Beatrice Ask (M):
Jag vill börja med att säga att jag tycker att det är väldigt bra att vi får diskutera de här frågorna. Vid en kraftig expansion i en verksamhet finns det alltid en stor risk att pengar läggs jämnt över och att man inte använder hela budgeten. Det är det som är bakgrunden till effektivitetsöversynen. Jag är väl medveten om de svårigheter som varje polismyndighet i dag har med prognoser och annat.
Polismyndigheternas prognoser har visat på ett större underskott än Rikspolisstyrelsens prognoser. I de dialoger som nu har förts har man närmat sig varandra, så nu är det mycket mindre skillnad i uppfattning om var man tror att man ska hamna. Vår erfarenhet är att Rikspolisstyrelsen oftast landar någorlunda rätt i sina bedömningar, men det är oerhört svårt att göra bedömningar i en sådan här komplex verksamhet.
Det som interpellanten tar upp i sin interpellation, som jag vill säga någonting om först, är detta med sexmånadersbudgeteringen. Som jag försökte beskriva i mitt svar är det inget påhitt från regeringen, utan det har att göra med att Rikspolisstyrelsen vet att förändringarna är så stora och vill se effekterna av det förändringsarbete och annat som pågår och därför inte har velat lägga ut medel för mer än ett halvår.
Jag kan inte bedöma om det är rätt modell, men jag förstår den argumentation man har använt. Jag förstår också att det kan skapa oro, men det förs hela tiden en dialog mellan länspolismästarna och Rikspolisstyrelsen. Man har också avstämningstillfällen. Erfarenheten är att några av våra polismyndigheter år efter år lyckas gå med överskott, andra alltid med underskott.
Sedan är det en del som gör hemläxan ordentligt och ibland lyckas visa remarkabla resultat. Det man alltid undrar över om man sitter i Rikspolisstyrelsen är naturligtvis: Har vi rätt fördelning från början? Det blir alltid svårt att i slutet av året säga till myndigheter som har pengar kvar att de faktiskt måste användas för att hantera de polismyndigheter som uppenbarligen har för lite pengar.
Det är lite grann den utvecklingen som ligger bakom det som nu händer. Och jag har fullt förtroende för att Rikspolisstyrelsen gör sitt yttersta. Vi är medvetna om att 2009 är ett stramt år budgetmässigt. Det är därför som man får använda anslagskrediter.
Men det har att göra med effektivitetsöversynen, för innan vi svarar mot alla behov vill vi faktiskt veta att allting går rätt till. Det här är alltså lite besvärligt. Interpellanten beskriver de konsekvenser för arbetet med verksamhetsplan och annat som man får ta i Värmland. Det handlar då om att man inte kan hålla alla de fortbildningskurser som man skulle önska. Det är alltid tråkigt, jag förstår det, och för ett län som har höga ambitioner är det särskilt tråkigt.
Man får minska på driftskostnaderna - ja, så är det i alla verksamheter - och minska personalkostnaderna genom anställningsstopp för civil personal. Det är de traditionella verktyg som man kan använda i en verksamhet, och det är alltid tråkigt att behöva göra det. Men det är väl ingen av oss som är obekant med att den ekonomiska verkligheten just nu är som den är.
Däremot är det min uppfattning att man inom polisen inte ska behöva säga upp någon typ av personal av ekonomiska skäl, utan i så fall ska det vara därför att man har hittat ett bättre sätt att arbeta. Till exempel har Värmland ett samarbete med Dalarna och med Örebro, tror jag, för att se om man kan hitta samordningsmöjligheter. Det kan naturligtvis innebära en och annan förändring. Jag ser det här bekymret, och jag tycker att det är väldigt bra att det diskuteras.
Men långsiktigt är vi helt klara med målet 20 000 poliser och en effektivare verksamhet.