KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Larsson (S):
Man kan jämföra Arbetsmiljöverkets roll för arbetsmarknaden med polisens roll när det gäller brottsligheten i samhället. Jag tror att det är få som skulle tänka att man minskar antalet brott i samhället genom att minska anslagen till polisen och genom att minska antalet poliser som kan vara ute på gator och torg och som kan lösa brott. Det var ju precis det som hände med den förra regeringen.
Mellan 2007 och 2009 förlorade Arbetsmiljöverket 30 procent av anslagen. Det var 300 färre inspektörer efter det. Det är klart att det blir svårare att utföra sitt arbete då.
Arbetsmiljöverket borde egentligen vara ute mer på oanmälda besök, det vill säga där arbetsgivaren inte vet om att man kommer, för då finns det större chans att man kan se de farliga situationerna innan någonting inträffar. Det måste ju vara att arbeta förebyggande, innan någon blir skadad eller en dödsolycka sker, som är målet. Men resurserna har inte räckt till för det.
Regeringen utökar nu resurserna och har redan utökat antalet arbetsmiljöinspektörer just för att man ska kunna komma direkt när det händer något men även kunna komma oanmäld eller när någon kallar på en.
Det här har dubbel effekt, för det handlar både om de konkreta arbetsplatserna som man kan besöka och där man kan bidra till att skapa en bättre arbetsmiljö, men det handlar också om att arbetsgivarna hela tiden ska veta att de kan få besök och se till att ha en bra arbetsmiljö. Detta är helt rätt inriktning som regeringen har. Jag frågar mig vad man skulle göra annars, om man faktiskt inte utökade resurser och antalet inspektioner.
Vi satsar också på välfärden, och det är viktigt, inte minst för alla de kvinnor som jobbar där som nu blir utbrända. Det är också ett område där den förra regeringen tyvärr skar ned mycket, och jag tror att det är det som vi ser resultatet av i dag. Vi jobbar alltså brett på det här området.
Hillevi Larsson (S):
Det är självklart så att arbetsmarknaden påverkas av många faktorer. Regeringens politik är bara en av de faktorerna. Men det är märkligt att det råkar vara så att under de åtta år som de borgerliga hade makten hade de hela tiden otur, och nu har vår nya regering tur hela tiden. Man skyller på detta. Skattesänkningarna var undermedlet för att skapa jobb.
Det råkade tyvärr vara så att det inte fungerade under åtta år för att det var lågkonjunktur. Men det var inte lika djup lågkonjunktur under hela tiden. Det stora trendbrottet som man kan se är regeringsskiftet. Det är där man kan se vändningen. Politiken har stor betydelse. Har man provat samma koncept i åtta år utan att det fungerar är det dags att prova någonting nytt. Resultaten är hittills väldigt positiva.
Ungdomsarbetslösheten är den lägsta på 13 år, sysselsättningsgraden den högsta i EU och arbetslösheten har sjunkit. Den rör sig kring 7 procent. Tidigare, under de borgerliga åren, gick den från 6 procent till 8 procent. Det går definitivt i rätt riktning. Det är fler anställda i offentlig sektor, bland annat 13 000 i skolan.
Det är viktigt för att det ger jobb men också för att det lägger en grund för att eleverna ska få godkända betyg och därmed få jobb. Bostadssatsningar efterlyses. Vi har den största bostadssatsningen sedan miljonprogrammet. Det ger jobb i byggprocessen och framför allt bostäder till människor. Man kan se väldigt positiva resultat.
När man tog bort reduceringen av arbetsgivaravgiften för ungdomar ledde det inte till chockhöjningar av ungdomsarbetslösheten. Tvärtom är det fler unga som har fått jobb. Jag tycker att det visar att vi går åt rätt håll, och vi ska fortsätta på det spåret.
Hillevi Larsson (S):
Det är en väldigt tragisk utveckling vi ser, men det finns ändå ett ljus i tunneln på något sätt. Jag har sett filmen som visades i riksdagen. Det är fantastiskt det man ändå har kunnat åstadkomma för att ge upprättelse åt offren för det sexuella våldet som är en del av konflikten. Man har använt sexuellt våld som ett vapen.
Denis Mukwege har opererat många av offren. Man kan glädjande konstatera att det är färre vuxna kvinnor som nu behöver opereras, men det är också färre unga och till och med barn. Ett ljus i tunneln är alla tusentals som har blivit opererade och där förövarna har börjats ställas inför rätta. Man har börjat se det som ett krigsbrott och lyfta fram det som varit osynligt tidigare.
Denis Mukwege säger själv att Margot Wallströms arbete när hon var FN:s generalsekreterares särskilda representant för att bekämpa sexuellt våld i konflikter var väldigt betydelsefullt. Han upplevde att det ökade trycket mot regimen. Han har ett hopp om att när vi nu träder in i FN:s säkerhetsråd, där Margot Wallström igen blir en väldigt viktig representant, kan man återigen sätta tryck på de frågorna.
Detta är naturligtvis inte den enda frågan. Nu ser vi totalt kaos med mördande och ett inbördeskrig som i värsta fall står inför dörren. Det är ändå viktigt att fortsätta att hålla i frågorna om sexuellt våld. Denis Mukwege säger själv att risken är uppenbar att det sexuella våldet kommer att accelerera så att det blir mycket värre.
Det är ett led i maktutövning där man trasar sönder kvinnors och barns liv, för man ger sig också på barn, fysiskt och psykiskt på alla plan. Man förstör familjer, och hela samhällen trasas på det sättet sönder. Det är väldigt viktigt att man även i den akuta situation vi nu befinner oss i inte glömmer de frågorna.
Då är det risk att man går tillbaka i utvecklingen till hur det var förr då det var totalt osynliggjort. Utrikesministern säger tydligt i sitt svar att EU inte är främmande för att vidta åtgärder som kan hjälpa till i denna situation, inklusive restriktioner mot enskilda. Vi ska göra vad som krävs. EU är ändå ett starkt vapen eftersom EU består av väldigt många länder.
Vad Sverige gör som enskilt land är såklart viktigt. Men det är ännu viktigare att se till att EU tar krafttag. Det får större verkan inte minst internationellt att trycka på regimen i Kongo Kinshasa men även att se till att FN och andra lyfter upp frågan och ökar trycket.
Det ser väldigt mörkt ut just nu, men man har ändå någonstans hoppet att ett fullskaligt inbördeskrig ska kunna undvikas. Vi vet alla att det är mycket svårare att bygga upp igen, och allt det som Denis Mukwege och hans medhjälpare har gjort riskerar att bli fullständigt raserat.
Denis Mukwege säger att utrikesministern själv tog stora risker när hon var särskild representant när det gäller sexuellt våld. Han har själv tagit stora risker och vägrar att gå i exil trots att han har utsatts för dödshot och även mordförsök.
Det är en svår situation nu, men jag tror att vi kan vara överens om att vi ska göra allt vi kan. EU är en viktig aktör, och jag tror att EU också kommer att ta detta på allvar.
Hillevi Larsson (S):
EU har jobbat med frågan under längre tid. Det kom ett avtal när det gäller mineralhandeln. I vår elektronik som vi köper här i EU finns det metaller som kommer bland annat från Kongo-Kinshasa, framför allt från den östra delen. En del av detta har tagits fram genom brott mot mänskliga rättigheter, där krigsherrar har fördrivit bybor från de områden där metallerna finns.
Sedan har de kunnat utvinna metallerna, och de har även använt sig av rent slav- och barnarbete i utvinningen. Detta har varit ett sätt för dem att tjäna pengar, men det är också ett sätt att stärka sin makt i inbördeskriget. Det har alltså en dubbelt negativ effekt. EU har kommit med ett avtal som innebär att råvaruimportörer och smältverk måste redovisa varifrån metallerna kommer.
Det är ett sätt att komma åt den här handeln. EU har alltså försökt på ett effektivt sätt, det vill säga om det lyckas. Risken finns naturligtvis att man hittar kryphål. Men att gå på pengarna är effektivt. Detsamma gäller Daish. Att strypa pengaflödet kan vara ett sätt att komma åt dem. Det är klart att de kan köpa mer vapen och få mer makt om de tjänar mer pengar.
Det är alltså viktigt att följa upp detta avtal, som EU redan har. Då kan man se hur det fungerar i praktiken. Eventuellt behöver man skärpa det ytterligare. Som Margot Wallström säger är inga åtgärder främmande för EU, inte heller restriktioner mot enskilda. Det är bland annat det Denis Mukwege förespråkar. Problemet är nog inte EU i det här sammanhanget. Problemet är bland annat det som händer i resten av världen.
Men jag tror att EU kan vara en viktig kraft för att lyfta fram frågan.
Hillevi Larsson (S):
Jag tror att vi kan vara överens om att det som har hänt och fortfarande händer är fruktansvärt. Det är gräsligt att se de grymheter som utspelar sig. Det som ändå är hoppfullt är att man nu har lyckats fördriva dem från Mosul. Men det är inte på något sätt avslutat. Man vet i krig att det kan ske framryckningar, och sedan blir det ett bakslag.
Kriget är inte över. Det finns en ljusning i Irak, men det är väldigt illa i Syrien. Dessa områden ligger nära varandra När det gäller frågan om en fredad zon för framför allt kristna förstår jag tanken och att man söker skydd. Det är en väldigt utsatt minoritet. Men ett problem i sammanhanget är att Irak hittills har sagt nej.
Det irakiska parlamentet har sagt att det möjligtvis kan bli av när Nineveslätten är befriad. Men det kan man inte säga att den är ännu - det är alldeles för tidigt - och det är inte ens säkert att Irak kommer att säga ja i ett senare skede. Det som är viktigt nu är fredlig samexistens och demokrati. Detta är viktigt för att landet inte ska splittras upp och falla sönder ännu mer.
Det har funnits problem för minoriteter, inte bara i förhållande till Daish. Denna hemska situation har förvärrat andra konflikter också, och många minoriteter känner sig väldigt osäkra.
En del statslösa palestinier har till exempel flytt från Irak för att de inte känner sig trygga vare sig i förhållande till Daish, den irakiska regimen eller det irakiska samhället. När ett samhälle utsätts så här fruktansvärt påverkas också allt annat negativt. Fortsättningsvis bör man involvera Iraks styre på demokratisk väg.
Sedan kan man naturligtvis ha synpunkter på hur styret - och självfallet minoritetsskyddet - ser ut, men om man utestänger det demokratiskt valda parlamentet har det definitivt nackdelar.
Från tidigare konflikter ser vi att det inte brukar vara positivt när man kommer utifrån och ska styra upp ett land, utan man måste ha med landets representanter, minoritetsgrupperna och kvinnorna, som utrikesministern nämnde. Folket måste vara med, både direkt - med folkgrupperna - och genom sina representanter och politiker, för att det ska bli en långsiktigt positiv utveckling.
Oavsett hur man gör tror jag att det kommer att ta lång tid eftersom situationen är så dålig. Det är viktigt att man lyssnar på Iraks parlament och har med det i processen. Det är nog för tidigt med denna fråga i och med att kriget inte är över. När det gäller EU:s beslut i Europaparlamentet har EU ingen befogenhet.
Självfallet är förslaget starkt opinionsbildande, och det blir ett inspel i processen. EU har dock ingen beslutsrätt i denna fråga. När det gäller FN finns förhållningssättet att man ska göra detta i samråd med Irak för att få en långsiktigt hållbar utveckling.
En kortsiktig lösning skulle kunna få negativa effekter som får ännu värre konsekvenser än de vi har sett hittills. Frågan är definitivt intressant, men jag tror att man måste sköta det demokratiskt i samarbete med Irak.
Hillevi Larsson (S):
Jag tror ändå att det yttersta målet nu, förutom att bli av med Daish, är att Irak ska utvecklas i en fredlig riktning och att man helt enkelt kan tillämpa demokrati och mänskliga rättigheter så mycket som möjligt. Kristna är definitivt en utsatt minoritet. Framför allt Daish har utsatt dem mycket. Men även yazidier har varit illa ute. De är också en viktig minoritet att skydda.
De är inte kristna, utan de har en speciell religion. Däremot är de kurder som folkgrupp. Det är definitivt viktigt att lyfta fram kristna som en utsatt grupp, men jag tror också att det är viktigt att man inte glömmer andra grupper som yazidier och alla andra minoriteter som är mer eller mindre utsatta och har varit det under lång tid. Målet måste vara fredlig samexistens.
Zoner av olika slag måste vara en sistahandslösning. Förstahandslösningen är att människor ska kunna leva tillsammans i fred. Om man har så många minoriteter som Irak måste man kunna leva tillsammans. Minoriteterna är verkligen många, och en del små grupper som är väldigt utsatta behöver stöd. Det ska vara förstahandslösningen.
Man får inte släppa det demokratiska spåret, utan detta måste ske med irakiernas godkännande för att det ska bli bra. Annars kommer det att bli ett bakslag.
Om man jämför med kurderna kan man se att det var en lösning som har gått igenom, men det är klart att det också skapar spänningar även om det kan vara att föredra i vissa fall - i extrema undantagssituationer. Jag tror ändå att förstahandsmålet måste vara att alla ska kunna leva tillsammans i fred. Fredade zoner är en sistahandslösning. Alla minoriteter borde få skydd.
Hillevi Larsson (S):
Sjukvården är helt beroende av att det satsas tillräckligt mycket skattemedel så att vi får tillräckligt mycket personal och tillräckligt många vårdplatser. Det är också avgörande att vården ges efter behov. Vård ska ges till den som behöver den bäst, och inga andra faktorer ska avgöra. Den akuta och livräddande vården är givetvis det allra mest avgörande.
Sjukvården är framför allt en regional fråga men också en statlig fråga. Den är helt avgörande för hela landet. Det ska inte vara skillnad beroende på var man bor om man får vård i tid. Det finns en oro bland många vad gäller de långa väntetiderna i akutsjukvården. Det finns också en oro vad gäller förlossningsvården, om man ska få komma till den klinik man förväntar sig och få den vård man förtjänar.
Hur bedriver regeringen arbetet med jämlik och tillgänglig vård efter behov?
Hillevi Larsson (S):
Jag vill ställa min fråga till Ibrahim Baylan. Mellan 2010 och 2016 ökade elpriset med 38 procent för Vattenfall och Ellevio som är två av de största aktörerna. Det ökade inte lika mycket för Eon, och för de övriga ökade det ungefär 16 procent.
Nils Holgersson-rapporten görs varje år för att se hur mycket priset ökar, och det gäller inte bara el utan också vatten, avfall och värme. Det har varit en ökning med 4 procent på bara ett år. Mycket av den ökningen beror på elprisökningen, som har skett under flera år. Energimarknadsinspektionen ska ha kontroll över elprisstegringarna. Men tyvärr har inte detta fungerat - de ligger nu också i konflikt och har förlorat i rätten.
Kan man tänka sig att reglera elpriset på något sätt, så att man på förhand, till exempel från Energimarknadsinspektionen, kan bestämma hur stor elprisökningen får vara?
Hillevi Larsson (S):
Tack för påpekandet! Det är inte allt som har ökat, som tur är. Men det är illa nog att elnätspriset har ökat och att det är en så stor ökning. Energimarknadsinspektionen hade den bestämda uppfattningen att det var för mycket, men tyvärr förlorade de. Vi kan dock politiskt slå fast vilket regelverk vi vill ha. Jag tror att det är viktigt att se till att det inte är så stora skillnader. Det är alltså 3 300 kronor som en familj betalar mer per år om den har dem som har höjt mest.
Det är inte rimligt.
Hillevi Larsson (S):
Jag vill ställa min fråga till Ardalan Shekarabi. Det är ett problem i dag att det finns en administrativ börda som belastar personalen inom välfärden. Man ska registrera och återrapportera en massa saker. Vi har framför allt hört talas om det när det gäller lärarna och deras situation, men det gäller även andra grupper, till exempel inom äldreomsorgen.
Det viktiga i det här sammanhanget är att proffsen måste få vara proffs, alltså att man måste ha tillit till att de som ska göra jobbet klarar av det. Självklart ska vi ha ett kontrollsystem, men det får inte ta över en alltför stor del av arbetstiden, speciellt inte inom grupper där det redan är brist på personal. Där behöver varenda en få utöva sitt yrke.
Min fråga till ministern är: Hur kan vi göra för att minska regelbördan på ett framgångsrikt sätt, så att man får mer tid att utöva sitt yrke men att det samtidigt självklart finns någon form av kontroll?
Hillevi Larsson (S):
Jag tror att det som pågår nu är väldigt viktigt och positivt. Ett exempel är minutmätningen inom äldreomsorgen, som är otroligt stressande både för personal och för brukare. Jag tror att man kan göra väldigt mycket här för att öka rekryteringen, för det är ju svårt att få personal inom vissa yrkesgrupper att arbeta där. De behöver veta att de får utöva sitt yrke och inte ägna sig så mycket åt administration.
Hillevi Larsson (S):
Min fråga går till Per Bolund. Vilseledande marknadsföring innebär att konsumenter luras in i avtal som framställs som mer fördelaktiga än de sedan visar sig vara. Det kan röra sig om rent bedrägeri där konsumenten luras in i ett mycket ofördelaktigt avtal som är svårt eller omöjligt att ta sig ur.
Det finns exempel där förpackningen är dubbelt så stor som innehållet. Det finns också mer allvarliga exempel, där det kan få långtgående konsekvenser för konsumenten. Det kan vara abonnemang där man blir bunden under lång tid till en hög kostnad och där den höga kostnaden och långa bindningstiden inte har framgått.
Det finns exempel där man har sagt att man ska "ta snacket med banken", alltså göra avtal med banken gällande bolån, vilket man inte alls har befogenhet att göra. Hur bedriver regeringen sitt arbete på detta område?
Hillevi Larsson (S):
Det är viktigt att man ger myndigheterna verktyg och resurser att bekämpa detta. Konsumenten är den svagare parten, och man kan inte lägga hela ansvaret på konsumenten. Denne kanske inte alltid vet sina rättigheter. Men det är såklart viktigt med konsumentinformation också. Det är viktigt att man kan gå in direkt och stoppa vilseledande reklam, för en domstolsprocess kan som sagt ta månader eller år.
Det är också ett viktigt sätt att visa att detta inte är ett bra sätt att tjäna pengar.
Hillevi Larsson (S):
Jag vill ställa min fråga till jämställdhetsminister Åsa Regnér. En form av ekonomisk misshandel handlar om att den ena partnern lockar den andra partnern att ta gemensamma lån. När lånen ska betalas vill inte partnern betala lånet. Då får den andra stå för allt. Inte ens om man skiljer sig går det att göra något åt problemet.
Pengar drivs in från den som har pengar. Om den ena partnern finns hos kronofogden och inte prioriterar att betala hamnar den andra i kläm. Detta kan leda till att båda till slut hamnar hos kronofogden. Detta agerande kan vara ett led i annan misshandel - ekonomisk, psykisk, sexuell, fysisk och så vidare.
Frågan är om det är tänkbart att efter en skilsmässa få dela skulden i två delar så att man inte behöver betala mer än sin halva.
Hillevi Larsson (S):
Jag vill ställa min fråga till Ann Linde. Vi har ungefär 100 000 svenskar som är bosatta i Storbritannien. Nu vittnar de om främlingsfientlighet och diskriminering som de utsätts för efter brexitomröstningen. Min fråga är: Hur kan vi hjälpa de här människorna? Det handlar om tiden fram till brexit, alltså till dess att Storbritannien lämnar EU.
Då gäller likabehandling, och man får inte lov att diskriminera svenska medborgare som befinner sig i Storbritannien. Men det gäller även efter detta datum. Hur kan vi hjälpa dem som är på plats och förhoppningsvis också se till att ungdomar även i framtiden kan åka dit? Det är väldigt populärt, och detta utbyte är bra för båda länderna och för hela Europa.
I förlängningen handlar detta om grundvärden i EU - samarbete, frihandel och utbyte av varor, människor och tjänster - och hur vi kan trygga dem i framtiden.
Hillevi Larsson (S):
Jag vill ställa min fråga till Karolina Skog. Jag tycker att det är väldigt viktigt att de olika trafikslagen jämställs, så att man fritt kan välja hur man vill ta sig fram. Cykling är ett område som jag tycker att vi ska satsa mycket mer på. Fördelarna med cykling känner vi till. Det är bra för hälsan. Det är bra för miljön. Det är bra för ekonomin. Det är ett billigt sätt att ta sig fram. Men det är faktiskt också en fördel för bilisterna.
De som verkligen behöver ta bilen får ju mer plats. Det är mindre risk för bilköer när folk väljer till exempel cykel. Det finns många fördelar. Min fråga till regeringen är: Hur kan vi främja cyklingen ännu mer? Vi kan se hur det är när det gäller korta sträckor, till exempel för dem som pendlar till jobbet. Det är många som har en resväg som bara är ett par kilometer. De skulle mycket väl kunna ta cykeln och komma fram nästan lika snabbt som med bil.
Hur får vi fler att välja cykeln, och hur satsar vi på att bygga ut cykelinfrastrukturen?
Hillevi Larsson (S):
Jag vill ställa min fråga till Per Bolund. Överskuldsättning är ett väldigt stort problem i samhället. Vi har över 400 000 människor som är registrerade hos Kronofogden. De lever på existensminimum, de kan inte ha lån och abonnemang och det är många barn som lider.
Många gånger är det en olycka som orsakar överskuldsättningen - en separation, dödsfall i familjen, konkurs, arbetslöshet, sjukdom. Överskuldsättningen leder dessutom till olycka. Väldigt många människor slås ut från arbetsmarknaden och blir sjuka, och de har väldigt svårt att komma tillbaka, vilket kostar samhället mångmiljardbelopp.
Det var drygt ett halvår sedan den nya lag som ska göra det lättare att få skuldsanering som gör en skuldfri trädde i kraft. Kan man se några effekter av lagen hittills, och hur jobbar regeringen allmänt med den här frågan?
Hillevi Larsson (S):
Jag måste säga att jag är överraskad över de siffror som visar att det är så många som 50 procent fler. Lagen har ju bara varit i kraft ett halvår. Detta visar också att politiken kan göra stor skillnad. Jag tror också att det är väldigt viktigt framöver inte bara att vi hjälper de här människorna ur skuldfällan utan att vi framför allt förebygger att fler hamnar i den här fällan. Då tror jag att det handlar mycket om kunskap men också om att snabbt fånga upp människor.
Hur jobbar regeringen med det förebyggande arbetet?
Hillevi Larsson (S):
Jag vill börja med att säga att även möjligheten för samkönade att adoptera strider mot Haagkonventionen. Det har vi ändå infört för att det är principiellt viktigt för oss. Sedan innebär det att i de länder som är ansluta till Haagkonventionen finns det inte någon automatiskt rättighet för de familjerna. Det är begränsade möjligheter som finns. Det kan mycket väl bli så också med sambopar. Det kommer att vara länder som säger nej.
Men det ska inte hindra fall i de länder som accepterar sambopar. Det är också viktigt för barn som växer upp med sambopar i Sverige på samma sätt som med samkönade par. Det blir ett erkännande av att deras familjer är lika bra som andra familjer. Det finns ingen grund för att barn skulle ha det sämre hos sambopar jämfört med hos gifta föräldrar.
Det är de enskilda förhållandena som avgör. En adoptionsprocess är ofta en lång process som kanske har föregåtts av att man har försökt med provrörsbefruktning och annat. Ofta krävs det en väldigt stabil relation för att gå igenom hela processen. Det finns en stark barnlängtan i kombination med en stark relation. Därför vore det fel att utesluta hela den grupp människor som sambopar innebär.
Vi kan se hur vanligt det är i Sverige i dag och hur många som utesluts bara på den grunden. Därför tycker vi att man får pröva det i varje enskilt fall utifrån barnets bästa. När det gäller adoptioner tillåter vi adoptioner bara i de fall där barnen kommer att få de absolut bästa uppväxtvillkoren i Sverige. Vi ser det som en möjlighet inte bara för barnlösa i Sverige utan för barn från i det här fallet andra länder att få ett bra liv i Sverige.
Då ska det krävas mycket för att helt exkludera och diskriminera en så stor grupp.