Håkan Svenneling (V):
Vi debatterar i dag de 47 motionsyrkanden som har lämnats in med förslag som man tror kan förbättra den regionala tillväxten i Sverige. Sverige har lämnat bakom sig åtta år av borgerlig regering och har fått en än så länge ganska passiv socialdemokratisk och miljöpartistisk regering. Det som var tydligt under den borgerliga regeringens styre var den konstanta övertron på marknadens förmåga att möta landsbygdens behov.
Vi har sett marknadsmisslyckande på marknadsmisslyckande, vilket har lett fram till att vi i dag har ännu större skillnader i tillväxten mellan olika regioner i Sverige. Vänsterpartiet har i riksdagen mot bakgrund av de ökade regionala skillnaderna under flera år påtalat behovet av en ny inriktning för den regionala tillväxtpolitiken.
Budgetpropositionen som lades fram i höstas var ett resultat av förhandlingar mellan regeringen och Vänsterpartiet och hade inneburit en ny riktning jämfört med de senaste årens högerpolitik som lett till ökade regionala skillnader. Som en konsekvens av kammarens beslut den 3 december att allianspartiernas budget vann med stöd av Sverigedemokraterna uteblev dessvärre många viktiga satsningar. Detta är tyvärr djupt olyckligt, och det riskerar att försämra Sveriges framtida tillväxt.
Vänsterpartiet vill se till att den statliga och kommersiella servicen förbättras och utvecklas på landsbygden. Det är hög tid för det. Under alltför lång tid har vi sett en avveckling av servicen, och staten bär ett stort ansvar för den utvecklingen. Den här regeringen får inte likt den förra regeringen tro att marknaden löser allt. Vi i Vänsterpartiet kommer att göra allt vi kan för att förbättra, öka och utveckla den statliga och kommersiella servicen på landsbygden.
Alla partier i denna kammare är i varje fall på papperet överens om att hela Sverige ska leva. För Vänsterpartiets del är det därför viktigt att få till en parlamentarisk utredning om landsbygden. Det är viktigt att skapa breda politiska överenskommelser som kan skapa långsiktighet. Det är framför allt viktigt för landsbygden att vi lämnar marknadstänket bakom oss och i stället för att se alla som kunder se oss som medborgare med rättigheter.
Jag hoppas att landsbygdsminister Sven-Erik Bucht tillsätter en utredning om landsbygdens utmaningar så snart som möjligt. Jag är väldigt glad att utskottsmajoriteten så tydligt betonar vikten av en utredning och uppmanar regeringen att tillsätta en parlamentarisk utredning med samtliga partier. Jag tror att det är viktigt att en eventuell utredning lyfter på många stenar och därigenom lyfter upp landsbygdsfrågorna på den politiska dagordningen.
Staden har blivit norm i debatten, och det är någonting vi måste bryta. I nästa debatt här i kammaren kommer energipolitiken att diskuteras. Ett förslag som berör både energipolitiken och möjligheterna till en förbättrad regional tillväxt är förslaget om bygdepeng. Bygdepeng innebär att en viss andel av intäkterna från ett vindkraftverk går tillbaka till den bygd där vindkraftverket står. Resonemanget är väldigt logiskt.
Det finns ett relativt litet antal investerare som satsar på att bygga ut vindkraft i Sverige. När det etableras i ett område får berörd markägare en ersättning från vindkraftsbolaget. Men ibland bor inte markägaren i området, och ofta är det fler som berörs av en vindkraftsetablering än bara berörd markägare. Därför är bygdepeng ett sätt att kompensera dem som bor i en bygd där vindkraften etableras.
Det fina i bygdepengen är att avsättningen inte går till dem som enskilda personer utan till hela bygden som ett område. Det gör att pengarna kan användas där de gör mest nytta för hela bygden. I dag använder sig vissa vindkraftsetablerare av bygdepeng, men andra gör det inte. Problemet är att det saknas en bra lagstiftning på området som gör spelreglerna lika och gör det möjligt att kräva bygdepeng vid en etablering.
På vattenkraftssidan finns en bygdepeng som utgår till vattenkraftskommunerna och som används till lokal utveckling. Denna bygdepeng regleras i en förordning. På vindkraftssidan har en bygdepeng uppstått som ett krav från olika kommuner och organisationer, men det har skett på frivillig väg utan förordningsreglering. Vänsterpartiet vill att även bygdepengen för vindkraft regleras i en förordning.
Det skulle göra det svårare för oseriösa aktörer att verka och öppnar inte för diskussion om otillbörlig påverkan av personer. Genom att utlokalisera statliga myndigheter och bolag till olika delar av Sverige kan hela landets resurser och kompetens tas till vara. Det ger arbetstillfällen och kan bidra till en positiv utveckling för mindre orter på landsbygden.
Det är viktigt när nya statliga verksamheter startas att de redan från början utlokaliseras till olika delar av Sverige och att befintliga statliga arbeten värnas i hela landet. De senaste månaderna har det kommit flera oroande signaler om att statliga jobb försvinner, eller riskerar att försvinna, från landsbygden. Det gäller både statliga myndigheter och bolag. Arbetsförmedlingen aviserade i höstas att 100 kontor skulle läggas ned, men som tur var lades förslaget i byrålådan tillsvidare.
Trafikverket har bestämt sig för att flytta verksamhet från Ånge, Boden, Hallsberg och Norrköping till orter som Stockholm, Göteborg, Malmö och Gävle. Lantmäteriet aviserade nyligen nedläggning av sin verksamhet i Bollnäs, Malung, Sollefteå, Storuman och Strömsund.
SBAB har meddelat sina kunder att landsbygden inte är intressant, vilket uppenbarligen skett med regeringens goda minne enligt de svar vi fått på de skriftliga frågor vi ställt till näringsministern. De statliga jobben har totalt sett ökat med ca 5 700 arbetstillfällen sedan 2004. I mindre kommuner har dock dessa jobb samtidigt minskat med 4 000 arbetstillfällen. Dessa arbetstillfällen har i stället koncentrerats till de större kommunerna.
Det betyder att de stora kommunerna fått ett tillskott på ca 10 000 statliga jobb, varav 7 500 har kommit till Stockholm, medan de minsta kommunerna blivit av med en oproportionerligt stor andel statliga jobb. I regeringens budget, som man har förhandlat fram med oss i Vänsterpartiet, står det att "myndigheter som behöver vara lokaliserade i Stockholm bör pröva om delar av verksamheten kan lokaliseras på annan plats.
Utgångspunkten är att nya myndigheter i första hand bör lokaliseras utanför Stockholms län." Det tycker jag är en väldigt bra formulering. I regeringens strategi finns också en ambition att minska statens lokalkostnader. Det gör man rimligast genom att lokalisera statliga jobb till platser med lägre hyror. Tyvärr verkar många myndighetschefer tro att det bästa är att finnas i Stockholms innerstad där kontorshyrorna är väldigt höga.
Staten skulle kunna leverera en bättre service till medborgarna om man lade resurserna på verksamhet och personal i stället för dyra lokalhyror. Ekonomistyrningsverkets analys visar att statens hyreskostnader har ökat med 21 procent under perioden 2006-2013, vilket främst beror på att hyran per kvadratmeter har ökat.
Den sammanlagda lokalarean var i stort sett densamma 2013 som 2006, men lokalarean har ökat i storstadsregionerna Stockholm och Malmö. Riksdagen bör därför tydliggöra för regeringen och dess myndigheter vikten av att statliga jobb sprids i hela landet. Därför yrkar jag bifall till Vänsterpartiets reservation nr 4 om att statliga jobb ska spridas i hela Sverige.