KBLab/rixvox huggingface dataset:
Krister Örnfjäder (S):
Nu har vi kommit så långt att vi har fått reda på att det handlar om olyckliga omständigheter. Vi får lite information undan för undan. Jag vill dock börja med att bemöta Finn Bengtsson. Om det nu är så att man inte upplevde frånvaron av en landshövding i Östergötland på något särskilt sätt så må det vara hänt.
Men vi i Kalmar län upplever att för oss är det något negativt. Vi förutsätter att oavsett om personen anställs snabbt eller om det går långsamt så är det alltid en kompetent person som kommer dit. Vi har ett kompetent länsråd, men vi upplever också att hon, för det är en hon i det här fallet, har fullt upp med sina ordinarie arbetsuppgifter.
Nu ska hon göra två personers arbetsuppgifter, vilket vi upplever som olyckligt. Vi vill ha full kompetens och full bemanning så att de arbetsuppgifter som länsstyrelsen är ålagd att göra också kan göras på bästa möjliga sätt.
När det sedan kommer till situationen i Kalmar län borde det inte vara obekant för någon i det här huset att Kalmar län tillhör de län som har det minsta antalet statsanställda.
Vi i Kalmar län är alltså måna om varje arbetstillfälle som kan beredas från staten och även från företag. Vi behöver dem! Därför lägger vi märke även till små förändringar inom ramen för de statliga arbetstillfällen som försvinner från Kalmar län.
Det kanske inte är jättedramatiskt, men vi lägger i alla fall märke till det, för när man tar någonting från något som redan är litet känns det relativt stort. Om det nu är så som statsrådet säger, att det flyttas verksamheter både till och från, ser vi gärna att det flyttas lite till oss.
Från oss är vi allt för vana vid. Jag är tacksam för att regeringen placerar resurser som är specifika för kärnkraftverken till de län som har kärnkraftverk. Det verkar rimligt. Där finns det ett större behov och en större kompetens. Det köper jag alltså, men om det är andra saker på gång vill vi gärna se lite mer om det nu är möjligt.
Vi skulle bli mycket lugnare, måste jag också erkänna, om vi i en sådan här situation när vi saknar landshövdingen såg att vi fick mer. Vi tror också att om vi får en landshövding så kommer han eller hon att hjälpa oss i det här arbetet och tala om vilka kompetenser som behövs.
Vi behöver en landshövding som är med och utvecklar den länsstyrelse som vi redan har och som, utifrån vår situation, kan visa för regeringen hur vi har det, vilka behov som finns och vad vi är kapabla att bidra med.
Vi känner oss inte i underläge på något sätt, men vi känner att vi hamnar i bakvatten när vi inte får de personer och de företrädare som vi anser oss ha behov av. Nu sade statsrådet att han jobbar för högtryck.
Jag skulle gärna vilja se att detta högtryck också medförde solsken över Kalmar län i form av en landshövding och gärna fler statliga arbetstillfällen.
Krister Örnfjäder (S):
Nej, Finn Bengtsson, det är ingen konspirationsteori. Jag frågade om det var en tillfällighet. Jag tycker inte att man ska tolka interpellationer. Det räcker med att man håller sig till de frågeställningar som dyker upp. Sedan får statsrådet möjlighet att besvara dem. Det finns ingen konspirationsteori. Jag hoppas att det heller inte finns någon anledning till att det skulle finnas någon.
Däremot finns det en faktisk situation som vi vill ha en lösning på. Om de två sakerna råkar sammanfalla är det olyckligt. Men det skulle kunna vara så att det finns ett sätt som man arbetar emot och som vi inte känner till.
Om det är så att man tänker invänta ett tillfälle där man har för avsikt att minska antalet länsstyrelser finns det också ett skäl till att man inte tillsätter folk. Om det finns en sådan strategi finns det också skäl till att man flyttar arbetsuppgifter.
Det är precis på samma sätt man resonerar när man tittar på ett sådant här förslag. Man kan använda orden "rättssäkerhet" och "ekonomiskt säkerställt". Staten kanske anser sig kunna spara pengar på det sättet. Det kan finnas en sådan strategi. Jag tycker inte att det är speciellt konstigt, men i så fall vore det bra att få veta det.
Nu har vi fått svaret att det är tillfälligheter. Men då vill jag än en gång bara hävda att om man vill säkerställa detta och få till en rättssäkerhet lovar jag att man kan få det även i Kalmar län. Genom att flytta arbetstillfällen dit kan man också få de andra behoven tillgodosedda.
Krister Örnfjäder (S):
Till att börja med vill jag tacka för svaret. Jag har vid upprepade tillfällen i riksdagen tagit upp problemet med bluffakturor. Vid dessa tillfällen har jag av justitieministern fått besked om att åtgärder har vidtagits för att lösa problemen.
I dagarna har det presenterats en rapport som visar att problemen med bluffakturor trots ministerns försäkringar inte minskar utan i stället ökar på ett högst oroande sätt. År 2006, när den borgerliga alliansregeringen tillträdde, var antalet anmälda fakturor 3 220, enligt Brå. Jag skrev sedan att det i november var 14 924.
Det hann bli ungefär 3 000 till på de knappa två månader som var kvar. Jag har som sagt tagit upp den här frågan ett antal gånger. Varje gång har jag mötts av att ministern har sagt att hon har föreslagit åtgärder, att man håller på att arbeta med åtgärder och att man följer frågan noga.
Regeringen, säger ministern i sitt eget svar, startade 2007 en omfattande mobilisering mot grov organiserad brottslighet. Vi kan väl konstatera att det inom det här området inte har gett något som helst resultat.
I ett svar som jag fick för snart ett år sedan säger ministern så här: Under det senaste året har det pågått ett arbete i Justitiedepartementet med att identifiera olika förslag på åtgärder för att se vilka av dessa som efterfrågas av näringslivet.
Jag kan konstatera att inget av de eventuella förslagen kan ha kommit i bruk, eftersom det inte har visats några resultat. Jag kan också, precis som ministern, glädja mig åt att näringslivet har vidtagit ett antal olika åtgärder för att komma åt en del av problemen. Det är inte så speciellt konstigt.
Det är ren och skär självbevarelsedrift som gör att det är tvunget att vidta åtgärder. Vad jag har varit ute efter hela tiden är vad vi från samhällets sida, i det här fallet den lagstiftande församlingen och regeringen, kan vidta för åtgärder för att stödja näringslivet i dess ambition att slippa ifrån problemet.
Där har vi misslyckats. Men jag måste säga att det tyngsta ansvaret trots allt ligger hos regeringen och ministern. Hon har i det här fallet till uppgift att inte bara noggrant följa frågan utan också att komma med förslag på olika åtgärder.
Jag kan förstå att det kan vara svårt att vid enstaka tillfällen när det gäller enskilda åtgärder leverera från en dag till en annan, men nu pratar vi om fem år. Då finns inget försvar längre.
Vi borde ha fått till riksdagen flera förslag till åtgärder som borde ha varit i funktion för att slippa ifrån det som har blivit en verklighet. Det handlar inte bara om att personer blir lurade på pengar i slutändan.
Det handlar inte bara om att det är brottslingar som tjänar stora pengar - det uppskattas till storleksordningen 1,3 miljarder - utan det handlar om att vi utsätter näringslivet för en icke acceptabel situation som måste åtgärdas.
Krister Örnfjäder (S):
I det sista kan jag instämma till hundra procent: Det är inte acceptabelt. Att jag har engagerat mig i den här frågan beror helt enkelt på att jag har haft förmånen att komma i kontakt med de verksamheter som till stor del tyvärr är utsatta för det här. Jag har också varit i kontakt med enskilda individer som tyvärr har varit utsatta för det. Det är ingen rolig upplevelse.
Jag sitter ju i näringsutskottet, och när vi ska göra saker för att företagsamhet ska utvecklas i Sverige och försöker lägga fram förslag i form av finansiering, lagstiftning och vad det nu än kan vara för att vi ska få fler företag möter vi företag som säger: Jag har redan ett företag, men nu kanske jag måste sluta med det därför att jag har hamnat i den här situationen. Ministern ska inte uppfatta det som att jag i första hand är ute efter att kritisera.
Vad jag är ute efter är att vi ska lyckas komma åt detta problem, så jag kanske är en av ministerns bästa vänner på oppositionssidan i det här jobbet. Jag ser gärna hur de eventuella initiativen utformas i olika förslag så att jag har möjlighet att tillsammans med de personer som jag har kontakt med kan sätta mig in i det: Är detta verkligen de åtgärder som de har det största behovet av?
Jag har inte lösningen på alla dessa problem. Mycket av det som har sagts här av andra kan jag till hundra procent instämma i, för det är den typ av verklighet som finns. Jag tror att jag nämnde i mitt första inlägg att vi är många som måste vara med i jobbet för att se till att lösa detta problem.
Ministern har själv varit ute ett antal gånger som åtminstone jag har lagt märke till och pratat med branschfolk. Det kan ha varit på årsstämmor och på andra sammankomster där man har diskuterat det här problemet. Där har ministern förutskickat att regeringen är engagerad och ska vara med och bidra till att lösa problemet. Då är det klart att frågan hamnar i det knä där det hör hemma, nämligen hos ministern.
Jag har försökt att interpellera och ställa frågor till andra ministrar om detta för att hitta samordningsmöjligheterna. Men ett par av de gångerna har frågan hamnat hos ministern igen, eftersom det är ministern som har det här ansvarsområdet. Ingen ska säga att jag inte har försökt jobba över gränserna. De synpunkter och exempel som jag har fått del av säger att vi behöver insatser på många håll.
Det jag först tycker att man borde fundera med utgångspunkt från är en kommentar som en kriminalinspektör gjorde i samband med att den situation som var före jul diskuterades. Han sade: De här siffrorna gör mig mörkrädd också. Han trodde nämligen inte att omfattningen var så stor.
Då tänker jag så här: Vänta nu ett tag! Detta är en utveckling som har hållit på ett visst antal år och har vuxit med ett antal tusen varje år. Men han sitter mitt i jobbet och har ingen aning! Min tolkning är alltså att han inte har någon aning om omfattningen, att problemet var så stort. Där någonstans skulle man kunna börja, för alla polismyndigheter. Ministern sade att man redan har gjort det.
Men i december hade i varje fall inte den här polismannen den kunskapen. Jag får återkomma i nästa inlägg.
Krister Örnfjäder (S):
Beroende på vem jag talar med i den här frågan, om det är polisen eller näringsidkare, får man deras bild av hur deras verklighet ser ut och hur lösningen för dem ska se ut. De har naturligtvis rätt utifrån sin utgångspunkt. Jag kan inte värdera det till hundra procent, men jag kan förutsätta att det kan behövas en mix av de åtgärder som kommer med anledning av synpunkter som de lämnar in.
Det kan innebära att man behöver göra ändringar i lagstiftningen för att på olika sätt göra deras tillvaro tryggare och göra det svårare för dem som begår denna typ av brott. Det kan också vara i kombination med att de personer som vi anställt inom ramen för Myndighetssverige, och som ska hjälpa till att upprätthålla lagar och regelsystem, får den utbildning de behöver.
Det sägs i exempelvis poliskretsar, åtminstone till mig, att den polisutbildning som i dag erbjuds är alldeles för mycket inriktad på ordningspolisverksamhet, alltså att det är för mycket om att komma till rätta med den här typen av brott. Man skulle således behöva ha mer kriminalpolisutbildning, den typen av utbildning.
Om jag förstått det rätt har Riksrevisionen före jul lämnat en rapport till regeringen som går i den riktningen. Det jag är ute efter är helt enkelt att jag gärna vill använda det som ministern skriver i den sista meningen i det skriftliga svaret.
Där säger hon nämligen att hon avser att ta initiativ till ett arbete som ska ge underlag för att besvara frågeställningen; frågeställningen är alltså hur man ska motarbeta bluffakturor på ett effektivt sätt. Jag vill gärna se de förslagen så snart som möjligt.
Krister Örnfjäder (S):
Jag tackar för svaret. Som statsrådet mycket riktigt påpekade ställde jag i januari en fråga. Den är inte exakt likadan som interpellationen, utan jag ser interpellationen som en följd av frågan.
I den skriftliga frågan undrade jag hur statsrådet och regeringen arbetade för att säkerställa att den svenska ekonomin inte skulle drabbas av en befarad minskning till följd av en minskad global oljeproduktion. Som svar fick jag ett antal punkter på det som regeringen hade vidtagit för att man skulle komma ur den befarade situationen.
Man pekade även då på att detta var ett långsiktigt arbete. När jag fick detta svar tyckte jag att det fanns anledning att gå vidare och föra ett samtal om detta svar och denna utveckling. Det var anledningen till att jag ställde denna interpellation.
Där förändrade jag frågeställningen lite grann och ville att statsrådet skulle utveckla sin syn på sambandet mellan energianvändning och välfärd och hur det i dagsläget i så fall ser ut och hur det i framtiden kan komma att utvecklas.
Jag ville också ha reda på vilka investeringar och kostnader som statsrådet anser kommer att krävas per år fram till 2030 för att uppnå fossilfrihet. Det tycker jag är en lite annorlunda frågeställning och en vidareutveckling av problematiken.
Svaret på interpellationen är dock i princip likadant som svaret på hur man skulle komma åt detta med oljeberoendet.
Regeringen har själv satt som mål att man ska bygga upp en fossilfri fordonsflotta till 2030. Om man ska klara av det måste man ha åstadkommit ett antal resultat redan nu.
Det är nämligen på det sättet att de bilar som planeras och har börjat produceras till viss andel kommer att finnas kvar år 2030. Vi behöver alltså redan nu få fram den här typen av resultat.
Det långsiktiga innebär att det redan nu skulle ha börjat ge effekt, annars riskerar vi att tiden springer ifrån oss. Jag vill att vi ska komma en bit längre i denna utveckling än vad vi så här långt har lyckats med, även om vi har kommit en bit på vägen.
Det är utifrån denna situation jag tycker att vi ska föra samtalet. Då räcker det inte längre med att bara resonera om framtida oljeproduktionsbortfall, utan man måste redan nu kunna peka ut hur de närmaste åren kommer att se ut för att just åstadkomma det resultatet. Jag frågar alltså än en gång: Finns det något mer än de saker ministern har redovisat här?
Krister Örnfjäder (S):
Som jag sade tidigare har regeringen satt som mål att Sverige ska bygga upp en fossilfri fordonsflotta till 2030. Jag tar ett exempel.
Om vi säger att våra fordon har en medellivslängd på 15 år, vilket är ganska nära sanningen, måste alla de fordon som säljs från 2015 vara fossilfria för att målet ska uppnås - för att 100 procent ska kunna ersättas med fossilfria fordon till 2030.
År 2011 var det mindre än 1 procent av alla fordon som såldes som var fossilfria. Etanolfordon kan knappast räknas eftersom energinettot vid etanolproduktion är lågt.
Det krävs för närvarande i de flesta fall lika mycket eller mer fossila bränslen i jordbruket och för transporter av råvaror och färdigvaror för att producera etanol som den mängd som erhålls i form av etanol. Jag tror inte, och förmodligen ingen annan heller, att det är möjligt att 100 procent av de fordon som säljs är fossilfria 2015.
Det är två och ett halvt år kvar. Det är inte heller sannolikt att det kommer att vara 100 procent år 2030. Jag använder statsrådets egen beskrivning: från 98 procent till 95 procent på 40 år. Nu har vi 18 år kvar.
Det verkar inte troligt. Alltså måste vi vidta fler åtgärder. Nu har ministern själv i svaret hänvisat till att hon räknar med att en utredning ska kunna tillsättas under våren. Då blir jag lite nyfiken, naturligtvis. Först skulle jag gärna vilja ha reda på vad den har för tidsaspekter. När ska den vara klar?
Och om den nu ska tillsättas under våren, är det för mycket begärt att vara så pass nyfiken att man ställer frågan: Hur ser direktiven ut? Dem måste ju ministern kanske inte ha skrivit färdigt men åtminstone nu i mitten på mars månad verkligen ha funderat på. Då skulle jag på något sätt kunna ställa det i relation till någonting annat.
Jag vill gärna ha reda på detta eftersom ministern i sitt svar hänvisar till IEA, det vill säga International Energy Agency, och deras information och uträkningar.
Då tänker jag så här: Finns det inget material i Sverige utan att vi måste gå till dem för att få en redovisning av hur det kommer att se ut om 18 år?
Om det inte finns - om vi inte har brutit ned siffrorna till svensk nivå - återstår ju också detta arbete. Det är väl inte det, hoppas jag, som utredningen ska göra. Men det kanske är nödvändigt; det vet inte jag. Ministern har möjlighet att svara nu. Jag kanske kan få lite information så att jag kan bli lite lugnare.
Krister Örnfjäder (S):
Jag ser fram emot att också få reda på tidsaspekten för det uppdraget. Om man ska kunna använda de kunskaper som utredningen ska bidra med gäller det, tycker jag, att den kommer så fort som möjligt, eftersom tiden rinner i väg. Min åsikt är att det är bråttom och att vi ligger efter redan i dag.
Jag har ingenting emot de åtgärder som ministern är förespråkare för. Och som ministern märker av både frågeställningen och interpellationen har jag inte på något sätt ifrågasatt just de delarna. Jag vill veta när det slutgiltiga resultatet kommer och om det kommer att fungera.
Energiförsörjningen är en fråga som vi måste behandla både med och vid sidan av de klimatförändringar som sker. Ytterligare en aspekt som måste vägas in är att det finns investeringsbehov. Men såvitt jag vet är de inte kartlagda. Jag vet heller inte att det finns någon plan för hur eller när de ska kartläggas, om det inte kommer i utredningen där jag i så fall får svaret.
Annars får jag ställa en ny fråga någon gång i juni eller juli, eftersom det står i svaret att den ska komma under våren. Frågan som jag vill ställa är: Vilket ansvar ser regeringen att den har för att reda ut de olika frågeställningarna och möjligheterna och för att leda energiomställningen mot tydliga mål och med tydliga åtgärder?
Jag tänker så här: Om regeringen inte ser en tydlig roll för sitt agerande, hur kan då regeringen förutse att energiomställningen ska kunna snabbas upp och drivas på så att de högt uppställda målen nås?
Kan regeringen med nuvarande kunskap och information bedöma om hundra procent fossilfria bränslesystem till 2030 är realistiskt eller inte?
Krister Örnfjäder (S):
Jag tycker att det är trevligt när man kan nå sådana här beröringspunkter som man kan jobba med tillsammans. Jag vill börja med att vända mig till Roger Haddad. Man kan inte skriva en interpellation om hur mycket som helst. Jag har inriktat mig på Linnéuniversitetet just nu. Jag har ingenting emot att man gör satsningar inom andra utbildningsområden på en lägre eller mer förberedande nivå.
Men detta handlar inte min interpellation om just nu, utan den handlar om att jag vill att Linnéuniversitetet ska kunna fortsätta utvecklas. Indirekt talade jag i och för sig om det som Roger Haddad var inne på, för jag sade att vi tack vare detta hade uppnått bra resultat även på andra områden - gymnasieskolor och annat - bland annat därför att vi får kvalificerade lärare.
Kvalificerade lärare är ju vad som behövs för att vi ska få bra studieresultat, så att studenterna kan söka till universitet och högskolor. Ministern inbjöd till att övertyga. Jag har ju varit med så länge att jag har hört ministerns samarbetspartner kalla detta för bygdehögskolor. Det var så en gång i tiden.
När vi byggde upp systemet menade ni ju att det bara var de lärosäten som fanns som var bra, medan de som skapades skulle bli väldigt dåliga. Som tur är har det visat sig att detta inte stämde. Historia är historia, och nu vill jag gärna prata lite framtid, trots allt. 13 miljoner kan verka lite pengar. Jag har stor respekt för 13 miljoner.
Det är dock inte summan i sig som är det största hotet, utan det är signalerna: När man väl har lyckats få i gång något som fungerar bra får man mindre pengar. Det kan bero på tidigare beslut, men det blir de facto ändå ett sådant resultat. Linnéuniversitetet ville egentligen ha 30 miljoner mer.
Omräknat får man alltså 43 miljoner mindre än man ville ha och - inte minst detta är viktigt - som man också har verksamhet för. Man ligger alltså över taket och ska nu in under taket. Det är där hotet kommer in.
Man sänder en signal till högskolor och universitet som säger: Ni har lyckats bra, men snurra nu ned spiralen! När det gäller ungdomsarbetslöshet vill jag säga att vi alla lever efter våra egna erfarenheter. I min hemkommun och i mitt län är det inte som Roger Haddad beskriver det, tyvärr.
Vi ligger illa till, men vi har en tillgång. Vi har nämligen ett universitet som går bra. Jag ser då gärna att ungdomarna har en möjlighet att söka vidare. Jag ser det också som en motor för att erbjuda arbetstillfällen i framtiden.
Jag tycker att ministern ska uppfatta mig som sin bästa vän när det gäller argumentation inom regeringen för vad pengar ska användas för i olika lägen och så vidare. Man kan väl säga så här: Sydöstra Sverige är inte speciellt bortskämt när det gäller satsningar - varken nu eller historiskt.
När vi nu väl får i gång någonting som fungerar bra vill vi naturligtvis gärna se till att det fortsätter. Vi smålänningar är ganska vana vid att få klara oss själva. Om vi jämför med hur övriga system ser ut i Sverige ser vi att vi inte är bortskämda. Skäm bort oss lite, så att vi kan få lite mer pengar till universitetet!
Krister Örnfjäder (S):
Jag måste använda några sekunder till Roger Haddads inlägg trots att det inte är till honom jag har ställt interpellationen. Ingenstans i min interpellation kan Roger Haddad se att det finns någon motsättning mellan högre utbildning och gymnasial utbildning. Jag bara konstaterar det. Däremot stämmer argumentationen. Ungdomar som har gått ut gymnasiet ska ut på arbetsmarknaden.
En del kanske inte ens vill gå gymnasiet utan vill ut på arbetsmarknaden och kan då bli en del av den höga ungdomsarbetslösheten. De finns i samma kategori. Det är bara fråga om ålder och förkunskaper. Det där är alltså lika giltigt, tycker jag, och jag ska försöka lova att om Roger Haddad skriver en interpellation till en minister om gymnasial utbildning ska jag försöka ställa upp på den och stödja honom i det resonemanget.
Det kanske är samma minister; vad vet jag. Jag vill än en gång understryka behovet. Jag tycker också att det är rätt att man går ihop på många olika sätt. Man behöver inte uppfinna hjulet varje gång. Vi har många gånger som tes att tillsammans är vi starka. Det stämmer i de flesta fall. Jag vet faktiskt inget exempel där det inte stämmer.
Linnéuniversitetet försöker fortsätta på den vägen genom att söka samarbete med andra universitet, och med anledning av den diskussion som var innan vill jag säga att vi samarbetar inte bara med andra universitet i Sverige utan över hela världen, för det blir en vinna-vinna-situation. Jag är bara mån om att den här framgångssagan - som inte ska vara en saga utan som ska bli verklighet - ska kunna fortsätta.
Men för att den ska kunna göra det behövs det resurser. Vi tycker att man från statlig sida ska ägna stora resurser åt utbildning och gärna då vid Linnéuniversitet.