KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Rågsjö (V):
Emmas parti, Kristdemokraterna, har ju i likhet med Liberalerna i många decennier stått för en väldigt restriktiv alkoholpolitik. Jag är lite förvånad över att ni hoppade in i det här förslaget. Precis som tidigare undrar jag vad det är ni väntar er att få se genom en tredje kostsam utredning. Vad är det ni vill ha? Ni vill ha något som säger att gårdsförsäljning är helt förenlig med alkoholmonopolet.
Det har ju de andra utredningarna sagt att det inte är. Vad är det som har förändrats? Det är jag väldigt nyfiken på. EU tittar på detta nu. Vi lever ju inte i en liten bubbla, utan EU är väldigt intresserat av vad som händer i frågan. Det är ju en thin line, så att säga. Om vi ska få ha kvar detaljhandelsmonopolet måste vi hålla oss inom ramarna. Annars kan vi säga tack och hej till det.
Vad är det ni tror att en tredje utredning ska visa? Att Moderaterna är med på förslaget förvånar mig inte alls, för de har mer av en hej och hå-inställning till alkohol. Men att ni kristdemokrater gör det förvånar mig väldigt, för ni har stått på en helt annan sida. Ni har också haft en minister som mycket tydligt har deklarerat att det inte är förenligt med att behålla alkoholmonopolet. Vad är det som har förändrats, tror du?
Vad är det utredningen ska komma fram till? Och varför tror ni inte på den forskning som finns i den här frågan? Forskningen säger väldigt tydligt att om alkoholmonopolet ryker är vi väldigt illa ute. Att ni verkligen vågar gå denna smala balansgång förvånar mig.
Karin Rågsjö (V):
På Emma Henriksson låter det nästan som om man redan vet svaret. Därför förvånar det mig att ni kristdemokrater inte valde att låta bli att hoppa ombord på detta tåg, som ju tydligt drivs av Moderaterna. Liberalerna driver det lite mer marginellt, måste jag säga. Varför ställde ni er inte vid sidan?
Ni kunde ha sagt att detta inte kändes okej och att det inte kommer att leda någonstans, men i stället har ni rusat med i det alkoholpopulistiska gänget. Bakom detta finns det väldigt starka marknadskrafter och stora lobbygrupper. Det är inte bara begränsat till Sverige utan finns också utomlands. De skulle jättegärna vilja att vi inte hade monopol.
Då skulle man få kränga alkohol lite varstans, och deras marknadsandelar skulle öka betydligt om folk drack mer. Jag är fortfarande förvånad över att just KD är ett av de partier som driver den här frågan och nästan säger sig veta - innan utredningen ens har börjat - att utredningen inte kommer att ge något svar. Jag förstår inte vad som har förändrats i EU och i Sverige. Det ska det bli intressant att se.
Du, Emma Henriksson, säger själv att ingenting kommer att förändras. Men varför valde ni inte att ställa er vid sidan? Ni har ju inte drivit den här frågan med emfas tidigare.
Karin Rågsjö (V):
Ja, Sten, det här blev en intressant debatt. Det känns som att jag har hamnat i näringsutskottet och inte i socialutskottet. Du lyfter upp näringsprinciper och helt andra frågor än de frågor vi debatterar. Jag vet inte om gårdsförsäljning kan rädda landsbygden. Jag tror att de rödgröna partierna har bättre grejer på gång. Men nu återgår jag till det vi ska tala om, nämligen alkoholpolitiken.
Du sa något intressant i ditt anförande, Sten, för du sa att det redan pågår gårdsförsäljning i andra länder. Ja, det gör det, i Frankrike, Tyskland, Italien och så vidare, men där har man inte något monopol. Du nämnde också Finland. Det är ett intressant land som man alltid ska kolla på, för där har de många bra grejer på gång.
Men Finlands enda undantag från sitt systembolag är att man får sälja alkohol gjord på jästa bär på den sextionde breddgraden; det är ju ganska begränsat. Är det något liknande du har planerat, Sten? Jag måste fråga efter att ha lyssnat på dig: Vad tycker Moderaterna om Systembolaget och alkoholmonopolet? Tycker ni att vi ska ha det kvar? Tycker ni att vi ska stärka det?
Vårt alkoholmonopol har bidragit till en mindre alkoholkonsumtion och färre alkoholskador, och det är det denna debatt ska handla om och inte näringsprinciperna. Bakom frågan om gårdsförsäljningen står hela marknaden på tå och hoppas att Systembolaget ska krackelera så att man kan få kränga sina produkter på ett helt annat sätt.
Så vad tycker Moderaterna egentligen om Systembolaget och alkoholmonopolet?
Karin Rågsjö (V):
Om debatten om folkhälsoproblemen ska hållas på denna nivå får jag nog byta utskott och sitta i näringsutskottet, för det är där du rör dig, Sten. För mig är folkhälsa att vi har ett alkoholmonopol som håller i och har en fantastisk service.
Det har alkoholmonopolet i dag med sina olika ställen där vi kan beställa produkter och få råd och tips samtidigt som det håller emot alkoholkonsumtionen. Vad har du för tankar om totalkonsumtionsmodellen, Sten? Det hör nämligen till denna debatt.
Släpper vi för mycket på kranarna kommer många människor dricka mycket mer, och då får vi fler alkoholskador. Detta har Sverige jobbat mot, och vi lyckades behålla vårt systembolag i förhandlingarna med EU.
Men det var mycket villkorat, och lättar vi det och börjar sälja bärvin och sedan andra produkter är det kört för Sverige. Jag tror inte att det största problemet på landsbygden eller i folks medvetande när det gäller folkhälsan är hur alkoholen ska komma hem. Det är inte det folkhälsa handlar om.
Folkhälsa handlar om hur vi undviker att tillvaron för många översköljs av alkohol, exempelvis barn och unga. Det är det den restriktiva alkoholpolitiken i Sverige handlar om, inte om hur man snabbt kan få hem en bag-in-box eller köpa bärvin i exempelvis Falkenberg. Jag undrar fortfarande vad er inställning till monopolet är. Den låter lite krackelerad.
Karin Rågsjö (V):
Jo, Bengt, digitaliseringen är underbar, tycker jag. Man kan knappa in sig till vårdgivaren och kolla, få ett nytt recept och så vidare. Men frågan är: Vem ska äga digitaliseringen? Vore det inte bra om digitaliseringen var som i Storuman i Västerbotten? Det är delvis landstinget som härbärgerar digitaliseringen där, och man kan koppla upp sig till verksamheten?
I dag är det inte riktigt så i Sverige, utan digitaliseringen har lite kidnappats av doktor Cash, som vi kallar dem, alltså nätdoktorerna. De har tagit över lite. De har ingen koppling in i olika verksamheter. Det kan vara problematiskt. Jag skulle vilja se en digitalisering inom varje landsting, där man har möjligheter att koppla upp sig till sin vårdgivare. Det kommer inte att ersätta, så att säga, den befintliga läkaren. Men i vissa fall kan man göra detta.
Det gäller speciellt glesbygden. Det har funkat alldeles utomordentligt, vad jag vet, just i Storuman i Västerbotten. Det är ett exempel på hur man i landstingen kan härbärgera digitaliseringen och använda sig av den så att patienter får del av detta på ett annat sätt. Ja, det är väldigt fiffigt att kunna ringa doktor Cash och få antibiotika innan man drar till Thailand, men frågan är om det ger alla så mycket. Vad visar en undersökning av vilka som ringer doktor Cash?
Är det de som bor i glesbygden och skärgården? Nej, det var många stockholmare som ringde. Då kan man fråga sig hur det är med tillgängligheten. Vem är vården tillgänglig för, och vad ska vi ha digitaliseringen till? Jag tror absolut på en digitalisering av vården, men då måste den härbärgeras av landstingen in-house, så att säga, och fungera och inte nästan bara vara out-house.
Karin Rågsjö (V):
Visst behövs det entreprenörer, men det vore bra om landstingen låg på lite mer än vad de har gjort. Dessa entreprenörer, doktor Cash, har också inneburit att landstingen har fått betala ganska mycket pengar för varje liten uppkoppling. Det har förekommit överförskrivning av antibiotika och så vidare. Entreprenörerna hade kanske kunnat användas på ett listigare sätt inom landstingen.
Man hade kunnat ta in entreprenörer som bygger koncept, så att säga. Det hade jag inte haft något problem med. Men det blir ju lite galet. Jag tycker att man har haft ganska lång tid på sig inom landstingen - det handlar också om resurser - för att bygga upp sina system. Jag tycker att det har gått lite för långsamt, måste jag säga, att bygga upp just landstingsvarianterna av nätdoktorerna. Då lämnar man över marknaden.
Det är självklart att entreprenörer hoppar på det tåget. Det kan innebära ett ökat vinstuttag. Det kan innebära en viss osäkerhet för patienten. Det är inte så att nätdoktorn har en koppling till din vårdcentral, utan det kan bli lite hoppsan hejsan. Nu ska regeringen se över detta. Det tycker jag är jättebra. Hur ska vi använda oss av doktor Cash på ett smart sätt?
Det kanske ska kosta lite mer att ringa doktor Cash än vad det har gjort. Det kanske ska kosta ungefär som ett vanligt läkarbesök. 1177 är inte helt fel. Man använder nämligen detta mycket för rådgivning. Jag tror på en digital utveckling. Det ska bli spännande att se om landstingen kommer att köra hårt med detta och om de också får mer pengar till det.
Karin Rågsjö (V):
Detta är verkligen ett problem, Annika. Precis som du säger har vi har satsat medel. Jag repeterar: För 2018 har vi satsat 1,6 miljarder på kvinnors hälsa. 10 miljarder kommer från i år ut till kommuner och landsting under budgetperioden och mandatperioden.
I budgetpropropositionen föreslår regeringen, efter förhandlingar med Vänstern, att bidragen till hälso- och sjukvården höjs permanent med 5 miljarder kronor fram till 2020. Man behöver alltså inte undra över detta och tycka att det över huvud taget finns för lite pengar. Det finns budgetar att ta av. Det är klart att man blir lite förundrad när man ser Västra Götalands otroligt långa väntetid på fyra år.
Jag måste nämna detta igen: Det är endast 2 kvinnor som har fått behandling, och 187 står i kö. När man sänker åldersgränsen till 36 är det många av dessa kvinnor som inte kommer att få behandlingen. På Sahlgrenska Universitetssjukhuset säger man att man skulle behöva 15 miljoner. Jag tror att man kan skaka fram det. Det finns goda exempel.
Man kan se på Skåneregionen specifikt, som har tagit fram extraresurser. Det behöver inte vara så mycket, men det har gjort att kötiderna har krympt till ungefär två och en halv månad. Det är en vansinnigt stor skillnad jämfört med fyra år. Det landsting där jag bor, Stockholms läns landsting, med 170 ensamstående kvinnor i kö till Karolinska är såklart ingen fantastisk hit.
Här är kötiderna 13-15 månader. Man kan tänka sig att det blir den tiden, när två kvinnor kallades till slutet av 2017, och beräknad behandling av de första patienterna sker nu under våren 2018. Det blir något slags lotto som kvinnorna deltar i beroende på var man bor. Regional ojämlikhet inom vården är ett jätteproblem, men på detta område är det verkligen exempellöst.
Om det ska vara någon mening med lagen måste man få hjälp med assisterad befruktning i rimlig tid. Vad man gör nu innebär att en del av dessa kvinnor inte ens kommer fram till offentligt finansierad vård för att få behandling för sin barnlöshet. Man kan se detta som ett spel mellan landstinget, SKL och regeringen. SKL klagar på att det finns för lite pengar; det har man gjort flera gånger.
Sahlgrenska menar att de skulle behöva 15 miljoner riktat till denna patientgrupp. Jag är helt övertygad om att de skulle få ihop det om de tittade över sin budget. Visst hade det varit bra med en grundlig kartläggning, som SKL eller Socialstyrelsen äger, för att se mönstren i landet och för att ta fram en rimligare plan. Någon sådan finns inte riktigt nu.
Som ministern säger ser man stjärnorna på himlen lite tydligare, men det är inte många stjärnor. Det verkar ganska dimmigt där ute. Jag vill fortfarande se en rejäl kartläggning.
Karin Rågsjö (V):
Vi är ganska överens, Annika. Någonting måste hända, och vi ser fram emot det. Man har, precis som du säger, tagit fram riktlinjer om assisterad befruktning. Men vi vet att riktlinjer är en sak och verkligheten tyvärr en annan.
När det gäller att informera allmänheten om hur man ska kunna donera spermier och ägg tror jag fortfarande att det skulle behövas en liten upplysande kampanj eller informationsinsats för att få loss frågan. Ministern svarar att det är verksamheterna själva och deras huvudmän som är bäst lämpade att informera om det här.
Jag har arbetat med nationell information på olika sätt om alkohol och hiv och så vidare, och jag tror att ska man göra någonting som blir verkningsfullt borde man göra det tillsammans inom SKL. Jag tror inte att varje landsting ska ta fram sin egen lilla hopkokade informationsinsats, utan det vore väl himla bra om de här 21 landstingen som vi har i Sverige kunde säga att man gör någonting tillsammans så att det blir lite mer effektivt.
Det blir också billigare om 21 landsting slår ihop sina resurser och gör det här. Jag ser det som ett slags övning i samarbete, rent pedagogiskt, för landstingen. Vore inte det himla bra?
Karin Rågsjö (V):
Min fråga går till statsrådet Strandhäll. I en färsk rankningsstudie från University of Washington kommer Sverige på fjärde plats när det gäller att rädda patienter från att dö för tidigt inom en lång rad diagnoser. Vi har alltså en sjukvård i världsklass.
Min frågar tangerar Lennart Axelssons fråga om cancervården för barn på specifikt två ställen, Sahlgrenska universitetssjukhuset och Nya Karolinska sjukhuset, där cancervården för barn mer eller mindre har havererat. På Nya Karolinska är bara 14 av 22 vårdplatser öppna. Regeringen har tillsammans med Vänsterpartiet beslutat om högre statsbidrag och om en stor satsning på just personalförstärkning.
Vad kan du som minister göra för att just dessa regioner, som uppenbarligen under lång tid inte har tagit tag i dessa frågor, ska agera och göra något mer handfast?
Karin Rågsjö (V):
Det är verkligen kris. I Stockholms läns landsting är det inte bara kris i barncancervården, utan här är 700 vårdplatser stängda. Det handlar om personal. Hur ska man på olika sätt få de regioner som det handlar om när det gäller barncancervården, Västra Götalandsregionen och Stockholms läns landsting, som båda är delvis alliansstyrda, att satsa mer på just personal? Det är nämligen något de inte har gjort på väldigt länge.
Karin Rågsjö (V):
Min fråga går till statsrådet Annika Strandhäll. Som statsrådet vet är Nya Karolinska sjukhuset och hela hälso- och sjukvården i Stockholms läns landsting i gungning, kan man nog säga. Nya Karolinska har väldigt många problem: stora fel på byggnaden, extrema konsultarvoden, ett it-fel som har orsakat dödsfall och så vidare.
Dessutom visar det sig nu att det kraftigt minskade antalet förlossningsplatser på Nya Karolinska sjukhuset, ungefär 1 000 på årsbasis, kommer att förvärra det kaos som redan råder i Stockholms läns landsting. De stora satsningar som vi nu har gjort tillsammans på 1 miljard riskerar att urgröpas här, tror jag. Vad kan statsrådet göra för att få Stockholms läns landsting att använda vår satsning till förlossningsvården och exempelvis inte till konsultarvoden?
Karin Rågsjö (V):
Min fråga går till socialminister Annika Strandhäll. Som patient tar du för givet att de medicinska undersökningar som görs är byggda på en gedigen kunskap, forskning, evidens och så vidare. Vi - du och jag - skulle aldrig acceptera att de var framtagna på ganska skakig grund, så där lite hemkokta. Är du ensamkommande utsätts just du för åldersbedömning med hjälp av undersökningar som saknar tydlig evidens.
Rättsmedicinalverket har sagt att deras undersökningar vilar på Socialstyrelsens kunskap. Socialstyrelsen har dock tydliggjort att de inte har experter på åldersbedömningar. De har heller inte rekommenderat de metoder som Rättsmedicinalverket arbetar efter. Rättsmedicinalverket kan inte namnge de experter som de har uppgett att de samarbetar med, så det finns ingen ordentlig evidens för den typ av undersökningar som många ensamkommande utsätts för.
Kan vi verkligen göra livsavgörande bedömningar utifrån ett ganska hemkokt koncept?
Karin Rågsjö (V):
Socialstyrelsen säger att de inte har gett några metoder till Rättsmedicinalverket, så det känns så att säga lite shaky. Socialstyrelsen har också uttalat att felmarginalen för undersökning av knäleder och fotleder ligger på 3 procent. Det har man fått väldig kritik för och då backat, vilket jag tycker är ett avgörande skäl för att avsluta de här åldersbedömningarna. Det känns ju verkligen inte rättssäkert för de ungdomar som utsätts för detta.
Karin Rågsjö (V):
Det finns en känd pjäs som heter Kaos är granne med Gud . Man skulle också kunna säga att kaos är granne med Sverigedemokraterna. Jag har några frågor till dig, Per Ramhorn. Det är ett väldigt trixande här från er. Dels röstar ni på en moderat och kristdemokratisk budget, dels talar du om era egna förslag.
Detta går på tvärs och rakt igenom alltihop. När man talar om vårdköer tänker jag främst på personalfrågor. Det saknas personal, till exempel sjuksköterskor, specialistsjuksköterskor och läkare. För att komma till rätta med det behövs medel till välfärden. Ni har precis röstat på en budget som satsar mer på skattesänkningar än på välfärden. Blir det inte väldigt kontraproduktivt? Herr talman!
Jag har ytterligare en fråga angående Sverigedemokraternas budget. Sverige kommer att behöva 223 000 personer inom välfärden över huvud taget och specifikt inom hälso- och sjukvården. Därför behövs också invandrare som vi kan utbilda. Med den syn ni har på invandring och flyktingpolitik blir även detta kontraproduktivt.
Det är oerhört viktigt att vi får dessa 223 000 personer på plats. Annars blir det svårt. Därför undrar jag, herr talman, hur Sverigedemokraterna har tänkt om detta. Hur ska vi lösa den personalbrist vi står inför? Vi har ju redan ett kritiskt läge.
Karin Rågsjö (V):
Sverigedemokraterna och Per Ramhorn plockar fram två regioner där människor har dött i cancerköerna. Jag vill påpeka att han valde två högerstyrda regioner, Stockholms läns landsting och Region Skåne.
Jag har ytterligare någon fråga till Per Ramhorn, herr talman, om den politik som Sverigedemokraterna för när det gäller exempelvis personalsatsningar. Jag undrar var personalsatsningar nämns i den budget som ni har röstat fram.
När nämns de någonsin i det 28-sidiga budgetunderlaget och det lilla underlag som vi fick i utskottet? I det senare hade personalen dessutom fått rätta till alla fel.
Karin Rågsjö (V):
Sofia Nilsson och Centerpartiet säger med emfas att de skattepengar vi får in ska gå till hälso- och sjukvård, skola och så vidare - det håller jag verkligen med om. Men alla skattepengar gör tyvärr inte det, herr talman. Centerpartiet är också ett av de partier som med emfas alltid säger att vinster i välfärden är så himla bra.
Det handlar ändå om att skattepengarna inte hamnar i välfärden, utan de går till exempelvis de stora företagen. Inom hälso- och sjukvården kan jag nämna Capio, till exempel. När Centerpartiet pratar om vinster i välfärden, herr talman, brukar de alltid framhålla de små familjedrivna företagen och så vidare.
Jag vill ändå framhålla de stora företagen, exempelvis Capio som snart är till försäljning till det stora franska företaget vars namn jag tyvärr knappt kan uttala. Det är uppenbart att det företaget har specialiserat sig på helt privatiserad vård. Herr talman!
Ser inte Sofia Nilsson att när man får in ett sådant stort företag riskerar det också att leda till en ännu större tudelning av den svenska hälso- och sjukvården, som redan är tudelad genom att vi har en väldigt ojämlik hälsa med avseende på klass?
Ser inte Centerpartiet och Sofia Nilsson, herr talman, den stora risken med att ett sådant stort franskt företag får in foten på svensk välfärdsmarknad?
Karin Rågsjö (V):
Centerpartiet är ett av de partier som sprider myter om hur vi vill ha välfärden. Vi är ju inte emot de här företagen. Vi är emot att pengar flyttas ut. Jag hoppas verkligen inte att 7 procents vinstbegränsning skulle göra att företagen försvann. I så fall skulle det bara visa att det enda incitamentet för dem att vara på välfärdsmarknaden är att kunna casha in pengarna.
Det tycker jag vore tragiskt, och det hade varit intressant att se. Självklart vill vi att assistansen ska kunna utföras av de här privata små företagen. Det intressanta är det stora vinstuttaget. 7 procent är en ganska sjyst vinst, och det vore tragiskt om ett företag då skulle säga att de inte kan vara kvar på marknaden. Landstinget står alltid där. Titta på Västra Götaland!
När ett företag roffade åt sig 1 miljon och stack utomlands, vilka fanns där då? Då fanns Västra Götalandsregionen där.
Karin Rågsjö (V):
Acko Ankarberg Johansson och KD säger att Jämställdhetsmyndigheten inte har någon inverkan på vårt arbete i utskottet. Jag menar att den har det. Mäns våld mot kvinnor och våld i nära relationer ingår i vårt ansvar, inte sant? Det tycker jag att det gör. Också hedersvåld ingår delvis. Prostitution ingår. Och jag tycker faktiskt att man ska ha arbetet på nationella myndigheter för att sedan kunna sprida det.
Vad ni gör nu igen är att splittra verksamheten så att arbetet blir väldigt flytande i stället för att se till att det blir nationellt och att det blir samma riktlinjer och förutsättningar över hela landet. Jag menar att det är halvpopulistiskt, herr talman, att man tar bort Jämställdhetsmyndigheten. Det öppnade också dörrarna för allt det hat som finns mot den.
Det är det värsta jag sett någon gång - att personer som jobbar på en myndighet får så mycket hat mot sig från högerkrafterna. Jag tycker fortfarande att Jämställdhetsmyndigheten ska vara kvar och sprida de erfarenheter man drar av detta viktiga jobb. De frågorna kommer inte att må bra förrän man hittar en annan struktur. Detta om Jämställdhetsmyndigheten.
När det gäller jämlik hälsa tänker jag att om Vänsterpartiet hade gjort samma race som ni gjorde när det gäller budget, alltså lagt krokben för den övergångsbudget som var tänkt, hade vi inte satsat på 14 miljarder i skattesänkningar. Då hade vi laddat med satsningar på personalen och den jämlika vården.
Men det valde ni inte att göra, utan ni har lagt pengarna på kömiljarder som inte står i proportion till skattesänkningarna. Jag vill också veta när det gäller dessa kömiljarder: Hur ska ni kunna stötta personalen med dem?
Karin Rågsjö (V):
Acko Ankarberg Johansson och KD har röstat igenom en budget som jag verkligen hoppas försvinner jättefort så att vi får en budget som är mer hållbar. Det handlar faktiskt om en resursbrist som vi kan se ute i landstingen när det gäller att få till en bra arbetsmiljö för alla de vårdarbetare som jobbar där.
För detta krävs resurser för att se till att de får bra löner, kortare arbetstid, sjysta scheman och mer delaktighet. Då måste man satsa mycket mer och får välja att satsa mindre på skattesänkningar och mer på välfärden. Det tror jag. Jämlik vård handlar också om att titta på hela strukturen. Vården är extremt ojämlik klassmässigt.
Karin Rågsjö (V):
Camilla Waltersson Grönvall och Moderaterna har alltid en linje, år efter år, oavsett väderlek, så att säga: skattesänkningar. Det vill jag påstå. Jag är väldigt nöjd med att vi har haft det budgetinflytande vi har haft. Vi var ett parti på 5,7 procent, tror jag, när vi gick in, och vi har fått igenom väldigt många bra reformer.
Alla de reformerna, herr talman, syftade till jämlikhet. Vi har som helhet fått igenom 80 jämlikhetsreformer, också inom hälso- och sjukvården. Jag tycker att det är oerhört viktigt att man gör en analys när man tittar på situationen i exempelvis landstingen, specifikt på de stora sjukhusen. Det handlar om en personalfråga.
Det enda sättet att få köerna att minska och få bättre flyt är att satsa på personalen och se till att de specialistsjuksköterskor som behövs finns där och återanställs. Det är bara möjligt om man ger dem sjysta löner och framför allt bra arbetsförhållanden.
Jag hoppas att man också lyckas göra detta i den här regionen, Stockholms läns landsting, där 700 platser som sagt är stängda på grund av att personal inte finns att tillgå. Jag måste, herr talman, ställa en fråga tillbaka till Camilla Waltersson Grönvall: Hur ska detta fixas med kömiljarder? Jag har väldigt svårt att se det.
Hur ska kömiljarderna öppna 700 stängda vårdplatser i denna region? Om jag hade förutsättningar att ge medel i en välfärdsbudget skulle jag satsa väldigt mycket på personal och inte på den här typen av kosmetika.