Edward Riedl (M):
Tack, ministern, för svaret! Låt mig börja med att konstatera att det har skett en dramatisk ökning av antalet viltolyckor de senaste åren. Det är en del av bakgrunden till att jag tar upp denna frågeställning. Det dör i snitt fyra personer varje år. Ungefär 200 personer skadas allvarligt, och många har men för livet efter de allvarliga skadorna.
Det finns sannolikt också ett visst mörkertal när det gäller dödsolyckorna. Det finns en del väjningsolyckor där man inte kan fastställa detta. Det rubriceras inte som en viltolycka om man kör av vägen, även om det var ett vilt som orsakade att det hände och även om det skrivs i polisrapporten. Vi har också exempel som gäller en minibuss.
Tre personer avled då de körde in i en lastbil som bromsade in för en ren. Man kan konstatera att de allvarliga olyckorna är ganska ojämnt fördelade över landet. Man kan se på Norrlandslänen - dit räknar jag även Dalarna och Gävleborg. En stor del av de allvarligt skadade finns i de länen. Det är klart att det är en rätt ojämn fördelning av detta.
I Dalarna har man lika många allvarligt skadade som man har i Stockholm. Sedan kan det förvisso vara stockholmare som besöker Dalarna som råkar ut för dessa olyckor. Men olyckorna är helt enkelt ojämnt fördelade geografiskt. Vi har ungefär 500 mil väg med viltstängsel - av de 21 000 mil som staten ansvarar för. Detta orsakar dödsfall. Det orsakar mycket lidande och en stor samhällskostnad.
Man brukar säga att samhällskostnaden till följd av viltolyckorna är ungefär 3 miljarder per år. Jag tänker inte skylla den kraftiga ökningen på denna regering, även om det av någon outgrundlig slump visar sig att olyckorna ökar kraftigt när vi byter regering. Jag tänker inte ens försöka säga att det är denna regerings fel - detta beror givetvis på andra saker.
Men det ligger inom ministerns och regeringens möjlighet att vara delaktig och att vända utvecklingen genom att våga satsa pengar på det svenska vägnätet. Jag kunde möjligen önska att regeringen ville satsa lika mycket som Moderaterna på vägnätet, men jag tänker inte ta den debatten i dag utan i stället inrikta mig på det som är nära möjligt för ministern att göra.
Jag sitter i Polisregion nords insynsråd. Polisen där är lite frustrerad. I Nationella Viltolycksrådet, som ministern hänvisar till, är det, som jag förstår, ett gott samarbete mellan alla de olika aktörerna - polisen, Trafikverket, länsstyrelserna, jägarförbund och så vidare. Men i de regionala viltråden ser det lite annorlunda ut. I exempelvis Västerbotten saknas Trafikverket sedan många år.
Man har ingen representant på plats, trots att det är polisen som vet vilka vägavsnitt det är som är särskilt olycksdrabbade. Det finns ett sådant exempel i mitt hemlän Västerbotten. Det gäller E45 mellan Storuman och Sandsjö. Den sträckan är mycket olycksdrabbad. Det är många viltolyckor med älg, vilket till slut kommer att innebära dödsolycka om man inte får bukt med detta. Det är tyvärr så det fungerar. Herr talman!
Jag skulle vilja fråga ministern om han kan tänka sig att ta tag i detta: att med de medel han har till buds se till att Trafikverket deltar i de regionala viltolycksråden. Det är nämligen där man kan göra verkstad. Det är där polisen kan berätta vilka trafikavsnitt som man behöver jobba med. Då kan man faktiskt också förändra en del av denna statistik, i och med att färre då drabbas.