KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anna-Karin Hatt (C):
Jag instämmer gärna i att vi måste bli bättre på användbarhet. Samtidigt är användbarhet mycket svårt att reglera fram eftersom utvecklingen går så fort. Vad som i går var ett krångligt operativsystem som var svårt för gemene man att förstå med en massa inställningar och installationer är i dag en surfplatta med en appstore som en treåring kan lära sig på en kvart.
Utvecklingens hastighet gör det alltså väldigt svårt för oss att ställa relevanta krav. Ibland kan en reglering till och med vara hämmande på utvecklingen. Detta ska inte hindra oss från att hela tiden försöka bli bättre. Vi ska använda de medel som står till vårt förfogande när det gäller upphandlingar - vägledningar och riktlinjer - för att främja en ökad användbarhet i de system som köps in eller utvecklas.
När det gäller offentlig verksamhet behövs det gemensamma vägledningar och riktlinjer för bland annat användbarhet.
Ett sådant arbete som jag nämnde i svaret är initierat och kommer att levereras i höst, och E-delegationen har ju i uppdrag att ta fram en vägledning för webbutveckling som ska leda till att så många som möjligt ska kunna använda offentliga webbsidor och e-tjänster just i syfte att öka användbarheten och ha särskilt fokus på de behovs som äldre personer, personer med funktionsnedsättning och andra kan ha.
Målsättningen är förstås att tillgodose deras krav. När det gäller IT-miljön för de anställda kan man väl konstatera att användbarhet och kompetens är två sidor av samma mynt. Det är bara genom att kontinuerligt jobba med båda de aspekterna som vi kan förbättra IT-miljön för de anställda, oavsett om det är anställda inom vården eller andra delar av den offentliga sektorn.
Samtidigt är e-tillgänglighet ett begrepp som är viktigt att notera i det här sammanhanget. Det är en del av det vidare begreppet e-inkludering. E-tillgänglighet handlar om de hinder och svårigheter som användare i allmänhet och äldre och personer med funktionsnedsättning i synnerhet kan stöta på när de på lika villkor som vi andra försöker delta i informationssamhället.
Trenden går mot globaliserade krav på e-tillgänglighet, och det pågår projekt för att ta fram en europeisk standard med tillhörande stödmaterial för offentlig upphandling av tillgänglig IT. Den nya standarden kommer, förväntar jag mig, att driva på marknaden inom området e-tillgänglighet väsentligt.
Anna-Karin Hatt (C):
Användbarhet är ett ständigt aktuellt ämne och kommer alltid att vara det. Så länge som de tekniska möjligheterna utvecklas och möjligheten till förenkling finns kvar kommer det alltid att vara angeläget för oss att fortsatt arbeta med att öka användbarheten och därmed också öka tillgängligheten och delaktigheten i IT-samhället.
När det gäller de e-tjänster om offentliga förvaltningar erbjuder eller de system som vi använder i offentlig sektor är det otroligt viktigt att vi lär oss att använda upphandlingsinstrumentet på rätt sätt för att ställa rätt krav. Jag instämmer gärna i att det finns en stor förbättringspotential för IT-användningen i vården.
Det är just därför som regeringen tillsammans med SKL har tagit fram handlingsplanen Nationell e-hälsa för att just ta till vara IT:s möjligheter att hjälpa oss att erbjuda inte bara en god utan en bättre vård och en ökad patientsäkerhet.
När man hör exempel som exemplet i Stockholms län där en sjuksköterska en dålig dag på jobbet kan behöva logga in i 17 olika datasystem inser man att det finns en del att göra när det gäller användbarhet. Det gäller inte minst när man kommer till det som jag brukar benämna kallelseyrken. Det är vårdyrken eller för den delen läraryrken i skolan.
Det är människor som brinner för att utbilda barn eller vårda våra sjuka så att de blir friska. De kanske inte i första hand brinner för att lära sig komplicerade tekniska system. Men vi vet att om vi har en bra IT-användning i vården kan vi rädda liv.
Det kan många gångar handla om att få tillgång till den information som finns om patienten i journaler på minuter eller kanske sekunder om det är ett allvarligt fall som kommer in till akuten. När det gäller användbarhet är andra sidan på myntet att de som ska använda systemen har rätt kompetens.
Där vill jag gärna lyfta fram att det är ett otroligt viktigt uppdrag för arbetsgivarna att se till att den personal som de har anställda har rätt kompetens och får en ständigt uppdaterad kompetens för att använda de IT-system som förvaltningen förväntar sig att den ska använda och som kan underlätta arbetet. Det gäller oavsett om det handlar om sjuksköterskor eller lärare i skolan.
Anna-Karin Hatt (C):
Låt mig inledningsvis konstatera att det är och ska vara marknadens aktörer som ska driva den tekniska utvecklingen och utvecklingen av tjänster och i dag göra investeringar i den infrastruktur som krävs för bredband. Därmed har de också ett ansvar för kvalitet, robusthet och säkerhet i infrastruktur men också för kompetensförsörjningsfrågor.
Däremot vilar det ett ansvar på oss alla som användare och kunder till olika Internetoperatörer att ställa relevanta krav på de förbindelser och därmed också nät som krävs för vår verksamhet. Det är också ett sätt att driva kompetensfrågorna vidare.
När det gäller vad som kan göras och vad som görs kring kompetensförsörjningsfrågan kan man konstatera att nätägare, till exempel Svenska Stadsnät, samverkar inom Svenska Stadsnätsföreningen. De driver ofta tillsammans med PTS olika projekt och aktiviteter för att förstärka kompetensen kring nät- och bredbandsutbyggnad.
Det finns också många goda exempel på regionala och lokala initiativ som fokuserar på just kompetensutveckling. Ett exempel är från regionen Sundsvall-Hudiksvall-Gävle med det oberoende innovationsnätverket Fiber Optic Valley. Det grundades 2004 och har i dagsläget 30 medlemmar. I Hudiksvall fokuserar man på bredbandsteknologi.
De arbetar också med kompetensförsörjningsfrågor, certifiering av bredbandsteknik, kvalitetssäkring av bredbandsnät, affärsmodeller och olika standardiseringsfrågor.
Man kan konstatera att Fiber Optic Valley är finansierat av statliga Vinnova och har belönats av myndigheten som en av Sveriges åtta bästa innovationsmiljöer och är också officiell partner till den oberoende branschorganisationen Fiber to the Home Council Europe.
Det pågår både initiativ på nationell nivå, som jag angav i mitt svar till interpellanten, och viktiga initiativ på lokal och regional nivå. Inte minst pågår det ett arbete hos dem som bygger näten för att tillförsäkra sig rätt kompetens i sin organisation för att kunna möta våra krav som slutanvändare när det gäller säkra och robusta nät.
Anna-Karin Hatt (C):
Monica Green nämnde Arbetsförmedlingen i sitt inlägg. Vi kan konstatera att ett av de uppdrag som Arbetsförmedlingen har när man har en arbetslös person framför sig är att ställa frågan vad det är för någonting som man skulle kunna komplettera kompetensen med för att personen ska vara anställbar på arbetsmarknaden.
Så sent som häromdagen kunde jag läsa att Arbetsförmedlingens generaldirektör själv lyfte fram att IT-kompetens och behovet inom IT-sektorn är en möjlighet för en del av de personer som fortfarande befinner sig i arbetslöshet och ännu inte har kommit tillbaka till arbetsmarknaden. Det är ju ett pågående arbete med matchning som Arbetsförmedlingen bedriver.
När det gäller redundans och oplanerade och oönskade avbrott kan man väl konstatera att lagen om elektroniska kommunikationer ställer krav på operatörerna att bygga nät som uppfyller rimliga krav på god funktion och teknisk säkerhet, men också på uthållighet och tillgänglighet vid extraordinära händelser. PTS utövar ju tillsyn av detta.
Utöver det är, som jag tidigare nämnde, PTS samarbete med marknadens aktörer och andra berörda aktörer jätteviktigt, dels för att det bidrar till dialog och förståelse för vikten av robusta nät där olika aktörer har olika ansvar, dels därför att det leder till insatser som annars kanske inte hade kommit till stånd. Det är också en viktig del av kompetensutvecklingen kring just nätutbyggnad.
Något som jag gärna nämner och gärna lyfter fram är initiativet Ledningskollen som är ett bra exempel på hur man kan göra en insats för att minska risken för oavsiktliga avgrävningar.
Det är ett informationssystem som PTS har tagit fram tillsammans med marknadens aktörer och som innehåller uppgifter om kabelförläggningar som man på ett enkelt sätt kan delge entreprenörer och andra som utför markarbeten. En annan viktig insats som förtjänar att nämnas är PTS arbete med att stimulera utbyggnaden av fler redundanta förbindelser inom ramen för sitt robusthetsarbete.
Det kan exempelvis vara fråga om att i glesbygd bygga redundanta förbindelser som är särskilt viktiga för att minska driftavbrott på grund av avgrävda ledningar. Avslutningsvis kan jag konstatera att PTS under en tioårsperiod har investerat drygt 1,3 miljarder kronor i olika åtgärder för att stärka robustheten och krishanteringen inom sektorn.
Anna-Karin Hatt (C):
Jag kan konstatera att när det gäller kompetensfrågan finns det ett behov å ena sidan av att höja den allmänna användarkompetensen hos oss svenskar. Å andra sidan finns det som Monica Green är inne på ett behov av att säkerställa att branschen kan få tillgång till de IT-specialister som man behöver för att kunna utvecklas på bästa sätt.
Ska vi i det långa loppet kunna möta den efterfrågan tror jag att det handlar om att se till att höja intresset för de tekniska utbildningarna i Sverige, inte minst att se till att tekniska utbildningar blir mer attraktiva för kvinnor så att det blir lika naturligt för en tjej som det är för hennes killkompis i nionde klass att välja en teknisk utbildning på gymnasiet. Det är vi långt ifrån i dag. Jag tror att det är en av vägarna framåt.
Däremot är jag övertygad om att vi måste göra vad vi kan för att attrahera utländsk arbetskraft till Sverige när det gäller den här typen av nischad kompetens så att vi ser till att göra Sverige till ett attraktivt land att komma till och arbeta i och att i den meningen göra Sverige till ett nybyggarland.
Med det skulle jag vilja tacka Monica Green för debatterna och önska henne en trevlig sommar.
Anna-Karin Hatt (C):
Sverige är ett extremt glesbefolkat land. Det vet alla som har deltagit i denna debatt. Trots att vi i dagsläget har en mobiltäckning som faktiskt ligger nära 100 procent av alla hushåll och arbetsställen vet vi att det finns obebyggda ytor av vårt land som ännu inte är täckta av några mobilnät.
Men vi ser alltjämt hur näten steg för steg förtätas, både i tätorter och på landsbygden, och det är otroligt viktigt att vi fortsätter att arbeta med detta. Monica Green säger i sitt slutanförande att vi måste kunna lita på att näten fungerar.
Det är klart att i en värld där alltmer av vår kommunikation sker i elektronisk form och i mobil form är det otroligt viktigt att vi kan lita på att vi faktiskt har nät som är robusta och säkra. Det är just därför som vi ställer tydliga krav i lagen om elektroniska kommunikationer på att de som använder näten, de operatörer som verkar på den svenska marknaden, har ett ansvar för att se till att robustheten faktiskt fungerar.
Därtill har jag i denna debatt redogjort för ett antal åtgärder som både PTS och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap vidtar för att ytterligare förstärka arbetet.
I den interpellationsdebatt som Monica Green och jag hade i våras om denna fråga lyfte jag också fram att vi har tagit fram en handledning för de kommuner som nu står inför att upphandla sina trygghetslarm för att de ska få hjälp med de teknikskiften som nu sker, så att äldre kan känna sig trygga med att trygghetslarmen fungerar ifall någonting händer hemma i bostaden på kvällen eller natten. Sverige är helt beroende av att ha bra elektroniska kommunikationer.
Det är just därför som regeringen varje dag arbetar med att Sverige ska ha elektroniska kommunikationer i världsklass och att hela Sverige steg för steg ska få tillgång också till bredband i världsklass.
Anna-Karin Hatt (C):
Jag kan börja med att konstatera att när Börje Vestlund efterfrågar en samlad storstadspolitik påminner det ganska mycket om vad den tidigare socialdemokartiska regeringen gjorde. Den bedrev en nationell storstadspolitik samtidigt som utanförskapet i storstäderna växte.
Att endast ha en politik som kallas för nationell storstadspolitik löser inga problem. OECD har studerat tillväxten i Sverige och i Sveriges regioner. De har konstaterat att de svenska storstadsregionerna i stor utsträckning är motorer för tillväxt i hela landet samtidigt som landsbygderna har betydelsefulla resurser som städerna är beroende av.
OECD pekar på att det är viktigt att stärka länkarna mellan städerna och våra svenska landsbygder. Det är precis vad regeringen gör. Vår politik syftar till att utveckla storstadsregionerna liksom andra typer av regioner och att stärka den utvecklingskraft som finns lokalt och regionalt byggt på regionernas egna unika förutsättningar.
Det handlar om att stärka den stadsregionala dimensionen i den regionala tillväxtpolitiken. Jag håller med om att våra svenska städer är fantastiska, och jag är helt övertygad om att det är på regional nivå som man själv bäst vet vilka åtgärder som krävs för att utveckla den egna regionen.
Därför har vi mycket medvetet från regeringens sida både tillfört mer pengar och ökat ansvaret regionalt för den regionala tillväxtpolitiken.
Om man ser till vilka insatser som görs är det viktigt att konstatera att det i de regionala strukturfondsprogram som finns runt om i landet och som omfattar också de tre storstadsregionerna i dagsläget finns ungefär 3,6 miljarder kronor inklusive medfinansiering till förfogande för utvecklingsinsatser under åren 2007-2013.
Om man till det lägger det faktum att storstadsregionerna också omfattas av de insatser som den europeiska socialfonden kan göra när det gäller projekt som främjar kompetensutveckling och motverkar utanförskap är det ytterligare 2,8 miljarder kronor under samma tidsperiod. Därutöver finns offentlig medfinansiering.
Jag tror att Gunnar Andrén har en viktig poäng: Det handlar om att lyfta blicken och skåda mot horisonten och fundera på vad det är för stadsmiljöer och livsmiljöer som vi erbjuder människor i våra stora städer. Just därför har regeringen under flera år bedrivit ett medvetet och konsekvent arbete för att stimulera utvecklingen av hållbara städer.
Som jag nämnde inledningsvis har vi genom Delegationen för hållbara städer fördelat 290 miljoner kronor till viktiga projekt i Stockholm, Malmö, Göteborg, Lund, Örebro och Umeå. Alla dessa insatser har starkt bidragit till att både höja intresset för och stärka de svenska städernas arbete med hållbar utveckling.
Inte minst Stockholm har i europeiskt hänseende en framskjuten roll när det handlar om att skapa hållbara goda livsmiljöer för sina invånare.
Anna-Karin Hatt (C):
Jag är glad att Börje Vestlund och jag kan vara överens om att det är bra att vi har en kraftfull politik för utveckling av gles- och landsbygden liksom det är viktigt att vi har en god politik för att utveckla våra städer. När det handlar om våra stora städer instämmer jag gärna i att en av de stora utmaningarna är att vi har ett utbrett utanförskap. Det är ett utanförskap som regeringen målmedvetet har arbetat med och som vi steg för steg ser till att minska.
När det gäller utanförskap i den här kontexten är det viktigt att lyfta fram det arbete vi har gjort i och med det urbana utvecklingsarbetet. Vi har tecknat lokala utvecklingsavtal med 21 kommuner som bidrar till en positiv utveckling i dessa stadsdelar. Detta görs helt enkelt för att man ska se till att använda ordinarie resurser på ett effektivt sätt genom samverkan mellan olika aktörer.
En insats inom denna ram är den verksamhet som regeringen har initierat när det handlar om nystartskontor. Det har så här långt visat sig vara framgångsrikt, och det underlättar inte minst nyanlända svenskars kontakter med det offentliga Sverige. Jag håller gärna med om att en viktig fråga för stora städer som växer snabbt är bostadsfrågan.
Det är en utmaning som vi kommer att behöva arbeta med under många år framöver - att lösa den bostadsbrist som finns inte minst i Stockholm. I sammanhanget är det viktigt att lyfta fram att det är viktigt med en mångfald i boende- och upplåtelseformer. Det gäller att se till att homogena hyresbostadsområden kan blandas upp.
Vi vill bidra till att även de som bor i våra ytterområden och det som kanske lite slarvigt kan beskrivas som utanförskapsområden har möjlighet att göra boendekarriär utan att behöva flytta från de områden där de redan bor. Vi har från regeringens sida gjort en rad insatser inom arbetsmarknadspolitikens ram just för att minska utanförskapet. Vi har arbetat med jobb- och utvecklingsgarantin.
Vi arbetar med jobbgarantin för unga, med instegsjobben och inte minst med nystartsjobben som har visat sig vara framgångsrika när det gäller att erbjuda människor med utländsk bakgrund ett fotfäste på den svenska arbetsmarknaden. Om man ska ta sig in i det svenska samhället är ett fotfäste på arbetsmarknaden helt avgörande. Börje Vestlund nämnde nystartszonerna i sitt anförande.
Det stämmer att vi i regeringsförklaringen 2010 och i budgetpropositionen för 2011 har aviserat att vi tänker tillsätta en utredning som ska se över möjligheten att införa ett system med skattelättnader för företag i särskilt utsatta områden, så kallade nystartszoner.
För min del är det alldeles uppenbart att när det i genomsnitt kan ta sju åtta år från det att man har anlänt till Sverige till dess att man har ett fotfäste på den svenska arbetsmarknaden måste vi vara beredda att pröva, med svenska mått mätt, lite okonventionella metoder.
Nystartszoner är en sådan metod som har prövats framgångsrikt i flera andra länder och som kan göra det möjligt för människor i utanförskapsområden att få ett fotfäste på den svenska arbetsmarknaden som de annars inte hade kunnat få.
Anna-Karin Hatt (C):
Jag är glad att Börje Vestlund håller med om att ibland är utmaningen så stor att man måste pröva också kontroversiella metoder. Metoder som kan fungera i en del av landet fungerar inte i en annan del av landet. Det är just därför som regeringen arbetar med både generella och riktade insatser i gles- och landsbygder, i våra mellanstora städer och i våra storstäder.
Vi behöver generella insatser och ibland insatser som är specialdesignade för att lösa ett visst problem. Delegationen för hållbara städer är ett sådant väldigt tydligt och konkret exempel. Börje Vestlund väljer att nämna Kista, men man skulle också kunna nämna andra utanförskapsområden där det finns en ganska stor avsaknad av både arbetsplatser och närvaro av företag.
Det finns forskningsresultat som pekar på att just närvaron av arbetsplatser och människor som går till jobbet varenda dag i själva utanförskapsområdet spelar stor roll för att människor ska komma i arbetet och komma in i det svenska samhället. Det kan säkert se olika ut. Det handlar inte bara om att sänka arbetsgivaravgiften, utan det handlar om att göra flera olika saker. Jag tar gärna en diskussion med Börje Vestlund om infrastrukturen.
Nu är tiden för kort för detta den här gången, men som Börje Vestlund mycket väl känner till dammsög regeringen de planeringsprocesser och de planerade projekt som fanns när lågkonjunkturen och den finansiella krisen slog till. Det gör att vi runt om i hela Stockholm kan se hur spadar sätts i jorden.
Det är lite svårt att komma fram på vägar därför att vi faktiskt bygger ut infrastrukturen för att anpassa den till en växande huvudstad och se till att vi har en storstadsmiljö där människor kan ta sig till sina arbetsplatser i tid på morgonen.
Anna-Karin Hatt (C):
När det gäller Socialdemokraternas signaler eller frågor kring blocköverskridande samtal är jag den första att understryka att alliansregeringen och Centerpartiet eftersträvade en bred samsyn kring energipolitiken när energiöverenskommelsen slöts. Vi bjöd in till sådana samtal och satte oss ned med oppositionens partier.
Men tyvärr visade det sig ganska snart att intresset från inte minst Socialdemokraternas sida då var ganska litet. Nu kommer det olika signaler från Socialdemokraterna. Ena dagen säger Socialdemokraterna: Vi står nog fast vid kongressbeslutet om en politiskt beslutad avveckling av kärnkraften. Andra dagar kommer det andra signaler.
Om det över huvud taget ska vara intressant och möjligt att resonera med Socialdemokraterna om energipolitiken måste vi först veta vilket ben som Socialdemokraterna står på. Som jag har sagt tidigare: Skulle det vara så att socialdemokratin har landat i att man sluter upp bakom den huvudinriktning som finns i regeringens energipolitik är jag den första att välkomna det. Men det har vi än så länge inte sett.
När det gäller elprisområdena vet Ann-Kristine Johansson, som har följt frågan länge, att Sverige genom Svenska kraftnät i det längsta argumenterade gentemot kommissionen för att slippa införa elprisområden innan Sydvästlänken var på plats, innan vi hade fått tillräcklig mycket överföringskapacitet från norr till söder.
Ann-Kristine Johansson vet också att det inte var möjligt utan att vi var tvungna att införa ett system som gjorde att vi respekterade den inre marknaden, samtidigt som vi tar vara på behovet av att se till att vi har tillräckligt mycket el i Sverige för att trygga svenska företag och svenska jobb.
Anna-Karin Hatt (C):
Vi har bjudit in socialdemokratin till samtal om energipolitiken. Ni fick sitta ned med oss före förra riksdagsvalet och föra samtal i detalj kring detta. Ni hade alla möjligheter att då göra upp med oss om energipolitiken. Jag välkomnade de samtalen. Jag hoppades att de skulle i lås.
Men tyvärr visade det sig att socialdemokratin - trots att jag gör bedömningen att stora delar av de intressen som ni företräder tycker att innehållet i energiöverenskommelsen är riktigt bra - inte orkade med att då ingå en blocköverskridande överenskommelse. Det är jag den första att beklaga. Från regeringens sida kommer en enda signal.
Vi har en energipolitisk överenskommelse som ligger fast, med stabila och långsiktiga spelregler där vi tydligt går in med statligt stöd för att se till att det förnybara nu växer med rekordhastighet i Sverige. Samtidigt har vi angivit mycket tydliga spelregler gentemot dem som eventuellt överväger att investera i kärnkraft i Sverige.
Det enskilt viktigaste beskedet är att det inte kommer att bli vare sig direkta eller indirekta statliga subventioner till ny kärnkraft i Sverige. Sedan får andra dra sina slutsatser om vad det betyder för olika energislags konkurrenskraft. När det gäller de diskussioner som har förts i Nordiska ministerrådet är det självklart att den svenska regeringen var representerad.
De diskussioner som fördes där handlade om elprisområden som princip. Svenska regeringen har inte i Nordiska ministerrådet bundit sig för att vid något särskilt tillfälle införa elprisområden i Sverige. Däremot har det förts diskussioner om elprisområden per se.
När diskussionen kom upp som ett resultat av den danska klagan mellan Svenska kraftnät och kommissionen strävade Sverige genom Svenska kraftnät efter att slippa införa elprisområden tills Sydvästlänken var på plats. Hade den varit där redan i dag hade vi inte sett de prisskillnader som vi har sett initialt under november månad.