KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven-Olof Sällström (SD):
Jag både välkomnar och beklagar lite grann beskedet. Förra mandatperioden var det rätt tydligt att vi hade en stor enighet i Sveriges riksdag om att vi skulle ha en restriktiv hållning när det gällde EU:s långtidsbudget. Regeringen hade stöd för sin hållning, som jag bedömer det, från samtliga partier i riksdagen. Men det är rätt tandlöst och inte värt mycket om man inte är beredd att använda vetovapnet. Om man säger att vi inte accepterar detta, innebär det att regeringen i slutändan är beredd att använda veto för att stoppa avgiftshöjningen? Då har ni vårt stöd.
Jag tror att ni har en majoritet av partierna i riksdagen bakom det. Jag tycker att ni ska använda det vapnet.
Sven-Olof Sällström (SD):
Sverigedemokraterna har under lång tid förespråkat att vi ska ha en allmän, statlig och helt skattefinansierad akassa. Det är synd att vi i den här situationen inte har den på plats. Förändringarna av arbetsvillkoren som regeringen föreslår är bra och rimliga. Men förslaget om att i det här läget minska medlemsvillkoret till tre månader ter sig just nu lite märkligt. Jag uppfattar regeringens nya förslag som att man måste vara medlem i a-kassan i tre månader för att kunna få mer än grundersättningen även fortsättningsvis.
I det här läget med en begynnande massarbetslöshet, vore det då inte bättre att slopa medlemsvillkoren och göra både medlemskap och arbetsvillkor helt retroaktiva för samtliga arbetstagare?
Sven-Olof Sällström (SD):
Min fråga går till miljö- och klimatminister Lövin. En snuvig, ensamstående småbarnsmamma med dålig ekonomi som jobbar i hemtjänsten går till jobbet ändå, orolig och med en klump i magen, pressad för att regeringen lurade henne gällande den slopade karensdagen. En timanställd, utrikesfödd kvinna som städar på ett hotell och inte var med i akassan har redan fått sluta på grund av covid-19 och får nöja sig med den mycket lägre grundersättningen från a-kassan.
Den som får sparken längre fram i sommar och klarar regeringens nya medlemskrav på tre månader får dubbelt så mycket i ersättning. När jag frågade statsministern för en månad sedan angav han att det var rimligt med en inträdesbiljett till a-kassan. För hotell och restaurang är den inträdesbiljetten nu ungefär 400 kronor för att få dubbelt så mycket i a-kassa i kanske ett år. Detta är inte rimligt någonstans.
Vad är den egentliga orsaken, och när ska regeringen infria löftet om slopad karensdag?
Sven-Olof Sällström (SD):
För mig är det uppenbart varför regeringen inte gjorde det rimligaste och helt slopade medlemskraven i a-kassorna. Det var för att LO-förbunden skulle kunna använda detta för att rekrytera till sina medlemsförbund, till facket - något som de enligt lagen om arbetslöshetskassor inte får göra; de bryter mot lagen. Vissa LO-förbund gör detta ändå, enligt Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen. Regeringen offrar därmed de svagaste på arbetsmarknaden för LO:s medlemsrekrytering. Här har Miljöpartiet och samarbetspartierna möjlighet att sätta ned foten och förändra detta och ställa sig på de svagas sida.
När slopar ni karensdagen, och när tar ni bort medlemskravet?
Sven-Olof Sällström (SD):
Här har vi alltså ett ansvarigt statsråd för en regering och från ett politiskt parti som gång efter gång har misslyckats i de kriser som landet har stått inför som tillrättavisar ledamöter av denna riksdag för att de vill öka säkerheten för folk som transporterar sig till sjöss. Det är häpnadsväckande. Det som ministern står här och säger om transport av batterier och farligt gods gäller inte elbilar.
Detta handlar om personbilar som rullar in på samma bildäck och som räddningstjänsten till sjöss - Kustbevakningen - inte kan släcka bränder i. Detta är ett faktum, fru talman. Häpnadsväckande var ordet. Det är klart att vi ska stå här och skrika.
Det är klart att vi ska lyfta upp fordonsindustrins förtjänster och att man har tagit fram alternativa drivmedel som minskar koldioxidutsläppen, men på samma sätt som man kan fösa fordonsindustrin och batteriindustrin framför sig genom skärpta regler måste man kunna göra det i detta fall. Man måste ta fram metoder för att släcka dessa batterier när de börjar brinna och släcka elbilarna. Vi måste ta fram metoder som inte är giftiga.
Fru talman, jag ska tillrättavisa mig själv. Det finns metoder för att släcka vissa av de här bränderna. Men de är nästan giftigare än batteriet i sig självt så man får inte använda dem, för att använda Kustbevakningens generaldirektörs egna ord. Det här är ett problem. Det måste tas fram metoder och regelverk, och man måste tänka på säkerheten och sätta press på fordonsindustrin och batteriindustrin.
Detta är inget motsatsförhållande till att vi ska öka antalet och andelen miljövänliga fordon i den svenska fordonsflottan. Men vi måste ha ökad säkerhet, för jag tror faktiskt inte att statsrådet om fem sex år vill att den här debatten ska rulla i nyhetssändningarna i svenska medier i samband med en stor olycka.
Sven-Olof Sällström (SD):
Jag har en fråga till försvarsminister Peter Hultqvist. Med anledning av pandemin har inte Försvarsmakten kunnat öva och utbilda i den omfattning som var planerad. Därför stod man redan i fjol med anslag över som man inte hade använt under innevarande år, och det kommer rimligtvis att vara på samma sätt i år.
Min fråga är: Hur kommer försvarsministern att arbeta för att Försvarsmakten kommande budgetperioder för kommande budgetår kan få ökade anslag för att återuppta och återuppbygga den övningsverksamhet som inte kunde genomföras? I detta viktiga uppbyggnadsskede får inte Försvarsmakten tappa fart i den uppbyggnad av det svenska försvaret som vi alla har röstat ja till i den här kammaren.
Sven-Olof Sällström (SD):
Tack för svaret, ministern! Vi i Sverigedemokraterna föreslog en treårsbudget för Försvarsmakten, helt enkelt för att man ska kunna flytta medel mellan åren i till exempel en sådan här situation. Vi har kollat med riksdagens utredningstjänst, och detta bryter inte mot det finanspolitiska ramverket. Tycker inte regeringen och försvarsministern att det vore en bra ordning att göra så i framtiden? Det kan ju finnas fler tillfällen, speciellt nu i uppbyggnadsskedet, där Försvarsmakten måste kunna disponera de medel man har fått sig tilldelade.
Sven-Olof Sällström (SD):
Min fråga går till försvarsminister Peter Hultqvist. Under talibanernas snabba maktövertagande var det ett stort antal afghanska makthavare, befäl, soldater och poliser som plötsligt bytte sida och stöttade talibanerna. Det visade sig att deras lojalitet inte låg hos den förra afghanska regeringen, men kanske inte heller hos västmakternas demokratisträvanden. Under Sveriges nästan 20-åriga militära närvaro i Afghanistan har ett stort antal lokalanställda - tolkar och andra - gjort ett mycket viktigt arbete för det svenska försvaret.
Detta ska de naturligtvis ha ett stort tack för. När nu ett antal av dessa och deras familjer har flugits till Sverige är min fråga: Hur säkerställer vi att det inte bland dessa också finns individer med andra lojaliteter, som på sikt skulle kunna innebära ett hot mot Sverige och svenska medborgare?
Sven-Olof Sällström (SD):
Jag har en fråga till utrikesministern. Vid ett möte för ungefär tre veckor sedan var utrikesministern väldigt tydlig: De som mot UD:s avrådan hade åkt till Afghanistan på semesterresa och sedan behövde UD:s hjälp med att ta sig hem till Sverige igen ska stå för kostnaden själva.
Vid ett möte med kabinettssekreteraren i förra veckan ställde jag frågan hur man kommer att beräkna flygresekostnaden för till exempel svenska försvarets flygplan och om personerna kommer att få betala den faktiska kostnaden för de ibland extremt dyra flygtimmarna, men jag fick inget begripligt svar. Därför är min fråga till utrikesministern: Kommer dessa individer att få betala hela kostnaden själva, eller kommer en del av kostnaden eller hela kostnaden att läggas över på skattebetalarna?
Sven-Olof Sällström (SD):
Efter drygt ett och ett halvt år med pandemi och efterföljande neddragningar i hotell- och restaurangbranscherna har dessa branscher svårt att hitta personal när de får tillbaka gästerna till hotellen och restaurangerna. Många av dem som stod utan jobb för lite drygt ett år sedan har gått vidare till andra branscher, och nyrekryteringen har varit i stort sett obefintlig. Nu skriker hotell och restauranger efter personal, personal som ofta inte går att finna.
Därför har många företag till och med vänt sig utanför EU för att söka personal till hotell och restauranger. Det är nästan absurt att vi inte kan hitta personal till restauranger och hotell, med tanke på att Sveriges arbetslöshet är bland de tre högsta i hela EU. Vilket ansvar har regeringen för detta? Vad avser regeringen att göra för att komma till rätta med den helt absurda situationen?
Sven-Olof Sällström (SD):
Att restaurangerna har svårt att hitta personal i ett land med en arbetslöshet som är bland EU:s högsta är naturligtvis ett misslyckande. Det kan inte vara någonting annat. Hur kommer det sig att man inte har förberett dem som finns på arbetsmarknaden för att ta de jobb som finns? Det har uppenbarligen inte skett. Vi har en av EU:s högsta arbetslösheter, och restaurangerna måste söka personal utanför EU. Det är en absurd situation. Hur ser regeringen på sitt ansvar?
De fagra talen har vi hört ett tag nu, men det händer ingenting.
Penilla Gunther (KD):
Jag tycker att det är oerhört besvärande att det över huvud taget finns familjer - oavsett om det är både mamma och pappa, bara mamma eller bara pappa - som lever i relativ fattigdom.
Jag törs också säga, med min egen erfarenhet som just ensamstående mamma under ett antal år, att det finns många ensamstående föräldrar som verkligen kämpar och som är beundransvärda för att de får ihop sin ekonomi och sin vardag. Det här är dock inte något nytt problem, vill jag påstå. Det är inte heller något problem som kan vältras över på alliansregeringen.
Jag var ensamstående mamma när det var socialdemokratisk regering, och det var inte bättre villkor då. Jag har agerat i olika sammanhang inte minst för att underhållsstöd och liknande bidrag från Försäkringskassan och så vidare ska höjas. Det har höjts med en hundralapp de senaste tio åren eller något sådant. Det är skamligt bara det.
Man kan naturligtvis föra fram att den typen av insatser behöver förstärkas.
Om vi tittar på ensamståendes arbetsvillkor ser vi just detta - jag tror att det var Josefin Brink som tog upp det - att man ska hitta en barnomsorg som fungerar så att man kan jobba kanske lite mer eller åtminstone så pass mycket att man känner att man har huvudet ovanför vattenytan. Det här är en jättesvår fråga, och jag har inte alla svar på den.
Men jag är övertygad om att samtliga partier borde kunna jobba mycket mer med de frågorna. Jag tar inte ensam på mig skulden för det här som en del av allianssamarbetet. Det har tyvärr funnits länge, som sagt.
Penilla Gunther (KD):
Jag såg en barnpsykolog på tv, möjligtvis i går morse, som hade uppe frågeområdet med barnfattigdom. Hon sade: Barnfattigdom är ett relativt begrepp i jämförelse med hur man upplever att andra har det. Jag är uppvuxen i en så kallad arbetarfamilj.
Hade det varit i dag hade vi säkert som familj fallit under fattigdomsbegreppet. Jag kanske inte fick samma kläder, leksaker eller något annat som mina jämnåriga kompisar fick. Det är inte något försvar för att det ser ut som det gör i dag.
Men jag vill bara påpeka att detta har varit ett problem under lång tid och att det troligen också kommer att finnas inkomstskillnader som inte alltid går att göra så mycket åt. Socialdemokraterna och du, Ann-Christin, pratar gärna om just offentlig sektor och lönenivåerna där. Men ta lönenivåerna inom handeln, till exempel!
Om man har jobbat tre år har man lika mycket i lön som den som har jobbat 20 år i princip, om man inte helt plötsligt skulle få ett individuellt avtal. Hur går det till? Hur påverkar man de branscherna och de aktörerna, så att även de är med och driver löneutvecklingen för sina anställda? Just inom handeln finns det ett antal kvinnor som är anställda - det vet vi.
Dessutom har handeln inte de allra bästa arbetstiderna, för vi andra är ju så duktiga på att vara kunder på obekväm arbetstid. Det finns fler områden än just offentlig sektor där vi behöver jobba för en bättre löneutveckling för kvinnor - det är helt klart.
Penilla Gunther (KD):
Kvalifikationsvillkor måste det finnas, Josefin Brink, men tydligen är det så i Vänsterpartiets egen lilla värld att ingen behöver kvalificera sig för någonting, för allting ska uppenbarligen vara gratis och till intet förpliktande. Får jag ställa den motfrågan, Josefin Brink? Det måste självklart finnas någon typ av kvalifikationsvillkor, precis som i sjukförsäkringen.
Man får ju inte ut pengar från en försäkring om man inte är sjuk och uppfyller någon form av rättvisa villkor. I dagsläget kan jag inte precisera de villkor som borde vara lämpliga att ställa för att människor ska få ut en ersättning från en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkring.
Där hänvisar jag med frimodighet till den parlamentariska utredningen, för jag vill inte som enskild stå här och sätta mig över dem som möjligtvis har bättre kunskap än vad både Josefin Brink och jag har i den frågan.
Som jag sade i mitt anförande ska det i en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkring självklart finnas en möjlighet så att människor inte ska hamna i den mycket tråkiga sitsen att också behöva söka försörjningsstöd. Det är ju precis det vi vill undvika i det här. Men jag har inte hört Josefin Brink tala ett enda ord om det.
Hur ska vi undvika att människor hamnar i försörjningsstöd i stället för att faktiskt i så fall hamna i en arbetslöshetsförsäkring?
Penilla Gunther (KD):
Jag tror att Josefin Brink har gett sig på fel person när det pratas om att vara påläst. Men det vore väldigt intressant om Josefin Brink hade läst sina egna skrivningar, för här talas det om att se över kvalifikationsvillkoren. Och vad sade jag i mitt förra inlägg? Jo, jag sade just det att det är viktigt att kvalifikationsvillkoren ses över i den parlamentariska utredningen. Jag tror att hörseln börjar bli dålig.
Det kanske har med åldern att göra. Självklart ska det löna sig att arbeta. Varenda timme är oerhört mycket värd i både kristdemokratisk politik och allianspolitiken. Därför förespråkar vi till exempel att det ska vara möjligt för människor att arbeta 100 procent av sin förmåga.
Detta är oerhört viktigt att föra fram inte minst när det gäller människor med någon typ av arbetshinder. I dag står de fullständigt utanför arbetslöshetsförsäkringen. Det finns människor som aldrig kommer att ha råd att betala en a-kasseavgift hur man än vänder och vrider på det, därför att de har ett arbetshinder som gör att de inte har ett ordinarie arbete.
Skulle de bli arbetslösa så har de en annan typ av ersättning. För dem skulle det betyda oerhört mycket för självkänslan och ekonomin att det finns en möjlighet till en arbetslöshetsförsäkring för att de är arbetslösa och inte för att de har någon annan typ av hinder.
Här gäller det att lägga människor på rätt ställe i socialförsäkringssystemet, inte att sätta sjuka och arbetslösa på pottkanten så att de ska behöva söka försörjningsstöd.
Penilla Gunther (KD):
Monica Green är alltid intressant att lyssna till, de få gånger jag har gjort det. Det är ett väldigt intressant ordval som Monica Green har, som "denna förblindade ideologi". Vad är det för ideologi som Monica Green drivs av, där man tycker att detta att sprida lögner i talarstolen här i kammaren är helt okej?
Det brukar läggas till begreppet förnekelse, som snarare är ett sektbeteende. Det vore intressant om Monica Green förklarade hur man kan tycka att lögner är mer okej att sprida än sanningar.
Att anklagas för att ha förvärrat situationen på arbetsmarknaden och att hindra människor att ta arbete är ganska kraftiga ord, när vi har hört siffror och vet genom statistiken att ett antal människor har fått arbete de senaste åren som kanske annars inte hade fått det.
Om man inte över huvud taget tar hänsyn till att det har varit en lågkonjunktur och framför allt inte tar hänsyn till att de som har varit arbetslösa längst och borde ha fått jobb för länge sedan, när de var färska i sin arbetslöshet, då kan jag påminna Monica Green om att det var den socialdemokratiska regeringens politik som gällde då.
Hur förklarar du det, att det fortfarande finns människor som tycker att det var bättre förr? Du verkar tillhöra en av de grupperna.
Penilla Gunther (KD):
Monica Green sitter inte i arbetsmarknadsutskottet. Då hade hon varit med och lyssnat på en föredragning från just en av författarna till Långtidsutredningens rapport. Jag ställde frågan om det fanns någon forskning om det olika antalet dagar som har funnits i deltidsbegränsningen även tidigare.
I dag är det 75 dagar, tidigare var det 150 dagar, och det har varit andra antal dagar för begränsningen. Svaret på den frågan var att det inte finns någon forskning som visar att det var bättre med 150 dagar än med 75 dagar. Det finns alltså ingen forskning som visar att det är bättre att förlänga den här perioden, det antal dagar som vi har nu.
Det kan man tycka vad man vill om. Jag har i ett tidigare anförande sagt att jag tycker att varje arbetad timme för varje person som kan och vill och har förmågan att arbeta är viktig. Massarbetslöshet talar Monica Green om.
Hur stor arbetslöshet hade det inte varit om inte alliansregeringen hade tagit tag i de stora problemen? Den frågan vill jag ställa. Vi vet att människor under tidigare lågkonjunkturer har fastnat i en långtidsarbetslöshet.
Jag kommer själv från en socialdemokratiskt styrd kommun - den har varit det sedan inlandsisen låg över landet - och det har sannerligen varit en arbetslöshet som har legat dubbelt över snittet i Sverige. Så jag är inte den första att tro att socialdemokratisk politik ska lösa problemet med arbetslösheten.
Penilla Gunther (KD):
Jag börjar med att tacka Carina Adolfsson Elgestam så mycket för hennes frågor. Det är tur att Carina Adolfsson Elgestam väljer att ställa sina frågor till mig. När det handlar om Coompanion törs jag nämligen påstå att jag har en väldigt god insyn i och kunskap om just de företagsrådgivarna. Carina frågar om det är något bekymmer exempelvis med tillgången till anslag till verksamheten. Det hoppas jag verkligen att det inte är.
Coompanion är de enda företagsrådgivarna som över huvud taget kan detta med idéburen verksamhet lika väl som sociala företag. Skulle stödet till Coompanion dras in minskar - det är jag övertygad om - tillgången till den här typen av företag ytterligare.
Varken som alliansföreträdare eller som kristdemokrat skulle jag kunna medverka till det. Varje företagsrådgivarorganisation måste ha ett strategiskt arbete, ett arbete som stämmer väl överens med de krav som ansvarig myndighet ställer - i det här fallet Tillväxtverket.
I den meningen har det emellanåt funnits verksamhetsproblem, men det där har nu rättats till. Det gör mig ännu mer stärkt i min förvissning om att det framöver inte ska vara några problem med finansieringen. När det gäller turismen kom i går en strategisk rapport från TUI, Turismens utredningsinstitut.
Regeringen har också lagt fram en turistisk strategi. Den fördes i går fram av Annie Lööf och Eskil Erlandsson.
Penilla Gunther (KD):
Självklart måste arbetet till exempel med regelförenklingar för företagen fortsätta. Fortfarande gäller att det måste bli enklare att anställa människor, oavsett ålder. Det Kristdemokraterna arbetat för handlar om att på alla sätt få in människor på arbetsmarknaden - även människor som har någon form av arbetshinder.
Nog så viktigt att poängtera nu när det är lågkonjunktur är att vi vill att alla människor ska ha en chans på den svenska arbetsmarknaden och kunna jobba 100 procent av sin förmåga, som jag var inne på när jag talade om sociala företag. Företagen måste också få rejäla möjligheter att ta in människor på praktik och kunna se hur man kan vidareutbilda människor till exempel genom lärlingspraktikanställningar.
Det är ett sätt att komma vidare, inte minst för ungdomar. Det är det som är mest aktuellt i debatten, att vi har väldigt många ungdomar som står utanför ordinarie arbetsmarknad.
Ett problem vi kristdemokrater har uppmärksammat är till exempel bristen på samordning av praktikplatser. Det är så många olika aktörer som ringer till företagen i dag och vill ha praktikplatser att de till slut känner sig tveksamma till att över huvud taget ta emot någon på praktik. Då har man ju misslyckats. Någon typ av samordning behöver alltså göras, naturligtvis.
Sedan handlar det som sagt om att företagen får se vad dessa personer går för under praktiken och därefter kan anställa. Där tror jag att anställningsstöden, inte minst för ungdomar med lägre arbetsgivaravgift, fortsatt är en oerhört viktig åtgärd.
Penilla Gunther (KD):
Tack, Jonas Eriksson, för frågorna! När det handlar om lagen om offentlig upphandling och upphandlingskriterier har Bosse Blideman, som är väl kunnig och insatt i frågorna om socialt företagande, gjort en skrift på uppdrag av Tillväxtverket.
Den kom ut förra året och handlar om sociala kriterier i upphandling för inte minst socialt företagande men även idéburna företag och så vidare som kan använda sig av detta. Sedan har vi den stora upphandlingsutredningen som Anders Wijkman är utredare för och som också tittar på den typ av frågor som ingår i detta härad.
När det gäller statistiken är det Tillväxtanalys som myndighet som har fått uppdraget att titta på detta. Det är naturligtvis oerhört välkommet. Det handlar nämligen om definitionen, alltså arbetsintegrerande sociala företag, som är väldigt viktig här för att vi ska veta vad det är för slags företag som ska ha stöd.
Det var synd att du inte fick rätt siffror från Arbetsförmedlingen, men jag träffade Tillväxtanalys och Tillväxtverket för några veckor sedan och har därför tillgång till dessa siffror.
De kommer i sin tur med ytterligare förbättringar kring detta, just för att man inte ska tappa bort definitionen utan veta att detta också är företag som bedriver verksamhet på samma villkor som andra, är fristående från det offentliga och så vidare. Sedan kvarstår som sagt frågorna kring detta med förordningen.
Vad jag har förstått handlar det om att man faktiskt, vilket jag har försökt att ta initiativ till på hearingen som kommer, vet om varandra. Mycket handlar om att man har gemenskap, kunskap och en översiktsbild av vad ämnet handlar om.
Penilla Gunther (KD):
Det är naturligtvis svårt för mig att här lova att regeringen kommer att komma med ett konkret förslag som täcker upp allt detta, men det finns ett arbete som pågår utifrån den handlingsplan som kom 2010. Man tittar på detta med förordning eftersom det finns i andra länder, som Italien och, tror jag, Slovakien.
Finland har också någon typ av förordning kring socialt företagande. Det handlar helt enkelt om att på bästa sätt kunna sy ihop det som passar just för svenskt näringsliv och företagande med de sociala inslagen.
När det gäller finansiering av stöd för att utveckla och driva företagen har Coompanion en väldigt viktig roll eftersom de känner till den verksamheten, och det har utarbetats material, utbildningar för handledare och så vidare.
Problemet, vilket inte minst jag själv upptäckte när jag tidigare jobbade för Coompanion, är att man när man var ute och informerade om detta i kommunerna ganska ofta fick till svar: Om vi etablerar socialt företagande här i kommunen, vad ska vi då göra med våra egna verksamheter som ligger under arbetsmarknadsenheten? De såg de egna, etablerade verksamheterna som det enda saliggörande och såg inte att det kunde vara kompletterande med sociala företag.
Har man det problemet på lokal nivå är jag rädd att ingen förordning i världen spelar någon större roll. Man måste i stället ha ett eget engagemang och förstå varför de sociala företagen ger arbete till människor som står väldigt långt från ordinarie arbetsmarknad. Det ena ska inte utesluta det andra, men kommunerna har en fantastiskt viktig roll i detta arbete.