KBLab/rixvox huggingface dataset:
Luciano Astudillo (S):
Då får vi väl konstatera att arbetsmarknadsministern inte kommer att göra så mycket mer. Det är så, och det är faktiskt ett anmärkningsvärt svar. Han säger nu i sitt senaste anförande att som en konsekvens av a-kassedomen kommer han inte att göra någonting alls. Det har inte fått vare sig honom eller någon annan på Arbetsmarknadsdepartementet att ens höja på ögonbrynet.
Nej, det långsiktiga arbetet fortgår som vanligt. Annars nada , ingenting: Vi ska inte vidta åtgärder. Det tycker jag är växeln handlingsförlamning. Littorin borde ha lärt sig sin läxa efter turerna kring kollektivavtalen och de domar som varit i EU.
Han borde, om någon, ha lärt sig läxan. Det finns någonting som är allvarligt i detta.
Så fort det handlar om vanliga löntagares villkor, arbetslösas villkor som riskerar att försämras och bli tuffare och jobbigare, gör arbetsmarknadsministern inte någonting. Då säger Littorin: Vi tänker inte vidta åtgärder.
Jag tycker att det är allvarligt, för precis som Littorin säger har han och jag haft väldigt bra debatter kring en ökad integration i min region.
Jag tycker att det är märkligt än i dag att man från Malmö kan anvisas ett jobb till Kiruna och få resan betald ända dit, men man kan inte få ett resebidrag för att söka ett jobb i Köpenhamn i Danmark dit det tar 25-30 minuter.
Vi vet heller inte hur stöden fungerar, och detta är oerhört allvarligt. Littorin lägger inte i någon högre växel.
Jag har inget att tillföra mer än att jag tycker att det är beklagligt att Littorin inte har lärt sig läxan efter alla turer i kollektivavtalen och de domar vi har haft i EU.
Luciano Astudillo (S):
Jag har en reflexion som hänger kvar från den förra debatten: Littorin är inte alltid den mest renhårige debattören heller. I det här svaret kring instegsjobben väljer han själv att prata om integrationen på arbetsmarknaden i vid mening.
Visst är det så att de här debatterna ibland vidgas och blir lite större än bara just sakpolitiken, till exempel instegsjobben som de här frågorna handlar om. Men jag har inga problem med att Littorin gör det. Jag tycker att det tillhör debatten att inte fastna i reglerna och i de små detaljerna, även om de kan vara viktiga.
Instegsjobben var som sagt det stora flaggskeppet för att lösa integrationen på arbetsmarknaden. Man kan väl nu när det har gått två år säga att det är ett totalt misslyckande.
Instegsjobben som skulle vara det viktiga första steget för många in på arbetsmarknaden skulle också vara ett sätt att stärka nyanländas kunskaper i svenska. Men det är inte bara det.
Nystartsjobben som skulle innebära en ny start för människor som stått utanför har inte gett en varaktig effekt för många människor. Väldigt få har jobbet kvar efter det att subventionen avslutats. Det är samma sak med garantierna, som definitivt inte garanterar vare sig jobb eller utveckling. Jag och Littorin hade en debatt om instegsjobben redan för ett år sedan, ungefär vid den här tiden.
Då lyfte jag fram en rad av de här farhågorna, från att man inte fick möjlighet till språkträning i tillräcklig utsträckning till skevheten i subventioner som fanns mellan privat och offentlig sektor. På en rad av de här frågorna fick jag då ett oerhört märkligt svar. Då var Littorin på ett helt annat humör. Han var väldigt stöddig och kaxig. Konjunkturen var en helt annan också.
Därför kunde han stå här och säga att det där löser sig. Det kommer att fungera. Det är en ny insats. Låt oss se framtiden an. Det kommer att funka väldigt bra. De farhågor som jag då lyfte fram var för övrigt inte gripna ur luften. Det var sådant som kompetenta arbetsförmedlare flaggat för. Nu har den borgerliga regeringen rättat till ett par stycken av de här skevheterna.
Men fortfarande är instegsjobben ett fiasko, trots det Littorin gör gällande i sitt svar.
Jag tycker att det är tragiskt att Littorin i det här läget, i stället för att faktiskt medge det och säga att vi noga ska granska det här och ändra det därför att det inte funkar, det verkar inte bita, det löser inte den stora, viktiga och allvarliga frågan kring integrationen på arbetsmarknaden, ägnar sig åt att med siffror tricksa bort hur det i själva verket är.
Han säger att det har varit oerhört framgångsrikt de senaste två månaderna, 70 procent fler. I mitt nästa anförande kommer jag att återkomma till den siffran. Men jag vill ställa en fråga kring detta. Många av dem som får instegsjobb hamnar i branscher där de inte får språklig träning. De arbetar som städare, i varuhus, i lager där de inte får möta andra som pratar svenska språket.
Vad vill Littorin göra åt det?
Luciano Astudillo (S):
Den bästa förbättringen det här landet kunde få skulle vara om vi kunde få byta regering före 2010. Nej, Littorin, vi har bara haft en debatt tidigare om instegsjobben, inte flera debatter. Det var bara en debatt och den var förra sommaren precis vid den här tidpunkten.
Hade Littorin då valt att lyssna på mig och de farhågor som jag då lyfte fram hade vi inte tappat ett helt år. Då hade en del av de här förändringarna kanske gjorts redan då och lett till att fler haft möjlighet till instegsjobb. Jag tror att de här förslagen kom från fel läger. Då gick ju konjunkturen bra.
Allt gick så prima och så himla bra. Luciano var för räddhågsen och litade inte på den borgerliga regeringens förmåga. Vi har sett vart det är på väg nu. Arbetslösheten är på väg att öka under hösten. Jag tycker att frågan om integrationen på arbetsmarknaden är synnerligen allvarlig och ska tas på större allvar. Ibland kanske det finns bra idéer på andra sidan, Littorin.
Nu är det så att vi har kommit till konjunkturens topp och säkert också till sysselsättningstoppen. Vi har inte högre sysselsättning nu än någon gång på 2000-talet, säg 2001. Då hade vi ungefär samma sysselsättningsnivå som nu. Nu vänder det. Nu kommer arbetslösheten att öka.
Det är sant, det ska jag ge Littorin rätt i, att när det går bra i en konjunktur, när arbetslösheten minskar, sysselsättningen ökar är det de grupper som har en svag position på arbetsmarknaden som drar fördel av det.
Det är därför man kanske har kunnat se att sysselsättningsfrekvensen bland utrikes födda ökat lite fortare under den här konjunktursvängningen än för andra grupper, inrikes födda till exempel. Men det omvända finns också.
Nu när det vänder, nu när arbetslösheten kommer att börja öka och sysselsättningen kanske till och med minskar är det de här grupperna som ryker först från arbetsmarknaden. Det tycker jag är oerhört allvarligt. Frågan borde behandlas mer seriöst än Littorin gör. Den andra delen rör sig om siffrorna.
Jag tycker att det är mer renhårigt och mer ärligt att faktiskt säga som det är i stället för siffertricksandet med att på något sätt ge sken av att väldigt mycket har hänt. Man säger att 70 procent fler har fått instegsjobb och att antalet ökar. Man ger sken av att det går så himla bra nu. Det verkar som om det är den nya given från den borgerliga regeringen. Det är inte bara Littorin som tricksar.
Vi har andra ministrar som har hängts ut på senare tid. I juli hade vi de facto 1 274 stycken som hade instegsjobb, och det är inte bra. Det är ett misslyckande. Av dem var 338 kvinnor. Det är inte bra. Det är ett misslyckande.
Littorin hänvisar i sitt svar till att Arbetsförmedlingen nu tror att med den förändring som har gjorts kommer man att jämna ut den här skevheten. Jag vill fråga Littorin om han tror på att detta kommer att jämna ut. Jag frågar inte vad Arbetsförmedlingen tror utan vad han tror och om han är beredd att vidta flera åtgärder för att lösa den så viktiga frågan för Sverige och Sveriges framtid.
Luciano Astudillo (S):
De 175 000 som har kommit ut ur sitt utanförskap handlar om att man nu har börjat räkna på ett annat sätt än med de siffror man använde i valrörelsen. Var försvann det breda utanförskapet och den breda arbetslösheten? Jag ska ge Littorin ett par råd på vägen om integration på arbetsmarknaden. Det håller på att mejslas fram en ny moderat politik på området.
Jag kunde läsa en debattartikel i veckan av migrationsministern, Ulf Kristersson och en kollega från riksdagen om hur de såg på frågorna. Jag läste något anmärkningsvärt. De tre moderaterna sade att det fanns områden där de accepterade att människor passivt kunde lyfta bidrag. Det är oerhört anmärkningsvärt att det skulle vara på det sättet.
Jag vet inte hur det är i Stockholm, om folk från andra länder passivt får lyfta bidrag. Om det är så är det synnerligen allvarligt. Det är så med alla våra system - a-kassa, introduktionsersättning, försörjningsstöd - att det finns krav på motprestation. Men det kan vara så att Ulf Kristersson här i Stockholm bedriver en helt annan linje.
Det som insinuerades i artikeln är att man i sfi vill införa andra obligatoriska moment om värderingar och jämställdhet. Ja, människor i vårt land måste veta hur det funkar och vilka spelreglerna är.
Men det stora problemet med sfi är att vi har haft för mycket av katederundervisning och för lite av arbetsmarknadsinriktning och introduktion i arbetslivet. Om detta är planerna vädjar jag till Littorin att motverka dem.
Luciano Astudillo (S):
Maud Olofssons två första år som näringsminister har inte varit särskilt framgångsrika. Kanske har Svenskt Näringslivs chefsekonom Stefan Fölster diplomatiskt men ändå vasst sammanfattat Maud Olofssons gärningar allra bäst. Han säger att näringspolitiken inte har prioriterats i Regeringskansliet och inte får tillräckligt stort genomslag i regeringsarbetet.
Det märks på kort sikt genom minskat företagande och riskerar på lång sikt att hindra framväxten av nya tjänster och produkter och därmed hämma tillväxten i landet. Det är ord och inga visor. Fru talman! För formens skull vill jag ändå tacka för svaret, men i själva verket är svaret bara ett uttryck för den borgerliga avsaknaden av en framsynt näringspolitik.
Det är också ett uttryck för Maud Olofssons personliga misslyckande och passivitet samt Näringsdepartementets handlingsförlamning. Den här interpellationen handlar om designpolitiken och den kreativa sektorn. Härefter följer en debatt om fordonsindustrin, men den skulle kunna handla om i stort sett vilket näringspolitiskt område som helst.
Det händer väldigt lite. Samtidigt som Maud Olofsson vill att landets företagare ska jobba som ivriga bävrar påminner ministerns handlande mer om en sömnig sengångare. Fru talman! Jag återgår till interpellationssvaret. Maud Olofsson säger att de generella åtgärderna har varit bra för branschen.
Måhända finns det enstaka förslag som är bra, men bilden är inte så ljus som Maud Olofsson försöker måla upp den. Maud Olofsson har själv medverkat till att höja arbetsgivaravgifterna för landets småföretag. Maud Olofsson har själv medverkat till att inte minska utan öka regelkostnaderna för de små företagen.
Maud Olofsson har också försakat den sociala tryggheten för de små företagen i två hela år. Det är två år av förlorade chanser och två år av passivitet. Nu när Sverige och världen står på randen till en lågkonjunktur har landets minister inte mer att komma med än detta.
Näringsministern säger att förmögenhetsskatten har varit bra. Men säg mig, Maud Olofsson, hur många inom den här branschen har en beskattningsbar förmögenhet? Det är få av dem. Då hävdar näringsministern att det handlar om att öka riskkapitalet i vårt land.
Men med den ekonomiska politik som ni fört i landet har räntorna bara sprungit i väg. Hur mycket riskkapital finns det då att tillgå för dessa småföretag när det är lättare att spara det riskkapitalet i säkra statsobligationer? Nej, ni har misslyckats kapitalt.
När det gäller den mer branschspecifika politiken meddelar ministern att samarbete pågår mellan Näringsdepartementet och Kulturdepartementet. Det var väl bra. Det var samma svar jag fick i mitten av december förra året. Jag hade hoppats att ministern här och nu kunde leverera mer.
Jag vill summera svaret med ungefär samma upprop som Svenskt Designsamarbete bestående av Svenskt Forum, Stiftelsen Svensk Industridesign, Nätverket för upplevelseindustrin och många fler hade i början av sommaren. Andra länder tar designfrågan på allvar. Sverige förlorar i momentum .
Luciano Astudillo (S):
Återigen: Stefan Fölster menar att näringspolitiken inte prioriteras. Svenskt Designsamarbete säger att Sverige tappar i momentum. Lägg därtill den saftiga kritik som Företagarnas riksorganisation gett landets borgerliga regering. Då har ni bilden klar.
Låt oss uppehålla oss lite vid de felsägningar eller faktafel som Maud Olofsson levererar här. Först gäller det diskussionen om utanförskapet. Varför övergav ni i regeringsställning er definition av den breda arbetslösheten och utanförskapet som ni använde i valrörelsen? Varför använder ni inte samma definition längre utan har hittat nya sätt att räkna?
Jo, för att med er definition har det breda utanförskapet ökat och inte minskat. Er så kallade nya Amspolitik, den borgerliga Amspolitiken, med nystartsjobb, instegsjobb och nyfriskjobb har inte heller levererat.
En av tio har jobbet kvar på samma arbetsplats efter att subventionen upphört. I våras var det 800 som hade fått instegsjobb i hela landet. I min hemstad Malmö, med den segregation och det utanförskap som finns där, var det elva stycken som fick ett instegsjobb. Det är en totalt misslyckad Amspolitik från den borgerliga regeringen.
Samtidigt har man dragit ned de viktiga arbetsmarknadsutbildningarna som ändå levererat och lett till att fler fått jobb. Jag hade hoppats att Maud Olofsson hade kunnat ta efter till exempel Danmark. Den borgerliga regeringen i Danmark tog över 2001 och drog då hastigt ned på de ekonomiska anslag som fanns till designpolitik.
I april 2007 insåg man att det var en oundgänglig del för tillväxten i landet. Därefter startade man tillväxtprogrammet Design Danmark. Målet är att bli världselit i design och skapa tillväxt inom designbranschen.
Branschen kan också bli en tillväxtmotor för det övriga näringslivet. Det hade varit glädjande om Maud Olofsson hade sagt det här i dag. Hon kunde också ha sagt att hon avsåg att följa Institutet för tillväxtpolitiska studiers, ITPS, rapport. Där jämför man Nederländerna, Sydkorea, Flandern i Belgien och USA och deras politik på området.
Det finns flera andra som har lyft upp positiva och konkreta exempel på hur designpolitiken kan vara en tillväxtmotor för ett land. Men inget av det vill Maud Olofsson leverera här. Maud Olofsson kan också inspireras av det socialdemokratiska jobbrådslaget. Vi har förnyat och förbättrat vår politik. Vi har större fokus på de små företagen än tidigare.
Vi har stärkt vår syn på tjänstesektorn och inte bara industrin. Vi har också ringat in den kreativa sektorn och designsektorn som ett viktigt verktyg för att skapa tillväxt i vårt land. Det ger redan avtryck i vår oppositionspolitik. Bryt passiviteten! Bryt handlingsförlamningen, Maud Olofsson! Agera lite! Var lite mer av en ivrig bäver!
Luciano Astudillo (S):
Vi har valt att fokusera arbetsgivaravgiftsresurserna på ett helt annat sätt och rikta dem direkt till de ungdomar som står utanför arbetsmarknaden och investera i dem och utbilda dem så att de kan rustas för den arbetsmarknad som har vuxit i två år. Ni har valt att generellt sänka arbetsgivaravgiften för alla unga människor. Ni har också sett till att de företag som redan har unga människor anställda har fått rätt mycket pengar utan att göra någonting.
Vi har valt en annan väg, nämligen att rikta det direkt till ungdomar. När det gäller de generella åtgärderna finns det mycket kvar att diskutera. Maud Olofsson höjde ju arbetsgivaravgifterna för de små företagen. Regelkrånglet har ökat. Kostnaden har ökat de två första åren med borgerlig regering.
Den sociala tryggheten för de små företagen har försakats i två år. Det var först när det socialdemokratiska jobbrådslaget tog initiativ som vi pressade den borgerliga regeringen att ta tag i frågan. Vi pressar den borgerliga regeringen i designpolitiken också genom den skuggbudget vi tog i våras där vi lyfter fram en rad förslag, till exempel ett branschprogram för upplevelseindustrin.
Det handlar om en nationell politik på det här området. Förhoppningsvis kan vi vid höstens budget se något konkret och inte bara en massa prat om de här frågorna. Det är ingen prestige i det. Vi kommer att använda åren i opposition till att pressa er på de områden som ni försakar.
Om den borgerliga regeringen inte gör något på det här området kommer vi i jobbrådslaget ändå att ta initiativ och ta en diskussion om designsamarbete och bjuda in till ett brett samtal för att få en politik på det här viktiga området.
Luciano Astudillo (S):
Littorin har visat sig vara den borgerliga regeringens slarver också på det här området. Jag ska ändå inleda med att tacka för svaret. Jag måste säga att det snarare bekräftar och förstärker den bilden än ger hopp om något annat. Vi har sett på andra områden - jag ska inte upprepa dem här, men det är a-kassan och arbetsmarknadspolitiken - hur man har slarvat.
Nu håller man på att slarva bort en annan viktig insats, de kompletterande aktörerna för de människor som står långt från arbetsmarknaden. Vi har haft två debatter om samma fråga.
Den första var när regeringen annonserade att man skulle pröva på att handla upp 1 000 försöksplatser på det här området. Debatten kom att handla om att det egentligen inte fanns någon skillnad i vår syn på att det är bra med kompletterande aktörer.
Då lovade arbetsmarknadsministern att det här inte handlade om någon privatisering av Ams. Han sade också att han noga skulle följa utvecklingen och den utvärdering av det här som IFAU gör. Sedan helt plötsligt gick det från 1 000 till 10 000 platser. Littorin var otålig.
Detta gjordes utan att IFAU var klar med sin utvärdering, utan att man tog reda på om det verkligen är så att de kompletterande aktörerna faktiskt bidrar till målet, som är det viktigaste, att se till att fler som står långt från arbetsmarknaden får ett arbete. Det är slarv, tycker jag. Detta är ett uttryck för det Littorin står för i den borgerliga regeringen.
Nu står vi där, med en upphandlingsprocess som väldigt få är nöjda med. Det var rättsprocesser. Det blev förseningar. Jag har träffat representanter för bemanningsbranschen och många andra viktiga aktörer som inte alls är nöjda. Det är inte minst sociala företag, som skulle kunna vara med och bidra till det här.
Också här försöker Littorin ge sken av att det nu är så många fler som är de kompletterande aktörerna. Men i praktiken vet Littorin att en stor del av resurserna går till ett företag, som att man i praktiken går från ett offentligt monopol till ett delvis privat. Det är inte mycket av mångfaldens möjligheter där. Jag får tydliga signaler från Arbetsförmedlingen att man inte alls är nöjd med processen.
Och ytterst - det är det som är det riktigt allvarliga - är det de arbetslösa som drabbas, de som är i jobb- och utvecklingsgarantin. Vi är kritiska till att man inte har avvaktat utredningen och effekterna av den. Jag hade hoppats på ett lite bättre svar på det här området, Littorin.
Du får en chans till.
Luciano Astudillo (S):
Littorin väljer att inte prata om det som den här interpellationen handlar om. Målet är ju att få människor tillbaka på arbetsmarknaden som står långt från arbetsmarknaden, att kompletterande aktörer kan vara ett viktigt komplement i det här. Basta är säkert bra, och många andra kompletterande aktörer, inte minst sociala företag.
Det är viktigt att slå fast att vi socialdemokrater inte är några ideologiska motståndare till en mångfald av aktörer - tvärtom. Vi tror att de är ett viktigt komplement. Det finns ingen skiljelinje där. Men vi är inte heller några ideologiska förespråkare av en öppen marknad på det här området, som en del i bemanningsföretagen.
Även om de är missnöjda vill en del av de företagen ha en helt öppen marknad. Det är bra att Littorin är tydlig i den frågan. Men också många av Littorins partivänner i mitt utskott, arbetsmarknadsutskottet, vill helt avreglera förmedlingsverksamheten. Det är väl bra att vi har Littorin som arbetsmarknadsminister och inte någon av de moderater som sitter i arbetsmarknadsutskottet.
Det är viktigt att följa utvecklingen kring de här frågorna.
Nu senast gjordes en jämförande studie i Danmark av Thomas Bredgaard och Flemming Larsen på Centrum för arbetsmarknadspolitisk forskning vid Ålborgs universitet, och de konstaterar att införandet av en marknad för arbetsförmedlingen eller att öppna upp inte helt klart har inneburit förändringar som har gått till det bättre - man är till och med tveksam till det.
De har jämfört med bland annat Australien, som Littorin lyfter fram här, men också med Nederländerna och Danmark. De konstaterar att kostnaden till och med var högre. Det är inte säkert att servicen var bättre för dem som står långt från arbetsmarknaden, och byråkratin har inte heller minskat. Det är där kritiken från oss socialdemokrater kommer.
Littorin må ogilla det, men vi säger att Littorin är slarvig. Vi har en utredning och en utvärdering på gång där man skulle utvärdera de tusen första platserna. Men Littorin valde att inte avvakta den, utan att veta om det är bättre eller sämre eller om det kostar mer eller mindre.
För mig blir det då att man slarvar och inte hushållar med de gemensamma resurserna. Man vet inte om det faktiskt bidrar till att föra fler människor som står långt från arbetsmarknaden närmare ett arbete. Det är slarv. Det må Littorin inte alls gilla, men så är det.
Det vi däremot som socialdemokrater är ideologiska motståndare till är arbetslösheten. Vi vill ha arbete åt alla och full sysselsättning. Därför ser vi kompletterande aktörer som ett viktigt instrument för att nå det viktiga målet. Kanske skulle de kunna bidra nu när vi ser att konjunkturen vänder och arbetslösheten ökar.
Men vi kommer inte att veta, för vi fick en upphandlingsprocess som ingen var nöjd med.
Luciano Astudillo (S):
När det blir jobbigt ägnar sig Littorin åt politisk retorik. Då blir det så att han börjar prata om dem som vi socialdemokrater lämnar bakom oss. Men i praktiken var det ni, den borgerliga regeringen, som slarvade bort den konjunktur vi hade. Tillväxten av jobb var i själva verket högre 2005 och 2006, våra sista år, än under ert första år. Och nu vänder det.
Dessutom är det så att förra gången vi hade den konjunktur vi är i nu var sysselsättningen högre - någon gång i mitten på år 2000. Men det är skönt ändå.
I allt det här, med all den politiska retorik och all den kraft som Littorin här använder sig av medger han på sitt sätt att han har slarvat. Han säger att han måhända borde ha avvaktat och att det blir lite så här när man prövar sig fram. Han kunde ju ha sagt att man kunde ha avvaktat utvärderingen.
Men det ville han inte. Han vet i själva verket inte om detta kommer att vara bättre eller sämre för de arbetslösa och om det kommer att kosta mindre eller mer för våra gemensamma resurser. Det är slarv, och det är bra att Littorin ändå medger det på sitt sätt.