Tuve Skånberg (KD):
Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i det betänkande som vi nu debatterar. Det är framhandlat utifrån ett initiativ som Alliansen har tagit och en motion som Alliansen har lagt fram, där jag har varit delaktig.
Jag välkomnar det goda samarbetet för att nå fram till de fyra tillkännagivanden som nu läggs till alla de tillkännagivanden som vi har gjort tidigare. Konstitutionsutskottet har ett ansvar här i riksdagen för att hantera förebyggande arbete mot våldsbejakande extremism.
Justitieutskottet har ansvar för det mer polisiära repressiva arbetet och skyddet, men KU har det förebyggande ansvaret. Ibland kommer terrorismen väldigt nära. Veronica Lindholm berättade om hur hon var i närheten när hon skulle sin partikongress. Jag var i samma situation.
Jag var på Mäster Samuelsgatan och hade kvitterat ut en hyrbil för att köra till Kristdemokraternas partikongress, som ägde rum i Karlstad. När jag körde tänkte jag: Ska jag ta av mot Drottninggatan? Nej, jag tar höger och tar mig ut där. Jag är inte så bevandrad i att köra i centrala Stockholm - jag går mer än jag åker bil. Men nu hade jag en hyrbil och skulle till Karlstad.
Jag hade inte kommit långt från Mäster Samuelsgatan, som ligger bara ett knappt kvarter från den plats där terroristen körde in i Åhlénshuset, förrän polisbilar kom som getingsvärmar. De var överallt och körde igenom bilköer och tog sig fram snabbt och effektivt. Jag undrade vad som hade hänt, och som man gör tog jag upp min mobiltelefon när jag stod stilla med bilen.
Jag tittade på internetflödet och såg att det av allt att döma hade varit en terroristattack precis ett knappt kvarter från där jag hade varit. Då kommer det nära, och man känner: Detta måste vi alla stå upp emot.
KU har sitt arbete, och det har i detalj redogjorts för de olika tillkännagivanden som vi har haft om strategier, om avhopparverksamhet, om ensamagerande och om värderingsbaserat arbete. Jag ska inte ytterligare fördjupa mig i detta - det är redan sagt av kollegerna, och jag står bakom det. Internet är oerhört viktigt.
Där rekryteras nya generationer, och vi upptäcker att det är den starkaste basen för att kunna få fler till IS och liknande terroristorganisationer - här, mitt i Sverige. Jag vill lyfta fram en sak som särskilt viktig, och det är att vi samarbetar med det civila samhället.
Detta kan inte vi politiker eller de repressiva krafterna - polis och justitieväsen - hantera ensamma. Vi måste ha med oss det muslimska civila samhället. Vi måste ha med oss alla goda organisationer där ute. Vi måste ha med oss skolan.
Vi har uttalat hur viktigt det är att inte ge stöd till organisationer som stöder extremism eller som inte stöder våra demokratiska värderingar. Det är särskilt glädjande att höra att en av de första som med kraft fördömde terrorattentatet i London nyligen var borgmästaren. Man kan tänka att det tillhör hans arbete, och det gör det möjligen. Men han är själv muslim.
Han gick ut i en artikel i Times där han med kraft fördömde dådet. Dessutom sa han: Vi i det muslimska civilsamhället måste göra mer. En sådan röst har naturligtvis bara civilsamhället - den kan inte vi beordra. Vi kan efterlängta och uppmuntra, men vi kan inte beordra fram den.
Men det är något dyrbart när familjer får stöd, när moskéerna får stöd och när imamerna får stöd i att inte legitimera IS, al-Qaida och liknande organisationer. Borgmästarens fördömanden följdes av 130 imamer, som vägrar att begrava de tre terroristerna.
Man måste vara mer än sekulariserad svensk för att förstå vilket starkt statement det är. Det finns tydliga tidsgränser inom islam för när man ska begravas, och begravningen är väldigt viktig. Dessa 130 religiösa ledare inom islam säger: Vi begraver dem inte. Detta är starkt, efterföljansvärt och värt att uppmuntra.
Här i Sverige, alldeles efter dådet på Drottninggatan i april, gick Sveriges imamråd ut och fördömde attentatet. Detta är värt att uppmuntra och lyfta fram. När vi talar om en statlig avhopparverksamhet ska det inte, menar jag, förstås mot bakgrund av att någon ovanifrån ska tala om för andra och hjärntvätta.
Men man ska ta fasta på att i organiserad nationell form hjälpa dessa människor ur den religiösa villfarelse som majoriteten av islam säger att de är i. Detta är inte mainstream inom islam, utan det är en avart och något som resten av islam tar avstånd ifrån. Detta sker mer eller mindre tydligt, för vi ska inte glömma att det finns en hotbild mot muslimer som alltför tydligt tar avstånd.
Med detta sagt vill jag yrka bifall till utskottets förslag och tacka för arbetet. Vi inser att detta bara är början på ett mycket viktigt arbete, där vi alla måste kroka arm. Inte minst vill jag lyfta fram det civila samhället.