Lars Ohly (V):
Vi kommer med stor sannolikhet att få anledning att återkomma till de flesta av de här frågorna. Jag hoppas i alla fall att kulturministern och Kulturdepartementet är på väg att leverera en proposition. Den kommer dock inte att innehålla någonting om ny finansiering; det vet vi om. Därför finns det väl anledning att hålla den frågan levande. Ändå är inte det här ett betänkande som bara ska läggas till handlingarna, utan det handlar om motioner som riksdagsledamöter har skrivit och som vi har att behandla.
Det som är genomgående i betänkandet och i utskottets diskussioner är en oerhörd uppslutning kring oberoendet för public service och en lovsång av public services betydelse, och det är naturligtvis bra. Sådana lovsånger kan jag gärna instämma i, och jag hör gärna andra sjunga dem också. Samtidigt finns det hot mot detta oberoende.
Det finns idéer om att man ska inskränka public service, och det har redan till viss del skett. Det låtsas man ju inte om när man sjunger de här lovsångerna. I det här betänkandet behandlas en moderatmotion, 2012/13:Kr269.
Den har som yrkande att public service-uppdraget ska renodlas, som det står, och fokusera på samhällsinformation såsom nyheter, faktaprogram, samhällsdebatt och vetenskap. Det är ju inte alls det public service som finns. Det är ett mycket smalare uppdrag som i princip kommer att innebära att den public service som vi känner kommer att dö.
Nu avslår utskottet, tack och lov, motionen. Men kom inte och påstå att det inte finns idéer om att inskränka public service! Och de finns tyvärr inte bara hos Moderaterna, är jag rädd. Public services uppdrag utgår ända sedan BBC startade en gång i tiden från tre olika grundpelare, att informera, underhålla och utbilda.
Det är public service: informera, underhålla och utbilda. Och det tycker jag att vi ska hålla fast vid. Därför är jag så oroad över alla inskränkningar av public service som diskuteras, och kanske allra mest oroad över den inskränkning som har genomförts, nämligen den så kallade förhandsprövningen.
När den genomfördes var det inget parti i riksdagen som var tillräckligt vaket för att föreslå avslag. Men i efterhand anmäldes det till konstitutionsutskottet, som kom fram till att det finns anledning att ifrågasätta om förhandsprövningen är förenlig med de regler som bör gälla för public service.
Mot detta reserverade sig de fyra regeringspartierna, därför att de tycker att det är så viktigt att regeringen genom Myndigheten för radio och tv får möjligheter att förhandspröva och överpröva idéer om nya tjänster eller större förändringar i public service-företagens verksamhet som public service-företagen själva kan komma att föreslå. Och varför gör man det? Jo, därför att man tycker att det är viktigt att slå vakt om de kommersiella företagen. Det är vad det handlar om.
Public service ska inte i lika stor utsträckning få konkurrera. Det är att inskränka public service, säg ingenting annat! Det är också att inskränka oberoendet hos public service. Det är naturligtvis inte rimligt att man vidtar en sådan åtgärd samtidigt som man sjunger dessa fantastiska lovsånger till public services oberoende. Det stämmer inte riktigt överens.
Därför vill jag, herr talman, yrka bifall till reservation 2 i betänkandet. Jag tycker att det är viktigt att visa att den typ av förhandsprövning som leder till ett minskat oberoende inte är acceptabel om man menar allvar med public service-företagens framtida oberoende. Sedan vill jag instämma i det som Gunilla Carlsson i Hisings Backa sade.
Hon talade om vikten av att vi i den här typen av frågor har diskussioner som kan leda till blocköverskridande överenskommelser. Public service-företagens verksamhet ska vara långsiktig, och deras möjligheter att planera för verksamheten och för uppdraget ska vara långsiktiga.
Då är det, precis som Gunilla Carlsson sade, märkligt att man när man tillsätter en utredning eller en kommitté som ska ta fram förslag om public service gör det genom att lämna politiken och i stället utse andra typer av utredare. Det gör att förankringen blir mycket sämre. Det gör också att möjligheten att hitta lösningar som skulle kunna vara blocköverskridande försvinner.
I september kom Public service-kommittén med sitt förslag. Dessförinnan var faktiskt Gustaf Hoffstedt, som ska upp här senare i debatten, ute i medierna och sade att det nu fanns en bred majoritet - vad jag förstår innefattade han alla utom Vänsterpartiet i det - som skulle stå för en ny sorts finansiering. Det var så det framstod i Kulturnyheterna och i tv och i radio.
Det var väl inte riktigt sant, Gustaf Hoffstedt? Och anledningen till att det inte var sant var bland annat att det inte hade skett några ordentliga diskussioner mellan partierna. Och de diskussionerna kvarstår fortfarande, menar jag.
Jag skulle gärna se en kulturminister som har modet att ta initiativ till samtal mellan alla riksdagens partier för att diskutera hur vi långsiktigt ska kunna garantera det som utskottet framhäver som så viktigt, nämligen oberoendet i public service.
Men jag ser gärna också en långsiktig finansiering som innebär att public service inte behöver inskränka sin verksamhet och att public service inte behöver minska sitt utbud utan att public service får tillräckligt med resurser för att även fortsättningsvis vara en stark aktör. På den svenska mediemarknaden är public service en stor aktör.
Ungefär 7 miljarder kronor har man till sitt förfogande varje år - detta på en marknad som totalt sett omsluter 140 miljarder kronor. Den är alltså inte så stor. Det är en stor aktör bland många andra aktörer, men på marknaden är det inte någon dominant. Det är inte så att majoriteten av medieutbudet produceras av public service.
Det är viktigt att det fortsätter att vara en stark och stor aktör, just för att väga upp det kommersiella utbud som finns i de övriga 133 miljarderna. Ja, det är möjligt att vi kommer att återkomma till finansieringen, men det vet vi inte. Än så länge ligger nuvarande finansieringssystem fast.
I vår reservation nr 3, som vi har gemensamt med Socialdemokraterna och Miljöpartiet, som jag också yrkar bifall till, är det egentligen inte frågan om hur public service ska finansieras som vi tar upp, utan vi säger det som borde vara självklart utifrån det utskottet självt säger. En ny finansieringsform måste stärka oberoendet.
Vi går inte med på att införa nya finansieringsformer utan att vi tydligt har utrett att de inte på minsta sätt inskränker public service-företagens oberoende. Nu kan jag förstå att man säger från majoritetens sida att man vill vänta med det.
Men problemet är att det här borde vara en gemensam utgångspunkt om ni menar allvar, och jag är rädd att orden och lovsångerna inte alltid har täckning bakåt.