Tina Acketoft (L):
Christer Skoog ställde sig frågan om vi befinner oss i olika verkligheter. Det är fullständigt uppenbart att vi gör det, Christer Skoog! Nu har Christer lämnat salen, men jag vill få detta fört till protokollet. Arbetslösheten fortsätter att ligga på enorma nivåer trots en högkonjunktur. Ändå fortsätter regeringen med sina samarbetspartier i samma gamla ullstrumpor.
Det är märkligt hur man kan stå upp och med stolthet och emfas säga att arbetet går vidare precis som det alltid har gjort när man ser att resultaten går nedåt. Vi måste hitta nya vägar. Det kan väl inte vara så märkligt att erkänna det?
Vi måste hitta nya vägar för att se till att få mer folk i arbete och för hur vi ska matcha dem som är arbetssökande med de nya arbetena. Jag brukar säga att oavsett vad vi har för politisk åskådning eller livsåskådning generellt är det ingen människa som ger sig in i politiken för att han eller hon vill ställa till med jäkelskap för någon annan. Vi är alla här därför att vi vill uträtta något gott.
Men när det gäller Socialdemokraterna och vänstersidans inställning till bemanningsföretag så måste jag säga att jag ibland på min kammare ifrågasätter om vi faktiskt har det goda för ögonen. Vi ser ju att bemanningsföretagen gör ett bättre jobb med att förmedla människor till arbete i just de grupper som har det svårast att ta sig in på arbetsmarknaden.
Vi talar om utlandsfödda, om människor som har ett annat namn och som ser annorlunda ut. Vi bär alla gubevars med oss diskrimineringsfunktionen, och arbetsgivare gör det definitivt. Vi är inte riskbenägna. Den andra gruppen människor som har svårt att ta sig in på arbetsmarknaden är ungdomar. Vi har en ungdomsarbetslöshet som gör att man blir ledsen varenda morgon som man slår upp tidningen.
Bemanningsföretagen hjälper till här också - bättre än vad Ams gör. Bemanningsföretagen är duktiga på att förmedla arbete för akademiker. Regeringen vill att vi alla ska bli akademiker. Och vad utbildas de här akademikerna till? Ingenting. De har inget jobb att komma ut till. Bemanningsföretagen har ett bättre resultat. Den tredje gruppen, som inte på något sätt är en homogen grupp, är kvinnor.
Där är det igen så att bemanningsföretagen hjälper till att förmedla kvinnor mellan jobben. Jag säger inte att bemanningsföretagen är en lösning, men de är ett komplement till det andra. Varför måste man återigen ha en modell från regeringens håll? Det ska tydligen vara en modell som passar alla, det vill säga att den passar ingen. Varför kan man inte se och erkänna att bemanningsföretagen har ett existensberättigande?
Därför måste de också ha samma regler som andra bemanningsföretag, det vill säga Ams. Det är just detta som vi hänger upp vår reservation på, som jag för övrigt yrkar bifall till. Det är den gemensamma alliansreservationen. Den vilar på några olika saker. Det är den likvärdiga konkurrenssituationen. Det är självklart att bemanningsföretagen inte ska behandlas med den misstänksamhet som fortfarande finns.
Precis som tidigare talare sade var det så sent som 1992 - tror jag - som man över huvud taget erkände att de fick lov att existera på svensk arbetsmarknad. I dag har de inte samma konkurrenssituation som till exempel Lernia. Vi säger också att karensregeln i dag gör att man stänger människor ute som har en anställning och som säger upp sig från den. De får helt plötsligt inte lov att via bemanningsföretag sysselsätta sig inom samma sektor. Vad är det för märkligt sätt att se på det hela?
Är det bättre att de är arbetslösa? Den tredje grunden som vår reservation vilar på är ett problematiskt område; där kan vi vara helt överens. Det handlar om rätten till arbetslöshetsförsäkringen. Merparten av de anställda i bemanningsföretagen i dag omfattas av kollektivavtalen, vilket innebär att de har precis samma rättigheter som de som är anställda i något annat företag med ett enda undantag.
Det är just arbetslöshetsförsäkringen. Det är svårt att hitta ett system som är rättvist. Därför säger vi från alliansens sida att det är nödvändigt med en översyn när det gäller arbetslöshetsförsäkringen för bemanningsföretagen. Det finns en fråga som ofta kommer upp när man pratar med bemanningsföretag. Man kan misstänkliggöra företagen på det här sättet, för frågan kommer från socialdemokratiskt håll. Det är auktorisationsfrågan.
Som de upplysta människor vi är, vi som sitter i arbetsmarknadsutskottet, vet vi att 80 % av omsättningen inom bemanningsföretagen i dag kommer från auktoriserade företag. Men till antalet är det fortfarande färre som är auktoriserade än som inte är det. Vi vet också att bemanningsföretagen har poängterat detta och att de arbetar fokuserat och stenhårt på att få fler att bli det.
De inser att den enda chans som de har till regler som är likvärdiga med andras är att se till att leva upp till de krav som vi har på rättvisa. Precis som min kollega från Moderaterna sade tidigare så är det konkurrenssituationen som får oss alla att skärpa oss och som bidrar till att fler arbetar och fler förmedlade arbeten.
Det blir en hjälp för alla de grupper som i dag så effektivt av arbetarpartiet låses ute från arbetsmarknaden. Stolt men inte nöjd, eller hur var det? Nöjd men inte stolt, var det kanske. Jag minns inte hur det lät från Socialdemokraterna. Christer Skoog frågar om vi lever i samma verklighet. Jag hävdar bestämt att vi inte gör det. Alliansen vill ha en förändring. Vi vill släppa in folk på arbetsmarknaden.
Vi vill inte låsa dem ute. Bemanningsföretagen är ett litet steg på vägen, en liten hjälp. Låt oss som politiker hjälpa dem.