Leif Pagrotsky (S):
Ingegerd Saarinen påpekar mycket riktigt att jag inte behöver försvara allting som Vattenfall gör. Den kritik som KU:s majoritet av borgerliga partier plus Miljöpartiet riktade mot Björn Rosengren träffar inte mig. Sedan den kritiken formulerades har, som jag också nämnde i mitt svar, väsentliga förändringar skett.
Jag är glad att Ingegerd Saarinen uppskattar den stärkning av ägarfunktionen som vi har genomfört. I det avseendet samtalar ju också våra partier regelbundet. Jag är glad för det. Jag delar den synen. Jag har ingen anledning att reflexmässigt och instinktivt försvara allt som sker.
Det är väl inte obekant här i kammaren att vad gäller frågor om elavbrott och hur snabbt det går att få på strömmen när stormen har slagit till är det allt annat än beröm som jag brukar formulera när Vattenfall kommer på tal.
Det ska inte heller vara det motsatta, att det är min uppgift att i alla sammanhang stämma in i kören av kritiker när jag gör bedömningen att kritiken är orättvis. Jag uttrycker gärna att jag vill ha förändringar och förbättringar, till exempel i Vattenfall, också offentligt när jag tycker att det är motiverat.
Men jag tar gärna på mig den vad jag medger inte särskilt populära uppgiften att försvara bolaget när jag tycker att kritiken är orättvis. Det tycker jag att den är i det här fallet när det gäller Tyskland och när det gäller insatserna för förnybar energi.
Riksdagen har formulerat krav på Vattenfall som innehåller både affärsmässighet, konkurrensneutralitet i förhållande till de privata eller statliga aktörer från andra länder som också finns på den svenska marknaden och att man ska stå i främsta ledet i omvandlingen av det svenska energisystemet. Det är en svår uppgift att förena dessa två mål som riksdagen har utformat.
Jag tycker att de hanterar den avvägningen, som det ser ut nu, på ett ganska bra sätt.
Det är också min uppfattning att när nu vinsten från Vattenfalls tyska verksamhet, och också den polska verksamheten, börja komma ordentligt när omstrukturering av det gamla smutsiga tyska elsystemet börjar fungera väl och bättre än väntat skapas ekonomiska resurser för att ytterligare öka satsningarna på förnybar energi, forskning och utveckling så att det kan skynda på den svenska energiomställningen.
Men det får inte ske i en sådan takt att just Vattenfalls konsumenter drabbas av högre elkostnader än vad som gäller Fortums och Sydkrafts kunder. Där går gränsen för mig. Riksdagen har som ram för mitt arbete bestämt att det ska råda konkurrensneutralitet och att det ska vara inom ramen för vad som är affärsmässigt försvarbart.
Det vore det inte om det skulle vara 1 öre dyrare per kilowatt att vara kund hos Vattenfall än hos konkurrenterna för att Vattenfall har ålagts eller tagit på sig frivilligt en större samhällelig uppgift än vad som gäller konkurrenterna. Den balansgången har riksdagen ålagt bolaget. I Tyskland har man tagit över ett gammalt östtyskt energisystem som man har köpt. Det var ett risktagande.
Vi har inte facit över vad det kommer att bli. Än så länge verkar det att ha gått väldigt bra ekonomiskt, men också miljömässigt. Koldioxidutsläppen från de verk man har köpt har minskat med 40 % sedan 1990, svavelutsläppen med 80 %. Sotutsläppen har i det närmaste upphört under den tiden. Det tycker jag förtjänar ett annat omdöme än att de har hundrafaldigat sina utsläpp.