Gunilla Svantorp (S):
Jag vill börja med att tacka för svaret, men jag är inte särskilt nöjd med det. Senast i går kunde vi läsa en rapport från OECD som säger att långtidsarbetslösheten stiger oroväckande mycket och att arbetslösheten ligger på skyhöga nivåer samtidigt som det anmäls allt fler lediga arbeten. Någonting är helt fel.
En del i det som är fel handlar just om det som jag ställde frågan om: matchningen mellan den kompetens som finns i form av arbetslösa människor och den kompetens som arbetsgivarna efterfrågar. Ett populärt ord hos statsministern i dessa dagar, och särskilt i partiledardebatten i onsdags, är ordet anställningsbar. Människor måste bli anställningsbara, upprepade han flera gånger. Ja, det kan vi väl alla hålla med om, men frågan är bara hur.
I våra frågor till statsrådet har vi hänvisat till flera olika rapporter som visar att problemet med matchning är stort. Ändå säger statsrådet märkligt nog i sitt svar att 90 procent av de arbetsgivare som vänt sig till Arbetsförmedlingen är nöjda med den hjälp de har fått.
Det står i skarp kontrast till den rapport som Svenskt Näringsliv tagit fram, deras årliga rekryteringsenkät, där den del som heter "Att söka men inte finna" visar att vart femte rekryteringsförslag misslyckats både i år och det jämförande året 2007. Att så många som var femte misslyckats även i år med så mycket högre arbetslöshet menar man i rapporten beror på att matchningen inte fungerar.
Ändå påstår statsrådet i sitt svar att 90 procent är nöjda med den hjälp de har fått. Det är väldigt märkligt. Många av åtgärderna i dag syftar till att snabbt få ut de arbetslösa i korta åtgärder. Men rapporter från Arbetsförmedlingen visar att de som sätts i korta åtgärder oftast återvänder till arbetslöshet, eftersom man inte har fått den hjälp som hade behövts för att skapa en egen, varaktig försörjning.
Jag upplever att det i dag finns en stor avgrund mellan arbetsmarknadspolitiken och utbildningspolitiken, trots att de borde vara grenar på samma träd. Fru talman! Mycket av statsrådets svar på våra interpellationer handlar om regelrätt utbildning, och det är också viktigt. Men svaret andas mycket att det mesta av ansvaret läggs över på individen: Man får själv se till att välja rätt väg i livet om man vill lyckas.
Arbetsmarknadspolitik är i högsta grad fördelningspolitisk, då den vänder sig i första hand till de arbetslösa och resurssvaga, som kanske inte i första hand ser studielån som den första åtgärden för att förbättra sin ställning på arbetsmarknaden. För att verkligen satsa på dem som behöver åtgärderna bäst behöver man gå från den låga nivån på dagens 3 procent arbetsmarknadsutbildningar och se till att matcha betydligt bättre än vad som görs i dag.
Men tyvärr pratar statsrådet inte alls om arbetsmarknadspolitik i sitt svar utan bara om reguljär utbildningspolitik. Och med de åtgärderna har vi många som riskerar att fastna utanför arbetsmarknaden för lång tid framöver, kanske i hela sina liv. Vi behöver både bra utbildningar och möjligheter till kvalitativt bra arbetsmarknadsutbildningar. Fru talman!
Eftersom jag inte har fått svar på min fråga ställer jag den en gång till: Vilka åtgärder kommer statsrådet att vidta för att säkerställa att företagen har tillgång till personal med den kompetens som de efterfrågar?