Hillevi Larsson (S):
Som jag ser det handlar detta om två saker. Det ena är de arbetstillfällen som nu går förlorade. Det gäller dessutom personer som har väldigt viktiga arbetsuppgifter så det är inga meningslösa arbetsuppgifter som skärs bort. Det andra är vad detta får för effekter allmänt när det gäller sysselsättning och kampen mot utanförskapet, som var mycket av ett huvudnummer i valrörelsen.
Jag tycker i och för sig att det är en viktig fråga att minska sjukskrivningar, förtidspensioneringar och arbetslöshet. Men där man nu skär ned - på Försäkringskassan, Arbetsmiljöverket och Arbetslivsinstitutet - har man just i uppgift att bryta utanförskapet.
Försäkringskassan har ett mycket stort administrativt ansvar för att se till att folk får sin föräldraförsäkring och andra ersättningar i tid. Men man har nu fått större ansvarsuppgifter. Tidigare var det arbetsgivaren som hade rehabiliteringsansvaret när någon blev sjuk på en arbetsplats, men med den nya regeringen läggs det ansvaret på Försäkringskassan.
Försäkringskassan hade redan tidigare ett ansvar, men nu får man ett tyngre ansvar i och med att arbetsgivarnas ansvar dras undan. Jag förstår inte hur man ska kunna utföra sina arbetsuppgifter med mindre personal samtidigt som man får tyngre arbetsuppgifter. Att människor får rehabilitering är helt avgörande för att utanförskapet ska brytas.
Om man är sjuk och inte får rehabilitering är det näst intill omöjligt att komma tillbaka och bli frisk och börja arbeta igen. När det gäller Arbetsmiljöverket görs en väldigt drastisk nedskärning. Det rör sig om en tredjedel av budgeten som försvinner. Visst är det många som avgår med naturlig avgång för att de är nära pensionen, men det påverkar ändå verksamheten väldigt negativt.
Man kan inte anställa nya och fylla luckorna. Redan nu har man det på Arbetsmiljöverket tufft med att inspektera alla arbetsplatser. Det finns mängder av dåliga arbetsmiljöer som är direkt ansvariga för utanförskap och utslagning. Där lider människor av dålig arbetsmiljö, arbetsgivaren gör inte tillräckligt, och till slut blir personer sjuka och förtidspensionerade.
Då har vi fördjupat utanförskapet i stället för att minska det. Detta leder till både arbetslöshet och utslagning. Arbetslivsinstitutet är ett annat sådant område. Man slår sönder forskning som syftar till att förbättra arbetslivet och arbetsmiljön och därmed i en förlängning till att minska utslagningen. Dessutom handlar det om att ett antal tjänster försvinner. Människor med en otrolig kompetens förlorar sina jobb.
Det finns ingen garanti för att de får utlopp för sin kompetens på annat sätt. Det jag tycker är allvarligt är alltså inte bara att konkreta arbetstillfällen går förlorade utan också att den verksamhet drabbas som handlar om att just minska utslagningen och om att föra människor tillbaka till ett friskt liv och ett liv i arbete. Det som krävs är inte bara arbetstillfällen, utan människor måste också kunna ta de jobb som finns.
Är man sjuk kan man inte jobba. Då måste man ha rehabilitering. Sedan kan man även tala om utbildningar inom Arbetsmarknadsverkets ram och om hela det kit som nu behövs för att täcka upp inför den arbetskraftsbrist som aviseras. Jag ser alltså att det finns stora problem i sammanhanget och skulle gärna vilja ha svar på frågan om vad man kan göra för att minska de negativa effekterna här.
Ni får gärna dra tillbaka besluten helt och hållet, men det kan vi kanske inte hoppas på i det här läget.