KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Larsson (KD):
Ja, det börjar väl märkas att det är valår och att det finns en del som vill tala om både vad de har gjort för gott här i världen och lyfta upp frågor som finns på hemmaplan. Först ska jag säga något ord om Lundadeklarationen, som jag också har tittat på och som inte har någon större spridning. Det som var lite tråkigt med den kan jag tycka är att man inte tydligare skrev in vikten av att följa FN-konventionerna.
Problemet med deklarationen är att Norge och Danmark känner sig helt oförhindrade att inleda förskrivning av heroin. Utifrån deras utgångspunkt har vi inte har kommit överens om något förbud, tyvärr. Jag skulle ha önskat att deklarationen hade varit kraftfullare och bundit upp bättre när man nu ändå gjorde arbetet, men tyvärr har den inte räckt till alls för att låta länderna välja den väg de har gjort.
Det har de kunnat göra utan att hindras av deklarationen. När det gäller Lundens LVU-hem kommer vi att diskutera det närmare, men eftersom Morgan Johansson ändå åberopar detta i diskussionen måste jag också säga någonting redan här och nu.
Det är inte så att staten lägger några besparingar på Statens institutionsstyrelse, utan det handlar om att kommunerna inte köper platser i den utsträckning de tidigare har gjort. Nu ökar det faktiskt igen, så det är en ljusning på gång. Men det har varit så under en lång rad år att kommunerna har köpt ett färre antal platser, och det är naturligtvis så att Sis då måste se över sin verksamhet.
Det är precis det Sis har gjort, och då har man sett att man om man har större enheter kan bli mindre sårbar när det gäller upp- och nedgångar mellan olika år. Det är alltså anledningen till Sis förslag i detta avseende. Missbrukarvården med den strategi som är lagd och den kunskap som byggs ute i landet med hjälp av denna nya strategi tror jag kommer att vara väldigt värdefull inte minst med tanke på hur mycket verksamheter kommunerna har startat på hemmaplan.
Det är viktigt att det finns kunskapsunderlag för att bedriva den på ett bra sätt. Det är också så att tillgången till substitutionsbehandling har ökat markant under denna mandatperiod. Det är en viktig framgångsfaktor och en viktig faktor för att kunna säga att heroinförskrivning inte är aktuellt i Sverige. Vi erbjuder substitutionsbehandling, men förskrivning av heroin på det sätt man gör i Danmark och Norge är inte aktuellt.
Det finns naturligtvis ett direkt samband mellan hur man jobbar med tillgången till vård och behandling och hur man kan avvärja det som i dag diskuteras i form av eftergifter när det gäller harm reduction. Harm reduction definieras väldigt olika i olika länder, det vill säga vad man inkluderar i detta begrepp.
När jag diskuterar harm reduction på internationell arena är jag noga med att säga: Berätta vad du menar! Vad inkluderar du i harm reduction, och vad exkluderar du? Detta begrepp har nämligen kidnappats lite av legaliseringsförespråkarna, och jag tror att det är väldigt viktigt att vi vid varje tillfälle som diskussionen finns uppe låter alla inblandade parter definiera begreppet.
Heroinförskrivning och injektionsrum inkluderas definitivt inte i harm reduction.
Maria Larsson (KD):
Vad härligt, vi får anledning att ses igen och fortsätta diskussionen. Jag är glad för de insatser som Morgan Johansson gjorde under sin tid som folkhälsominister - låt mig säga det. Jag vet att Morgan Johansson var mycket aktiv i narkotikafrågan. Det var naturligtvis till fördel när man tog över att Sverige hade varit framme i debatten och hade varit aktivt. Jag vill påstå att det har vi verkligen fortsatt med. Jag är också glad över den samsyn som finns i narkotikafrågan på hemmaplan.
Det underlättar för oss att vara tuffa och frimodiga i den internationella debatten. Det ska vi fortsätta med att vara. Jag skulle vilja säga att det står och väger internationellt just nu. Att vi finns som tydliga förespråkare för den restriktiva linjen, ett narkotikafritt samhälle, har stor betydelse. Det finns tack och lov de som kommer till vårt land för att titta på vad vi gör för att hämta hem det till sina länder och vara delaktiga i den internationella debatten.
Jag ska gärna hålla upp Lundadeklarationen när jag träffar mina nordiska kolleger och säga: Detta har vi kommit överens om. Tyvärr är det, som jag sade, ingen som känner sig oförhindrad att införa både det ena och det andra med anledning av deklarationen. Det gör att diskussionen måste fortsätta. När det gäller missbrukarbehandlingen har det vidtagits ganska mycket åtgärder för att förbättra den både kortsiktigt, skulle jag vilja säga, och framför allt långsiktigt.
Det ska vi återkomma till, och det ser jag fram emot. Till dess får jag önska en trevlig helg.
Maria Larsson (KD):
Jag är något förvånad över interpellantens inlägg med tanke på att frågan handlade om denaturerad sprit. Nu har vi en vidlyftig debatt om hela alkohollagen. Det är viktigt för mig att säga att jag inte alls håller med Egon Frid i hans påstående att den nya alkohollagen skulle innebära en liberalisering. Tvärtom ökar vi kontrollen, inte minst från tillsynsmyndigheternas sida.
Vi ställer större krav på tillsynen av exempelvis serveringstillstånden, vilket är avgörande. Med den befintliga lagen har vi ju, som Egon Frid mycket väl vet, fått en kraftig ökning av serveringstillstånden. Det innebär inte att det konsumeras mer alkohol än tidigare på restauranger. Regeringens mål är väldigt tydligt. Det angav vi i vår första regeringsförklaring.
Den totala konsumtionen av alkohol i landet ska minska. Det har den också gjort. Vi har fört ett målmedvetet arbete. Den nya alkohollagen är en del av det arbetet. Det är en restriktiv alkoholpolitik som fortsatt ska gälla. Jag är glad över att alkoholkonsumtionen har minskat de senaste åren. Det är emellertid inte försvarbart att vi har ett krångligare regelverk än vad som är nödvändigt.
Regelverket ska gälla lika för alla som kan prestera och alla ska prövas på samma villkor oavsett om man tillagar varm eller kall mat. Sushirestaurangerna har till exempel diskuterats. Det är ur ett rättviseperspektiv rimligt att alla prövas utifrån samma förutsättningar. Att regelkrånglet inte ska ställa till onödiga problem för näringsidkare tycker jag är en hederssak. Det försöker vi jobba efter på alla områden.
Jag hoppas att Egon Frid och Vänsterpartiet också tycker att det är bra om vi inte ställer till mer krångel för våra näringsidkare i något avseende än vad som är nödvändigt. Jag menar att vi inte gör det. Med de förändringar som har gjorts av alkohollagen finns det alla skäl att upprätthålla en restriktiv alkoholpolitik även fortsättningsvis. Det är det som driver oss också när det gäller den denaturerade spriten. Där har vi ett dubbelt kontrollsystem i dag.
Vi flyttar in bestämmelserna om teknisk sprit i alkohollagen. Vi tycker att det är viktigt att den ryms där med tanke på att det handlar om alkoholhaltiga produkter. Det är rimligt att Folkhälsoinstitutet fortsättningsvis får tillsynsansvaret eftersom de har att tillsyna det i ett folkhälsoperspektiv. Som jag skriver i mitt svar är detta ingen försämring av kontrollen.
Vi förenklar lite för näringsidkarna. När Skatteverket gör sin prövning av vilka som ska få handla med dessa varor gör man naturligtvis en bedömning utifrån att det är en upplagshavare som inte medför någon risk för att varorna får spridning någon annanstans i samhället. Det handlar exempelvis om våra apotek och om universitet som använder det för vetenskapliga ändamål.
Det är den typen av upplagshavare vi diskuterar. Vi ser inte att det finns skäl för den oro som Egon Frid uttrycker.
Maria Larsson (KD):
Det är ingen näringspolitik vi för. Det är i första hand en mycket restriktiv alkoholpolitik. Det går att förena med näringspolitiska intressen genom att man inte gör det onödigt krångligt. Vänsterpartiet som säger att man är företagarnas vän - det har jag hört från Vänsterpartiet - lever inte riktigt upp till de intentionerna från talarstolen i dag. Vi ska ha god kontroll. Vi ska skydda från spridning av dessa produkter.
Det menar jag att vi gör med det här kontrollsystemet. Att vi tar bort den dubbla tillståndsgivningen innebär inte en försämrad kontroll med det förslag vi har lagt fram. Det är min absoluta mening. Det innebär ingen försämrad kontroll. De aktörer som det är fråga om omfattas redan i dag av Skatteverkets kontroll.
Deras lämplighet prövas väldigt noga. Kontroll sker genom att man granskar deras deklarationer, genom att skattemyndigheten gör kontrollbesök och genom att man gör skatterevisioner. Det finns i dag en dubbelreglering som inte är rimlig. Vi ska inte ha krångligare system än nödvändigt.
Vi lyfter över tillsynen till Folkhälsoinstitutet för att vi vill lägga en folkhälsopolitisk approach på kontrollen. Skatteverkets kontroll är redan i dag effektiv. Det är vår mening att det vid sidan av den inte behövs ett särskilt tillståndssystem. Att vi tar bort tillståndssystemet innebär inte att tillgängligheten ökar.
Däremot tycker vi att det också fortsättningsvis behövs regler som begränsar handeln och att det sker en tillsyn över handeln. Det är därför som vi har kompletterat Skatteverkets kontroll som räcker långt, låt mig säga det, eftersom lämpligheten prövas så noga.
Men till det har vi fogat de särskilda regler, som också Egon Frid åberopar, i form av ett uppdrag till Folkhälsoinstitutet. Folkhälsoinstitutet tar över tillsynsansvaret från Läkemedelsverket som har det i dag.
Folkhälsoinstitutet kommer att få kännedom om vilka aktörer som bedriver handel med teknisk sprit - det har Skattemyndigheten en skyldighet att informera Folkhälsoinstitutet om - och att ha de nödvändiga befogenheterna för att utöva en bra och effektiv tillsyn.
Vi har sytt ihop ett system som innehåller dessa olika komponenter för att ha en bra kontroll både genom Skatteverkets lämplighetsprövning och genom Folkhälsoinstitutets tillsynsarbete.
Detta är ett system som tillgodoser det som Egon Frid vill ha och det som jag vill ha, nämligen ett system där denna typ av produkter inte läcker ut till marknaden och där det naturligtvis finns alla skäl att ha ett särskilt riggat system runt denna hantering. Det är det som vi har sett till att göra.
Maria Larsson (KD):
Egon Frid kommer med många olika påståenden i sitt slutanförande, och jag måste ändå ta tillfället i akt och bemöta några. Kristdemokraterna värnar den restriktiva alkoholpolitiken, och det vet Egon Frid mycket väl. Det tycker jag också har kommit till uttryck mycket väl i regeringens politik.
När det gäller EU-samarbetet skulle jag vilja säga att regeringen under denna mandatperiod har varit mycket aktiv för att flytta fram positionerna för ett tydligt folkhälsoperspektiv på alkoholpolitiken i EU, inte minst under vårt ordförandeskap när vi fick möjlighet att lyfta fram denna fråga för att se till att den kommer att fortleva på EU:s dagordning. Den behöver hållas vid liv hela tiden utifrån ett folkhälsoperspektiv.
Det finns i dag ett förändrat synsätt, mycket beroende på att Sverige har bidragit till detta arbete. Den stora utmaningen för svensk restriktiv alkoholpolitik skedde vid inträdesförhandlingarna där vi fick införselkvoter som ställde till mycket problem. Det var den tidigare regeringen, kanske med understöd av Vänsterpartiet. Även om jag inte tror att Vänsterpartiet var delaktigt i denna process är det ändå ett ansvar som vi inte kan ta på oss, utan det har skett tidigare i historien.
Jag tror inte att Egon Frid har anledning att känna oro för dessa nya förslag. Jag känner att vi har riggat ett system som mycket väl svarar mot den kontroll som behövs av den denaturerade spriten. Det är vi fullständigt överens om. Jag tror att vi kan stå här i respektive talarstol om några år och konstatera att systemet blev väl fungerande. Finns det komplikationer ska vi självklart rätta till dem.
Det finns nämligen inte någon anledning att inte se till att vi har ett system som är omgärdat med så mycket skyddsfaktorer att det inte sker något läckage. Vi har inte haft dessa problem, och jag tror inte att vi kommer att ha dessa problem nu heller eftersom vi har gjort ett system som innebär den kontroll som är nödvändig för att vi ska ha en handel som är väl fungerande med den denaturerade spriten.
Maria Larsson (KD):
Jag kan verkligen skriva under på att den civila rörelsens initiativ behövs. Men när man ska ta till ett lagstiftningsinstrument måste man ha en vetenskaplig grund att stå på. Den är inte tillräcklig i dag. Då är det bästa sätt som vi kan arbeta med frågan att vara aktiva opinionsbildare och att samverka med de parter som finns ute i verksamheterna, med föräldrar, med skola, med livsmedelsbranschen och livsmedelshandeln.
Det är inte så att det inte finns några råd i frågan. Livsmedelsverket säger till exempel att energidrycker inte ska användas som törstsläckare, som vätskeersättning eller blandas med alkohol. Det är inte bara vad de säger, utan de har också ett ansvar för att föra ut detta till konsumenterna och informera dem. Ansvaret vilar naturligtvis också på vuxenvärlden gentemot de unga.
Vi ska se till att drycken inte konsumeras på ett sätt som kan leda till skada eller ohälsa. Det är allas vårt ansvar att se till detta. Jag kommer att fortsätta att arbeta vidare gentemot branschen och handeln. Jag ser att det händer mycket där nu, vilket är hoppfulla tecken. Jag kommer att lyfta upp frågan under kommande dialogforum tillsammans med branschen.
Jag tycker att den villighet som branschen har visat att jobba aktivt med frågan i ansvarstagande är positiv. Vi kan komma långt utan att lagstifta om saker och ting i avvaktan på ett ytterligare kunskapsunderlag. När det kunskapsunderlaget finns har vi en helt annan grund att stå på - om det kommer fram.
Men vi står i dag i en situation där man utifrån forskningen inte har kunnat påvisa ett samband mellan ohälsa och energidrycksintag. Då är det detta vi har att spela efter. Det innebär inte att vi är overksamma. Det innebär att vi fortsätter arbetet med frågan.
Maria Larsson (KD):
Vi lever i ett samhälle där det finns mycket av både ljus- och ljudföroreningar. Tyvärr har det moderna samhällets framväxt medfört att vissa problem har ökat i omfattning. Det måste finnas en vaksamhet över utvecklingen, och det kan också finnas ett behov av informationsinsatser utöver vad vi har i dag. Men det är viktigt att framhålla att kunskapsmängden behöver öka.
Har situationen förändrats på ett påtagligt sätt de senaste åren?
Att Socialstyrelsen nu tillsätter en forskare som ska se över om de allmänna råd som i dag finns om höga ljudnivåer är väl fungerande eller om det finns behov av förändringar indikerar att det, trots att de gamla råden bara är fem år gamla, kan ha skett förändringar som gör det nödvändigt att förändra också de allmänna råden.
Vi befinner oss nu i ett läge där forskaren Stig Arlinger, som är verksam vid Hälsouniversitetet i Linköping, har fått detta uppdrag. Jag ser med stort intresse fram emot vad han kommer att presentera. En aspekt bland andra som ska ses över är den 13-årsgräns för musikevenemang som finns. Syftet med den är att skydda barn och yngre mot hörselskador.
I samband med att rapporten presenteras kommer också en hearing att hållas, dit kommuner och andra berörda myndigheter liksom företrädare för verksamhetsutövare - arrangörsföreningar, Folkets Hus, parker och intresseorganisationer - kommer att bjudas in.
Detta blir naturligtvis ett viktigt tillfälle för att se vilken kunskap som finns ute hos myndigheter och kommuner och också hos olika organisationer och företrädare för civilsamhället.
Den tillsyn som Socialstyrelsen gjorde 2005, då man tittade på 86 kommuner, har visat att det finns många tillsynsobjekt som håller en ljudnivå som är högre än vad som rekommenderas i de fastställda allmänna råden. Arbetsmiljöverket tittar på ljudnivåerna i förskolor och skolor. På förskolor har man jobbat mycket med örat på väggen och delvis fått ned ljudnivåerna, men hur ser situationen ut i dag?
Vi behöver aktuell och färsk rapportering om detta. När det gäller bärbara musikspelare är det Konsumentverket som är ansvarig myndighet. Konsumentverket har tillsammans med Folkhälsoinstitutet gett ut en informationsbroschyr om detta som heter Tinnitus - om hörselskador från hög musik . Mycket arbete är alltså på gång.
Vi befinner oss just nu i ett läge där vi kan se fram emot en ökad kunskap på området, speciellt om det har skett omvärldsförändringar i närtid som kan få betydelse för vad vi ska lägga fast som strategi för att arbeta mot bullerskador framöver.
Maria Larsson (KD):
Jag får tacka för inbjudan. Är det något trevligt följer jag naturligtvis gärna med. Jag går också på konserter ibland. Det finns naturligtvis tillfällen när man utsätts för ljudnivåer som till och med kan kännas smärtsamma. Däremot tror jag aldrig att ett jubel när HV gör mål åstadkommer detta. Det vill jag inte riktigt tro. Men frånsett det, Sven Bergström, håller jag inte med om att frågan inte hanteras i dag.
För vi har ett regelverk, och vi har en tillsynsmyndighet som redan i dag har i uppgift att titta över, att ha tillsyn, att påtala och se till att skadliga ljudnivåer sänks. Det sker i dag. Det sker ett aktivt tillsynsarbete utifrån de allmänna råd och föreskrifter som finns. Det vi nu gör via Socialstyrelsen är att inventera. Finns det skäl att revidera de här målen?
Finns det skäl att titta särskilt på vissa åldersgrupper, till exempel yngre personer, där målen inte är tillräckliga eller där det har skett en utveckling som gör att vi på något sätt måste intensifiera arbetet? Man kan naturligtvis göra informationsinsatser i form av nationella kampanjer. De brukar dock inte vara lika verkningsfulla som lokalt informationsarbete.
Och som jag nämnde tidigare finns det nyframtaget material som fungerar väl i informationsinsatserna på den lokala nivån. Jag hoppas att det är ett material som används aktivt i det lokala arbetet. Jag tror att det finns skäl att titta noga på bullret i framtiden. Det är därför jag säger - igen - att det arbete som nu pågår är intressant.
Det kan ge oss en kunskapsbild, en uppdatering av dagsläget, så att vi kan se om det behövs intensifierade insatser framöver.
Maria Larsson (KD):
Det finns skäl att ta bullerproblematiken på största allvar, inte minst med tanke på den unga generationen. Därom är Sven Bergström och jag alldeles överens. Det jag försökte säga i mitt svar till interpellanten handlar om att vi just nu befinner oss i ett läge där vi väntar på en ny kartläggning, en kunskapsöversikt, av hur tillståndet ser ut i vårt land för att kunna förtydliga de allmänna råden.
Det i sig leder till en ökad informationsinsats, vilket i sig leder till att frågan uppmärksammas på ett tydligare sätt. Om det behövs saker utöver det i form av mål, som Sven Bergström pekar på i sin interpellation, vill jag återkomma till. Men det är inte så att vi på något sätt negligerar problematiken, utan jag vill tvärtom understryka allvaret i bullerproblematiken, inte minst gentemot unga.
Vi vet ju, precis som Sven Bergström har sagt, att detta är en problematik som när den drabbar en person oftast innebär ett livslångt lidande. Tack för att du uppmärksammar problemet! Vi får skäl att återkomma till frågan.
Maria Larsson (KD):
Jag häpnar över Morgan Johanssons liknelse med att sälja tandkräm. Det här är verksamheter som så påtagligt har med människor att göra, som ges för människor som lever i en utsatt situation av människor som har kompetens och utbildning. Att jämföra det med tandkräm förefaller mig lite osmakligt.
Jag sade och upprepar gärna att Sis har en fantastisk verksamhet. De har haft problem med att anpassa sin verksamhet till den efterfrågan som finns hos kommunerna. Totalt sett har missbrukarvården ökat i Sverige, ganska markant under de senaste åren. Mer verksamhet har byggts upp i kommunernas egen regi.
Därmed har ibland efterfrågan minskat på platser hos Sis, men det följer inte helt detta heller. Att ha en långsiktig inriktning på verksamheten är min målsättning. De två projekt som Morgan Johansson pekar på, MVG och Kontrakt för livet, tycker jag har varit positiva som just projekt. Det är det ord som Morgan Johansson själv använder.
Den typen av projekt kan man ibland behöva starta för att öka kunskapen, för att pröva en metodutveckling. Därför har vi också låtit dem fortsätta i sin fulla längd så länge som det var tänkt. Vi har inte avbrutit något i förtid.
Framgången med projekten där människor i större utsträckning kan komma tillbaka till en väl fungerande skolgång och ett väl fungerande liv handlar om en sammanhållen vårdkedja som man initialt kan behöva pengar för att starta upp men som sedan kan fortlöpa. MVG har bara handlat om 15 kommuner. Det är ingen omfattande verksamhet men nog så god ur metodutvecklingssynpunkt.
Den typen av metodutveckling tror jag att vi fortsatt behöver. Långsiktigheten är något annat. Det måste vara väl fungerande hela tiden. Sis styr över sin egen verksamhet och måste naturligtvis ha ett sätt att hantera upp- och nedgång i efterfrågan så att man inte står med en mängd tomma platser.
Det är det som har hänt och som Sis nu försökte åtgärda genom att föra samman verksamheten till större enheter som kan minska sårbarheten i organisationen.
När det gäller de tio platserna på Lundens ungdomshem som ska tas bort kommer två till tre av dem att omvandlas till akut- och utredningsplatser på närbelägna Råby. Flickors avgiftningsbehov kommer att behandlas av Lunden/Karlsviks LVM-institution för kvinnor.
Det handlar om den här typen av lokal anpassning och platsreduktion som anpassas till verksamhetens omfattning. Man menar att det kan tillgodoses med hjälp av den här omorganisationen. Det är det sätt som Sis har valt att göra omorganisationen på för att minska sårbarheten, vara mer uthållig och långsiktig och kunna svara upp mot kommunernas efterfrågan som ju har varierat över tid. Det har den gjort både under Morgan Johanssons tid och under min tid.
Detta är ett problem för Sis. Nu har man en akut ekonomisk situation. Det gör att vi kommer att tillföra extra medel. Vi gjorde det förra året, och vi kommer att göra det under innevarande år. Det är pengar av ganska stor omfattning. Vi kommer också att öka deras möjlighet att använda sin anslagskredit i större utsträckning. Allt är för att hjälpa Sis att lösa en akut uppkommen situation, för vi är angelägna om långsiktigheten i verksamheten.