KBLab/rixvox huggingface dataset:
Edward Riedl (M):
Låt mig först säga att ingenting skulle glädja mig mer än om vi kunde sätta oss ned och lösa dessa frågor. Problemet är att Socialdemokraterna har satt sig i regering med Miljöpartiet, vilket omöjliggör en fungerande energipolitik, en fungerande politik för fler jobb och företag och en lösning på de problem som finns med brottslighet och mycket annat.
Det är viktigt att komma ihåg att den svartmålning näringsministern kallar SD-retorik - jag vet inte exakt vad det är som skulle vara det - står inte jag för. Det är verkligheten som knackar på dörren. Det är omvärlden som beskriver Sverige som Europas farligaste land.
Det är den största tidningen i Europa som skriver så om resultatet av regeringens politik. Det är inte jag som sätter sådana etiketter på Sverige. Såväl internationell press som väljare känner - med rätta - att utvecklingen går åt fel håll, och regeringen bär ansvaret för det.
När socialdemokratiska regeringar inte satsar så mycket pengar berättar de ofta hur mycket det blir när man lägger ihop många år. Faktum är att bara bensinskattehöjningar, dieselskattehöjningar och fordonsskattehöjningar tar mer pengar från landsbygden än vad regeringen tillför. Det är värt att påminna dem som lyssnar på denna debatt om. Fru talman!
Jag tror att när människor sätter sig runt köksbordet och tittar på sin privatekonomi och plussar ihop allt märker de att de är förlorare när denna regering styr.
Edward Riedl (M):
Låt mig då påminna dem som lyssnar om en sak, för jag anade retoriken. Jag ska inte sänka mig till den nivå som näringsministern är på, där allting som är kritik av den verklighet som man själv är ansvarig för är SD-retorik, svartmålning och så vidare. Jag ska inte sänka mig till den typen av retorik, fru talman, utan jag kan bara konstatera att ministern återigen försöker spela bort korten.
Det man gjorde i stället var att tillsätta en landsbygdsmyndighet, som den här regeringen har avskaffat. Vi kan backa hur långt tillbaka i historien som helst och hitta både det ena och det andra, men det var inte min poäng med den här debatten. Förutsatt att det finns ett intresse från den här regeringen för landsbygdsfrågor tycker jag att det finns skäl att jobba med dem. Först och främst tycker jag att det vore klokt att återskapa funktionen av landsbygdsminister i regeringen.
Det handlar också om det jag säger i interpellationen: Jag tycker att vi borde ha en landsbygdsmyndighet. Jag tycker även att man bör placera den långt utanför storstaden, med fördel exempelvis i Norrland. Det tycker jag är viktigt.
När det gäller frågan om utlokalisering av myndigheter vill jag bara påminna dem som lyssnar om att riksdagens åtta partier stod bakom den utlokalisering som regeringen nu genomför. Då kanske näringsministern kan svara på hur många av de 10 000 arbetstillfällen som skulle utlokaliseras som den här regeringen har utlokaliserat under de här åren.
Det hade varit intressant att höra, när man säger att man har åstadkommit så mycket. Det skulle jag gärna vilja få ett svar på. Hur många av de 10 000 arbetstillfällen som vi var överens om skulle utlokaliseras till myndigheterna har man lyckats med? Återigen: Skälen till att man behöver göra det här är uppenbara.
Det finns stora skillnader mellan stad och land, och med den maktkoncentration som jag har nämnt tidigare av både politik, myndigheter och medier finns det skäl för politiken att hitta mekanismer där man säkerställer att fler perspektiv kommer in. Då kanske man kan hitta andra lösningar på de problem som behöver lösas i samhället. Jag tycker att lösningarna till stor del lyser med sin frånvaro under den här regeringen.
Ministern får gärna svara på de här frågorna. Det som jag egentligen ställde en fråga om - huruvida man vill inrätta en landsbygdsmyndighet - har jag förstått att ministern inte kommer att ge något svar på.
Edward Riedl (M):
Det var Moderaterna som tillskapade Landsbygdsdepartementet, eller det skedde under en moderat regering, och det var en socialdemokratisk regering som lade ned Landsbygdsdepartementet - bara för att få alla fakta på bordet rätt. Jag tänker förenkla debatten, fru talman, och säga att jag har rätt och näringsministern fel. Så har det varit många gånger i den här talarstolen, i tidigare debatter, i valrörelser och ända tillbaka till studenttiden.
Jag tar tillfället i akt, fru talman, eftersom jag förstår att detta är sista gången Ibrahim Baylan och jag kommer att debattera i riksdagens kammare, att säga att Ibrahim Baylan - även om det inte har låtit så under debatten - är en person jag kommer att sakna möjligheten att debattera med, och mot emellanåt, på den här nivån i politiken.
Jag har, fru talman, genom åren uppskattat de debatterna väldigt mycket. Det är en vänlig, gedigen och generös person som finns på andra sidan debattpodiet. Jag önskar dig också all lycka till med det som komma skall. Vem vet, vi kanske får fortsätta debattera fast på något annat ställe. Det får framtiden utvisa.
Edward Riedl (M):
Låt mig börja med att säga att på söndag sänks skatten på bensin och diesel med 1 krona och 80 öre. Det är den första delen av tre i det förslag som Moderaterna tog fram för att få ned priset vid pump med 5 kronor per liter. Den här regeringen har från första stund sagt att det är omöjligt och att den inte vill göra någonting av detta.
På punkt efter punkt har den helt enkelt fått ge med sig därför att det har visat sig att det är fullt möjligt att göra detta. Ni som lyssnar på debatten: Vänta med att tanka till på söndag! Med det sagt finns det en tydlig majoritet i Sveriges riksdag som på ett mycket tydligt sätt har sagt till regeringen att även del två och del tre i förslaget ska genomföras så att vi kommer ned med 5 kronor per liter. Fru talman!
Min fråga till statsrådet Ygeman är helt enkelt: Har regeringen lämnat in en ansökan till EU-kommissionen för att sänka skatten på bensin och diesel under energiskattedirektivets miniminivå?
Edward Riedl (M):
Nu kan det vara så att statsråden inte talar med varandra. EU-kommissionen skickade i måndags en begäran till EU:s medlemsstater om att inkomma med ansökan för att sänka skatten på bensin, diesel, gas och annat för att komma under miniminivån i energiskattedirektivet. Det kan vara så att det är bristande kunskap hos statsrådet som gör att han inte vet om detta. Även på den punkten kommer den här regeringen att få fel. Det är synd att ni motarbetar bra politik.
Edward Riedl (M):
Moderaterna tog fram ett förslag för att i tre steg få ned bränslepriset med fem kronor litern vid pump. De höga bränslepriserna skapar problem för många människor och företag. Det första steget handlade om sänkt skatt, det andra steget handlade om att skicka in en ansökan till EU för att få ned nivåerna ytterligare och det tredje steget handlade om att sänka reduktionsplikten innevarande år. Detta röstade en majoritet i riksdagen för.
Finansministern sa till Bränsleupproret att det inte var möjligt att göra något av detta. Om han for med medveten osanning eller om det var okunskap från finansministern låter jag vara osagt. Men det första steget är nu genomfört. Den 1 maj sänktes skatten på bensin och diesel med 1 krona och 80 öre, och nu har regeringen tagit det andra steget och skickat in en ansökan till EU, dock först efter att EU-kommissionen frågade efter den.
Det tredje steget är dock inte taget. Varför klarar regeringen inte att sänka reduktionsplikten?
Edward Riedl (M):
Regeringen vill alltså ge ett kontantstöd till medborgarna ett par dagar innan valet i stället för att sänka priset vid pump ordentligt. Reduktionsplikten behöver sänkas. Finland har klarat av att göra det medan denna regering har sagt att det är omöjligt. Varför kan andra länders regeringar göra det som krävs men inte denna regering? Det är för mig obegripligt, och jag skulle vilja ha ett svar av finansministern. Riksdagen har sagt att reduktionsplikten ska ned i år. Varför gör ni inte ert jobb?
Edward Riedl (M):
Jag tänker landa i två frågeställningar.
Dels handlar det om det Mikael Damberg sagt i medierna upprepade gånger om de stora löftessveken från de fyra samarbetspartierna som har bildat eller stöder regeringen, dels om en uppföljning i form av en fråga om hur Mikael Damberg ser på de löften som utställdes i valrörelsen men som inte längre återfinns i den budgetmotion eller skuggbudget som Socialdemokraterna själva lägger.
Jag börjar med den första delen, som handlar om priset på bensin och diesel. Jag tror att de flesta medborgare i Sverige tycker att det är väldigt dyrt att tanka, framför allt om man är beroende av bilen och saknar alternativ eller driver företag och är beroende av transporter. Då är det bra att veta att regeringen sänker skatten vid årsskiftet med 1 krona per liter. Socialdemokraterna vill höja den med 1 krona per liter.
Det är också bra att veta att regeringen så fort det går vill få bort reduktionsplikten så att vi kommer ned några kronor till. Det kommer att ta ungefär tolv månader från dags dato. Då kommer vi att befinna oss i nivå med andra länder i Europa. Socialdemokraterna vill göra det precis motsatta. Från det extrema experiment man påbörjat vill man fördubbla reduktionsplikten. Ytterligare 9 kronor plus 1 krona är, precis som Oscar Sjöstedt sa, 10 kronor i ökade bränslekostnader. Vi vill samtidigt sänka dem.
Hur kan detta vara ett löftesbrott, fru talman? Det är min första fråga till Mikael Damberg. Det tar lite drygt tolv månader från och med nu att uppfylla löftet. Hur kan det vara ett löftesbrott när det är påbörjat? Den andra frågan, fru talman, gäller hur Socialdemokraterna under hela valrörelsen lovade att aldrig röra enprocentsmålet. De ansåg det fruktansvärt att andra partier föreslog det. Men i sin första skuggbudget har de spolat enprocentsmålet. Vi skär ned med drygt 7 miljarder.
Socialdemokraterna skär ned med nästan 5 miljarder. Hur kan det inte vara ett löftesbrott?
Edward Riedl (M):
Problemet med Mikael Dambergs retorik är att en del tenderar att faktiskt tro på den. Jag har sett socialdemokratiska riksdagsledamöter som tror på att de här 14 örena kostar 7 miljarder och som har gjort beräkningar på vad det skulle kosta att sänka med några kronor. Problemet är att det inte stämmer. 1 kronas skatt på bensin och diesel kostar 7 miljarder. Vi sänker med 1 krona per liter, Mikael Damberg höjer med 1 krona per liter. Det är den faktiska verkligheten.
Mikael Damberg erbjuder hushåll i glesbygd - det är lite oklart vilka det skulle vara - 2 kronor per liter de första 2 000 milen, samtidigt som han vill höja priset på diesel med 10 kronor per liter. Det här, fru talman, tror jag att de flesta kommer att kunna genomskåda när de slår ihop matematiken. Det jag försökte fråga var hur Mikael Damberg - inte svenska folket i övrigt eller journalister - beskriver den här regeringens politik.
Vi kommer att sänka priset i Sverige på bensin och diesel ned till hur det är i de övriga länderna i Europa. På grund av den förra regeringens politik tar det lite längre tid än vad vi hade hoppats och önskat, men vi kommer att ta oss dit. Fru talman! Min fråga var hur Mikael Damberg - inte någon annan - kan kalla det för ett löftesbrott när vi säger att vi tänker genomföra det. Samtidigt har Mikael Damberg sagt att han inte ska höja skatten för folk som jobbar.
Han ska inte höja skatten på bensin och diesel, och han ska absolut inte skära i biståndsmålet. Allt det gör han och Socialdemokraterna i sin skuggbudget. Då är min motfråga: Hur kan det inte vara ett löftesbrott? Man säger en sak före valet, och sedan kastar man allt det överbord i sin skuggbudget efter valet. Och man försöker med näbbar och klor säga att den nya regeringen och dess samarbetspartier, som kommer att sänka priset på bensin och diesel, begår löftesbrott för att de inte har lyckats göra detta under de första åtta veckorna.
Det hade varit intressant att höra om detta, men jag tror inte att det är det Mikael Damberg kommer att ägna sina kommande två minuter åt. Vi får väl se.
Valter Mutt (MP):
Jag tackar handelsministern för svaret och noterar med tillfredsställelse att statsrådet gärna ser ökad transparens i det statliga exportfrämjandet och också framhåller behovet av mekanismer som säkerställer att verksamheten bedrivs i överensstämmelse med politiken för global utveckling, PGU. Rapporten som har inspirerat mig till att ställa denna interpellation heter alltså Export till priset av mänskliga rättigheter?
och publicerades i februari i år gemensamt av Amnesty och Diakonia. Också handelsministern förefaller uppskatta rapporten och menar att många av dess förslag ligger i linje med det arbete regeringen redan bedriver. Detta föranleder mig att be statsrådet ge sin syn på några av rapportens konkreta förslag.
Först skulle jag vilja veta om Ewa Björling i likhet med Amnesty och Diakonia finner det önskvärt att någon form av mekanism införs där personer eller grupper som påverkas negativt av affärer som möjliggjorts tack vare exportkreditorganen kan klaga och söka ersättning för eventuellt åsamkad skada.
Världsbanken, Internationella valutafonden, de regionala utvecklingsbankerna och andra betydande internationella finansieringsinstitutioner har redan sådana besvärsinstitut.
Kunde det inte vidare vara en god idé att, som rapporten föreslår, ålägga våra exportkreditinstitutioner att i samband med prövning av större affärer - alltså innan beslut fattas - publicera information om miljöpåverkan, arbetsförhållanden och mänskliga rättigheter och dessutom se till att denna information finns tillgänglig på lokala språk i de områden som berörs av affärerna?
Borde inte exportkreditinstitutionerna också etablera en process för att följa upp kundernas efterlevnad av det de har åtagit sig att följa när det gäller mänskliga rättigheter? Och borde då inte exportkreditinstitutionerna också få effektivare sanktionsinstrument mot kunder som inte lever upp till sina åtaganden gällande mänskliga rättigheter? Exportörer som söker exportfinansiering åläggs i relevanta fall att tillhandahålla en miljökonsekvensbeskrivning.
Vore det då inte också logiskt och befogat att i tillämpliga fall även kräva konsekvensanalyser avseende mänskliga rättigheter och fattigdomsbekämpning? Vilka konkreta åtgärder avser ministern att vidta för att öka transparensen i exportfrämjandet? Slutligen undrar jag om ministern avser att inrätta en oberoende utvärderingsfunktion som återkommande utvärderar genomförandet av politiken för global utveckling.
Avsaknaden av en sådan utvärderingsfunktion har faktiskt OECD:s biståndskommitté DAC framhållit som en betydande svaghet i vår svenska politik för global utveckling.
Valter Mutt (MP):
Jag vill tacka handelsministern för dessa synpunkter. Naturligtvis vill jag inte påstå att allt regeringen gör är förfelat och betydelselöst. Så skulle bara en fanatiker tala.
Hur man ändå vrider och vänder på det här är det en slående kontrast mellan regeringens aktivistiska hållning på biståndsområdet och den ganska tillbakalutade hållningen när det gäller att hantera våra exportorgan.
Det är lite märkligt med tanke på att biståndet omsluter ca 35 miljarder per år, medan de statliga exportorganen hanterar en portfölj på uppemot 500 miljarder.
Medan biståndet har tydliga policyer och utsätts för tusentals granskningar per år och så vidare ligger det till på ett helt annat sätt när det gäller exportfrämjandet. Det är svårt att hitta en enda utvärdering av de exportfrämjande organens verksamhet med fokus på mänskliga rättigheter och fattigdomsbekämpning.
Är det inte tid nu att lyssna på Amnesty och Diakonia som jag tror vi båda har väldigt hög värdering av? Det är inte bara vår värdering, utan hos hela Sveriges riksdag är det få organisationer som har en sådan ställning som Amnesty.
De säger i en rapport som jag har blivit uppmärksammad på att nu är det dags med tydliga utvärderingsbara policyer för de här exportorganen och för de delar av UD som ägnar sig åt exportfrämjande.
När man läser den här rapporten blir man lite orolig, för att inte säga lite uppskakad, över av Exportrådet och UD samarrangerade resor till länder som Demokratiska Republiken Kongo eller Kongo Kinshasa, som är ett av jordens mest problematiska länder när det gäller respekten för mänskliga rättigheter.
Om man får tro Amnesty och Diakonia verkar det inte ha förts speciellt mycket samtal under den här resan, där stora svenska exportföretag ingick, om mänskliga rättigheter. Vad är problemet med att få tydliga policyer som vi har på biståndsområdet också för den exportfrämjande verksamheten? Det skulle jag vilja veta.
Sedan upprepar jag frågan om utvärderingsorganet för att se om vi närmar oss PGU-ambitionerna eller om vi fjärmar oss från dem, som också OECD tycker att vi borde skaffa. Hur ligger vi till? Avser ministern att ta något initiativ till att vi äntligen får ett sådant utvärderingsorgan?
Valter Mutt (MP):
Nej, vi i Miljöpartiet vill inte bojkotta, isolera och stänga. Vi vill globalisera också solidariteten när mycket annat har globaliserats.
Forskningsläget är sådant att tungt kvalificerade forskare, anslutna till tankesmedjor som alls icke är gröna utan också på den mer borgerliga kanten runt om i världen, menar att det inte bara räcker med Corporate Social Responsibility och med frivillighetens väg.
Egentligen hela den ekonomiska historien visar att man måste ta till tvingande lagstiftning i vissa lägen. Vi tycker att mänskliga rättigheter är en så viktig fråga att den inte ska lämnas till något som i någon mening blir godtycke. Det finns seriöst arbetande företag, och så finns det oseriösa företag. Handelsministern återkommer till svenska företag.
Men vi lever i en globaliserad världsekonomi, så de blir egentligen allt mindre nationella på det viset. Det är naturligtvis ett problem att Svensk Exportkredit är ett aktiebolag. De borde åtminstone kunna vara så pass transparenta att de talar om i vilka volymer de är engagerade i olika länder och vilken betydelse de tillmäter mänskliga rättigheter.
Går inte det får man ändra bolagsformen eller den institutionella formen som också rapporten från Amnesty och Diakonia framhåller som en möjlighet. Vill vi ha en bred samhällelig debatt om hur exportfrämjandet ska skötas framöver och ytterst vad vi ska leva i för slags ekonomi måste transparensen ökas. Med risk för att bli tjatig, men jag tjatar tills jag får ett svar, vill jag gärna än en gång höra om den oberoende utvärderingsfunktionen PGU som även OECD efterlyser. Hur blir det med den?
Valter Mutt (MP):
Staten bör på samma sätt som företag och kommuner ges rätten att upprätta en investeringsbudget, eller rättare sagt återfå denna rätt som på oklara grunder avskaffades 1976. Med nuvarande statliga redovisningsmetoder konkurrerar infrastrukturinvesteringar med löpande utgifter som barnbidrag, sjukpenning och annat som hör till det som skulle kunna kallas för statens driftsbudget och som alltsammans ska rymmas under utgiftstaket.
På så vis riskerar angelägna investeringar att försenas eller inte bli av alls. Vi talar här om sådant som investeringar i energieffektivisering, förnybar energi, modern kommunikationsinfrastruktur och annat som på medellång sikt ger stora samhällsvinster socialt, ekologiskt och ekonomiskt och som på lång sikt är helt avgörande för en uthållig utveckling. Fru talman!
Som bland annat Sternrapporten häromåret visade blir den här sortens tunga investeringar i grön infrastruktur lönsammare ju förr de görs, medan kostnaderna riskerar att rusa i höjden om dessa helt nödvändiga satsningar skjuts upp och klimatförändringarna tillåts skena. Den globala uppvärmningen utgör historiens största marknadsmisslyckande och nu behövs på detta - och många andra - områden verkningsfulla komplement till marknadskrafternas fria spel.
Valter Mutt (MP):
Också Carter Glass och Henry Steagall fick höra 1933 då de lade fram sin motion i den amerikanska senaten att det inte går och att det är svårt att separera affärsbanker från investmentbanker. Men sedan skrev Franklin Roosevelt under lagen, och den trädde i kraft den 1 januari 1935.
Den tjänade USA:s ekonomi och därmed indirekt stora delar av världens ekonomi väldigt väl ända fram till 1999, då den togs bort. Många ledande amerikanska ekonomer, också Nobelpristagare, menar att detta har varit en bidragande orsak, om än inte den enda, till den finanskris som vi i dag lever med.
Självfallet vet inte vare sig Jörgen Andersson eller jag själv om det går att separera. Visst är det svårt, men det är därför vi vill ha en utredning. Det förvånar mig att ni inte ens kan gå med på det.
Valter Mutt (MP):
Jag vet inte om jag riktigt fick svar på frågan. En grundlig utredning kunde ju ta debatten till en högre nivå. Då får vi veta om det är så som Jörgen Andersson befarar att det är näst intill omöjligt att få till den här bankdelningen eller separationen, eller om det går att hitta metoder för att få till stånd en sådan också under globaliserade förhållanden.
Det är många som menar att en uppdaterad version av Glass-Steagall Act är möjlig, däribland ledande republikaner. Det finns också många borgerliga politiker runt om i Europa som ser detta som möjligt. Det som förvånar mig är att vi inte åtminstone kan få till stånd en utredning och fortsätta diskussionen utifrån vad den kommer fram till.
Valter Mutt (MP):
Jag måste säga att jag är lite förbluffad över den negativa inställningen till sparbanksrörelsen. Jag kommer från Göteborg. År 1820 etablerades där Sveriges första sparbank. Inte minst var det många liberaler som var engagerade. Carl B Hamilton har en närmast raljant hållning - har du varit ute och träffat några av de 60 sparbankerna och talat med deras kunder om vad det betyder att sparbankerna finns och har koll på den lokala ekonomin och inte behöver skicka upp någon från ett huvudstadskontor?
Det är klart att man kan säga att det är något slags kommunal byråkrati som utser styrelsen. Men man kan också säga att det är demokratin som utser huvudmännen. Jag tycker att det där är någon sorts nyliberalt demokratiförakt, och det gör mig ganska upprörd. Det känns också väldigt lösligt när Carl B Hamilton säger att de står för problemen.
Jag vet inte riktigt vilken värld Carl B Hamilton lever i, men de problem vi ser nu är ju de stora vinstmaximerande affärsbankerna, Wall Street-bankerna.
Valter Mutt (MP):
Jag håller med om att man ska se världen som den är. Berlinmuren har fallit. Thatcher är inte längre premiärminister i England. Reagan är inte president i USA. Jag ser gärna världen som den är. Jag tittar på den framgångsrika tyska sparbanksrörelsen som har betytt så oerhört mycket för att Tyskland i dag är världsledande när det gäller utbyggnad av förnybar energi. Jag tittar på USA och alla de sparbanker som finns där, olika former av community banks, lokala banker och credit unions, som gör att USA inte alls har en lika oligopolisk banksektor som Sverige.
De fem största amerikanska bankerna äger bara drygt 50 procent av bankmarknaden, mycket tack vare en livskraftig sparbanksrörelse. Jag skulle vilja rekommendera en mycket intressant bok: Ärligt arbete - Ett angrepp på finanskapitalismens rovgirighet . Den är skriven av Norbert Blüm som var Helmut Kohls arbetsmarknadsminister under 16 år och satt i ledningen för det stora borgerliga tyska statsbärande partiet CDU.
Det är ett oerhört angrepp på den finanskapitalism som vi i dag lever i och ett försvar för bland annat sparbanksrörelsen som har betytt så mycket för den starka tyska industrin. Detta tycker i alla fall jag ger en bild av att ni i den svenska borgerligheten på något sätt lever kvar i en förgången tid. Har ni inget idéutbyte med borgerliga partier runt om i Europa?
Vi gröna tror på ett Europa där inte bara varor och tjänster flyter över gränserna utan också idéer, idéer om en annan värld. Jag skulle varmt rekommendera Ehrliche Arbeit - Ein Angriff auf den Finanzkapitalismus und seine Raffgier till Carl B Hamilton för sommarläsning. Det var en av Tysklands mest uppmärksammade böcker i fjol, med all rätt.
Jag tycker att vi behöver den debatten om ett annat ekonomiskt system också i vårt land och också bland oss icke-socialistiska partier. Där hör debatten både om bankdelning och om sparbanker hemma.