Tomas Eneroth (S):
Det är alldeles sant som Hans Wallmark säger: Det finns saker vi verkligen kan vara ordentligt överens om. Jag vet att det finns ett gediget intresse för säkerhetsfrågor hos Hans Wallmark och Moderaterna. Där hittar vi ofta en samsyn i att säkra det som är nationens intresse, nämligen att se till att berörda myndigheter har rätt resurser och möjligheter att göra de bästa insatserna för att stärka den svenska säkerheten. Inte minst våra försvarsöverenskommelser visar tecken på detta.
Sedan finns det säkert förbättringspotential när det gäller både myndigheters och Regeringskansliets informationshantering. Eftersom jag har en lång tid i riksdagen bakom mig vill jag påminna om Nuonaffären. Trots att den pågick under väldigt lång tid tror jag inte att vare sig statsministern eller ens finansministern sa sig vara informerad om denna miljardaffär. Granskningen där visade också på uppenbara brister. Det finns fördelar med informationsstrukturer där alla ansvarar för sitt, och det finns även nackdelar.
Jag tror att KU kommer att visa och belysa på ett bra sätt hur informationen såväl i Regeringskansliet som mellan myndigheter har fungerat, och så får vi dra gemensamma slutsatser. Det jag värjer mig emot, och det jag tycker var ett oseriöst agerande, är användandet av verktyget misstroendevotum.
Jag har 23 år i riksdagen bakom mig, och jag har aldrig varit med om att man så lättvindigt har använt parlamentets skarpaste instrument på det sätt som Moderaterna och Sverigedemokraterna nu valde att göra. Normalt vill man ändå se till att en KU-granskning görs eller att myndigheter på annat sätt redovisar underlag, men här tog det inte lång tid. Redan under våren var ju en diskussion om misstroendevotum aktuell i frågan om vilka skatteförslag regeringen skulle lägga fram, och nu blev det ytterligare en diskussion med anledning av detta.
Det imponerar inte på mig i egenskap av erfaren parlamentariker. Jag kan förstå det partipolitiska intresset i att ha en diskussion om regeringens ansvar. Den är jag själv angelägen om, och har varit i de stunder jag befunnit mig i opposition, men man måste vara väldigt aktsam med det som är parlamentets skarpaste vapen om vi ska få förtroende för de institutioner vi brukar vörda i högtidliga tal.
Därför tycker jag att det är viktigt att vi nu efter den turbulens som har varit - efter misstroendeomröstningen om Peter Hultqvist, där han fick stöd för att sitta kvar i regeringen - avvaktar KU:s granskning, ser till att den sker noggrant och drar rätt slutsatser om vad detta innebär för det offentliga Sverige.
Jag tror nämligen inte att detta är frågor som tjänar på att bli offer för hård partipolemik, utan jag tror snarare att detta är frågor där vi behöver samla oss i det som är svenska och gemensamma intressen. Hans Wallmark har nämligen alldeles rätt i en sak, och det är att detta inte är en fråga som bara rör myndigheters informationshantering. Det rör kommuner, och det rör det privata näringslivet.
Det kan inom försvarsindustrin eller hos andra aktörer måhända finnas en kunskap och en medvetenhet om de nya risker som informationssamhället har fört med sig, men jag är inte alldeles säker på att det finns i hela näringslivet. Därför har vi ett gemensamt intresse av att gå systematiskt till väga och granska och analysera de insatser vi kan göra.
Det ska ske med respekt för integritetslagstiftning, naturligtvis, men vi ska ändå säkerställa att vi inte lättvindigt outsourcar viktig information så att icke säkerhetsklassad personal kan ta del av den. Den granskning som justitierådet Thomas Bull gör kommer redan i januari att kunna ge oss viktig information om hur myndigheterna använder kompetens.
Alla myndigheter kan inte alltid ha all kompetens - då får man säkerställa att man använder rådgivning från Säpo, MSB eller andra aktörer för att kunna fatta rätt beslut i Myndighetssverige. Att säkerställa att så sker inom myndigheterna tycker jag är en av regeringens viktigaste uppgifter nu.