Maria Malmer Stenergard (M):
Tack, finansministern, för svaret! Det är människor som driver företag och människor som arbetar som bygger Sverige starkt. Det är de som betalar den skatt som vår välfärd är så beroende av. Om vi ska se till att vi har ett samhälle som håller ihop och som är starkt för dem som är allra svagast måste arbetslinjen värnas.
Arbetslinjen är så mycket mer än att bara få ned arbetslöshetssiffrorna och få upp sysselsättningssiffrorna. Arbetslinjen handlar också om att det ska finnas möjligheter att utvecklas och ta ansvar på jobbet, om att man ska känna att det är meningsfullt och om att det ska märkas när man presterar mer och tar större ansvar.
Därför är jag bekymrad, inte bara över att allt fler av dem som inte har jobb kommer allt längre från arbetsmarknaden, utan också över att de som har jobb känner att det lönar sig allt mindre att jobba mer, anstränga sig mer, utbilda sig mer och ta mer ansvar. Detta blir extra tydligt i välfärden och tryggheten.
Fråga sjuksköterskan som läste vidare till specialistsjuksköterska och som plötsligt blev höginkomsttagare. Fråga polisen som jobbar skift för att jag och finansministern ska kunna sova gott om natten och som plötsligt blev höginkomsttagare. Fråga förskolläraren som sökte och fick jobbet som förskolechef, som ligger vaken på nätterna och funderar över barngrupperna och som plötsligt blev höginkomsttagare.
Fråga läkaren, som trots många år i skolbänken och i specialistutbildning tyckte att det var mer värdefullt att gå ned på deltid för att fixa med sommarstugan än att jobba heltid med händerna i vården och hyra in proffs till stugan. Herr ålderspresident! Före valet lovade Socialdemokraterna att inte höja inkomstskatten för vanliga löntagare. Fråga sjuksköterskan eller polisen vad det löftet var värt!
Tre av tio sjuksköterskor, fyra av tio barnmorskor, fyra av tio poliser och fem av tio lokförare - det är de nya höginkomsttagarna, vars inkomster är så svindlande höga att regeringen tycker att de måste börja betala statlig inkomstskatt. Detta är ett svek, inte bara mot dem som drabbas utan också mot välfärden.
Om välfärden ska vara stark och om det här samhället ska fungera måste det löna sig bättre att jobba. Under alliansregeringens tid ökade skatteintäkterna till kommuner och landsting med 26 procent. Det var 26 procent i ökade resurser för dem som till stor del finansierar just vår välfärd. Det var en viktig utveckling. Antalet läkare, barnmorskor och sjuksköterskor per invånare steg.
Tack vare att vi behåller drivkrafterna för att arbeta kunde vi också i vår senaste budget avsätta 60 miljarder till välfärden fram till år 2020. Det är 20 miljarder mer än regeringen. Välfärden riskeras inte av rimliga skattenivåer. Den riskeras av minskade drivkrafter och politiker som tar människors arbete och ansträngning för givna.
Allt hänger ihop, men den insikten avspeglas tyvärr inte i finansministerns svar. Detta oroar. Skattemedel tas inte från en outsinlig källa utan från människors arbete. Den källan sinar om arbete inte lönar sig. Och när människor arbetar mindre, varifrån ska då finansministern ta pengarna till alla de satsningar som hon räknar upp i sitt svar? Eller har hon inte räknat på det?