KBLab/rixvox huggingface dataset:
Morgan Johansson (S):
Det gläder mig att höra att Vänsterpartiet kommer att vara en konstruktiv kraft i kommittén. Det förvånar mig inte alls, för ni har ju i likhet med oss drivit dessa frågor väldigt länge. Jag tror säkert att vi ska kunna komma överens om en konstruktion som flyttar fram positionerna på området. Det är därför vi skapar detta forum - den parlamentariska kommittén.
Det är 15 år sedan en parlamentarisk kommitté senast såg över detta, och mycket har hänt. Vi har sett en utveckling i både Sverige och andra länder, och det är detta jag vill att kommittén ska titta på. Jag är samtidigt angelägen om att en lagstiftning, när vi väl kommer fram till det, ska fungera i verkligheten och i rättsväsendet. Det utredningsförslag som lades fram 2008 fick ganska stark kritik från både åklagar- och advokathåll.
Därför valde den dåvarande regeringen, inklusive Folkpartiet och Centern, att inte gå vidare med lagstiftningen. Sedan gick det väl ett halvår, och då svängde de båda partierna. Men det är en annan historia. Jag säger därför: Låt oss göra detta när vi har med oss alla partier från början in i processen, så att man ställer alla partier på samma kunskapsbas. Linda Snecker nämnde statistiken, och den är bekymmersam.
Som jag sade är det ungefär 6 000 våldtäktsanmälningar per år, men bara ett par hundra lagföringar. Detta är ett brott där det kan vara väldigt svårt att ställa någon till ansvar på grund av att det ofta inte finns några vittnen och det är svårt att ställa utom rimligt tvivel att ett brott verkligen har begåtts.
Det kommer vi inte åt hur mycket vi än rör i lagstiftningen, utan det är en bevisfråga. Jag tror ändå att om vi ska få upp siffran och klara upp fler av dessa brott är det rätt väg att gå att stödja målsägande i god tid och på ett bra sätt så att de så att säga orkar stå distansen ut. Det tror jag är en av de viktigaste sakerna vi måste göra. Vad har jag emot oaktsamhetsbrott? Ingenting, faktiskt.
Problemet är att vi inte har ett lagförslag på vårt bord som vi kan arbeta med. Det är också detta jag vill att den nya parlamentariska utredningen ska titta på - det norska exemplet, i det här avseendet. Vi gör en bred översyn.
Jag vill också, som Linda Snecker var inne på, titta på straffrågan - inte i det breda perspektivet utan för de allra grövsta övergreppen, det vill säga se på möjligheten att införa en reglering för det vi tidigare kallade synnerligen grova övergrepp.
Där menar vi att man bör höja minimistraffet - åtminstone har vi socialdemokrater drivit det under några år. Vi säger att också den frågan ska tas in i utredningen. Som sagt är detta ett område som är högt prioriterat för regeringen.
Det var nog ett av de första beslut jag fattade - att göra om utredningen till en parlamentarisk kommitté och att trycka hårt på att se på båda frågorna, både lagstiftning och stödet för målsägaren. Jag ser fram emot ett bra samarbete mellan alla partier i frågan, för jag tror att vi allihop vill flytta fram positionerna och skapa en bättre situation än den vi har i dag.
Morgan Johansson (S):
Också jag vill tacka för debatten. Jag tror att de som har lyssnat på den förstår att detta är en fråga som är viktig att prioritera för oss och att vi kommer att samarbeta om den. Jag tror också att man förstår att frågan är lite svårare än vad man kanske först tror när man sätter sig in i den. Frågeställningen om att fokusera allt på målsägandens beteende i stället för på gärningsmannen är helt enkelt ett tungt argument.
Det var det som gjorde att 1998 års sexualbrottskommitté valde att inte gå den vägen, utan att i stället skruva ned hot- och våldsrekvisiten. Det jag nu vill säga till den nya kommittén är: Gå igenom frågorna en gång till! Titta på oaktsamhetsrekvisitet i Norge, till exempel. Titta på de länder som har samtyckesreglering. Är argumenten fortfarande starka?
Finns det sätt att undvika en situation där vi får dessa nackdelar? Ska vi välja någon annan väg? Detta lämnar vi till den parlamentariska kommittén att bedöma. Om man ska knäcka denna fråga tror jag att det viktiga är att man har alla partier med sig in i processen från början. Återigen: Tack för debatten! Jag ser fram mot ett bra samarbete i riksdagen i denna fråga framöver.
Morgan Johansson (S):
Johan Forssell har frågat mig vad jag avser att göra för att minska antalet uppenbart ogrundade ansökningar. Jag delar Johan Forssells uppfattning att det är viktigt att minska antalet ogrundade ansökningar. Regeringen har därför i regleringsbrevet 2015 för Migrationsverket gett ett uppdrag till verket att se till att ärenden där avvisning med omedelbar verkställighet kan ske handläggs så snabbt som möjligt. Detsamma gäller ärenden där sökande kommer från länder dit avvisning med omedelbar verkställighet sker i hög utsträckning.
Från januari till juni i år avslog Migrationsverket totalt 9 018 asylansökningar. Av dessa var 1 992 beslut om avvisning med omedelbar verkställighet. För länderna Albanien, Serbien samt Bosnien och Hercegovina avslog Migrationsverket 1 457 asylansökningar, och av dessa var 1 044 beslut om avvisning med omedelbar verkställighet.
När det gäller möjligheten att upprätta listor över säkra ursprungsländer regleras det i det EU-gemensamma asylprocedurdirektivet. Av direktivet framgår att det ska ske en individuell prövning av asylansökningar. Europeiska unionens råd har under sommaren antagit slutsatser som rör säkra ursprungsländer. Slutsatserna understryker vikten av en enhetlig och koordinerad hantering i EU. Sverige har hittills valt att inte införa ett system med listor utan har satsat på att få till en snabbare asylprocess.
Morgan Johansson (S):
Det är jag som företräder regeringen i dessa frågor, ingen annan. Min grundhållning är precis densamma som Johan Forssell ger uttryck för. Den som har asylskäl får stanna, den som inte har asylskäl får inte stanna. Fattigdom i sig är ett helsike, men det är inte grund för uppehållstillstånd, utan då krävs det någonting mer. Så är det.
Det är inte längre krig på Balkan som det var för 20 år sedan, då vi hade den förra stora ökningen av asylsökande till Sverige. Nästan 90 000 asylsökande kom då till Sverige under ett år, 1992. Förra året kom det 81 000 asylsökande till Sverige. Siffran är alltså ungefär densamma. Det är inte krig på Balkan. Ändå kommer det många asylsökande därifrån. Men det kommer inte så särskilt många till just Sverige.
Förra året var det 7 procent av alla asylsökande som kom från västra Balkan. Det är alltså inte den stora migrationspolitiska frågan för svenskt vidkommande. Men i Tyskland pratar man om att av dem som kommer dit är 40 procent från västra Balkan, så den här diskussionen är mycket större där än vad den är här.
Tyskland har ett system med säkra länder, men det verkar ju inte ha hjälpt. Förmodligen måste man använda sig av andra metoder i Tyskland. Andelen som under förra året kom från västra Balkan till Sverige var 7 procent. Av allt att döma kommer antalet att ligga under 10 procent i år. Som Johan Forssell var inne på är det bara 1-3 procent av dem som ansöker som får uppehållstillstånd.
Så det är inte det största problemet vi har att hantera i dag, men det är ändå ett problem, och det måste vi försöka att åtgärda. Därför skrev vi in i Migrationsverkets regleringsbrev för i år att handläggningstiderna och de genomsnittliga vistelsetiderna måste kortas för dem som söker asyl från den här gruppen av länder. Det har faktiskt skett en ganska snabb och positiv förändring.
År 2014 var det 47 procent av dessa ärenden som handlades i snabbspåret. I år är det 77 procent. 2014 var det 53 procent som handlades i normalprocessen. Nu är det 23 procent. Det är alltså betydligt fler ärenden som rör västra Balkan som handläggs i snabbprocessen i år än vad som var fallet tidigare.
Samma sak gäller när man tittar på vistelsetiderna. Den genomsnittliga vistelsetiden 2014 från det att man kom hit till dess att man var ute ur landet uppgick till 190 dagar. Nu har tiden minskat till 120 dagar. Det är en minskning med över 30 procent. Det är bra, men vi måste naturligtvis fortsätta att pressa ned tiderna ytterligare.
Till följd av Migrationsverkets arbete handläggs betydligt fler i snabbspåret, och vi ska fortsätta på den linjen. Ska vi införa en lista med säkra länder? Jag ser det mer som en symbolfråga. Det är en annan teknisk lösning för att försöka uppnå samma sak som vi vill uppnå.
Jag kan bara konstatera att hittills har vårt system varit mer lyckosamt än det tyska systemet.
Morgan Johansson (S):
Jag brukar beskriva skillnaden mellan vårt system med uppenbart ogrundade ansökningar och systemet med säkra länder mer som en symbolfråga, mer av teknisk karaktär.
Vi får väl se vad EU-kommissionen kommer fram till i form av konkreta förslag, och så får vi utifrån det bedöma om det är något som vi ska gå in i. Frågan är lite väl tidigt väckt eftersom vi ännu inte har sett något förslag från EU-kommissionen. Samtidigt vet jag att de diskussionerna förs inom EU-kretsen, inte minst mot bakgrund av att Tyskland har en så stor andel av sina asylsökande från västra Balkan.
Jag skulle inte bli överraskad om det kommer ett sådant förslag, men då tar vi den frågan när den kommer. Den lär komma redan nästa vecka, för om vi ska ha ett RIF-möte den 14 september lär frågan komma upp på EU-nämnden. Var sak har sin tid, tycker jag. Återigen och i sak: Tänk på att detta berör mindre än 10 procent av våra asylsökande. Det var 7 procent förra året.
Det blir kanske 8-9 procent i år. Vi har redan kortat tiderna för dem som kommer med 30 procent. Det innebär att det vi sa till Migrationsverket förra året nu har genomförts på ett mycket bra sätt. Det är viktigt att det sker, för vi behöver alla tillgängliga resurser till dem som verkligen är flyktingar.
Vi behöver alla asylboendeplatser, vi behöver alla platser i våra skolor, vi behöver vika allting till dem som verkligen är flyktingar. Här har vi en bifallsgrad på endast 1-3 procent. Samtidigt är det viktigt att säga att även om vi inför ett system med säkra länder måste vi ändå titta på alla ansökningar individuellt.
Vi kan inte avföra dem i klump, för då bryter vi mot våra konventioner på området. Även om vi har en sådan lista måste vi alltså titta på varje fall för sig. Säkra länder är en annan teknisk lösning för att uppnå det som vi vill, men det är inget trollspö som man kan svinga och tro att man därmed får omedelbar effekt.
Morgan Johansson (S):
När vi får förslaget i dess helhet kan vi ta ställning och också analysera vilka effekter det skulle ha på svensk lagstiftning. Som jag sa är det inget trollspö man bara kan svinga och tro att det omedelbart kommer att lösa problemet. Det vi ägnat tiden åt är att enträget gå igenom och se om det finns möjligheter att påverka rutinerna på ett sådant sätt att vi kan pressa tiderna. Det har vi gjort.
Vi har minskat vistelsetiden med 30 procent under det här året, vilket jag tycker är ganska bra. Jag kan konstatera att för några år sedan, när vi hade en annan regering, var andelen flyktingar som kom från västra Balkan högre än de 7 eller 8 procent som vi nu talar om, men då gick inte den regeringen fram med några listor över säkra länder utan höll fast vid den ordning som vi har.
Det är alltså en omsvängning som Moderaterna gjort på sistone. Vi kommer att fortsätta jobbet med att försöka korta handläggningstiderna. Vi kommer att tillsammans med övriga länder i Europa försöka hitta ännu fler konkreta och konstruktiva lösningar till det som nu sker.
Det är angeläget för oss att kunna koncentrera resurserna på dem som verkligen är flyktingar och inte på dem som inte är det. Det är vår linje. Som jag sagt vid ett annat tillfälle är den här typen av frågor sådana där jag tycker att vi bör hitta en dialog över blockgränsen. Därför samverkar vi gärna med de borgerliga partierna i de här frågorna framdeles.
Morgan Johansson (S):
Jag tycker att Markus Wiechel borde pröva på att nå något slags medmänsklig känsla här. Han fortsätter att försöka misstänkliggöra de barn som kommer. Det är inga riktiga barn, menar han. De är nog vuxna. Och så tar han till anonyma källor och drar till med statistik. Som sagt, 10 procent av dem som kommer är yngre än tolv år.
Jag kan skilja på en tolvåring, en 20-åring och en 30-åring. Jag vet inte om Markus Wiechel kan göra det, men jag kan göra det. Enligt den statistik vi har är ungefär två tredjedelar i åldersgruppen 14-16 år. Det kan hända att det finns någon som är 17, 18 eller 19, men att det skulle vara någon som är 30 har jag svårt att tro. Jag besökte som sagt ankomstboendet i Malmö i förra veckan.
Jag träffade säkert ett femtiotal barn. Det snurrar runt en massa myter på nätet som inte minst Sverigedemokraterna försöker vidmakthålla. Man kallar dem för "skäggbarn" och säger att de inte är riktiga barn utan vuxna män. Men så är det inte. Det är barn vi pratar om. Den yngsta man hade tagit hand om i Malmö var fem år.
Den här frågeställningen får mig att tänka på min egen dotter som är sex år. Det är detta man faktiskt måste försöka bottna i när man har hand om de här frågorna. Det kunde ha varit du, Markus Wiechel, eller jag som var i den situationen, om vi inte hade haft turen att födas i Sverige, som ju har byggts upp med en socialdemokratisk välfärdspolitik under decennier.
Då hade det mycket väl kunnat vara du eller jag som hade suttit på ankomstboendet och sökt en hjälpande hand. Och det är det som Sverige ska vara. Är det då bara Sverige som kan klara detta, undrar Markus Wiechel. Nej, det har varken jag eller någon annan påstått. Det är inte hälften av alla ensamkommande barn som kommer till Sverige. Siffran ligger på mellan 25 och 30 procent.
Det är en hög siffra, men det är inte hälften. Andelen har heller inte ökat. Min bild, som jag berörde i ett tidigare inlägg, är att det som gör att många barn söker sig till Sverige är att det världen över finns en väldigt positiv bild av Sverige. Vi har väldigt gott rykte.
Vi är förmodligen det land som är världens bästa för barn att växa upp i. Det vet vi, och det vet man på många andra håll i världen - i Asien, Afrika och Latinamerika. Om man befinner sig i den situationen att man är som mest utsatt är det kanske detta kalla land i Norden, som man bara har läst eller hört talas om, som hägrar framför en.
Man tänker: Där kan jag vara trygg och säker. Där behandlas barn på ett bra sätt. Jag tror att det är detta som det i grunden handlar om. Vi stänger inga dagis eller äldreboenden för att ge plats åt detta. Det gör vi inte. Vad vi gör är att försöka lösa de problem som finns utifrån de resurser som växer fram i ekonomin varje år.
Behöver vi bygga bostäder för att ta hand om en större befolkning, ja, då bygger vi bostäder. Behöver vi satsa på skolgång för de barn som kommer, ja, då lägger vi extrapengar till det. I måndags gick vi ut med en stor satsning där vi höjer skolschablonen för asylsökande barn med 50 procent. Det är en affär på 400 miljoner kronor. Vi riktar helt enkelt resurser av vår ekonomi för att lösa dessa praktiska problem.
Morgan Johansson (S):
Vi rullar ut våra budgetpresentationer under de här veckorna. Efter hand kommer man att se hela bilden av de satsningar som vi gör. Vi satsar på den generella välfärdspolitiken. Vi säger inte bara att vi ska rikta stöd till just en speciell grupp, utan vi försöker se till att lösa själva grundproblemet. Behöver vi mer pengar i skolan, till exempel, anslår vi pengar just till skolan.
Vi gick i måndags ut med en satsning på nästan 5 miljarder på den punkten. Behöver vi bygga bostäder ser vi till att dra igång den största bostadspolitiska satsning som har gjorts på över tio år. Det gör vi från och med den 1 januari; det är en satsning på över 6 miljarder kronor. Behöver vi förstärka vuxenutbildningen för att en del av dem som nu kommer behöver förstärka sina utbildningsmöjligheter går vi fram med en satsning där. Var tar vi pengarna ifrån?
En del skatter höjer vi, ja, men det är också så att det varje år växer fram ett reformutrymme. Det är bra använda pengar att använda det reformutrymmet till exempel till bostäder, skolor, vuxenutbildning eller andra åtgärder som stärker Sverige. Det ska man också komma ihåg. Låt oss säga att de barn som nu kommer är i 14, 15, 16-årsåldern. Om några år kommer de att vara i arbetsför ålder.
Vi behöver fler människor i arbetsför ålder i Sverige. De barn som vi nu tar emot kan mycket väl vara de som kommer att ta hand om dig och mig, Markus Wiechel, när vi blir gamla och ligger på äldreboenden. Så kan det mycket väl vara. Om vi inte löser den demografiska situationen kommer vi att ha ett bekymmer med arbetskraftsbrist så småningom. Om vi sköter våra kort rätt stärker detta Sverige framöver. Jag har fortfarande inte fått svar.
Jag ställde frågan i början av debatten. Vi får väl ta någon annan debatt om detta sedan. Men vad är Sverigedemokraternas alternativ till detta? Vi har en jättestor flyktingkris. Det räcker med att se bilden i Expressen i dag för att förstå vad det handlar om. Ska vi kasta ut dessa barn i kriget igen?
Morgan Johansson (S):
Hans Wallmark har frågat klimat- och miljöministern Åsa Romson med vilket formellt stöd som Åsa Romson beskriver sig som vice statsminister och om denna utnämning på något sätt är dokumenterad. Hans Wallmark har vidare frågat vilka arbetsuppgifter som utförs som vice statsminister och om dessa arbetsuppgifter på något sätt är reglerade. Slutligen har Hans Wallmark frågat om det med stöd av 7 kap.
5 § andra meningen regeringsformen har fattats några beslut som innebär att Åsa Romson är föredragande i några regeringsärenden i egenskap av vice statsminister och inte i egenskap av chef för Miljö- och energidepartementet. Interpellationen har överlämnats till mig. Titeln "vice statsminister" är varken reglerad i regeringsformen eller i annan författning. I konsekvens med det saknas också en reglering av vilka eventuella arbetsuppgifter som en vice statsminister ska utföra.
Statsministern har valt att låta Åsa Romson, vid sidan av honom, utföra representativa uppgifter i rollen som vice statsminister. Att Åsa Romson är vice statsminister kom till uttryck i regeringsförklaringen. Enligt 6 kap. 10 § regeringsformen kan statsministern bland de övriga statsråden utse en ställföreträdare som vid förhinder för statsministern ska fullgöra hans eller hennes uppgifter.
Har någon ställföreträdare inte utsetts eller har också ställföreträdaren förhinder fullgörs statsministerns uppgifter i stället av den som har varit statsråd längst tid. Om två eller flera har varit statsråd lika länge har den äldste av dem företräde. Det finns således en möjlighet men ingen skyldighet för statsministern att utse en ställföreträdare.
Statsministern har valt att inte utse någon ställföreträdare, vilket innebär att det är det statsråd som har varit statsråd längst tid som fullgör statsministerns uppgifter om han har förhinder. Vice statsminister är således inte detsamma som statsministerns ställföreträdare. Det är därmed inte heller så att Åsa Romson som en följd av att hon innehar titeln vice statsminister träder in som föredragande i statsministerns ställe vid hans förhinder. Enligt 7 kap.
5 § regeringsformen kan statsministern förordna att vissa ärenden i stället för att föredras av departementschefen ska föredras av annat statsråd. Statsministern har inte meddelat något sådant förordnande som innebär att Åsa Romson ska kunna föredra ärenden i någon annan egenskap än den som klimat- och miljöminister.
Morgan Johansson (S):
Låt mig besvara den sista frågan. Det är sådana avgöranden som görs i vardagen i regeringen varenda dag. När statsministern har en uppgift att till exempel företräda Sverige utomlands, men inte kan göra det av olika skäl, kan han uppdra åt vice statsministern att göra det i stället. Sådant sker hela tiden.
Andreas Norlén frågar om det finns en konstitutionell praxis som bestämmer titlarnas innebörd. Det är en bredare fråga som egentligen handlar om vad vi mellan partierna kommer överens om. Jag skulle ändå avråda från att försöka skapa en sådan konstitutionell praxis.
Jag tycker att statsministern måste vara fri att skapa titlar åt sina statsråd som bäst passar portföljerna. De ska inte bindas mer konstitutionellt. Det är min uppfattning, men man kan ha andra uppfattningar. Jag poängterar hela tiden att vice statsminister och ställföreträdare är två olika uppdrag. Ett uppdrag är att i vardagen avlasta statsministern.
Ställföreträdaren går in i mycket exceptionella situationer - i en krissituation.
Då kan man lite slängigt undra - som Hans Wallmark gör - om Åsa Romson inte är kompetent nog att leda regeringen vid det tillfället. Jag ska säga att jag inte är kompetent nog att leda regeringen vid det tillfället. Det är ytterst få människor som är kompetenta nog att leda regeringen i en krissituation. Det måste man tänka igenom noga. Margot Wallström är en sådan person med den erfarenhet hon har.
Därför har statsministern löst situationen på det sättet. Jag konstaterar att förre statsministern gjorde på ett annat sätt. För honom handlade det om vilket parti som blev tvåa efter Moderaterna. Då skulle det vara Maud Olofsson vid första tillfället, och vid andra tillfället, 2010, var det Jan Björklund.
Då har man inte tänkt igenom den situation man kan hamna i. Vi kan spekulera i varför han inte utsåg Carl Bildt, Beatrice Ask eller Mats Odell, som alla tre hade längre statsrådserfarenhet. Jag tror att det var Mats Odell som var äldst. Varför förbigick han dem? Varför tog han av partipolitiska skäl Maud Olofsson eller Jan Björklund? Det är diskussionen, och det är två olika sätt att se på ledarskap.
Jag tycker att i det avseendet har den nuvarande statsministern visat prov på mycket gott omdöme.
Morgan Johansson (S):
Det är tråkigt att Hans Wallmark är missnöjd med min argumentation, men han får nog leva med att vi inte har samma uppfattning i grundfrågan. Jag har pekat på att det är fråga om två olika typer av arbeten. Vice statsministern avlastar statsministern i vardagen. Ställföreträdaren går in när statsministern av olika skäl inte kan fullgöra sina uppgifter. Det kan mycket väl vara i en krissituation.
Jag tror inte att vi kommer mycket längre i den diskussionen. Hans Wallmark frågade om vi inte kunde ha kommunicerat detta på ett bättre sätt. Men då handlar det inte längre om konstitutionella frågor utan om vad vi kommunicerar och inte kommunicerar. Nu har vi haft denna interpellationsdebatt, så nu står nog grunderna för varför vi har löst det på detta sätt klara för alla.