Paula Bieler (SD):
Det har varit en lång dag då jag suttit och lyssnat på en hel del av försvarsdebatten. Jag är lite besviken över att man aldrig tog upp integrationseffekterna av den allmänna värnplikten. Jag är positivt överraskad av det anförande vi precis fick höra.
Mot bakgrund av det som sas finns det nog en del av våra motioner som åtminstone delvis hade kunnat bifallas, såsom den om samhällsorientering med bas i att förstärka just utbildningen så att de som kommer hit ska kunna nå upp till de utbildningskrav som vi ställer på våra medborgare som växer upp i landet. Nu har jag det sagt. Jag tänker inleda med ett par ord om ett annat betänkande än detta, ett betänkande som inte ligger på utskottets bord, även om vi fått yttra oss.
Det rör sig om konstitutionsutskottets betänkande 17, Indelning i utgiftsområden m.m . Detta betänkande debatterades och beslutades om förra veckan, så det är redan avslutat. Men jag börjar där ändå. Herr talman! Den 10 juni i år beslutade riksdagen att byta namn på utgiftsområde 13, från dagens Integration och jämställdhet till Jämställdhet och nyanlända invandrares etablering .
Detta är en ändring som vi i arbetsmarknadsutskottet tillstyrkt och som klubbades igenom utan några protester. För egen del välkomnar jag den starkt, inte för att den ändrar något i praktiken, vilket vore mest önskvärt, utan för att man nu åtminstone är ärlig gentemot väljarna avseende vad man menar och vilken politik som förs på området. Herr talman!
Det är ingen nyhet att Sverigedemokraterna länge vänt sig mot begreppet integration såväl som den politik detta ord symboliserar. Faktum är att vi så sent som i partiledardebatten förra veckan kunde höra hur partiledare från andra partier raljerade över att vi inte vill ha någon integrationspolitik.
Förvisso är det helt korrekt uppfattat, alldeles oavsett om man gör en bokstavlig tolkning av ordet eller om man analyserar den så kallade integrationspolitik som de andra partierna hittills har fokuserat på. Jag börjar med ordet integration. Det syftar, som jag ser det, till en ömsesidig process där två eller flera enheter ska bilda något gemensamt.
I just detta specifika fall handlar det givetvis om individer med olika nationell bakgrund som ska fogas samman och skapa ett samhälle där de alla får utrymme för sina respektive preferenser. Idén om det mångkulturella samhället bygger på detta nya, en smältdegel där mångfald överskuggar gemenskap. I teorin kan man förvisso tycka att det är en fin tanke, men i praktiken faller den på flera grunder.
Jag är alldeles övertygad om att människan är en social varelse som har behov av samhörighet med medmänniskor med vilka hon identifierar sig och en plats där hon helt enkelt känner sig hemma. Jag vänder mig mot tanken om det mångkulturella samhället, då jag ser hur det är synonymt med ett splittrat och segregerat samhälle. Jag inser att grupperingar alltid kommer att skapas, att parallellsamhällen alltid existerar, och jag undrar hur någon kan tro att detta kan vara en bra grund för ett gemensamt samhällsbygge.
Jag vänder mig också mot integrationsprincipen i Sverige eftersom det inte bara handlar om att bygga något nytt i ett tomrum utan om att ersätta det samhälle som vi har, som har vuxit fram under tusentals år, med något nytt. För mig är det en självklarhet att morgondagens Sverige bygger vidare på dagens och på gårdagens. För mig är det en självklarhet att de som bosätter sig här, och som avser bli en del av vårt samhälle också bör få en chans till just detta. Herr talman!
Jag läste en text av Aftonbladetreportern Peter Kadhammar häromveckan. Han hade besökt stadsdelen Husby, ett av många utanförskapsområden i dagens Sverige. Där träffade han ett par invandrare som ursprungligen kommer från Turkiet men som alla har bott här under lång tid. De gav uttryck för en besvikelse över segregationen som de upplevde, att den stadsdel där de bor inte tycks höra hemma i det land som de en gång flydde till.
Jag citerar: "Vi vill inte ha ett mångkulturellt samhälle. Vi vill vara med i det svenska samhället!" Bara någon vecka tidigare hade en av de intervjuade själv skrivit en text i Aftonbladet där hon var ännu tydligare. Jag citerar igen. "Är inte Husby en del av Sverige, gäller reglerna inte här?
Jag orkar inte längre utan vill återigen söka asyl i mitt andra hemland Sverige." Dessa två citat visar tydligt vad som blivit resultatet av den så kallade integrationspolitik som förts de senaste decennierna. Vi har inte längre ett Sverige, vi har flera, och livet i ett Sverige kan minst sagt skilja sig från livet i ett annat. Herr talman!
Vissa hävdar ibland att Sverige alltid varit mångkulturellt, att det alltid varit skillnad på att leva i olika delar av landet och att skillnader mellan klasser är större än mellan olika nationella identiteter. Ibland framställs skillnader som något negativt som ska utjämnas, ibland som något naturligt och evigt närvarande - ett tecken på individuella val och friheter. Och visst stämmer det att det alltid kommer att finnas ett visst mått av olikhet i ett samhälle. Det är något som även jag självfallet välkomnar.
Men de skillnader som växt fram till följd av den ökande segregationen och bejakandet av olika nationella identitetsuttryck i integrationens namn anser jag vara övervägande av det negativa slaget. Vi ser det i statistiken och vi ser det i samhällsanalyser: Sverige är splittrat. Herr talman! Den politik som förts har nämligen fokuserat på att skapa olika villkor för den som är född i Sverige och har bott här länge och den som nyligen anlänt till vårt land.
Vi har satsningar som instegsjobb, där en arbetsgivare får upp till 80 procent av lönekostnaden betald av staten om den som anställts precis nyligen har kommit hit. Vi har offentligt finansierat stöd till föreningar som bygger på en nationell samhörighet - så länge nationaliteten inte är svensk. Vi har positiv särbehandling, snabbspår och subventioner. Detta skapar givetvis motsättningar.
Politiken har byggt på en föreställning om att integration, i bemärkelsen avsaknad av segregation, har uppnåtts då en individ är etablerad på arbetsmarknaden. Med detta som mål och måttstock har ambitionen varit att gå de nyanlända till mötes på så många sätt som möjligt. Minska trösklarna, brukar det kallas.
Känslan av hemmahörande byggs inte genom att välkomna in i vårt samhälle på samma villkor som de redan här boende utan genom att bereda plats åt det tidigare hemlandets kultur, skapa mötesplatser och föreningar som bygger på etnisk samhörighet med någon annan plats. Herr talman! Jag har själv utländsk bakgrund. Det är inget jag tänker på särskilt ofta, men det finns enstaka stunder då jag känner en viss saknad.
Jag kan inte med enkelhet passera mina morföräldrars gravar, jag har inte växt upp med större släktträffar och jag känner knappt till det samhälle där mina föräldrar växte upp. Men jag har aldrig känt mig som något annat än svensk, och jag har aldrig behövt tvivla på vad som är mitt hem. För mig med denna bakgrund är det helt ofattbart hur vi kan ha en politik för så kallad integration som i mångt och mycket bygger på att behålla en stark koppling till ett tidigare hemland.
Hur kan det vara en vinst när barn och ungdomar växer upp här men längtar till en annan plats? Faktum är att när jag gick med i partiet Sverigedemokraterna var det bland annat skrivningar om rotlöshet och om att känna sig hemma som var en av de starkaste faktorerna för att jag kände att jag hade hittat rätt. Herr talman! De få gånger jag använder begreppet integration som något positivt handlar det för mig om att bryta segregation.
Oftast använder såväl jag som mitt parti begreppet assimilation i stället, eftersom detta är vad vi långsiktigt strävar efter gällande införlivandet och välkomnandet av nya medborgare i vårt samhälle. Det är nämligen vår mening att det krävs mer än en anställning, särskilt en subventionerad sådan, för att en person ska känna sig hemma i ett samhälle.
Det är också, som jag redan nämnt, vår analys att människor mår som bäst när de får uppleva samhörighet, identifiera sig med samhället omkring sig och helt enkelt känna sig hemma. Det är dessa grunder vi anser att samhällsbygget ska vila på. Inte sällan brukar våra meningsmotståndare hänga upp sig på begreppet assimilation. Jag minns särskilt en kommentar som jag fick på mikrobloggen Twitter, vilken ganska effektivt sammanfattade missförstånd om vilket slags samhälle vi önskar oss.
Det var egentligen ingen kommentar utan en länk till ett filmklipp ur Matrix- trilogin. Det var en scen där den onda agent Smith duplicerar sig själv genom att ta över en annan persons kropp och tränga undan alla karaktärsdrag och åsikter för att nöjt konstatera att ännu en identisk upplaga av honom själv skapats. Jag minns att jag drog på smilbanden när jag fick denna kommentar, eftersom det var en så träffande bild av vad många tror eller säger sig tro att vi önskar.
Men när vi talar om assimilation vill vi varken att en person ska slänga allt den bär med sig och utradera det eller att alla ska bli identiska kopior av någon slags pursvensk individ, en stereotyp. Vi vill endast skapa förutsättningar för att den som kommer till vårt land och vårt samhälle ska välkomnas in i det och också välkomna det in i sig själv. Herr talman!
Det är min övertygelse att assimilation är en i grunden naturlig process. Vi formas alla av de människor vi har omkring oss och möter i vår vardag. Vi influeras av samhället omkring oss. Ju längre vi bor på en viss plats och umgås med vissa individer, desto mer anpassar vi oss till den platsen och lär vi av dessa individer. Vi blir alltmer lika, inte för att vi måste utan för att vi anammar och tar till oss erfarenheter och perspektiv.
Givetvis finns det många faktorer som påverkar hur snabbt det går. Hur olika vi är dem vi anpassar oss efter är en sådan faktor. Hur mycket vi umgås med dem en annan. Hur många vi är som möter ett nytt samhälle är en tredje. Herr talman! Sverigedemokraternas politik för välkomnande av nya invånare och medborgare bygger på att skapa så goda förutsättningar som möjligt för att denna process ska underlättas.
Det är vida känt att vi anser den enskilt viktigaste reformen vara en reglering och åtstramning av migrationspolitiken. Det bottnar i att vi som mottagande samhälle måste inse våra begränsningar. Det handlar om rent praktiska och mätbara begränsningar såsom bostäder, vårdplatser, förskoleplatser och andra områden där det råder uppenbar brist. Det handlar också om mer komplexa, såsom en balanserad arbetsmarknad.
Slutligen handlar det om rent humankapital i form av individer som kan möta upp och välkomna dem som kommer hit, dels inom ramen för etableringsåtgärder som sfi och samhällsorientering - satsningar som vi stöder, vill utveckla och vill satsa mer på - dels i form av grannar, kollegor och helt enkelt medborgare i vardagen. Herr talman! Innan jag avslutar vill jag åter kommentera namnändringen.
Som jag sa inledningsvis är jag glad att man nu är ärlig med vilket fokus politiken har. Det handlar inte om att skapa ett samhälle som vi alla är delaktiga i utan om att skapa förutsättningar för att personer etablerar sig som boende och levande här i Sverige. Det handlar inte heller om att bryta en långt gången och utbredd segregation utan om riktade insatser enkom för dem som nyligen anlänt.
Jag är dock glad att allt fler partier nu börjar diskutera de svårigheter som följer av en invandring av den omfattning som Sverige har. Men det räcker inte att räkna bostäder och ordna upp sysselsättningsstatistiken. För att bryta segregationen måste övriga politiker byta fokus, höja blicken och se till hela samhället. De måste erkänna att de särlösningar som i dag förordas stärker motsättningar mellan grupper snarare än minskar dem.
De måste erkänna för sig själva att ett samhälle bygger på mänskliga relationer och att relationer inte byggs över en natt, oavsett hur många modulhus vi sätter ihop. De bör ta fram en politik som, precis som vår, fokuserar på lika villkor, undervisning om dessa villkor, kännedom om det svenska samhället och ett välkomnande till mer än vår yta och välfärd. Herr talman!
Jag står givetvis bakom samtliga sverigedemokratiska reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservationerna 2 och 3.