Lena Ek (C):
Ledamöter! Ärade åhörare! Matilda Ernkrans har frågat mig när jag avser att lägga fram förslag på styrmedel och investeringar som leder mot de beslutade klimatmålen. Jag kan inledningsvis notera att det svenska etappmålet för den första Kyotoperioden, det vill säga det globala klimatavtalet gällande 2008-2012, kommer att uppfyllas med råge.
När det gäller Sveriges mål för år 2020 avser det utsläpp för den icke handlande sektorn. För den handlande sektorn, som ju omfattar de drygt 12 000 största industrianläggningarna i Europa, finns målen på europeisk nivå.
Vårt nationella svenska mål för 2020 uppfylls genom att två tredjedelar av minskningarna sker i Sverige och en tredjedel genom åtgärder utanför landets gränser.
I sin interpellation ifrågasätter Matilda Ernkrans de orsaker jag pekat på för att förklara uppgången av utsläppen mellan 2009 och 2010, det vill säga det ovanligt kalla vintervädret, avställningen av kärnkraften under den perioden liksom den ekonomiska uppgången efter den världsomfattande ekonomiska krisen.
Innan jag går in på styrmedel och investeringar ska jag besvara Matilda Ernkrans frågor om vädret och var de huvudsakliga utsläppsökningarna skedde. Naturvårdsverket anser i sin nyligen publicerade rapport att ökningen i hushålls- och servicesektorn mellan 2009 och 2010 förklaras av kall väderlek och att 2010 var 14 procent kallare än ett normalår.
En betydande utsläppsökning kunde noteras också i energisektorn som omfattar bland annat el och fjärrvärme. Denna sektor svarade för omkring en tredjedel av den totala utsläppsökningen. I själva verket menar Naturvårdsverket att om man normalårskorrigerar statistiken för väderleken skulle utsläppen från denna sektor inte ha ökat alls jämfört med 2008.
Att peka på den kalla väderleken är ett argument som vilar på solid statistisk grund. Den helt övervägande delen av utsläppsökningen 2009-2010 inträffade i den handlande sektorn. För denna sektor har vi ju som bekant ett bindande gemensamt mål som satts på EU-nivå.
Det innebär ett tak som medför en drygt 20-procentig minskning till år 2020 och om inget annat beslutas en sänkning med 70 procent till 2050. I Sverige har vi valt att låta EU:s utsläppshandel vara huvudstyrmedel för denna sektor som huvudsakligen omfattar tung industri. Under taket i EU:s utsläppshandel fördelas utsläppen ländervis och sektorsvis så att summan inte överskrider taket under perioden.
En av fördelarna med handelssystemet är att tillfälliga variationer över tid och rum kan omhändertas på ett kostnadseffektivt sätt. En temporär ökning i Sverige motsvaras av en lika stor minskning under det gemensamma taket. Prisnivån för utsläppsrätter är ett utryck för tillgång eller brist på utsläppsutrymme inom EU och därmed en förutsättning för EU:s åtagande. Priserna är nu lägre än tidigare, främst beroende på den nuvarande nedgången i ekonomin.
Som jag redan understrukit i många tidigare interpellationssvar ska Sverige visa ledarskap såväl nationellt som inom EU och internationellt. Vi tar vårt nationella ansvar för att begränsa utsläppen genom vårt mål om en minskning med 40 procent till 2020. Detta mål är inom räckhåll. Vi arbetar vidare genom arbetet med en färdplan för noll klimatutsläpp till 2050.
En första delrapport kommer från Naturvårdsverket inom kort, och vi ska noggrant analysera utsläpp och möjliga åtgärder sektor för sektor. Det pågår också ett parallellt arbete som handlar om vilka styrmedel och andra åtgärder som behövs för att uppnå målet om en fossiloberoende fordonsflotta till år 2030.
Avslutningsvis vill jag säga att varje påminnelse om att det här är svårt är nyttig och ska naturligtvis föranleda reflexion inom både industrin och den icke-handlande sektorn och naturligtvis också hos regeringen.