KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulf Kristersson (M):
Låt mig först gratulera Magdalena Andersson till det nya viktiga uppdraget. Välkommen i partiledarkretsen! Sverige är mitt i en ny, stor och allvarlig elkris. Bristen på el gör det dyrt för alla svenska hushåll, och den är skadlig för alla svenska företag. Den hotar klimatomställningen, och den hotar på sikt den svenska välfärden.
På den socialdemokratiska kongressen stängde Magdalena Andersson dörren för all ny kärnkraft. Det var synd, för Sverige kommer att behöva dubbelt så mycket el fram till 2045 som vi använder i dag. Denna el ska vara ren, stabil och billig.
Fyra partier i Sverige är nu eniga om att lösningen på Sveriges problem inte ligger i att avveckla den svenska kärnkraften, utan de vill utveckla den. Samma fyra partier inser att ett maktskifte är nödvändigt för att få en ny energipolitik. Men det är inte för sent för socialdemokrater att ansluta sig. Kanske vill man inte ansluta sig till ett maktskifte men i varje fall till en ny syn på kärnkraften.
Jag undrar därför om Magdalena Andersson nu är beredd att i dessa tider av elkris tänka om gällande kärnkraften.
Ulf Kristersson (M):
Trots att Ryssland nu gör det vi alla har befarat men inte hoppats är det omöjligt att inte bli djupt tagen av allvaret här i dag. De bilder vi har sett på oskyldiga människor som tar skydd i Kievs tunnelbana och på de modiga kvinnor och män som med vapen i hand slåss för sitt lands framtid beskriver ett nytt och mörkt kapitel i europeisk historia. Det kommer att finnas en dag före och en dag efter i dag.
Ukrainas sak är också vår sak. Sverige måste tillsammans med andra EU-länder vara berett att ge Ukraina stöd inom alla områden, för Ukrainas existentiella kamp som land är ytterst också en kamp för hela Europas fred och säkerhetsordning. Herr talman! Den fullskaliga invasion av Ukraina som inleddes tidigt i morse är den största enskilda attacken på folkrätten sedan andra världskriget.
President Putin testar nu skarpt i vilken grad vi värdesätter vårt sätt att leva i fred och i frihet. Vårt svar måste vara entydigt. Priset för att hota den västerländska demokratin måste bli mycket högt. En fullskalig invasion kräver fullskaliga sanktioner.
Detta är en farlig tid, och vår ledstjärna måste vara samling, samarbete, nationell enighet och handlingskraft, inom vårt land och mellan våra partier men också för vår kontinent i dess helhet. Jag vill därför att statsministern svarar på två frågor eller reflektioner.
Den ena är: Kommer regeringen att ompröva sin ståndpunkt att bidra från både svensk och europeisk sida till Ukrainas försvar, även med sådana defensiva vapen som Ukraina självt ber om, och vilken form skulle i så fall kunna vara lämplig för detta?
Den andra är: Kommer regeringen nu att ompröva sin ståndpunkt om det svenska försvaret och vara med på en överenskommelse som snabbt och tydligt stärker det svenska försvaret med nya resurser?
Ulf Kristersson (M):
Jag ska inte förlänga detta. I krig och i kris samarbetar man. Det är min mycket bestämda uppfattning, och jag uppskattar att även statsministern har den. Man hjälps åt, och man hjälper andra. När man gör detta talar man också klartext, annars blir inte samarbetet så meningsfullt.
Därför hoppas jag att vi kan fortsätta att ha en dialog både om sådant där vi tycker lika och om sådant där vi tycker olika, för att kunna landa i en gemensam svensk ståndpunkt som både hjälper Ukraina och som på lång sikt skyddar vår del av världen och vårt sätt att leva.
Ulf Kristersson (M):
Säkerhetspolisen bedömer att var tredje rysk diplomat i Sverige egentligen är en rysk underrättelseofficer. Det är ett tiotal individer som utgör ett hot mot vårt land. De senaste åren har flera attentat utförts som Ryssland tros ligga bakom, i Salisbury och i Berlin men också i Gävle, där en tjetjensk regimkritiker utsattes för ett mordförsök.
Med Rysslands anfallskrig mot Ukraina och det samlade stödet från väst till Ukraina måste det ryska hotet tas på ännu större allvar. Enligt Säpos chef för kontraspionage pågår ständigt inhämtning av känsliga uppgifter som kan användas för att destabilisera Sverige. Många EU-länder utvisar nu därför ett stort antal ryska spioner som verkar från Rysslands ambassader.
Tyskland utvisar 40, Frankrike 35 och Italien 30. Estland och Lettland utvisar tillsammans 27. Polen utvisar 45, och Danmark utvisar 15 ryska spioner. I tisdags meddelande regeringen att Sverige ska utvisa tre ryska spioner - tre! Inte tretton.
Danmarks utrikesminister motiverade deras utvisningar med att de vill skydda landets trygghet och säkerhet. Den svenska utrikesministerns motivering var att Ryssland kommer att svara och utvisa riktiga svenska diplomater och att det skulle försvåra Sveriges arbete på vår egen ambassad.
Min fråga till statsministern är denna: Vad är det egentligen som motiverar att Sverige inte utvisar ryska spioner i samma omfattning som andra västländer?
Ulf Kristersson (M):
Det svaret sa ingenting annat än att eftersom regeringen har gjort som regeringen har gjort så är det rätt att regeringen har gjort som regeringen har gjort. Det var inte det jag frågade om. Jag frågade varför regeringen har gjort den här bedömningen. Att det är en bedömning tror jag att alla förstår. Självklart är det så. Att bedömningen naturligtvis inte syftar till att skada Sverige var inte heller vad jag frågade om.
Vad är det som gör att Sverige i relation till storlek utvisar en tiondel så många som Danmark? Vad är det som gör att vi utvisar väsentligt många färre än andra länder? Någonting måste ju göra att vi har en annan sorts arbete som innebär att vi gör en annan bedömning av avvägningen mellan svenska säkerhetsintressen hemma och vad vi tycker är viktigt på den svenska ambassaden i Moskva. Jag tycker att det finns skäl att redovisa det.
I ett läge där så många länder tycker att det är viktigt att begränsa den skadan gör Sverige en annan bedömning än andra länder. Då är min fråga: Vilken bedömning gör Sverige?
Ulf Kristersson (M):
I går skedde något helt unikt: Regeringen yrkade avslag på sin egen budgetproposition. Det var en rätt talande illustration av den nuvarande regeringens vanmakt och regeringsmaktens förfall. Sverige måste få ordning och reda i den ekonomiska politiken. I den allmänna oredan har dock ett par saker ändå klarnat ordentligt.
Det ena är att Centerpartiet nu officiellt har deklarerat sig som ett stödparti till Socialdemokraterna och förhandlar budget med Vänsterpartiet. Det andra som har uppdagats är problemen med att sluta ett avtal där regeringsmakten ytterst säkras genom en politisk vilde i riksdagen. Fru talman! Det är inte hållbart att en regering klamrar sig fast vid makten utan att få igenom sin ekonomiska politik.
Detta konstaterade vi redan före de senaste dagarnas turbulens. Därför vill vi moderater ha en översyn av budgetramverket så att regeringar kan tillträda först när de har säkrat stöd för sin budget. I väntan på sådana nya regler borde statsministern och jag enas om att ingen regering ska tillträda utan att ha säkrat stöd för sin ekonomiska politik.
Min fråga till statsministern i dag är därför denna: Delar Socialdemokraterna min uppfattning att en kommande regering ska kunna tillträda först när den har visat att den också kan få igenom sin budget och ekonomiska politik?
Ulf Kristersson (M):
Det här var intressant, för den ena frågan handlar om innehållet i den ekonomiska politiken. Jag har respekt för att vi tycker olika där: Ni vill förbättra pensionerna enbart för de sämst ställda pensionärerna, Magdalena Andersson, och vi vill förbättra dem både för de sämst ställda och för alla pensionärer som har jobbat under ett långt arbetsliv. Där kan man tycka olika, och det har jag respekt för. Den andra frågan gäller dock inte att vi kan tycka olika om skatter, bidrag och pensioner, vilket jag alltså köper, utan den handlar om spelreglerna.
Ska vi ha regeringar som får igenom sin politik eller ska vi ha regeringar som är beroende av en politisk vilde för att kunna regera över huvud taget? Jag vill sträcka ut en ärligt menad hand. Om vi två gemensamt enas om att man inte tillträder som regering förrän man har ett budgetunderlag får Sverige starka, stabila regeringar även om man regerar i minoritet. Det skulle Sverige ha nytta av oavsett vilken regering som tillträder.
Framför allt kan regeringen då bedriva ekonomisk politik i oroliga ekonomiska tider.
Ulf Kristersson (M):
Tack, det gör jag mer än gärna! Det är både en korrekt och en helt felaktig beskrivning som Socialdemokraterna ger i den här frågan. Det är helt korrekt att det var många som reagerade på uppgifterna att det kunde ha förekommit oegentligheter inom ramen för internationell adoption - alldeles riktigt. Jag noterar att dåvarande socialministern ville ha en utredning.
Jag noterar också att jag själv krävde en utredning, en vitbok, där man granskar vad som har förekommit med den information vi har i dag som man inte hade tidigare, för att undersöka om det finns skäl att ändra svensk lagstiftning. Det är inte alla som kan alla detaljer i den här frågan, men de som kan detaljerna vet att vi har en myndighet i Sverige som reglerar med vilka länder och på vilket sätt som Sverige får bedriva internationell adoption.
Denna myndighet utfärdar regler till adoptionsorganisationerna, och myndigheten i sin tur lyder under den lagstiftningen. Jag tycker att man ska ha en ständigt pågående process. Det finns ingenting som är lika viktigt som total öppenhet i dessa frågor. Därför ska varje larmsignal tas på allvar. Det är lika uppenbart att vi arbetar med länder som rätt ofta har relativt komplicerade situationer inrikes.
De allra flesta länder som har svenskt välstånd och normal demokrati behöver inte ha några barnhem över huvud taget, än mindre internationell adoption. Man ska alltså vara ödmjuk inför den situation som barnen har i de länder där det här förekommer, men det kan aldrig vara en ursäkt för att se mellan fingrarna. Alltså landar jag i samma slutsats som Lena Hallengren gjorde som socialminister. Man ska ha total transparens, och man ska undersöka sakerna.
En ny vitbok kan ge skäl till att undersöka om Sverige nu ska ändra lagstiftningen.
Ulf Kristersson (M):
Det hände några gånger under de år för nästan 20 år sedan som jag var ordförande för Adoptionscentrum, som alltså är en ideell organisation som arbetar med adoptioner under den lagstiftning och under den myndighet jag nämnde, att det kom signaler om att någonting hade varit fel någonstans. Chile var ganska uppmärksammat. Varje gång detta hände tittade vi på om det fanns något i våra system eller i våra kontakter som antydde att vi kunde ha gjort något fel. Det fanns det inte då.
Fanns det någonting som skedde i Chile, i en chilensk inrikessituation, som vi inte kunde veta om? Det kan inte uteslutas, men det kunde inte heller krävas att Sverige skulle veta om de sakerna. Men ytterst är detta inte en fråga för en enskild ideell organisation. Finns det skäl för Sverige att avsluta adoptionssamarbetet är det ju myndigheten som måste fatta ett sådant beslut. Om myndigheten hade gjort det hade allt samarbete avslutats omedelbart.
Ulf Kristersson (M):
Det är precis som Jimmie Åkesson säger: Vi har förhandlat fram ett antal lösningar som vi tycker är väl avvägda. Låt mig börja med att säga att man måste kunna ha två tankar i huvudet samtidigt. Att ställa om den svenska fordonsflottan till elektrifierat är en viktig del av den svenska klimatpolitiken. Elektrifieringen pågår med full kraft just nu. Allt som gör den ännu snabbare är bättre.
Jag skulle tro att laddinfrastruktur runt om i landet kommer att vara det enskilt starkaste incitamentet för detta, utöver att ha en stabil energiförsörjning till rimliga priser som gör att man kan ladda sin bil på ett anständigt sätt. Det andra är att vi måste låta människor kunna ta sig fram, åka till jobbet, åka till träningen med barn och leva sitt liv. Alla delar av landet har inte omedelbar tillgång till Stockholms tunnelbana - för att säga det som vi båda vet om. Allt detta tycker jag är viktigt att ha med sig.
Vi måste alltså både göra allt vi kan för att öka elektrifieringen och samtidigt se till att svenska hushåll och svenska företag klarar av detta. Det vi nu gör är som sagt att sänka priset vid pump med 1 krona jämfört med hur det skulle ha blivit utan förändringar. Med EU:s miniminivå på reduktionsplikten kommer vi att sänka det ytterligare. Det fanns två viktiga skäl till att göra detta först 2024. Det ena är att detta ofta är ganska stora upphandlingar som görs lång tid i förväg.
Många av de bolag som i dag säljer bensin och diesel är redan uppbokade med detta. Det hade alltså inte lett till några stora prissänkningar om man hade gjort detta tidigare. Den 1 januari 2024 är vår bedömning av den bästa tidpunkt som går att nå. Det andra är att vi väntar på att se vad EU:s nya miniminivå blir, så att vi får en harmoniserad nivå runt om i Europa där vi inte har sneda konkurrenssituationer mellan olika länder.
Det är de två huvudsakliga skälen. Hade det gått att göra snabbare så inte mig emot. Jag ska inte utesluta varje sådan möjlighet, men jag tror att det realistiska är det som står i budgeten, nämligen att den 1 januari 2024 är tidpunkten.
Ulf Kristersson (M):
Nej, jag vågar inte gissa. Jag vågar däremot gissa att det blir ganska tuffa förhandlingar. Det brukar vara det när olika länder med lite olika förutsättningar ska diskutera ihop sig. Det är samma sak med gaspriserna i Europa just nu. Det här är väldigt känsliga frågor, på goda grunder. Jag tror att de flesta länder inser att vi har ett tufft läge på två sätt. Vi har ett tufft läge i klimatpolitiken, där vi så fort som möjligt ska ställa om till elektrifierat.
Vi har också ett mycket tufft läge i hushållsekonomin och måste ha respekt för att enskilda människor drabbas hårt av detta. Det man har kvar i slutet av månaden kan inte bara vara de pengar som blir kvar efter mycket höga bensinräkningar. Jag vågar inte gissa var detta kommer att landa.
Däremot vågar jag säga att med de alternativ vi nu ser i de andra budgetarna blir skillnaden väldigt tydlig mot dem som inte sänker priset vid pump över huvud taget och dem som fortsätter ökningen av reduktionsplikten, vilket skulle leda till mycket högre kostnader de kommande åren för svenska konsumenter.
Ulf Kristersson (M):
Låt mig först ta fasta på det vi uppenbarligen tycker lika om, nämligen att vi står inför en mycket tuff ekonomisk tid. Allting talar för det. Vi kanske också tycker lika om att det var rätt länge sedan vi hade ett lika tufft ekonomiskt läge.
Man får nog backa tillbaka till 70- och 80-talens vanskötsel som ledde fram till 90-talets reformer - de mycket fullvuxna minns den tidens stagflation, alltså stagnerad ekonomi och hög inflation samtidigt - och de lärdomar vi då drog. På den tiden drog våra partier olika slutsatser. Ni ville i huvudsak fortsätta den gamla politiken; vi och Socialdemokraterna ville lägga om politiken för att få mer stadga i svensk ekonomi. Men det var då, det.
Jag håller med om att vi står inför en mycket tuff ekonomisk situation. I regeringen har vi bestämt oss för att det kräver en mycket ansvarsfull ekonomisk politik. Att inte elda på inflationen är kanske det enskilt viktigaste som regeringen nu har att göra. Eldar man på inflationen kommer vi tillbaka till det vi hade på 70- och 80-talen, och dit vill vi inte komma. Det vi inte tycker lika om är uppenbarligen att detta att inte nu höja skatten skulle betyda att man sänker skatten.
Det förstår jag inte. Vi har ett antal system i Sverige som bygger på inflationsbedömningar och inflationssiffror. Därför justerar man dem, i det här fallet så att inte fler människor med automatik ska anses vara höginkomsttagare, få betala statlig inkomstskatt och få högre skatt. De reglerna lade vi fast för många år sedan, och dem står vi fast vid.
När vi då har högre inflation än tidigare betyder det alltså inte att vi vill att många ska betala mer skatt än de annars skulle ha gjort, i ett läge där många redan har begränsade resurser. Om jag förstått saken rätt tänker ni precis tvärtom, att det nu är läge att höja skatten för helt vanliga människor som barnmorskor och poliser. Det tycker inte vi.
Ulf Kristersson (M):
Jag förstår inte varför Nooshi Dadgostar lägger ord i min mun som jag inte har sagt. Det är klart att jag har makt att påverka Sveriges budget. Det sa jag ingenting om. Jag sa att jag, i ett tufft ekonomiskt läge för svenska hushåll, inte vill höja skatten och göra det ännu svårare att vara svensk. Jag vill inte nu gå in och höja skatten för många människor.
Om man nu bestämmer sig för att ändra lagstiftningen, som ni vill, frångå det gamla regelverket och höja skatten för 1 miljon människor som i dag betalar statlig inkomstskatt är det ett stort avsteg från den rimligt förutsebara och stabila skattepolitik vi har haft, där vi har kunnat ha olika uppfattning om hur högt skattetrycket ska vara men varit överens om spelreglerna.
Det jag sa var att jag är rädd för att komma tillbaka till 70- och 80-talens läge med permanent hög inflation, urholkad hushållsekonomi och vanskötta offentliga finanser. Det tänker jag inte medverka till.
Ulf Kristersson (M):
Låt mig även här ta fasta på något som vi kanske är överens om. Ja, det är ett paradigmskifte. Vi lägger om den svenska energi- och klimatpolitiken, från vad vi bedömer som åtta förlorade år. Tänk om vi i dag hade haft massiva mängder av fossilfri svensk ren energi som hade påskyndat elektrifieringen. Tänk om vi inte hade haft åtta år då det inte har gjorts någonting åt vår tids riktigt stora klimatomställning: elektrifieringen.
Där lägger vi om politiken. Vi gör det på ett symboliskt plan. Vi lägger ihop energipolitiken och klimatpolitiken i ett gemensamt departement, precis som i exempelvis Tyskland, så att den ena handen vet vad den andra handen gör. Det är ett sätt. Det andra är att vi inte lägger alla ägg i samma korg. Vi inriktar inte svensk politik enbart på reduktionsplikten. Om man gör det tycker jag att man ska vara ärlig.
Om det är det enda verktyg man har ska man säga: Vi ska göra det så dyrt för svenska bilister att ingen ska ha råd att köra bil och höjer priset med 5 eller 10 kronor per liter. Om man gör det ännu mer kommer ännu färre att ha råd att köra bil. Om det är det man menar tycker jag att man ska säga det. Vi menar inte det. Vi menar att det är ett av många verktyg. Det kan inte vara det enda verktyget i en tid då vi dessutom har väldigt ont om biobränsle.
Vår huvudstrategi kommer att vara att snabba på elektrifieringen av fordonsflottan i Sverige. Det är det enskilt viktigaste. Det andra viktiga är att se till att industrier kan elektrifiera med ny teknik och rätt sorters stöd. Då krävs det stora mängder ren elproduktion i Sverige. Man måste se sammanhangen, inte bryta ut enskilda delar där Sverige inte kan vara ett föredöme för resten av världen.
Det är lika många forskare som har påpekat det som de som har påpekat att det symboliskt är fel väg att gå. Jag tar mindre fasta på symbolik och mer på effektivitet.
Ulf Kristersson (M):
Jag tror att det står i klimatlagen att man ska komma tillbaka med en klimatplan året efter. Det kommer vi naturligtvis att göra och beskriva precis hur vår konkreta plan ser ut. Jag är inte lika stolt över att Sverige de senaste åren har lagt ned fyra fullt fungerande kärnkraftsreaktorer och stoppat byggnationen av två nya. Hade vi låtit bli att göra det hade Sverige varit mycket bättre rustat för det som alla säger sig vilja ha nu: en snabb elektrifiering.
Om man inte har svar på hur man ska lösa energifrågan har man inte svar på hur man ska lösa klimatfrågan. Klimatfrågan börjar och slutar i energiproduktionen. Fråga de länder som nu är desperat beroende av antingen rysk olja och gas eller som har lagt ned sin kärnkraft och hoppas att det finns annan energi tillgänglig men upptäcker att det inte finns. De klarar inte detta. Jag är inte alls orolig för Sveriges rykte.
Sverige har ett gott rykte som en ambitiös klimatnation, och det ryktet kommer vi att ha kvar genom mer snabb elektrifiering av vårt samhälle.
Ulf Kristersson (M):
Först och främst har Sverige uppmanat alla parter till återhållsamhet, till lugn och till att se till att civila och civila objekt inte ska utsättas för militär fara. Allt det har vi påpekat. Det har många länder gjort. Jag tror att många förstår att det är en komplex kombination av konflikter.
Det handlar bland annat om kampen mot IS och de olika koalitioner som finns i detta. Där är både Sverige och Turkiet med. Det handlar samtidigt om att erkänna att Turkiet är ett land som utsätts för terrorattacker. Vi konstaterar att Turkiet har rätt att skydda sig mot terrorattacker.
Resten av världen har skäl att erkänna att de terrorattacker som drabbar Turkiet är lika illa för Turkiet som andra terrorattacker som drabbar andra länder. Apropå Natofrågan har vi konstaterat att Sverige inte ska vara en plats där människor som på olika sätt finansierar terrorism eller terrornära verksamheter ska finna en fristad, bara för att deras aktiviteter inte riktas mot Sverige utan mot Turkiet.
Jag tror att alla förstår att det är komplexa frågor. Sveriges röst har varit som den brukar vara. Vi försöker samordna oss med EU i stora frågor. Ibland går det. Ibland går det inte. Ibland når EU vissa enigheter. Samtidigt har Sverige goda skäl att erkänna att Turkiet är ett land som har utsatts för mycket terrorattacker och att de gör allt de kan för att värja sig mot detta.
Jag förstår att det är ett svar som inte kommer att räcka för frågeställaren, inte minst eftersom jag anar att det också finns en Natokoppling här. Om man är emot Nato tycker man att man kan säga nästan vad som helst. Vi tycker att vi har skäl att vara ganska noggranna med orden i den frågan.
Ulf Kristersson (M):
Den nya regeringen sätter demokratins ideal i högsätet i utrikespolitiken, men den nya regeringen sätter också svenska intressen i högsätet i svensk utrikespolitik. Det är svenska intressen i svensk utrikespolitik. Det finns två partier i den här kammaren som är emot det svenska Natomedlemskapet och inte tycker att det har någon betydelse om Sverige blir medlem eller inte.
Alla vi andra tycker att det är viktigt att Sverige i ett läge där vi har krig i vår omvärld kommer in i den försvarsallians och försvarsgemenskap som säkrar freden på vår kontinent. Tycker man inte att det är viktigt kan man säga nästan vad som helst.
Tycker man att det är viktigt är man noga med hur man uttrycker sig och noga med vilka konsekvenser det får - inte för att man kryper utan för att man bryr sig om svenska säkerhetsintressen. I det avtal som finns kryper ingen, men vi uppfyller vår del av avtalet.
Ulf Kristersson (M):
Det finns en intressant och kanske lite oavsiktlig koppling mellan den här frågan och den allra första frågan om internationellt adopterade barn, och det är att det alltid ska vara barns bästa som står i centrum. Internationell adoption handlar alltid om barn som behöver föräldrar, aldrig om vuxna som vill bilda familj.
För svenska placerade barn borde det alltid handla om vad som är bäst för barnets långsiktiga trygghet och framtid - inte vad som är bäst för vare sig fosterföräldrar eller biologiska föräldrar. Där är inte svensk lagstiftning just nu.
Efter utskottsinitiativet - som den gamla regeringen tog på ganska måttligt allvar, om vi ska vara alldeles uppriktiga - skedde ett omfattande lagstiftningsarbete i denna kammare, vilket är unikt bara det. Vårt engagemang i dessa frågor finns kvar, och nu tar vi tacksamt emot det arbete som riksdagen har utfört och tar med det in i Regeringskansliet.