Anti Avsan (M):
Den lagstiftning som hitintills har reglerat användningen av hemliga tvångsmedel har varit tidsbegränsad. Alliansregeringen har därför föreslagit att bestämmelserna i de tidsbegränsade lagarna görs permanenta med vissa justeringar, vilket det finns goda skäl för.
Jag tror inte att den nu sittande regeringen hade kunnat lägga en sådan här proposition på riksdagens bord, vilket framgår av vad Vänsterpartiet hitintills har sagt och möjligen senare kommer att framgå av vad Miljöpartiet säger här i talarstolen.
Det som är lite märkligt är att Vänsterpartiet inte tycker att vi ska ha någon permanent lagstiftning men samtidigt inte har framfört något förslag om att den tidsbegränsade lagstiftningen ska fortsätta att gälla. Det nämnde Linda Snecker över huvud taget ingenting om i talarstolen.
Vad förslagen innebär har Elin Lundgren redogjort ganska utförligt för, så jag tänker inte gå närmare in på det. Jag ska bara säga något i den del som gäller förslaget att åklagare i undantagsfall även i fortsättningen ska kunna fatta tillfälliga beslut om andra hemliga tvångsmedel än hemlig rumsavlyssning.
Det innebär att åklagare inte i något fall kan besluta om hemlig rumsavlyssning. Det är ett tvångsmedel som innebär ett integritetsintrång, och där följer av proportionaliteten bland annat att det inte är rimligt att åklagare fattar sådana beslut.
Alliansregeringen har dock inte bara föreslagit utökade möjligheter att använda hemliga tvångsmedel utan dessutom lämnat vissa förslag som syftar till att stärka rättssäkerheten och integritetsskyddet. Det har Elin Lundgren också redovisat här, så det tänker jag inte gå in mer på i detalj. De sakliga förändringar av lagstiftningen som föreslås är väl motiverade.
Viktigt att påpeka är att användningen av hemliga tvångsmedel i och för sig medför inskränkningar i rättigheter som skyddas av både regeringsformen och Europakonventionen. Konstitutionsutskottet har yttrat sig över lagförslagen och påpekar då i sitt yttrande att en avvägning alltid måste göras mellan intrånget i den enskildes integritet och det intresse som den föreslagna lagstiftningen har till syfte att värna.
Alliansregeringen har i propositionen tydligt redogjort för förslagen och också motiverat varför de ingrepp i den personliga integriteten som lagförslagen medför är såväl nödvändiga som väl avvägda i förhållande till de fördelar och vinster som kan uppnås. Regelverkens konstruktion är sådan att kontrollmekanismer har ställts upp för att säkerställa att reglerna inte missbrukas.
Det vi talar om här är de regler och de rättssäkerhetsgarantier vi har i Sverige, inte vad som har förekommit i andra länder. Konstitutionsutskottet har inte funnit några konstitutionella hinder mot att bifalla propositionen. Viktigt att framhålla i detta sammanhang är också att vissa av förslagen, precis som jag alldeles nyss sa, syftar till att stärka rättssäkerheten och integritetsskyddet, vilket det finns anledning att se mycket positivt på.
Det finns inte någon rimlig grund att inte bifalla förslagen i propositionen. Det bör då påpekas att Miljöpartiet har yrkat avslag på propositionen.
Om man inte skulle göra någonting nu, och inte förlänga de tidsbegränsade lagarna, skulle man lämna fältet fritt för organiserad brottslighet och annan allvarlig brottslighet som man kan använda hemliga tvångsmedel för att bekämpa. Jag ska också nämna något särskilt om hemlig rumsavlyssning eftersom detta tvångsmedel, precis som påpekas i propositionen, i ännu högre grad än hemliga tvångsmedel i övrigt kan medföra betydande integritetsintrång.
Trots detta leder en rimlig avvägning mellan effektivitets- och integritetsintressena till att hemlig rumsavlyssning även i fortsättningen bör få användas i vissa fall men att man måste vara särskilt restriktiv när tillämpningsområdet bestäms. Det är bland annat därför åklagare inte kan fatta beslut om detta, inte ens i brådskande fall.
De förändringar som föreslås i propositionen när det gäller hemlig rumsavlyssning är godtagbara. När det gäller frågan om regleringen av hemliga tvångsmedel bör permanentas eller inte finns det anledning att peka på den kartläggning som gjorts av Utredningen om vissa hemliga tvångsmedel. Kartläggningen visar att den praktiska tvångsmedelsanvändningen enligt gällande regelverk motsvarar även högt ställda krav på rättssäkerhet och proportionalitet.
I detta sammanhang fyller givetvis den kontroll som utförs av domstolar, offentliga ombud och Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden en viktig funktion. Med tanke på hur den hemliga tvångsmedelsanvändningen har skett hitintills finns det inte någonting som talar mot att lagstiftningen görs permanent.
Jag har nämnt både Vänsterpartiet och Miljöpartiet, och det saknas grund för de invändningar som kommer från de partierna. När det gäller Sverigedemokraternas yrkande finns det anledning att påpeka att det saknas skäl att göra någon annan avvägning mellan de motstående intressen som finns än den avvägning som alliansregeringen har gjort.
Det saknas därmed skäl att genomföra några ändringar i lagstiftningen i den riktning som Sverigedemokraterna anger. Vad man kan säga där är att om en brottstyp har lett till att påföljden har sänkts i praxis innebär inte det att ribban ska sänkas för alla brott. I så fall är det påföljderna som bör bli strängare för narkotikabrott.
Annat är ju mer en rudimentär problemlösningsteknik. Inhämtningslagen utvärderas för närvarande. Giltighetstiden för den paragraf i den lagen som innebär utökade möjligheter för Säkerhetspolisen att i sin underrättelseverksamhet inhämta uppgifter bör förlängas till utgången av 2016.
Herr talman! Jag yrkar bifall till samtliga förslag i propositionen, vilket innebär avslag på de förslag som finns i reservationerna.