Dennis Dioukarev (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till Sverigedemokraternas reservation 1 i betänkande Vårändringsbudget för 2018 som vi ska debattera i dag. Vårändringsbudget för 2018 När vi pratar budget och det slängs siffror åt höger och vänster kan det vara svårt för väljarna att förstå vad som är mycket och vad som är lite och i relation till vad. Ändringsbudgeten är inte avsedd för satsningar i dess rätta bemärkelse, utan den kompletterar den ordinarie budgeten vid behov.
Men man kan ändå få en känsla för den politiska inriktningen genom att studera storleken på utgiftsändringarna, det vill säga de tillskott eller nedskärningar som regeringen gör. När vi kollar på denna ändringsbudget kan vi se att de allra flesta utgiftsändringar är under en halv miljard, vilket ju är småsummor i detta sammanhang.
Endast en satsning av totalt 20 sticker ut och är över 5 miljarder kronor. Därmed kan endast denna betraktas som en tydlig prioritering i budgetpolitisk mening. Det är i sig inget ovanligt att man måste öka anslagen till vissa utgiftsområden, för det är det ändringsbudgeten är till för.
Men man höjer ändå på ögonbrynen eftersom det finns ett tydligt mönster på ett specifikt utgiftsområde som inte finns på utgiftsområdena sjukvården, skolan och polisen. De 5 miljarder som jag talar om är ett tillskott som regeringen gör till migrationen.
Det är givetvis anmärkningsvärt, speciellt mot bakgrund av att Socialdemokraterna vill göra gällande i varje budgetdebatt att nu är det minsann sista gången migrationsutgifterna ökar. Trots det gör de det i budget efter budget, år efter år. Vad är det då som gör att de migrationsrelaterade kostnaderna systematiskt underskattas?
Ärligt talat vet jag inte om man inte vill eller kan förstå vilka kostnader migrationen för med sig. Men vad jag vet är att om man inte kan förstå och analysera verkligheten som politiker har man ingen trovärdighet.
Det finns mycket att säga om trovärdigheten i att byta uppfattning i en högsta grad ideologisk fråga där man i många, många år har varit en del av det etablissemang som inte bara förminskat invandringens kostnader utan också helt och hållet förnekat deras existens. Inte heller sättet man gjort det på faller inom ramen för vad som kan betraktas som normalt i en demokrati.
Man har misstänkliggjort och förolämpat den tysta majoriteten, som sedan länge pekat på det som numera är accepterat som objektiva fakta. Förstå mig rätt, jag är för att man omprövar och ifrågasätter. Det är ju så man utvecklar sin egen politik, och det ska vi fortsätta att göra. Men jag vill särskilt belysa en grundläggande skiljelinje i den här frågan: Sverigedemokraterna vill alltid föra en stram invandringspolitik och inte bara när det är valår.
Herr talman! I förarbetena till den proposition som antogs av den förra riksdagen 2014 med ändringar i riksdagsordningen och budgetlagen går att läsa följande: Syftet med förslag till ändringar i budgeten är framför allt att komplettera den av riksdagen beslutade budgeten med anledning av förändringar som vid beslutstillfället inte var möjliga att förutse. Herr talman!
Det är givetvis orimligt att kräva att man förutser utgiftsutvecklingen exakt. Det kommer alltid att diffa några miljoner på vissa utgiftsområden; det är normalt. Men att man får skjuta till flera miljarder utöver ordinarie beslutad budget till ett och samma utgiftsområde år efter år är inte normalt. Det är minst sagt märkligt att regeringen inte lyckas bättre med att förutse konsekvenserna av sin egen politik.
Fyra gånger denna mandatperiod har jag påtalat att invandringens kostnader kraftigt underskattats, och fyra gånger har utgifterna därefter fortsatt att öka. Man talar om tuffare tag i migrationspolitiken. Men det blir bara tal om tuffare tag, varken mer eller mindre. Man säger en sak och gör sedan en annan.
Protesterna inifrån det egna partiet mot den tillspetsade socialdemokratiska retoriken är högljudda då samtliga sidoförbund är emot partiets nya linje. Hur ska väljarna förstå vad Socialdemokraterna egentligen vill när de själva inte ens verkar förstå det?
Vi hade inte ens hunnit lämna in denna ändringsbudget innan nästa invandringsnota kom - i form av en extra ändringsbudget om 3 miljarder kronor för 9 000 afghanska män, 3 miljarder kronor för att sätta 9 000 vuxna afghanska män utan skyddsbehov och med oklar identitet i svenska skolor med ungdomar och barn. Detta är de facto socialdemokratisk invandringspolitik. Vad är det som tyder på att detta är sista gången?
Om Socialdemokraterna skulle få fyra år till vid makten, vad tyder på att vi skulle få en tuffare migrationspolitik och att utgifterna skulle hållas nere? Givet den politik de fört hittills är svaret att ingenting tyder på det, absolut ingenting.
Massinvandringen kommer att definiera det arv som denna regering lämnar efter sig, och jag vågar lova följande: Om jag står i denna talarstol igen om ett år och olyckan skulle vara framme och samma regering sitter kvar kommer vi att debattera exakt samma sak som vi har gjort varje gång i detta betänkande, nämligen ökade anslag till utgiftsområde 8 Migration.