Anette Åkesson (M):
Till en början vill jag tacka finansmarknadsministern för svaret. Det är bra att regeringen följer utvecklingen, men jag uppfattar det som att de konkreta utredningar som har tillsatts är begränsade till områden som taxi och samåkning, gräsrotsfinansiering respektive skatteregler. Det kan vara nödvändigt - speciellt skattereglerna är något som det måste tas tag i omgående - men jag saknar det övergripande helhetsgreppet.
Jag delar Per Bolunds uppfattning att delningsekonomin vad gäller tjänsterna egentligen inte handlar om något nytt utan att det "bara" är möjligheten att nyttja tekniken som skiljer. Men det är "bara" inom citattecken, eftersom den nya tekniken innebär att helt nya fenomen utvecklar sig som både många traditionella företag och vi som lagstiftare måste förhålla oss till.
I delningsekonomin agerar privatpersoner som kunder, arbetstagare eller mikroföretagare, vilket betyder att gränsdragningen mellan privatpersoner och företagande blir otydlig. Det ställer nya krav på en mer flexibel arbetsmarknad men därmed även på anpassningar av trygghetssystemen. Det svenska skattesystemet bygger på att vi klassificerar skatter utifrån om de är skatter på arbete eller skatter på kapital. Med denna klassificering som utgångspunkt beskattas sedan inkomsterna olika.
Det är komplext, och vi kan se följetongen kring 3:12-reglerna, att det inte är lätt att få till en lagstiftning som är tydlig men även uppfattas som rimlig. Men gränsdragningen i delningsekonomin blir viktig att tydliggöra, utifrån fenomenet att det är en delning, alltså oberoende av om det gäller samåkning eller att man hyr ut ett rum eller sin gräsklippare. Det måste det tas tag i omgående.
Ett konkret förslag som har förts fram av en företagare i delningsbranschen är att det borde införas ett fribelopp för delning på 20 000 kronor. Det är alltid lättare att diskutera utifrån ett förslag, och fördelarna är i detta fall uppenbara: Om delningar börjar redovisas får vi större transparens i fråga om vem som delar, var och när det delas och med vilka produkter och tjänster det sker. Kunskapen behöver bli större, inte minst för att man ska kunna anpassa regelverken.
Kommer ägaren av produkten som delas, alternativt tjänsteutföraren, upp över 20 000 kronor ska personen enligt förslaget ha F-skattsedel och delningen beskattas. En sådan redovisning innebär samtidigt att kunden får en garanti för att delningsplattformen är seriös, vilket även ökar dess legitimitet. Några direkta nackdelar är svåra att se. Andra utmaningar för skattesystemet rör frågan hur vi får in de skatteintäkter som behövs för finansiering av välfärden, det sociala skyddet och liknande.
Digitaliseringen kommer att medföra färre jobb, men delningsekonomin kan vara en jobbskapare. Så uppfattar åtminstone Storbritannien det. De har målet att bli världsbäst på delningsekonomi och har redan arbetat fram konkreta utmaningar att ta tag i som rör delningsekonomin.
Några exempel på övergripande förslag som gäller oberoende av bransch är att ta fram regelverk som är proportionerliga till verksamhetens omfattning, att se över hur transaktioner på nätet blir säkra för konsumenten samt att det finns sanktioner för dem som inte betalar de skatter de ska eller som inte håller sig till regelverken.
Men även några exempel på mer specifika områden kan vara intressanta, som att bilpooler ska koordineras med kollektivtrafiken eller att lägenheter lättare kan hyras ut i andra hand, för att bara nämna några. Gällande de förslag där jag nämnde några övergripande exempel: Vore det inte något även för Sverige att snarast se över?