Beatrice Ask (M):
Rikspolisstyrelsen tycker att det är utmärkt om andra kan sköta en del av den här verksamheten, så är det. Det är därför kriminalvården används mellan varven, och där har JO påpekat att rättslig reglering inte riktigt räcker. Transporterna ska skötas, och problemet är att om ingen annan är beredd att ta över har vi att välja mellan att det inte sker en transport och att polisen får göra det, som så mycket annat. Det är detta som är lite besvärligt.
Det är flera myndigheter som är inblandade, och fler måste ta ett ansvar. Det var skälet till att vi hade anledning att be Statskontoret att särskilt följa upp utredningens förslag, för vi tyckte inte att man svarade på alla de frågor som behövde belysas. Jag har precis samma uppfattning som interpellanten.
Vi önskar såklart att polisen mer ska kunna användas till andra verksamheter än handräckning och transportverksamhet och att det i görligaste mån ska planeras på ett bra sätt. Men det är en komplicerad verksamhet. I vissa situationer, till exempel när det handlar som psykiskt störda, finns det ingen annan som har de muskler rent rättsligt som ibland krävs i de sammanhangen än polisen.
Då står och faller det med att polisen ställer upp. Det här kan naturligtvis bli betydligt effektivare; det är därför vi utrett det. Men det är många myndigheter som är inblandade, och vi måste säkerställa att vi får en bra ordning. Det kan naturligtvis finnas ett överutnyttjande. I det här arbetet måste vi ha något slags helikopterperspektiv där vi ser till samhällskostnaden och effektiviteten så att vi använder resurserna så bra som möjligt till olika saker.
När det gäller den rättsliga verksamheten kan jag säga att en del av transportverksamheten har handlat om att transportera människor till förhör av olika slag. När häktet i Östersund lades ned - jag var i riksdagen då - protesterade vi mycket därför att det blev väldigt långa transporter. Interpellanten ger liknande exempel. Det var ett väldigt bekymmer.
Det vi nu försöker göra är att minska transporterna över huvud taget, bland annat genom att utnyttja videokonferens och tekniska lösningar som gör att vi inte behöver frakta så många människor långa sträckor fram och tillbaka. På det sättet kan vi öka effektiviteten.
Från regeringens och min sida finns det ingen som helst anledning att dra ut på det här mer än nödvändigt, men det är en komplicerad materia och väldigt många olika typer av transporter som sköts av flera olika myndigheter. När vi ska göra förändringar och organisera det hela är det många olika inblandade, plus att den faktiska verksamheten måste ha lagstöd.
I och med att det ser ut som det gör är det lätt att man tappar någonting mellan två lösningar. Det är det som gör att det hela blir komplicerat. Självklart är det min bestämda ambition att polisen inte ska ägna sig åt transportverksamhet när man inte behövs och att vi ska se till rättssäkerheten och tryggheten i de här transporterna. Låt oss ta barnen som exempel igen.
Det är självklart att transporterna måste ske på ett sådant sätt att förflyttningen blir medmänsklig och väl fungerande. Ibland har polisen den kompetensen, för vi arbetar ibland med barn i utsatta situationer. Det är inte alltid de som sköter transporterna som har den kompetensen, och det måste vi ha för ögonen. Jag kan försäkra att vi jobbar väldigt intensivt med de här frågorna, men det tar tid.
Det är sällan som någon är beredd att ta på sig nya uppgifter men väldigt många som vill bli av med dem de redan har.