KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mattias Karlsson (M):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Riksdagens utredningstjänst har på uppdrag av mig tagit fram en rapport och redovisat Finansinspektionens tillsyn av de noterade tillväxtföretagen. För tillväxtbolag finns i Sverige bland annat en infrastruktur för kapitalförsörjning via de tre marknadsplatserna Nordic SME, Spotlight Stock Market och Nasdaq First North.
Företagen på dessa tre marknadsplatser har cirka 25 000 anställda. Om man därtill lägger indirekta effekter på sysselsättning och tillväxt i form av forskning och inköp av olika kringtjänster blir tillväxtföretagens betydelse ännu större.
Enligt forskning på området är denna infrastruktur för tillväxtfinansiering en viktig anledning till att Sverige har lyckats få fram en stor mängd växande uppskalningsföretag inom flera branscher. Av ett underlag framtaget av Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten, Esma, framgår att Sverige har den största tillväxtmarknaden för små och medelstora företag i Europa.
Det råder alltså inget tvivel om hur viktiga dessa företag är för framtida tillväxt och sysselsättning i vårt land. Det finns all anledning att vara stolt över våra tillväxtföretag och deras bidrag till tillväxt och sysselsättning. Men tyvärr finns det problem, och det handlar om hur den ansvariga myndigheten - Finansinspektionen - agerar.
Enligt Esma står svenska Finansinspektionen för cirka 50 procent av de inrapporterade administrativa sanktioner som utfärdades i medlemsländerna. Det tycker jag tyder på att Finansinspektionen är överdrivet nitisk. Om så är fallet är det allvarligt, för det skulle få en rad mycket negativa konsekvenser.
Det skulle bli svårare att attrahera riskkapital till rimliga kostnader, vilket skulle begränsa potentialen för dessa utvecklingsföretag. Kostnaderna för regelefterlevnad skulle bli större i Sverige än på jämförbara marknader. Det skulle bli svårare att rekrytera styrelseledamöter när ansvaret för den enskilda ledamoten riskerar att bli orimligt stort.
Antalet noterade bolag skulle bli mindre, och redan noterade bolag kanske skulle avnoteras. Statsrådet säger i sitt svar att regelverket är omfattande och att hon kan ha förståelse för att det kan uppfattas som krävande, särskilt för små och medelstora företag.
Men låt mig vara väldigt tydlig: Det är inte lagstiftningen i sig som är problemet, utan det är Finansinspektionens tolkning och tillämpning som försvårar för företagen.
Mattias Karlsson (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Jag tycker att den här diskussionen är oerhört viktig att ha. Man ska nämligen komma ihåg att systemet med en tillsynsmyndighet naturligtvis är i grunden bra. Enligt min bedömning råder det konsensus bland marknadens aktörer om att relevant vägledning och förutsägbarhet är centrala faktorer för att det ska gå att göra rätt, så att förtroendet för marknaden vidmakthålls.
En sådan ordning gynnar samtliga marknadens aktörer, och här har Finansinspektionen naturligtvis en väldigt viktig roll att spela. På grund av Finansinspektionens förhållningssätt går dock utvecklingen i vissa delar i motsatt riktning, det vill säga att man är reaktiv och inriktad på sanktioner.
Enligt den rapport jag tidigare hänvisade till upplever marknaden att Finansinspektionen i alltför stor utsträckning undviker vägledning och dialog och i stället föredrar en roll där aktörerna först får göra fel, vilket är till men för förtroendet för marknaden, så att Finansinspektionen sedan får fokusera på sanktionsuppgiften.
Samtidigt ökar riskerna efter att Finansinspektionen har valt att ändra rådande praxis på flera områden, utan tydlig motivering. I synnerhet drabbar detta mindre tillväxtbolag eftersom Finansinspektionen i sin tillämpning inte tar hänsyn till bolagets storlek. Detta gör att tillväxtbolag drabbas oproportionerligt hårt medan konsekvenserna för större företag inte är lika stora.
Att en sådan nitiskhet inte är nödvändig framkommer tydligt vid en läsning av rapporten. Riksdagens utredningstjänst har i arbetet med sin rapport varit i kontakt med en rad andra länder och konstaterat att man i dessa länder upplever att tillsynen har fungerat bra och att den inte har negativt påverkat tillväxtföretagens tillgång till kapital.
I dag styr enligt min mening Finansinspektionen genom att först låta företagen göra fel och sedan bestraffa dem. Delar statsrådet min uppfattning att det vore både lämpligare och rimligare om Finansinspektionen fokuserade mer på att styra genom vägledning åt och dialog med marknadens olika aktörer?
Mattias Karlsson (M):
Jag vill först och främst tacka för den viktiga diskussion som vi haft. Jag är ganska övertygad om att vi i mångt och mycket har samsyn i fråga om hur viktigt det är att tillväxtföretagen får ett rimligt regelverk att följa.
Som framgår av utredningen som riksdagens utredningstjänst tagit fram sticker Finansinspektionen ut i Europa och väljer att göra särtolkningar som man sällan har legal grund för. Ofta löser dessa heller inte något reellt problem. Jag tycker att detta är anmärkningsvärt, och jag tror att det skulle behöva utredas av regeringen.
Finansinspektionen tycks också vara påtagligt inriktad på sanktioner i stället för att arbeta med vägledning och verkar inte alls jobba proaktivt med dessa frågor. Detta gör det oerhört svårt för marknadens aktörer att veta hur de ska agera. Det är inte en kommunikativ tillsyn.
Frågan som har debatterats nu gäller inte huruvida Finansinspektionen har att tillämpa den lagstiftning som finns, utan den gäller hur Finansinspektionen väljer att tolka och tillämpa lagstiftningen.
Ambitionen för Finansinspektionen måste ju vara att få marknaden att följa lagen men att också agera på ett sätt som gör att Sverige kan utvecklas väl. Så blir det när investerare, bolag och alla andra intressenter har förtroende för systemet och dess tillämpning.
Mattias Karlsson (M):
Min fråga går till finansministern. I Sverige har vi ett ekonomiskt stöd för personer som behöver bilen till exempel på grund av funktionsvariationer. För dessa personer får dagens system med bonus-malus mycket stora negativa ekonomiska konsekvenser. För stora grupper blir möjligheten att investera i en egen bil mycket begränsad.
En barnfamilj som efter den 1 maj behöver en stor minibuss kan få 40 000 kronor i ekonomiskt stöd för att köpa in bilen. Men under de tre år som kommer efter det kommer man att behöva betala upp till 100 000 kronor i extra fordonsskatt.
Vilka åtgärder avser finansministern att vidta för att säkerställa att människor med bilstöd kompenseras för ökade kostnader med anledning av höjd fordonsskatt?
Mattias Karlsson (M):
Natten till måndagen den 24 augusti förra året brann Polarbröds fabrik i Älvsbyns kommun ned till grunden. Det var ett mycket hårt slag för kommunen och Norrbotten. En vecka senare, den 31 augusti, besökte statsministern Älvsbyn och lovade inför ett samlat medieuppbåd att regeringen skulle hjälpa Älvsbyn.
Några månader senare, kvällen före julafton, meddelade regeringen sitt beslut att inte tillåta gruvbrytning i Laver strax utanför Älvsbyn - en gruvbrytning som direkt och indirekt hade kunnat innebära över 3 000 arbetstillfällen. Mot denna bakgrund frågar jag statsministern: Vad har regeringen hittills gjort för att hjälpa Älvsbyn, för det var väl inte bara fagra men tomma löften statsministern gav?
Mattias Karlsson (M):
Jag valde att ta replik eftersom ledamoten i sitt anförande felaktigt påstår att det med den budget som troligtvis vinner bifall i eftermiddag skulle införas en funkisskatt. Det kommer inte över huvud taget att införas någon funkisskatt. Det finns ingen funkisskatt.
Jag vet inte om det handlar om ohederlighet i argumentationen eller om det verkligen är så att ledamoten tror att det på något sätt skulle införas en funkisskatt.
Jag förstår att det handlar lite grann om att vi i Moderaternas, Kristdemokraternas och Sverigedemokraternas budget väljer att göra ett jobbskatteavdrag på 150 kronor i månaden för dem som jobbar, just för att kunna komma till rätta med den långtidsarbetslöshet vi ser har växt fram i Sverige under nuvarande regering.
Man ska dock komma ihåg att ledamoten i sitt anförande även sa att han var glad över att vi i eftermiddag ska rösta igenom stärkt stöd till personer som har sjuk- och aktivitetsersättning. Det finns ju ingenting i det här utgiftsområdet eller i den här budgeten som gör att villkoren på något sätt skulle försämras för dessa personer.
Snarare är det så att de stärks oerhört mycket. Vi har hört i tidigare replikskiften att ekonomin för personer som har sjuk- och aktivitetsersättning stärks med 850 kronor per månad i sänkt skatt. Att vi då gör ett jobbskatteavdrag på 150 kronor för dem som arbetar gör ju inte att villkoren försämras för någon annan, utan det är just för att stärka arbetslinjen.
Mattias Karlsson (M):
Jag tror att det vore oerhört välgörande om vi fick en ny regering som kan ta vara på de möjligheter som Sverige har. Men det är som om ledamoten inte riktigt förstår vad som händer och vilka utmaningar vi ser utanför Riksdagshuset. Jag tror att det vore välgörande om ledamoten tog sig tid att titta runt.
Vi har extremt stora utmaningar som vi försöker att lösa med den budget som vi nu har lagt fram. Bland annat handlar det om ett jobbskatteavdrag som gör att vi kan få fler människor i arbete. Ledamoten flyter över till ett annat utgiftsområde när han gör gällande att en funkisskatt skulle uppstå på grund av att vi gör ett jobbskatteavdrag. Det är ju inte så.
Tycker ledamoten att det finns en skillnad mellan våra två förslag här i dag?
Mattias Karlsson (M):
Tack, ledamoten Vepsä, för möjligheten att diskutera detta! Det är uppenbart att det är den regering som nu har suttit i nästan åtta års tid som är ansvarig för det som vi har sett hända med sjukförsäkringen.
Det är också uppenbart att regeringen successivt har monterat ned det som har varit tanken med sjukförsäkringen, nämligen att se till att de som har en arbetsförmåga ska ha möjlighet att komma tillbaka till arbete. De som inte har en arbetsförmåga ska ha rätt till sjukpenning, men successivt har detta monterats ned i Socialdemokraternas Sverige i dag.
Jag tycker att det finns mycket i det som regeringen har arbetat med bara det sista året som visar hur allvarligt läget är. Jag tycker att det är oerhört viktigt med den rehabiliteringskedja som vi har haft i Sverige nu under ett flertal år.
I övrigt har ledamoten tidigare i anförandet och även nu försökt måla upp en konfliktyta som inte finns i dagens votering inom detta utgiftsområde.
Mattias Karlsson (M):
Jag tror inte att det är ett bra sätt att gå tillbaka till situationen före 2006, då vi gömde undan människor i en förtidspensionering, som förslaget kommer att innebära. Vi ska ta till vara varje människas möjlighet och arbetsförmåga, även i slutet av arbetslivet. Vi vill att människor ska jobba så länge det bara är möjligt om det finns en arbetsförmåga.
Då tror jag att det är oerhört viktigt att även klara av att göra en omställning senare i livet. Därför tror jag inte att detta är en politik som skapar och tar till vara människors möjlighet att bidra även senare i yrkeslivet. Och jag är skarpt skeptisk till detta förslag.
Jag tror att vi kommer att få se en utförsäkring och förtidspensionering som vi inte vill ha.
Mattias Karlsson (M):
Det är lite lustigt att få en fråga om varför man skyller ifrån sig och anklagar andra när ledamoten Gabrielssons hela anförande handlade om att skylla på alla andra.
Ibland kan det naturligtvis vara lite svårt att se till sig själv och se hur man kan anamma en debatt här i riksdagen. Vad gäller garantipension är det inte så att man tvingar någon som har jobbat inom handeln att bli ingenjör.
Det är inte fråga om en sådan omställning. Men man prövas ändå mot hela arbetsmarknaden, och man har naturligtvis möjlighet att se vilka jobb som är möjliga att ta. Det är inte heller så att det är inom samma bransch, utan det är samma arbetsgivare. Det gör det än svårare.
Jag tror inte att vi ska ha ett system där man försöker glömma och gömma människor som kanske har möjlighet att ta ett arbete. Då hamnar vi i samma situation, oavsett om det kallas förtidspensionering eller garantipension, att vi glömmer bort dessa människor och inte låter dem få vara delaktiga i det sammanhang som ett arbete kan vara.
Jag tror att det är jätteviktigt att vi alla har ett socialt sammanhang att vara i. Det mår alla bra av, även om man är 62 år.
Mattias Karlsson (M):
Vi säger också vad vi anser är fel hos andra.
Det upplevde jag att jag gjorde i mitt anförande där jag pekade på de problem som finns i sjukförsäkringen under nuvarande regering, en regering som har suttit i nästan åtta år och som successivt har monterat ned arbetslinjen och nu sett till att vi än mer ska gömma och glömma människor som kanske har en arbetsförmåga och kan komma tillbaka.
Jag tror att det är oerhört viktigt att vi har en möjlighet att nyttja varje individ som kan ta ett arbete.
Därför är det så oerhört synd att ledamoten Gabrielsson alltid pratar bara om att förstärka systemen för att betala ut ersättning till dem som är sjuka i stället för att prata om hur vi ska få dem rehabiliterade så att de kan komma tillbaka till arbetslivet.
Mattias Karlsson (M):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1, som innebär att riksdagen avslår regeringens förslag. I dag debatterar vi ett betänkande som har sin grund i att regeringen lagt fram ett förslag om att ändra reglerna för sjukersättning.
Förslaget innebär ändringar i socialförsäkringsbalken som riskerar att vi återigen får en sjukförsäkring som präglas av passivitet och att alltför många lämnar arbetslivet i förtid.
Det finns stor risk att vi kommer att få se en utveckling där fler personer förtidspensioneras i stället för att genom aktiva rehabiliteringsinsatser stöttas tillbaka till tidigare eller nytt arbete.
Det borde vara självklart att ta till vara den arbetsförmåga som finns hos den sjukskrivne, oavsett om den nått 60 års ålder eller inte. Det som hittills varit vägledande för utformningen av sjukförsäkringen är en aktiv sjukskrivningsprocess som påskyndar återgången till arbete.
Detta förslag kan i stället leda till att vi återigen får en sjukförsäkring som präglas av passivitet. Alla de reformer som genomförs inom pensionssystemet, bland annat att riktåldern för pension kommer att höjas under de kommande åren, har som syfte att vi ska jobba längre. Detta förslag går i en helt annan riktning.
Alla som har en arbetsförmåga kommer att behövas på arbetsmarknaden. Då kan vi inte ha ett sjukförsäkringssystem som leder till att äldre med förmåga att arbeta lämnar arbetsmarknaden i förtid via sjukersättning.
Sjukersättning till äldre i förvärvs-arbetande ålder Regeringen har under lång tid monterat ned rehabiliteringskedjan och även avskaffat den bortre tidsgränsen, vilket har lett till fler sjukskrivna utan aktiva rehabiliteringsinsatser. Dessutom är ålder ingen sjukdom.
Sjukersättning eller förtidspension, som förmånen tidigare benämndes, bör vara en sista utväg när alla andra möjligheter är uttömda. Att välja en lösning som handlar om att gömma och glömma denna grupp sjukskrivna genom förtidspensionering innebär att de förvisas till ett utanförskap.
I förslaget benämns underlättandet i fråga om att få sjukersättning för dem som närmar sig ålderspensionen som en trygghetspension. Låt mig slutligen säga att detta begrepp är sakligt felaktigt eftersom detta inte utgör en ålderspensionsförmån. Det är därför direkt vilseledande att beskriva förmånen som en trygghetspension.
Mattias Karlsson (M):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 2. Det betänkande som vi nu debatterar handlar om att bosättningstid i ett tidigare hemland inte ska få tillgodoräknas som försäkringstid för garantipension.
Nuvarande regelverk för tillgodoräknande av hemlandstid vid beräkning av försäkringstid infördes när de svenska regelverken anpassades till Sveriges medlemskap i EU/EES. Nuvarande regelverk gör att personer som har kommit till Sverige behandlas olika, eftersom reglerna för vilka grupper som omfattas har förändrats över tid.
När undantagsreglerna infördes var den dåvarande folkpensionen grundskyddet för ålderspensionärer. År 2003 infördes äldreförsörjningsstödet, som fungerar som ett grundskydd för personer som inte har full garantipension.
Hemlandstidsregelns konstruktion har medfört att det skapats svårbegripliga skillnader mellan personer, vilket inte är rimligt och kan leda till att regelverkets legitimitet ifrågasätts. Därför är det välkommet att regeln om att kunna tillgodoräkna sig bosättningstid i ett tidigare hemland vid beräkningen av försäkringstid för garantipension och för garantipension till omställningspension tas bort.
Det här förslaget gör regelverket mer enhetligt. Däremot kommer enligt regeringens förslag undantaget endast att tas bort för dem som fyller 65 år efter januari 2023, som flyttat till Sverige och som inte bott tillräckligt länge i landet.
Om förändringen inte gäller alla kommer det även i fortsättningen att vara många som får garantipension eller garantipension till omställningspension beräknat utifrån orättvisa undantagsregler och krångliga regelverk.
Regeringen bör därför utreda möjligheten att samtliga som inte uppfyller kraven för garantipension utan undantagsregeln ska övergå till äldreförsörjningsstödet, vilket även ska gälla dem som redan fått beslut enligt undantagsreglerna.
Mattias Karlsson (M):
Tack, näringsministern, för svaret! Det har nu gått 13 år sedan en ny gruva öppnades i Sverige. Samtidigt ser vi ett ökat behov av mineral både här i Sverige och i vår omvärld. Förutsättningarna för att på ett långsiktigt hållbart sätt bedriva gruvverksamhet i Sverige blir bättre och bättre, men det blir svårare att just få starta verksamheten.
I dagsläget blir Sverige alltmer beroende av viktiga mineral från andra länder. Det är länder där varken respekt för mänskliga fri- och rättigheter är välkänd eller anställningsvillkoren för gruvarbetare är rimliga. Samtidigt utvecklas det svenska näringslivet.
Initiativ som Hybrit, H2 Green Steel och Northvolt visar hur svenskt näringsliv kan ta täten i omställningen till ett hållbart samhälle. Problemet är bara att det inte kommer att finnas tillräckligt med mineral för att Sverige ska kunna möta behoven. Kallak är platsen för en järnmalmsfyndighet i Jokkmokks kommun i mitt hemlän Norrbotten.
Sedan 2010 har företaget Beowulf Mining utfört provborrningar och provbrytningar i området. Beowulf lämnade först in sin ansökan om bearbetningskoncession för Kallakprojektet i april 2013.
Sedan dess har ärendet skickats fram och tillbaka mellan Bergsstaten, Länsstyrelsen Norrbotten, Naturvårdsverket, Riksantikvarieämbetet och regeringen. Frågan ligger sedan 2017 för andra gången på regeringens bord. Riksdagens konstitutionsutskott, KU, har granskat ansökan om bearbetningskoncession för Kallak.
Man kom fram till att det under närmare tre år inte genomfördes några synbara handläggningsåtgärder i det regeringsärendet. Det är en försening som inte är acceptabel, enligt KU.
Mitt under KU:s granskning i november 2020 om huruvida regeringens hantering av gruvärendet varit för långsam valde Näringsdepartementet att skicka ett brev till chefen för Unescos världsarvscentrum i Paris. I detta brev bad departementet om utlåtande och rekommendationer om hur en järnmalmsgruva i Kallak skulle påverka Laponias status som världsarv.
Vid en interpellationsdebatt för drygt ett år sedan, den 18 december 2020, uttryckte dåvarande näringsministern att regeringen kunde gå till beslut i ärendet efter att yttrandet från Unesco inkommit. Den 7 juni förra året erhöll Näringsdepartementet svaret från Unesco.
Det har nu gått drygt ett halvår sedan svaret kom; ännu har regeringen inte fattat något beslut. Näringsministern säger i sitt interpellationssvar att "beredningen av detta ärende kommer att hanteras så snabbt och effektivt som möjligt, samtidigt som rättssäkerheten inte ska eftersättas. Beredning i Regeringskansliet pågår, och jag ser fram emot att återkomma till riksdagen i frågan." Fru talman!
Detta svar gör mig orolig eftersom det är exakt så de två föregångarna på näringsministerposten har uttryckt sig när de har fått samma fråga. Frågan kvarstår alltså: Är det ministerns avsikt att i närtid lämna ett besked gällande Kallak?
Mattias Karlsson (M):
Riksdagen har vid upprepade tillfällen meddelat regeringen att den behöver vidta åtgärder för att processen för olika tillstånd för gruvverksamhet i Sverige ska bli både mer transparent och mer tydlig.
Hittills har regeringen vidtagit en konkret åtgärd för att tillmötesgå riksdagens tillsägelser: tillsättandet av utredningen om prövningsprocesser och regelverk för en hållbar försörjning av innovationskritiska metaller och mineral. Gruv- och mineralbranschen står för stora exportintäkter och sysselsätter många människor i Sverige.
När regeringen inte kan ge något besked kan inte heller investeringarna fullbordas. Arbetstillfällen uteblir, och nyttan för miljön realiseras inte. Dessutom leder långa handläggningstider och osäkra processer till att Sverige blir mindre relevant för utländska investeringar.
Resultatet av det senaste årliga jämförelseindexet för gruvbranschen från kanadensiska Fraser Institute kan närmast beskrivas som en global misstro mot Sverige som gruvnation. Från en placering på tio-i-topplistan så sent som 2016 har Sverige rasat till plats 36 i rankningen. Störtdykningen i rankningen kommer att få stora konsekvenser för framtiden.
Den kapitalintensiva gruv- och mineralbranschen är helt beroende av investeringar på mycket lång sikt. Fallet på rankningen tyder på att det internationella intresset för Sverige faller, och det snabbt. Att Sverige som nation betraktas som attraktiv för gruvinvesteringar är centralt. Därför uppskattar jag näringsministerns svar och den debatt vi har i dag oerhört mycket.
Globala rankningar speglar av sig på marknaden. När det gäller Sverige uttrycker investerarna sedan flera år tillbaka oro över hur lagstiftningen tillämpas här i landet, och här måste en stor skugga falla på regeringen. Gruvnäringen är en framtidsbransch. Befintliga gruvbolag är redo att framtidssatsa och göra de miljardinvesteringar som behövs.
Sveriges rika berggrund ger unika möjligheter att hållbart utvinna de metaller som klimatomställningen så väl behöver. Våra gruvföretag är världsledande. Jag tror därför att många har undrat vad regeringen egentligen har hållit på med. Som jag sa tidigare uppskattar jag dock näringsministerns syn på detta.
Men hur ser planen framöver ut för att återfå investerarnas förtroende för Sverige som gruvnation?
Mattias Karlsson (M):
Det är uppenbart att regeringen med tidigare näringsministrar i spetsen inte har klarat av att leverera i gruvfrågan. Det är något som blev uppenbart när konstitutionsutskottet prickade den tidigare näringsministern för hanteringen av bland annat den ansökan som kommit in för gruvverksamhet i Kallak. Det här är inget annat än en katastrof för ett land med höga klimatambitioner och en världsledande gruvsektor.
Det här är ett land som skulle kunna spela en nyckelroll i det som näringsministern tidigare beskrev om EU:s ambitioner att öka den viktiga självförsörjningsgraden av råmaterial. Utifrån yttrandet från Unesco kan man konstatera att en eventuell gruva i Kallak inte kommer att hota världsarvet.
Men det här visste regeringen redan i oktober 2017 när dåvarande näringsministern Damberg sa följande: "När det gäller världsarvsfrågor har det gjorts en juridisk prövning som slagit fast att det inte krävs några lagändringar." Det har nu gått nästan fem år sedan ärendet om Kallak landade på regeringens bord, men än har ingenting hänt.
Det är detta slags senfärdighet som har gjort att vi har tappat så mycket i anseende som gruvnation. Jag har stora förhoppningar om att näringsministern klarar av att leverera det som han har sagt ska levereras.
Men bara för att det inte ska bli som vid tidigare svar och att det bara blir ord här i kammaren vill jag ändå slutligen fråga: På vilket sätt kommer näringsministern att arbeta annorlunda med dessa frågor än sina företrädare?