Peter Hultqvist (S):
Just nu reses runt om i Europa frågetecken om EG-domstolens agerande inte bara när det gäller den så kallade Lavaldomen utan också i det så kallade Rüffertmålet. EG-domstolen har avkunnat en dom gällande ett polskt företag som är inblandat i byggnationer i Niedersachsen. Firman har ägnat sig åt lönedumpning. Arbetarna får halva lönen mot det normala.
Tyska LO:s rättschef säger nu att EG-domstolens agerande leder till att det blir fritt fram i Tyskland för företag att konkurrera med löner som ligger långt under det normala. Domen bekräftar EG-domstolens agerande i Vaxholmsfallet. TCO i Sverige har kommenterat det hela genom att framhålla att domstolen väljer att än en gång tolka utstationeringsdirektivet rörande utländsk arbetskraft på ett sätt som strider mot vad de europeiska lagstiftarna avsåg.
Från LO:s sida säger man att domstolen återigen tolkar EG-rätten i strid med likabehandlingsprincipen och mot politiska beslut. EG-domstolens praxis innebär att den så kallade fria rörligheten alltid sätts främst.
Detta sker även till priset av lönedumpning och budgivning under den nivå för kollektivavtalen som gäller i det land, den region eller den stad som verksamheten ska bedrivas i. Redan nu har fackföreningsrörelsen i vårt land ett hårt lokalt arbete att utföra med att följa upp en lång rad utländska företag som inte vill kännas vid normala regler och avtal på svensk arbetsmarknad.
Det här problemet exponeras i stort sett dagligen, men det har blivit tydligt genom Vaxholmsfallet och Rüffertdomen. Men det är mycket som sker i det tysta som inte blir föremål för olika typer av domslut. Min uppfattning är att EG-domstolen alltmer uppträder som en politisk domstol som kör över avsikten med de så kallade utstationeringsdirektiven.
Syftet med dem har varit att hindra att utländska gästarbetare skulle exploateras som någon sorts billighetsarbetskraft. De ska inte behöva arbeta till lägre lön än vad som är normalt i det land där de arbetar. Men EG-domstolen kör på i ett nyliberalt race. Hur länge ska det här accepteras? Ju längre tiden går, desto större kommer problemen med lönedumpning att bli.
Den här typen av problem äter sig fast på arbetsmarknaden, och det uppstår nya problem hela tiden. Men allt ger, som sagt, inte rubriker, som i Vaxholms- och Rüffertfallen. Ministern hänvisar passivt till en pågående utredning. Den ska få ta tid. Den ska få ta ordentligt med tid, och ännu mer tid, och den ska göras grundligt, på kors och tvärs, ledd, bredd och vikt och allt vad man nu kan tänka sig.
Precis som Sven-Erik Österberg säger hör man signaler på det internationella planet att svenska regeringen inte driver någon linje särskilt hårt. Kan Sven Otto Littorin nu redovisa vad man gör internationellt och dementera påståendena? TCO har frågat varför den svenska regeringen inte intervenerade för den tyska delstaten i de fackliga kraven i det så kallade Rüffertfallet.
Tyska regeringen stöttade den svenska regeringen i det så kallade Lavalmålet. Varför var den svenska regeringen så passiv när det gällde att stötta den tyska delstaten? Det kan Littorin klara ut. Patrik Björck var inne på att svenska avtal och svensk arbetsrätt - strejkrätt och arbetsrätt - skulle lämnas ograverade om vi gick med i EU. Så hette det i samband med folkomröstningen.
Nu står vi här med en rad frågetecken att reda ut. Regeringen måste lägga i en högre växel för att klara trovärdighetsproblemen. Ett gott råd är att klara ut alla dessa frågeställningar innan riksdagen ska hantera det så kallade Lissabonfördraget. Finns det någon sådan ambition hos regeringen?