Anders Borg (M):
Jag vill tacka Marie Engström och mina meddebattörer för den här debatten, inte minst Hans Olsson för det vänliga inlägget. Jag tror att en viktig utgångspunkt i det här måste vara det som är gemensamt för oss i Sverige. Vi vill ha en stark idrottsrörelse, ett starkt föreningsliv och levande folkrörelser. Det är så vi vill att Sverige ska fungera, inte bara i de stora städerna utan i hela Sverige.
Det är en del av möjligheten att ge förutsättningar för ett bra liv för medborgarna. Vad ska vi ha för utgångspunkt i den här diskussionen? Det måste naturligtvis vara att vi inte på något allvarligt sätt ska förändra intäkter, kostnader eller medlemsvillkor för folkrörelserna, idrottsrörelserna och föreningslivet så att man omkullkastar villkoren för dessa. Det är en självklar utgångspunkt.
Vi har inget behov av att höja skatter; i all synnerhet har vi inget behov av att höja skatter på den ideella sektorn. Det finns inget vettigt skäl i världen att försämra förutsättningarna för de här viktiga verksamheterna. Vad är det vi måste göra? De två utredningarna föreslår en lång rad olika saker. Man tar upp frågan om hyresmoms, ett krångligt och besvärligt regelverk.
Det är i sig inte kopplat till mervärdesskattedirektivet, utan det är en fråga som står på sina egna meriter. Där kan man naturligtvis utgå från att vi inte ska genomföra några förändringar om vi inte kan genomföra dem på ett sådant sätt så att det inte leder till besvär för idrottsrörelsen. Det finns inget parti i Sveriges riksdag och heller ingen del av de partier vi har här som skulle vara intresserade av att genomföra något sådant.
Kan vi förenkla hyresmomslagstiftningen skulle det vara bra, inte minst för att det potentiellt kan finnas en del andra sektorer, till exempel banksektorn som i dag råkar vara befriad, där det kanske inte är fullt lika motiverat. För den ideella sektorn har jag väldigt svårt att se varför vi skulle se förändringar som på något sätt stör eller besvärar verksamheten. Finansieringsfrågan är mer besvärlig. Den är kopplad till utredningen om den ideella sektorn.
Där är det möjligt att vi måste göra någonting. Det är möjligt också att vi kan stå kvar vid de gamla begreppen kring hävdvunna intäktskällor på finansieringssidan. Där vi definitivt har starkare skäl att överväga vad vi måste göra är kring momsreglerna med anledning av momsskattedirektivet. Vad ska vi ta för utgångspunkter för arbetet?
Detta måste ske i en dialog med de berörda, det vill säga med idrottsrörelsen, folkrörelserna och föreningslivet. Remisstiden för denna utredning går ut om några dagar. Därefter har vi remissomgången för båda utredningarna klara, och då är det naturligt att vi sätter oss ned med de berörda parterna och diskuterar igenom vad av detta som kan genomföras och hur det kan genomföras.
Utredningar är nu sådana att de ska hålla sig där de är, så man har alltså arbetat med att kompensera för detta inom momsreglerna. Det är naturligtvis inte nödvändigt. Om det är någonting som måste genomföras kan man naturligtvis, om nödvändigt, kompensera för detta krona för krona på andra källor än på momsreglerna.
Det är ju inte logiskt att vi inför en momsgräns på 250 000 kronor, där huvuddelen av pengarna över huvud taget inte går till föreningslivet, för att kompensera föreningslivet för mycket större kostnader som de får på ett annat område. Det är inte en logisk kompensation. Utgångspunkten för den här debatten måste vara att idrottsrörelser, föreningsliv och folkrörelser är centrala för Sverige. Vi har ingen som helst anledning att höja skattebelastningen på den här sektorn. Vi har ingen anledning att krångla till livet heller.
Vad vi måste göra är att se hur vi ska förhålla oss till mervärdesskattedirektivet. Det ska vi göra på det sätt vi kan men då i en bra dialog med såväl folkrörelser som föreningsliv i allmänhet och i synnerhet idrottsrörelsen. När remisstiden är slut får vi naturligtvis bjuda in till en sådan dialog. Det är inget att krångla med.