Christer Nylander (L):
Robert Stenkvist inledde med att säga att det finns en risk att speciallärare dräneras från de högre årskurserna och i stället sätts in på de lägre. Jag skulle vilja säga att det är ett av syftena med dessa frågor. Eftersom det råder brist på speciallärare är det viktigt att de sätts in så tidigt som möjligt. Då minskar sannolikt också behovet av att sätta in extra resurser senare i grundskolan. Ju fler som lyckas tidigt, desto färre kommer att behöva särskilt stöd senare.
Det innebär inte att behovet av särskilt stöd senare försvinner, men sannolikt är det så att om vi lyckas ge stöd i ettan, ännu hellre i förskoleklassen eller under den tioåriga grundskolan behöver färre stöd senare. Denna proposition försöker nu hantera detta huvudproblem. Jag noterar att Matilda Ernkrans, utskottets ordförande, försökte använda propositionen som ett vapen mot Jan Björklund.
Om detta är det huvudsakliga vapnet mot Jan Björklund är det ändå en rätt fjösig kamp mot liberal skolpolitik som regeringspartierna ägnar sig åt. Det var dessutom fel på fel på fel i bakgrundsbeskrivningen. Orsaken till att vi är där vi är i dag, herr talman, är till stor del ideologiska beslut fattade på 80- och 90-talen om att det inte ska finnas särskilda undervisningsgrupper.
En elev ska inkluderas så långt som möjligt, och att flytta en elev från klassrummet och ge denna person en speciallärares stöd är något som ska undvikas. Man gick till och med så långt att man avskaffade speciallärarutbildningen på 90-talet. Det lider vi av i dag. Det innebär att det finns en fjärdedel färre speciallärare i svensk skola än vad det hade varit om inte utbildningen hade avskaffats. Liberalerna återinförde den.
Det var ett mycket ideologiskt beslut att avskaffa speciallärarutbildningen. Man ville inte att elever skulle flyttas ut från klassrummet och gå i en särskild undervisningsgrupp. Det lider vi av i dag. Det finns för få speciallärare på grund av det beslutet, och vi måste fortfarande jobba med det ideologiska motståndet mot att ge särskilt stöd i form av speciallärarresurser. Detta har inneburit att resurserna har satsats för sent. I Sverige finns jämfört med andra länder rätt mycket stödinsatser, men de sätts in senare än andra.
Då förlorar man rätt mycket. Man förlorar framför allt elevers självkänsla; de känner att de inte har lyckats hänga med de andra i klassen eftersom de inte har fått extra stöd. Den ideologiska förändring som skedde på 80- och 90-talen inom skolpolitiken har satt rätt stora spår. Det är inte bara fråga om att speciallärarutbildningen avvecklades utan även om att kommunaliseringen gjorde att skolan blev mer ett välfärdsuppdrag än ett kunskapsuppdrag.
Herr talman! Det var ett viktigt beslut som fattades av alliansregeringen när speciallärarutbildningen infördes igen. Men alla andra saker vi gjorde för att få ordning och reda i svensk skolpolitik var också viktiga. Jag noterade att Vänsterpartiets företrädare tyckte att vi förde en skolpolitik i kris. Det går att åtgärda den saken i september, och jag hoppas att jag får en röst från Vänsterpartiets företrädare i utbildningsutskottet.
Nu ligger den här propositionen på riksdagens bord i reviderat format - och jag vill tacka statsrådet för den diskussion vi har fört under lång tid om propositionen, inte minst den första propositionen i samma ämne som senare drogs tillbaka. Det har hela tiden varit en diskussion om relationen mellan effekt och byråkrati.
Innebär förslaget att vi ger för många nya arbetsuppgifter till lärarna, att det blir för mycket administration och för mycket fokus på att anteckna det som görs och för lite på att ge stöd? Det värsta utfallet skulle vara om en proposition innebär mycket ny byråkrati men lite effekt i verkligheten för eleverna. Det bästa utfallet skulle naturligtvis vara om det blir mycket effekt men lite byråkrati.
Jag tror och hoppas att vi har lyckats få en balans i systemet som ger effekt för elever utan att det innebär extra administration för lärare. Jag hoppas att det kommer att visa sig i efterhand. Det är därför Alliansen är trygg med att reformen måste följas upp så att det inte blir mer administration. Herr talman!
I grunden handlar det om att se till att fler lyckas i skolan, att vi blir blinda för bakgrund, att föräldrarnas bakgrund inte spelar så stor roll för elevernas resultat. Det är därför vi måste sätta in resurserna mycket tidigare än i dag. Om eleverna som inte lyckas får glida vidare i skolsystemet utan extra stöd finns en risk för att den sociala rörlighet vi vill ha minskar och att klassresorna blir färre.
Herr talman! Jag tackar statsrådet för arbetet med propositionen, och jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet.