Kerstin Nilsson (S):
Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i betänkandet. Det är ganska troligt att många av oss kommer att drabbas av ohälsa på grund av sjukdomar eller skador i någon form under våra liv. När vi drabbas måste vi veta att samhället bistår oss i att bli så friska som möjligt genom vård och omsorg.
Naturligtvis har vården en stor del i detta, men en annan viktig del är våra sjukförsäkringar. Vilken ekonomisk trygghet ska vi ha när arbetsförmågan blir förändrad eller nedsatt på grund av sjukdom? Vilken hjälp och vilket stöd ska vi få för att kunna komma tillbaka till arbete och egen försörjning?
Försäkringen måste vara tydlig, begriplig och förutsägbar. Sedan den här regeringen tillträdde har vi från start idogt arbetat med att på olika sätt förändra och förbättra sjukförsäkringen.
Färre sjukskrivningsdagar var och är målet, men inte genom att försämra försäkringen eller att sänka sjuktal genom att dra in sjukpenning eller ersättning.
Nej, vårt arbete har hela tiden handlat om att angripa orsakerna till ohälsan, att minimera ohälsan och att vidta åtgärder för att människor ska få rehabilitering och kunna arbeta trots sin ohälsa. Vi har angripit orsakerna på alla fronter. Hösten 2015 presenterades ett brett åtgärdsprogram för ökad hälsa och minskad sjukfrånvaro.
Detta har vi följt upp med ytterligare insatser och åtgärder. Vi har sammanlagt sjösatt ett trettiotal åtgärder som riktar sig till inblandade aktörer i sjukskrivningsprocessen: Försäkringskassan, hälso och sjukvården, arbetsgivare och individer.
Det har skrivits tre avsiktsförklaringar med parterna, ett på området stat, ett på området kommuner och landsting och ett på det privata området. Alla avsiktsförklaringar är lite olika, men samtliga har ett klart och tydligt mål: hälsosamma arbetsplatser och minskad sjukskrivning. Det här följer vi ständigt upp i vår samling för friska arbetsplatser.
När olika aktörer samarbetar blir det bättre. Men det är ingen quickfix. Det är inga engångsinsatser, utan det är hela tiden pågående processer. Herr talman! Den bästa rehabiliteringen är den som aldrig behövs. Därför har många av våra åtgärder inriktats på det förebyggande arbetet för en bra och sund arbetsmiljö.
Detta har kompletterats med olika insatser bland annat på arbetsmiljöområdet. Till exempel byggs det upp en ny arbetsmiljömyndighet i ruinerna efter de borgerliga årens raserande av det mesta som handlade om arbetsmiljö. Vi ser prognoser som visar att alla de åtgärder vi vidtagit börjar få effekt.
Vårt mål är naturligtvis att människor som kan arbeta också ska arbeta. Om det råder ingen tvekan. För ett och ett halvt år sedan togs den psykosociala arbetsmiljön in i arbetsmiljölagen. Det var viktigt, för vi ser att just de psykiska sjukdomarna ökat, främst bland kvinnor men nu även bland männen.
De som drabbas har inte sällan ett psykiskt påfrestande arbete eller en stressig arbetssituation. Visst, allt kan inte hänföras till arbetet, men det viktiga är ju summan av kardemumman. Livet i övrigt i kombination med ett pressande och stressigt arbete kan få bägaren att rinna över. Egentligen är det oväsentligt vad som är vad.
Det viktiga är ju att vi klarar rehabiliteringen och ger det stöd och den hjälp som behövs för att man ska komma tillbaka till hälsa och arbete. Herr talman! Jag har nu nämnt lite om vad vi har gjort och ska nu gå över till det vi föreslår framöver. Vi har ett förslag om förstärkt rehabilitering för återgång i arbete.
Kort innebär det att arbetsgivare blir skyldiga att tillsammans med den anställde efter 30 dagars sjukskrivning ta fram en plan för återgång i arbete. Arbetsgivaren får bättre möjligheter till stöd för anpassnings- och rehabåtgärder genom att det arbetsplatsnära stödet utvidgas och genom att ett ekonomiskt bidrag ska kunna lämnas med upp till 10 000 kronor per arbetstagare.
Det är här det är så viktigt att det fungerar på arbetsplatserna och att arbetsgivaren är med. Vi har redan infört rehabiliteringskoordinatorer, och de finns i dag i de flesta landsting. De har visat sig fungera bra som ett stöd mellan vård och arbetsgivare för den enskilde. Nu vill vi permanenta detta som en yrkeskategori.
Vi har sett över hur samverkan mellan Försäkringskassan och hälsovården kan utformas bättre och hur dialogerna kan bli bättre. Vi ser att försäkringsskyddet har urholkats och behöver stärkas. Därför föreslår vi att taket i sjukförsäkringen höjs den 1 juli med ett halvt prisbasbelopp.
Vi föreslår att Försäkringskassan inte ska få avgöra ett pågående ärende om sjukpenning till den enskildes nackdel utan att den enskilde har underrättats och haft möjlighet att yttra sig.
Enkelt uttryckt: Det blir ingen indragen sjukpenning för tid som har varit, om det inte är helt klart att ersättningsrätt inte föreligger.
Vi har också redan aviserat att vi under 2018 kommer med ett förslag om att ersätta karensdagen med ett karensavdrag, något som kommer att utjämna de orättvisa skillnaderna i karensen när det gäller personer som jobbar dagtid gentemot dem som jobbar natt och andra obekväma arbetstider. Vi har mycket på gång.
Arbetet för förändringar avstannar inte. Herr talman! Sjukförsäkringen är en inkomstbortfallsförsäkring som ska vara trygg och förutsägbar när arbetsförmågan är nedsatt på grund av sjukdom. Vi har gjort många förbättringar och vidtagit många åtgärder, men vi har tyvärr också blivit varse sådant som inte fungerar.
Det fanns brister i det regelverk och den lagstiftning som sjösattes under den borgerliga regeringen. Bristerna var inte tydliga då, men de har blivit tydligare efter hand när vi har tillskjutit Försäkringskassan resurser för att de ska klara sina handläggningstider.
Försäkringskassan bedömer i dag arbetsförmågan utifrån en fiktiv arbetsmarknad med medicinska krav utan hänsyn till vilka konkreta arbeten som den enskilde kan klara av. Arbetsförmågebedömningen sker inte mot normalt förekommande arbete, utan i stället prövas den försäkrades medicinska förutsättningar för arbete.
Det här är lite konstigt. Högsta förvaltningsdomstolen har i ett avgörande från 2008 definierat normalt förekommande arbete som arbete som är vanligt på arbetsmarknaden och där den försäkrades arbetsförmåga ska kunna tas till vara i full eller närmast full omfattning.
Arbetet ska innebära krav på normal prestation och ska inte kräva någon anpassning annat än i ringa omfattning, enligt domstolen. Enligt mitt förmenande har vi här en myndighet som inte följer ett avgörande från Högsta förvaltningsdomstolen, vilket är väldigt konstigt. Det finns inte heller några harmoniserade tolkningar mellan Försäkringskassan och andra instanser när det gäller arbetsförmågan.
Det andra problemet handlar om särskilda skäl. Sedan en lagändring i juli 2008 används särskilda skäl knappt eller aldrig. Det får mycket konstiga konsekvenser för den enskilde, som tvingas upphöra med sin sjukpenning mitt under pågående medicinsk rehabilitering i väntan på operation eller behandling.
Vi har fått många vittnesmål om att detta inte fungerar. Det finns flera motioner i detta betänkande som tar upp dessa problem.
Frågan är om sjukförsäkringen är så förutsägbar när det gäller normalt förekommande arbete och om försäkringen är trygg när det inte längre tas hänsyn till särskilda skäl som till exempel pågående rehabilitering.
Vi delar motionärernas oro över att arbetsförmågan bedöms utifrån felaktiga grunder och finner det nödvändigt att arbetsförmågebegreppet kopplat till normalt förekommande arbete ses över. En översyn av regelverket och tillämpningen måste genomföras så snart som möjligt.
Bedömningen vid 180-dagarsgränsen bör särskilt belysas, och regeringen bör snarast återkomma med förslag på åtgärder som gäller bedömningen kopplat till normalt förekommande arbete. Vi ser också ett behov av att man gör en översyn av hur och när de här särskilda reglerna kan användas.
Det kanske också skulle vara möjligt att använda dem när det gäller ålder när en person är 63 1⁄2 år eller något sådant. Glädjande nog kan jag säga att det redan pågår ett sådant arbete i regeringen. Jag ser fram emot att det kan presenteras redan under våren.
Vi socialdemokrater anser inte att någon blir frisk för att man skrämmer honom eller henne med fler karensdagar eller utförsäkringar som sker enbart ur tidsaspekter.