KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det här är en oerhört viktig debatt på många olika sätt. När jag lyssnar på Hillevi Larsson kan jag inte låta bli att tänka på alla där ute i vårt samhälle som på olika sätt lider utifrån sådana här händelser.
Det är framför allt kvinnor, för det är mestadels kvinnor som blir utsatta för våldtäkter.
Vårt rättsväsen är inte trovärdigt när en åklagare måste tro på en fällande dom för att kunna väcka åtal. Någonstans känns det som att lagen ställer sig på mannens sida.
Jag tänker på vad Hillevi Larsson precis sade i sitt inlägg. Vi kan titta på siffrorna - och detta är bara de senaste siffrorna. Det är 6 320 anmälningar och 171 åtal. Då måste det vara något som är fel. Oavsett om det är lagen, förundersökningen eller tillämpningen måste vi komma till rätta med detta.
Är det attityder i fråga om hur vi ser på kvinnor som i grund och botten är problemet, med tanke på att det är så få som blir dömda? Därutöver kan man lägga in en helt annan aspekt. Jag tänker på den kvinna, i min ålder ungefär, som jag mötte på ett seminarium för några år sedan.
Hon hade i sin ungdom varit utsatt för en gruppvåldtäkt i ett badhus. Så många år efteråt mår hon fortfarande dåligt. Det har påverkat hela hennes liv, arbete, familjebildning och så vidare - vilket hon själv vittnade om.
Det tål att fundera över i förhållande till hur vi hanterar dessa fall, inte bara i första mötet med polis och sjukvård utan också i våra domstolar. Jag kan inte låta bli att fundera över vad ett trauma är. Precis som ministern sade i sitt inlägg väntar en del kvinnor med att anmäla.
De väntar i både veckor och månader, och en del väntar i många år. De förtränger hela händelsen. Sedan sker något som gör att alla minnen kommer tillbaka, och sedan går de in i ett trauma igen.
Mot bakgrund av vad som är känt om trauman kan jag känna att denna kunskap saknas. De som har kompetensen finns inte med när, framför allt, polis möter våldtäktsoffret.
Detta är naturligtvis inte en lösning, men kompetens skulle kanske för en hel del av fallen vara en bit på vägen för att lättare komma framåt i bevisföringen i förundersökningen. När det finns olika kompetenser ser man olika saker. Det är vad det i grund och botten handlar om.
Våldtäkt är så oerhört mycket förknippat med skam så att över huvud taget våga göra en anmälan är ett stort steg.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Mer sökljus på den misstänkte - det välkomnar vi. Man kan ändå inte låta bli att fundera över dagens lagstiftning. Det känns lite grann - efter att ha lyssnat på inläggen här och därtill tittat på statistiken - att det är en lagstiftning som är på mannens villkor utifrån att det alltid är kvinnan som blir ifrågasatt.
Att man ska tro på en fällande dom - ja, rättssystemet är uppbyggt på det sättet, såklart. Men man kan inte låta bli att fundera över värderingsfrågan, kopplat till den statistik som finns, inte bara de senaste siffrorna utan även bakåt i tiden, för 5, 10 eller 15 år sedan. Vi kan konstatera att statistiken ser likadan ut.
Då blir det oerhört tydligt att det är någonting som är fel. Har jag varit utsatt för en våldtäkt och bär på den skam som det innebär, lever i ett trauma och i en förnekelse för att över huvud taget orka möta morgondagen, ska jag därtill behöva fundera på: Kan jag lita på rättsväsendet?
Kan jag lita på att när jag förmedlar min upplevelse av det jag har varit utsatt för kan en åklagare komma till en fällande dom? Det är väl ingenting som man som utsatt i en sådan situation funderar över.
Just därför finns det anledning att också titta på attityder när man gör en värdering av hur man använder sig av den bevisföring som i dag finns. Jag välkomnar naturligtvis utredningen, om den kommer att föra denna fråga framåt för en mer rättssäker våldtäktsprocess i domstolen.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag har frågat näringsministern vad hon tänker vidta för åtgärder för att Sverige ska kunna genomföra bemannade rymdresor och se till att vi får en rymdhamn i Kiruna. På det har ministern svarat att man satsar på turism.
Den delen av svaret är gott och väl, att man har satsat 60 miljoner på fem olika destinationer och där Kiruna är en del. Men det är inte svaret på min fråga om vilka åtgärder näringsministern vill vidta för att bemannade rymdresor ska kunna genomföras.
Det ligger ju i det som är kopplat till att detta inte bara handlar om turism utan också handlar om att man i samband med bemannade farkoster eller rymdraketer ska kunna syssla med både utbildning och forskning. Den delen finns det inget svar på, utan ministern hänvisar till en annan minister. Herr talman!
Jag trodde att vi hade en samlad regering och att när en minister uttalar sig gör man det för Sveriges regering. Därför kan jag konstatera att jag känner stor besvikelse över svaret. I den förra debatten talades det om industrin, och ministern sade att industrin är en viktig del.
Där kan vi nog vara helt överens. Men som jag ser det är detta en industri som ligger i sin linda - det här är morgondagens industri.
Om Sverige ligger på och ligger i framkant, och om rätt beslut tas, kan vi kanske bli världsledande på bemannade rymdfarkoster och syssla med forskning och utveckling. Vi är väl, och har varit, bäst på många olika tekniska saker. Det tycker jag att vi ska vara även i framtiden.
Därför känns det lite märkligt att regeringen inte kan komma till skott och få till ett ramverk, det vill säga det som saknas för att man ska kunna genomföra bemannade rymdresor. Det är själva ramverket som jag efterlyser i min interpellation, och det är just det svaret som saknas.
Med tanke på möjligheten till forskning, och att vi i så fall ska knyta forskare till oss här i Sverige, måste vi beakta den konkurrens som finns på det här området. I USA har man löst det och kommit en bit på vägen. En annan stark konkurrent är Storbritannien, och där är de på gång.
Om de kommer före Sverige kommer vi att konkurrera om forskarna. Det vore väl lite olyckligt om vi nu skulle förlora på upploppet på grund av att den svenska regeringen inte kan sätta sig ned tillsammans och ta ett beslut, mellan minister Björklund och näringsministern, som är här i kammaren och säger sig vara positiv.
Jag väntar fortfarande på besked om vad ministern avser att vidta för åtgärder.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det som möjligtvis är lite förvånande är väl att de som nu finns uppe i Kiruna bara står och väntar. De behöver ju bara besked. Det är i grund och botten det som hela frågan handlar om. De är inte hjälpta av en nationell rymdstrategi med en bred översyn, för det tar tid. De behöver tillstånd och besked nu.
Den här industrin tror jag kan vara en framtidsindustri, med hundratals jobb uppe i Norrbotten. Jag är inte säker på att det räcker, utan det kan handla om ännu fler. De behöver bara besked om tillstånd. De behöver inte mer översyn. De har kunskapen.
Men de konkurrerar med USA och med Storbritannien. USA har ett ramverk, och Storbritannien är på gång. Där är ministern med på banan. Och de har sagt att de ska bli mer eller mindre världsbäst på detta. Det är det Sverige konkurrerar med, och det är om det vi behöver få besked om vi vill gå vidare.
Vi kan inte vänta på en utredning - framför allt inte investerarna. Det står ju investerare beredda att sätta in pengar omgående om man bara får tillståndet. Det blir ett moment 22.
Det måste väl ändå vara bättre att ministrarna talar med varandra och ser till att lösa detta oavsett vems ansvarsområde det är.
Vid varje tillfälle som den svenska regeringen uttalar sig i en fråga utgår jag nämligen från att det är en regering som uttalar sig, inte fyra olika partier som har olika viljeuttryck. Det handlar om Sveriges regering.
Då måste väl näringsministern kunna göra en viljeinriktning och säga att vi ska lösa detta och att vi ska lösa det innan vi blir utkonkurrerade. Om Storbritannien kommer före Sverige blir det naturligtvis konkurrens om forskarna. Har britterna då knutit till sig ett visst antal forskare blir det svårare för Sverige att knyta till sig forskare.
Då ska vi konkurrera där. Därtill ska det byggas rymdraketer, och det blir också en konkurrensfråga när man ligger steget efter.
Jag hoppas verkligen att ministern i sitt nästa inlägg kan se att detta kan vara en framtida industri för Sverige som kan skapa massor av arbetstillfällen, framför allt uppe i Norrbotten, men som också kommer att skapa ringar på vattnet till annan industri. Det kommer att handla om att upptäcka och se nya saker, sådant som vi faktiskt inte känner till i dag, som man kan få del av.
Ur ett långsiktigt perspektiv är turismen som jag ser det bara en liten bit. Det är forskningen och utbildningen som kan bli den stora industrin och som kan generera både exportpengar och tillväxt till Sverige.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag vill börja med att vända mig till Johan Johansson: Visst kommer väl du från Norrbotten? Jag är inte så säker på att dina väljare där hemma känner sig helt nöjda med ditt svar här i debatten, som mer var riktat till mig och Socialdemokraterna. Det här är en viktig fråga för Norrbotten, för jobb och tillväxt, men också för hela Sverige. Det här skulle ju spilla över till så många andra industrier.
Ministern hänvisar till rubriken på min interpellation. Det är helt riktigt att det står "rymdturism" i rubriken, men i interpellationen står också: "I Kiruna håller en ny industri på att växa fram och Sverige kan om några år vara världsledande på en rymdhamn med dagliga avgångar mot tyngdlöshet.
Att ta steget och utveckla bemannad rymdfart där turism är en del, forskning och utbildningen en annan." Så står det i interpellationen, men det ministern har svarat på är det som är kopplat till turism. Det är en del, men det som kan generera den stora tillväxten i Sverige och den stora konkurrensen är det som är kopplat till forskning och utbildning.
Där kan vi ligga steget före och upptäcka nya saker. Det är där tyngdpunkten ligger, och det saknas i svaret. Det vore bättre om ministern vore ärlig och sade att vi ska se till att vi får ett tillstånd. Det handlar ju om ramverket.
Som jag har uppfattat det i de samtal jag har haft med dem som är inblandade och jobbar med detta är det inte en lag som behöver ändras, utan det handlar om tillståndet. Det är inte så avancerat som ministern vill ge bilden av här.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag tycker att Börje Vestlund så tydligt alldeles nyss beskrev vad det här i grund och botten handlar om, människovärdet och, för att använda alliansregeringens egna argument, arbetslinjen. I grund och botten kan det vara för många människor arbetslinjen det handlar om.
Inte nog att man får en förhöjning av livskvaliteten tack vare att man har en ledarhund eller en assistanshund, utan det kan vara den enda möjligheten att klara av ett arbete.
Bara det talar för att det finns anledning att titta på om vi inte med statsbidrag kan se till att de som i sin vardag har behov av en sådan hund får kostnaderna täckta till en utbildning av en assistanshund.
Det kostar i snitt mellan 30 000 och 60 000 att utbilda en hund och en förare. Skulle man köpa en grundutbildad hund, skulle man alltså gå direkt på det, kan kostnaden ligga på upp till 150 000. Precis som Börje Vestlund redogjorde för tidigare handlar det många gånger om människor som har ganska knappa ekonomiska förhållanden.
Då kan det vara rätt tufft att försöka få ihop pengar till en assistanshund. Priset på en hund i dag ligger på de raser som inte är de mest populära mellan 8 000 och 20 000. Därtill kommer kostnaderna för utbildningen. Jag kan inte låta bli att reflektera över flera saker i svaret.
Regeringen tog initiativ 2008 till en försöksverksamhet. Det är alldeles utmärkt. Men nu skriver vi 2013. Det har gått fem år. Det är ganska lång betänketid, tycker jag, om man vill göra någonting. Politik är ju att vilja. Fem år och 60 hundar, ja, det blir en hund i månaden.
Jag tycker inte att det blir så mycket pengar. Man skulle med lite vilja ha kommit lite längre på de här fem åren. Ministern anför att det finns för lite forskning. Jag är inte helt övertygad om det, och det beror kanske lite grann på vilken forskning man tittar på. Att forska på hundar är det ganska många som gör såväl i Sverige som runt om i vår värld.
Det finns mycket kunskap. Det som är problemet är att hundar inte kan tala. Jag tror att alla här i kammaren, inklusive herr talmannen, kan se framför sig den fantastiska bilden på en hund och ett litet barn som tittar på varandra och tänker: Kan inte du tala? En del av problematiken är att inte hunden kan tala, när vi nu talar om att få fram forskning.
Av någon anledning känner hundar till saker långt innan vi människor gör det. Det finns väldigt mycket forskning och många människor som i sin vardag har varit med om att hundar kunnat förutspå alltifrån jordbävningar till andra saker som sjukdomar.
Apropå försöksverksamhet och att det saknas forskning känns lite grann som att ministern inte är sanningsenlig där.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag tycker att det är bra att ministern känner engagemang och på ett mycket bra sätt tydliggör djurens betydelse i människornas vardag. Jag vill komma tillbaka till detta med fem års försöksverksamhet. Nu säger ministern att man har ökat tiden ytterligare för att få fram lite bättre resultat.
Man behöver ha tid på sig när man ska fatta beslut. Jag är inte säker på att alla drabbade människor som på ett eller annat sätt är beroende av LSS känner att det har gjorts en omfattande utredning som baseras på forskning och fakta som visar vad en hund betyder för livskvaliteten.
Det är ju det som det här i grund och botten handlar om, att få en ökad livskvalitet i sin vardag när man av någon anledning har fått en kronisk sjukdom. Man ska kunna leva ett hyggligt vardagsliv och kunna komma ut och eventuellt ha ett arbete.
Då kan det vara avgörande om man har möjlighet och ekonomiska förutsättningar att ha en assistanshund. Jag ser fram emot när ministern presenterar ett förslag. Jag antar att det kommer någon gång under 2014.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Socialt företagande är, precis som ministern sade, en växande sektor. Det är intressant att ministern har varit i Italien och sett på socialt företagande.
Jag har själv också varit i Italien och tittat mycket inte minst på kooperativt företagande och hur det genomsyrar hela det italienska samhället på många olika sätt, inte minst när det gäller bostadsbyggande.
Att socialt företagande, till exempel Macken i Växjö, växer är oerhört intressant och utvecklande och höjer tillväxten i samhället. Där tror jag att vi är ganska överens. Det finns dock en liten detalj där vi inte är överens och som ministern nämnde.
Hon sade att alliansregeringen satsar kraftigt på Coompanion. Enligt de uppgifter som jag har från olika Coompanionorganisationer runt om i landet är det snarare precis tvärtom. De vet inte om de kommer att ha någon verksamhet nästa år, och så är det varje år. Det tycker jag är mycket oroväckande.
Därför har jag bara en fråga till ministern: Kommer alliansregeringen, med tanke på det svar som Berit Högman fick här alldeles nyss, att se till att Coompanion i varje län runt om i hela vårt land kommer att ha en bra finansiering för framtiden och framför allt en basfinansiering så att man inte behöver börja varsla den lilla personalstyrka man har?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag kan konstatera att ministern inte fick tidsutrymme att svara på den fråga som jag ställde mot bakgrund av finansieringen till Coompanion som bland annat jobbar med rådgivning. Rådgivning kan vara bra att ha i detta fall när det gäller sociala företag.
Jag hoppas att ministern i sitt slutanförande tydliggör hur det blir med finansieringen för framtiden när det gäller Coompanion som vi är överens om betyder så mycket. Ministern säger också här i debatten att hon väl känner till problematiken. Därför är detta inte någon nyhet.
Det kunde därför vara bra med ett tydligt besked till alla runt om i vårt land som jobbar med detta men kanske framför allt till alla unga. Det är nämligen allt fler unga människor som vill starta företag och driva dem utifrån ett socialt företagande. Fru talman!
Jag kan inte låta bli att ta upp ytterligare en sak som EU så tydligt har pekat på, nämligen att varje land ska ta fram en nationell strategi för socialt företagande. Det skulle vara mycket bra om alliansregeringen ville byta uppfattning i denna fråga och säga att man ska ta fram en nationell strategi.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det som vi debatterar här i eftermiddag är en oerhört viktig fråga som gäller konkurrenssituationen för alla våra företag. Senast på morgonen i dag åkte jag med en taxichaufför som tydligt pekade på detta.
Han hade tidigare haft sju anställda i sitt företag men klarade inte konkurrensen på marknaden, där andra taxibolag hade valt att använda några av de system som finns på arbetsmarknaden för att långtidsarbetslösa ska komma i jobb.
Man hade satt i system att kontinuerligt använda den typen av arbetskraft, som fick arbetspröva en viss tid och sedan gå hem igen medan arbetsgivaren tog in nya. Han sade till mig: Jag klarar inte av att konkurrera med sådana företag, utan jag fick säga upp mina anställda.
För jag tycker själv, personligen, att vi ska ha kollektivavtal och att alla företag ska ha det och följa det. Den här företagaren menade att det ska vara ordning och reda på arbetsmarknaden. Och vi vill inte ha oseriösa företag. Ministern har lämnat ett svar i kammaren i dag.
På ett eller annat sätt känns det som att finansministern inte tar den här frågan på allvar. Det här handlar om alla branscher. Jag kan bli lite mörkrädd av finansministerns svar. Han säger: Ja, vi är överens om att vi ska bekämpa skattefusk. Så långt är vi nog överens.
Men man pekar på ROT och RUT, som om det är själva lösningen. Det här problemet är gigantiskt och finns snart inom alla branscher. Då är problemet större än så, och då behövs det rejäla åtgärder.
Om man skulle använda månadsuppgifter som ett redskap, ett verktyg, skulle det betyda att alla företag, oavsett bransch, skulle använda samma verktyg och redovisa på samma sätt.
Teres Lindberg visade tidigare i sitt inlägg på att vi i dag har datasystem som på ett ganska enkelt sätt kan sammanfatta det här. Det blir alltså inte krångligare regler för företagen utan snarare tryggare regler för företagen om man på ett seriöst sätt går in och arbetar med månadsuppgifter.
Då skulle alla företag vara tvungna att redovisa exakt samma sak för varje anställd person. Det är då det ute på arbetsmarknaden skulle bli lika möjligheter för företagen. Det skulle då inte vara som i dag, när konkurrensen faktiskt är satt ur spel.
Jag önskar att finansministern i sitt nästa inlägg skulle kunna redogöra för det ställningstagande som alliansregeringen har gjort utifrån vad remissinstanserna har sagt. Det är ju en av anledningarna till att man har lagt locket på och inte gått vidare i den här frågan. Jag utgår från, herr talman, att remissinstanserna har svarat lite olika och varit både för och emot.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Finansministern säger att förtroendet för Skatteverket har ökat. Jag kan bara med glädje konstatera att det är jättebra att det blir framsteg ute bland våra medborgare och företagare, att man känner större förtroende för Skatteverket.
Jag har varit här i riksdagen ett tag, så jag vet att redan när vi påbörjade regelförenklingsarbetet med 291 steg mot enklare regler påbörjades förändringar på Skatteverket som gjorde att framför allt företagare uppfattade att det blev lättare i mötet med Skatteverket.
Att alliansregeringen sedan har fortsatt att utveckla detta arbete är bara positivt, därför att detta är bra för Sverige och bra för vår tillväxt. Om detta kan vi vara helt överens, men när jag lyssnar av debatten här i kammaren kan jag bara konstatera att vi har olika bilder av verkligheten.
Jag kan inte låta bli att säga till såväl Maria Abrahamsson som Ulf Berg och Lars Beckman: Hallå, kliv ut i verkligheten! Jag kan tala om för Lars att vi socialdemokrater gör kontinuerliga företagsbesök, varje vecka.
Jag kan också lägga till att genom framför allt rapporteringen från olika medier går det inte en vecka utan att vi får veta att det finns medmänniskor från flera länder, inte minst inom EU, som blir utnyttjade i Sverige av oseriösa företagare.
Man kan inte blunda för detta och stå här i kammaren och uttrycka diverse saker som inte bygger på någon verklighet utan som faktiskt är plakatpolitik. De tre moderata medlöpare som finansministern har som hjälp i den här debatten är ju här för att blanda bort korten.
Min interpellation handlar om konkurrens på lika villkor, och jag är helt övertygad om att alla företag och även svenska folket vill ha konkurrens på lika villkor.
När det då av någon anledning finns en del oseriösa företagare som väljer att utnyttja människor kan man inte sitta här i riksdagen och blunda, som Moderaterna så tydligt visar att de gör i sina olika debattinlägg.
Håll er i stället till det som är fakta, för vi kanske kan vara överens om att vi vill ha konkurrensneutralitet mellan våra olika företag på den svenska marknaden. Oseriösa arbetsgivare eller företagare förekommer inte enbart inom byggbranschen, en bild som man försöker måla upp, utan det finns inom alla branscher.
Det är just därför vi vill ha ett enhetligt system där alla branscher redovisar på samma sätt, för det är ju då det kan bli konkurrensneutralitet. Man kan fundera på om Konkurrensverket över huvud taget har varit inne och gjort någon utredning om hur det här påverkar konkurrensen mellan företagen.
Det kanske finansministern kan svara på i nästa inlägg, precis som finansministern kanske kan återkomma till det som jag frågade om i mitt första inlägg, det vill säga: Vad sade remissinstanserna angående månadsredovisningen?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag får lov och meddela att jag är oerhört besviken på finansministern, som kommer hit till kammaren och svarar på något helt annat än vad jag har frågat om i min interpellation. Jag har inte ställt någon fråga utifrån någon redovisning av statistik från Skatteverket, som finansministern ägnade mer än tre minuter av sitt senaste inlägg åt.
Herr talman! Jag tycker att det är ganska allvarligt att inte se riksdagen och oss riksdagsledamöter med större respekt. Jag har ställt frågor till finansministern i båda mina inlägg. Hittills har finansministern inte svarat vid något tillfälle. Man försöker blanda bort debatten - att det handlar om svartjobb och byggsektorn. Men min interpellation handlar inte alls om det.
Byggsektorn ingår naturligtvis som en bransch, men det handlar om oseriösa arbetsgivare och oseriösa företag. Det handlar alltså inte alls om svart arbetskraft, utan det handlar om företagare som faktiskt betalar lön men inte avtalsenliga löner utan helt enkelt lurar arbetskraften, och de flesta som de lurar kommer från andra länder.
Det är oerhört allvarligt. Därför blir det än mer allvarligt när finansministern inte svarar på frågorna. Vi socialdemokrater vill ha ett seriöst system för alla branscher. Alla ska lämna uppgifter så att man vet att det är konkurrensneutralt. Jag har vid två tillfällen i debatten frågat finansministern vad remissinstanserna sade.
Hittills har jag inte fått något svar, inte heller på den konkreta fråga som jag ställde i min interpellation.