Jonas Sjöstedt (V):
Jag tackar för svaret och vill välkomna beskedet om att vi kommer att se ett förslag om en moderniserad svensk lagstiftning som uppfyller internationella konventioner på det här området till 2012. Det är på tiden, kan man säga. Vår lagstiftning måste vara så stark och så klar som möjligt för att vi ska kunna lagföra allvarliga brott som tortyr, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser.
Trots det positiva beskedet finns det delar i svaret som förvånar mig en smula. Det första är att det hävdas att tortyrbrott i dag är fullt ut täckta av nuvarande svensk lagstiftning. Det är också mycket oroande att ministern inte vill ge besked om att tortyr kommer att införas som brottsrubricering i svensk lag.
Faktum är att FN:s tortyrkonvention föreskriver att tortyr definieras som ett brott i nationell rätt av de länder, däribland Sverige, som har signerat konventionen. Detta har också påpekats för Sverige av FN:s kommitté mot tortyr. Man kan också ifrågasätta om de nuvarande brottsrubrikerna som grov misshandel och olaga tvång har samma styrka som en explicit rubricering om tortyr.
Särskilt tydligt blir detta när man också tar in psykisk tortyr som tortyrform. Psykisk tortyr är vanlig och kan ha fruktansvärda konsekvenser för den utsatte. Vilken svensk rubricering ska täcka detta? Kanske ofredande? Vilka är argumenten emot att införa tortyrbrottet i svensk lag? Vad får ministern att tveka? Jag skulle gärna vilja höra argumenten emot och hur ministern tänker i det här fallet.
Ett liknande resonemang kan föras vad gäller rubriceringen brott mot mänskligheten. Även här hävdar ministern att den rubriceringen redan i dag de facto täcks av svensk lagstiftning. Om detta är inte alla överens. Amnesty International har till exempel invänt mot denna beskrivning. Tillåt mig citera en av landets främsta experter på området, åklagaren Magnus Elving på Internationella åklagarkammaren.
I Norrköpings Tidningar säger han följande: "Det är önskvärt att lagstiftningen harmoniseras med andra länder. Till dess får vi hanka oss fram. - - - Det är lättare om man talar om brott mot mänskligheten så vet alla vad det handlar om." Det här kommer alltså från en praktiker på området.
Ytterligare en kritisk röst mot att Romstadgan inte har genomförts i svensk rätt är faktiskt en statlig utredning, SOU 2010:72, som kom förra året från Folkrättskommittén inom Försvarsdepartementet. Där klargör man uttryckligen att man anser att det är olyckligt att beredningen på detta område har dragit ut på tiden och att Sverige till följd av detta inte har den lagstiftning på plats som Romstadgan kräver.
Detta är då fråga om en statlig utredning. Det är självklart välkommet och också det enda rimliga att regeringen i detta inte tar några hänsyn till den pågående utredningen om folkrättsbrott mot Lundin Oil i Sudan. Men är det inte så att den nuvarande lagstiftningen gör det svårare att eventuellt fälla de ansvariga för de här folkrättsbrotten i samband med Lundin Oils verksamhet?
Brott mot Genèvekonventionen förutsätter att det har rått väpnad konflikt, och det är inte alltid självklart hur man ska avgöra om det har varit fallet, till exempel i Sudan. En skärpning av lagstiftningen på det här området skulle ta bort varje misstanke om att regeringen tar hänsyn till ett enskilt mycket känsligt ärende när lagarna utformas. Genomförandet av Romstadgan och det internationella regelverket mot den här typen av brott är ett stort steg framåt.
Det är någonting som regeringar och parlamentariker, inte minst svenska sådana, har arbetat för i många år. Därför är det så beklagligt att Sverige som pådrivande stat inte självt har gjort de förändringar i lagstiftningen som dessa regler föreskriver.