Rickard Persson (MP):
Jag ska börja med att belysa något som jag tycker är avgörande när vi diskuterar pensionssystemet. Förra året gjorde Sifo en undersökning på uppdrag av Pensionsmyndigheten som visade att drygt en tredjedel av de blivande pensionärerna tyckte att det var svårt eller mycket svårt att förstå hur pensionssystemet fungerade.
Hela 68 procent tyckte också att det var svårt att förstå vilka val som skulle vara bäst för deras egna framtida pensioner. Det är en viktig signal till oss i riksdagen som ansvarar för systemet att se vad vi kan göra för att förändra detta kunskapsunderskott. Det är viktigt att ha förståelse för och kunna se vilka möjligheter som finns att själv påverka pensionen.
Det är viktigt för dem som har lång tid kvar, för dem som redan är pensionärer och för dem som närmar sig pensioneringen. Utmaningen för politiken, Pensionsmyndigheten och Pensionsgruppen är att det måste bli enklare att få en fullständig överblick över sin samlade framtida pension.
Därför har också Pensionsmyndigheten inom ramen för sitt informationsuppdrag fått ett utökat konsumentuppdrag, och regeringen har tilldelat myndigheten extra medel för detta för åren 2014-2017. Vi vet att Pensionsmyndigheten arbetar även med målgruppsanpassad information för att nå alla pensionssparare. Det är bra.
Även ett i dag stabilt pensionssystem kräver underhåll för att fungera optimalt och behålla trovärdigheten. Inom ramen för Pensionsgruppens arbete pågår en bred översyn av olika delar av pensionssystemet.
Jag vill särskilt lyfta fram ett nyligen påbörjat arbete med en översyn av vad som påverkar pensionsgapet mellan kvinnor och män och vilka åtgärder som kan vidtas för att åstadkomma mer jämställda pensioner.
Mycket av det som påverkar vilken pension var och en får avgörs av vad som händer innan man går i pension, till exempel hur mycket man arbetar, lönenivåer, tjänstepension etcetera.
Även om pensionärerna med de lägsta inkomsterna procentuellt sett har fått störst inkomstförbättring, 13 procent sedan 2006 som nämndes tidigare i debatten, kvarstår det faktum att många pensionärer har det tufft att få ekonomin att gå ihop. Det gäller främst dem med garantipensioner och äldreförsörjningsstöd.
Jag anser att det vore bra att titta på om det finns något som politiken kan göra inom det befintliga systemet. Denna regering har sänkt skatten för pensionärer, precis som tidigare talare har sagt, och det har skett utan att öka skatteklyftan eller höja bostadstillägget. Det gynnar inte minst dem med lägst pensioner, vilket är ett viktigt steg i rätt riktning.
Men det är fortfarande angeläget att framöver se om det finns ytterligare några rattar man kan skruva på åtminstone lite grann både inom och utom systemet. Pensionssystemet behöver en långsiktig hållbar finansiering. Det uppnås bland annat genom att arbetade timmar inom samhällsekonomin som helhet bibehålls och gärna utökas.
Det står inte i motsättning till ett flexiblare arbetsliv för att människor ska orka arbeta till pensionen. Den demografiska utvecklingen med ökad medellivslängd samt minskad ohälsa hos äldre gör att fler kan arbeta längre, samtidigt som det finns yrkesgrupper där många redan i dag har svårt att fortsätta arbeta till 65 år.
Jag noterar att Moderaterna i sin motion talar om möjligheten till omställning i arbetslivet och att ni också har interpellerat om ett omställningsstöd, som ministern ska besvara i denna vecka. Tidigare fanns möjlighet till ett så kallat friår.
Det är ett initiativ som Miljöpartiet har drivit länge och som just ger möjligheten att byta spår mitt i arbetslivet, få ersättning för det samtidigt som någon annan får möjlighet att komma in på arbetsmarknaden eller prova ett nytt arbete. Dessvärre tog de borgerliga partierna bort den möjligheten.
När jag är ute och lyssnar på arbetsmarknadens parter talar man om möjligheten till en omställningsperiod. Man säger inte friår, men jag uppfattar det som att man i princip ligger mycket nära en sådan lösning - liksom ert förslag om omställningsstöd. Fredrik Reinfeldt tyckte för övrigt mycket om sitt omställningsår, har vi läst i medierna. En höjd pensionsålder ska och kommer att diskuteras.
Pensionsåldersutredningens förslag är något som vi måste förhålla oss till. Vi måste våga se på de förutsättningar och lösningar som ska gälla även på längre sikt och ha en plan även för de unga som gör entré på arbetsmarknaden nu och framöver. Om inga åtgärder vidtas här kommer deras allmänna pension att bli historiskt låg.
I en översyn av den långsiktiga finansieringen av pensionssystemet bör det också övervägas om dagens avgiftsnivå är tillräcklig eller om den bör höjas. Det var i början av 1990-talet avgiften bestämdes till 18 1⁄2 procent.
En sådan avgiftshöjning skulle slås ut över många år, vilket innebär att den inte skulle behöva bli så hög och därmed inte så kännbar för den enskilde eller arbetsgivaren, beroende på hur man fördelar avgiften. Men den skulle ändå ge förhållandevis stor effekt för den enskildes pension. En höjning av avgiften kan minska risken för att pensionerna sjunker eller inte hänger med i utvecklingen av priser och löner.
Det har nämnts i debatten att en avgift i premiepensionssystemet skulle övergå till garantipensionssystemet. Jag kan säga att också Miljöpartiet en gång i tiden har övervägt detta, men många talare, inte minst Lars-Arne Staxäng, har varit inne på att det under överskådlig tid inte är så lyckat. Precis som tidigare talare har konstaterat har premiepensionssystemet gett en god utdelning.
Då är det inte så rimligt och lämpligt att i varje fall nu göra något åt det systemet. Fru talman! Jag vill avslutningsvis yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet.