KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders W Jonsson (C):
Det är precis som jag sa i mitt tidigare anförande i dag en oerhört besvärlig tid vi lever i. Utvecklingen just nu går inte åt rätt håll. Vi måste alla göra allt vi någonsin kan för att dämpa smittspridningen. Jag är imponerad av alla de insatser som ett antal av de absolut hårdast pressade näringarna har gjort. Det gäller inte minst restaurangnäringen men även besöksnäringen och transportnäringen.
Trots att det har varit till priset av stora ekonomiska uppoffringar har man varit beredd att göra ett antal frivilliga restriktioner. Socialdemokraten Dag Larsson lyfte tidigare fram frågan: Varför gör vi inte i Helsingborg som man har gjort i Danmark? Där går man in betydligt tuffare och stänger ned verksamhet i ett läge där det faktiskt behövs. Dag Larsson hade också svaret på det.
Vi har inte i Sverige en effektiv lagstiftning som utgår ifrån: Hur ska vi bekämpa smittan? Hur ska vi bekämpa pandemin? Vi har ett antal olika lagstiftningar som kanske inte alls har det syftet. Regeringen har försökt bekämpa pandemin med alkohollagen och ordningslagstiftningen. Det ärende vi ska diskutera i dag handlar om vilka begränsningar man kan göra på serveringsställen.
För oss i Centerpartiet är det en självklarhet att man i det här läget inte rycker bort ett av de verktyg som regeringen har till sitt förfogande, nämligen lagen om begränsningar vad gäller serveringsställen.
Men det hade varit så mycket bättre, fru talman, om vi redan i dag hade haft på plats en pandemilagstiftning som kunde utgå från: Hur stor är risken att smitta sprids vid olika aktiviteter i det svenska samhället? Där skulle vi kunna gå in med förslag och beslut om restriktioner. Vi skulle kanske till och med i ett pressat läge kunna göra det man har gjort i Danmark, stänga en hel verksamhet.
Dessutom hade vi kunnat hantera den ekonomiska kompensationen till de näringsidkare som drabbas stenhårt av den här typen av beslut. Den lagstiftningen har vi inte. Pandemin har rullat på nu under tio månader, men lagstiftningen är ännu inte på plats. Den är inte ens remitterad. Det är inte ens ett färdigt förslag från Regeringskansliet.
Där är jag väldigt glad över att vi nu i socialutskottet tillsammans arbetar för att ställa krav på regeringen att så snabbt det någonsin går leverera ett förslag till pandemilagstiftning. I det läget, när vi har den lagstiftningen på plats, kommer inte behovet att vara lika stort av den här typen av lagstiftning som vi i dag ska förlänga eller av att använda alkohollagen eller ordningslagen för att pressa tillbaka pandemin.
Med de orden vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Anders W Jonsson (C):
Det har gått åtta månader sedan coronapandemin slog till mot Sverige, och den har slagit hårt. I stort sett alla har påverkats på något vis, inte minst av de begräsningar som har införts under tiden. Begränsningar är nödvändiga för att bekämpa smittspridning, så är det. Men de måste vara effektiva, förutsägbara och rättvisa.
Det som förvånar mig och Centerpartiet är att regeringen trots att det har gått åtta månader inte har sett till att få en effektiv pandemilag på plats utan använder sig av ordningslagstiftningen, en lagstiftning som har ett helt annat syfte än att bekämpa smittspridning. Detta har lett till att operaföreställningar belagts med samma begränsningar som fotbollsmatcher trots att det är helt olika smittspridning det rör sig om.
Det har gjort att nöjesparker måste hålla stängt medan djurparker får vara öppna trots att det med all sannolikhet är exakt samma smittspridning på dessa. Det här är bara två exempel; det finns ytterligare ett antal exempel som visar att denna lagstiftning inte fungerar när det handlar om att bekämpa smittspridning. Det är ett stort problem att vi inte har skaffat oss ett effektivt verktyg i smittbekämpningen.
Det är också ett stort problem eftersom det minskar människors förtroende för de politiskt fattade besluten. Man förstår inte logiken. Varför gäller det ena här och det andra där? Det drabbar kultur och idrottsliv, och inte minst kostar det pengar för samhället och staten. Min fråga till statsministern är: Varför har vi efter åtta månader ännu inte fått en effektiv pandemilag på plats?
Anders W Jonsson (C):
Den avgörande skillnaden är att man nu använder ett otroligt trubbigt instrument, ordningslagen, som slår lika för all verksamhet oavsett hur stor risken är att smitta sprids eller vilka andra möjligheter som finns att vidta åtgärder. Det är detta som gör att det blir sådana problem. Ta de exempel jag nämnde med olika regler för djurparker och nöjesparker men samma regler för operaföreställningar och fotbollsmatcher.
Regeringen borde ha använt dessa åtta månader till att få ett effektivt instrument, en effektiv lagstiftning på plats så att vi faktiskt kunde bekämpa smittan. Jag hävdar att vi inte gör det lika effektivt i dag som vi skulle ha gjort om vi i likhet med andra länder hade haft en pandemilag. Det är bra att det tre dagar efter att Centerpartiet väckte ett utskottsinitiativ i socialutskottet kom ett pressmeddelande från regeringen om att man ska börja ta fram en pandemilag.
Men det måste ske snabbt. I andra lägen har man snabbt kunnat ta fram en lagstiftning, och nu är det också snabbt som gäller.
Anders W Jonsson (C):
Min fråga går till statsrådet Isabella Lövin. Pandemin går just nu åt helt fel håll. Det enda ljuset i tunneln är att det inom kort kommer att finnas vaccin och att vi därmed kan börja med vaccinationer.
Med tanke på de svårigheter Sverige hade under mass-vaccinationen vid svininfluensan och de stora svårigheter regeringen hade i våras med att komma igång ordentligt med testningen i hela landet uppmanade jag och Centerpartiet regeringen redan i april att snabbt dra igång vaccinationsplaneringen.
Min fråga till statsrådet är: Har ni nu en planering klar, så att ni kan garantera att den svenska befolkningen ska skyddas minst lika fort, gärna fortare, som regeringarna i våra grannländer har sett till att deras respektive befolkningar ska få ett bra skydd mot covid-19?
Anders W Jonsson (C):
Herr talman! I höstas skrevs en debattartikel i Svenska Dagbladet undertecknad av ordföranden för Sveriges förlossningsläkare, ordföranden för Sveriges alla barnmorskor och dessutom av Hans Linde, ordförande för RFSU och inte helt obekant i den här kammaren. Slutsatsen i den artikeln var att abortlagstiftningen från 70-talet måste göras om.
I dag är 96 procent av alla aborter medicinska aborter. De bör kunna göras i hemmet för de kvinnor som så väljer. Det är viktigt av flera olika skäl. Det innebär en mycket större trygghet för kvinnan att kunna inleda den medicinska aborten i hemmet. Det innebär att hon slipper transporter till och från sjukhuset.
Slutligen, och det är kanske inte minst viktigt, tar man inte viktiga resurser från sjukvården för någonting som bara är utifrån en lagstiftning från 70-talet. Herr talman! När artikeln kom gjorde Ekot en uppföljning, Man frågade alla partiers företrädare i socialutskottet hur de såg på detta.
Moderaterna, Centerpartiet, Liberalerna, Vänsterpartiet, även Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Sverigedemokraterna sa att här bör man se till att ändra lagstiftningen. Det är inte rimligt att det ska vara på det här viset. Nu hörde vi i dag att Sverigedemokraterna tydligen har bytt fot.
Men det som förvånar mig är att Vänsterpartiet i dag när vi ska fatta beslut om detta väljer att inte stå bakom reservationen från Moderaterna, Centerpartiet och Liberalerna. Jag tycker att man ska gå från ord till handling. Lovar men en sak i medierna och i debatter ska man också när det kommer till kammaren trycka på rätt knapp.
Min fråga till Karin Rågsjö är: Varför står inte Vänsterpartiet vid sitt ord i den här frågan och gör det man kan för att inleda lagförändringen?
Anders W Jonsson (C):
I grunden är det här ett politiskt ställningstagande. Vill man att lagen ska ändras för att möjliggöra att den medicinska aborten inleds hemma eller inte? Det är strikt lagreglerat i dag. Förslaget - som nu tyvärr är en reservation och inte något som en majoritet står bakom - är att vi ska rikta ett tillkännagivande till regeringen för att den ska tillsätta en utredning för att göra lagändringen.
Vi har alltså inte föreslagit skarp lagstiftning här och nu, utan det handlar om ett tillkännagivande om en utredning av abortlagstiftningen som skulle möjliggöra att man initierar medicinska aborter hemma. Det är i dag inte tillåtet enligt svensk lag. Det är alltså detta som Vänsterpartiet säger nej till - att skarpt uppmana regeringen att ta första steget i detta. Det är det som blir så förvånande.
Självklart måste det alltid göras en utredning innan det till slut landar ett lagförslag på riksdagens bord; det tror jag att alla förstår. Men det första steget i detta är att vi från riksdagen uttalar tydligt att det här måste ske. Jag blir besviken och förvånad över att Vänsterpartiet inte är berett att uppmana regeringen att dra igång lagstiftningsarbetet för att göra denna förändring.
Det är alltså någonting som Sveriges alla förlossningsläkare, alla barnmorskor och dessutom RSFU under ledning av Hans Linde har krävt av oss politiker. I dag har ni chansen att rösta för den reservation som finns från Moderaterna, Liberalerna och Centerpartiet.
Jag hoppas verkligen att Vänsterpartiet tänker om och inte krokar arm med Sverigedemokraterna och Kristdemokraterna i frågan om svensk abortlagstiftning och att den måste ändras.
Anders W Jonsson (C):
En grupp i samhället som är oerhört hårt drabbad är de som har behov av ett könsbyte. Det finns en lagstiftning färdig på Regeringskansliet vad gäller den juridiska delen av könsbyte, men regeringen väljer att inte lägga fram den. Det är därför vi i Centerpartiet hade önskat ett tillkännagivande från kammaren om att regeringen skulle lägga fram det förslaget.
Jag har uppfattat att Miljöpartiet är drivande i den frågan också av olika anledningar. Min fråga till Miljöpartiets företrädare är: Varför stöder man inte Centerpartiets förslag om ett tillkännagivande med ett krav på att regeringen faktiskt ska leverera? Det finns en sådan reservation, och möjligheten finns att rösta för den. Den andra frågan jag vill ställa till Margareta Fransson är på samma tema och handlar om det här med hemaborter.
I ett läge där alla partier utom Kristdemokraterna och möjligtvis Sverigedemokraterna har sagt att regeringen måste göra ändringar så att man kan möjliggöra hemaborter, varför stöder då inte Miljöpartiet förslaget om ett tillkännagivande från Moderaterna, Liberalerna och Centerpartiet? Vi har nyss hört att Vänsterpartiet öppnar för att sätta sig in noggrant i frågan och fundera till voteringen på onsdag.
Min fråga till Margareta Fransson är: Kommer även Miljöpartiet att använda de här dagarna till att ta kontakt med förlossningsläkarna, barnmorskorna och inte minst RFSU för att kunna landa rätt i den här frågan och vara med på att rikta ett krav till regeringen att faktiskt göra någonting?
Anders W Jonsson (C):
Det var delvis ett nytt besked som kom nu från Miljöpartiet. Jag har tidigare uppfattat att Miljöpartiet står bakom att göra moderniseringar av abortlagen för att, i enlighet med det man ändå tycker från förlossningsläkarna, barnmorskorna, RFSU och även andra, möjliggöra hemabort även i Sverige. Men nu är det ett nytt besked som jag förstår det, och då kan jag ha respekt för att man inte ställer upp på den här reservationen. Den andra frågan hänger lite grann i luften.
Miljöpartiet har drivit frågan hårt om att ändra lagstiftningen vad gäller könstillhörighet och juridiskt kön, och nu finns det på riksdagens bord ett förslag, som vi kommer att votera om på onsdag, på ett tillkännagivande till regeringen.
Då blir jag förvånad över att Miljöpartiet i vissa lägen säger att det är viktigt att vi får fram den nya lagstiftningen, men när det sedan handlar om vilken knapp man ska trycka på i riksdagen väljer man att inte ställa krav på regeringen i form av ett tillkännagivande. Då är min fråga också där: Finns det möjlighet att Miljöpartiet tänker om?
Anders W Jonsson (C):
Jag kanske önskar att Centerpartiet hade ingått i regeringen, men det har vi inte gjort. Vi har haft ett budgetsamarbete och därtill ett januariavtal. Mikael Dahlqvist sätter fingret precis på problemet; det här handlar om lagstiftning. Det handlar inte om att TLV fattar elaka beslut. Och jag begär absolut inte att ministern ska gå in och styra myndighetens beslut.
Men något måste göras åt det som har varit uppenbart under ett stort antal år, att den modell vi har för att värdera läkemedel och diskutera prissättning inte fungerar vad gäller särläkemedel.
Det enda parti och den enda person som kan ta initiativ till en sådan ganska omfattande lagändring, som skulle kunna rätta till problemet vad gäller både särläkemedel och kanske än värre precisionsmedicin, är Socialdemokraterna och socialminister Lena Hallengren.
Jag begär absolut inte att hon ska gå in och försöka göra något som strider mot regeringsformen, men det är bara hon som kan ändra på förhållandet genom att se till att vi får en ny lagstiftning. Det är jättebra att en majoritet i socialutskottet står bakom förslaget om ett tillkännagivande. Men det kommer tyvärr inte att ändra verkligheten i dag för de människor som drabbas av det här. Cystisk fibros och Kaftrio är ett exempel.
Men det finns ett antal andra exempel på att den modell vi har för att beräkna priset på läkemedel är utdaterad vad gäller den här typen av läkemedel. Här säger vi att det är för dyrt; det kostar 1 1⁄2 miljon. Men samtidigt kan man fråga sig vad en lungtransplantation kostar. Här måste man få fram en lagstiftning, och de enda som kan göra det är Socialdemokraterna och socialminister Lena Hallengren. Se till att göra det!
Anders W Jonsson (C):
Jag måste återigen korrigera Mikael Dahlqvists uppfattning att Centerpartiet eller jag skulle ha suttit i regeringen. Så har det inte varit. Jag kan dock ge honom rätt i att problemet var delvis känt också under alliansregeringens tid. Det var då man började upptäcka det. Men det fråntar inte Socialdemokraterna och framför allt statsrådet Lena Hallengren ansvaret i dag. Den enda som skulle kunna ta initiativ till att lösa problemet är statsrådet.
Då räcker det inte att ha en gemensam ambition, och det räcker inte att ge uppdrag till diverse myndigheter och försöka ha samråd. Det som behövs i frågan är en lagändring, så att vi får en modell för att värdera särläkemedel och än mer precisionsmedicin. Kostnaden för att ta fram ett nytt läkemedel ligger på 10-15 miljarder kronor.
Om det sedan bara är 100 personer som ska använda det läkemedlet i Sverige och motsvarande i andra länder kommer det såklart att bli ett väldigt dyrt läkemedel. Men det är ändå billigare i förhållande till alternativen. Vi är ett av världens rikaste länder. Det är självklart att vi ska kunna bekosta den här delen. Det räcker inte att Socialdemokraterna säger att vi har en gemensam ambition och att vi är överens. Nu är det är dags att det blir verkstad.
Det är ni som kan se till att de här patienterna får tillgång till särläkemedel, Mikael Dahlqvist. Jag är väldigt glad över att vi senare i dag kommer att kunna fatta beslut om att riksdagen riktar en skarp uppmaning om detta.
Men till syvende och sist är det ändå Socialdemokraterna och Lena Hallengren som sitter på nyckeln och som har möjlighet att verkligen göra någonting åt att de stackars människor som nu har fått ett dråpslag med cystisk fibros tvingas åka till Argentina för att köpa läkemedel eller sälja huset och flytta till Köpenhamn. Så ska det inte behöva vara i ett av världens rikaste länder, fru talman.
Anders W Jonsson (C):
Jag är också oerhört glad över att den här debatten blev av så att jag kunde få en chans att tacka dig, Barbro Westerholm, som jag har följt sedan tidigt 80-tal. Då var jag kandidat och såg dig som generaldirektören. Jag har sett dina insatser i riksdagen under både 90-tal och 00-tal, och ända sedan 2006 har jag haft glädjen att arbeta tillsammans med dig genom socialutskottet. Vi har just sett prov på den enorma kompetens som Barbro besitter.
Referenser från abortsituationen på 50-talet, neurosedynkatastrofen på 60talet - det finns inte en fråga som vi diskuterar där inte Barbro kan bidra med sin djupa kompetens. Hon har anknytning till forskarvärlden men har också varit med under många år och varit aktiv inom det här området. Barbro Westerholm har också gjort en annan bedrift.
Hon har kunnat gå från att vara generaldirektör och professor till att ta plats i riksdagen och här kunna göra en strålande insats. De flesta som provar att göra den karriären klarar inte av det, för de har ofta en sjukdom som man brukar kalla för professoriasis: Jag vet bäst och ni andra ska bara lyssna på vad jag har att säga!
Det är en åkomma som Barbro definitivt inte har lidit av, utan hon har verkligen lyckats behärska parlamentarismens verktyg på ett framstående sätt. Kollegor och gruppledare i Liberalerna har sagt: Barbro är alltid väldigt lojal, men hon har varit svår att kontrollera i vissa lägen. Det är sådana riksdagsledamöter vi behöver.
Det är få riksdagsledamöter, tycker jag, som på egen hand i kraft av sin person har lyckats åstadkomma lika mycket som Barbro Westerholm har gjort. Jag är oerhört tacksam över att ha haft förmånen att jobba ihop med dig, Barbro, under de här åren. Stort tack!
Anders W Jonsson (C):
Det som den departementsutredare som statsrådet talar om, Himmelsköld, har fått i uppdrag att göra är att äntligen lösa ett problem som vi haft sedan mycket lång tid tillbaka i svensk sjukvård, nämligen ett fenomen som kallas nationell taxa, taxeläkare.
Anna Nergårdh hade ett förslag på hur man skulle kunna lösa det, men samtidigt, parallellt - nu är vi på våren 2021 - träffas SKR, Läkarförbundet och Privatläkarna och hittar en överenskommelse som de tycker fungerar bra. Det är bra att man nu tar det förslaget vidare. Men det hade varit bättre om det hade hänt för ett år sedan, för då hade vi kanske redan varit framme vid att ändra lagen.
Vi i Centerpartiet är stolta men inte nöjda när det gäller vad vi har åstadkommit med primärvårdsreformen. Vi ser att det finns vissa uppenbara svårigheter. Nu närmar sig valet, och för oss är det en oerhört viktig fråga att en primärvårdsreform, välfungerande primärvård, inte bara får handla om de större städerna och tätorterna.
Vi kan inte acceptera någonting annat än förändringar som gör att vi även i de mest glesbebyggda områdena i Sverige får en välfungerande primärvård. För oss kommer det också att vara helt avgörande att vi använder och öppnar upp för den drivkraft som finns i alla unga läkare och sjuksköterskor som verkligen är entreprenörer att gå ut i primärvården och skapa egna enheter.
Dessa kommer att vara oerhört viktiga i att ge patienter kontinuitet och dessutom reell valfrihet. Därmed vill jag tacka statsrådet för ett bra samarbete under det här året och önska henne en god sommar.
Anders W Jonsson (C):
När man pratar med patienter eller med människor som jobbar i vården förstår man att läget i svensk sjukvård är ganska bekymmersamt. Redan före pandemin hade vi alldeles för långa köer i Sverige. En svensk var tvungen att vänta betydligt längre än man behöver i andra länder på att få en bedömning av en specialistläkare eller på att få någon form av behandling. När nu pandemin långsamt släpper sitt grepp har situationen blivit oerhört mycket allvarligare.
Att som patient måsta vänta vecka ut och vecka in, månad ut och månad in och kanske till och med år på att få sin behandling är helt oacceptabelt. Det här orsakar stort lidande för de människor som drabbas, men inte minst signalerar man runt om i landet att det här innebär allvarliga medicinska risker.
Vi är alltså i ett läge där patienter skadas eller till och med riskerar att dö på grund av att köerna är alldeles för långa. Ansvaret för att göra någonting åt det här ligger på många nivåer: vårdenheten, kliniken, sjukhuset, regionen. Men vi i riksdag och inte minst regering har också ett stort ansvar när det kommer till att förenkla regler så att det blir lättare att arbeta med köerna och framför allt se till att det finns resurser för sjukvården.
Från Centerpartiets sida har vi lagt fram skarpa förslag om att till exempel ge patienter i hela landet möjlighet att söka vård var man vill och inte bara för öppenvård som i dag. Det handlar dessutom om att se till att det finns information om hur långa köerna är på olika sjukhus.
Om vi därtill förkortar tiden för vårdgarantin så att det räcker med att vänta en månad för att kunna få hjälp att söka på ett annat ställe med kortare köer skulle även det drastiskt kunna förenkla situationen. Min fråga till statsministern är: Är regeringen beredd att stödja de här förslagen, eller vilka andra förslag kommer nu för att akut se till att vi kan hantera den här väldigt bekymmersamma situationen?
Anders W Jonsson (C):
Sverige har en sjukvård i världsklass. Det är helt klart. Det är dock en dålig tröst för den som ska stå i kö vecka ut och vecka in, månad ut och månad in och inte få tillgång till denna sjukvård i världsklass. Ekonomiska resurser är självklart viktigt, liksom att öka på utbildningen. Men det löser inte situationen här och nu. Därför menar vi att vi kan titta på vårt grannland Danmark, där köerna är mycket kortare än här.
Patienterna har alltså möjlighet att söka runt om i hela landet efter ett ställe där kvaliteten är högst och kön kortast. Man ger ansvaret och befogenheterna till patienten. Det här skulle vara ganska lätt att införa. Vi befinner oss i en akut situation.
Patienter far illa varje dag, och då måste det komma fler svar från regeringen än att man successivt vill öka utbildningarna och de ekonomiska resurserna. Här krävs strukturella förändringar.
Anders W Jonsson (C):
Min fråga går till statsrådet Hallengren. Coronakommissionen har ju nyligen kommit med sitt betänkande, där man berättigat kritiserar regeringen för att inte fullt ut ha tagit ledarskap och framför allt för att ha låtit andra hålla i taktpinnen. Vi står nu inför en ny kris som kommer att påverka Sverige på många olika sätt. Jag är därför angelägen om att regeringen nu förbereder sig och ser till att vi kan hantera konsekvenserna av den.
Vi ser nu utifrån det EU-beslut som är fattat att vi kommer att ta emot ett stort antal flyktingar i Sverige - och det ska vi göra, för Sverige är långt ifrån fullt. I det läget kommer det att ställas stora krav på den svenska sjukvården när människor kommer från Ukraina och hit, inte minst beroende på att många av dem till exempel inte har covid-19-vaccinerats. Det finns också andra stora sjukvårdsbehov.
Min fråga till statsrådet är: Har regeringen vidtagit åtgärder för att se till att den svenska sjukvården nu rustar sig för att ta emot alla dem som flyr för sina liv?
Anders W Jonsson (C):
Den utredning som kom i förra veckan kommer inte att vara svaret på den här frågan. Vi har flyktingar som redan i dag kommer till Sveriges gränser. Vi måste se till att sjukvården kan hantera det här. En första sak som man kommer att möta är att det kommer människor som inte ens är covid-19-vaccinerade.
Min fråga är specifik utifrån hur situationen är nu: Vad har regeringen gjort för att i dag se till att den svenska sjukvården rustar sig för den här vågen av flyktingar som kommer att komma till Sverige?
Anders W Jonsson (C):
Den mycket svåra sjukdomen cystisk fibros har drabbat 700 svenskar. Hittills har det inte funnits någon behandling. Kronisk slembildning har gjort att dessa människor har fått ett förkortat liv. I dag finns en behandling i form av tabletten Kaftrio. Om den tas tre gånger per dag innebär det en dramatisk effekt på livskvaliteten för de här människorna. Läkemedlet finns tillgängligt i alla europeiska länder, i stort sett, men inte i Sverige.
Svenskar får flytta till Danmark och säga upp sig från sina jobb i Sverige eller, som en del gör, pantsätta sitt hus, låna pengar och åka till Argentina för att där kunna köpa tabletterna och få ett drägligt liv. Min fråga går till statsrådet Lena Hallengren. Vad tänker hon göra för att se till att de svenska patienter som lider av denna oerhört svåra sjukdom inte måste flytta till andra länder för att få tillgång till läkemedlet?