KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Strandhäll (S):
Tack, Solveig Zander! Ja, jag tycker att det som du säger är mycket viktigt. Ja, det handlar om att förebygga. Men det handlar också om att se till att de barn som mår dåligt i dag hamnar på rätt vårdnivå. Jag blir jättebekymrad när jag tittar på köerna till BUP i dag, för jag är långt ifrån övertygad om att de barn och unga som i dag står i kö till BUP verkligen ska till BUP.
Jag tror att många av dem står i kö till BUP för att de andra delarna brister - att det inte finns en utbyggd, fungerande elevhälsa, att man som barn eller ung i dag inte på ett enkelt sätt kan få en första kontakt och ett samtalsstöd, att första linjen brister. I stället hamnar man i kö till den specialiserade barn och ungdomspsykiatrin.
Jag tycker att Solveig Zander har en tydlig poäng i fråga om uppdraget till BUP, för jag kan förstå att de som i dag arbetar inom BUP-verksamheten dels upplever den som väldigt belastad, dels möter stor bredd när det gäller barn och unga som mår dåligt. De möter de mest traumatiserade bland de ensamkommande barn som har kommit de senaste åren.
Det behövs stora insatser från BUP:s verksamhet men också från annan verksamhet för att hantera det. Men de möter också de unga som kanske egentligen inte skulle dit och som löper risk att medikaliseras och få en diagnos eller liknande som de kanske inte alls skulle ha. Vi vet också att vi i dag alltjämt har problemet att det finns skolor som ställer kravet att du ska ha en diagnos för att få extra stöd i skolan, trots att lagstiftningen inte säger att det är så.
Det måste vi ta tag i. Jag uppskattar verkligen både Centerpartiets och Solveig Zanders engagemang i den här frågan och fortsätter gärna dialogen om hur vi kan göra den här vården ännu bättre.
Annika Strandhäll (S):
Jag tror att det är oerhört viktigt, Erik Andersson, att inte tro och förlita sig på enkla lösningar på komplexa problem. Jag ska göra några korta inspel angående den utveckling som vi har inom den svenska hälso- och sjukvården.
Trots att vi har ökade väntetider är sjukvården i Sverige kvalitetsmässigt kanske en av de absolut bästa i hela världen. The Lancet publicerade i höstas en undersökning där man jämförde 195 länder och tittade på dödligheten i 32 diagnoser. Sverige landade på topp fyra i den undersökningen.
Det är viktigt att framhäva det när vi har en fantastiskt kompetent och duktig personal inom hälso- och sjukvården som varje dag levererar högkvalitativ sjukvård till Sveriges medborgare så att vi inte i onödan väcker en oro som inte behöver väckas. Men låt mig vara den första att säga att jag skriver under på att vi har ett tillgänglighetsproblem som vi behöver lösa.
Köerna började öka redan under kömiljardens tid, tidigt 2013. Kömiljarden dömdes också ut av samtliga av vårdens professioner. Den dömdes ut av Sveriges Kommuner och Landsting för att den var ineffektiv och ledde till undanträngningseffekter, pinnjakt och ett väldigt kreativt statistikförande ute i landstingen. Regeringen har därför lagt om politiken.
När jag tillträdde som socialförsäkringsminister hösten 2014 var läget det att köerna radikalt hade börjat öka. Hälso- och sjukvårdens personal var den yrkesgrupp i hela Sverige som toppade sjukskrivningsstatistiken på grund av stress. Kömiljardens syfte var nämligen att man skulle pressa en redan stressad vårdpersonal att springa fortare för att jaga pinnar.
Samtidigt är det så att behoven i Sverige när det gäller hälso- och sjukvård ökar exponentiellt. Vi har en medellivslängd i Sverige som ökar med tre och en halv timme varje dygn, och antalet 80-plussare kommer bara att bli allt större. Då måste vi ställa om vården, för självklart ska vi klara av att möta allas behov, inte minst de allra äldstas.
Därför tog vi bort kömiljarden och började bygga ut utbildningsplatserna till undersköterska, sjuksköterska, specialistsjuksköterska och barnmorska, vilket inte hade gjorts under den förra alliansregeringen. I stället jagade man pinnar, helt enkelt. Dessa nya medarbetare är på väg ut i hälso- och sjukvården.
Jag tror, Erik Andersson, att det är väldigt viktigt för dig att veta att fram till 2026 - det handlar både om generationsväxlingen bland hälso- och sjukvårdens och välfärdens medarbetare och om att möta det ökande behovet utifrån att befolkningen växer och blir allt äldre - är betinget 500 000 nya medarbetare inom välfärden i Sverige.
Landstingen, oavsett vilken färg de har, sliter hårt med att klara kompetensförsörjningsfrågan, som är huvudorsaken till att köerna inom specialistsjukvården och inte minst till operationer ökar. Finns det inga operationssjuksköterskor spelar det ingen roll vilka kömiljarder man har, för då är det fortfarande tomt inne på operationssalar.
Där ligger regeringens fokus när vi har lagt om politiken för att långsiktigt skapa en stabilitet i den svenska hälso- och sjukvården.
Annika Strandhäll (S):
Återigen kan jag konstatera att Erik Andersson väljer att förenkla denna debatt på ett ganska populistiskt sätt. Jag känner igen retoriken. Ni ska ha det till att det handlar om vilken färg det är på styret i landstingen. Då tror jag att det är oerhört viktigt att upplysa Erik Andersson om något.
Man kan titta på den totala ökningen av köerna till specialistsjukvården i Sverige under denna mandatperiod. Det finns ett landsting som står för ungefär 30 procent av den ökningen, och det är Västra Götalandsregionen. Vilka styrs de av, Erik Andersson?
Jo, av Moderaterna och allianskollegorna. De står alltså för nästan en tredjedel av den totala ökningen av köerna i Sverige.
När det gäller Stockholmssjukvården, Erik Andersson, som ska serva ungefär en fjärdedel av Sveriges medborgare och som styrs av Moderaterna tror jag att du likaväl som jag vet att man minst sagt har utmaningar. Det gäller köerna till operationer.
Nu försöker man bland annat minska köerna genom att skicka patienter till S-styrda landsting, för det är akut. Åklagarna har inlett en förundersökning, eftersom människor har dött i vårdköer. Vi sitter just nu med en nota i mångmiljardklassen för ett sjukhus som också har rikssjukvårdsuppdrag.
Det är Nya Karolinska, som ska serva hela Sverige inom flera olika områden. Vi vet ännu inte hur notan för detta sjukhus slutar. Det är ett sjukhus som delvis inte fungerar. Jag tycker att det är förmätet att slå sig för bröstet i fråga om styrningen i dessa landsting.
Stockholm är dessutom det landsting i Sverige som borde ha absolut enklast att kunna klara sin kompetensförsörjning. Det är den attraktivaste delen av Sverige att bo i, och det är där det finns störst tillgång till välutbildad personal. Det är det landsting i Sverige som har den yngsta befolkningen, men trots det har man den dyraste sjukvården per medborgare.
Det är ett slöseri med skattepengar utan dess like i Stockholms läns landsting just nu. Därför skulle jag vara lite försiktig med att använda den retorik som Moderaterna använder och i stället vara lite ödmjuk inför den sommar som vi står inför, väl medveten om hur det såg ut både i Västra Götaland och i Stockholm i förlossningsvården under förra sommaren. Jag vet.
Lite ödmjukhet vore alltså på sin plats. När det gäller våra landsting i norr är jag väldigt ödmjuk inför den utmaning de har med enormt stora geografiska avstånd, demografiskt sett den äldsta befolkningen i Sverige och den tuffaste rekryteringssituationen. Detta kämpar de med. Man prövar nya, smarta, innovativa lösningar för att klara servicen för sina medborgare.
Att då slå på enskilda landsting på det här sättet tycker jag faktiskt är en dålig retorik från oss nationella politiker. Vi har tillfört 13 miljarder för att möta behoven i hälso- och sjukvården, och vi kommer att fortsätta att investera i hälso- och sjukvården. Det står emot era skattesänkningar.
Annika Strandhäll (S):
Precis som man gör i S-styrda landsting. Vi har en väldigt snabbt åldrande befolkning i Sverige. Vi har ett stort generationsskifte bland hälso- och sjukvårdspersonalen. Det är ett problem som vi måste möta med seriositet. Köerna började öka redan 2013. Er kömiljard var ineffektiv och dessutom utdömd både av Sveriges Kommuner och Landsting och av professionerna. Under den här mandatperioden har vi byggt ut utbildningsplatserna.
Vi har tillfört landstingen 13 miljarder under mandatperioden. Vi har gjort särskilda satsningar på förlossningsvården, och nu minskar förlossningsskadorna. Antalet barnmorskor och undersköterskor inom förlossningsvården ökar. Därmed kommer också både kvalitet och tillgänglighet att öka. Vi kommer att behöva fortsätta satsa framåt. Vi har sagt minst 20 miljarder till under nästa mandatperiod.
Detta står mot era skattesänkningar. Att tro att man kan lösa ökade behov med mindre resurser är inte realistiskt, utan det handlar om fler händer, om ökade resurser och om att på ett seriöst sätt se till att de med de största behoven är de som ska komma först till vård.
Vi ska inte ha en pinnjakt på de enklare fallen, som var vad vi såg under er tid, dessutom med följden att man fullständigt slet ut den personal som arbetade inom hälso- och sjukvården. Jag var nyligen just i Västra Götaland och träffade chefen för akuten på Sahlgrenska, som precis hade börjat där. Åren dessförinnan hade han jobbat som chef för akuten på Östra sjukhuset i Göteborg, och under hans period hade antalet besök ökat med 42 procent.
Man måste förstå hur ökningen ser ut och att vi inte löser detta med 3 kömiljarder, Erik Andersson. Tack för en bra debatt!
Annika Strandhäll (S):
Richard Jomshof har frågat barn-, äldre- och jämställdhetsministern om regeringen kommer att ompröva sin tidigare hållning i frågan om icke-medicinsk omskärelse och lägga fram ett liknande förslag i Sverige som det som nu har lagts fram på Island. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Det förslag som har lagts fram på Island innebär ett totalt förbud mot omskärelse av pojkar under 18 år.
Om förslaget skulle antas skulle Island bli det första landet i Europa med ett sådant förbud. Omskärelse av pojkar väcker frågor om var gränsen går mellan olika etiska principer, till exempel mellan religionsfrihet och barns rättigheter som de uttrycks i barnkonventionen. Jag har full förståelse för att frågan väcker debatt och att sedvänjan både kan kritiseras och försvaras ur olika perspektiv.
I Sverige finns sedan 2001 särskild lagstiftning kring icke-medicinsk omskärelse av pojkar, den så kallade omskärelselagen . Syftet med lagen är att sådan omskärelse ska genomföras på ett betryggande sätt och med hänsyn till barnets bästa. Omskärelse får bara utföras av legitimerade läkare eller av personer som beviljats särskilt tillstånd av Inspektionen för vård och omsorg.
Om pojken är äldre än två månader får ingreppet enbart utföras av legitimerad läkare. Pojkens inställning ska så långt som möjligt klarläggas, och ett ingrepp får inte utföras mot pojkens vilja. Vid all omskärelse ska smärtlindring ombesörjas av legitimerad läkare eller legitimerad sjuksköterska. Ingreppet ska utföras under betryggande hygieniska förhållanden och med hänsyn till vad som är bäst för pojken.
Den som utför omskärelse utan att vara legitimerad läkare eller utan att ha ett särskilt tillstånd kan dömas till böter eller fängelse i högst sex månader. Omskärelse av pojkar omfattas också av bestämmelserna i patientsäkerhetslagen. Det innebär bland annat att sådan verksamhet ska anmälas till IVO och att den står under IVO:s tillsyn.
Bakgrunden till omskärelselagen var att det enligt då gällande rätt och under vissa omständigheter inte bedömdes vara straffbart att omskära pojkar utanför hälso- och sjukvården. Efter en noggrann avvägning av för- och nackdelar med olika alternativ kom regeringen fram till att det inte var aktuellt med ett förbud, då man ansåg att det skulle kunna öka risken för illegala och osäkra ingrepp.
I stället genomfördes en reglering med syfte att förebygga att ingreppen sker på ett sätt som inte är förenligt med barns bästa. Det finns inte någon avsikt från regeringens sida att ompröva detta.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Richard Jomshof, för den här utomordentligt viktiga interpellationen som berör en fråga som är väldigt svår! Det är den inte minst eftersom, precis som du själv beskriver det, omskärelse innebär ett oåterkalleligt fysiskt ingrepp. Då är det naturligt att den här typen av frågor ställs och att de ställs återkommande.
Jag vet också att det är en fråga som har diskuterats bland barnombudsmännen i Norden som har en stark uppfattning i frågan - man ifrågasätter om omskärelse bör utföras på pojkar på det här sättet. Samtidigt får vi inte glömma att internationellt sett är icke-medicinsk omskärelse av pojkar inte en ovanlig företeelse.
WHO uppskattade 2007 att 30 procent av alla män är omskurna. Vi vet också att bland judar och muslimer är det här en fråga som har en stark religiös förankring och att det har varit svåra diskussioner och debatter i Sverige och på andra håll i världen när den här frågan har lyfts.
Judiska pojkar omskärs vanligen på den åttonde levnadsdagen och muslimska pojkar vid varierande ålder, vanligen mellan sju dagars och tio års ålder. Jag tycker att man ändå ska lyfta in att i till exempel Nordamerika sker omskärelse även i familjer som inte är judiska eller muslimska.
Som skäl anges främst hygieniska fördelar, vilket det dock finns lite stöd för om man ska vara riktigt ärlig. I USA har vi en situation där en majoritet av männen är omskurna. De senaste uppgifterna som vi känner till är från 2010, och då bedömdes att ungefär 58 procent av alla nyfödda pojkar blev omskurna.
Det är en lagstiftning som egentligen är en mycket noggrann avvägning med hänsyn till barnets bästa och till religiösa och kulturella aspekter. Jag har mycket stor förståelse för att du lyfter frågan, Richard Jomshof. Den är svår.
Vi har också under de senaste åren diskuterat den på Socialdepartementet men i nuläget kommit fram till att det inte finns tillräckliga skäl för att göra en förändring. Island går nu eventuellt före, och vi kommer naturligtvis att med intresse följa hur processen kommer att se ut på Island och hur detta kommer att mottas där. Jag stannar där så länge och lyssnar gärna mer.
Annika Strandhäll (S):
Jag är glad att vi får en debatt som blir nyanserad, och jag märker att du, Richard Jomshof, är väldigt påläst i de här frågorna. Men jag vill återigen ändå understryka att det var väldigt svåra överväganden som gjordes.
Den dåvarande regeringen tog ställning för att reglera det här området som dessförinnan var helt oreglerat. Jag tror att vi hade ett fall som till och med var uppe i Högsta domstolen, om det var 1997, som föranledde att man initierade en process för att få en lagstiftning på plats.
Då hade en pojke skadats mycket allvarligt vid någon form av illegal omskärelse, och det fanns ingen möjlighet att utkräva något ansvar.
Där någonstans blev avvägningen att få en reglering på plats som ändå ökar skyddet för barnen, och om omskärelse sker ska det ske under betryggande former och inom ramen för hälso- och sjukvården.
Trots detta vet jag att det fortfarande sker ingrepp, förmodligen illegalt, i Sverige. Det ska vi inte blunda för. Den nuvarande debatten är bra. Man ska, och kan, aldrig låsa sig i en sådan här fråga.
Vi ska självklart följa den utveckling och den debatt som pågår i vår omvärld, som de nordiska barnombudsmännen har lyft fram och som professionerna lyfter fram. Frågan ska tas på allvar - och vi gör det. Jag vet också att utöver det initiativ som har tagits på Island har det också tagits ett medborgarinitiativ i Danmark.
Jag vet inte riktigt hur långt de har kommit, och det är klart att de initiativen också påverkar den svenska debatten. Det jag tycker är viktigt är att Europarådet har gjort några tydliga uttalanden om att omskärelse av pojkar, till skillnad från könsstympning av flickor, inte anses vara en kränkning av mänskliga rättigheter och inte bör förbjudas.
Jag kan tänka mig att de har haft lika svåra avväganden att göra som den dåvarande regeringen hade i att man slits mellan olika grupper och viljor samt synen på omskärelse som företeelse. FN:s barnrättskommitté har uttryckt oro över sådan manlig omskärelse som genomförs under otrygga och ohygieniska förhållanden. Kommittén har uttalat att omskärelse är en av de sedvänjor som bör granskas mot bakgrund av barnkonventionens principer.
Kommittén har dock inte kritiserat omskärelse i sig eller uttalat riktigt samma starka fördömanden som när det gäller könsstympning av flickor. Det är inte heller ett ingrepp med riktigt samma konsekvenser som vid könsstympning av flickor.
Jag vet att Världshälsoorganisationen, WHO, till och med rekommenderar omskärelse i vissa delar av världen där det finns mycket höga hiv-tal. Det finns ett visst stöd för att det skulle minska överförbarheten vid sexuell kontakt.
Allt detta är sagt för att ta in lite olika perspektiv på hur debatten ser ut i omvärlden. I Sverige finns i dag fyra särskilda tillstånd, utöver den för hälso- och sjukvården - bland dem judiska församlingar.
Annika Strandhäll (S):
Omskärelse är en fråga som förtjänar att följas. Jag instämmer också i interpellantens ingång till frågan att om det hade varit fråga om något som skulle tas i bruk i dag hade diskussionen förmodligen sett annorlunda ut. Det går inte att blunda för.
Omskärelse är en sedvänja som till dels har en religiös anknytning, som vi diskuterar här, till dels är en sedvänja som används och har använts i stora delar av världen.
Det är därför svårt att se att ett direkt förbud skulle få önskvärda konsekvenser, nämligen att sedvänjan skulle upphöra. Risken är att man försätter dessa barn i en situation där de utsätts för illegala och osäkra övergrepp.
Det här är en etiskt svår fråga. Den har också diskuterats vid flera tillfällen av till exempel Smer, som har vägt de olika delarna i frågan åt olika håll. För min del vill jag ge ett tydligt besked. Jag tar verkligen till mig de synpunkter som har lyfts fram här, och jag har förståelse för dem. Vi kommer att följa frågan om vad som händer i de andra nordiska länderna.
Det har naturligtvis varit viktigt för oss att också ta del av vad barnombudsmännen har fört fram. Det handlar om samtliga nordiska barnombudsmäns ställningstaganden, och vi har lyssnat på professionerna. Sedan får vi fundera över hur vi tar frågan vidare i nästa steg på ett klokt sätt. Jag tackar för en bra interpellation.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Niklas Wykman, för denna interpellation och ditt nyvaknade engagemang i vårdfrågan! Niklas Wykman har flera partikamrater som jag har debatterat med i den här frågan i den här kammaren. Jag kan konstatera att de uppenbarligen är mycket mer pålästa i hälso och sjukvårdsfrågor än Niklas Wykman är.
Jag tror att Niklas Wykman vet att Annika Strandhäll inte styr landstingen - jag hoppas i alla fall det med tanke på att han är riksdagsledamot - utan att landstingen styrs av de politiska ledningar som väljs av de svenska väljarna i respektive landsting. Åtta av Sveriges landsting styrs till del eller helt av moderater eller ett annat alliansparti.
När man förminskar de viktiga hälso och sjukvårdsfrågorna på det sätt som Niklas Wykman nu gör blir det en otroligt tråkig och faktiskt dålig debatt. Väljarna förtjänar bättre. Vi har jättestora utmaningar inom hälso och sjukvården i Sverige. Behoven ökar snabbt. År 2023 kommer vi att ha 300 000 fler 70-plussare.
De fantastiska medarbetare som vi har i de svenska landstingen sliter varje dag för att möta de snabbt ökande behoven. Jag är ute i både borgerligt och socialdemokratiskt styrda landsting varenda dag. De kämpar med precis samma utmaningar för att möta behoven och klara kompetensförsörjningen. Det är det som har skett under den här mandatperioden. Niklas Wykman talar om kömiljarden.
Jag vet inte om Niklas Wykman vet detta, men jag vet att hans partikamrater gör det: Vi har tillfört 13 miljarder under den här mandatperioden som det har varit möjligt att använda som kömiljarder ute i landstingen. Inget landsting har valt att göra det, för man kommer inte att lösa vårdkrisen genom att befintlig personal ska springa snabbare. Marginalerna finns inte.
Om man inte har några operationssjuksköterskor har man inga operationssjuksköterskor som kan springa snabbare för att utföra operationerna, utan då är det tomt i operationsrummen. Det var därför regeringen valde att lägga om politiken, och det är därför vi har byggt ut antalet utbildningsplatser till specialistsjuksköterska, undersköterska, barnmorska och sjuksköterska under den här mandatperioden med över 3 000 platser.
De som går dessa utbildningar kommer att komma ut och förstärka vården, vilket är precis i enlighet med vad både borgerliga och socialdemokratiska politiker ute i landstingen säger att de behöver. Jag tycker att det är tråkigt att man reducerar frågan till vilket styre det handlar om i de olika landstingen. Det handlar inte om det.
I så fall kan man ju dagligen och stundligen läsa om Stockholms läns landsting, som kämpar med sina utmaningar - som ser precis likadana ut - och får skicka patienter till socialdemokratiskt styrda landsting för att beta av sina operationsköer. Eller titta på Västra Götalandsregionen, som varit styrd av Moderaterna under den här mandatperioden och som står för ungefär 27 procent av ökningen av vårdköerna i Sverige. Men jag vill inte att vi ska sänka oss till den nivån.
Det här kräver ett vuxet samtal, det kräver vuxna åtgärder och det kräver långsiktighet. Det är vad vårdens personal förtjänar av oss politiker - inte att man står här och refererar till Instagraminlägg och annat.