KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Det är väldigt goda nyheter att Sveriges utsläpp minskade med 9 procent, även om vi vet att det är en pandemieffekt. Pandemin ger oss möjligheter, absolut. Jag har faktiskt skrivit en bok som har kommit ut i år och som heter Pandemin som möjlighet . Jag önskar att jag hade haft med mig den här, för jag hade hemskt gärna velat ge den till klimatministern som julklapp. Den kanske kan bli en försenad julklapp vid ett senare tillfälle. Det finns hemskt mycket att lära av pandemin.
Vi måste slå vakt om de beteendeförändringar och positiva saker som nu har uppstått, samt naturligtvis hantera de dåliga. Det är mycket positivt som händer. Jag är helt med på visionen om att ha världens bästa välfärdsland, skapa nya gröna jobb och samtidigt ställa om hela vårt land så att vi når våra klimatmål.
Det sker otroligt mycket intressant i svensk industri och på andra områden. Här pratar vi dock om klimatförhandlingarna. De kommande klimatförhandlingarna, COP 27, blir i Egypten, och då förväntas alla länder komma dit med nya, förbättrade klimatbidrag. Jag har frågat om Sverige kommer att komma med ett kompletterande klimatbidrag som går utöver EU:s. Jag tolkar klimatministern som att Sverige inte kommer att göra det, och det beklagar jag.
Det borde vi göra om vi vill vara verkliga föregångare i klimatfrågan. Jag ställde också tidigare denna fråga till klimatministern: Anser inte klimatministern att vi får komplettera EU:s gemensamma klimatbidrag om vi vill? Jag fick inget svar, men mitt svar är i alla fall att vi absolut kan göra det.
Jag ställde också frågan på vilket sätt klimatministern vill verka för att EU:s klimatbidrag revideras och blir bättre till kommande klimattoppmöten. Kommer klimatministern att verka för det? Jag hoppas det.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka landsbygdsministern för svaret på min interpellation. I Sverige ses åtminstone från det politiska etablissemanget ofta skogen som en basnäring. Det är den också.
Men att skogen är en basnäring skulle vara synonymt med att vi ska hugga ned så mycket skog som möjligt och konvertera träden till timmer, biomassa, papper eller annat är en lite förenklad bild av den otroligt viktiga resurs som skogen är. Skogen har så många andra sidor.
Nu har det kommit ett antal intressanta rapporter som pekar just på vikten av att låta skogen stå kvar och växa av klimatskäl. Träden binder helt enkelt kol i både sina grenar och det som växer men även i rotsystemet och det komplexa ekosystem som träd och en skog är.
Där finns det mycket kol och andra växthusgaser bundna. Om man hugger ned skogen och förvandlar skogen till ett kalhygge frigörs det enorma mängder av växthusgaser. De nya rönen är väldigt intressanta och viktiga för oss att ta del av. Varje träd binder under sin livstid kanske fem sex ton.
Den svenska skogen binder sammanlagt ungefär 50 miljoner ton koldioxid varje år. Det är ungefär lika mycket som landet Sverige totalt släpper ut. Det är en fantastisk kolsänka, och det görs ett fantastiskt arbete i det tysta bland alla våra träd och allt annat som växer.
I Konjunkturinstitutets årsrapport, som jag refererar till i min interpellation, tar KI upp just skogens roll som en kolsänka och det viktiga värde som skogen kan ha. Det handlar om vikten av att vi kanske kan hitta stödsystem för att hjälpa skogsägare att låta skogen stå.
Konjunkturinstitutet föreslår till exempel ekonomiska subventioner till skogsägare för att de ska låta skogen stå i stället för att hugga ned den. FN:s klimatpanel IPCC och FN:s panel för biologisk mångfald är inne på liknande resonemang och har uppmanat sina medlemsstater att göra liknande saker.
När jag lyssnar på ministerns svar till mig är det flera saker som jag tycker är bra. Regeringen vill skydda mer skog och så vidare, och vi ska ha en hållbar skogsskötsel. Jag skulle vilja att ministern var lite mer konkret gällande det som har föreslagits i olika sammanhang.
Det gäller till exempel att hitta nya ekonomiska styrmedel för att hjälpa skogsägarna att låta skogen stå i stället för att hugga ned den. Skulle det kunna vara någonting som ministern skulle kunna överväga? Det är också så att skogsbruket i sig är väldigt viktigt. I Sverige har vi ett skogsbruk som är ensidigt inriktat på trakthyggesbruk, det vill säga att vi förvandlar skogen till ett kalhygge. Vi hugger ned i princip alla träd, och sedan planerar man nya.
Borde det inte vara en bra idé att hitta andra former av skogsbruk? Det vill jag fråga ministern. Det kan till exempel vara hyggesfritt skogsbruk - att man inte hugger ned alla träd. Även där kanske vi behöver gå in politiskt och med ekonomiskt stöd för att understödja sådana bruksmetoder.
Jens Holm (V):
Jag skulle vilja börja med att kommentera skyddet av fjällnära skog, som ministern nämnde i sitt första svar. Det handlar om ungefär 560 000 hektar produktiv skogsmark som nu är skyddad. 560 000 hektar skog - hur mycket är det?
2021 avverkades ungefär 285 000 hektar skog i Sverige, alltså omkring hälften av hur mycket som vi har skyddat kring fjällen. På två års tid har vi huggit ned lika mycket som det totala skyddet vi har av den fjällnära skogen. Jag tycker att det är intressant att känna till proportionerna lite grann.
År 2021 blev det troligen ett rekord i kubikmeter räknat på hur mycket skog som avverkades i Sverige: 96 miljoner kubikmeter! Det är extremt mycket skog som avverkas i Sverige. Jag skulle vilja fråga ministern om hon tycker att det är rimligt mycket. Är det detta som är ett hållbart skogsbruk?
Jag tycker att vi i dag har en syn på skogen som är väldigt ensidigt fokuserad på att skogen ska huggas ned. I mer än nio fall av tio är det konventionellt trakthyggesbruk som gäller, det vill säga att man totalavverkar hela skogen. Det är förstås till stort förfång för den biologiska mångfalden och även för jägaren och bärplockaren, som ministern nämnde här.
Nästa gång de kommer till skogen står den helt enkelt inte kvar, för allting har huggits ned. Jag skulle vilja fråga ministern: Vilka konkreta stöd för ett alternativt skogsbruk föreslår egentligen regeringen?
Finns det några konkreta förslag på hur vi aktivt kan få skogsägare att gå över till exempelvis ett hyggesfritt skogsbruk, där man inte kalavverkar allting? Jag undrar också, fru talman, över de skydd som Anna-Caren Sätherberg pratar om. Det skulle vara intressant att veta vad det är för nya skyddsformer som regeringen egentligen tänker på.
Om vi tar det frivilliga skyddet ser vi att det inte är omgärdat av samma skydd som ett formellt skydd. Ett frivilligt skydd kan bytas mot ett annat eller upphävas nästa år och så vidare. Det är ingen långsiktighet i det. Jag skulle helt enkelt vilja veta om ministern har förslag på nya skyddsformer som är långsiktiga och hållbara.
Sedan har vi lite av elefanten i rummet, och det är vårt eget gemensamma skogsbolag: Sveaskog, som är en väldigt stor skogsägare i Sverige. Vi kan inte säga att de bedriver ett särskilt hållbart skogsbruk, åtminstone inte enligt mitt förmenande. Merparten av Sveaskogs skogsbruk bedrivs med trakthygge som norm.
Här skulle ministern kunna gå in med nya ägardirekt till Sveaskog och kräva att de ska bedriva mer av hyggesfritt och mer av moderna skonsamma skötselmetoder. Är ministern beredd att ge sådana ägardirektiv till Sveaskog?
Jens Holm (V):
Ministern svarade inte på min fråga om Sveaskog, så nu får ministern ta och göra det. Det gällde nya ägardirektiv till Sveaskog om alternativa bruksmetoder och att överlag styra Sveaskog mot ett mer hållbart skogsbruk. Det är Sveriges största skogsägare vi pratar om, så det är inte oviktigt hur vi styr Sveaskog. Sedan, fru talman, blir jag lite orolig då Anna-Caren Sätherberg pratar om att vi har så stor tillväxt i den svenska skogen.
Det är visserligen helt sant, men utifrån ett perspektiv av biologisk mångfald är det lite irrelevant om det vi har är långa rader med monokulturer av träplantager. Vi vill ju ha levande skogar med stor biologisk mångfald, och vi vill också ha blandade skogar så att det inte bara är långa rader med gran eller tall. Vi vill ha mer av lövskog. Då är vi återigen tillbaka vid skogsbruksmetoderna.
Det konventionella trakthyggesbruket går ut på att man tar ned hela skogen och ersätter den med plantage. Om vi kan ha ett annat, hyggesfritt skogsbruk kan vi ha mycket större variation, vilket är bra för den biologiska mångfalden. Vi låter också mer kol och växthusgaser bindas i skogen om vi låter mer träd stå kvar.
Politiken för Sveaskog tycker jag att det är viktigt att ministern svarar på. Det är bra att ministern säger att staten ska gå före, men det finns väldigt mycket kvar att göra här. Jag skulle också vilja ha ett tydligare svar på vilka nya bruksmetoder som regeringen är beredd att understödja.
Är regeringen till exempel beredd att reglera för eller gå in med ekonomiska stöd till hyggesfritt skogsbruk för alla skogsägare?
Jens Holm (V):
Att marknaden inte alltid lyckas tror jag var kvällens understatement! Det händer tyvärr rätt ofta att vi ser resultatet av marknadsmisslyckanden. Det här är inte bara ett marknadsmisslyckande utan någon form av hybrid som är lite svår att få grepp om. Klart är i alla fall att regeringen har gått in med flera miljarder kronor i det här systemet.
Man har finansierat uppbyggandet av 65 000 publika laddplatser, och då tycker jag att det är fullt rimligt att man ställer någon form av motkrav. Jag tror kanske inte heller att det är så lämpligt att vi stiftar en lag, som ministern var inne på och som han inte ville göra. Det kan vara en lite väl rigid lösning, och dessutom tar det lång tid.
Regeringen måste ändå kunna ställa någon form av motkrav på de pengar som man betalar ut, och då tycker jag att just användbarhet och transparens är oerhört viktigt. Det ska vara lätt att använda de här systemen, och det ska inte vara någon prisdifferens på hundratals procent. Ministern räknade upp ett antal kriterier för hur det här publika laddsystemet ska fungera, och det tycker jag lät bra.
Min konkreta fråga är: Tänker ministern ta in de här kriterierna i bidragssystemet? Tänker man ändra i Klimatklivet, som är den största källan till utbetalningar för laddstolpar? Tänker man ställa motkrav vid utbetalningar för finansiering av laddinfrastruktur? Jag undrar också när nästa branschmöte kommer att äga rum. Vad kommer ministern att säga till branschen?
Vilka rapporter kommer han att inhämta så att vi kan få veta hur det går med att få ett enkelt och enhetligt betalsystem för de publika laddstationerna? Det behövs nu. Det kan inte vänta på någon EU-reglering som träder i kraft om fem år. Det är för lång tid.
Jens Holm (V):
Jag tycker att det är en väldigt viktig fråga som Jessika Roswall lyfter upp. Uppsala-Stockholm är ju en av landets mest trafikerade sträckor.
Jag tror att det var många av oss som blev förvånade när vi fick förslaget till ny infrastrukturplan från Trafikverket förra året och såg att den här sträckan är kraftigt underfinansierad. Inte ens en femtedel av de pengar som behövs finns anslagna i förslaget till infrastrukturplan.
Nu är det ju så som infrastrukturministern säger att det ligger i regeringens händer att fastslå den här planen. Jag hoppas verkligen att regeringen gör ett omtag utifrån den infrastrukturplan som Trafikverket har lagt fram, för Trafikverket har lagt fram en plan där man väljer att prioritera till exempel stora motorvägar.
En sådan motorväg är Tvärförbindelse Södertörn här i Stockholm, som kommer att kosta ungefär 14 miljarder kronor. Den avvisas av Naturvårdsverket därför att den strider mot våra klimatmål och dessutom dränerar infrastrukturplanen på viktiga resurser som skulle kunna gå till att färdigställa ett fyrspår, två spår till, mellan Stockholm och Uppsala.
Det är många andra väldigt viktiga järnvägsprojekt som har blivit nedprioriterade i den här planen. Fyrspåret till Uppsala ska sedan knytas an till nya Ostkustbanan, alltså ett föreslaget dubbelspår från Gävle upp till Härnösand. Den banan har också fått neddragen finansiering i Trafikverkets förslag.
Inte ens de stora satsningarna på infrastruktur och järnväg i norra Sverige får tillräckligt med pengar i det här förslaget. Möjligheten finns som sagt för regeringen och infrastrukturministern att ändra på detta. Det är ju regeringen som ska lägga fram det slutgiltiga förslaget till infrastrukturplan. Det ska komma i juni.
Om detaljerna i ett sådant förslag brukar regeringen vara ganska förtegen. Men jag såg ett positivt uttalande från infrastrukturministern om Sydostlänken, den föreslagna järnvägen på två mil mellan Älmhult och Olofström.
Trafikverket prioriterar dessvärre inte den i sitt planförslag och lägger inte några pengar på den.
Men infrastrukturministern har i både Sveriges Radio och lokaltidningen Sydöstran varit mycket tydlig och sagt att Sydostlänken ska färdigställas inom planen och att infrastrukturministern tänker lyfta in den i infrastrukturplanen igen. Det är bra med ett tydligt ledarskap i fråga om en sådan viktig järnvägsförbindelse.
Men om infrastrukturministern kan vara så tydlig vad gäller Sydostlänken frågar jag mig varför infrastrukturministern inte kan vara lika tydlig vad gäller fyrspåret mellan Uppsala och Stockholm.
Jens Holm (V):
Som jag sa i mitt tidigare anförande var det bra att infrastrukturministern var tydlig vad gäller Sydostlänken i Blekinge. Där kunde ministern i december vara tydlig och säga att den ska färdigställas inom den tidsplan som finns sedan tidigare. Det är inte Trafikverkets förslag, så därför kan man säga att ministern har knäppt Trafikverket på näsan.
Han har utlovat att lagt kort ligger och sagt att tidigare finansiering och tidsplan gäller. Vi har samma problem med fyrspåret mellan Uppsala och Stockholm. Regionen och kommunerna Uppsala och Knivsta har skakat hand med staten. Man har åtagit sig att bygga tiotusentals nya bostäder - och så får man ett sådant här förslag från Trafikverket!
Det slår totalt undan fötterna för detta samarbete. Eftersom jag inte fick något svar vill jag ställa min fråga återigen. Kan ministern visa samma ledarskap som han gjorde gällande Sydostlänken och säga att fyrspåret ska byggas och att det ska byggas inom tidigare angiven tidsplan?
Jens Holm (V):
Jag vill tacka miljö- och klimatministern för svaret på min interpellation. Klimattoppmötet COP 26 inleds nu på söndag och kommer att pågå två veckor i Glasgow. Man kan lugnt säga att hela världen kommer att följa det som sker där.
Vissa menar att det här är det sista toppmöte vi har för att kunna fatta de nödvändiga besluten för att se till att vi når upp till Parisavtalets målsättning om att temperaturökningen inte ska vara större än 1,5 grader.
Alla parter har uppmanats att komma in med nya, uppdaterade klimatbidrag till toppmötet, och man kan jämföra alla dessa. I går, tror jag att det var, kom Kina in med sitt klimatbidrag. Det var inte alls tillräckligt, men jag tycker ändå att det var välkommet att de i alla fall kom med ett sådant.
Precis som klimatministern säger lämnade EU in sitt gemensamma klimatbidrag i december i fjol. När man går igenom alla klimatbidrag som finns kan man konstatera att om de uppfylls går världen mot en temperaturhöjning på 2,7 grader, alltså en direkt farlig och helt och hållet okontrollerad klimatförändring. Vi kan inte låta detta hända.
Dessvärre tillhör även Sverige och EU de grupper som har lämnat in ett helt och hållet otillräckligt klimatbidrag till Glasgow. Det konstateras till exempel i de sammanställningar som Climate Action Tracker har gjort. Där är det endast ett land som verkligen uppfyller Parisavtalet, och det är Gambia.
EU och Sverige klassas i kategorin "otillräcklig". Därför måste vi helt enkelt göra mer.
Jag förstår inte varför inte Sverige skulle kunna ha ett eget klimatbidrag, som kompletterar och går utöver EU:s klimatbidrag och lite grann tar fasta på det som Per Bolund har sagt i dag och säger i många andra sammanhang, nämligen att Sverige ska vara en ledare i de internationella klimatförhandlingarna. Nu blir Sverige mer ett eko av Bryssel. Vi säger samma sak som de andra EU-länderna gör, och tyvärr är det helt och hållet otillräckligt.
Vi låter dem med de lägsta ambitionerna diktera dagordningen i EU. Jag tycker inte att det är okej, och vi hade kunnat göra så mycket mer. Vad gäller klimatbiståndet tycker jag att det vore bra om Per Bolund preciserade exakt hur mycket Sverige bidrar med i förhandlingarna.
Bolund säger att EU inte har någon siffra; i går såg jag att EU hade enats om siffran 23 miljarder euro. Det förefaller dock som att en stor del av de pengarna kommer från det ordinarie biståndet. Jag vill fråga Per Bolund: Anser Per Bolund att EU:s klimatfinansiering är ny och additionell, alltså pengar som inte tas från det ordinarie biståndet?
Jag tycker också att frågan om tekniköverföring är väldigt viktig. Det är också lite av en förtroendefråga, precis som finansieringsfrågan, eftersom utvecklingsländerna upplever det som att den senaste tekniken finns hos de industrialiserade staterna och inte hos dem. En reform av patent och immaterialregelverket skulle kunna underlätta överföringen av den senaste tekniken, precis så som vi har gjort med livsbesparande mediciner.
Där har vi lättat på patenten. Varför kan vi inte göra det här? Detta handlar ju också om att rädda liv.
Jens Holm (V):
Jag vill börja med att fråga Per Bolund om han anser att EU:s och därmed också Sveriges åtagande inför COP 26 är tillräckligt för att vi ska nå Parisavtalet. Om det inte är tillräckligt borde vi ju göra någonting mer.
Nu är dock vårt åtagande exakt detsamma som de sju eller åtta A4-sidor som är EU:s åtagande. Vi skulle kunna ha ett eget åtagande där vi säger: Vi tycker inte att detta är tillräckligt. Vi håller med FN:s Emissions Gap Report som säger att vi nu går mot 2,7 graders uppvärmning, och därför gör vi också det här.
Vi går utöver EU. Det gör vi ju faktiskt inte nu. Det blir statiskt på något vis. EU lämnade in sitt åtagande för ett år sedan, och ingenting kan rucka på det. Per Bolund är inne på att om vi skulle försöka gå utöver det kanske andra länder kommer att dra ned ambitionerna. Så tror inte jag att klimatpolitiken fungerar. Om Sverige går före och driver på kommer det att inspirera andra länder att göra mer.
Det är lite samma sak med klimatfinansieringen, som är en helt bärande del i klimatförhandlingarna eftersom dessa ofta utvecklas till en klyfta mellan det rika nord och de fattiga utvecklingsländerna. När i-länderna inte ens kan leva upp till sina åtaganden om klimatfinansiering, och när denna dessutom inte ska göras med pengar från det ordinarie biståndet, måste vi göra mer.
Hur mycket, Per Bolund, kommer EU att bidra med i klimatfinansiering? Är det de 23 miljarder euro som nämndes i ett EU-dokument i går eller i förrgår? Och är de pengarna nya och additionella? Är den svenska klimatfinansieringen ny och additionell? Vi har ju ett biståndsmål om 1 procent av bruttonationalinkomsten.
Om man tar de pengar som finns i klimatfinansiering når vi ju inte bni-målet. Därför borde klimatfinansieringen göras med nya och additionella medel. Så fungerar inte det svenska klimatbiståndet i dag - eller är Per Bolund av en annan åsikt?
Jag tycker också att Sverige i frågan om överföring av teknik spelar en direkt negativ roll, i alla fall om vi ser det från utvecklingsländernas perspektiv. De vill att vi ska göra allt för att underlätta överföring av ny teknik. Vi kan ta patent på förnybar energi som exempel.
Ungefär 80 procent av dessa patent innehas av rika länder i den industrialiserade världen. Så ser det också ut med patent för rening av utsläpp från personbilar. Nästan alla de patenten finns i Japan, Nordamerika och Europa. Då blir det väldigt svårt för utvecklingsländer att använda sig av den tekniken, eftersom man då måste betala väldigt höga royaltyer och licenser.
Vi hade precis samma diskussion då det handlade om hivmediciner. Då bestämde världssamfundet: Vi släpper på patenten för utvecklingsländer så att de kan ta fram egna mediciner för sin egen befolkning. Det är så som många utvecklingsländer vill att vi i dag ska göra med klimattekniken. Låt dem få använda dessa licenser fritt så att de fritt kan sprida den senaste tekniken i sina länder för att snabbare ställa om! Är inte det en bra idé, Per Bolund?
Jens Holm (V):
Vad gäller tekniköverföringen kan den ske på många sätt.
Vi har en diskussion just nu om hur vi bäst ska kunna sprida vaccin mot covid-19, och vi ser att det runt om i hela världen växer en rörelse - jag ser det även från rödgröna partier som mitt eget, från gröna partier och en bred folkrörelse - för att patenträtten måste bli mer flexibel så att utvecklingsländer kan få gratislicenser för att själva snabbt kunna rulla ut covidvaccinet.
Ett land som Vietnam har en stor läkemedelsproduktion och skulle kunna producera de här medicinerna snabbt om de bara fick rätten att göra det utan att behöva betala skyhöga priser för licenser till patentinnehavarna. På samma sätt fungerar det med förnybar teknik.
Den skulle kunna spridas så mycket snabbare om rättigheterna att använda den absolut senaste och bästa tekniken för att minska utsläppen kunde spridas fritt till utvecklingsländerna utan att de måste betala skyhöga licenser och royaltyer. Jag förstår inte varför den svenska regeringen så benhårt motsätter sig att diskutera patentfrågorna på COP 26.
Vad gäller klimatfinansiering kan jag ge Per Bolund det att Sverige absolut inte är det sämsta landet i världen, utan vi är faktiskt ett ganska bra land i världen. Men vi i Vänsterpartiet menar att vi kan göra ännu mer. Vi borde avsätta mer pengar till klimatfinansiering. Det gör vi i Vänsterpartiet i vår budget så att den verkligen blir ny och helt och hållet additionell.
Jag kan inte, Per Bolund, känna stolthet fullt ut förrän Sverige verkligen finns på den gröna sidan i en rankning hos till exempel Climate Action Tracker och man säger att vi lever upp till Parisavtalet med vårt klimatåtagande. Det gör vi inte nu. Väldigt mycket mer måste alltså göras.