Carl Bildt (M):
Annelie Enochson har ställt ett antal frågor till mig rörande handläggningen av ärenden med bortförda barn. De två första frågorna gäller den motion som hon tidigare lämnat i frågan och det tillkännagivande som riksdagen gav med anledning av motionen .
Annelie Enochson undrar dels på vilket sätt jag har eller kommer att verka för att regeringen fullföljer riksdagens tillkännagivande om att handläggningen av ärenden med bortförda barn ska förbättras och effektiviseras, dels vilka åtgärder jag avser att vidta för att regeringen ska rapportera till riksdagen om dessa åtgärder. Inledningsvis vill jag nämna att regeringen har i sin årliga redogörelse för behandlingen av riksdagens skrivelser till regeringen, senast i skr. 2008/09:75 , redovisat för riksdagen vilka åtgärder som vidtagits med anledning av de olika tillkännagivandena.
Mycket har gjorts för att effektivisera och förbättra arbetet med bortförda barn. Den grupp inom Utrikesdepartementet som tills vidare arbetar med ärendena har förstärkts. I gruppen ingår i dag fem personer, varav fyra jurister. Ställt mot antalet ärenden, ca 100 årligen, är bemanningen således relativt god. I den här typen av ärenden är dock handläggningen beroende av fler aktörer än svenska Utrikesdepartementet.
Det handlar till exempel om det bortförda barnets föräldrar, ombud, domstolar samt myndigheter i andra länder. Samtliga dessa aktörer har avgörande betydelse för hur effektiv handläggningen kan bli. För att uppnå ett gott resultat handlar det mycket om samarbetet mellan de olika aktörerna. I syfte att förbättra samarbetet har Utrikesdepartementet regelbundna möten med såväl svenska som utländska myndigheter.
Departementet har även hållit utbildningar för domstols- och ambassadpersonal. Vidare publicerade departementet så sent som i mars en informationsbroschyr med konkreta tips för, i första hand, föräldrar vars barn har förts bort. Information, lagstiftning, ansökningshandlingar med mera finns även tillgängliga på Utrikesdepartementets hemsida . Arbetet med bortförda barn utvecklas kontinuerligt.
Civilutskottet har under våren slutfört det uppföljningsprojekt som påbörjades under förra året. Inför den återrapportering som regeringen ska lämna till riksdagen med anledning av riksdagens tillkännagivande har Utrikesdepartementet avvaktat utskottets slutsatser, och dessa övervägs nu i departementet. En återrapportering till riksdagen om de åtgärder som vidtagits för att förbättra arbetet med bortförda barn kommer att lämnas till riksdagen under innevarande år.
I sin tredje fråga undrar Annelie Enochson om jag anser att bortförda barn får den hjälp som krävs enligt artikel 11 i FN:s barnkonvention. Enligt artikel 11, första stycket, ska varje land "vidta åtgärder för att bekämpa olovligt bortförande och kvarhållande av barn i utlandet". Sverige gör detta genom att vi ratificerat och tillämpar 1980 års Haagkonvention om bortförda barn.
Vidare ska länderna, enligt andra stycket, "främja ingåendet av bilaterala eller multilaterala överenskommelser eller anslutning till befintliga överenskommelser". Sverige har ingått bilaterala överenskommelser med tre länder som inte tillträtt Haagkonventionen. Fråga fyra gäller huruvida jag anser att föräldrar vilkas barn blivit bortförda får det stöd som anges i Bryssel II-förordningen respektive Haagkonventionen.
Jag tror inte att det finns något stöd som kan sägas vara tillräckligt för en förälder som befinner sig i en situation där hans eller hennes barn har blivit olovligen bortfört och det inte finns någon snabb eller uppenbar lösning. Bryssel II-förordningen och Haagkonventionen anger dock hur centralmyndigheten i aktuellt land - i Sverige Utrikesdepartementet - ska agera i den här typen av ärenden.
Gentemot föräldrarna gäller det till exempel att informera dem om processen, underlätta överenskommelser och bistå med att få kontakt med advokat. Även dessa åtaganden uppfyller Sverige. På den här punkten är det dock viktigt att klargöra Utrikesdepartementets roll i barnbortförandeärenden. Jag är rädd att Annelie Enochson blandar ihop Utrikesdepartementets roll med ombudens. Utrikesdepartementet är inte ombud för någon av föräldrarna. Departementets roll är snarast administrativ och förmedlande.
I sin femte fråga undrar Annelie Enochson vad jag avser att göra för att effektivisera handläggningen i ärenden där barn förts bort till länder som inte är anslutna till Haagkonventionen. Precis som vi i Sverige förväntar oss att personer här, oavsett nationalitet, ska följa svenska lagar och regler förväntas vi följa lagar och regler i andra länder när vi är där.
Ett bortförande som är olovligt utifrån Sveriges sätt att se på det är inte nödvändigtvis det enligt det andra landet. Oavsett detta är Utrikesdepartementets möjligheter att agera i ärenden där ett barn förts till ett icke-konventionsland mycket begränsade. Möjligheten att finna en lösning är, än mer än i konventionsärenden, beroende av den kvarlämnade förälderns uppgifter och engagemang, den bortförande förälderns och/eller det andra landets myndigheters samarbetsvilja.
Om den bortförande föräldern inte frivilligt återför barnet återstår i slutändan endast för den sökande föräldern att inleda en nationell process i domstol i det andra landet. I en sådan situation kan Utrikesdepartementet, via vår ambassad, hjälpa föräldern med att hitta ett platsombud. Därefter är det dock ombudet som driver processen, inte Utrikesdepartementet. Slutligen frågar Annelie Enochson om jag avser att ta några initiativ för att drabbade föräldrar ska få hjälp med översättning av dokument.
Utrikesdepartementets uppgift, som centralmyndighet för ärenden om bortförda barn, är i första hand att ha kontakt med andra länders centralmyndigheter och fungera som en förmedlande länk mellan föräldrarna och deras ombud. Departementet är neutralt och företräder varken föräldern i Sverige eller föräldern i det andra landet. Det är inte heller departementets uppgift att översätta handlingar på någon av föräldrarnas vägnar. Jag planerar således inga nya initiativ i det avseendet.
I detta sammanhang vill jag dock nämna att i de fall där den sökande föräldern beviljas rättshjälp täcker denna ofta även översättningskostnader.