Carl Bildt (M):
Min farhåga när det gäller i första hand en konvention - det gäller kanske i någon utsträckning också för en konferens men framför allt en konvention - är kanske mindre den backlashrisk som nämndes. Den kan finnas, det är ingen tvekan om det. Vi har sett det i olika länder att tas de här frågorna upp leder det ibland till en temporär försämring av situationen.
Jag är mer bekymrad över att det leder till en blockering av det arbete som kan äga rum inom ramen för de existerande instrument vi har och att man därmed hamnar i en situation att det blir mindre backlash men dock en blockering. Varken det ena eller det andra är någonting som är speciellt bra.
Jag vill ha, och anser dessutom att vi har, en svensk regering som står mycket stark i engagemanget för frihet, för demokrati och för rätt för alla människor i alla situationer i alla delar av världen. Det är ett gloriöst uttalande som sedan ska förvandlas till praktisk politik både när det gäller HBT och när det gäller olika typer av både diskriminering och förföljelse.
Då tror jag att för att vi ska vara så starka som möjligt i detta samlade engagemang är det viktigt att vi fullt ut utnyttjar de instrument som finns. De konventioner som vi har är, om de följdes till punkt och pricka, fullt tillräckliga och skulle skapa utrymme för detta. Men de respekteras inte, och instrumenten för att följa upp och bevaka är undermåliga eller i alla fall bristfälligt utnyttjade.
Då ser jag som huvuduppgift att utnyttja dem och förbättra de instrumenten. Det handlar om reformering av FN-systemet, men inte bara det, utan vi har också instrument i Europa. Europarådet och i någon utsträckning också OECD och den europeiska unionen kanske kommer att få en tydligare komponent när det gäller mänskliga fri- och rättigheter. Kan en konferens göra skillnad?
Ja, på ett eller annat sätt gör varje konferens en skillnad, om inte annat så i någon form av budget. Vi har haft en period - Birgitta Ohlsson var inne på det - med FN-konferenser av olika slag. Jag har varit engagerad i en del av dem genom åren. I FN-systemet, om jag håller mig till det, finns det lite av en konferenströtthet för ögonblicket.
Det har varit väldiga anspänningar i alla tänkbara sammanhang huruvida dessa konferenser har fört frågorna framåt. Ja, det är ömsom vin, ömsom vatten. Men vi har sett under den senaste tiden under Kofi Annans period att det har varit mer skepsis att hålla stora konferenser därför att de kanske inte riktigt gett den utdelning som man hade hoppats på. Samma sak verkar gälla här. Men vi får se.
Att lansera en sådan här idé genom FN-systemet är jag inte övertygad om skulle leda framåt. Men Birgitta Ohlsson ställer den konkreta frågan till mig: Ska vi lyssna på förslag som kommer från någon annan? Ja, Brasilien nämndes. Jag vet ingenting om det, men svaret på frågan är i alla fall att det är klart att vi ska lyssna på det och se om det kan vara någonting och se om det finns stöd för det inom FN-systemet.
Det tycker jag är relativt självklart, och det ser jag inte riktigt står i konflikt med det som jag säger i övrigt vad gäller arbetet för att eventuellt åstadkomma en konvention. Det är den framgångsvägen som jag skulle vilja att vi bedrev inom ramen för det mycket starka engagemanget för frihet och demokrati och rätt för alla i alla länder i alla situationer, utnyttjande av de instrument och konventioner som finns. Så ska vi driva även denna fråga.
Finns det sedan stöd eller möjligheter att framför allt inom FN-systemet, det är det som är det avgörande, göra någonting ytterligare ska vi självfallet se på de möjligheterna och lyssna till de initiativ som kan komma.