Mia Sydow Mölleby (V):
Vi diskuterar alltså arbetet med att förebygga våldsbejakande extremism. Ibland låter det som att detta är ett nytt fenomen i det här landet, men så är det inte. Vi har en lång historia av våldsbejakande ideologier. De har funnits länge. Det finns många, eller i alla fall flera, olika våldsbejakande rörelser i vårt land. Under de senaste åren har det dock blivit mycket fokus på den våldsbejakande islamismen.
Det gäller förstås särskilt efter våldsdådet på Drottninggatan den 7 april. Detta terrordåd har såklart satt spår i hur saker diskuteras, men jag tror ändå att det är bra att vi kommer ihåg att det finns fler farliga grupper i vårt land. När detta förfärliga terrordåd skedde förde det på något märkligt sätt också med sig väldigt mycket gott.
Det var en värme som spred sig. Man erbjöd varandra mat och övernattning. Omtanken var väldigt tydlig just då. Efteråt har dock något annat kommit tillbaka, och det har blivit mer hat och hot mot dem av oss som har sitt ursprung i andra länder. Detta har vuxit ännu mer.
För några veckor sedan hölls en manifestation för ensamkommande flyktingbarn här ute på Mynttorget, precis utanför riksdagen. Man attackerades då av Nordiska motståndsrörelsen, och en journalist blev misshandlad. Samma gruppering angrep en manifestation på Medborgarplatsen i mars.
I februari förra året drog högerextremister och nazister omkring på Stockholms gator och jagade barn. Syftet var att sprida skräck och misshandla. Den 8 mars 2014 misshandlades flera personer i Malmö av ett gäng nazister. Vi har sett många mordbränder på flyktingboenden. Genom åren har det också funnits ett antal ensamagerande våldsverkare.
Det handlar om den så kallade lasermannen, John Ausonius, som i början på 90-talet spred skräck i Stockholm och Uppsala och om Peter Mangs, som bedrev sitt raskrig i Malmö. Han togs till fånga 2010 och hade då hållit på i sju år. Anton Lundin Pettersson misshandlade och hade ihjäl flera människor i skolan i Trollhättan i oktober 2015.
Våld och hot om våld mot journalister, politiker och företrädare för rättsstaten växer. Det är ett allvarligt hot mot det demokratiska systemet. Det gör att fler och fler tystnar. Det gör också att fler blir rädda och oroliga.
När demonstrationer angrips, vilket hände i Kärrtorp i december 2013 när nazister gick till attack med knivar mot demonstranter som demonstrerade mot rasism, gör det förstås att fler inte vågar säga vad man tycker när rasismen florerar. Och det gör den mer och mer öppet. Den rädsla som sprids är också en mycket stark grogrund för extremism.
Rädda människor går ofta till extrema rörelser. Som jag sa tidigare har vi länge haft våldsbejakande ideologier i Sverige, och det kommer med säkerhet att fortsätta att finnas grupperingar som tycker att det är helt okej att använda våld för att uppnå sina syften. Men det har under vår historia varit väldigt olika hur väl man har lyckats rekrytera stora grupper till sina rörelser.
Under många perioder har dessa grupper varit ganska små. Men ibland växer rörelserna och blir i perioder lite kaxigare.
Ett samhälle som håller ihop, där välfärden fungerar, där utsikterna att få ett jobb är goda, där det finns hopp om en bra framtid oavsett var man bor och ett samhälle som bygger på tillit i stället för rädsla - ett sådant samhälle är inte bara trevligt, utan det minskar också risken för att den våldsbejakande extremismen ska växa.
De allra viktigaste förebyggande insatserna handlar om grundläggande samhällsservice, bra skolor för alla, arbete, bostad, jämställdhet och jämlikhet. Trygga människor med gott hopp för framtiden vänder sig sällan till våldsbejakande grupperingar. De hamnar inte heller så ofta i annan kriminalitet. Med ett mindre antal att rekrytera från blir det förstås också färre i de våldsbejakande grupperna.
Utöver detta behövs förstås konkreta insatser, för vi har som sagt alltid haft människor som ändå har gått till extrema rörelser. Det är bra att det föreslås att den nationella samordnarens arbete ska permanentas. Samordning och informationsutbyte mellan myndigheter, men med beaktande av den personliga integriteten, behövs förstås.
Det behövs stöd till dem som arbetar med barn och unga för att de ska kunna agera när de träffar personer som riskerar att hamna i våldsbejakande grupperingar. Det behövs ökad forskning och metodutveckling. Utskottet föreslår flera tillkännagivanden, och det finns ett antal reservationer där jag menar att det redan pågår arbete med det som majoriteten önskar.
Ibland är det nog klokt att låta dem som jobbar med saker få fortsätta att jobba med det och inte hela tiden ge dem nya och andra grejer. Risken är att det blir väldigt spretigt, och det pågår som sagt redan mycket arbete. Men på en del andra punkter tycker också jag att det behöver göras mer.
Jag skulle till exempel gärna se att arbetet med att försöka motverka den rekrytering som sker på sociala medier också inbegrep att man samverkar med de företag som står för plattformarna. Men där har utskottsmajoriteten inte gått på samma linje.
Jag tycker att de åtgärder som regeringen hittills har vidtagit går i rätt riktning, men en utredning borde tillsättas som får i uppgift att se över hur företagen inom sociala medier kan involveras i arbetet för att motverka radikalisering och rekrytering till våldsbejakande extremismmiljöer.
Utskottet föreslår också ett tillkännagivande om att regeringen ska överväga att starta en statlig avhopparverksamhet. Jag anser inte att detta är något som staten ska hålla på med. Det är inte staten som i första hand är lämpad att bedriva denna typ av verksamhet.
Åtgärder som berör återanpassning med mera bör snarare ske på kommunal nivå med bistånd av och stöd från ett nationellt team med experter liknande det som den nationella samordnaren förordar eller genom ett nationellt kunskapscentrum för stöd till välfärdens personal, som Vänsterpartiet föreslår i vår motion.
Jag yrkar med detta också bifall till vår reservation nr 8. Det finns ett tillkännagivande om värderingsbaserat arbete. Jag vill understryka att jag menar att detta arbete måste inkludera alla människor som lever i vårt samhälle, oavsett var de bor eller deras etniska eller religiösa tillhörighet.
Förekomsten av antidemokratiska värderingar och förtryckande värderingar kan vara en grogrund för alla extremistiska miljöer, och det finns en hel del unkna värderingar på många olika håll i vårt land. Det är inte ovanligt, där jag bor, att man hör folk skrika "jävla bög" efter någon. Det är inte särskilt trevliga värderingar. Det är inte en Stockholmsförort, kan jag säga, utan en mindre ort på landsbygden.
Det här arbetet behöver bedrivas överallt.