Inger Davidson (KD):
Friskolornas vara eller inte vara debatteras ständigt. Efter den stora förändring av politiken som genomfördes under den senaste borgerliga regeringstiden står det dock klart att friskolorna har kommit för att stanna.
Både de elever som går i en fristående skola och deras föräldrar är oftast nöjda med sitt val, och en stor majoritet av svenska folket anser att möjligheten att välja skola ska finnas. Även många som var starka motståndare mot friskoletanken från början erkänner faktiskt ofta att friskolorna lett till en positiv utveckling av skolväsendet i stort, och det är ju en spännande utveckling.
Men det finns också de som fortfarande för en hårdnackad kamp mot friskolor. Och när det inte går att hacka ned på alla väljer de ut en grupp som det är särskilt lätt att skapa fördomar omkring i vårt sekulariserade samhälle, nämligen de som har en konfessionell inriktning.
Med skolministern i spetsen går vänsterpolitiker och fackliga företrädare till storms mot dessa skolors rätt att existera. På ett okunnigt sätt beskrivs alla konfessionella friskolor som isolerade enklaver som utestänger eleverna från all kontakt med verkligheten utanför och slår dem i huvudet med Bibeln eller Koranen. Till och med barnkonventionen används på ett felaktigt sätt som argument i debatten.
Några har också gått så långt att de vill förändra Europakonventionen så att barnen frikopplas från föräldrarnas inflytande när det gäller skolval. Man kan fråga sig på vilka andra områden dessa debattörer anser att staten och inte föräldrarna ska avgöra vad som är bäst för deras barn.
När detta är sagt vill jag betona att jag inte tar en enda enskild skola i försvar, varken kommunal eller fristående, som inte lever upp till läroplanens målsättningar och värdegrund. Varenda skola ska kontrolleras med samma utgångspunkt och ska också som en yttersta åtgärd kunna stängas om de brister som eventuellt upptäcks inte åtgärdas på det sätt som är tänkt.
Det har hänt i några fall, och det har säkert varit berättigat. Men fristående skolor ska lika lite som kommunala dras över en kam. Varje skola ska bedömas utifrån sina egna meriter.
Det borde de göra innan de uttalar sig så kategoriskt. De kunde åtminstone besvära sig med att läsa Skolverkets inspektionsrapporter. Där framkommer en helt annan bild än den som de beskriver. Det är skamligt att elever, föräldrar och lärare som har valt en fristående grundskola med konfessionell inriktning år efter år ska tvingas leva med att beskrivas och bemötas utifrån den nidbild som har målats upp av dem.
För övrigt handlar det om 1⁄2 % av eleverna som går i grundskolan i dag. Min och Kristdemokraternas uppfattning är att pluralism på livsåskådningens område är en självklarhet i en demokrati. Att föräldrar ska ha rätt att välja en skola med eller utan konfessionell inriktning är en del av den pluralismen.
I ett internationellt perspektiv är det inte särskilt kontroversiellt att hävda den åsikten, men tyvärr ofta i Sverige. Vi tänker i alla fall fortsätta att göra det, för vi vill stå på demokratisk grund i våra beslut. Fru talman! I och med de lagförslag som finns med i dagens betänkande förbättrar vi i allianspartierna tillsammans med Miljöpartiet förutsättningarna ytterligare för de fristående skolorna.
Sten Tolgfors har i detalj beskrivit hur processen har gått till. Det tänker inte jag upprepa utan den finns, som sagt, redan för protokollet beskriven. Den första förändringen handlar om etableringsfrihet för godkända förskolor och fritidshem. Kommunerna har hittills kunnat stoppa en etablering utan sakliga skäl.
Men nu ska de som uppfyller skollagens och läroplanens krav på god kvalitet och säkerhet också beviljas tillstånd att bedriva verksamhet och få bidrag av kommunen för det. En självklarhet år 2006 i Sverige, skulle man kunna tycka. Ulf Nilsson påpekade i sitt inlägg att det blir tydligare krav än det är i dag. I nästa andetag sade han att han vill ha ännu tydligare krav.
Då kan man fundera på vad de skulle vara. Det är redan tydliga krav i dag. Med det här beslutet gör vi dem ännu tydligare. Då kan man tycka att det kanske skulle räcka. Men det är väl upp till Folkpartiet att fundera över på vilket sätt det skulle kunna bli ännu tydligare än med det vi har gjort i dag. Den andra förändringen är att friskolorna och deras huvudmän, om lagförslaget går igenom, får rätt att överklaga kommunens beslut om bidrag genom så kallade förvaltningsbesvär.
I många kommuner är det ett ständigt trätoämne hur bidragen ska beräknas, trots att lagen säger att bidrag ska ges på likvärdiga villkor till kommunala och fristående skolor. Rätten att överklaga genom förvaltningsbesvär innebär att bidragets storlek kan prövas, men också att skolhuvudmännen blir en part i rättsprocessen.
Det är viktigt för rättsskyddet och det är en fråga som de fristående skolorna länge har talat om att de skulle vilja ha möjlighet till. En tredje lagändring, som också Socialdemokraterna har anslutit sig till, innebär att fristående gymnasieskolor får rätt att driva ett individuellt program. Det har hittills av någon outgrundlig anledning inte varit tillåtet.
Många fristående skolor är väldigt väl lämpade för att erbjuda elever med särskilda svårigheter ett individanpassat program som kan hjälpa dem att uppnå de kunskapsmål som de tidigare har misslyckats med. I och med det här lagförslaget blir det möjligt. Fru talman!
Min förhoppning är att den konstlade motsättning som fortfarande finns mellan fristående och kommunala skolor i vissa kommuner, och som ständigt uppammas av vänsterpolitiker, ska kunna överbryggas. Friskolor med olika inriktning och kommunala skolor med olika profil och stor möjlighet att själva lägga upp sin verksamhet borde kunna verka sida vid sida, ha likvärdiga villkor och ses som fullvärdiga delar av skolväsendet.
Varenda skola som klarar sin uppgift att ge eleverna både den kunskap och de värderingar de behöver för att få ett jobb men också för att kunna leva ett bra liv i vårt demokratiska samhälle är värd allt stöd från lagstiftarna och det omgivande samhället. Vi politiker borde lägga all kraft på att utforma stödet på ett sätt som underlättar för lärare och skolledare att uppnå det målet.
Vem som är huvudman för skolan borde vara en andrahandsfråga i det sammanhanget. Jag yrkar också bifall till de fem partiernas gemensamma reservationer, nämligen nr 1, 6, 7 och 18.