KBLab/rixvox huggingface dataset:
Marie Nordén (S):
Jag får tacka ministern för svaret. Det är positivt att regeringen till slut valde att följa riksdagens tillkännagivande om Försäkringskassans lokala närvaro och planerna på att avveckla servicen i gles- och landsbygd. När jag först skrev interpellationen var inte så fallet.
Jag träffade många som var oroliga över den försämrade servicen som Försäkringskassans planer skulle ha inneburit. Det är positivt att regeringen har tillsatt en översyn som Försäkringskassan nu har att göra för att se över tillgängligheten ute i landet.
Men det är beklagligt att det ändå får bli en sådan situation som när Försäkringskassan på eget bevåg bröt sig ur det som egentligen ska betraktas som en helhet när det gäller att titta på servicen från statliga myndigheter i gles- och landsbygd. Om vi ska ha en fungerande servicesektor och servicekontor för statliga myndigheter i hela landet krävs det att statliga myndigheter samverkar.
Det måste ske och den samverkanstanken måste finnas ända från Regeringskansliet och departementen ned till de respektive myndigheter vi talar om. Det är också olyckligt att situationen med bland annat avvecklandet av lokala servicekontor för Försäkringskassans del uppstod över huvud taget.
Det har inneburit en oro för medborgare som undrat över hur deras kontakt med Försäkringskassan ska fungera i framtiden och en oro för personalen som inte vetat hur dess situation skulle se ut eller om arbetet skulle finnas kvar över huvud taget. Det har krävt tid och energi från kommunala företrädare för att mobilisera för att Försäkringskassans planer inte skulle bli verklighet. Allt detta hade vi kunnat vara utan.
Det är beklagligt att inte regeringen agerade eller reagerade när man tog del av Försäkringskassans planer och att inte regeringen tydligare genom till exempel regleringsbrevet slog fast vikten av det regionalpolitiska ansvaret som av tradition har funnits väldigt länge i regleringsbrev till våra myndigheter.
Det är inte första gången jag debatterar den lokala servicen från myndigheter med företrädare för den borgerliga regeringen. Den förra mandatperioden drev Odell frågan om att ersätta lokala kontor för Skatteverket, Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen med lokala servicekontor. Vi hade en reell diskussion om det då.
En oro fanns ute i landet, en besvikelse över att man förlorade lokala arbetstillfällen och en undran om hur servicen skulle se ut i framtiden. Men Odell drev på frågan. Fram till i vår har den allmänna uppfattningen varit att servicekontoren varit regeringens tydliga linje. Jag vill därför ha ett klargörande av statsrådet vad gäller servicekontorens framtid. Vad innebär Statskontorets uppdrag?
Ligger den i linje med regeringens tidigare linje om lokala servicekontor och ligger den fast? Eller håller regeringen på att ompröva frågan om myndigheters service i gles- och landsbygd?
Marie Nordén (S):
Jag menar att vi måste se den lokala servicen från myndigheter ute i gles- och landsbygd i ett större perspektiv. Det handlar om att service och möjligheten till ett personligt möte är viktigt även ute i glesbygden.
Det går inte att säga att det helt och hållet kan ersättas med modern teknik även om vi naturligtvis ska använda oss av den. Det handlar om en service för privatpersoner men också för företagare.
Då det lokala skattekontoret lades ned i Strömsund i Jämtlands län var det framför allt företagarna som påpekade detta och stred för det lokala kontoret just därför att den lokala närvaron och det personliga mötet betydde så mycket just för dem. Det handlar också om viktiga arbetstillfällen.
I dag då man kan arbeta precis var som helst i landet eftersom det, precis som flera har sagt här, finns modern teknik att använda ska också lokala småkontor kunna använda den och vara ett servicekontor som servar en större del av befolkningen än just de som bor i den kommun man råkar befinna sig i. Det är så många anställda på till exempel Försäkringskassan jobbar i dag. Man använder den moderna tekniken.
Jag menar att man måste göra allt man kan för att sprida arbetstillfällen över hela landet och samtidigt säkra en bra service även för dem som bor på mindre orter. Jag har själv bott i glesbygd, och tro mig, vi som bott i glesbygd förväntar oss inte alls samma servicenivå som man har på större orter. Den resan gick för länge sedan. Jag tror inte ens att man har haft samma servicenivå.
Vi har ett ansvar att sprida de statliga arbetstillfällena, men då måste vi också ha ett servicekontor eller en myndighet på plats för att kunna göra det. Jag tycker att det är bra att ministern säger att ingen enskild myndighet ska springa i väg på egen hand, precis som Försäkringskassan gjorde, och fatta ett eget beslut om att lämna större delen av de servicekontor där man finns.
Att myndigheter försvinner kommer på sikt att innebära att servicekontoren har svårt att överleva. I stället borde man samla så många krafter som möjligt. Naturligtvis ska varken riksdagen eller regeringen detaljstyra våra myndigheter, men regeringen har ett regleringsbrev att använda. Där talar man om vad man vill att myndigheterna ska jobba med.
Jag menar att just den passus där det talas om det regionalpolitiska ansvaret och närvaron ute i landet ska finnas, och den har man att följa. Om det finns en tydlig politisk linje där man säger att det är viktigt att myndigheterna finns ute i landet ska myndigheterna förhålla sig till det.
Jag vill tro att med tydliga politiska riktlinjer hade inte Försäkringskassan sprungit i väg på det här sättet och börjat avveckla närvaron på de lokala kontoren. Jag menar att det hade varit en bra linje om vi både här i riksdagen och i regeringen hade varit tydliga. Vi ska inte låta våra myndigheter springa i väg utan att tänka en vända till när de försöker göra besparingar.
Marie Nordén (S):
Det var därför jag ville ha debatten. Jag ville försäkra mig om att vi har en gemensam syn när det gäller den lokala servicen. Med tanke på det beslut vi fattade i riksdagen, när vi till slut fick majoritet, det beslut regeringen fattat och den översyn som getts Statskontoret ville jag få ett svar från ministern ifall den tidigare linjen ligger fast.
Det innebär inte, ministern, att vi är grälsjuka, utan vi försöker hitta det som vi har gemensamt, den gemensamma synen. Jag tycker att den här frågan är för viktig för att gräla om. Den är viktig för dem som bor i glesbygden, så att de ska känna att det finns något slags grundservice även för dem. Jag tycker inte alls att ministern har rätt när han säger att vi står här och hävdar att vi skulle ha gått tillbaka till den tidigare ordningen.
Det är ingen som har sagt det i den här debatten. Ingen har klagat över att kontor har stängts. Vi har konstaterat att ordningen är som den är, men att vi behöver en ersättning för att vi har lämnat flera orter. Vi har också sagt att vi är överens om att det behövs en lokal närvaro. Just därför ville vi få en majoritet om det.
Jag tycker att det känns som att det är ministern som är grälsjuk och att han egentligen inte vill ha en seriös diskussion om det här med den ansatsen. Visserligen hade man tagit ett beslut som jag var jätteglad över, men med det uppdrag som Statskontoret har och den spretighet som finns från vissa företrädare finns det anledning att fundera på vilken servicenivå man ska ha. Jag vill ändå tacka ministern för debatten.
Jag hoppas att vi kommer tillbaka om ett år och ser att vi har fått en bra ordning med en bra lokal närvaro.
Marie Nordén (S):
Det känns bra, även om jag inte känner mig helt lugn. Även om ministern inte säger helt klart ut att det är klart, vet vi att i alla fall fyra år framåt ska vi ha säkrat Umeåflyget. Jag tycker ändå att det finns anledning för ministern att fundera på just beslutsunderlaget.
Jag kanske tjatar, men ministern har inte riktigt kommenterat mitt tjat om att man fattar beslut utifrån det här underlaget, att man över huvud taget låter det komma igenom. Man ska ju skicka tillbaka det och säga: Vi är inte nöjda. Vi kräver ett bättre underlag för att kunna dra några slutsatser över huvud taget. Nu säkrar vi det här fyra år framåt. Men vi debatterar så ofta i kammaren just myndigheters sätt att agera och får då svaret att det är ett myndighetsbeslut.
Det är därför som jag inte känner mig helt säker och trygg i att vi lämnar över det här beslutet till Trafikverket, som precis har prioriterat ned den här flygsträckan från nivå ett till nivå två. När man då lämnar ifrån sig en sådan här undersökning, som man ändå har gjort, tycker jag inte att det känns så lugnt. Turismen är viktig, men då kanske inte utifrån upphandlingskriterier.
Att satsa på vägar och järnvägar och se till att de sträckor som trafikeras under turistsäsong graderas upp och att man får ett bättre sätt att mäta mängden trafik är en annan sak. Jag vill också ställa frågan till statsrådet om de landsting som har skickat skrivelsen med frågan till statsrådet. De har inte fått något svar, och det tycker jag är lite anmärkningsvärt.
Men jag har fått ett löfte från ministern om att den här linjen är säkrad i alla fall fyra år framåt. Jag beklagar att inte särställningen lever kvar och att man inte följer upp och tar det politiska ansvaret på riktigt, för nu lämnar man på sikt över det som ett ansvar till Trafikverket.
Marie Nordén (S):
Det är jättebra att ministern går vidare och tittar på hur man får en ökad samsyn i hur rollerna ser ut och vem som ska göra vad. Det jag säger här är sådant som jag fått rapporterat till mig av just projektägare. Jag har själv suttit i en referensgrupp inför projekt i Partnerskapsgruppen. Jag har alltså varit en del i den kedjan.
Jag rapporterar om det som jag har upplevt och fått rapporterat till mig. När det gäller regelverket vill vi att det ska vara så enkelt som möjligt, och det ska absolut inte vara kravlöst eller gå utanför svensk lagstiftning. Men det måste anpassas till den verklighet som projektägare, företag, kommuner och organisationer befinner sig i. Det ska ju verka på deras villkor, och då är utbetalningarna viktiga.
Även om Statskontoret gjort rapporteringen och översynen fick jag så sent som för tre veckor sedan åter höra att man väntar på pengar som inte kommit. Ett annat problem är att förutsättningarna för projektägare kan ändras under tiden. Jag tror att en av orsakerna till att det kan bli så fel för vissa projektägare är att Tillväxtverket byter personal.
De har haft en hög arbetsbelastning som gjort att arbetsvillkoren och situationen på verket inte varit så bra som det skulle behöva vara. Byter man personal byter man också någon som jobbat med bedömningen av projektet.
Jag hoppas verkligen att rundan, när ministern ska lyssna på projektägare och på politiska företrädare som varit en del i kedjan, innebär att de olika rollerna tydliggörs. Jag tror att det är just rollerna som behöver förtydligas för vissa.
Jag skulle vilja ta ett exempel som visar hur fel det kan bli när spelreglerna under en projektperiod ändras. Det sätter nämligen projektägaren i en ganska orimlig situation. Jag förväntar mig inte att ministern ska kommentera det. Jag tänker inte ens tala om vilka som äger projektet, för jag vet att ministern inte kan kommentera enskilda fall.
Tillväxtverket genomförde en revision av ett projekt där man hade godkänt att 70 procent av basverksamheten skulle vara medfinansiering i form av personalkostnader. Efter en revision, mitt under pågående projekt, ville man ändra nyckeltalen som godkänts inför projektstarten och sedan godkänts löpande under två år. Inte nog med det.
Nu anser Tillväxtverket att de ska kunna hålla inne med utbetalningarna inte bara för den tid som de har reviderat utan även för tiden före revideringen. Det anser man sig ha rätt att göra, trots att projektägaren agerat helt i enlighet med de krav som Tillväxtverket ställt, i enlighet med de anvisningar för tidsredovisning och annan redovisning som godkänts av Tillväxtverket under två år.
Projektägaren är alltså i en utsatt situation. Projektet är ganska stort; det handlar om drygt 1 miljon som man förlorar och får ta från sitt sparade kapital. Det är inte acceptabelt att det blir på det sättet. Detta är ett exempel på hur Tillväxtverket inte ska agera, men trots det har de agerat på det sättet.
Jag hoppas att ministern lyssnar brett och stort på projektägare som går direkt till ministern och hittar ett sätt att möta deras villkor.
Marie Nordén (S):
Jag uppskattar verkligen arbetet med regelförenkling och att man har ett regelverk som är anpassat till de krav som EU ställer och som vi i Sverige ska kunna ställa på dem som äger projektet. Samtidigt tycker jag att det även måste finnas ett projektägarperspektiv.
När man läser målen för sammanhållningspolitiken framgår där en förhoppning om att det ska finnas entreprenörer, företagande. Det ska finnas ett driv i just strukturfondspengarna för att de resurserna ska användas så att det skapas regional tillväxt både i stort och i smått.
Det må så vara att Statskontorets utvärdering inte bekräftar den verklighet som jag beskriver, men den verklighet jag fått beskriven för mig av de projektägare som delat med sig av sin verklighet stämmer inte överens med Statskontorets utvärdering. Det finns två sidor av samma mynt.
Statskontoret kan delvis ha rätt, men jag skulle inte kunna säga till de kontakter jag haft inför den här debatten att de har fel eftersom det finns en utvärdering som säger någonting annat. Jag vill att vi ska ha ett väl fungerande regelverk.
Vi ska ha ett bra samarbete mellan Tillväxtverket och Strukturfondspartnerskapet och bara syfta till en sak, nämligen att använda de gemensamma resurserna på ett sätt som gör att vi kan följa de utvecklingsplaner som finns och hitta kraften i våra regioner. Därför känns den här debatten viktig. Jag tackar ministern för debatten. Jag känner mig delvis lugnad, men inte helt.
Det finns synpunkter som kanske inte har kommit till sin rätt i Statskontorets utvärdering, men ministern ska träffa många projektägare i framtiden, och jag hoppas att vi därmed får en bättre ordning framöver.
Marie Nordén (S):
Det är intressant att höra hur nöjd regeringsrepresentanten Ann-Charlotte Hammar Johnsson är med tanke på att det är så många som är bekymrade och missnöjda med hur situationen ser ut när det gäller offentlig upphandling.
Vi hörde precis Jacob Johnson berätta att bara 12 procent av småföretagen väljer att delta i offentlig upphandling för att det är så krångligt.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson påstår i anförandet, och det står också i utskottets betänkande, att om vi ställer krav på kollektivavtalsliknande villkor kommer en stor del av de små företagen att utestängas från offentlig upphandling och att det inte är möjligt med den EU-lagstiftning som finns. Här har vi två felaktigheter.
Det finns en dom på att man kan ställa krav på kollektivavtalsliknande villkor, vilket har nämnts i debatten tidigare. Och jag måste ännu en gång påpeka att det inte finns något som hindrar företag att ha kollektivavtal eller kollektivavtalsliknande villkor för sina anställda. På vilket sätt menar Ann-Charlotte Hammar Johnsson att detta skulle utestänga de små företagen?
Är inte Ann-Charlotte Hammar Johnsson bekymrad över att det är så få småföretag som i dag deltar i den offentliga upphandlingen på grund av att det är så krångligt? Vi lägger fram en del förslag för att underlätta, öppna upp och göra det mer småföretagarvänligt.
Tror inte Ann-Charlotte Hammar Johnsson att alla företag skulle må bra av att det var konkurrens på lika villkor även inom den offentliga upphandlingen?
Marie Nordén (S):
Skillnaden mellan mig och Ann-Charlotte Hammar Johnsson är att jag inte ser kollektivavtalsliknande villkor som en jobbig pålaga som gör det svårare för företag. Jag ser det som något som gynnar både de anställda och företagen.
I dag har vi nämligen företag som har kollektivavtal eller kollektivavtalsliknande villkor för sina anställda som missgynnas av att det finns oseriösa företag som lägger anbud och vinner dem på grund av att de har sämre villkor för sina anställda. Varför, Ann-Charlotte Hammar Johnsson, är det ett problem att vi vill ha seriösa företag på marknaden och att de ska konkurrera på samma villkor?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson ställde en fråga om Almega i sitt anförande. Hon undrade om det ska gälla hela EU. Ja, varför inte? Vi har ju gränsöverskridande verksamheter och talar om att vi ska ha samma villkor för alla företag inom EU.
Då kanske vi ska titta på hur företagen har organiserat sig. Det handlar inte om att vi ska ha svenska pålagor, utan vi talar om sjysta kollektivavtalsliknande villkor för de anställda och seriös och sjyst konkurrens mellan företagen inom hela EU.
Varför då inte ha en modell för det inom denna sektor precis som vi har inom andra sektorer och säga att här gäller dessa regler och dem måste ni rätta er efter om ni ska fungera på den här gemensamma marknaden? Varför skulle man inte kunna hitta en modell som också inkluderar detta? Ingenting är statiskt. Varken lagstiftningen i Sverige eller EU:s lagstiftning är statisk.
Är Ann-Charlotte Hammar Johnsson beredd att arbeta för att företagen får en sjyst konkurrens på lika och rättvisa villkor?
Marie Nordén (S):
Jag vill börja med att tacka ministern för svaret. Precis som ministern säger är strukturfondsprogrammen väldigt viktiga för stora delar av landet. Om regeringens intentioner med politiken säger man - jag läser innantill - att det ska vara en utvecklingskraft i alla delar av landet med stärkt lokal och regional konkurrenskraft och att målet för politiken bäst genomförs genom en dialog på alla nivåer.
Jag kommer från ett län där strukturfondsprogrammen är väldigt viktiga för den regionala utvecklingen. Den kraft som finns för att utveckla länet är många gånger beroende av att strukturfondsprogrammet fungerar. Därför är det bekymmersamt att vi så här långt in i vårt medlemskap - vi har ju haft de här programmen länge - fortfarande inte fungerar tillfredsställande.
Jag hade en liknande debatt med den tidigare ministern på området, Anna-Karin Hatt. Orsaken till att jag nu tar upp nästan samma frågeställning med Annie Lööf är att jag fortfarande möter många projektägare som slåss med en stor problematik när gäller utbetalning av medel till pågående projekt och även bedömningar som förändras under pågående projekt.
Fortfarande finns det byråkrati och krångel när det gäller utbetalning av kapital till enskilda projektägare. Jag möter projektägare som är tvungna att utöka sin kredit på banken i väntan på utlovade medel från Tillväxtverket.
Om den problematik jag tar upp när det gäller återbetalning avseende avslutade projekt som genomgår en revision efter avslutad projekttid kan man tycka att det är viktigt med revision och att pengarna används på rätt sätt. Jag är den första att hålla med om det. Men någonstans känner projektägare som drabbats av den här situationen att någonting haltar.
De väntar länge på att pengar betalas ut men vill känna en trygghet i att orsaken är att man vill göra en riktig bedömning av hur projektpengarna används så att de inte felaktigt betalas ut. När man äntligen får sina pengar kan det ha gått så lång tid att projektet till och med har avslutats. Det har skett i Jämtland med projektet Teknikland.
Ett år efter avslutat projekt och efter att pengarna använts görs en revision. I revisionen konstateras att felaktigheter begicks vid upphandlingen. Tillväxtverket har under hela perioden varit väldigt nära involverat. Men i dag vill man inte känna något ansvar för att det gick fel.
Därför ställer jag frågan till ministern om det inte borde finnas ett delat ansvar när det faktiskt begås felaktigheter. Man tror dock att man har gjort rätt. Det är inte så att man har förskingrat pengar, och det är inte så att man slösat bort pengar eller att pengar hamnat i fel händer och inte gått till det man fått projektpengarna till. Dock har man lyckats göra ett enda fel.
Tillväxtverket tar inget som helst ansvar för detta. Sådant här leder till en helt ohållbar situation för projektägarna då det inte finns några pengar samtidigt som pengar ska betalas tillbaka. Denna verklighet lever många i. Det är inte bara i Jämtland som problemet finns. Därför tycker jag att det är oroväckande att man fortfarande inte vill kännas vid att det ser ut på detta sätt.
Jag hoppas att ministern har ett svar om det här.
Marie Nordén (S):
Min kritiska bild är inte min bild, utan det är projektägarnas bild. Motivationen jag har för att ta denna debatt igen med ministern är inte på något sätt att försöka måla upp en bild av att vi inte kan göra ett bra jobb och att detta inte är viktiga medel för Jämtland och för landet. Motivationen jag har för att ta upp detta är att jag vill att det ska fungera bättre.
Det är det uppdrag jag har fått av projektägare och dem jag har pratat med hemma i Jämtland. Som sagt: Vi tar emot ungefär 3,6 miljarder. Det är självklart att det är otroligt viktigt att det fungerar. Socialdemokraterna och den regering som satt när detta startade var de som byggde upp modellen för att hantera strukturfondspengarna.
Just den modell där man tar besluten så nära länets invånare och projektägare - de som har en drivkraft och är entreprenörer - som möjligt är en fantastisk modell. Jag tycker att det är en modell vi ska vara stolta över att vi fortsätter att utveckla.
Att jag tar upp frågan igen är för att jag och många med mig känner att den bild som målas upp i rapporten faktiskt inte är helt sann. Jag ser att det finns en rättsosäkerhet för dem som är projektägare i dag. Man vet inte om de godkännanden som kommer under pågående projekt håller.
När Tillväxtverket efter mycket om och men och efter lång väntan säger att de ska betala ut pengarna tror man ändå på att man kan känna sig trygg i att man har gjort rätt. Jag kan ta ett exempel som är skrämmande. Det gäller Almi i Jämtland, som under våren 2011 låg ute med 23 miljoner.
Då hade de inte fått någon betalning sedan tredje kvartalet 2009. Under april 2011 fick man till slut betalning för 2009, men inte för 2010. Om detta inte når fram till regeringen och ansvarig minister är detta det sätt jag måste använda för att ni ska få en riktig bild av hur det är ute i landet.
Det kanske inte fungerar precis så problemfritt som regeringen har fått rapport om. Jag vill att detta ska vara någonting som får människor att känna att det finns möjlighet att förverkliga sina idéer. Varje län ska utifrån den regionala utvecklingsstrategin känna att man har en kraft att göra saker gemensamt.
Jag möter dock tidigare projektägare, eller sådana som är inne i projekt, som faktiskt ifrågasätter om de vågar gå in i ett projekt. Teknikland är ett självklart ett exempel på hur man känner sig i händerna på en situation och en myndighet man inte har möjlighet att påverka. Man vet inte hur man ska hantera detta, för det finns inga pengar att betala tillbaka.
Jag vet att ministern inte kan ha åsikter om och synpunkter på enskilda fall, men jag tycker att det är viktigt att ministern får information om enskilda fall som visar på att detta är en del av hela den modell vi har som faktiskt inte fungerar. När man blir återbetalningsskyldig och har gjort fel - om man har förskingrat pengar och medvetet lurat staten och EU på pengar - ska man självklart betala tillbaka.
Jag vill inte att det ska bli ett system man utnyttjar, utan detta är ett system som ska fungera. Det ska fungera bra, så att många kan vara med och engagera sig i det.