KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl-Oskar Bohlin (M):
Johan Löfstrand säger att vi ska vara stolta över den bransch som växer. Han refererar då till den bransch av redovisningskonsulter som nu kan få fakturera mer. Det var nog länge sedan vi hörde ett så tydligt inlägg direkt från ett särintresse i den här talarstolen. Det är lite beklämmande, får vi säga.
Det som Johan Löfstrand konsekvent undviker att svara på är hur den svenska konkurrenskraften stärks av att vi tvingar svenska företag till 16 gånger fler pålagor än vad våra grannar i Finland och Tyskland genomför. Hur blir det fler jobb av det här förslaget?
Det var faktiskt så att Stefan Löfven gav vallöftet att varje minister skulle redovisa hur alla framlagda förslag skapar fler arbetstillfällen. Då talar vi inte om fler arbetstillfällen bland människor som lever på att skriva fram papper som vi kräver av företag. Då talar vi om hur företagen kan växa och anställa fler människor.
Kan Johan Löfstrand drista sig till att svara på frågan? Det är tråkigt att Johan Löfstrand fullständigt blandar ihop äpplen och päron i sitt huvudinlägg när han börjar tala om att om vi bara hade haft krav på hållbarhetsrapportering kanske inte Telia hade ägnat sig åt korruption i Uzbekistan och Volkswagen hade haft bättre värden i sina motorer.
Det är naturligtvis inte okej för företag att bryta mot vare sig internationell eller svensk lagstiftning bara därför att de inte hållbarhetsrapporterar. Att stå och insinuera det i talarstolen tycker jag är lite slarvigt.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag uppfattade ingen fråga från Lars Eriksson, men jag ska ändå ta mig tid att svara på något av det han sa. Det här är väldigt symtomatiskt och typiskt för hurdan socialdemokratin är. Man uppmärksammar att det tidigare gjordes en förändring. Därefter önskar man att verkligheten ska vara statisk. Men verkligheten är ju inte statisk. Det stämmer att det var Alliansen som drev på för att vi skulle sänka från 100 000 till 50 000.
Effekten, som nu har kunnat utvärderas, är att fler företag har startats - det ledde till att många fler aktiebolag registrerades, i stället för att man valde den mindre fördelaktiga bolagsformen enskild firma. Politik måste utvecklas i samverkan med hur omvärlden ser ut.
Om vi konstaterar att Tyskland, Finland, Norge, Danmark och Frankrike alla har bolagsformer som inte kräver något insatt kapital - eller en euro, som det ofta ser ut i EU - måste vi någonstans fundera. Vad gör det för vår konkurrenskraft om det finns en tröskel för att starta ett bolag i Sverige när man har en idé som i grunden inte kräver något kapital?
Vad skapar det för trösklar att det kostar 50 000 kronor att starta ett aktiebolag? Är det en fråga som Socialdemokraterna reflekterar över? Eller lutar man sig bara tillbaka mot att så här har det en gång varit, och därför ska det alltid fortsätta att vara så? Vi tar vår utgångspunkt i att samhället förändras, och då behöver de politiska lösningarna också göra det.
Carl-Oskar Bohlin (M):
För den som bara har en hammare i sin verktygslåda tenderar alla problem att se ut som en spik. Det är vad Socialdemokraterna visar på här. Den associationsrättsliga lagstiftningen syftar inte i första hand till att beivra brott. För detta har vi en brottsbalk, straffrätt och rättsvårdande myndigheter.
Om man vill ta den associationsrättsliga lagstiftningen och med den i första hand bekämpa brottslighet riskerar det att ske på omsättningens bekostnad. Det ökar trösklarna för att starta företag. Det är klart att vi ska ha en ordning där vi beivrar brott.
Men frågan är om vi ska göra det med aktiebolagslagen, Lars Eriksson. Han gör ett stort nummer av Säpos remissvar. Jag vet inte om Lars Eriksson har läst Säpos remissvar till utkastet om SUP-bolag. Om jag minns rätt var det två rader långt.
Det vittnar väl om ett ganska begränsat engagemang och intresse för frågan om SUP-bolag från Säpos sida. Det vittnar kanske också om att det finns vissa viktigare frågor än storleken på insatskapitalet för att registrera en juridisk person när det kommer till att bekämpa brott i största allmänhet.
Den fråga som Socialdemokraterna och de rödgröna partierna är svaret skyldiga på är: Varför ska inte vi förhålla oss till att det i vår omvärld och våra grannekonomier är betydligt enklare och lägre trösklar att starta ett bolag och bedriva näringsverksamhet? Menar Socialdemokraterna att det i större utsträckning bedrivs kriminell verksamhet i enskilda firmor?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Det är närmast fascinerande att stå och lyssna på Miljöpartiet i denna debatt. Ni menar att skillnaden mellan 25 000 kronor i insatskapital för att starta ett aktiebolag och 50 000 kronor, som det är i dag, skulle vara något slags skyddsvall mot terrorism och den grova organiserade brottslighetens anstormning av Sverige.
Jag har två enkla frågor till Miljöpartiet. Det kostar runt 1 000 kronor att registrera ett handelsbolag. Varför är då detta inte i dag en bolagsform som i större utsträckning än aktiebolag används för att finansiera grov organiserad brottslighet och terrorism?
Och om detta nu är ett sådant gigantiskt problem som Miljöpartiet beskriver - varför föreslår ni då inte omedelbart en kraftig ökning av aktiekapitalet? Ju större det är, desto svårare måste det rimligen vara för den grova organiserade brottsligheten att använda detta verktyg.
Om man tänker lite på resonemanget inser man vilken tankevurpa Miljöpartiet och den rödgröna minoriteten i kammaren har fastnat i, det vill säga att de försöker använda fel sorts lagstiftning till att slå i fel sorts spik. Den associationsrättsliga lagstiftningen syftar till att öka omsättningen i samhället och inte till att beivra brott.
För att beivra brott har vi en annan lagstiftning, och det är inte den vi står här och diskuterar i dag. Men det är absolut en nog så viktig lagstiftning.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag skulle vilja börja med att läsa ur den reservation som också Miljöpartiet står bakom. Där skriver man: Det faktum att det krävs ett kapitaltillskott av den storlek som nu gäller borgar för att man har en genomtänkt och hållbar idé.
Är det alltså så att vänsterminoriteten i den här kammaren tycker att mycket kapital är synonymt med goda idéer? Det är i så fall en revolutionerande omsvängning från Sveriges så kallade arbetarrörelse. Den mindre bemedlade presumeras alltså ha sämre idéer än den mer bemedlade. Det är en märklig utgångspunkt, måste jag verkligen säga.
Om det nu vore så att det fanns fog för alla de farhågor som Miljöpartiet och Socialdemokraterna gör gällande här inne - skulle vi då inte se detta som ett genomgående mönster i våra nordiska grannländer Norge, Danmark och Finland? De har alla en bolagsform med ett begränsat personligt ansvar utan krav på insatskapital, eller i varje fall ett mycket lägre ställt krav på insatskapital.
Vilka slutsatser har ni dragit av den associationsrättsliga situationen i Danmark, Finland och Norge? Min gissning är: inga. Min gissning är att ni bara står här och gissar och gömmer er bakom floskler som saknar stöd i empirin när det gäller hur denna typ av sänkningar har fallit ut i andra länder.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag har en enkel fråga till Emma Hult.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag har läst er reservation i betänkandet, Emma Hult. Jag vet inte om Emma Hult själv har gjort det. Man kan inte både ha kakan och äta upp den. Ni reserverar er de facto mot att skärpa lagstiftningen. Det är vad ni kommer att rösta för här i morgon. Man kan inte säga något i talarstolen och sedan rösta tvärtemot det dagen efter.
Antingen är ni för att skärpa lagstiftningen, och då kan ni inte reservera er. Eller så är ni inte för att skärpa lagstiftningen, och då vill jag ha svar på varför. Frågan jag ställer är alltså: Varför vill ni inte skärpa lagstiftningen?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Vi ska nu diskutera insolvensrättsliga och ersättningsrättsliga frågor. Den fråga som kanske fångar mitt intresse mest här är den som rör fordonsmålvakter och skuldsättning kopplad till fordonsägare.
Vi kan konstatera att en hel mandatperiod har förflutit utan att läget på detta område har förbättrats. Vi har snarare sett en motsatt utveckling där antalet fordon som är skrivna på fordonsmålvakter ökar.
Detta skapar naturligtvis möjligheter att gå vid sidan om lagen, oavsett om det rör sig om organiserad brottslighet eller om att till exempel felaktigt få försörjningsstöd fast man i praktiken de facto nyttjar en bil som om den vore ens egen. Detta är naturligtvis ett stort samhällsproblem, och jag kan konstatera att regeringen i alla fall talar om det som om det vore ett samhällsproblem.
Men man har haft en mandatperiod på sig att göra någonting åt saken, och det har inte hänt mycket. Vi hade en debatt om detta i kammaren för ungefär ett år sedan, då frågan om fordonsmålvakter var uppe på agendan.
Det fanns ett stort batteri av konkreta förslag till åtgärder som tillkännagavs till regeringen och som regeringen hade kunnat sätta i verket i princip omedelbart. Det handlade om enkla förordningsändringar och enkla ändringar av myndighetsinstruktioner som hade kunnat göra stor praktisk skillnad.
I stället väljer regeringen att tillsätta en allmänt hållen utredning i slutet av en mandatperiod, som lämpligt nog ska redovisas ungefär lagom till att valrörelsen börjar. Det finns alltså ingen möjlighet för denna regering att på ett praktiskt sätt ta itu med denna fråga med tanke på det sätt som man nu väljer att hantera den på, det vill säga inte alls.
Det tycker jag är olyckligt. För att ge regeringen ytterligare verktyg och ytterligare exempel på vad som faktiskt skulle vara verkningsfullt för att man ska komma till rätta med detta problem kan jag nämna tre som finns i Liberalernas och Moderaternas reservation.
Det handlar bland annat om att ge kommunerna möjlighet att flytta även på lagligt parkerade fordon. Det handlar om att ge polisen möjlighet att stoppa ett fordon under färd om det finns misstanke om att fordonet framförs av en bilmålvakt.
Och det handlar om att förkorta den tid som myndigheter i dag tvingas förvara beslagtagna fordon innan ägaren förlorar rätten att göra anspråk på fordonet.
Det är tre konkreta exempel som regeringen redan hade kunnat arbeta med om den inte hade varit så saktfärdig och inte till synes haft störst behov av att posera och markera ett ställningstagande inför den stundande valrörelsen i stället för att agera i praktik och i akt och mening.
Det är min förhoppning att den här frågan väldigt snart får sin lösning, för så som situationen ser ut i dag har vi lämnat ett öppet spelfält för den kriminalitet som följer i kölvattnet av problemet med fordonsmålvakter.
Jag skulle med detta vilja yrka bifall till Moderaternas och Liberalernas reservation nr 1.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Södermalm har talat! Jag skulle vilja ställa ett par frågor till Lorentz Tovatt. Den första är vad han tror att politiken från det parti han representerar gör för enskilda människors plånböcker. Lorentz Tovatt pratar här om att förbjuda dieselbilar. Det är minsann inget problem över huvud taget.
Nej, det kanske det inte är om man bara rör sig på cykel i Stockholms innerstad. Men Sverige är ju större än Stockholms innerstad. På grund av politiska styrmedel är nu en majoritet av alla bilar som säljs i Sverige miljövänliga dieselbilar.
Men genom ett alexanderhugg med Miljöpartiets politik skulle de här dieselbilarna förmodligen förlora en stor del av eller nästan hela sitt värde i och med att de blir omöjliga att använda i Sveriges största städer.
Bara de två största kreditgivarna på privatbilsmarknaden lånar årligen ut 60 miljarder kronor till svenska familjer som gör det största inköpet vid sidan av bostaden - bilen - för att kunna skjutsa sina barn och ta sig till arbetet. Det är en investering som med Miljöpartiets politik riskerar att bli helt värdelös, helt enkelt därför att ni ska kunna upprätthålla idealismen och visionen om att kunna cykla runt i Sveriges stora städer.
Är det en ansvarsfull politik? Och är det ansvarsfullt att därutöver lägga 1,7 miljarder kronor på elcykelsubventioner? Er regeringskoalitionspartner brukar ju siffersätta satsningar i form av undersköterskelöner, Lorentz Tovatt. 4 000 undersköterskor eller 1,7 miljarder till elcykelpremien? Så hade sossarna sagt.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Man kan tycka att det är något anmärkningsvärt att jag av Lorentz Tovatt blir anklagad för att ha en populistisk retorik när han själv står i talarstolen och försöker att få det att låta som att jag på något vis inte skulle bry mig om människor som har oturen att dö i förtid. Det är oanständigt och ovärdigt talarstolen.
Låt mig konstatera att samtidigt som man hör den häftiga retoriken från Miljöpartiet har vi av en lång rad undersökningar konstaterat att de skadliga partikelnivåerna i Stockholm går ned. Det är tvärtemot vad den miljöpartistiska retoriken gör gällande. Det förslag som ditt eget parti har skissat på i Stockholms stadshus skulle i praktiken innebära ett förbud innanför tullarna.
Det är inte någon enskild gata vi talar om. Det är ett förbud innanför tullarna. Det gör att även människor som bor på andra håll runt om i Sverige får en bil som är värdelös eftersom ingen på andrahandsmarknaden vill köpa en bil som man inte kan åka till Stockholm med. Det är den enkla sanningen, och det är vad ni blundar för.
Lorentz Tovatt glömde också att svara på frågan: Hur är det ställt med prioriteringarna i en regering som lägger 1,7 miljarder kronor på lyxkonsumtion? Det är cyklar som i genomsnitt kostar 20 000 kronor. Det är ett bidrag som utnyttjas uteslutande av människor som bor i storstäder. Har ni över huvud taget övervägt fördelningsprofilen i stödet?
Man kan konstatera att elcyklar i och för sig är bra. Det är väl ingen här inne som tycker att elcyklar är dåliga. Försäljningen av elcyklar har de senaste åren ökat med flera hundra procent. Vi behöver inte lägga skattepengar på att subventionera elcyklar. Nej till elcykelvinst utanför välfärden! skulle man lite retoriskt kunna säga.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Det ärende vi har framför oss är kanske inte av den bredaste karaktären, och jag tänkte därför försöka vara ganska kortfattad. I dag ligger det till på det sättet att den som vill verka som fastighetsmäklare måste vara registrerad hos Fastighetsmäklarinspektionen, som är en svensk tillsynsmyndighet.
Man betalar varje år en registreringsavgift som bland annat fungerar som en avgift för att myndigheten ska kunna bedriva tillsyn över de registrerade fastighetsmäklarna. I dag har vi en ordning där den som inte betalar avgiften blir avregistrerad och därmed inte längre kan verka som fastighetsmäklare, vilket naturligtvis är rimligt.
Problemet är dock att Fastighetsmäklarinspektionen inte skickar ut någon betalningspåminnelse, så den som av rent slarv glömmer att betala sin avgift och därmed blir avregistrerad skapar ett problem för sig själv men också för myndigheten, som tvingas lägga administrativa resurser på att bevilja återinträde för fastighetsmäklaren i fråga. Därför är den här propositionen i grunden bra.
Man föreslår att det ska införas ett påminnelseförfarande för de fastighetsmäklare som av slarv eller andra orsaker glömmer att betala sin avgift - gott så. Från Alliansens sida har vi en liten randanmärkning som ändå är principiellt viktig, nämligen att det i och med propositionens förslag också blir uteslutningsgrundande att inte betala sin påminnelseavgift.
I samband med att påminnelsen skickas ut påförs alltså en påminnelseavgift för att täcka myndighetens administrativa kostnader, vilket är helt rimligt. På ett principiellt plan kan man dock fråga sig varför det är rimligt att en påminnelseavgift av rent civilrättslig karaktär ska kunna grunda avregistrering, uteslutande och omöjliggörande av att driva verksamheten.
Man måste kunna göra skillnad på det som är en allmän tillsynsavgift å ena sidan och det som är en civilrättslig fordran som uppkommer på grund av förseningen å den andra. Det gör dock inte regeringen i det här sammanhanget, utan man bakar in detta och säger att även underlåtande av betalande av påminnelseavgift ska kunna göra att man blir avregistrerad.
Därmed har man i realiteten skärpt kraven på fastighetsmäklarna. Har det verkligen varit avsikten? Jag trodde att avsikten med den här propositionen var att förenkla och göra situationen smidigare för alla inblandade parter. Det hoppas jag därför att representanter för regeringspartierna kan redogöra för här i dag.
Jag vill yrka bifall till förslaget i betänkandet och till Alliansens gemensamma reservation.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Detta är för mig ett typexempel på vad som händer när regering och myndigheter vänder blicken från verkliga samhällsproblem och börjar hitta på egna. Boverkets korståg mot vedspisar, kaminer och kakelugnar är ett typexempel på detta.
Det gör mig beklämd att såväl Boverket som bostadsministern glider på sanningen kring vad detta de facto kommer att innebära. Bostadsministern säger i sitt svar att befintliga kaminer inte påverkas. Detta är egentligen bara en halv sanning.
Det stämmer att befintliga kaminer som i dag sitter installerade i ett hus inte påverkas, så länge de är installerade. Samtidigt skriver Boverket att en relativt omfattande handel med begagnade kaminer pågår. Den handeln omöjliggörs. Att då säga att befintliga kaminer inte påverkas är en direkt lögn.
Helt plötsligt slår man undan benen på dem som vill begagna det viktiga kulturarvet i form av äldre kaminer och vedspisar.
I undersökningar som har gjorts i bland annat Norge konstateras att flertalet äldre modeller av till exempel gjutjärnskaminer och vedspisar har näst intill lika bra förbränningsvärden som CE-godkända, nytillverkade vedspisar, om man hanterar dem korrekt.
Denna reglering är ett sätt att tränga undan de befintliga kaminerna för att gynna nyförsäljning av vedspisar, som kan kosta 30 000-40 000 kronor. Detta är en ytterst oklok politik.
Bostadsministern levererar ännu en halv sanning när han säger att det ska gå att installera en gammal spis i ett befintligt hus. Detta stämmer inte heller.
Boverket far alltså med osanning när man säger att återinstallation kommer att möjliggöras. Man säger själv att det ska betraktas som nyinstallation, och då är vi i det nya regelverk som börjar gälla den 1 juli. Detta är oansvarigt av en regering som å andra sidan säger att vi behöver öka civilsamhällets krisberedskap och stärka robustheten vid kriser.
Samtidigt ser man bara på när en myndighet tar fram ett sådant här regelverk, som de facto kommer att göra det svårt eller omöjligt att installera gamla spisar i hus som i dag redan har en murstock som inte används. Jag tycker att vi i denna församling ska uppmuntra snarare än förhindra detta, och jag hoppas att bostadsministern är beredd att ändra sig i den här frågan.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Bostadsministern får gärna precisera vilken del i min framställning som inte överensstämmer med sanningen. Jag citerade som sagt ur Boverkets rapport, där man konstaterar att när det handlar om installation i en befintlig byggnad hamnar man ofta på kravnivåerna för nyinstallation. Det är Boverket som säger detta.
Jag välkomnar bostadsministerns uppgivna inställning till vedeldning. Jag har ingen anledning att tro att han inte är genuin med de personliga erfarenheter han har av kyla och vedeldning. Problemet här tycks vara att bostadsministern inte förefaller helt medveten om vilka direktiv som har getts från hans eget departement till Boverket.
Boverket självt säger ju att man gör detta på grundval av de direktiv man har fått av Näringsdepartementet. Det var på grundval av de direktiven man tog fram förslaget om en skrotningspremie, som skulle ha kostat 5 miljarder att genomföra. Det är välkommet att bostadsministern backar från detta, men bäst hade det naturligtvis varit om vi hade sluppit det från första början.
Men skrotningspremien är egentligen bara halva problemet. Det stora problemet återstår, nämligen de nya regler som träder i kraft den 1 juli. Det är väl ingen som ifrågasätter att man ska ha rimligt ställda krav när man bygger ett nytt hus, men slå inte sönder vårt kulturarv genom att förbjuda nyinstallation av gamla vedspisar!
Det är ju detta som blir följden när det blir svårt eller omöjligt att sätta in dem i gamla hus som sedan tidigare har en murstock men där spisen eller kaminen har rivits ut under årens lopp och där människor nu arbetar för att restaurera och återställa byggnaden och stärka sin egen krisberedskap. Vill regeringen ta den här pucken?
Vill man ge Boverket nya direktiv och se till att ändra den förordning som träder i kraft den 1 juli, så att undantaget blir större och det de facto blir ett undantag för återinstallation? Som Boverket har formulerat sig nu blir det i praktiken inte det. Möjligen skulle vissa enskilda K-märkta hus kunna undantas.
Men i praktiken säger man: Vid installation i befintlig byggnad hamnar kravnivåerna på samma nivå som vid nyinstallation. Det betyder, Peter Eriksson, att det blir omöjligt att installera en gammal vedspis.
Miljöpartiet brukar ofta slå sig för bröstet och prata om livscykelanalys, det vill säga att man ska titta på den totala miljökonsekvens som någonting har. Låt oss då fundera över vad miljöavtrycket är för en 200 år gammal spis. Det är en spis som har kunnat brukas i 200 år, sedan malmen bröts och sedan spisen göts.
Jag menar att det är orimligt att dessa spisar nu ska gå till kassation, vilket är det som Boverket självt säger att man vill skapa incitament för. Visst, det är välkommet att bostadsministern backar på den punkten. Men se då till att också ändra regelverket!
Som det ser ut just nu kommer det att leda till att gamla vedspisar förlorar sitt värde och tvingas till soptippen, och det är dåligt ur ett livscykelperspektiv.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag noterar att bostadsministern står här och sänder ut dimridåer när han säger att man minsann kan renovera en gammal spis så att den blir okej att använda. Det är ju inte alls fallet, eftersom hela den nya regleringen bygger på att spisen är typgodkänd. Men en gammal spis blir ju inte typgodkänd bara för att du renoverar den, även om den då skulle hålla samma prestanda som en ny spis.
Det blir alltså i praktiken omöjligt att som privatperson installera en gammal spis enligt nyinstallationskraven, helt enkelt därför att du kan inte själv bevisa vilket förbränningsvärde kaminen eller spisen har med mindre än att du själv först installerar den och sedan genomför egna mätningar för att styrka ditt påstående.
Detta blir i realiteten en omöjlighet, så jag skulle uppskatta om bostadsministern inte kom med den typen av vilseledande förklaringar. Jag noterar att bostadsministern försöker ha två positioner samtidigt. Å ena sidan säger han att befintliga kaminer inte påverkas, vilket är korrekt så länge den befintliga kaminen sitter installerad någonstans.
Å andra sidan konstaterar Boverket också att det förekommer en omfattande handel av begagnade kaminer, något som blir omöjligt eftersom det inte går att sätta in gamla kaminer och vedspisar i hus som har en murstock men som saknar en spis eller en kamin, för Boverket skriver ju i sin rapport att då hamnar kraven på samma nivå som för nyinstallation.
Det är vad Boverket själva skriver, och bostadsministern är den person i regeringen som har möjlighet att se till att detta ändras före den 1 juli.