kommit scenkonsten till del. Detta är en positiv utveckling som inte har sin motsvarighet i många övriga länder i Europa. Från och med 2014 till 2020 pågår EU:s nya kultur- och medieprogram Kreativa Europa, som syftar till att främja såväl europeiskt som internationellt samarbete.
Under innevarande programperiod har svenska aktörer inte fullt utnyttjat möjligheterna i EU:s kulturprogram. Statens kulturråd har därför fått i uppdrag att främja ansökningar från svenska aktörer. Utfallet för svensk del har de senaste åren visat en positiv utveckling. Jag förutsätter att svenska aktörer framöver i ökad grad tar del av de möjligheter som Kreativa Europa erbjuder.
Bland andra insatser som är viktiga vill jag lyfta fram att åtta utsända kulturråd arbetar vid svenska ambassader runt om i världen. Dessa har i uppgift att främja kulturutbyte mellan länderna. En stor satsning på scenkonstens internationalisering ägde rum i februari i år, under den nordiska kulturfestivalen Nordic Cool som arrangerades i Washington.
Vidare deltog statliga aktörer och scenkonstaktörer även vid stora scenkonstmässan APAP i New York i början av året. Därtill kommer Umeå att vara en av EU:s kulturhuvudstäder 2014. Flertalet myndigheter och institutioner inom kulturområdet har fått regeringens uppdrag att samverka med Umeå under detta år.
Regeringen arbetar därmed aktivt för att på olika sätt stödja internationaliseringen på nationell, nordisk och europeisk nivå samt även i internationella sammanhang.