Eva-Lena Jansson (S):
Den här debatten kan bli hur fånig som helst om man inte håller sig till det vi egentligen diskuterar. Jag ställde en fråga: Vad är en icke avsedd konsekvens av att sjuka utförsäkras på grund av dogmatiska tidsgränser? Jag hade hoppats på svar på det från statsrådet. När människor som är sjuka utförsäkras därför att det finns en tidsgräns, inte därför att de har slutat att vara sjuka, tycker vi att det är fel.
Tidsgränser som innebär stöd, utbildning och rehabilitering är bra. Tidsgränser som gör att sjuka utförsäkras utan att de har blivit friska är dåligt. Det får till effekt att människor inte blir friska, de blir möjligtvis fattigare. Men att de skulle hjälpas av dogmatiska tidsgränser som gör att de inte får någon ersättning trots att de är för sjuka för att arbeta är någonting jag inte kan begripa det logiska i.
65 procent av dem som har blivit utförsäkrade har återgått till sjukförsäkringen. Är det en framgång? Är det en succé? Det tycker jag att statsrådet skulle kunna svara på. Björn Johnson, som är en av de ledande forskarna på området i Sverige, beskriver regeringens förändringar, det som statsrådet har propagerat för och tycker är jätteviktigt och som Finn Bengtsson håller med om ska bli så mycket bättre, som rent kosmetiska förändringar.
Ulf Kristerssons företrädare, Cristina Husmark Pehrsson, var ganska tydlig med en sak: Avsikten med den försämrade sjukförsäkringen var att den skulle finansiera bland annat sänkta skatter. Det var så man skulle kunna få in pengar i systemet. Jag tycker att det är bra med tydliga ministrar, för då vet man åtminstone vad de står för. Nu säger ministern att det kanske har drabbat någon enskild när vi vet att människor drabbas hårt varje dag, när vi vet att Försäkringskassans handläggare säger att systemet är fyrkantigt.
Jag har ett svar från en läkare som jag tänker överlämna till statsrådet angående de föreslagna förändringarna och vad som är skäligt och oskäligt och hur man kan uppleva det, så att statsrådet kan få en insikt från en annan läkare än en partikamrat. Jag skulle vilja ha svar, fru talman, på min fråga.
Man skriver i svaret: "Samtidigt finns det alltid en risk att stora förändringar kan leda till att enskilda kan drabbas av orimliga och icke avsedda konsekvenser." Det vore viktigt att få reda på: Vad är icke avsedda konsekvenser? Är det att sjuka ska utförsäkras trots att de uppenbarligen är sjuka därför att regeringen har bestämt att det ska finnas fasta tidsgränser som gör att människor trillar ut?
Är det en icke avsedd konsekvens att människor som befinner sig i arbetslivet men som inte har uppnått 100 procent - fast de är på väg, de rehabiliteras på väg tillbaka till jobbet, de har gått från 25, 50 upp till 75 procent - når så en tidsgräns och inte får någon sjukersättning längre? Då uppmanas de att söka jobb på arbetsmarknaden. Det är svårt att lämna det 75-procentiga jobbet med mindre än att man säger upp sig.
Är det en vinst för samhället att personer som kan jobba 75 procent på ett företag tvingas lämna - de kanske är nyckelpersoner på företaget - för att ställa sig sist i Arbetsförmedlingens kö och försöka söka ett nytt jobb, trots att de uppenbarligen inte har hundra procent arbetsförmåga? Vad är vinsten med ett sådant system? Jag har jättesvårt att se det, men det vore intressant om statsrådet kunde beskriva det för mig.