KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ola Johansson (C):
Min fråga är till Peter Eriksson. På en icke fungerande bostadsmarknad med brist på bostäder får vi trångboddhet och inlåsningseffekter. Vid sidan av de utanförskapsområden som vi redan har kan det komma att skapas nya om vi inte bygger rätt och underlättar i stället för att öka hindren för människor att äga sina bostäder. Regeringen har i en förordning gett Boverket i uppdrag att fördela ett snålt tilltaget stöd till utemiljöer.
Detta vill Centerpartiet utöka med ytterligare 70 miljoner kronor per år så att man i tidiga skeden kan göra insatser i stadsplaneringen och skapa fria siktlinjer för boende, lysa upp tunnlar och göra det omöjligt att från gångbroar och andra gömställen, som förekommer, attackera polis och räddningstjänst som gör sitt jobb.
Min fråga till Peter Eriksson är om han tycker att regeringens satsning är tillräcklig och om det inte mot bakgrund av den utveckling vi ser är befogat att stärka politikens makt över tryggheten i samhället.
Ola Johansson (C):
Tack, Peter Eriksson, för svaret! Men det är fortfarande Boverket som ensamt bestämmer vem som får ta del av pengarna och vad de ska användas till. Jag litar på Boverket i det här fallet, men jag tycker att det är ett för tungt ansvar de måste ta i den situation som råder och att insatser måste samordnas bättre mellan myndigheter. Här kan inte regeringen fly från sitt ansvar, utan man måste vara mycket tydligare med vad man vill åstadkomma med hjälp av sina stöd och sina myndigheter.
Frågan är varför regeringen inte har högre ambitioner inom det här området.
Ola Johansson (C):
Min fråga går till Peter Eriksson. Regeringen har infört verkningslösa bostadssubventioner. Med 5,2 miljarder kronor årligen dopas marknaden. Till skillnad från i idrottens värld är det tillåtet. Byggstöden styr snett. De spär på byggbolagens vinster och styrs mot Stockholm, som får nästan dubbelt upp jämfört med övriga Sverige. Samma sak är det med lejonparten av de kommuner som får ta del av regeringens byggbonus. De återfinns runt storstäderna.
Det går nästan inget stöd alls till kommuner som skulle behöva det bäst. Jag tar ett exempel från Halland, med 325 000 invånare i sex kommuner. Av dessa kommuner är det bara fem som får byggbonus. Den minsta - Hylte, med 11 000 invånare - kan inte ens söka. Vi övriga belönas för vad man skulle ha gjort i alla fall: planlagt och byggt för en ökande befolkning. Frågan till Peter Eriksson är om han är nöjd med det sätt som byggbonusen fördelas på.
Ola Johansson (C):
Det är intressant att bostadsministern tar upp frågan om uppföljning. Det visar ju sig att Boverket inte ställer något som helst krav på återredovisning av vart pengarna har gått. Det handlar om att man har gett ett startbesked som inte alls behöver spegla det verkliga boendet. Det kan handla om att man har sagt att man ska göra åtaganden när det gäller asylmottagning, som man inte har levt upp till. Mycket av byggbonusen betalas ut till kommuner utan att de har levt upp till sina åtaganden. Tycker ministern att detta är okej?
Ola Johansson (C):
Min fråga går till Peter Eriksson. Sveriges Byggindustrier släppte i dag sin rapport om byggkonjunkturen. Trots låga räntor och en god ekonomisk tillväxt i Sverige och i resten av världen förväntas nyinvesteringarna i bostäder falla med över 30 procent. Fru talman! Det byggs för lite bostäder, om man ser till behovet. Det skulle behöva byggas 80 000 bostäder per år.
Det byggdes ändå 65 000 bostäder 2017, och under 2018 förväntas byggandet falla ned till 42 000 och ned till 34 000 under 2019. Det är inget annat än ett misslyckande. Värst drabbas ungdomar, nyanlända och pensionärer med låg inkomst.
Min fråga är: Vilket ansvar har Peter Eriksson för att byggbromsen nu har slagit till och för de åtgärder som nu har vidtagits och som begränsar bostadsbyggandet - amorteringskrav och bolånetak - och för förväntade begränsningar av ränteavdragen?
Ola Johansson (C):
Detta är inte lätt. Men det är oerhört allvarligt när bygginvesteringarna minskar med 30 procent på två år. Är inte Peter Eriksson orolig när nivån skulle ligga på 80 000 bostäder? Vi bygger 65 000 bostäder. Om två år kommer vi att bygga 34 000 bostäder. Regeringen fattade beslut om att förändra normhyresnivån för investeringsstödet till 1 550 kronor. Det är en nivå som ligger ganska nära vad en dyr nyproducerad Stockholmslägenhet skulle kosta.
Sättet att möta detta är omfatta fler bostäder. Gillar ministern fördelningsprofilen på investeringsstödet?
Ola Johansson (C):
Utbildningsminister Gustav Fridolin är en av de ledande partiföreträdare som har skrivit på uppropet Porrfri barndom. Hans motivering var "Man blir förbannad". I går röstade riksdagen om saken, och Fridolins partikamrater stödde inte Centerpartiets förslag att det ska finnas porrfilter på skolors nätverk, datorer och läsplattor och att samtal om pornografi ska ges utrymme och stöd inom ramen för sex- och samlevnadsundervisningen.
Medan närmare 50 procent av landets skolor har insett behovet och har installerat sådana filter i sina nätverk är det många som inte ens har funderat på saken. Forskning kan belägga att barns och ungas känsloliv och deras syn på jämställd samlevnad och sex påverkas av nätporr och att ett beroende kan grundas tidigt. Gustav Fridolin må vara förbannad, men det är inget mot vad jag känner över det hyckleri som Miljöpartiet ägnade sig åt i kammaren när man röstade nej till Centerpartiets förslag.
Hur förklarar Gustav Fridolin detta?
Ola Johansson (C):
Tack för att jag får möjlighet ställa en fråga till bostadsministern! Det är ett välkänt faktum att bostadsbyggandet håller på att avstanna. Det finns en mängd skäl till detta, men formatet här är alltför litet för att diskutera det. Kritiken mot Lantmäteriet och de långa handläggningstiderna fortsätter att strömma in. Trots att jag vet att myndigheten jobbar på och förbättrar sitt arbete finns det fog för kritiken mot systemet.
Senast var det SKL som i en skrivelse till regeringen både vill se en förändrad roll för Lantmäteriet och en utveckling mot fler kommunala lantmäterimyndigheter än de 39 som finns i dag. Sveriges Kommuner och Landsting vill att regeringen tydliggör förutsättningarna för dessa och anger skälen till ingen av de sju kommuner som har ansökt om att få inrätta kommunal lantmäteriverksamhet beviljas det.
Min fråga till Peter Eriksson är densamma som SKL:s: Ser han de kommunala lantmäterierna som en resurs, och håller han med Lena Micko om att Lantmäteriets roll som central myndighet behöver stärkas?
Ola Johansson (C):
Jag tolkar bostadsministerns svar som att det inte finns några planer över huvud taget på att se över lantmäteriverksamheten i det avseendet att det finns fler alternativa lantmäterier att vända sig till. Detta understryker SKL:s oro för att man inte ser någon framtid ens för de kommunala lantmäteriverksamheter som finns i dag, i och med att man inte beviljar några nya tillstånd eller uttalar en viljeinriktning för dessa verksamheter, som är mycket viktiga för vårt samhällsbygge.
Ola Johansson (C):
Åsa Lindhagen är inte ordinarie ledamot i civilutskottet, så jag har full respekt för att bostadspolitik inte är hennes hemmaområde. Jag har samma bild som hon av situationen när det gäller klimatet och utsatta människor som har svårt att få tag i en bostad.
Jag noterar att Åsa Lindhagen har Stockholm som utgångspunkt för sitt politiska engagemang, och det kan man ha. Ett problem som framfördes är att innovationsstöden och stöden till energieffektivisering har tagits bort i den budget som riksdagen har beslutat om.
Men hur är det med regelförenklingar och förutsättningarna för dem att skapa möjligheter för de innovationer som vi alla efterfrågar? Hur är det med alla de träindustriföretag som nu investerar 2,4 miljarder innovativt i nya produktionsanläggningar för att omvandla den svenska skogen till hållbara, klimatsmarta bostäder?
Hur är det med den svenska skogspolitiken, som innebär att artskydd och biotopskydd gör att många privata skogsägare inte tillåts bruka den skog som finns?
Med hjälp av olika avgifter på transporter hindrar vi dessa skogsbrukare, skogsföretag och skogsindustrier från att på ett någorlunda kostnadseffektivt sätt få all denna skog till sågverken och fabrikerna och sedan ut på byggarbetsplatserna.
Jag vill påstå att Miljöpartiet har goda ambitioner när det gäller klimat men oerhört låga ambitioner när det gäller möjligheten att skapa förutsättningar för såväl jobb som bostadsbyggande och näringsverksamhet på landsbygden.
Ola Johansson (C):
Ett sätt att värna klimatet och miljön är att göra det möjligt att bo och verka på landsbygden, och det är lite grann detta som är min poäng. Vi har ett exempel i min hemkommun Halland, där en företagare vill bygga ett hus men hindras av ett överklagande som drivs av Naturskyddsföreningen i grannkommunen. Vi har flera fall där människor vill kunna bygga strandnära.
De har till och med gått hela den långa vägen för att ansöka om möjligheten att bygga när det gäller landsbygdsutveckling i strandnära läge, och sedan har de fått det stoppat av länsstyrelsen av olika skäl. Det finns ett enda stort hinder mot bostadsbyggande, som gäller oavsett om vi talar om storstäder eller om landsbygdskommuner, och det är bristen på mark.
Denna brist kommer sig av att vi har långa planprocesser, strikta bullerriktvärden, strandskydd, riksintressen och andra typer av processuella hinder. Vad vill Miljöpartiet göra för att underlätta tillgången till mark i dessa sammanhang?
Ola Johansson (C):
Mikael Eskilandersson var innan vi träffades här i kammaren lite angelägen om att få ett replikskifte med undertecknad, men det är inte därför jag begär ordet.
Det Mikael Eskilandersson beskriver är naturligtvis ett oacceptabelt beteende hos en näringsidkare - precis lika oacceptabelt som det är när en privat hyresvärd nekar en person att hyra eller få tillgång till en bostad på grund av dennes etnicitet, utseende eller andra faktorer.
Det som förbryllar mig lite grann är vilken koppling denna fråga har till gällande lagstiftning och på vilket sätt de saker som Mikael Eskilandersson beskriver har någon som helst bäring på ramarna inom det konsumentpolitiska området inom utgiftsområde 18.
Det vore intressant att lyssna till motiven till att just denna berättelse, som säkert alla kan hålla med om är en märklig historia och oacceptabel på många sätt, diskuteras här i dag när vi diskuterar konsumentpolitiken inom utgiftsområde 18. Vilken lag, specifikt, är det Mikael Eskilandersson avser att förändra med sin argumentation, och vilket anslag är det han anser ska utökas eller minskas?
Ola Johansson (C):
Det är intressant att Mats Green läser hela formuleringen om byggsubventionerna, och han berättar också för kammaren att Centerpartiet är berett att fasa ut subventionerna. Det stämmer, till skillnad från den politik som genomfördes med Moderaternas och KD:s budget, som vi visserligen släppte fram men är den som gäller.
Det innebär att bemyndigandet för Boverket att behandla redan inkomna ansökningar om byggsubventioner på det regelverk som redan finns inte kan behandlas. Detta upplever jag som mycket problematiskt.
Det är många bostadsföretag som har ringt mig, säkert också Mats Green, och även små kommuner, som eljest inte skulle kunna genomföra sina byggprojekt därför att kalkylerna bygger på det regelverk som formar subventionerna. Det har vi tagit fasta på och förstått.
I vårt budgetalternativ, som inte vann riksdagens gehör, finns inte indragandet av bemyndigandet kvar. Däremot finns en kraftig neddragning av summan som skulle användas för byggsubventioner.
Detta innebär att vi med fortsatt hantering av de byggsubventioner som finns, vilket jag hoppas att regeringen nu sysselsätter sig med, får till stånd ett system för byggsubventioner som fungerar på det sätt som jag beskriver.
Det är riktat till bostadsbyggande som annars inte skulle ha blivit av, till skillnad från de generella subventioner vi har i dag som är riktade till svaga konsumenter och svaga bostadsmarknader som finns och förekommer i hela landet. Det är den inriktningen vi vill ha. Jag skulle vilja återkomma i nästa replikskifte med svar på de övriga frågorna.
Ola Johansson (C):
Låt mig börja med att påpeka att det är regeringens sak att bjuda in till bostadspolitiska samtal. Och att vi talar blocköverskridande om de stora strukturella problem som finns för både bostadsbyggandet och rörligheten på bostadsmarknaden är inget som Centerpartiet motsätter sig. Framför allt handlar detta om skattesystemet och den stora skattereform som behöver genomföras för att både skapa fler jobb och förbättra villkoren för företagen.
Det innebär en grön omställning men också en förbättring av bostadsmarknadens funktionssätt, som vi ju har talat om. Det andra jag vill säga är att det bästa inte får bli det godas fiende. I sitt anförande talade Mats Green i breda ordalag om att vi skulle behöva korta och förenkla regelprocesserna med 30 procent - utan att precisera vad det är han menar.
Samtidigt kritiserar han oss för att vi vill tillsätta utredningar. Det finns ju ett beredningskrav för allt som presenteras för Sveriges riksdag. Och det är klart att man måste utreda, framför allt om vi pratar om regelförenklingar i häradet 30 procent. Där talar ju Mats Green själv om en utredning.
När det gäller reformeringen av hyresmarknaden, som egentligen inte är dagens ämne men som vi väljer att diskutera ändå, är vi nöjda med att ha fått igenom en överenskommelse med regeringspartierna som innebär att fri hyressättning ska gälla i all nyproduktion och att det är fastighetsägarens rätt att bestämma om den fria hyressättningen ska gälla eller om man vill gå in i dagens förhandlingsmodell.
Detta är någonting som jag är säker på att Moderaterna inte har något att invända mot. Vi kan inleda stora, breda bostadspolitiska samtal om hyresfrågan, men det viktiga för Centerpartiet är att nå resultat. Det är därför vi sysslar med politik. Det är att nå resultat som innebär att människor kan få tag i en bostad.
Ola Johansson (C):
Momodou Malcolm Jallow började sitt anförande med att utbilda oss om bostadspolitikens historia i Sverige för hundra år sedan. Jag ska berätta en annan historia.
År 1917 genomfördes den socialistiska revolutionen av bolsjeviken Vladimir Lenin, och vi fick ett socialistiskt samhälle i vårt närområde vars exempel på planhushållning förskräcker och som det ryska samhället och dess medborgare och tidigare stater som ingick fortfarande lider av.
Framför allt syns detta på bostadsstandarden i många ryska städer, i de komplex som byggdes under Sovjettiden med förslavad arbetskraft och för pengar som genererats i ett samhälle där kapitalismen hade avskaffats.
Man ska vara försiktig när man talar historia, Momodou Malcolm Jallow, speciellt om man representerar Vänsterpartiet. Nu till min fråga. Momodou Malcolm Jallow vill precis som vi andra få igång bostadsbyggandet, men han menar inte att det är marknadslogiken som kommer att åstadkomma detta.
Frågan är vem om inte privata byggbolag som ska bygga dessa bostäder. Om inte dessa pengar ska lånas upp på den fria marknaden, med vems pengar ska då bostadsbyggandet betalas?
Ola Johansson (C):
Jag tyckte att det var viktigt att dra dessa paralleller, för den råa kapitalismen och det socialistiska samhället är på ett sätt varandras motpoler. De förenas och möts när demokrati undergrävs och när människors frihet och rättigheter inskränks.
Jag för min del föredrar en liberal marknadsekonomi som kan åstadkomma ett bostadsbyggande och ge människor möjlighet att påbörja en bostadskarriär genom att få sin första bostad. Jag vill ställa en fråga till Momodou Malcolm Jallow, som i sitt anförande nämnde de kommunala bostadsbolagen, vilka han menar inte ska verka enligt det regelverk som nu gäller.
Momodou Malcolm Jallow påstår att man ska bortse från EU:s statsstödsregler och låta dem konkurrera med den privata bostadssektorn med hjälp av offentliga medel. Vad drar Momodou Malcolm Jallow för slutsatser om Sveriges EU-medlemskap med anledning av detta?
Momodou Malcolm Jallow sa också att det ska finnas minst ett bostadsbolag i varje kommun. Det finns ett antal svenska kommuner som har mellan 5 000 och 10 000 invånare, och kanske ytterligare några som har ännu färre. Vad drar Momodou Malcolm Jallow för slutsatser om de kommunsammanslagningar som måste ske för att det ska vara möjligt att driva kommunala allmännyttiga bostadsföretag i alla dessa kommuner?
Jag vill också höra Momodou Malcolm Jallows definition av en modern social bostadspolitik. Innebär den också rättigheter och möjligheter för människor att kunna äga sin bostad så att trösklarna in till den ägda bostadsmarknaden kan sänkas?
Ola Johansson (C):
Att vi har en semantisk diskussion om hyressättning är nog något som Joakim Järrebring själv får ta på sig ansvaret för. Marknadshyra är inte lösningen, säger han vid upprepade tillfällen ifrån talarstolen. Vem har föreslagit det? Det är min icke-retoriska fråga, herr ålderspresident, eftersom Joakim Järrebring kan besvara den.
Förutom Momodou Malcolm Jallow är Joakim Järrebring den enda person som från talarstolen har använt detta som någon form av hot. Jag vill ge en liten bild för att skapa lite ordning och reda i diskussionen.
Vi behöver inte förflytta oss så hemskt långt bort i Europa för att hamna i en huvudstad där man dagen efter att man har kommit fram till att man har behov av en bostad kan öppna tidningen på morgonen.
Den kan man bläddra igenom och hitta ett antal bostadserbjudanden som bättre eller mindre bra passar ens plånbok eller preferenser vad gäller vilken typ av bostad man anser sig ha behov av. Dagen efter har man träffat ett hyresavtal med en hyresvärd. Vi måste ha denna bild framför oss när vi diskuterar bostadspolitik i Sverige.
Det är som om vi i debatten utgår från att bostadsbrist är en situation som vi för alltid kommer att ha. Det kanske till och med finns krafter i samhället som anser att vi ska ha det. Ingenting kan vara mer felaktigt. Varför står vi här och diskuterar bostadsfrågor?
Jo, för att vårt gemensamma mål är att man i Sverige dagen efter att man har kommit fram till att man har ett behov av en bostad ska kunna öppna tidningen och hitta ett bostadserbjudande som man kan tacka ja till och en vecka senare ha flyttat in i bostaden. Om detta inte är något vi gemensamt ska jobba för vet jag inte varför vi för denna diskussion.
Ola Johansson (C):
"Fri hyressättning vid nybyggnation införs. Hyran inom dessa bestånd sätts efter en inledande period enligt en tariff grundad på jämförbara nybyggda objekt med en gradvis anpassning för att uppnå förutsägbarhet eller genom gängse förhandling. Fastighetsägaren väljer vilken av dessa metoder som tillämpas . Låt lägenheternas kvalitet och läge få ett större genomslag i hyressättningen.
En kommission ska kartlägga den varierande tillämpningen av lägesfaktorn mellan olika orter och föreslå lämpliga åtgärder från statens sida i de fall det konstateras att lägesfaktorn inte beaktas i tillräcklig mån .
Förhandlingssystemet för befintliga hyresrätter reformeras för att fungera mer effektivt med ett oberoende skiljedomsförfarande som vid tvist avgör vad som är en rimlig årlig höjning samt tidsgränser för förhandlingar som kombineras med ekonomiska sanktioner när dessa inte hålls . Ge hyresvärden och hyresgästen en större frihet att komma överens om hur till- och frånval ska prissättas .
Höj straffen för försäljning av svartkontrakt och kriminalisera köpen." Herr ålderspresident! Detta var inte ett anförande utan en uppläsning av vad som står om hyressättning i januariavtalet. Mina frågor till Joakim Järrebring är: Står han bakom dessa formuleringar om fri hyressättning vid nyproduktion? Håller han med mig om att marknadshyror inte är ett medel men att de kan vara ett mål?
Ola Johansson (C):
Jag tror att jag börjar med att besvara den andra frågan. Mats Green gjorde ju, med rätta, en efterlysning av vår bostadsminister i kammaren. Jag kan hålla med om att det är bekymmersamt att bostadsministern inte deltar i debatten. Bostadsministern hade nämligen kunnat svara på den andra frågan som Mats Green ställde, det vill säga huruvida regeringen planerar att bjuda in till bostadspolitiska samtal. Som Mats Green känner till ingår inte Centerpartiet i regeringen.
Centerpartiet är ett parti som har ingått en överenskommelse med regeringen om ett antal punkter, och jag kommer att besvara den första frågan som Mats Green ställde. Men den fråga som Mats Green ställer till mig bör han ställa till bostadsministern; huruvida regeringen har för avsikt att bjuda in till bostadspolitiska samtal är någonting som regeringen måste lämna besked om.
När det gäller den första frågan, huruvida januariavtalet ska ses som begränsningen eller grunden för bostadspolitiken, skulle jag vilja svara nej på båda punkter. Som jag var väldigt tydlig med i mitt anförande finns det ytterligare frågor som Centerpartiet kommer att driva under den här mandatperioden och som innebär att vi går längre än regeringen har för avsikt att göra.
Jag tog till exempel upp bullerriktvärdena, där vi är överens om - även om det inte finns någon reservation från Moderaternas sida utan bara från Centerpartiets - att vi ska ha andra sätt att mäta bullerriktvärdena. Från Centerpartiets sida har vi andra reservationer, som handlar om att bygglovskontoren ska ha en omvänd bevisbörda. Det innebär att man ska vara den sökande mycket mer behjälplig när det gäller att processa ett bygglov.
Ytterligare regelförenklingar av plan- och bygglagen kommer vi att komma tillbaka till. Inom ramen för januariavtalet finns det ingen gräns för hur mycket bostadspolitik Centerpartiet och allianspartierna kommer att driva - tillsammans eller var för sig - under den här mandatperioden och inte heller under kommande mandatperioder. När det handlar om grunden kan jag väl ge Mats Green delvis rätt.
Det finns ett par stora och komplexa frågor som jag var inne på i mitt anförande, och de handlar om hyressättningssystemet. Grunden för vår överenskommelse är att vi ska utreda dessa.
Ola Johansson (C):
Jag känner inte att jag kan ta på mig ansvaret att vara spottkopp för Mats Greens ilska mot bostadsministern. Det får stå oemotsagt. När det gäller resonemanget kring om avtalet är grunden eller en begränsning tycker jag att mitt svar på Mats Greens fråga var att det inte heller är en grund. Grunden är ju den politik som förs i Sveriges riksdag.
Vi har för tillfället en regering som har gjort en överenskommelse inom några ganska centrala punkter - och några mindre komplexa punkter, exempelvis angelägna saker som Mats Green tog upp om regelförenklingar när det gäller altaner. Det kan också handla om skärpningar när det gäller möjligheten att köpa och sälja svarta hyreskontrakt och andra saker.
Den stora och viktiga pucken vi har framför oss nu är att reformera hyressättningssystemet. Jag vill också påminna Mats Green om att den tidigare socialdemokratiskt ledda regeringen tillsattes på samma sätt som den nuvarande, det vill säga genom att ett antal partier lade ned sina röster och släppte fram en sådan regering. Den regeringen hade inget som helst krav på sig att genomföra någon politik.
De partier som släppte fram regeringen ställde inga sådana krav, utan det var ett fullständigt kravlöst tryck på den gula knappen - vilket även Mats Green, som också satt i riksdagen vid den tiden, bidrog till. Det vi i Centerpartiet gör när vi släpper fram regeringen den här gången är att ställa ett antal långtgående krav på allianspolitik från den sittande regeringen i utbyte mot att vi trycker på den gula knappen, som Mats Green gjorde förra gången.