KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Äntligen fick jag ett enda exempel på någon fördel som Thomas Bodström kan se med en särskild myndighet, utöver att det skulle verka som att det var lite bättre. Det var faktiskt lite substans i detta att det kunde kännas lite bättre för den som varit misstänkt för brott men blivit friad att kunna säga att det inte var polisens organisation som utredde brottet. Det var i alla fall ett bra exempel.
Det som är så uppenbart i den här diskussionen är att Thomas Bodström när det gäller kvalitet i utredningar av poliser som är misstänkta för brott inte har några sakargument för att inrätta en särskild myndighet. Det ligger precis i linje med vad utredningarna visat.
Utredningarna konstaterar, och det kan vara sorgligt att det är så, att det inte är någon fördel med att bilda en särskild myndighet. Det som är viktigt är att se till att utredningarna bedrivs snabbt, skyndsamt och med objektivitet.
Oavsett vilken organisation man väljer är man tvingad att använda professionell kompetens, och då får man rekrytera folk från polis och åklagare.
Vad regeringen nu gör är att vi utifrån två gedigna utredningar och de synpunkter som har inkommit arbetar fram förslag till förändringar av den ordning som i dag gäller, att poliser utreds vid sex olika utredningsenheter runt om i landet, till en mer oberoende och självständig enhet vid Rikspolisstyrelsen. Det är detta förslag vi kommer att arbeta med.
Det ger möjligen ytterligare lite bättre utredningar än hittills, och det är viktigt. Det är i vart fall något som substantiellt leder framåt och inte bara handlar om att måla upp en bild.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig vilka skäl jag har för att propositionen om lagring av trafikdata dröjer så länge att polisen riskerar den brottsbekämpande verksamheten samt när jag planerar att komma med nämnda proposition. Alliansregeringen anser att frågan om att lagstifta om operatörers skyldighet att lagra trafikuppgifter bör övervägas i ett bredare sammanhang.
Skyddet för den personliga integriteten visavi verktyg för brottsbekämpningen måste tas på allvar. Polismetodutredningens förslag om vilka regler som ska gälla för de brottsbekämpande myndigheternas tillgång till uppgifterna är nu föremål för övervägande. Regeringen har bland annat därför valt att avvakta med ett ställningstagande till hur Sverige ska införa det så kallade datalagringsdirektivet, och frågorna kan ses i ett sammanhang.
Redan i dag har dock polisen möjligheter att få tillgång till den sorts uppgifter som frågan gäller.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström kanske ska läsa på lite bättre. Vi är inte fällda av domstolen, utan det är första steget i processen det handlar om. Datalagringsdirektivet gäller, vi har att införa det och vi är sena. Vi har informerat om skälet till det, vilket frågan gällde.
Skälet är att det handlar om integritetskänsliga uppgifter om enskilda medborgare som vi ska tvinga privata företag att lagra. Vi har andra förslag som berör samma problematik, och vi tycker att det finns skäl att se det i ett sammanhang. Jag delar inte uppfattningen att det skulle vara ett förakt för demokrati och medborgare.
Tvärtom anser jag att det är ett stort ansvar att se dessa frågor med den typ av bekymmer som de kan innebära. Det gäller även om frågan finns på EU-området. Det intressanta är att Thomas Bodström inte alls företräder en ening opposition, tvärtom.
Dina kamrater i Vänsterpartiet och Miljöpartiet vill snarast att vi begär att EU ändrar sin politik så att vi inte ska ha någon lagring av teledata över huvud taget. Det var en märklig reservation ni lade fram i går. Den säger ingenting.
Det ni är överens om är att den registrering av enskildas förehavanden som ska genomföras med anledning av detta direktiv "är och får inte vara ett oproportionerligt ingrepp i den personliga integriteten". Det är väl jaså-information; det säger ingenting.
Av det som sades på presskonferensen kan man konstatera att såväl Miljöpartiet som Vänsterpartiet tycker ungefär som jag, nämligen att det är centralt att fundera över vilket ingrepp man gör i den personliga integriteten. De är också kritiska, vilket de har varit under hela resans gång, till den lagring som du, Thomas Bodström, har drivit framför dig.
Vi har ett direktiv som vi ska genomföra. Jag har stor respekt för det, men Sverige är inte ensamt om att tycka att det finns komplikationer med direktivet. Därför har vi informerat om att vi avser att arbeta med detta i ett sammanhang.
Jag har nämnt i tidigare diskussioner med Thomas Bodström att det bland annat handlar om Polismetodutredningen som innehåller förslag som också handlar om att registrera information om enskilda medborgare som polisen ska ha användning för. Man behöver se den här typen av avvägningar i ett sammanhang när man implementerar lagstiftningen i det enskilda landet.
Den rätten måste man förbehålla sig även om det ibland kan bli lite formellt besvärligt. Från EU har man konstaterat att vi är försenade; det är helt riktigt. Det här kommer att prövas stegvis.
Men när Thomas Bodström målar upp att vi ska skulle vara dömda och tvingas betala jättelika skadestånd är det inte med sanningen överensstämmande. Det vore intressant att få veta vad Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet är överens om. Är det Thomas Bodströms linje att lagra så mycket som möjligt så länge som möjligt utifrån polisens intresse som gäller?
Eller är det att riva upp direktivet i EU som de andra säger som gäller? Ni kan inte både tycka att det ska genomföras fullt ut och att alltihop ska rivas upp. Någonstans får även oppositionen försöka hålla ihop sin politik och sina ställningstaganden. Det har ni hittills inte gjort.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström är inte intresserad av att diskutera frågan om lagring av teledata, som ju alltihop handlar om, och huruvida Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet tycker likadant i den frågan. Det är ändå det som är det centrala.
Man vill inte diskutera om det finns brister när det gäller proportionalitet i kravet på att privata företag ska lagra information om enskilda människors agerande på nätet och i telefoni. Man pratar om FRA och Swift och om mig som person. Jag företräder ju inte mig själv; jag företräder regeringen och regeringens politik.
Vår uppfattning är att frågor där vi gör intrång i den personliga integriteten alltid måste prövas i ett större sammanhang. Det är viktigt. Det är helt riktigt som Thomas Bodström säger att många beslut som berör enskilda människors integritet har fattats de senaste åren. Det är buggning, preventiva tvångsmedel med mera.
Det är också en typ av frågor som man ska lägga i vågskålen. Vi kommer att hantera även denna fråga. Samtidigt som Thomas Bodström säger att ni är helt överens om att man ska genomföra detta får jag frågor om det.
Jag fick en häromdagen från Miljöpartiet de gröna där man vill veta vilka initiativ jag tänker ta för att lyfta fram frågan om att arbeta om datalagringsdirektivet så att det inte kränker den personliga integriteten och skapar ett övervakningssamhälle. Hela argumentationen från Miljöpartiet är ju att det direktiv som Thomas Bodström bär ansvar för innebär oproportionalitet och en inskränkning i personlig integritet.
Vad är ni överens om? Det är helt obegripligt. Andra partier i oppositionen anser, precis som regeringen, att det finns goda skäl att väga dessa aspekter mot brottsbekämpningens behov av information. Jag har väldigt svårt att se att det skulle vara någon kritik. Den fråga som interpellanten ställde var: Vad är skälen? Jag tycker att jag har redovisat skälen.
Skälen är att det finns anledning att visa viss omsorg om den personliga integriteten. Vi har haft en remissomgång när det gäller Polismetodutredningen. Vi vet vad den kan tänkas innehålla. Det finns skäl att arbeta med detta i ett sammanhang. Det kunde jag ha sett i höstas, sade Thomas Bodström. Nej, inte riktigt. Då hade det inte stått på propositionsförteckningen.
Det är ändå rimligt att man tar intryck av synpunkter som kommer och att man vågar ändra på beskeden till riksdagens kammare om huruvida man tänker lägga fram ett förslag eller inte. Det gjorde jag direkt när detta var klart. Jag sade att vi inte kommer att lägga fram detta enligt den tidsplan vi har haft tidigare. Jag konstaterar att betydande delar av oppositionen nog håller med om den bedömningen. Någon gemensam uppfattning har ni inte.
Om ni har det har du fått lägga dig platt för den kritik mot lagring av teledata som Miljöpartiet och Vänsterpartiet har stått för här i riksdagen under resans gång. Påståendet att jag inte respekterar domstolen är fel. Det finns tydliga regler för processen. Vi argumenterar givetvis utifrån vad regeringen har kommit fram till när det gäller avvägningar.
Vi är i gott sällskap med flera andra länder.
Beatrice Ask (M):
I Norrland, där jag växte upp, finns det ett talesätt som lyder: Den som sa det var det. Det kanske finns någon i kammaren som vet vad det innebär. Resonemanget om valtaktik är ovärdigt i riksdagen.
Jag har försökt redovisa att regeringen tycker att integritetsfrågor är centrala och att vi försöker hantera ett direktiv som i många stycken ställer frågor på sin spets när det gäller avvägningen mellan integritet och brottsbekämpning.
Det besked som vi nu har fått från Thomas Bodström om oppositionens inställning, där han försöker ge intryck av enighet, är att man tycker att man ska följa domstolsbeslut. Det tycker väl alla. Det är inget konstigt med det. Thomas Bodström säger att han har fått anpassa sig när det gäller hur länge privata företag ska spara information om enskilda människor. Det var ju väldigt intressant.
Det man skulle vilja veta är ju om Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet är helt överens om vilka data som ska omfattas. Är det nu socialdemokratisk politik att man ska riva upp datalagringsdirektivet? Det är ju den frågan från Miljöpartiet som jag ska besvara om en vecka eller två: Är jag beredd att agera för att vi river upp datalagringsdirektivet i EU?
Det är den linje som drivs därifrån. Det här visar att det finns olika uppfattningar mellan de olika partierna. Vi inom majoriteten kan se den problematik som förslaget innebär. Ni är inte överens om detta, men ni är överens om att ni inte tycker om alliansregeringen.
Det räcker inte i ett politiskt sammanhang.
Beatrice Ask (M):
Det är ingen tvekan om att en modernare rättegång på många sätt har inneburit en modernisering och uppfyller många av de ambitioner som fanns när förändringarna genomfördes. Jag tror också att det finns skäl för en del av den kritik som kommer och att detta, som jag sade, måste utvärderas.
När det gäller detta med en liten enkel justering kan man säga att en av de kritiska synpunkter som har framförts, inte bara från Thomas Bodström, mot den nya hovrättsprocessen är att den tilltalade inte skulle få komma till tals i hovrättsprocessen.
Precis som innan reformen trädde i kraft har den tilltalade rätt att kräva att en huvudförhandling hålls och att han eller hon vid den muntligen får argumentera för sin sak och utveckla det om det enligt hans eller hennes mening är så att tingsrätten har gjort en felaktig bedömning. I fråga om den tilltalade gäller dock att han eller hon är likställd med annan bevisning i målet.
Den nya hovrättsprocessen behandlar alla förhörspersoner lika i bevishänseende. En ordning där den tilltalade men exempelvis inte målsäganden hördes om på nytt framstår inte som särskilt bra eftersom vi då får en situation där viss bevisning presenteras live medan en annan presenteras på video. Det skulle möjligen kunna försämra eller förfela syftet med reformen.
Jag tycker inte att detta är enkla överväganden. Men jag tar denna typ av kritik mot reformen på stort allvar, och det är någonting som vi diskuterar hela tiden. Vår inriktning är dock att det ska göras en översyn, att den ska ske i ett sammanhang och att man inte ska dra någon fråga i förtid.
Det är bland annat denna typ av komplikation, att man får en ojämnhet i systemet, som är ett skäl. Sedan finns det också skäl, även om man i förarbetena förutsåg en del bekymmer, att ganska noga utvärdera det som händer och hur det uppfattas från olika håll.
Domstolsverket har också påbörjat ett sådant arbete, och under de sista veckorna i januari har man börjat genomföra intervjuundersökningar med parter, vittnen och andra som har kallats till hovrätten. Man kommer att gå vidare med denna typ analys för att få ett gediget underlag om hur förhandlingarna fungerar och hur de uppfattas.
Sedan är det uppenbart att det inte minst från advokathåll har framhållits en hel del synpunkter som det naturligtvis finns anledning att beakta. Men jag har ännu inte kommit fram till att man ska separera denna fråga och hantera den i särskild ordning. Men vi måste ha en genomgång och en översyn av regelverket. Det är viktigt att det sker på ett bra och gediget underlag.
Beatrice Ask (M):
Nej, jag kommer inte att lägga fram något förslag i den frågan under våren. Däremot vill jag gärna påminna om att jag fick reservera mig när propositionen lades fram här i riksdagen för att det skulle genomföras en ordentlig översyn och utvärdering av reformen, både när det gäller de principiella aspekterna och när det gäller de praktiska frågorna. Det röstades ned av majoriteten.
Men jag tycker att det finns anledning att påpeka det för att understryka att jag är angelägen om att denna reform håller kvalitativt i alla avseenden och att människor känner att processen i hovrätten fungerar på ett tillfredsställande sätt. Men det kommer inte något förslag under våren.
Den har dessutom kommit en bit på väg, så det är väl nästan omöjligt rent tidsmässigt att klara även om man skulle önska det.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig när jag avser att återkomma till riksdagen med ett förslag till ny polisutbildning. Interpellanten har ställt samma fråga tidigare, och mitt svar blir som tidigare. Arbetet med att reformera polisutbildningen kräver noggranna överväganden. En reformering av en sådan viktig utbildning förutsätter ställningstaganden inte bara vad gäller form utan också utbildningens innehåll.
Utredarens förslag tillsammans med de remissyttranden som inkommit är viktiga underlag i den beredningsprocess som nu pågår inom Regeringskansliet. Thomas Bodström skriver i sin interpellation att polisen behöver en modern utbildning. Jag delar den uppfattningen.
Polisutbildningen har under senare år utvecklats i flera avseenden och är i dag en modern utbildning med hög kvalitet som väl motsvarar de krav som det omgivande samhället och polismyndigheterna ställer.
Möjligheten att läsa grundutbildningen på distans samt uppdragsutbildningarna vid universiteten i Umeå och Växjö har bidragit till den positiva utvecklingen. Det återstår ett antal viktiga frågor att ta ställning till som kräver noggranna överväganden innan regeringen kan lämna besked om inriktningen för en ny, reformerad polisutbildning. Jag räknar med att ett besked kommer innan mandatperioden är slut.
Beatrice Ask (M):
Först vill jag säga till Thomas Bodström att det här inte är Vi fem eller Vi tycker i någon billig kvällstidning. Det här är Sveriges riksdag. Jag tycker att du är rätt oförskämd när du kommer med formuleringar där du nedvärderar mig ungefär som om jag fattar illa eller någonting sådant. Lägg av med det! Jag diskuterar inte polisutbildningen utifrån mina egna personliga tyckanden.
För mig och för regeringen är det oerhört centralt att den som genomgår en utbildning får akademisk meritering när det är en akademisk utbildning. Väldigt många arbetsuppgifter inom svensk polis kräver akademisk utbildning i dag, och fler och fler blir det. Det ligger i sakens natur att högskolan är oerhört central för polisutbildningen.
Vi ser väldigt många positiva effekter av den utbildning som vi nu bedriver i Umeå och Växjö. Det är ingen tvekan om den saken. Jag tycker inte att man ska raljera i en sådan fråga som frågan om att klippa rätten att få jobb som polis om man har gått polisutbildning. Det är en väldigt stor förändring. Jag kan hålla med om att det finns mycket som är otidsenligt när det gäller polisutbildning och polisverksamhet.
Men det är också en stor facklig fråga huruvida man ska få jobb som polis eller om det ska ses som en utbildning vilken som helst, det vill säga att man kan gå polisutbildning och bli vad man vill, fotomodell kanske. Sedan får man se vilka man vill anställa av dem som har gått polisutbildningen. Så kan vi naturligtvis ha det. Men här är det så att viktiga remissinstanser har tagit upp en del olika aspekter.
Det bör man fundera över. Om Thomas Bodström accepterar att en del av utbildningen ska vara praktiskt förlagd, vilket är Anders Danielssons förslag, är frågan: Ska de poliser som är ute på praktik ha någon typ av befogenheter? Har de rätt att arbeta som poliser eller ska de ses som studenter i största allmänhet?
Det är väldigt viktigt hur man ställer sig i en sådan fråga därför att om de ska kunna delta i polisarbetet och träna, vilket de gör i dag som aspiranter, måste man ta ställning till den frågan. Det är möjligt att det inte intresserar poliser huruvida man gör på det ena eller andra sättet, men i sak är det naturligtvis oerhört väsentligt vilken kvalitet praktikperioderna i polisutbildningen ger.
Jag tycker att det finns goda skäl att överväga de här frågorna noggrant. Jag tycker också att vi ska ha ett sammanhållet förslag. Vi kommer att ge besked om polisutbildningen. Men det är viktigt att inte göra som Thomas Bodström gör, det vill säga underskatta och kritisera dagens utbildning som om den vore föråldrad. Utbildning förändras ständigt.
Vi har faktiskt sett till att väldigt många har fått gå den moderna och mycket bra utbildning som vi har i dag. Den behöver förbättras. Den utbildning vi har ska ju fungera under 10, 15 eller 20 år framåt.
Då är det bättre att göra ett gediget jobb i grunden än att bara döpa om den, vilket hade blivit fallet om vi bara hade haft den första socialdemokratiska utredningen på bordet när vi bestämde oss för den framtida polisutbildningen.
Beatrice Ask (M):
Den fråga som tidigare ställdes handlade om vad jag personligen tyckte. Det underströks mycket tydligt att den var så enkel att även en sådan person som jag borde kunna svara. I det senaste inlägget var frågan mer preciserad till justitieministerns inställning.
Låt mig då säga att regeringen anser att den framtida polisutbildningen i hög utsträckning kommer att vara en akademisk utbildning och förmodligen kommer att bedrivas inom ramen för högskolan, men det återstår väldigt många viktiga frågor att ta ställning till innan jag tänker säga att det här datumet kommer vi att lägga fram en proposition.
Jag tycker att man ska respektera svårigheter i frågorna utan att bli kritiserad för att man skulle förenkla saker. Jag tror att man lurar sig själv om man tror att allt är enkelt. Jag är glad att Thomas Bodström lyfter fram en av fördelarna med kopplingen till högskolan, nämligen forskningen. Vi har bara en polisprofessor i Sverige, och inte ens honom gav man resurser under den socialdemokratiska regeringstiden. Det var knappt att det fanns arbetsuppgifter för honom.
Det har vi ändrat på, och det är också ett av skälen till att vi för bara någon vecka sedan fick en mycket intressant och viktig utredning om kvalitet i brottsutredningar. Det arbetet är centralt.
Vi behöver fler än en polisprofessor i det här landet, och jag är glad att vi i juni kommer att ha 300-400 internationella forskare som vid Stockholms universitet med omnejd under flera dagar kommer att ha seminarier om just polisarbete och polisinriktning. Det är nämligen innehållet i årets kriminologisymposium. Det är oerhört centralt.
Att vi arbetar seriöst med den formen, med forskningsseminarier och annat, är för att uppmuntra till mer kunskapssökande och vetenskap när det gäller polisarbete och frågor på rättsområdet även i en vidare kontext. Där har vi mycket kvar att göra eftersom det inte har gjorts mycket på det området, vilket är en olycka.
Likaså är det en olycka att mycket av polisarbetet inte utvärderas så att vi får en grund för vad som är kvalitet.
Beatrice Ask (M):
Eva-Lena Jansson har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att patenttvister och andra immaterialrättsfrågor ska kunna få en snabbare hantering i domstolar, eller för att sådana tvister ska kunna handläggas av en specialdomstol och om jag avser att ta initiativ till en översyn av reglerna för nationella patentansökningar när det gäller ansökan på annat språk än svenska.
Till att börja med vill jag slå fast att regeringens utgångspunkt är att det är viktigt att patentsystemet är effektivt, lättillgängligt och utan onödig byråkrati. Detta är en garanti för en hög innovationstakt och för vårt näringslivs möjlighet att konkurrera. Regeringen har därför under det svenska ordförandeskapet gett hög prioritet åt de pågående förhandlingarna om ett förbättrat europeiskt patentsystem.
En av de väsentliga bitarna i det förhandlingspaketet är en ny enhetlig europeisk patentdomstol som ska ha ensam behörighet att pröva tvister om europeiska patent samt det framtida EU-patentet. Det kommer att innebära stora besparingar och förenklingar för näringslivet.
Jag är därför mycket glad över att våra ansträngningar bar frukt och att vi under det svenska ordförandeskapet nådde en överenskommelse som innebär ett avgörande steg mot en slutlig lösning av denna fråga. På nationell nivå är det viktigt att mål i domstol avgörs med hög kvalitet och inom rimlig tid. För vissa måltyper kan det finnas behov av särskild kompetens eller snabbhet. Det kan då finnas skäl att vidta särskilda åtgärder.
En sådan åtgärd är att, som redan är fallet med patentmålen, koncentrera prövningen till en tingsrätt och låta tekniska ledamöter delta i dömandet. Det har från flera håll framförts att ytterligare åtgärder behöver vidtas beträffande bland annat de immaterialrättsliga målen.
Mot denna bakgrund har regeringen tillsatt en utredning som har fått i uppdrag att analysera vilka måltyper som kan ha behov av särskild snabbhet och kompetens i domstolsförfarandet och hur detta behov bäst kan tillgodoses inom ramen för de allmänna domstolsslagen. Utredningen ska lämna sitt betänkande i juni och jag har inte för avsikt att föregripa det arbetet.
Behovet av en möjlighet att ge in en svensk patentansökan på engelska har påtalats för regeringen av bland annat Svenskt Näringsliv och Patent- och registreringsverket. Därför har vi inom Regeringskansliet påbörjat ett arbete för att se över detta. De frågor som Eva-Lena Janson väcker är således väl tillgodosedda av regeringen genom redan vidtagna eller pågående åtgärder.