Beatrice Ask (M):
Det sägs mycket klokt och ställs många viktiga frågor i den här diskussionen. Jag ska försöka svara på några frågor som jag delvis har varit inne på. Varför tar det så lång tid, säger Eva-Lena Jansson. Jag vill bara påminna om att riksdagen 2004 gjorde ett tillkännagivande till den dåvarande socialdemokratiska regeringen om att man ville ha en utredning.
Det tog nio månader för Socialdemokraterna att landa i en sådan fråga. Det säger kanske någonting om att man också på den kanten kände att det här inte var helt enkelt och okomplicerat. Det tog väldigt lång tid. Jag har gått igenom steg för steg vad som har hänt under resans gång. Jag måste säga att den beredning som vi har inom Justitiedepartementet håller sig inom väldigt normala riktlinjer. Det är min ambition att det ska vara så. Det är viktigt.
Det fördes en diskussion om hur den här utredningen såg ut. Sedan tycker jag att man ska säga att det gjordes ett gediget arbete av utredaren. Man diskuterade med väldigt många företrädare för olika uppfattningar och analyserade på alla möjliga och omöjliga ledder. Men det spelar ingen roll.
Oavsett hur bra utredningsresultat vi får till departementet skickar vi ut det på remiss till många berörda eftersom även bra utredningar missar viktiga aspekter. Dessutom är det en del av den demokratiska förankringen, och vi vill ha en diskussion ute bland medborgarna.
Jag lever fortfarande i föreställningen att en del av arbetet med remissvar i kommuner, organisationer och allt vad det kan vara innebär att man engagerar ganska många. Det är, som Hans Wallmark säger, en sak att vi på partistämmor och kongresser landar på oerhört viktiga beslut, men samtidigt är det viktigt att ha klart för sig att världen är större där ute. Det finns många aspekter.
Vi har en skyldighet att förankra innan vi går till partistämmobeslut och sedan fortsätta diskussionen. Det är medborgarna som helhet som ska leva med de lagar riksdagen beslutar om. Därför är hela den här beredningsprocessen oerhört väsentlig.
I ett mångkulturellt samhälle och i ett samhälle där människor har olika uppfattningar i religiösa avseenden och lever helt olika liv finns det väldigt blandade uppfattningar. Jag vill helst att vi ska hitta en lagstiftning som vi alla kan känna oss förtrogna med och känna att den är rimlig och rätt. Glöm inte de andra frågorna som ligger i detta!
Formerna för hur man ingår äktenskap är nog så viktiga och nog så komplicerade. Vi lever ju också med den tradition och den historia vi har. Det vore jättebra om vi kunde börja från noll och säga att det juridiska äktenskapet är en sak, men äktenskapet har en vidare definition och betydelse och fortfarande väldigt olika definitioner och betydelser för olika människor. På något sätt bör vi försöka se till att de närmar sig varandra.
Vi måste också se till att vi har en ordning för ingående av äktenskap som alla kan känna sig tillfreds med. Det finns i dag väldigt många, även människor som inte är djupt religiösa, som tycker att det är viktigt att gifta sig i kyrkan. Det är inte säkert att jag tycker att man ska förmena dem den möjligheten. I detta hur formerna ska se ut finns det avvägningar som är nog så besvärliga och som jag tar på rätt stort allvar.
Därför bereder vi frågan noga och försöker landa, och vi gör det i ordnade former. Det kommer en proposition under 2008. Det är jag, statsministern och övriga överens om att vi ska försöka klara av. Det står inte i propositionsförteckningen därför att den inte räcker hela året ut.