Ulla Andersson (V):
Tack, statsrådet, för ett svar som bygger på öppenhet och en positiv syn på sparbanker och sparbankers betydelse för både samhällsutvecklingen, landsbygdens utveckling och deras stora trovärdighet.
Vad jag förstår står även Kristdemokraterna bakom parollen att hela Sverige ska leva, så jag tycker att det borde finnas en god grund för en bra diskussion och också från statsrådets sida en vilja att komma med förslag på hur denna utveckling ska spridas vidare. Det saknade jag dock i svaret.
Statsrådet tar i stället upp den stabilitetsavgift som blir en pålaga på sparbankerna och faktiskt bestraffar dem för deras skötsamhet. Jag tänker återkomma till detta senare och höra hur statsrådet ser på den frågan. Jag har ställt denna interpellation och också kommit med en rad förslag under den allmänna motionstiden kring sparbankernas utveckling utifrån två perspektiv som vi ser. Dels har vi en bristande bankkonkurrens i dag.
Vi har en oligopolistisk struktur, det vill säga en stor dominans av de stora affärsbankerna. De står för 75 procent av inlåningen. Vi har under finanskrisen också sett att krediter även till friska företag dras in och att man får problem ute på landsbygden när man inte får tillgång till kreditgivning.
Vi har också sett en lång utveckling på landsbygden där man drar in samhällsservice och där staten många gånger är den första att dra sig ur, vilket är att djupt beklaga. Vi kan nu se det på apoteken, som på landsbygden bara är garanterade i tre år. Vi kan även se det genom mackar och bankkontor, till exempel i Jämtland där Swedbank nu har dragit in fem bankkontor.
Det är också väl känt att kreditgivningen där det finns lokala sparbanker, vilket i dag är ett 60-tal kommuner och ungefär lika många filialer, fungerar väl eftersom man har god lokalkännedom och känner till företaget och individen i fråga. Man vet vad som är möjligt och inte. Man har till och med bättre förutsättningar för bostadsbyggande där sparbankerna finns. De finns också i alla län utom i två i dag.
Men ett problem är att det inte har varit några nyetableringar av sparbanker sedan 1930-talet. Sparbanker är en bra form för trygghet och säkerhet eftersom de inte delar ut vinster till aktieägarna utan måste fondera vinsten och avkastningen. Det ger en överlägsen trygghet för kunden, och på så vis också för samhället. Delar av överskottet går till samhällsnyttiga ändamål.
Sparbanken har en soliditet som är fyra till sex gånger bättre än affärsbankerna. Vänsterpartiet har lagt fram en rad förslag för att stimulera fram bildandet av fler lokala banker där vi gärna ser sparbanker som en del. Vi har till exempel föreslagit uppstartslån eller tillgång till kreditgarantier för att kunna starta banker. Det är väldigt svårt. Det tar lång tid att få en stabil bank.
Vi har också tittat på det som har skett i Norge där man har något som heter egenkapitalbevis. Det har vi också föreslagit. Jag skulle vilja fråga statsrådet om han kan tänka sig en sådan lösning även i Sverige. Det har slagit väldigt väl ut i Norge. Egenkapitalbevis kan ses som en form av aktier, men de ger en lägre avkastning. Man får inte tillgång till förmögenheten i banken, och man får inte heller en styrelsemajoritet.
Den enskilde eller företag kan gå in och stötta och bilda en lokal sparbank med tillgången till kapitalet. Min fråga till statsrådet är: Vad vill egentligen statsrådet göra för att bidra till en positiv utveckling i form av en bättre bankkonkurrens och ett stabilare banksystem, vilket skulle vara en tillgång för landsbygdens utveckling? Är egenkapitalbevis något som statsrådet kan tänka sig?