KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jonas Sjöstedt (V):
Anfall är bästa försvar, brukar det sägas. I brist på svar på en enkel fråga får man höra vilda utfall åt olika håll här om att jag skulle vilja attackera svensk gruvnäring i största allmänhet genom att inte vilja att man alltid tillåter prospekteringstillstånd som siktar på uran i vissa kommuner. Jag tycker att det resonemanget både är överdrivet och faller på sin egen orimlighet. I flera led har dessutom Maud Olofsson framfört direkta osanningar på området, inte minst här i kammaren, om Vänsterpartiets politik.
Jag tycker att det tyder på en viss desperation. Jag har frågat efter regeringens och ministerns åsikt i frågan. Jag beklagar att vi inte kan få den. Det är en grundläggande brist på politiska besked. Jag häpnar också över ministerns tolkning av artikel 52 i Euroatomfördraget. Jag har aldrig påstått att EU kan tvinga oss att bryta uran. Det kan inte EU. Men artikel 52 säger att när någon bryter uran är detta uran underställt optionsrätten inom Europeiska unionen. Det är det jag har tagit upp.
Bestrider ministern detta? Menar ministern att vi är undantagna från artikel 52 i Euroatomfördraget? Det skulle jag vilja ha ett besked om. Vi är för att bygga ut alternativen, att vi ska ha ett överskott av energi och att vi steg för steg ska avveckla kärnkraften på ett ansvarsfullt sätt. Det skiljer oss från regeringen som inte har en så tydlig strategi som vi har. Jag tycker också att frågan om kommunalt veto är lite märklig.
Centerpartiet vill ha ett kommunalt veto mot vindkraft, men man kan inte tänka sig att ha ett kommunalt veto mot prospektering efter uran. Jag tycker att det är en lite märkligt prioritering. Nu har dessa 9 000 personer skrivit på den här namninsamlingen. Representanter för dem hade hoppats att få träffa Maud Olofsson och diskutera frågan med henne. Det får de inte göra. Jag beklagar det. Där på bänken i den där pärmen ligger de 9 000 namnen. Det är framför allt människor från Norrlands inland som har skrivit på de här listorna.
Efter den här debatten har Maud Olofsson alla möjligheter att ta emot de här namnlistorna från mig utanför kammaren och på det sättet visa respekt för de 9 000 människor som har protesterat mot planer på uranbrytning i Sverige.
Jonas Sjöstedt (V):
Jag tackar statsrådet för hennes svar. På flera områden är vi överens. Det kanske finns gradskillnader snarare än skillnader i vad vi egentligen tycker om inriktningen på besluten. EU:s budget måste minska snarare än öka, och den måste riktas om på sådant som skapar ett modernare Europa och ett verkligt internationellt samarbete, inte på slentrianmässiga utgiftsposter som nu. Så långt kan jag hålla med.
Jag tycker att ministern lite grann undviker det som är en av principfrågorna. Det är om den europeiska unionen över huvud taget ska ägna sig åt opinionsbildande arbete i politiska frågor som handlar om EU själv. Är det EU:s sak att göra propaganda för EU? Jag menar att det inte är det. Det här är högst kontroversiella politiska frågor som väljarna ska avgöra.
Man hamnar i en sorts gråzon när man väljer att använda väljarnas pengar, allas våra pengar, för att försöka trycka på oss en viss politisk värdering och uppfattning. Det är det man gör när man hävdar att vissa saker är av godo, som EU-medborgarskap, EU-medlemskap eller andra saker.
Vi kan ha dessa uppfattningar eller inte, men det är inte vår sak att finansiera kampanjer via Europeiska unionens budget för att andra ska ha dessa uppfattningar. Det handlar om trovärdighet. Jag skulle vilja ha ett mer principiellt förhållningssätt från ministern i denna fråga.
När det gäller hur få gånger Sverige går emot beslut i EU påpekade Jens Holm att de uppgifter som vi har nämnt kommer från en rapport från i år om Sveriges aktivitet i EU, som jag tror att Birgitta Ohlsson var med och presenterade. Det är alltså aktuella uppgifter om hur sällan Sverige säger nej. Hur EU använder informationspengar är ett område där Sverige bör sätta hårt mot hårt.
Man bör ha en helt annan stringens och ansvarsfullhet när det gäller skattebetalarnas pengar på detta område.
Jonas Sjöstedt (V):
Även jag vill tacka justitieministern för hennes svar på frågorna. Det är en viktig rättsprincip att den som är misstänkt för brott ska kunna övervakas och efterföljas medan den som inte är det inte ska övervakas. Mellan dessa två grupper ska det gå en tydlig linje. Problemet med denna typ av massregistrering är att linjen upphävs. Det är som jag ser det en principiell fråga.
Som Jens Holm har konstaterat stadgar Europakonventionens artikel 8 rätten till en egen, privat kommunikation. Jag skulle vilja fråga ministern om hon ser någon motsatsställning mellan Europakonventionens artikel 8 och denna lagstiftning eller om hon ser dem som helt och håller förenliga och vad hon i så fall grundar det på. Precis som Jens Holm också påpekade pågår i dag ett arbete i EU-kommissionen med att göra om direktivet.
Detta är ingen slump; direktivet har mött motstånd i en hel rad av EU:s medlemsländer, som har varit tveksamma till att genomföra det. Det har också mött en omfattande kritik. Mina frågor till ministern är: När nu arbetet för att göra om direktivet pågår, vad kommer Sveriges synpunkter på EU:s datalagringsdirektiv att vara? Vilken ståndpunkt har den svenska regeringen?
På vilket sätt bör direktivet förändras i framtiden, inte minst för att garantera den personliga integriteten? Min sista fråga gäller motiven för att införa den här lagstiftningen. Ministern har i första hand hänvisat till att det är gällande EU-rätt och att vi enligt ett domslut i unionens domstol är skyldiga att införa det här.
Hade regeringen infört den här lagen om den inte hade kommit på EU-nivå?
Jonas Sjöstedt (V):
Infrastrukturministern! Meddebattörer! Förutsättningarna för investeringen har ju ändrats, precis som infrastrukturministern påpekar. Den finska järnvägen räcker sannolikt inte till. Den har sina egna problem. Med de nya förutsättningarna behövs en särskild förstudie för sträckan Svappavaara-Kaunisvaara. Det som borde vara statens roll är långsiktigheten och utvecklingsperspektivet.
Staten kan se vad regionen behöver 10 år framåt, 20 år framåt, 30 år framåt. Det är svårare att se för ett privat företag som Northland Resources, som dessutom behöver investerare från andra håll. Det handlar om enorma summor. Siv Holma nämnde att LKAB gör en vinst på 1 miljard i månaden. Den här järnvägen skulle, mellan tummen och pekfingret, kanske kosta 5 miljarder.
Det är alltså halva LKAB:s vinst under ett år - för en järnväg som kommer att finnas där i årtionde efter årtionde. Stora investeringar är berättigade i området eftersom det handlar om mycket stora resurser och mycket stora utvecklingsmöjligheter. Samhällsnyttan av dessa gruvor, om de blir av och utvecklas, är enorm. Det kommer att påverka Sveriges bytesbalans positivt i många år framöver.
Det kommer att stärka den svenska exportindustrin. För Europeiska unionen är ett uttryckt intresse i deras råvarustrategi att utveckla malmproduktionen på hemmaplan. Jag menar därför att staten här måste vara aktiv och se långsiktigt på det hela. Då räcker det inte att säga att det får marknaden lösa eller att vi får se om företaget har kontakt med Trafikverket.
Här måste staten ha en egen vision, en tanke om utveckling, om hur detta ska kunna bli långsiktigt och gynna fler aktörer och näringen i området. Vi vänsterpartister från Västerbotten och Norrbotten närmar oss med viss skepsis en Stockholmsmoderat som har hand om kommunikationerna. Är hon verkligen intresserad av vad som händer i norra Sverige?
Jag vill att du överbevisar oss - att du visar att du bryr dig om de här frågorna, att du är beredd att åka till Norrbotten och träffa de här människorna och att du personligen blir en pådrivare för hållbara resurser där. Det handlar om utvecklingen av näringslivet i Sverige och om möjligheten att långsiktigt bo och leva i en del av Sverige som länge har avfolkats.
Är det något jag önskar mig i julklapp av infrastrukturministern är det att du bevisar att vi hade fel när vi trodde att en Stockholmsmoderat inte skulle bry sig om utvecklingen i Norrbotten.
Jonas Sjöstedt (V):
Vi är alla medvetna om att vi inte kan bygga en järnväg till varje gruva, men den här gruvan har en unikt stor volym på sin produktion. Vi vet också att om vi bygger den här järnvägen kan det i bästa fall uppstå ett pärlband av gruvor som får sina transportbehovs tillgodosedda. Då har vi gjort något mer än att bygga järnväg till en gruva - vi har öppnat ett nytt malmfält i Sverige. Man ska också veta att järnvägen kommer att kunna ha fler användningsområden. Skogsindustrin kan ha betydande nytta av ny järnväg i det här området.
Man kan få ett nytt godsstråk där man öppnar mot Ryssland och de isfria hamnarna i Norge. Detta har stora utvecklingsmöjligheter. Det rör på sig väldigt snabbt, samtidigt som vi vet att planering av nya järnvägar och trafik är långsiktiga processer där vi gör planer för årtionden framöver. Det jag hoppas på här är att vi ska få se flexibilitet och handlingskraft från regeringen. När det finns möjlighet att expandera på ett miljöriktigt sätt är det viktigt att man tar de chanserna.
Det kräver att man ibland är beredd att göra om planerna. Det kräver att man ibland är beredd att investera i förvissningen om att man sedan kommer att få tillbaka investeringen i form av banavgifter, medfinansiering och annat, men det krävs ofta ett första steg där staten tar ansvar, och det är det som vi efterlyser. Man ska inte vänta utan vara proaktiv. Den expanderande gruvdriften kommer att ställa krav på järnvägen i övre Norrland.
Gör man på rätt sätt - bygger Norrbotniabanan och rustar upp Inlandsbanan, Malmbanan och järnvägen till Kaunisvaara - kan det leda till att vi får se en ny period av industriell framgång och blomstring i den delen av Sverige. Då ligger mycket av ansvaret hos dig som minister, och jag ser fram emot att framöver få diskutera hur vi kan lösa detta på bästa sätt.
Med de orden vill jag önska infrastrukturministern, talmannen och ledamöterna i kammaren en god jul och ett gott nytt år.
Jonas Sjöstedt (V):
Jag vill också tacka ministern för svaret. Precis som Jens Holm vill jag beröra frågan om generiska läkemedel. Vi har haft en lång strid i olika underorgan till Världshandelsorganisationen, WTO, om rätten för utvecklingsländer att tillverka generiska läkemedel för att bekämpa de avgörande folksjukdomarna i syd, däribland hiv/aids.
Det råder i dag inget tvivel om att de framgångar som har skett på det här området i att kunna producera och exportera dessa läkemedel räddar hundratusentals människoliv runt om i världen. Det har i kritiken mot ACTA anförts att detta skulle försvåra exporten såtillvida att den då inte kan ske via de länder som har signerat avtalet. Nyss hörde vi exemplet med Nederländerna, som hindrade en sådan export av generiska läkemedel.
Jag skulle vilja fråga ministern om det har skett någon analys av den här frågan i beredningen av ACTA-avtalet och om riksdagen i så fall kommer att få ta del av den. Jag skulle också vilja fråga om ministern räknar med att det blir några följder för Sverige som nation i form av förpliktelser som en direkt följd av ACTA-avtalet.
Jonas Sjöstedt (V):
Jag vill än en gång tacka ministern för svaren. Jag delar hennes syn på öppenheten och att det är ett fundamentalt demokratiproblem när internationella avtal med långtgående konsekvenser inte kan behandlas i ett tidigt skede på normalt sätt i nationella parlament. Det liknar det som alltmer blir en praxis på området inom Europeiska unionen. Först är det för tidigt, och då får vi inte veta något. Därefter är det för tidigt, och då får vi inte veta något. Sedan är det för sent, eftersom det då är färdigförhandlat.
Det är inte en acceptabel grundmodell för förhandlingarna. Det vore intressant att veta om regeringen har för avsikt att i Europeiska unionen ta initiativ till att stärka den parlamentariska kontrollen över Världshandelsorganisationen och dess underorgan och de förhandlingar som sker där för att kunna åtgärda demokratiproblemen.
Jag vill än en gång återvända till frågan om generiska läkemedel och om det i regeringen har skett någon särskild analys av om detta kommer att förändra rättsläget på något sätt. Kommer det till exempel beroende på avtalets formulering att innebära skyldigheter för svenska myndigheter att ingripa om sådana läkemedel förs i transit via Sverige?
Jonas Sjöstedt (V):
Ja, det är riktigt att vi rödgröna utlovade byggstart under innevarande mandatperiod, sannolikt 2014. Precis som påpekats tidigare görs en del planarbete innan spaden sätts i marken. Jag tror att det var en realistisk plan att göra på det sättet. Det Edward Riedl säger i den här debatten är också alldeles sant, nämligen att vi i vår planering öppnar för en möjlig medfinansiering i fråga om banans andra del - efter de 10 miljarder som anslås i den rödgröna infrastrukturplanen.
Den stora skillnaden är likväl att vi skulle ha börjat bygga och att vi hade satt av pengar till att börja bygga. Där går skiljelinjen i den här debatten mellan Alliansen och det rödgröna alternativet. Jag skulle vilja skicka med några frågor till ministern utöver de två frågor som jag redan nu väntar att få svar på: När kommer vi att få en rapport från Trafikverket om hur förhandlingarna går när det gäller medfinansiering från den privata sidan? När kommer detta tillbaka till riksdagen?
Och är ni beredda att använda statliga pengar för en delfinansiering om det mot förmodan skulle hända något under mandatperioden? I grunden handlar detta om hela Sverige och om man har en politik för hela Sverige eller inte. Vi har det. Vi satsar på infrastrukturen i alla landsändar, inte bara i storstäderna.
Vi har också en politik för dem som är arbetslösa - de som i dag inte får någon del av det som till stor del kommer från politiken. Genom denna typ av strategiska infrastrukturinvesteringar sätter vi Sverige i arbete när vi bygger. Vi skapar också förutsättningar för konkurrenskraft och investeringar i framtiden i en region som på många sätt har varit hårt drabbad av arbetslösheten, nämligen Norrbotten och Västerbotten.
Det är att ta ansvar för hela Sverige.
Jonas Sjöstedt (V):
Vi diskuterar grönboken om exportkontroll för produkter med dubbla användningsområden, alltså även en militär användning. Vi i Vänsterpartiet vill se en strikt begränsning av dessa produkter och export av dem till diktaturer och till länder som befinner sig i väpnad konflikt. Vi vill upprätthålla såväl en nationell möjlighet att införa en sådan begränsning som en möjlighet att ingå internationella avtal som kan reglera detta.
Europeiska unionen har redan regler på detta område. Grönboken handlar om hur dessa regler ska förändras i framtiden. För Europeiska unionen är det här en fråga om exklusiv befogenhet, ett område där EU faktiskt har en gemensam politik. Trots detta domineras i dag regelverket av nationella regler på området. Det menar vi i Vänsterpartiet är bra.
Det måste vara möjligt för ett medlemsland som vill begränsa export av den typen av produkter att faktiskt göra det. Det handlar om trovärdigheten i vår utrikespolitik. Det handlar om att upprätthålla demokratisk kontroll över en viktig funktion i samhället. I grönboken förs många resonemang om det är förenligt med EU:s inre marknad eller inte. Den inre marknaden i Europeiska unionen har någon sorts motsvarighet i trosbekännelsen, kan man säga.
Den är viktigare än allt annat. Först kommer företagens rätt att sälja sina produkter. Sedan kommer övriga hänsyn - miljöhänsyn, sociala hänsyn eller hänsyn gällande exportkontroll av produkter med dubbla användningsområden. Vi i Vänsterpartiet delar inte denna övertro på den inre marknadens roll. Vi menar att andra hänsyn måste kunna sättas före hänsynen till företags möjligheter att sälja sina produkter.
Därför värnar vi Sveriges möjligheter att behålla och praktisera en striktare lagstiftning på detta område. Vi värnar enskilda medlemsstaters rätt att kunna gå före. Detta har vi tillsammans med Miljöpartiet tydliggjort i ett särskilt yttrande - vi har samma syn i det här fallet - som är fogat till detta utlåtande från utrikesutskottet. Frågan kommer att behandlas igen, säkerligen då i ett skarpare läge. Då finns det anledning att återkomma till konkreta förslag.
Vi uppmanar regeringen att hävda Sveriges rätt att behålla en mer ambitiös lagstiftning på detta område.
Jonas Sjöstedt (V):
Birgitta Ohlsson pratar om solidaritet. Vem är det EU är solidarisk med? Det är bankerna och euron. Bankerna ska räddas till varje pris. När bankerna ska räddas har regeringen inga problem att ställa upp med svenska skattepengar till eurozonen.
Men när vanligt folk ska räddas, när det handlar om pensioner i Spanien, kollektivavtal i Grekland och privatiseringar på Irland, då är ni där, Birgitta Ohlsson, och hejar på för att man ska försämra för vanligt folk och privatisera offentlig egendom. Det är inte mycket till solidaritet, som jag ser det som socialist. Nu vill man överföra mer makt över den ekonomiska politiken till Europeiska unionen. Men det är ju de som har ställt till med det här problemet!
Det är övertron på centralisering, den naiva föreställningen att man ska kunna ha en gemensam penningpolitik i länder med helt olika förutsättningar, som har skapat problemet. Nu ska man lösa problemet genom att utse pyromanen till brandchef och göra EU-kommissionen, Centralbanken och tjänstemännen mäktigare över den nationella demokratin. Det här är en urholkning av demokratins kärna.
Väljarnas möjlighet att välja om och styra den ekonomiska politiken lyfter man nu delvis bort med fördragsändringar som ska ge EU direkt makt att styra över budgetpolitiken. Så avvecklas demokratin stegvis i Europeiska unionen. Jag kan bara beklaga att Socialdemokraterna och Miljöpartiet ställde upp på att skotta in x miljarder i ett svart hål utan att veta vart pengarna kommer att gå eller ens veta hur många miljarder det handlar om. Jag menar att det är oansvarigt.
Vi har röstat nej till EU:s valutaunion. I det ligger också att vi valde att inte kliva ned i detta moras. Man måste ändå beundra Birgitta Ohlsson för hennes ståndaktighet när det gäller euron. Och på sätt och vis har hon ju rätt. Folkpartiet har på ett plan sina väljare med sig. Medan 88 procent av svenskarna i dag skulle rösta nej i en folkomröstning om euron skulle bara 87 procent av Folkpartiets väljare göra det enligt en undersökning. Man har alltså en viss vind i ryggen, även om den blir allt svagare.
Jonas Sjöstedt (V):
Tack, finansministern. Tack, Carl B Hamilton för ditt bidrag till debatten. Jag vill påminna om frågan om insättningsgarantin. Är det inte dags skriva om den till svenska kronor i stället för att ange den i euro? Självklart påverkar växelkursen konkurrenskraften; det är ganska grundläggande. En normal sydeuropeisk devalvering är en liten sak - en promenad i parken - jämfört med det som händer i euroområdet i dag. Det är en social härdsmälta som vi ser i euroområdet.
Jag tror att Anders Borg inser att det var en väldig tur att han förlorade folkomröstningen om valutaunionen. Egentligen borde ni skicka ett tackbrev till oss på nejsidan och säga: Tack för att ni var så kloka och röstade nej så att vi slipper valutaunionen. Det är inte sant att Finland går lika bra som Sverige. De finska kostnaderna för att låna pengar stiger sakta men säkert just nu. I Finland varnar man för recession nästa år; det gör man inte i Sverige.
Carl B Hamilton frågar om vi vill låna ut 100 miljarder kronor till de krisande euroländerna. Nej, på de här villkoren vill vi inte göra det. Villkoren är inte klarlagda. Vilka lånar ut pengarna? Vilka ska ha pengarna, och vad kommer man att kräva i gengäld?
Kommer det att vara som vanligt att man ska massakrera välfärden i länderna, få fler arbetslösa, urholka pensionerna, tvinga fram privatiseringar och angripa fackliga rättigheter? Det är inte det som vi i Vänsterpartiet kallar solidaritet - det ord som Carl B Hamilton tog i sin mun. Jag har aldrig hört Carl B Hamilton höja rösten för att skydda vanligt folks levnadsvillkor när de ska skyddas från den katastrof som du och dina gelikar har varit med och orsakat genom den fullständigt barocka och ogenomtänkta valutaunionen.
Det duger inte att komma dragande med ordet solidaritet i ett sammanhang då vi ska ösa in pengar till de storbanker som har varit med och orsakat krisen. Euron borde avvecklas i god ordning i stället för att den ska sluta i eurokollaps, vilket eurokrisen riskerar att leda till. Med de orden, fru talman, vill jag önska alla en god jul utan extra möten i EU-nämnden och extra Ekofinråd.
Jonas Sjöstedt (V):
Jens Holm har väckt en viktig miljöfråga som handlar om svavelhalten i de marina bränslena. Det är, kan man säga, ett område där vi släpar efter. Vi har renat en stor del av svavelutsläppen på land. De bränslen som används i exempelvis vanliga bilar är mycket renare när det gäller svavel än oljorna till sjöss. Samtidigt vet vi att de svavelhaltiga bränslena orsakar stora problem med försurning och ger betydande folkhälsoproblem.
Det är ingen nyhet att vi internationellt förpliktat oss att genomföra de mer ambitiösa miljökraven. Industrin har vetat om det sedan åtminstone 2008, och även politikerna har vetat om det. Därför är det förvånande att vi via debattsidorna den senaste tiden kunnat se att det verkar finnas något av en öppen konflikt i regeringen där en minister ena dagen säger att vi inte ska göra det och en annan minister nästa dag säger att vi ska göra det.
Sedan kommer skrivningar i budgetpropositionen som rimligen får bedömas som tvetydiga och oklara beträffande vilket besked man egentligen ger. Samtidigt vet vi att tekniken för att använda de renare bränslena finns. Häromveckan kom nyheten att Viking Line, ett av de stora rederierna på Östersjön, bygger en ny färja som kommer att gå på flytande naturgas, ett mycket renare bränsle.
Det är en teknisk utveckling som vi naturligtvis vill göra allt för att påskynda och på olika sätt stimulera. Jag tycker att man ska se de nya reglerna som ett sätt att investera för framtiden. Nu tycker jag att det är dags för ett klargörande. Kan vi lita på regeringen till hundra procent i den här frågan?
Får vi ett löfte i dag om att man inte kommer att försöka skjuta upp tidsgränsen från den 1 januari 2015, att det är det datum som gäller och att det är hela regeringens ståndpunkt? Kan vi lita på att man inte kommer att undanta exempelvis vissa kategorier av transportörer från regelverket? Sveriges trovärdighet som miljönation står lite grann på spel.
Om vi sluter internationella överenskommelser, som ju detta handlar om, och gärna vill se oss som pådrivare försvagas det om vi själva inte kan leva upp till de förpliktelser vi tagit på oss.
Jonas Sjöstedt (V):
I grunden har både jag och Jens Holm ställt en ganska enkel och rak fråga till miljöministern: Lovar miljöministern att Sverige kommer att uppfylla åtagandena och från den 1 januari 2015 följa de lägre gränserna för svavelhaltiga bränslen i Östersjön? Tyvärr har vi inte fått något svar. Jag skulle vilja ha ett rakt ja eller ett rakt nej från ministern. Det är oroande att vi inte har fått det. Tvärtom ökar tvetydigheterna.
Moderaterna verkar vara emot dessa regler. Jag har fått intrycket att Centerpartiet är för dem. Lars Tysklind från Folkpartiet säger att han i princip är för dem men öppnar för en infasning, någon sorts övergångsperiod. Det gör att det åtminstone finns tre olika budskap från regeringspartierna om vad det är som gäller på det här området. Det ges heller inget svar i budgetpropositionen.
De hala formuleringarna om konkurrenskraft och tvetydigheten om balans i miljöministerns eget anförande öppnar för att man inte ska följa regelverket. Jag menar att miljöministern är oss svaret skyldig. Jag tycker att detta följer ett mönster. Centerpartiet hävdar att det är ett grönt parti. Men man har fått ge sig om kärnkraften, uranbrytningen och i praktiken delar av klimatmålen. Nu verkar man få ge sig om svavelhalten.
Är Centerpartiet bara regeringens gröna alibi och inte regeringens gröna röst, som man säger? Det här är inte så imponerande som miljöpolitik. Ge gärna ett ja eller ett nej som svar!