KBLab/rixvox huggingface dataset:
Stefan Attefall (KD):
Jag upplever att jag och Annika Lillemets har en likartad viljeinriktning. Vi behöver bli bättre på sociala hänsyn i upphandlingen. Regeringen har också i budgetpropositionen för 2014 angett att offentlig upphandling är ett viktigt verktyg för att öka effektiviteten i de offentliga utgifterna och att offentlig upphandling kan bidra till att uppnå gemensamma samhälleliga mål såsom skydd för miljön samt främjande av innovation, sysselsättning och social integration.
Annika pekar på att exempelvis Örebro Bostäder har ett projekt, som jag själv har besökt. Örebro Bostäder har, med hjälp av Skanska som är aktör där och andra företag, sett till att det finns ett antal praktikplatser och lärlingsplatser för människor som inte har kommit in på arbetsmarknaden, som behöver praktik för och komma in och lära sig ett hantverksyrke. Det har lagts in som en variabel i upphandlingen.
På det sättet bör man göra i mycket högre grad även på fler platser. Vi vet att olika typer av verksamheter har olika förutsättningar. Just Ostlänkenprojektet är kanske inte det enklaste eftersom det är ett högteknologiskt projekt där många utländska aktörer också finns med. Men det finns många andra områden där man kan använda det här mycket mer, säkerligen inom såväl Trafikverkets regi som andra områden. Det gäller inte minst inom bostads- och byggsektorn som jag själv är ansvarig för.
Med det förbättrade upphandlingsstöd som vi nu håller på och arrangerar tror vi att också rådgivning, vägledning och goda exempel kan spridas lättare och att man kan få stöd och hjälp för att veta hur man ska göra. Det gäller att göra det på rätt sätt. Annika Lillemets pekar i sitt inlägg på en viktig faktor, nämligen att det är uppföljningsbart och att man verkligen följer upp vad det blir av det hela. Det har nämligen brustit många gånger när olika offentliga aktörer gör upphandlingar. Man skriver på papper vad man vill ha, men sedan följer man inte alltid upp vad det blir av det.
Det leder till att aktörer lär sig att det gäller att fylla i papperen på rätt sätt, men de lever inte alltid upp till kriterierna i praktiken. En del av de principer som måste prägla upphandlingar är att det ska vara uppföljningsbart, det ska vara icke-diskriminerande och det ska vara likabehandling. Så länge man följer de principerna kan man också ställa sociala krav på olika sätt. De nya EU-direktiven ger också mer utrymme för att exempelvis kunna ställa krav på just olika typer av märkningar av varor och tjänster.
Det måste dock vara just märkningar som går att följa upp och som inte diskriminerar någon enskild aktör. Det ska göras enligt de grundläggande principer som finns i upphandlingslagstiftningen. Med kompetens att göra det på rätt sätt kan vi göra mycket mer än i dag.
Ett nytt upphandlingsstöd ihop med att de nya upphandlingsdirektiven också får praktisk konsekvens i svensk lagstiftning leder till att vi kan göra betydligt mer på området än vi har gjort i dag.
Stefan Attefall (KD):
Jag själv har inte haft möjligheten att besöka Skottland eller träffa företrädare för Skottland och höra om deras erfarenheter. Men mina tjänstemän har gjort det. Kunskapen finns alltså hos oss. Det sätt som regeringen kan och bör stödja det här på är till att börja med att se till att vi får in det här i svensk lagstiftning. Vi har ett arbete på gång med det. Vi förstärker upphandlingsstödet som gör att det finns en kompetent myndighet som kan ge vägledning, stöd och råd.
Vi har, som jag sade, skrivit i budgetpropositionen redan för 2014 att offentlig upphandling kan bidra till att uppnå gemensamma samhälleliga mål såsom skydd för miljön samt främjande av innovation, sysselsättning och social integration. De olika myndigheterna har också ambitionen att också ha med sociala hänsyn i sina upphandlingar.
Men jag tror att man ska vara lite ödmjuk inför att det är svårt för regering och ifrån alltför hög nivå att styra hur man praktiskt ska göra i de olika enskilda fallen. Det måste utformas av den ansvariga myndigheten i de enskilda praktiska fallen.
Genom att sprida goda exempel, genom att visa på möjligheterna, genom att det finns bra stöd och verktyg för dem som vill och kan göra detta kan vi också främja det. Självklart ska också vi som är ansvariga för olika myndigheter diskutera frågorna även i myndighetsdialogerna och trycka på de här sakerna. Men precis som vi inte detaljstyr hur myndigheterna organiseras kan vi inte heller detaljstyra hur man ska göra i varje enskild upphandling.
Vi bör inte heller göra det. Vi kan däremot ha den här typen av viljeyttringar och markeringar från regeringen. Och vi går vidare med upphandlingsstöd på Konkurrensverket och förstärker det. Vi kommer också att skriva ännu tydligare vad som gäller enligt regeringen när vi nu jobbar vidare med att implementera EU:s direktiv i svensk lagstiftning sedan får myndigheter följa upp det på olika sätt.
Det bästa sättet är att vi får just de goda exemplen och att vi sprider dem och för en offentlig debatt som påverkar inte bara myndigheter utan också kommuner och landsting och även privata arbetsgivare. Även där finns det ett stort engagemang som vi ska ta till vara och nyttja i sammanhanget. I exempelvis Örebro var engagemanget lika stort från Skanskas sida som från Örebro Bostäders sida. De fann varandra med ett fast engagemang på båda sidor och hittade den här lösningen tillsammans.
Det är på det sättet vi kommer att få snurr på frågan. Vi skapar ett engagemang, vi skapar god kunskap och vi skapar de goda exemplen. Sedan ligger vi alla på i de olika sammanhang där vi finns, såväl som politiker som enskilda medborgare och enskilda tjänstemän i de olika verksamheterna.
Stefan Attefall (KD):
Som sagt skriver vi redan i budgetpropositionen för 2014 just om vikten av att ta hänsyn till de samhälleliga målen, där bland annat social integration och sysselsättning finns med. Man kan diskutera om vi ska ha ännu skarpare riktlinjer. Ja, det kan vi gott överväga. Vi håller nu på att jobba med hur vi ska få ett bättre upphandlingsstöd och hur vi ska jobba vidare med den nya lagstiftningen. I det sammanhanget finns det säkert anledning att återkomma också till de mer generella och riktningsgivande skrivningarna från regeringens sida.
Däremot tror jag att vi ska vara ganska ödmjuka inför de enskilda fallen och de enskilda upphandlingarna. Jag tror inte att statsråd är de som vet exakt vad som är lämpligt att göra i de enskilda fallen. Där måste man med de goda exemplen, genom ett bra och kompetent upphandlingsstöd och engagerade människor hitta de praktiska lösningarna. Det kan ta sig lite olika uttryck i olika sammanhang, och det tror jag att vi får ha respekt för. Ambitionen har vi gemensam.
Sedan gäller det att hitta de praktiska vägarna framåt för att det här ska fungera på ett bra sätt och också är förenligt med de mer generella principerna i upphandlingslagstiftningen.
Stefan Attefall (KD):
Nu är detta en interpellationsdebatt i Sveriges riksdag och inte i Stockholms läns landsting, som jag uppfattar är den ansvariga myndigheten för Djurgårdstrafiken. Vi kan heller inte uttala oss om enskilda fall. Vi kan som sagt inte per definition utesluta ett företag från offentlig upphandling för att det driver fängelser i ett annat land.
Det måste vara allvarliga kriterier som handlar om sådant som påverkar den verksamhet som bedrivs. Har företaget misskött sig och inte fullgjort sina skyldigheter, exempelvis inte betalat skatter eller har domar emot sig, kan det uteslutas. Den möjligheten finns. Det finns också möjlighet att utesluta en leverantör om man kan visa att det är sannolikt att leverantören har begått ett fel av aktuellt slag. Men man måste visa att det är sannolikt.
Vi måste ha en rättsstat. Det är rimligt. Hur man ställer kraven i upphandlingen, vilken typ av kravspecifikationer man ställer upp och därmed också vilken typ av anbudsgivare som är intresserad av att lägga anbud, men också hur de lägger upp sitt anbud som ska vara så pass konkurrenskraftigt att det ger en god affär, är den upphandlande myndighetens ansvar.
Det vi gör är att se till att vi blir bättre ifrån statens sida på att ge råd och stöd att göra rätt utifrån vad man vill uppnå. Självklart har vi också genom de förhandlingar vi varit aktiva i på EU-nivå fått ett direktiv som skapar större möjligheter att ta sociala, etiska och miljömässiga hänsyn. Det innebär inte att vi kan göra hur som helst.
Vi behöver ha en lagstiftning som säkerställer en god konkurrens och hushållning med skattebetalarnas pengar och att vi har rätt till likartade spelregler i hela Europa. Det gynnar också Sverige. Men det innebär också att vi självklart ska göra den goda affären.
Som jag har sagt i mina svar både i den förra interpellationsdebatten och i den här debatten kommer vi säkert, med hjälp av de nya direktiven, den svenska lagstiftningen och det upphandlingsstöd vi nu förstärker, att komma längre på vägen mot att göra rätt som upphandlande myndighet och uppnå de avsedda effekterna av den offentliga upphandlingen. Men vi får som sagt inte blanda ihop äpplen och päron.
Bara för att man bedriver en viss verksamhet i ett annat land ska man inte uteslutas från svenska kontrakt, utan man måste ha misskött sig, inte levt upp till sina åtaganden eller begått kriminella handlingar. Då har vi instrumenten. Enligt lagstiftningen har man rätt att utestänga leverantörerna om de har en lagakraftvunnen dom emot sig men också om man kan visa att de sannolikt har begått brotten.
De instrumenten finns, men det handlar som sagt om att göra rätt från början så att man uppnår rätt effekt och inte bara jagar extrakostnader utan får den kvalitet man vill ha på tjänsten.
Stefan Attefall (KD):
Sjunde AP-fondens listor av olika slag är ingen myndighetsutövning, och därför kan de inte ligga till grund för rättsfall. I så fall måste Sjunde AP-fonden bli en myndighetsutövare, och det kräver nog både lagstiftning och kanske ett annat sätt att jobba med frågan. Det är min spontana kommentar till detta. Jag tror inte att det räcker att Sjunde AP-fonden sätter upp en lista. Den listan är för deras eget arbete, och så kan varje företag och varje institution göra.
När det gäller miljökrav och olika typer av kvalitetskriterier: Jag diskuterar ibland med människor som säger att de vill upphandla närproducerat och tycker att de ska kunna kräva det. Men vad är "närproducerat" för en tysk? Det är inte svensk mat, svenska produkter. Vad är "närproducerat" för Helsingborgs kommun? Det måste vara danskt fläskkött, misstänker jag - inte norrländska produkter.
Begreppet "närproducerat" illustrerar lite grann att vi måste ha likartad konkurrens. Om Sverige börjar bli landet som säger "Det ska vara det som vi gör i vårt land", då kommer ett frihandels- och exportberoende land som Sverige vara den som åker på stryk mest, för vi har inte de stora marknaderna, utan de finns nere i Europa. När det gäller djurskyddskriterierna ligger vi längre fram än många andra EU-länder på många områden.
Men om vi ställer krav på ett sätt där vi inte kan påvisa att det ger högre kvalitet kan det vara svårt att ställa det kravet per definition. Man måste ställa kravet utifrån ett härlett kvalitetskriterium - då kan man göra det. Vi kan inte ha en ordning där vi säger ja till att ha en gemensam marknad men sedan säger: Bara när det passar oss. När fransmän, tyskar och andra gör likadant är den stora förloraren i alla avseenden Sverige.
Det gäller att göra på rätt sätt och med förnuft men också inse att detta är en knepig materia. Det handlar också om att Sverige totalt sett alltid är en vinnare på ökad inre marknad och förbättrade villkor för svenska företag.
Stefan Attefall (KD):
Tina Ehn har frågat mig på vilket sätt jag kan säkerställa att en grundläggande service för människor och företag finns tillgänglig även på mindre orter. Tina Ehn har vidare frågat mig på vilket sätt jag avser att se till att myndigheterna lever upp till de principer som Sveriges riksdag är enig om. Tina Ehn har slutligen frågat om jag avser att påverka hur många lokalkontor en myndighet kan lägga ned samt var dessa i så fall bör placeras.
Alla beslut om hur förvaltningen ska organiseras vägleds av att förvaltningens organisation ska vara tydlig, ändamålsenlig och kostnadseffektiv. Myndigheterna ska ha goda förutsättningar att bedriva sin verksamhet på ett effektivt och rättssäkert sätt. Detta ska återspeglas även i valet av lokaliseringsort. En myndighets lokaliseringsort omprövas inte kontinuerligt, utan fastställs i allmänhet genom beslut i samband med nybildande eller större ombildningar av myndigheter.
Regeringen har i budgetpropositionen för 2014 uttalat vikten av att överväga om statliga myndigheters lokalisering i ökad utsträckning kan få en spridning över landet. Det handlar om att noga pröva om myndigheterna kan lokaliseras utanför storstäderna, i första hand till länscentrum eller andra större orter. Regeringens förvaltningspolitik bygger samtidigt på att myndigheterna i stor utsträckning själva, utifrån de mål för verksamheten som riksdagen och regeringen fastställer, avgör hur den egna verksamheten ska organiseras för att på bästa sätt tillgodose medborgares och företags behov.
Det innebär att regeringens styrning av statsförvaltningen bygger på en långtgående delegering. Myndigheterna har ett stort ansvar att utifrån tilldelade uppgifter och resurser utforma sina verksamheter och sin organisation på det sätt som är mest ändamålsenligt. I den förvaltningspolitiska propositionen Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt har regeringen angett att utgångspunkten för de statliga myndigheternas service ska vara en så långt som möjligt likvärdig tillgång till service för alla.
Det är dock den enskilda myndigheten som, inom ramen för de generella styrinstrumenten, avgör hur dess tjänster utvecklas, genom vilka kanaler de finns tillgängliga och hur samverkan sker med andra myndigheter. Varje myndighet ansvarar också för att medborgarkontakter och service inom myndighetens område uppfyller behoven hos medborgare och företag i hela landet.
Regeringens övergripande mål för utvecklingen av medborgarkontakter och service är vidare att kontakterna sker via de kanaler som, med beaktande av rättssäkerhet och kvalitet, mest effektivt tillgodoser medborgares och företags behov. Utvecklingen av lokala servicekontor och annan kontorsnärvaro bör präglas av balans mellan möjligheter till samordning, lokala förutsättningar samt möjligheter till och utveckling av service genom andra kanaler.
Stefan Attefall (KD):
Jag håller alltså med om att det finns en problematik i detta sammanhang. Det finns en urbaniseringstendens som slår igenom i hela samhället och även berör den statliga sektorn. Ibland finns det rationella skäl till det. Men ibland tycker jag inte, i alla fall inte utifrån mitt perspektiv, att det finns rationella skäl till det. Därför är det viktigt att vi debatterar frågan och ligger på även de enskilda myndigheterna.
Det är viktigt att vi i den politiska debatten också diskuterar hur styrinstrumenten kan se ut från statens sida utan att vi ifrågasätter den grundläggande rollfördelningen mellan regering och myndighet som jag tror är viktig och riktig. Alla gånger jag talar med generaldirektörer och andra statliga chefer försöker jag betona det jag kallar den grundläggande principen för statsförvaltningen: Vem är vi till för?
Vi är till för medborgarna, för de företag och organisationer vi ska serva. Det handlar om att hela tiden titta på den egna verksamheten från det perspektivet. Får vi det tänkandet att vara djupt och väl grundat - ännu mer än det är i dag - tror jag också att vi får många fler övervägningar som landar i att man kanske inte alla gånger ska lösa saker på det enkla sättet. Ibland kanske inte centralorten är lösningen, utan det kanske finns andra orter.
Vi ska som sagt ha klart för oss att fokus måste vara att människorna i hela Värmland och Dalsland ska ha en bra service från i det här fallet Skatteverkets sida. Det är det viktiga. Exakt var en enskild tjänsteman sedan sitter är kanske en andrahandsfråga, även om det i sig också är viktigt.
Stefan Attefall (KD):
Det blir en lite absurd diskussion när vi påstås svälta ut Arbetsmiljöverket som får 505 miljoner kronor i anslag. Det är en halv miljard kronor, och det är att svälta ut en myndighet. Det är korrekt att det var mer 2006, men det är också korrekt att det har ökat under senare år.
Av de här exempelvis dryga 30 miljonerna som anslaget har ökat med sedan 2010 är en del en satsning mot hot och våld inom arbetslivet. Det görs stora insatser. Sedan vet vi också att Arbetsmiljöverket organiserar sitt arbete för att vara maximalt effektiva. Man har gjort stora insatser för att effektivisera sin verksamhet, bland annat overheadkostnader och liknande saker, och det ska ju alla skattebetalare självklart vara tacksamma för.
När det gäller statistiken var det 34 600 arbetsolyckor med frånvaro i arbetslivet 2006. Den siffran var på sin lägsta nivå 2009, 26 600, och har stigit till 30 000 i dag. Att siffrorna var låga 2009 när vi hade lågkonjunktur är inte konstigt. De senaste åren har siffran legat på 29 000-30 000. Detta följer vi självklart, men det är lägre nivåer än 2006.
När det gäller dödsfall inom arbetslivet, som ju är det mest anmärkningsvärda, var det 68 dödsfall 2006. I dag är det 45. Förra året var det 57, och 2010 var det 54. Jag kan inte läsa statistiken på något annat sätt. Möjligtvis tycker ni att budgetpropositionen, där siffrorna är hämtade, ljuger, men detta är fakta. Svartmåla inte utvecklingen.
Utvecklingen och problemen vi har att brottas med är tillräckligt allvarliga ändå. Vi har problem med hot och våld ute på våra arbetsplatser. Vi har det i kommunerna, och vi har det i den statliga förvaltningen. Orsakerna är mångfasetterade, och dem måste man jobba med, både ansvariga chefer och myndighetschefer, men man måste också göra det på ett övergripande plan. Vi har en dialog med våra fackliga organisationer, med Arbetsmiljöverket och med Arbetsgivarverket.
De är på frågorna, och vi får snart en ny rapport. När den kommer lovar jag att vi kommer att läsa den noggrant och se vad vi ytterligare kan göra för insatser. Vi följer frågan noggrant och har en bra kommunikation med ansvariga myndigheter och de fackliga organisationerna, så jag tror att oppositionen ska dämpa tonläget något i de här frågorna.
Stefan Attefall (KD):
Lars Eriksson har frågat mig när förslaget till riksdagen om att jämställa de ekonomiska villkoren för hyresrätt och ägd bostad kommer. En grundläggande olikhet i de ekonomiska villkoren för ägda bostäder och för sådana som hyrs ut i näringsverksamhet är hur de prissätts på marknaden. Hyrorna för hyresbostäder sätts på grundval av kollektiva förhandlingar, där den enskilde har möjlighet att få sin hyra prövad mot förhandlingsutfallet för likvärdiga lägenheter. Den som köper en bostad agerar i stället på en marknad där prissättningen är helt individuell.
Denna grundläggande skillnad är inte föremål för omprövning. Sedan alliansregeringens tillträde har den statliga fastighetsskatten för bostäder ersatts med en låg kommunal fastighetsavgift, vilket har inneburit lägre kostnader för de boende och en större legitimitet för skattesystemet. Så sent som den 1 januari i år sänktes fastighetsavgiften för flerbostadshus. Den av regeringen tillsatta Bostadsbeskattningskommittén kommer att lämna sitt slutbetänkande senast i januari nästa år.
Kommittén har bland annat i uppdrag att förbättra den skattemässiga ställningen för bostäder som upplåts med hyresrätt i syfte att öka utbudet av hyresbostäder. Kommittén ska också överväga möjligheterna att utvidga skattereduktionen för ROT-arbete till att omfatta hyresrätt och dessutom behandla vissa skattefrågor som relaterar till kooperativa hyresrättsföreningar och oäkta bostadsrättsföreningar. Alla överväganden som rör skatter påverkas av om bostäderna upplåts inom ramen för näringsverksamhet.
Det finns fler aspekter som gör att de ekonomiska villkoren för att bygga, äga och förvalta olika former av bostadshus kommer att skilja sig åt. En väsentlig förutsättning är villkoren för finansiering. Beslut om penningpolitiska insatser fattas av Riksbanken. Banker och andra finansinstitut övervakas av Finansinspektionen.
Stefan Attefall (KD):
Jag retar upp mig på påståendet att vi konsekvent missgynnar hyresrätten. När jag tar upp flera exempel på hur vi har förbättrat villkoren för hyresrätten, ja, då anklagas jag för att inte ha lyssnat på fastighetsägare, hyresgästföreningen och Saboföretagen. Vi för dialog och lyssnar mycket på dem. Vi vet också precis vad de vill. Men vi har också insikt om de både skatteprincipiella och statsfinansiella problemen, och vi utreder dessa frågor.
Jag vill dock påstå att vi har gjort en hel del för att förbättra villkoren, men det är mycket troligt att vi måste göra mer. Sedan får man lilla lektionen i rättvisa. Om alla betalar hög skatt i Sverige, då är Socialdemokraterna nöjda. Det är klart att det i någon mening blir rättvist, men blir det bra?
Vi har sänkt skatten för pensionärer så att varje garantipensionär får en månadsinkomst extra. Nej, det är orättvist. De borde egentligen ha haft högre skatt, säger Socialdemokraterna. Och så är det på många skatteområden. Men skattesystemen är komplexa, särskilt om man jämför företagsbeskattning med beskattning av en privatperson. Det är olika skatteregler. Om man genomför förändringar på båda områdena blir det lite olika effekter.
Det är klart att det inte är helt enkelt att göra jämförelser, och man kunde kanske önska att det fanns lite mer ödmjukhet inför den komplexiteten. Förutom att vi måste jobba vidare med skattefrågorna kan man exempelvis bygga de kombohus som Sabo har tagit fram. Det handlar om 25 procent billigare hyresrätter, men de får inte byggas i Västerås, Lars Eriksson, trots att de slår Boverkets energinormer med hästlängder.
Västerås har ett kommunalt tekniskt särkrav som gör att man inte får bygga kombohus i Västerås. Ni förhindrar människor att bo billigt i hyresrätter. Åk hem och ändra på det först innan du klagar på alliansregeringen!