KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ola Johansson (C):
Statsministern! En av alla branscher som har drabbats hårt är arrangörer av paketresor och nöjesevenemang. De har i praktiken haft näringsförbud under tre månader. Beskedet som statsministern gav i går om ytterligare reserestriktioner till den 15 juli släcker också allt hopp om verksamhet den här sommaren. I våra nordiska grannländer har regeringarna fattat beslut om lån till paketresebolagen.
Vår regering har gett Kammarkollegiet i uppdrag att undersöka under vilka omständigheter vouchers eller presentkort kan användas som ersättning för redan betalda resor. Företagen som på kort tid har tappat hela sin kundkrets har fordringar gentemot flyg- och hotellbranschen på uppemot 2 miljarder och förväntas ersätta resenärer för redan inställda arrangemang. De ser inte heller någon möjlighet till ytterligare försäljning under överskådlig tid.
Nio av tio förväntar sig konkurs. Vilka åtgärder utöver uppdraget till Kammarkollegiet är regeringen beredd att vidta för att rädda den svenska paketresebranschen?
Ola Johansson (C):
Det var inte min avsikt att begära replik på Mikael Eskilandersson. Men då han nappade på mitt bete om att diskutera stöd till resebranschen kunde jag inte låta bli. Det är riktigt att Centerpartiet valde att inte backa upp utskottsinitiativet om ett tillkännagivande om en fond för resebranschen att låna pengar från. Centerpartiet är ett budgetförhandlande parti. Vi tar ansvar för Sveriges ekonomi.
Vi väljer att inte stödja förslag som har en kraftfull budgetpåverkan. Det skulle vara fullständigt fel utifrån vår position som ett parti som har förtroende att förhandla fram stödåtgärder till företagen. Jag nämnde flera av dem: omsättningsstödet, korttidspermitteringarna och andra åtgärder som har varit bra för näringslivet. Där har Sverigedemokraterna inte bidragit i speciellt stor utsträckning.
Den politik som Mikael och även Moderaterna har företrätt här saknar trovärdighet eftersom man framför förslagen men sedan inte har täckning för dem i den egna budgeten. Det skulle vara intressant att se Mikael Eskilandersson redogöra för på vilken rad i Sverigedemokraternas skuggbudget stöd till resebranschen nämns.
Ola Johansson (C):
Det är känt för mig hur en sådan fond skulle kunna vara konstruerad. Det förefaller även att vara känt för Mikael Eskilandersson. Men min poäng är att oavsett om det är ett lån - något som ska betalas ut för att sedan återbetalas - är det något som behöver finnas med i en budget. Man måste avsätta pengar för fonden. Om det inte är gjort i en skuggbudget faller förslag som detta platt.
Om man den ena veckan har pläderat för ett förslag och två veckor senare har tagit bort finansieringen av förslaget när man presenterar sin budget finns det ingen seriositet när man föreslår något sådant. Det blir som att använda samma pengar om och om igen. Om man måste basera sin budget på att en utredning tillsätts förstår jag att det är svårt för Sverigedemokraterna att klämma fram en budget.
Ola Johansson (C):
Det var givetvis inte min avsikt att begära replik på Larry Söder, men jag blev lite förvirrad, för jag såg Larry Söder stå där i talarstolen, men jag hörde Momodou Malcolm Jallow tala. Det Larry Söder sa var en blåkopia av det Momodou Malcolm Jallow sa när han talade om regionplanering. Han ville se en styrning från regionerna som talar om för kommunerna hur många bostäder de ska bygga, var de ska byggas och vilken typ de ska vara.
Vi kan ha önskemål om och driva på för en bostadspolitik där vi får fram 60 000 bostäder eller fler för att möta behovet. Men att sätta ett nationellt mål kräver att staten tar till styrmedel för att detta mål ska uppfyllas. Jag har ärligt talat svårt att se hur det kan förenas med en borgerlig politik.
Det Larry Söder föreslår är ju en planekonomi i någon form, fru talman, och det är ytterst förvånande att det kommer från Kristdemokraterna. Då blir man nyfiken på att höra vilka andra partier som har talat ihop sig om en sådan politik, för det är i alla fall inte Centerpartiet. Med ett sådant mål måste man fråga sig: Hur ska en statlig bostadspolitik då se ut? Vilka morötter ska finnas?
Byggsubventioner är någonting som vi dras med, och vi kan utforma dem på ett sådant sätt att de styr mot vissa typer av bostäder. Men det innebär inget krav på kommunerna eller byggföretagen att de ska använda sig av de här subventionerna, utan det finns faktiskt en frivillighet. Hur känns piskorna som ska vina över kommunpolitikernas ryggar när detta statliga mål från Larry Söder ska uppfyllas?
Ola Johansson (C):
Det är roligt att Larry Söder nämner Kungsbacka. Det är nog inte många som vet det, men det finns nog ingen politiker som har byggt så många förskolor som Larry Söder har gjort. Det gjorde vi tillsammans, eftersom vi insåg att det var en begränsande faktor för hur många bostäder man kunde bygga. Men inte ens Kungsbacka klarar av att bygga så många bostäder som skulle behövas, trots att man är välsignad med både mycket kapital och goda planeringsresurser.
Om det finns det ett mål som riksdag och regering har fastställt och ställt sig bakom måste det finnas medel. Och det medel som Larry talar om är inte piskor, utan det är pengar. Det är skattebetalarnas pengar som ska skickas ut till kommunerna för att de ska planera för dem. I själva verket är det inte kommuner som bygger bostäder. Det är företag som bygger bostäder.
Det är privatpersoner, företag och ibland kommuner som äger mark som de vill exploatera och bygga på. Då är inte pengar i kommunen den begränsande faktorn. Det är regler och krav som hindrar bostadsbyggandet. Det handlar också om frågor som har att göra med drivkrafterna på marknaden för att bygga dessa bostäder, till exempel hyressättningssystemet och möjligheten för ett ungt hushåll att låna för att kunna köpa en bostadsrätt.
Där är vi säkert överens på många sätt. Och vi är säkert överens om att det behövs omfattande regelförenklingar för att åstadkomma ett bostadsbyggande. Men att sätta statliga mål för bostadspolitiken är sovjetisk planekonomi, och det har jag svårt att acceptera, fru talman.
Ola Johansson (C):
Tack, Märta Stenevi, för att du är med i vår debatt! Det är fortfarande så att trångboddhet är ett mycket stort problem i många områden. Vi har en boendesegregation. Vi har social oro i många områden som leder till illegal andrahandsuthyrning och andra upplåtelser som gör att människor hamnar i oerhört otrygga bostadssituationer.
Vi har långa köer till hyresrätter i många städer, kanske uppemot 10-20 år långa köer. Men många hushåll har inte råd att efterfråga de bostäder som byggs, och därför ställer man sig inte heller i kön.
Vi har också behovet av exempelvis skyddade boenden för kvinnor som är våldsutsatta och behöver komma bort ifrån sin misshandlande make, kanske i en annan kommun. Men det var inte detta jag tänkte tala om! Leif Nysmed nämnde att vi ska bygga samhällen. Vi ska bygga samhällen som är robusta, hållbara, klimatsmarta och allt det här.
Vi ska ha transporter som fungerar så att människor kan ta sig till arbetet och så att vi kan exportera våra produkter utomlands och förflytta dem inom landet. Sverigeförhandlingen nämndes, och den är såklart möjliggörande. Men när det kommer till det här är kommunerna en alltför liten nivå att planera på. I ett globalt perspektiv med megaregioner behöver vi öka perspektivet, och då har vi nämnt regionplanering. Många har talat om det, och jag tänkte att vi skulle uppehålla oss vid detta.
Centerpartiet vill helst utvärdera reformen med regionplanering innan den rullas ut i övriga regioner, som vi också föreslår att vi ska göra. Nu finns farhågor från vissa kommuner, som jag kommer att återkomma till i nästa replikskifte, om att det kommunala självstyret inskränks med den lagstiftning som vi antog och som vi alla ställde oss bakom här tidigare. Jag undrar vad Märta Stenevi har för planer när det gäller att utvärdera och klargöra detta.
Ola Johansson (C):
Det är klart att vi välkomnar Karolina Skogs bostadssociala utredning. Men enligt Centerpartiet behövs det mer omfattande bostadssociala reformer, och då är inte denna utredning tillräcklig. Det är vår uppfattning. För att återgå till regionplanering: Ja, det stämmer att Halland är en region som har hemställt till regeringen om att få bilda ett regionplaneorgan. Det är bra. Jag tror att Västra Götaland har liknande planer.
För inte så länge sedan bestämdes det också att region- och kommunalförbund och arbetsmarknadsregioner inte får lov att vara regionplaneorgan. Delar av Halland har ju ingått i den planeringsnivån tidigare. Nu har det kommit till min kännedom att det trots att Region Halland har gått in med denna framställan finns en tveksamhet hos några av Hallandskommunerna kring detta.
Tveksamheten härrör sig just från SKR:s varningar för att regionplaneringslagstiftningen inom PBL så som den är formulerad kan riskera att inkräkta på det kommunala självstyret. För Centerpartiet är det kommunala självstyret, som jag sa i mitt anförande, näst intill en helig ko. Och jag vet att det är det för kommunerna också.
Jag skulle önska att regeringen tog initiativ i detta och att man i samband med det tog vara på de erfarenheter som finns från de kommuner som redan regionplanerar, nämligen Skåne och Stockholm.
Ola Johansson (C):
Larry Söder och jag är överens om de båda tillkännagivanden som vi ska rikta till regeringen, så jag har ingen kritik att rikta mot Larry Söder i den delen. Men jag vill diskutera punkt 3, där vi i Centerpartiet har reservation nr 1 och Larry Söder och Kristdemokraterna har reservation nr 3. Vi har tidigare lyssnat på Momodou Malcolm Jallow, som talade väl för Vänsterpartiets reservation nr 2. Under den här punkten har Larry Söder och undertecknad diametralt skilda uppfattningar om vad som bör göras.
Jag tar mitt ansvar som bostadspolitiker och tycker att det är både min och Larry Söders uppgift att se till att skapa bästa möjliga förutsättningar för de bostadsutvecklare som vill satsa på bostadsrätter, hyresrätter eller andra upplåtelseformer och ge dem så goda förutsättningar som möjligt. Däremot ska vi inte tumma på konsumentskyddet. Vi stärker det snarare i de delar som vi är överens om att göra.
Men Larry Söders och Kristdemokraternas reservation handlar om att gå utöver det som framgår av betänkandet vad gäller de båda tillkännagivandena. Momodou Malcolm Jallow vill å sin sida se över bostadsrättslagen.
Då är min fråga till Larry Söder: Är det inte bättre att Larry Söder skakar hand med Momodou Malcolm Jallow och ser till att skärpa lagstiftningen ytterligare så att vi på ett mer kraftfullt sätt försvårar för bostadsrättsutvecklarna att genomföra sina bostadsrättsprojekt? Jag ser många möjligheter med ett stärkt konsumentskydd. Det är positivt för konsumenter. Men jag ser också faror i att enbart diskutera utifrån det intresset.
Vi måste se till att vi har en god balans mellan regelkrångel och konsumentskydd.
Ola Johansson (C):
Trots allt är det allt överordnade målet att hålla ökningen av den globala medeltemperaturen väl under två grader med målet att inte överstiga en och en halv grad samtidigt som anpassningsförmågan mot skadliga klimatförändringar ökar och att verka för att finansiella flöden anpassas så att de är förenliga med minskade utsläpp av växthusgaser. Fru talman! Det jag just läste upp är vad de länder, däribland Sverige, som anslutit sig till Parisavtalet förbundit sig att göra.
Det måste gå att förena ekonomisk tillväxt, ökad välfärd och ett jämlikt samhälle med att bromsa klimatutsläppen. Vi kan inte ha en ordning där en del måste anpassa sig medan andra slipper undan. Det är självklart, fru talman, att bygg- och fastighetsbranschen hör till de samhällssektorer som kan göra mer och vill göra mer.
Det råder inte heller någon tvekan om att de är beredda och ser det som en utmaning och en möjlighet. För några år sedan fördes en debatt om huruvida det var en bra eller dålig idé att gå före i klimatarbetet och ställa högre kommunala krav.
Det var närapå en tävlan mellan kommuner som inte behövde bekymra sig över bygginvesteringarna i sina kommuner att ställa de högsta energikraven och bygga de tätaste husen. Det har nu gått några år, och alliansregeringen tvingades, trots protester från vissa av dessa kommuner, att lagstifta bort kommunala särkrav på exempelvis energiåtgång, tillgänglighet eller andra tekniska egenskaper.
Det visade sig att alltför vidlyftiga nationella krav skapade ett sådant utrymme för kommunerna. Vi som vill att bostadsbyggandet ska ske snabbt, kostnadseffektivt och även hållbart välkomnar därför enhetliga regler som branschen kan och vill anpassa sig till. Byggandet står för en femtedel av samhällets klimatpåverkan, vilket inte är obetydligt.
Det går att påverka klimatavtrycket genom val av material, metoder, tekniska lösningar och transporter. Inget materialslag ställs längre åt sidan. Alla har mål för när de vill uppnå klimatneutralitet. Nu föreslås en ny lag om klimatdeklarationer.
En förutsättning för att byggnadsnämnder ska få lämna slutbesked är att det finns en klimatdeklaration, om det inte gjorts tydligt att en sådan inte är tillämplig. Detta har samtliga partier utom Sverigedemokraterna ställt sig bakom. De motiverar sitt avslag med att de frivilliga certifieringarna, som i själva verket gett upphov till oordningen, ska fortsätta att gälla. Det är Centerpartiet emot, fru talman.
Vi vill se ett ökat byggande i trä, eftersom den växande svenska skogen både är en kolsänka och ett material som binder kol medan det är i bruk, exempelvis i en byggnad. Klimatdeklarationer är ett viktigt steg men ett som inte enbart premierar träbyggandet utan blir en utmaning för alla, också för byggande i betong, glas och stål. Klimatdekarationer kommer med tiden att kunna användas för att ställa minimikrav på klimatpåverkan i ett livscykelperspektiv.
Nu ska de endast läggas på hög och samlas in av byggnadsnämnder för att sedan arkiveras hos Boverket. Det är en låg ambitionsnivå som snabbt borde skärpas, fru talman. Vår uppfattning är klar. Vi tillstyrker förslaget i dess helhet.
Ola Johansson (C):
EU-kommissionen har framfört synpunkter på hur Sverige har genomfört MKB-direktivet. Vissa byggprojekt som kan antas ha betydande miljöpåverkan ska genomgå en bedömning av art, storlek och lokalisering innan de tillåts genomföras. Det borde inte råda något tvivel om att sådana anpassningar av lagen måste göras. Det är heller inget parti som är emot att Sverige gör de anpassningar som behövs och som är en följd av EU-medlemskapet.
Överimplementering är annars något som vi i Centerpartiet är kritiska till, fru talman, särskilt när de försvårar och förhindrar för enskilda och företag. Vi delar de farhågor som förs fram i reservationen från Moderaterna, Sverigedemokraterna och Kristdemokraterna om att miljöorganisationer inte borde ha talerätt annat än när ett byggprojekt får en direkt miljöpåverkan. Det finns många exempel på att okynnesöverklaganden från dessa organisationer hindrat även privatpersoner från att bygga.
Jag har tidigare här i kammaren beskrivit hur en känd och framgångsrik halländsk företagare fått en villa i Falkenbergs inland överklagad av en naturskyddsförening i grannkommunen. Eftersom kommissionen så tydligt har gett Sverige smäll på fingrarna ser det mörkt ut för att förhindra att detta blir lag här i kammaren i morgon. Men, fru talman, jag skulle vilja att vi återkom i framtiden och utvärderade denna lagstiftning i syfte att kunna förändra den.
Den praxis som tillämpas och som redan i dag ger dessa organisationer talerätt räcker uppenbarligen inte för att MKB-direktivet ska anses uppfyllt. Vi beklagar detta och väljer att ställa oss bakom förslaget i betänkandet. Då detta troligtvis är mitt sista anförande före sommaruppehållet ber jag att få önska talmännen, kammarkansliet och naturligtvis övriga ledamöter en skön och behaglig sommar trots alla omständigheter som uppstått under dagen.
Ola Johansson (C):
Jag vill börja med att försöka förklara för Angelica Lundberg hur det hänger samman med de förslag som läggs fram som utskottsinitiativ i civilutskottet och hur man arbetar med den ekonomiska politiken. Jag tror att Angelica Lundberg skulle kunna gå hem och titta igenom Sverigedemokraternas skuggbudget och leta efter den summa pengar som är avsatt för detta ekonomiska stöd till resebranschen som hon själv tog initiativ till.
Att ta ansvar för en bransch och samtidigt ta ansvar för Sveriges ekonomi innebär att man inte bara i ord lägger fram förslag om åtgärder utan att man också är beredd att sätta den kostnad som man har talat om i motsats till andra angelägna utgifter.
Det går inte an att lägga fram ett förslag om ett utskottsinitiativ som inte sedan backas upp med avsättningar av ekonomiska medel i den egna skuggbudgeten. Det är väldigt viktigt att påpeka. Det är också det som gör att talet om vem som var först eller kom sist med detta är ganska meningslöst. Det behöver sättas av pengar om man ska genomföra en sådan åtgärd.
Just det faktum att pengar behövde avsättas där och då på det sätt som Moderaterna och Sverigedemokraterna framförde i sina förslag var skälet till att Centerpartiet inte där och då kunde säga ja till förslaget, även om vi känner stor sympati och medkänsla för resebranschen. Det vi i stället gjorde var att se till att ta ett samtal med regeringen och se till att 679 miljoner kronor som researrangörerna kan använda som ett lån tillgängliggjordes så fort som möjligt. Det är väldigt viktigt och betydelsefullt.
Det visar också att om man vill kunna påverka ska man sitta och förhandla om budgetar och inte stå i talarstolen och påstå att man vill göra saker som man sedan inte har täckning för i den egna budgeten.
Ola Johansson (C):
Politik handlar om att samla majoriteter kring förslag som är möjliga att genomföra. Det må vara så som Carl-Oskar Bohlin säger att det jämfört med vad som sas för ett halvår sedan är urvattnat. Men det är det förslaget som går att genomföra och som det går att få en bred majoritet för och få hela utskottet och riksdagen att ställa sig bakom. Då är det vad vi kan genomföra. Det är vad Centerpartiet gör. Vårt bidrag till politiken är att se till att saker och ting blir gjorda.
Sedan ska man inte underskatta betydelsen av 679 miljoner kronor i ett lån till de företag som inte har egna medel för att återbetala sina resenärer.
Det har självklart varit oerhört betydelsefullt för resenärerna som har legat ute med pengarna under väldigt lång tid men också för företagen som slipper sälja av sina tillgångar för att kunna göra återbetalningen som de troligen har väntat alldeles för länge med.
Jag konstaterar dock samtidigt att Angelica Lundberg inte har bekräftat att Sverigedemokraterna i sin egen skuggbudget har tagit höjd för den extra kostnad som hon föreslog för ett halvår sedan. Hade man menat allvar skulle man ha ställt den kostnaden mot andra saker som man vill genomföra, men det har inte Sverigedemokraterna gjort. Man har valt att lägga de pengarna på någonting annat.
Ola Johansson (C):
Jag gick delvis upp i talarstolen för att ta tillbaka mitt yrkande 28, som är en centerreservation. De övriga gemensamma reservationer som vi har med L respektive M och L vill jag gärna ha kvar. Det var mitt ärende. Sedan vill jag gärna föra ett sansat resonemang med Momodou Malcolm Jallow om vad det är för drivkrafter som ligger bakom att vi får nya bostäder i Sverige.
Momodou Malcolm Jallow är kritisk till presumtionshyressystemen. Presumtionshyressystemet infördes för att man insåg att bruksvärdessatta hyror inte skapade tillräckliga drivkrafter och incitament för både allmännyttan och privata bostadsföretag att nyinvestera i bostäder. Presumtionen sattes först till 10 år.
Sedan insåg man att det inte räckte utan förlängde tiden för presumtionssystemet till 15 år. Momodou Malcolm Jallow kritiserar i sin egen motion att vi initialt har en hyresnivå som efterliknar det som skulle kunna vara en marknadssatt hyra men som egentligen är kostnadsbaserad.
Det är en hyresnivå som innebär att fastighetsägaren under de första 15 åren kan känna sig trygg med att hyrorna täcker de investeringskostnader som man har haft. Nu vill Momodou Malcolm Jallow ta bort detta.
Samtidigt låter Centerpartiet tillsammans med Socialdemokraterna utreda en modell som innebär att man initialt sätter hyrorna fritt i ett avtal mellan den presumtiva hyresgästen och fastighetsägarna - som ett alternativ till bruksvärdessatta hyror, som det fortfarande är möjligt att ingå avtal om - som därefter omvandlas till en tariff.
Jag undrar lite grann: Hur många miljarder menar Vänsterpartiet behövs i bostadspolitiken för att kompensera för de bostäder som utifrån båda dessa modeller har tillkommit under förutvarande år och förhoppningsvis också även tillkommande år?
Ola Johansson (C):
Det är lätt att ha sympati för inställningen att alla ska ha råd och möjlighet att bo. Jag är den förste att skriva under på att det borde vara så. Alla har rätt till tak över huvudet. När man skiljer på rika, mindre rika och kanske ännu mindre bemedlade är det klart att de ekonomiska villkor som olika människor har ger olika förutsättningar att skaffa sig olika typer av bostad.
Jag tror inte att det längre, ens i Vänsterpartiets samhälle, är någonting som vi någonsin kommer att utjämna och förändra. Man kan kalla det för klyftor, och man kan också kalla det för skillnader i ekonomiska förutsättningar. De kommer aldrig att gå att överbrygga, såvida man inte inför ett totalt socialistiskt system. Det tror jag inte att ens Vänsterpartiet förespråkar längre. Momodou Malcolm Jallow fångar det väl när han beskriver presumtionshyror som en kompromiss, för det är det.
Presumtionshyror handlar om att vi inser att det system som Momodou Malcolm Jallow förespråkar - förhandlade hyror enligt bruksvärdessystemet - inte fungerar för att få fram de bostäder som behövs. Då söker man ett mer marknadsanpassat system som ger fastighetsägarna möjlighet att få en lönsamhet som gör att de kan investera i ytterligare bostäder längre fram.
Men när man inför ett sådant system är det någonting som Momodou Malcolm Jallow kritiserar och sedan kallar för en kompromiss.
I valet mellan de här båda alternativen föredrar jag det som både Ola Möller och jag har förespråkat här framför den nuvarande kompromissen med presumtionshyror. Men vi får se om de kommer att finnas kvar. Det vet vi inte, för det är fortfarande bara ett förslag som är på väg fram.
Ola Johansson (C):
Vi orkar marknadsföra det här och tala väl om strandskyddsutredningen för att detta är det bästa anslag som har gjorts under väldigt lång tid för att förenkla och skapa större möjligheter för människor att bygga och bo strandnära, om det är det man önskar. Strandskyddet har utretts vid många tillfällen, den senaste gången när vi satt tillsammans i en regering.
Både Carl-Oskar Bohlin och jag kan konstatera att trots att vi då talade väl om intentionerna med de så kallade LIS-områdena blev de inte vad vi hade hoppats på. Strandskyddsutredningen, som Catharina Håkansson Boman har genomfört, har att förhålla sig till de direktiv som den har fått och som ju är förhandlade mellan Centerpartiet, regeringspartierna och Liberalerna.
Det är vår uppfattning att landsbygden har fått sina önskemål väl tillgodosedda. Men vi får väl se när remissvaren börjar komma in på utredningen, som just har remitterats, på vilket sätt man delar Carl-Oskar Bohlins uppfattning att hela södra Sverige undantas från de lättnader som har föreslagits.
Det föreslås till exempel att det ska bli fritt att bygga intill små vatten, sjöar mindre än 1 hektar och vattendrag som är smalare än 2 meter. I min värld är 2 meter ganska mycket, framför allt om man jämför med hur det tidigare har varit när man inte ens har kunnat få lov att bygga intill ett torrlagt dike eller en damm.
Jag ser också stora förhoppningar på att när kommunerna får möjlighet att utpeka landsbygdsområden i sina översiktsplaner kommer de kommuner som vill bygga strandnära att göra det i stor utsträckning. Men låt oss vänta och se hur propositionen utformas, vad remissinstanserna säger och hur lagen kommer att tillämpas om den blir verklighet. Jag delar inte Carl-Oskar Bohlins uppfattning.