KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Sellström (KD):
Det är intressant att följa den här diskussionen. Den är i sig jätteviktig. Om det går en hytt med eller utan innehåll från Umeå och söderut och det är lika många hytter, förklara då för mig, Jonas Sjöstedt, hur transportstödet påverkas av det! Jag har också hört från företagsledningen att transportstödet inte vägs in i bedömningarna när det gäller monteringen. Botniabanan finns på plats. Men den nyttjas tyvärr fortfarande inte av godstrafiken. Det har gått många år, och vi hoppas att den snart kommer i gång.
Den persontågtrafik som bedrivs på Botniabanan fungerar riktigt bra - när den fungerar - med överfulla tåg, men man har stora problem med att få tågtrafiken att fungera ordentligt. En Botniabana som inte fungerar är norra Sveriges sämsta marknadsföring. Det är en jättefin järnväg, men den fungerar inte.
Den dag som den fungerar och godstrafiken börjar transporteras där kommer blickarna att fästas också på byggandet av Norrbotniabanan. Vi är tyvärr inte där än, men infrastrukturen finns. Nästan en halv miljard har satsats och satsas fortfarande av staten på att bygga ut infrastrukturen i Umeå. Är inte det satsningar? Och den utbyggnaden av infrastrukturen pågår fortfarande. Är inte det att satsa på att få saker och ting att fungera?
Till och med Volvo är med och satsar pengar på bättre lösningar. Även Volvo Lastvagnar ställer upp på att ta till vara möjligheterna att "slimma" transporterna ned till södra Sverige och till övriga Europa. Man måste ju också kunna säga bra saker från den här talarstolen, Jonas Sjöstedt.
David Lång (SD):
Jag vet inte om Helena Leander enbart har läst tabellerna, för i den löpande texten framgår det i alla fall att skattesänkningen på bensin skulle ge minskade intäkter på motsvarande 200 miljoner kronor per år, och det räknar jag med skulle vara från och med nästa år. Varför vi vill genomföra den?
Vi har till exempel som ett led i vår strävan att hela Sverige ska leva en del förslag till åtgärder. Ett av dem i budgeten var just den marginella skattesänkningen på bensin. Vi vill också att skatten ska frysas därefter. Anledningen är också att man inte kan beskatta någonting hur högt som helst om det är något som inte kan bytas ut mot någonting annat.
Det måste ju finnas ett alternativ för människor att välja i stället, och än så länge finns inte alternativen i tillräckligt stor utsträckning. Det är av den anledningen helt enkelt.
David Lång (SD):
Jag sade inte att det inte ger någon effekt. Jag sade att det inte finns alternativ i tillräckligt stor utsträckning. Vad gäller beräkningarna finns sänkningen med i våra beräkningar. Den finns med i någon av de poster som Helena Leander uppenbarligen inte haft möjlighet att titta fullständigt och noga på. Självklart går vår politik ihop siffermässigt.
Vi har faktiskt genomfört vår skuggbudget i precis samma typ av excelblad som jag antar att Helena Leander har använt, och där finns de exakta beräkningarna.
David Lång (SD):
I subsidiaritetsprövningar kan det vara svårt att undgå att komma in på själva sakfrågan. Det är inte sakfrågan vi debatterar, vilket de flesta talare påpekat. De flesta har dock kommit in på sakfrågan i något avseende, och dess värre kommer jag nog också att göra det.
Enligt subsidiaritetsprincipen ska unionen vidta en åtgärd endast om målen för den planerade åtgärden inte kan uppnås av medlemsländerna själva, utan bättre kan uppnås på unionsnivå. Det låter som att man kan definiera målsättningen lite som man vill för att åtgärden ska kunna sägas vara förenlig med subsidiaritetsprincipen.
I direktivförslaget om en gemensam konsoliderad bolagsskattebas har kommissionen anfört till stöd för att direktivförslaget inte strider mot subsidiaritetsprincipen att "gränsöverskridande förlustutjämning, skattebefriade överföringar av tillgångar inom en koncern, och fördelning av koncernens skattebas med hjälp av en formel, kan bara förverkligas inom ett gemensamt regelverk".
I nästa stycke skriver man att de hinder som vållas av de olika nationella skattesystemen bara kan lösas genom att man antar lagstiftning på unionsnivå. Det är mycket möjligt att det behövs mer överstatlighet för att uppnå dessa målsättningar.
Men i utdraget ur kommissionens förslag till rådets direktiv om en gemensam konsoliderad bolagsskattebas står att målsättningen är att komma till rätta med problem som överdriven beskattning och dubbelbeskattning. Det talas också om hinder för företag att växa inom EU och expandera verksamheten över nationsgränserna.
Om det är detta som är målsättningen ställer jag mig frågan: Kan de problemen verkligen inte lösas genom avtal på mellanstatlig nivå? I utdraget görs ett försök att besvara den frågan. Man säger där att "nätet av dubbelbeskattningsavtal är inte en lämplig lösning eftersom dessa avtal är avsedda för ett bilateralt sammanhang i en internationell miljö, snarare än en nära integrerad gemensam marknad".
Det känns som en ganska intetsägande förklaring. EU är inte ett optimalt område varken för en gemensam lagstiftning eller för ett gemensamt skattesystem, eller ens för ett delvis gemensamt skattesystem, och inte heller för en gemensamt konsoliderad bolagsskattebas.
Olika länder befinner sig i olika skeden i den ekonomiska utvecklingen och i olika lägen i konjunkturen, är olika stora inom olika branscher, har olika goda statsfinanser och så vidare. För att slutligen komma till utskottets utlåtande är det ett faktum att - även om vi utgår från kommissionens målsättningar - det finns anledning att invända med hänvisning till subsidiaritetsprincipen.
Det blir en förändring av fördelningen av skatteintäkter, och det blir försämrade möjligheter för varje medlemsland att driva en ekonomisk politik och en skattepolitik som är anpassad efter det egna landets förutsättningar. Fru talman! Jag yrkar bifall till utskottets förslag i utlåtandet och avslag på reservationen.
David Lång (SD):
I detta betänkande, som behandlar allmänna motioner om bank-, försäkrings- och kreditupplysningsfrågor, behandlas bland annat tre motioner som handlar om att införa fri flytträtt för försäkringssparande. I den motion jag själv har varit med om att författa finns ett yrkande om att införa friare möjligheter att flytta pensionsförsäkringar. Av betänkandet framgår att utskottet har behandlat liknande yrkanden tidigare, senast för två år sedan.
Den gången valde utskottet att avslå yrkandena med motiveringen att det pågår ett arbete i Regeringskansliet med att se över möjligheten till obligatorisk flytträtt för pensionssparande. I det betänkande vi nu debatterar avstyrks samma yrkanden i dag, två år senare.
Det görs med hänvisning till en utredning - Livförsäkringsutredningen, vill jag minnas att den heter - som har i uppdrag att analysera och lämna förslag kring frågor om flytträtt för försäkringssparande med mera. Utredningen ska tydligen lämna sitt betänkande i september i år. Det verkar vara samma utredning vi kunde läsa om i svensk finanspress redan för ungefär ett och ett halvt år sedan.
Då stod det att utredningen skulle vara klar i mars i år. Jag utgår ifrån att det är samma utredning och att den har fått flyttas fram. Kanske ville man ha tid över för att kunna hänvisa till den i detta betänkande - vad vet jag? Ska det pågå utredningar i denna fråga menar jag att de bör gå ut på att ta reda på hur den fria rätten ska införas, inte om den ska införas.
Att införa flyttmöjligheter för försäkringar borde inte vara särskilt kontroversiellt egentligen. Det finns fri flytträtt i Norge sedan 1991, och syftet med att införa det även i Sverige är helt enkelt att försäkringstagarens intressen gynnas genom bland annat en ökad och förbättrad konkurrens och ett ökat förtroende från försäkringstagarna.
Avtal som syftar till att binda upp försäkringstagaren i flera decennier syftar till att gynna försäkringsbolagen och även säljarna av försäkringarna. När försäkringsbolagen och säljarna tjänar mer är det försäkringstagarna som betalar mer. Med anledning av detta, herr talman, ber jag att få yrka bifall till reservation 3. För tids vinnande är detta mitt enda yrkande.
David Lång (SD):
Jag vill börja med att justera mina yrkanden - jag slant visst lite på tungan tidigare. Jag yrkar alltså bifall till reservationerna 1, 4 och 7 och ingenting annat.
När jag lyssnade på Tobias Billströms anförande hörde jag honom säga beträffande dataspecialister - flera har tagit upp att det är en mycket värdefull tillgång med arbetskraftsinvandring av dataspecialister - att en stor del av rekryteringarna utgörs av just invandrade dataspecialister. En fråga som jag då ställer mig är: Varför har vi inte tillräckligt många svenska dataspecialister?
Har då inte regeringen misslyckats med att se till att tillräckligt många svenskar har fått möjlighet att utbilda sig? Jag tycker mig lite grann känna igen samma situation från att vi inte hade tillräckligt många läkare. Vi utbildade alldeles för få läkare, och så blev vi beroende av invandrade läkare, och dessutom använde man det för argument att vi måste ha ännu mer invandring.
Man skulle kunna göra så att man förbjuder svenskar att utbilda sig till både läkare och dataspecialister, så blir vi hundraprocentigt beroende av invandring på de områdena, och då har Sverigedemokraterna inte några argument kvar alls, eller vad säger statsrådet?
David Lång (SD):
Jodå, jag var där och lyssnade. Jag nämnde också i min första replik att vi hade samma problem med läkare. Vi kanske kan få motsvarande redogörelse på den punkten. Sverigedemokraterna menar att svenska folket knappast är obildbart, och vi är heller inte främmande för samarbete med andra länder, så skulle det vara så att det krävs satsningar på utbildning och spetskompetens i samarbete med andra europeiska länder är det säkert inga problem alls.
Men jag kan inte låta bli att tycka att det i fråga om läkare och kanske även dataspecialister snarare är regeringens fel att vi lider brist än att det är tack vare invandringen som allt är så fantastiskt i Sverige.
I mitt anförande tidigare hänvisade jag till professor Jan Ekberg och hans artikel i Dagens Nyheter "Arbetskraftsinvandring hjälper inte offentlig sektor" samt den rapport som låg till grund för den artikeln, Invandringen och de offentliga finanserna .
Han konstaterar att trots att det finns en gynnsam ålderssammansättning bland arbetskraftsinvandrarna räcker det inte, eftersom de börjar åldras, skaffar barn och ställer krav på den offentliga sektorn.
Det konstaterades också, som jag nämnde, av den norska statistiska centralbyrån att de produkter och tjänster som ökar med arbetskraftsinvandringen i huvudsak är mycket enkla produkter och tjänster som det inte saknas kompetens för i landet. Jag vill fråga Tobias Billström: Har Jan Ekberg fel? Har norska statistiska centralbyrån fel? Vad har i så fall Tobias Billström för belägg för detta?
David Lång (SD):
Vi talar om anhöriginvandring, och som jag sade är vår politik mycket starkt inspirerad av den danska. Där är det så att man inte ska kunna importera make eller maka hur som helst, utan där har man ställt krav genom just 24-årsregeln. Det har lett till att en hel del åker över Öresundsbron i syfte att gifta sig i Sverige i stället. Jag menar att så kan vi inte ha det.
Vi kan inte fortsätta föra en ansvarslös politik som sedan också drabbar våra närmsta grannländer. När det gäller asylrätten har alla självklart rätt att söka asyl. När det gäller selektion ställer många andra länder sig frågan, innan de tar in invandrare till sina respektive länder, vad de kan ha för nytta av en person. Det är samma sak där, att vi låter oss inspireras av Danmark. Vi har även låtit oss inspireras av andra länder.
Det finns inget självändamål med att ta hit hur många utlänningar som helst. Jag förstår att Eva-Lena Jansson vill fortsätta föra en lika ansvarslös politik som tidigare, kanske ännu mer ansvarslös. I detta betänkande vill Socialdemokraterna avskaffa försörjningsansvaret, vilket innebär ytterligare belastning på svenska skattebetalare. Det är lätt att vara generös med andras pengar.
Ni vill också ändra kravet på identitetshandlingar med det uttalade syftet att ännu fler somalier ska få komma till Sverige. Vari ligger rimligheten i en sådan politik? På vilket sätt blir Sverige bättre av ytterligare segregerade bostadsområden och ytterligare börda för skattebetalarna? Vore det inte bättre att vi i stället försöker reda ut det kaos som ni redan har skapat?
David Lång (SD):
Jag hör ingen kritik från Eva-Lena Jansson mot andra länders regeringar som för just den politik som Sverigedemokraterna förespråkar. Det är tydligen bara Sverige som är bundet av FN:s deklaration om mänskliga rättigheter, och det är bara Sverigedemokraterna som är främlingsfientligt. Men det är snarare så att det är de sju gamla riksdagspartierna i Sveriges riksdag som är verklighetsfrämmande i detta sammanhang.
Eva-Lena Jansson och alla andra måste inse att den politik som har förts av både socialdemokratiska och borgerliga regeringar under de senaste decennierna saknar stöd hos den svenska befolkningen. I vissa undersökningar är det en majoritet som definitivt vill minska invandringen eller rent av antalet utlänningar i Sverige.
Ingen vill bo i ett invandrartätt område, ingen vill ha barn gående i en invandrardominerad skola där de svenska barnen inte ens lär sig tala svenska eftersom alla deras klasskompisar är invandrare och så vidare. Sverigedemokraterna vill i alla fall skärpa reglerna. Vi vill följa med i den utveckling vi ser i resten av Europa så att inte Sverige stannar kvar och blir en efterbliven del i Europas utkant.
David Lång (SD):
Jag och Sverigedemokraterna beskylldes för mycket i Federleys anförande. Beträffande rätten att söka asyl blir det ingen inskränkning med SD:s politik. Däremot har vi synen att det inte är någon mänsklig rättighet att bo i Sverige. Är det Fredrick Federleys eller Centerpartiets syn? Jag sade ingenting i anförandet om selektion utifrån etnicitet eller religion. Där stod Fredrick Federley och blåljög.
När det gäller synen på de storslagna konspirationer som Fredrick Federley, och inte bara han utan alla som är för fortsatt massinvandring, brukar återkomma till är saken den att det inte behövs någon konspiration för att majoriteten ska bestämma. Majoriteten bestämmer. Det räcker med att man tror på demokratin för att det ska vara på det viset. Om det skulle vara så att en annan folkgrupp än den svenska blev i majoritet i Sverige är det de som bestämmer.
I dag bestämmer svenskarna oavsett vilket politiskt parti som vinner makten, för svenskarna är i majoritet och svenskarna dominerar antalsmässigt samtliga riksdagspartier. Sedan räknade Federley upp ett antal länder som han tyckte gjorde fel. Spanien, eller om det var Italien, beviljar inte tillräckligt mycket asyl eller vad det nu var. Danmark gör också fel, tydligen. Är det alltså bara Sverige som gör rätt i Europa i dag?
Alla andra länder är det fel på. Sverigedemokraterna, som vill driva en linje som man har i Danmark till exempel, är alltså det konstiga partiet. Jag tycker snarare att allting tyder på att det är de gamla partierna i Sveriges riksdag som är de konstiga partierna. Det är de som inte vill hänga med i utvecklingen.
David Lång (SD):
Jag tror återigen att det var medvetet som Fredrick Federley valde att missförstå. Jag har aldrig sagt att alla som tillhör samma religion tänker med ett huvud. Hans exempel med socialdemokraten i Kiruna och moderaten i Vällingby visade exakt det som var min poäng. Jag vidhåller också att Fredrick Federley blåljög när han talade om att vi skulle selektera efter etnicitet och religion. Det sade han i sitt anförande.
Det har vi aldrig sagt, och det står inte någonstans i våra reservationer i betänkandet heller. Fredrick Federley menar alltså att Sverige ska fortsätta på den linje som vi befinner oss på nu. Vi ska fortsätta att halka efter vår omvärld. Vi ska fortsätta att föra den mest ansvarslösa invandringspolitiken på alla områden. Jag tycker att det är mycket beklagligt. Jag hoppas att vi kan få till stånd en förändring av den synen.
Det har lyckats i många andra länder, och det kommer säkert att lyckas i Sverige så småningom.
David Lång (SD):
Förslaget om ett återinförande av begreppet "normalt förekommande arbete" har debatterats i kammaren under så lång tid att vi sverigedemokrater till och med hunnit byta ledamot i socialförsäkringsutskottet.
När jag har påmint mig om hur debatten förts vid tidigare behandlingar av ärendet i utskottet och i kammaren har jag insett att det utskottsinitiativ som ursprungligen satte i gång hela processen har resulterat i välbehövliga debatter, kanske något fler debatter än nödvändigt. Det var två nästan identiska debatter inom loppet av bara någon vecka förra sommaren.
Debatten har handlat om det sätt på vilket utskottsinitiativet togs, hur frågor har beretts och inte minst vem som samarbetat mest med fel parti. Det sistnämnda har det dock inte talats så mycket om i dag. Men riksdagspartierna har ändå åstadkommit någonting. Det råder ingen tvekan om att det fanns problem med sjukförsäkringssystemet före reformen 2008.
Det orsakade onödigt stora kostnader för samhället. Men det har efter reformen blivit stora problem för många enskilda individer. Det faktum att riksdagens ledamöter debatterat dessa frågor så pass intensivt visar att samtliga partier i riksdagen tar dessa frågor på stort allvar. Vi har alla bidragit till att öka medvetenheten om den situation som råder och har gjort klart för regeringen och för varandra att dessa frågor har hög prioritet.
Det är en sak som vi har åstadkommit. Vi som är i opposition har åstadkommit en viktig markering mot regeringen. Vi har markerat att vi inte sitter still när vi upplever att det finns problem som vi uppfattar att regeringen inte hanterar tillräckligt skyndsamt.
Regeringen har å sin sida åstadkommit dels en förbättring i den senaste budgetpropositionen i höstas, dels propositionen om återinförande av begreppet "normalt förekommande arbete", som vi debatterar nu. Av tidigare behandlingar framgår att Försäkringskassan inte har haft några starka synpunkter, medan handikappförbunden menar att detta är positivt för att komma till rätta med de mest akuta problemen.
Det har under resans gång argumenterats för att förslaget skulle få stora ekonomiska konsekvenser, att det skulle vara väldigt dyrt. Det har också sagts att ingen egentligen vet vilka konsekvenserna blir. Det sista jag hörde var att effekten skulle bli kraftigt begränsad, men att det kan vara en legitimitetsfrämjande åtgärd och att det även är gynnsamt ur rättssäkerhetssynpunkt, vilket också tycks ha varit den gängse uppfattningen under tidigare beredningar, åtminstone bland majoriteten.
Vi har nu ett betänkande som ingen har reserverat sig emot. Det ser ut att bli enhälligt antaget i enlighet med riksdagens beslut. Jag ser det som ett steg i rätt riktning. Jag yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande.
David Lång (SD):
Den delen av utskottets utlåtande som utgörs av själva ställningstagandet är till 60 procent en beskrivning av tidigare ställningstaganden, det vill säga sådant som har gjorts i utskottet innan Sverigedemokraterna tog plats i riksdagen. Ytterligare en knapp fjärdedel av utlåtandet beskriver hur uppgifterna i ärendet är fördelade mellan kommission, regering och riksdag. Den sista sjättedelen är ett ställningstagande.
Utskottet har beslutat att inte besvara de frågor som ställs i grönboken med motiveringen att det är regeringens ansvar att formellt yttra sig till kommissionen. Det är sannolikt att en sverigedemokratisk regering hade yttrat sig annorlunda jämfört med vad Sveriges nuvarande regering skulle göra. Regeringen och utskottet tror att en omförhandling av direktivet kan leda till en skärpning av bestämmelserna, som många här har påpekat.
Man konstaterar att dagens direktiv bygger på så kallade minimiregler. Det innebär rimligtvis att en skärpning av bestämmelserna betyder en sänkt maximinivå. I princip menar jag att det nationella självbestämmandet är så viktigt att varje land självklart ska ha rätt att besluta om såväl tak som golv. Problemet är inte att Sverige kan ha mer - som man uttrycker det - förmånliga bestämmelser.
Dock är det inte den väg som Sverigedemokraterna vill gå. Vad som däremot är angeläget är att vi även har möjlighet att på nationell nivå tillämpa mer strikta och ansvarsfulla bestämmelser än vad direktivet anger. Om detta sägs ingenting i utlåtandet, även om jag förstår att de flesta övriga ledamöter i utskottet förmodligen läser in mellan raderna att utskottet eftersträvar ökad invandring. Det gör dock inte Sverigedemokraterna.
David Lång (SD):
Sverigedemokraterna antog redan år 2004 ett ekonomipolitiskt handlingsprogram som vi i dag kallar idédokument. Det har på vissa punkter blivit lite inaktuellt, men vi föreslog där bland annat sänkt arbetsgivaravgift för företag och deras verksamhet i glesbygden.
Ca 15 månader senare kom en statlig offentlig utredning, SOU 2005:68, med exakt samma förslag - sänkt arbetsgivaravgift för företag med anställda i stödområde A, vilket utredningen menade var det bästa sättet att öka tillväxten i glesbygden. Det skattesystem vi har i dag missgynnar glesbygden. Som exempel kan vi ta de höga skatterna på drivmedel.
Samtidigt gynnas städerna, för i städerna finns bättre kollektivtrafik och kortare transportsträckor. Det är inte orimligt att låta glesbygden få igen på gungorna vad man förlorar på karusellerna. Nu har förvisso en viss lättnad av arbetsgivaravgiften för företag i glesbygden redan införts. Men det finns begränsningar och undantag, och Sverige har inte gått lika långt som till exempel Norge.
Där har vi ett tydligt problem, särskilt för svenska företag som är verksamma i närheten av den norska gränsen. Det blir på längre sikt omöjligt för svenska företag att konkurrera med de norska. Det blir omöjligt att rekrytera norsk arbetskraft, och det blir svårt att behålla den svenska arbetskraften, som antingen flyttar över gränsen till Norge eller flyttar till någon svensk stad. Resultatet av detta ser vi i dag.
I Sverige pågår urbaniseringen i en takt som är tre gånger högre än EU-genomsnittet. Det kom en rapport om detta alldeles häromdagen. Man kan tro och tycka att det är en naturlig utveckling som det inte finns någon anledning att stoppa. Men jag tror samtidigt att det finns ett värde i att hela Sverige får leva. För att åstadkomma detta måste glesbygden överleva. Fru talman! Jag yrkar bifall till Sverigedemokraternas reservation nr 2.