Hillevi Larsson (S):
Jag blir lite förvånad av denna debatt, för egentligen är detta två helt olika saker. Jag tycker också att det är positivt om det går att få fram fler frivilliga överenskommelser som leder till att barnen får det bättre och att boendeföräldern får lite mer pengar att leva på. Det utesluter dock inte att man indexreglerar underhållsstödet. Detta kommer ändå inte att bli aktuellt i alla fall, utan i en del fall - i bästa fall.
Framtiden får dock utvisa om det verkligen blir så många fall där man kan komma till frivilliga överenskommelser. Ofta finns det nämligen en konflikt mellan föräldrarna i grunden, och risken är att den andra föräldern helt enkelt vägrar att betala. Det är det som är ett av problemen i dag.
Jag ser dock positivt på att man gör mer för att försöka stötta boendeföräldern när det gäller att få ut lite mer pengar att leva på i de fall där boendeföräldern har en låg ekonomisk standard - visst. Men det utesluter inte att man indexreglerar underhållsstödet. Det gör vi ju när det gäller allting annat. När det gäller löner kan man säga att indexreglering sker i löneförhöjning, vilket ska kompensera för inflationen.
Det görs dock inte av underhållsstödet, och det innebär att stödet urholkas. Det riskerar att försämra läget för dem som inte har något underhållsbidrag utan bara har underhållsstödet att utgå ifrån. Dessutom är tanken att den andra föräldern ska betala vad underhållsstödet är till Försäkringskassan. Det behöver alltså inte kosta någonting i de flesta fall, utan det täcks fullt ut.
När det gäller barnfattigdomen allmänt - det är nämligen det som är bakgrunden till hela frågan om underhållsstödet - har regeringen gjort några grejer, men det är väldigt marginellt. När det gäller helheten är det andra saker man verkligen borde ta tag i. Sjukförsäkringen och a-kassan har inneburit en katastrof för många barn och föräldrar och deras ekonomi.
Många har slussats över från försäkringarna till försörjningsstöd, vilket belastar kommunerna och dessutom gör att man får sälja allt man har. Det är en väldigt pressad situation för dem som drabbas. Vi skulle behöva ett totalförbud mot avgifter i skolan. De kan vara väldigt betungande för dessa föräldrar, och barnen känner sig utanför om de inte kan följa med på skolutflykter för att de inte har den hundralapp som krävs.
Vi måste också kämpa för rätt till heltid. Många ensamstående föräldrar är kvinnor, och många kvinnor är deltidsarbetslösa. Det blir väldigt svårt att leva på en deltidslön när man är småbarnsförälder. Rätt till heltid är alltså viktigt. Bristen på barnomsorg på obekväm arbetstid är också någonting som drabbar ensamstående föräldrar, varav många kvinnor just jobbar på obekväm arbetstid.
Så länge det inte finns blir det svårt att jobba heltid. Det är risk att man får gå ned på deltid eller kanske till och med säga upp sig helt för att man helt enkelt inte kan hitta barnomsorg. Skuldsanering slår verkligen hårt mot barnen. Där är nämligen beloppet 4 000 kronor per månad som familjen ska leva på.
Sedan är det vissa stöd utöver det, men det är väldigt mycket som dras av för att gå till utmätning. Då straffas barnen för att deras föräldrar är skuldsatta. Möjlighet till skuldsanering, vilket regeringen drar i långbänk, är alltså väldigt viktigt. Oavsett hur man leker med statistiken ser vi att det är väldigt många barn som är fattiga, och vi ser att det är en hög arbetslöshet.
Arbetslösheten har blivit högre. Det går alltså åt fel håll även i detta avseende. Jag vill därför inte säga att regeringen har lyckats hittills.