Anders Borg (M):
Jag ska svara Lennart Axelsson väldigt tydligt. Vi vill ha ett Sverige som präglas av att vi har full sysselsättning, att många människor är i arbete. Vi vill ha ett Sverige som präglas av att var och en kan forma sin egen väg genom livet, oavsett sexuell läggning och social bakgrund. Vi vill ha ett Sverige som präglas av dynamik, av utvecklingskraft och av att vi är en del av en världsekonomi som växer. Och vi vill ha ett Sverige som präglas av sammanhållning. Det är den vision vi har för Sverige.
Låt oss nu ta den här diskussionen. Eva-Lena Jansson säger: Ni vägrar att ge kommunerna pengar. Det är beskrivningen av att vi har sänkt arbetsgivaravgifterna, att vi har sänkt arbetsgivaravgifterna för ungdomar, att vi har en fastighetsskatt som bidrar till att kommunerna får 8-9 miljarder kronor mer i år och att vi har tillfört 7 miljarder för 2010 för att säkra välfärden.
Vi får beskrivningen att det moderata projektet skulle vara att höja kommunalskatten och i stället ska Socialdemokraterna stå för principen om skatt efter bärkraft. Okej. Låt oss ta det på allvar! Vi tar fram den socialdemokratiska budgetmotionen: nedskalat förvärvsavdrag 5 miljarder, ytterligare försämringar av jobbavdraget, nedsättning för ungdomar - 13 miljarder. Det finns skattehöjningsförslag efter skattehöjningsförslag.
Vilka är det som ska drabbas av det? Vilka är det som har den bärkraften? Det är alldeles uppenbart. Det är låg- och medelinkomsttagare med jobbavdraget, och det är ungdomarna med arbetsgivaravgifterna. Det är de som uppenbarligen har de kraftiga skuldrorna som kan bära de socialdemokratiska skattehöjningarna. Det är den korrekta beskrivningen av Socialdemokraternas skattepolitik. Lennart Axelsson använder begreppet att han har respekt för politiker som säger och gör samma saker.
Då är vi tillbaka i det socialdemokratiska dilemmat. Hur gick det med klyftorna 1994-2006? Finns det något mått som visar på en kraftig minskning av klyftorna? Finns det något mått som visar att förmögenhetskoncentrationen avtog och att löneskillnaderna minskade, att jämställdheten mellan män och kvinnor blev bättre, att inkomstspridningen blev mindre?
Nej, av de tio mått vi redovisar i våra fördelningsbilagor pekar nio av tio på vidgade klyftor. Gör och säger samma sak. Det är som när Göran Persson för Erik Fichtelius berättar att hans ambition är att avskaffa förmögenhetsskatten och finansiera det med en minskad nedsättning av arbetsgivaravgifterna för de mindre företagen.
Det är exakt det vi sedan gör under hård kritik av Socialdemokraterna. Är det det man menar när man talar om politiker som gör och säger samma saker, att man avskaffar arvs- och gåvoskatten och undantar storägarna från förmögenhetsskatten? Gör och säger. Låt oss arbeta vidare med det. Det är ett bra begrepp här. Vi har fått massiv kritik för jobbavdraget.
Låt oss då hålla upp det i fördelningshänseende och ställa det mot Socialdemokraternas stora skattesänkning, kompensationen för egenavgifterna, 60 miljarder kronor till löntagarna, inte ett öre, inte en krona till pensionärerna. Hur ser fördelningseffekterna ut när det gäller de 60 miljarder kronorna? De är naturligtvis fullständigt likartade med jobbavdraget. Låt oss ta Socialdemokraternas andra stora skattereform, den som skedde i början av 1990-talet. Har ni en aning om hur fördelningseffekterna av den skattereformen såg ut?
Ställ dem bredvid jobbavdraget! Jobbavdraget är ett unikum utformat av fördelningstalibaner om man jämför det med den socialdemokratiska skattereformen i början av 1990-talet. Här har vi Socialdemokraternas bekymmer. När det kommer till kritan är det inte kommunerna man satsar pengar på. Då är det bidragslinjen som gäller. Det är där de stora satsningarna i de socialdemokratiska budgetarna ligger. Det är därför man undergräver arbetslinjen och därför man i grunden långsiktigt undergräver välfärden.
Det är där den socialdemokratiska politiken både blir skadlig och ansvarslös.