KBLab/rixvox huggingface dataset:
Elisabet Knutsson (MP):
Det finns alltid problem med riktade statsbidrag. Vi vet att de inte alltid är så träffsäkra. Ibland hamnar de fel. Det är alltid ett bekymmer man har - hur snävt ska man göra ett riktat statsbidrag? Det är alltid olyckligt när det inte hamnar där det är avsett att hamna.
Men tyvärr är det inte så att vi åker ut med pengapåsen till var och en. Ibland hamnar det fel, och det är olyckligt.
Elisabet Knutsson (MP):
Ja, jag tycker att vi har en samsyn, och den samsynen har vi väl utvecklat under mandatperioden. Varje regering lägger fram förslag. Om det sedan kommer en ny regering finns det ingen anledning för den att sopa undan allt som den tidigare regeringen har gjort.
Man plockar så att säga russinen ur kakan och vidareutvecklar eller förändrar dem på ett sådant sätt att de går in i ens egen politik. Om det finns ett förslag som man kan omforma skulle det vara dumdristigt att sätta sig ned och börja om igen.
Elisabet Knutsson (MP):
Vi kan börja med frågan om vinster i välfärden - återigen. Jag vill gärna svara Ulrika Carlsson.
De förskolor som är kooperativa och de som är ideellt drivna kommer inte att drabbas av några förändringar.
De behöver inte bekymra sig - det gäller de små förskolor som är föräldrakooperativa eller som drivs av olika organisationer. Sedan gäller det farhågor. Ja, jag har tänkt mycket på det här med att tjäna pengar på det kollektiva.
Jag är själv född småföretagare och uppvuxen som småföretagare. Jag har drivit företag i hela mitt liv, och jag tänker på att jag aldrig någonsin har varit försäkrad någon inkomst.
Det jag tycker är intressant med skolverksamheten är att man både plockar ut en vinst från vårt gemensamma och är garanterad en inkomst. Alla som startar en skola och som får barn inskrivna där vet hur mycket pengar de får.
Då tänker jag att många föräldrar kan ha farhågor om det är så att skolorna måste lägga ned för att man inte får lov att plocka ut vinsten från de kollektiva pengarna. Men det finns också andra farhågor som föräldrar kan ha, som handlar om att en skola helt plötsligt kan bestämma sig för att lägga ned sin verksamhet.
Elisabet Knutsson (MP):
Hur förslaget till slut kommer att se ut vet varken Ulrika Carlsson eller jag. Det är ett förslag som är en grund för vidareutveckling.
Precis som när det gäller alla andra utredningar som görs inom olika områden lyfter man inte utredningens förslag rätt in i verksamheten och säger: Utredningen har sagt så här - punkt slut. Här finns det såklart anledning att titta närmare på både det ena och det andra.
Men det som är viktigt för oss är till syvende och sist att de pengar som kommer från det kollektiva ska gå till det kollektiva. De ska inte lyftas ut som övervinster. En viss vinst måste man ha, som man kan stoppa in i verksamheten. Men det är övervinsterna som vi inte accepterar.
Sedan gäller det Montessorilärare och Waldorflärare. Jo, det är väl också någonting som man behöver titta på: hur man kan ge dem någon form av legitimation. För min egen del, som miljöpartist, tycker jag att det låter sympatiskt, men det är ingenting som regeringen har tagit ställning till.
Elisabet Knutsson (MP):
Bildning och utbildning är två av hörnstenarna i en människas liv. Grunden för de flesta är en genomförd gymnasieutbildning. Vi vet att de eleverna fördjupar sina kunskaper. Det är kunskaper som krävs för att komma vidare i livet till arbete och till högre studier.
Därför är det ett viktigt mål för skolan att göra det möjligt för alla ungdomar att börja, fullfölja och avsluta sin gymnasieutbildning. Det är precis det debatten handlar om i dag: En gymnasieutbildning för alla. Varje människa är unik. Det ställer särskilda krav på skolan men även på individen.
Utbildningen är en form av kommunikation med en avsändare och en eller fler mottagare. Då gäller det att sända på rätt frekvens. För det mesta och de flesta är det enkelt, men för några är det inte det. Det är då skolan och eleven sätts på prov. Det gäller att hitta en lösning som gör att undervisningen fungerar även för dessa elever.
Inom gymnasieskolan behöver vi införa bestämmelser som gör undantag för elever till exempel på introduktionsprogrammet från vissa av behörighetskraven till högskoleförberedande program som syftar till att öka tillgängligheten till gymnasieskolan. Det ger bättre förutsättningar för skolan att arbeta med elevernas motivation att läsa vidare.
Skolinspektionens granskning av språkintroduktionen 2017 visar att det finns en utbredd stress bland eleverna att de ska bli för gamla för att hinna påbörja det nationella gymnasieprogrammet men att ett undantag från vissa behörighetskrav kan motivera eleverna eftersom möjligheten att påbörja ett nationellt program kan komma att uppfattas som nåbart för eleverna.
Vägen till en fullföljd utbildning på gymnasienivå eller motsvarande kan se ut på olika sätt. För vissa elever kommer kommunal vuxenutbildning eller folkhögskola att vara den lämpligaste utbildningsformen. För andra kommer den mer sammanhållna utbildningen på program som gymnasieskolan erbjuder att vara ett bättre alternativ.
Vissa elever kan också ha läst en stor del av utbildningen på introduktionsprogrammen integrerat med ett nationellt program och redan fått betyg i flera gymnasiekurser. För dessa elever kommer det sannolikt att handla om en övergång till ett nationellt program snarare än att påbörja programmet från år 1.
För att säkerställa att elever väljer den studieväg som ger dem bäst förutsättningar att fullfölja utbildningen är det viktigt att skolan informerar och vägleder alla elever om alla olika studievägar som finns inför valet av fortsatt utbildning. Det är angeläget att skapa flexibla vägar för att bli behörig till ett nationellt program så att fler ungdomar får möjlighet att få en gymnasieexamen. Fru talman!
Att stödja och vägleda varje enskild elev genom skolan är en av de viktigaste faktorerna som gör att hen får en examen. Vi ska göra allt vi kan för att se till att det händer. Jag yrkar bifall till reservation 1 och i övrigt bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Elisabet Knutsson (MP):
Om riksdagsbindningen försvinner kommer ju varje högskola och universitet genom förordningar från regeringen att få större möjligheter att utverka det som elever behöver för just sin utbildning.
I och med att den möjligheten ökar kommer det också att bli mindre komplicerat. Det är som Thomas Strand säger: Det finns mycket som är bra och som redan finns. Men det här behöver lättas upp, så att varje institution får möjlighet att mer pricksäkert ta in sina studerande.
Det gör det lättare för till exempel Kim att komma in med den kompetens som han har skaffat sig.
Elisabet Knutsson (MP):
Jag är helt överens med Betty Malmberg om att det finns många viktiga frågor att diskutera framgent. Det är ju inte bara det här med reell kompetens som ska prövas. Man måste också fråga sig: Vad är ett betyg värt? Hur säkerställer vi att det fungerar med betygen?
Det pratas så väldigt mycket om att det är så viktigt att ha ett gymnasiebetyg för att komma in på högskolan, men det visar sig att många som får höga betyg från gymnasiet inte klarar högskolan ändå. Betygen är ett väldigt trubbigt verktyg för att möta utbildningen.
Och hur ska vi göra med högskoleproven? De läcker, människor sitter och fuskar och så vidare. Visst, Betty Malmberg - vi har jättemånga viktiga frågor att diskutera framgent!
Elisabet Knutsson (MP):
"Flummigt" är ett av Christer Nylanders absoluta favoritord, tror jag. Det var många frågor på en gång.
När man gör den här typen av ganska öppna beskrivningar finns det alltid ett tolkningsutrymme. Det ska vara allsidigt, vilket innebär att man ska se det från många olika håll. Skolor är ju inte likadana, och därför kan man inte gå in och peta och säga att skolor ska göra precis så här.
Men man ska ha en vision, och man ska ha en riktning. "Allsidig" betyder ju att man ser det från många håll. Ordet "social" har vi ju använt i många andra sammanhang och har en någorlunda gemensam syn på.
Det har att göra med hur man lever, vad man har för inkomst och vad man över huvud taget har för bakgrund. Nu missade jag resten av Christer Nylanders frågor, men det är klart att om vi vill göra skolan bättre så måste vi se varje individ, och varje individ är olika.
Därför kan man inte säga precis att så här ska man göra.
Elisabet Knutsson (MP):
Jag tycker att Christer Nylander underskattar professionen. När professionen får en möjlighet att prata om allmän social sammansättning har de tankar om hur den sociala sammansättningen ser ut i deras skola.
Det ser inte jag som särskilt flummigt, utan jag ser det som att skolan har möjlighet att ta tag i de problem som finns i deras skola. Att det här med att välja skola skulle vara någonting som välsignade de flesta elever rör i så fall dem som bor i kommuner där det finns många skolor att välja på.
Men många elever bor i samhällen där det faktiskt bara finns en skola att välja på, och då får man välja den.
Den skolan måste därför bli en bra skola som jobbar med den sociala sammansättningen och ser till att pinpointa så att alla ska må bra i den skolan, för de har ju ingenting annat att välja på. Därför måste alla skolor bli bra skolor.
Elisabet Knutsson (MP):
När man talar om Skolkommissionen som helhet - och det har vi också talat om - är det viktigt med breda överenskommelser. Därför har vi samtalat med Alliansen om många olika frågor när det gäller Skolkommissionens förslag.
För oss är det viktigt att vi först och främst lyfter fram det vi är överens om och där man kan nå fram. Ingen kan mer än jag beklaga att vi inte har kunnat komma överens om att göra ett helt förslag av detta.
Men det finns flera frågor som vi inte har kommit överens om. Därför lyfter vi fram de frågor där vi har trott oss ha en gemensam lösning. Förlåt, Erik Bengtzboe, men jag glömde din andra fråga.
Elisabet Knutsson (MP):
När det gäller att inte få göra sina val på gymnasiet kan jag säga att alla kommuner inte har alla gymnasieprogram, och där har man möjlighet att välja var man vill gå. Jag kan inte tänka mig att kommunerna kommer att ställa några hårda krav på att alla elever måste välja kommunens gymnasieskola.
Elisabet Knutsson (MP):
På många ställen gör man verkligen ett allmänt socialt sammansättningsuttag. Låt oss ta högstadieskolan i Nyköping som ett exempel. Där finns bara en enda högstadieskola, och de kvotar in i varje klass så att varje klass blir ett Mininyköping.
Det tycker jag är intressant. Där har man verkligen en allmän social sammansättning med ungdomar från hela staden som träffas i varje klass.
Det har inneburit att högstadiet i Nyköping har ökat sina meritpoäng och fått ett mycket lugnare klimat på skolan. Ungdomar träffas över gränserna.
Vi går inte fram med något förslag vad gäller valsystemet för de olika skolorna. Det beror på att det är en så otroligt komplex fråga. Den har diskuterats, och vi har också diskuterat den med er i Alliansen.
Men det är svårt att hitta ett riktigt bra system som gynnar alla ungdomar och som får alla att kunna göra ett val. Jag menar att det är bättre att lägga fram ett väl genomtänkt förslag än att bara hasta fram något.
Elisabet Knutsson (MP):
Om ni anser att det här är ett förslag som inte gör någon skillnad i verkligheten förstår jag inte varför ni gör så mycket väsen av det. Det är i och för sig sorgligt om ni anser det. När det gäller valmöjligheterna i Nyköping finns det visst sådana.
Det finns ju andra skolor än bara den här högstadieskolan, men det finns bara en högstadieskola som är kommunalt driven, och det är med den som man har gjort på detta vis.
Elisabet Knutsson (MP):
Trots allt har många valt bort yrkeslinjerna därför att de inte får högskolebehörighet.
Elisabet Knutsson (MP):
Man satsar jättemycket på estetiska ämnen i de tidiga åldrarna och genom hela grundskolan och säger att det är viktigt och att man framhåller det. Sedan kommer eleverna till gymnasiet och väljer en fristående extrakurs i svenska.
Då får de mer meritpoäng, men om de väljer en fristående kurs i ett estetiskt ämne får de inga meritpoäng över huvud taget. Talar inte detta sitt tydliga språk om vad som gäller, vad som har värde och vad som inte har värde?
Jag måste säga att jag är förvånad, Erik Bengtzboe, över att du inte ser denna koppling - att elever väljer ämnen som är viktiga för dem så att de kan komma vidare i livet och som ger dem meritpoäng för att ta sig vidare.
Det finns många olika sätt att se på examensarbetena. Jag anser att om gymnasiearbetena läggs i själva ämnesstrukturen ska man säkert kunna klara sig på 50 poäng. Det finns de som håller med om det.
Jag tror att det var Universitetskanslersämbetet som inte hade några som helst synpunkter på gymnasiearbetets storlek.
Elisabet Knutsson (MP):
För en gångs skull kan jag säga att jag håller med Stefan Jakobsson. Ämnesbetygen är en stor del som vi måste satsa på att få igenom. Det kan nämligen inte vara rimligt att det ska vara det sämsta resultatet som en elev gör i ett ämne som ska ge betyget. För övrigt har vi inte mycket gemensamt.
Elisabet Knutsson (MP):
Tack, Ulrika Carlsson i Skövde, för anförandet! Jag tycker precis som du att det ska finnas valfrihet. Visst ska alla kunna få välja. Men i skolan är det enda ämne som i så fall skulle vara valbart och främja valbarheten det estetiska ämnet. Alla de andra ämnena, då? De är obligatoriska. Ska vi göra dem valbara också?
Ska man kunna välja matte, svenska och alla andra ämnen? Det vi vill göra är att upphöja estetiska ämnen till den nivå som vi tycker att de bör ha: obligatoriskt och meritpoängsatt.
Som det är i dag innebär valet av ett estetiskt ämne att man lägger tid på ett ämne där man inte får några meritpoäng. Är det ett sjyst val när andra kan välja annat, som ger meritpoäng? Jag tycker inte att det blir likvärdigt.
Jag undrar varför ni sänkte kraven i Gy 2011 för yrkesutbildningen i svenska. Jag hör att Ulrika Carlsson säger att alla lärare ska vara svensklärare och att antalet timmar inte är så viktigt.
Men de 50 timmarna för examensarbetet är jätteviktiga, och det kan inte alla lärare ha i sitt gebit. Men just svenska kan tydligen alla lärare vara lärare i. Jag tror inte att svensklärarna är så imponerade av det. Företagare vill ha välutbildade elever. De vill ha elever med ett stort ordförråd.
Elisabet Knutsson (MP):
Jag tycker att det är jättebra med språkutvecklare. Det är fantastiskt bra - på de skolor som har det, men det är rätt slumpmässigt. Ulrika Carlsson säger att Alliansen inte sänkte kraven.
Men om man tar bort 100 poäng från yrkesutbildningen och lägger på 100 poäng på teoretiska ämnen har man trots allt sänkt kraven på dem som läser på yrkesutbildningen.
Ulrika Carlsson säger att det är viktigt därför att kraven har ökat och för att man ska vara godkänd i fler ämnen.
Men jag vet att om en elev inte har ett bra språk spelar det ingen roll hur många ämnen man ska vara godkänd i. Om man inte förstår vad man läser, och om man inte förstår ett lästal och vad som står där för att man inte har tillräckligt med kunskap i svenska spelar det ingen roll om man får fler timmar i matematik.
Man saknar ändå sitt ordförråd. Detta gör mig faktiskt lite upprörd. Ulrika Carlsson menar att man själv ska se att man har behov av estetiska ämnen. Det borde man kunna klara även med matematik, svenska och allting. Man skulle kunna inse att det kanske kan vara bra att räkna och skriva lite.
I så fall borde dessa ämnen också kunna vara valbara.
Elisabet Knutsson (MP):
I mitt och Christer Nylanders förra replikskifte, för några veckor sedan, ställde han 16 frågor i sin första replik. Jag ska inte utsätta honom för det, utan jag ska ställa några frågor som det är möjligt för Christer Nylander att uppfatta och besvara.
Jag vill gärna hålla tag i det här med förväntningar. När det gäller maran kan ju hela alltet vara en mara, till exempel att man blir riden av maran. Men i bästa fall är det inte på det sättet.
Vad är det som gör att Christer Nylander anser att det för yrkeseleverna framåt att läsa färre poäng i svenska än eleverna som går på teoretiska program?
Många av de organisationer som har varit stormförtjusta i och applåderat reformen om högskolebehörighet - Svenskt Näringsliv, LO, TCO, Saco och LRF, you name it - vill att yrkeseleverna ska ha en god standard.
Christer Nylander om någon, som själv arbetar med språket på sin fritid, kan förstå att man måste ha ett gott ordförråd för att förstå till exempel en instruktion. Varför vill ni inte öka antalet undervisningstimmar i svenska för yrkeseleverna?
Elisabet Knutsson (MP):
Tack för det ärliga svaret, Christer Nylander! Det jag hörde nu var att alla som söker till yrkesprogrammen har lägre förmåga att tillskansa sig kunskap än de som söker till de teoretiska programmen.
Är det Christer Nylanders ärliga tanke att vi redan när eleverna börjar på yrkesprogrammen ska tala om för dem att vi har så låga förväntningar på dem och att vi vet att de inte har kapacitet att lära sig mer svenska och engelska?
Och därför har vi som politiker lyft det beslutet från deras axlar och gjort det enkelt för dem att ta sig igenom skolan. Då kan de i bästa fall läsa en bruksanvisning, med lite hjälp.
Elisabet Knutsson (MP):
Att vara ung innebär att man blir tvungen att fatta beslut om frågor och saker som man aldrig tidigare konfronterats med. Inte minst i skolan kommer valen i en strid ström.
Det är val av skola och språk, och högre upp i åldrarna ska man välja rätt gymnasium. Alla dessa val kommer att forma elevernas hela liv på ett eller annat sätt. Förhoppningsvis finns det personer runt eleverna som kan vägleda och stötta i dessa val.
Det kan vara föräldrar, lärare, en förebild och förhoppningsvis en SYV. Under åren i skolan har det oftast också varit möjligt att komma ut på olika arbetsplatser för att bilda sig en uppfattning om vilka val som krävs och om hur samhället fungerar.
För att kunna fatta ett välgrundat beslut om vem som ska få ens röst vid ett val behövs information, inte minst för dem som ska gå till valurnorna för första gången i sitt liv. Det vi debatterar i dag är hur den informationen kan förmedlas i skolorna. Det är ingen enkel fråga. Därför tillsatte regeringen en utredning, som nu har presenterat sitt förslag.
Utifrån detta lägger vi nu fram ett betänkande, som innebär ett förtydligande om handhavandet kring politisk information i skolan. Fru talman! Demokrati kan inte tas för givet. Varje dag måste demokratin värnas och återerövras. Att skolan ska ha en objektiv hållning är såklart en självklarhet.
Det är också bra om skolan välkomnar och uppmuntrar att politiska partier kommer till eleverna och till skolan, där man tar till vara de möjligheter som denna samverkan kan medföra. Det är viktigt att skolan, oavsett huvudman, behandlar alla partier objektivt lika.
Genom en ändring i regeringsformen klargörs att objektivitetsprincipen gäller även för fristående skolor, vilket innebär att även fristående skolor måste behandla politiska partier lika. Ansvaret för processen ligger på rektor eller hos den eller dem som rektor delegerat frågan till.
Att rektor nu får denna status gör det tydligt att det är hen som tar det slutgiltiga beslutet om hur den politiska informationen ska förmedlas. Man kan genom detta förhindra bråk och oro, som varit problem när främlingsfientliga och antidemokratiska grupper har visat sitt missnöje. Fru talman!
Demokrati kan som sagt inte tas för givet. Varje dag måste den värnas. Ett av de grundläggande villkoren för en levande demokrati är den enskildes möjlighet att göra sin röst hörd, bland annat i de val som här i Sverige hålls vart fjärde år. Att ge varje ung person möjlighet att bilda sig en uppfattning i olika sakfrågor är egentligen det som hela skolgången går ut på.
Undan för undan, skolår för skolår, får eleven fler och fler redskap för att fatta väl överlagda beslut. Detta är en pusselbit till. Med detta sagt yrkar jag bifall till utskottets förslag.
Elisabet Knutsson (MP):
Det jag vill lägga vikten vid är att förskollärarens profession är annorlunda än grundskollärarens.
Om jag är kemilärare är det inte förbjudet för någon annan att tala om kemiska förlopp, men det kanske är jag som är bäst på att förklara dem i grunden.
Man säger ju inte att ingen annan kan göra detta, men förskollärarna har en speciell profession genom sin utbildning, med lekens pedagogik och kreativitet, som man inte har i grundskollärarutbildningen.
Min åsikt är att det är jätteviktigt att båda professionerna finns i förskoleklassen och tas på allvar.
Elever som har en förmåga och en stor längtan efter att göra mer så kallat skolarbete bör få möjlighet till det, men de som inte är riktigt färdiga för det och behöver annat stöd i klassen ska kunna få det.
Det är det som jag menar är den stora vinsten med förskoleklassen. Den är lite flexiblare än en vanlig skola. Annars förstår jag inte varför vi debatterar det här, om det skulle vara precis likadant. Förskoleklassen har ju en särskild plats.
Elisabet Knutsson (MP):
Vi kan konstatera att forskningen går isär. Det finns forskare som säger att det här inte är särskilt bra och att det är ödesdigert. Sedan finns det forskare som säger att man har provat det här i Norge och att det inte ger någonting. I Finland har man bestämt att barn inte ska börja skolan förrän vid sju års ålder.
Det är ju Finland som vi hänvisar till ständigt och jämt, att Finland har de allra bästa skolresultaten. Finland låter barnen börja skolan när de är sju år.
Det är ju inte förbjudet att göra utmanande saker i förskoleklassen, absolut inte, tvärtom.
Är det någonstans som man kan utmana barnen är det just i förskoleklassen där man har kreativitet som ett mål i livet. Många av de elever som går i förskoleklass har inte gått i förskola innan.
Forskningen har också kommit fram till att de som börjar i förskoleklass har större möjlighet att ta sig vidare i skolsystemet. Man vill väl inte ha 2 000 elever i varje årskull som inte har fått möjlighet till den friare leken, till att kommunicera med andra barn och till att socialisera sig.
Förskoleklassen och förskollärarna har en jätteviktig roll. På Skolinspektionens förskoledag besökte jag en förskola i Malmö häromdagen. Där sa man: Håll förskoleklassens fana högt!
Said Abdu (L):
Sverige behöver fler jobb, och de skapas av företag som växer och anställer. Ett jobb betyder egen försörjning som inte bara skapar stolthet och trygghet utan även frihet och makt över vardagen. En politik för fler i arbete är en politik för frihet.
Jobb skapas ju, som sagt, av företag som växer och anställer, och inte av människor som placeras i olika sysselsättningsåtgärder - åtgärder som i sig är viktiga, men de kan aldrig utgöra kärnan i en jobbpolitik. Alliansen är väldigt tydlig och anser att det behövs en ambitiös politik för företagen och för entreprenörskap för att nå vårt jobbmål, 5 miljoner i arbete 2020.
Regeringen har ett arbetslöshetsmål, som du, Anna-Caren Sätherberg, nämnde i ditt anförande, om att vi ska ha EU:s lägsta arbetslöshet till 2020. Man säger dock ingenting om hur dessa jobb ska skapas, det vill säga hur sysselsättningsgraden ska höjas. Jag vill återkomma till frågan hur vi ska få fler människor i arbete.
Man har aviserat skattehöjningar som är 40 gånger större än de satsningar som görs på företag. Hur kommer den politik som man tänker föra att påverka sysselsättningsgraden?
Said Abdu (L):
Det är viktigt att komma ihåg att vi under de åtta år som Alliansen regerade genomgick en av de tuffaste finanskriserna i modern tid. Om man jämför sysselsättningsgraden 2006 med den i dag ser man att det är 300 000 fler i arbete.
Frågan är vad som skulle ha hänt om vi inte hade gjort de reformer vi gjorde 2006 och framåt. Det som gör mig bekymrad är att det i motionen, och enligt det som regeringen aviserat, medges att den politik man tänker föra kommer att ha negativ påverkan på sysselsättning och ekonomi.
Det gör mig bekymrad, och jag vill därför fråga Anna-Caren Sätherberg ytterligare en gång hur man tänkt öka sysselsättningsgraden och få fler människor i arbete. Tänker man fortsätta med den aviserade politiken där man medger att den kommer att ha en negativ inverkan på sysselsättningsgraden, eller tänker man sig helt enkelt andra åtgärder?