KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Persson (S):
Låt mig först undanröja ett missförstånd, Carl B Hamilton. Jag fylls verkligen inte av obehag över att du uppträder som vaktmanskap för skilda ministrar. Jag ser det som en tillgång i debatten - verkligen.
Sedan är jag förvånad över att Annie Lööf som näringsminister inte berör de frågeställningar som jag har tagit upp, nämligen att näringspolitiken handlar om att knyta ihop politikområden. Det handlar om produktion av bostäder, om att ha en fullgod infrastruktur och om att ha en utbildning som gör arbetslösa anställbara i en växande ekonomi.
Det har ni inte ägnat någon uppmärksamhet, och jag kan förstå det. De stora skattesänkningarna, som den moderatledda regeringen har genomfört, har ju inneburit dramatiska nedskärningar på dessa områden. Och det förhindrar tillväxten och utvecklingen. Det är en näringspolitik som bara känner en enda riktning, att sänka skatter.
Det Annie Lööf vanligen talar mest om är inte utveckling av värdekedjor och mer komplicerade produktionsprocesser. Det är att sänka ingångslöner och att sänka ungdomslöner. Det är Annie Lööfs vanligaste diskussionsinlägg.
Och när jag hör dem kan jag längta innerligt efter det gamla Centern, som jag kärt samarbetade med i Jönköpings län i decennier. Flera av dem har nog aldrig varit i närheten av Stureplan. Annie Lööf har nog varit det några gånger för mycket.
Peter Persson (S):
Å Lars Johanssons vägnar tackar jag Peter Norman för svaret. Den kommunala självstyrelsen är en omistlig del av svensk demokrati. Den skapar goda förutsättningar för att välja alternativ i politiken efter de lokala förutsättningarna.
Det minskar statlig byråkrati och klåfingrighet och detaljstyrning i det som ska vara kommunala och lokala angelägenheter. Förutsättningen för att den kommunala demokratin ska kunna leva är att vi utjämnar inkomstförhållandena mellan landets 290 kommuner.
Det gör vi både när det gäller inkomster och när det gäller kostnader. Kostnaderna kan i hög grad variera beroende på vilken struktur en kommun har.
Det finns nog inte ett system för skatteutjämning mellan kommuner som slutligt löser alla problem och hanterar de nya förutsättningar som kan uppstå. Det måste ske en ständig utveckling och förnyelse av ett effektivt utjämningssystem.
Peter Norman och andra statsråd i den moderatledda minoritetsregeringen känner nog ibland stor vånda i propositionsskrivandet. Man vet inte riktigt vad som ska hända i riksdagen. Man kan ju få däng.
Därför borde det vara en drömsituation för ett statsråd att få en utredning där alla utredare i kommittén är helt överens om de förslag som ska framläggas. Det är bara att knåpa ihop en propositionstext av utredningen och solen kommer att skina varje dag tills talmannen klubbar beslutet här i riksdagen.
Frågan om skatteutjämning har hamnat i en byrålåda hos Peter Norman. Där bara ligger den. Gång på gång talar kommunala företrädare från skilda kommuner om behovet av att ta fram förslaget till riksdagen.
De uppenbara skevheterna inom kostnadsutjämningen, inte minst den ålderdomliga bestämningen av den ersättning du får för att bedriva barnomsorg, ska upphävas och göras mer rättvis. I sitt interpellationssvar skriver Peter Norman att det har framkommit en del synpunkter på förslagen, och därför tvekar han.
Jag skulle vilja att statsrådet utvecklar vilka synpunkter som är så tydliga och avgörande att han inte vill lämna en proposition till riksdagen. Vilka synpunkter har en sådan kraft att de slår sönder en enig utredning och ett i stort sett enigt Kommunsverige?
Det är jag intresserad av att få ta del av.
Peter Persson (S):
Jag tror att det är så här. Tillväxtfrågan bearbetade kommittén utomordentligt, och man beskrev att det utjämningssystem som man föreslår, med en del korrigeringar, inte är tillväxthämmande.
De högljudda protestanterna mot detta förslag tillhör kommuner med låga skattesatser och moderat ledning som är överkompenserade i vissa avseenden. Det är därifrån protesterna kommer.
Det är många gånger kommuner där arbetsplatser inte skapas utan folk arbetar någon annanstans. Men det är höga löner för dem som lever där. Det är en hög medelskattekraft. Man är dessutom överkompenserad i ett system som är fullständigt orimligt. Låt mig berätta om den faktor i utjämningssystemet som handlar om barnomsorg.
Två eniga utjämningskommittéer, år 2008 och 2011, har tydligt sagt att det är orimliga, orättvisa överkompensationer som utgår från att kommuner ute i landet har en mindre grad av barnomsorg än vad man har exempelvis här i Stockholmsregionen.
Då faller det ut en ersättning för att bedriva barnomsorg som gör att två kommuner som har exakt lika mycket barnomsorg - jag citerar nu ur Dagens Samhälle, kommunernas och landstingens tidning - får olika mycket. En kommun som Berg eller Sollentuna har en inskrivningsgrad på 87 procent. Sollentuna får 75 014 kronor per inskrivet barn, medan Berg får 46 549 kronor per barn.
Jag skulle kunna fortsätta med en sådan uppräkning som visar hur vi överför resurser från kommuner med lägre skattekraft och ibland svåra strukturproblem till rikare, välmående Stockholmskommuner med moderat ledning.
Jag tror att det är de moderata kommunalråden i ett antal kommuner här i trakten som har fått förvaringen av den nyckel som går till Peter Normans låda där förslaget om skatteutjämning ligger.
Jag tycker att det är oerhört beklagligt att man av valstrategiska skäl - för att förhindra neddragningar i ett antal rika, välmående kommuner alternativt förhindra skattehöjningar - avstår från att lägga fram en proposition om skatteutjämning som rättar till åtskilliga skevheter i dagens system.
En enig kommitté från samtliga partier och ett i stort sett enigt Kommunsverige önskar få en sådan förändring. Men Moderaterna håller emot, bara av valtaktiska skäl här i Stockholm, där några av de kommuner som man dominerar överkompenseras, och det är fattigare kommuner som lämnar ifrån sig.
Jag tycker att det är fullständigt orimligt att på detta sätt hantera det regeringsansvar som den moderatledda regeringen rimligen inte har för ett antal rika Stockholmskommuner utan har för hela landet och hela landets möjligheter att utvecklas.
Peter Persson (S):
Var sker tillväxten egentligen i vårt land? Jag besökte nyligen Pajala. Det är en liten kommun som under ett antal år hade stark avfolkning. Nu - på grund av ny utvinning av mineralfyndigheter - har Pajala liksom övriga delar av Norrbotten en enorm expansion.
Jag vill påstå att det är en del av hjärtat i tillväxten i vårt land i dag. Det handlar om en kommun som har begränsade ekonomiska förutsättningar och har haft svåra strukturproblem.
Man vill bygga bostäder och behöver ha bra standard på äldreomsorg, barnomsorg och skola för att locka till sig alla dessa nya människor som behöver jobba i Pajala - 800 personer talas det om. Det är en kommun som skulle gynnas av en modernisering av utjämningssystemet.
Jag vill påstå att det skapas väsentligt mycket större tillväxt där än i en kommun som bara härbärgerar höginkomsttagare som arbetar på en annan plats.
Er vägran att ta fram en modernisering av utjämningssystemet är tillväxtfientlig, ty det skulle gynna tillväxten om de kommuner som finns i centrum för den nya tillväxten i dag hade förutsättningar att klara de angelägenheter man måste klara för att kommunen som helhet, och därmed landet, ska kunna dra nytta av det fantastiska som händer i bland annat Norrbotten.
Jag beklagar djupt att Peter Norman inte verkar vara mer engagerad och aktiv. Jag ger honom ändå möjligheten att tala om när propositionen kommer.
Peter Persson (S):
Någon är på taket. Jag tror inte att det är Karlsson. Han vistas ju i Vasastan. Jag hoppas att det är statsministern som vill ta sig ned till denna debatt som han faktiskt framkallat genom framträdandet i partiledardebatten och genom att tydligt säga det som kanske inte var avsikten: Jo, det är bra att folk tecknar egna försäkringar.
Talet om den svenska modellen är tal, ty Moderaterna har inte förstått vad den svenska modellen handlar om.
Så bildades i vårt land ett kontrakt av tillit som konstituerade ett jämlikt tänkande och ledde till att den fulla sysselsättningen, tillsammans med stabila omställningar, var en garant för att människor inte längre skulle ställas på bar backe.
Moderaterna talar inte bara i högtidstal utan också i andra sammanhang om att de omhuldar denna svenska modell. I praktiken gör man dock någonting helt annat.
Det som uppmärksammades av interpellanten, attackerna mot försäkringssystemen, har tidigare varit attacker på utbildningspolitik och mer avancerad arbetsmarknadspolitik. Man kan säga att de motorer som skapade den svenska modellen försiktigt har stängts av.
Bränsletillförseln har reducerats så att motorerna snart inte längre fungerar. I stället får de många arbetslösa människorna vistas under fattiga villkor. Detta är inte av slumpen givet. Detta är att åstadkomma en annan arbetsmarknad i vårt land.
En arbetsmarknad med lägre löner och lägre trygghet - så tror Moderaterna att man når full sysselsättning. Vad man har nått är ökade klassklyftor och ökad arbetslöshet. Arbetslösheten i vårt land har inte minskat.
Den har ökat, samtidigt som de arbetslösa får leva under otrygga villkor. Vore det inte bättre, Hillevi Engström, om ni moderater tydliggjorde vad som är er politiks inriktning? Det handlar om att växla ned lönerna och att människor får ta ett enskilt ansvar.
Det gamla tänkandet, om ett samhälle som har hållits ihop av tillit och jämlikhetsskapande åtgärder, vill ni egentligen inte ha. Ni vill dock försiktigtvis inte utmana det. Vore det inte bättre om ni moderater var ärliga? Jag tror att den politiska debatten skulle få en bättre sälta.
Peter Persson (S):
Jag tycker att den här debatten ånyo bekräftar så många debatter som jag har lyssnat på och deltagit i här i kammaren. Som en besvärjelse säger regeringsföreträdare: Vi står bakom den svenska modellen.
Och Hillevi Engström, arbetsmarknadsministern, skriver att hon är stolt över att det finns ett bra skyddsnät och att vi har en aktiv arbetsmarknadspolitik. Men det är inte i förening med sanningen.
Sanningen är att arbetsmarknadspolitiken på ett dramatiskt sätt har dragits ned samtidigt som ni kraftigt har sänkt ersättningsnivåer.
När Hillevi Engström står här och närmast raljant säger att 90 kronor högre dagersättning till en arbetslös inte skulle betyda något visar det på en bristande insikt om människors levnadsförhållanden i vårt land 2012. Ni talar om en sak men gör någonting helt annat.
Jag tycker att det vore klädsamt om ni moderater någon gång kunde säga: Vår avsikt med att dra ned på arbetsmarknadspolitik och försämra trygghetssystem är att skapa en annan arbetsmarknad i vårt land och att människor enskilt ska ta hela ansvaret för sin försörjning.
Dit är vi nämligen på väg i rask marsch. Vi är åtskilliga, socialdemokrater och andra, som kommer att ta full strid mot denna politiska utveckling.
Peter Persson (S):
Jag tackar näringsministern för svaret. Jag förmodar att hon skulle bli förvånad om jag sade att svaret hade glatt mig oerhört mycket. Det var bara ett allmänt tal utan någon särskild konsekvens kring de frågor som jag har ställt.
Det finns två skäl till att jag har ställt denna inriktade interpellation om näringspolitiken i Jönköpings län. Det ena är Trafikverkets så kallade kapacitetsutredning, där man gör ett antagande om att länets befolkning ska minska med 5 procent och att det därmed inte finns så stora behov av investeringar i Jönköpings län.
Jag är medveten om att detta är bara en promemoria från en myndighet men känner ändå en stark oro för att det kan utvecklas till ett tänkande som blir självuppfyllande, nämligen att Jönköpings län har hamnat i bakvattnet. Det var en av de främsta anledningarna till min interpellation.
Den andra är att jag under lång tid har följt arbetsmarknaden i Jönköpings län, både i egenskap av kommunalråd och senare i egenskap av regionstyrelsens ordförande.
Jag har sett en förändring som har påskyndats vid varje konjunkturnedgång i Jönköpings län, nämligen en allt större andel av arbetskraften som har hamnat så långt bort från de jobb som är möjliga att Arbetsförmedlingen nu beskriver detta som vårt allra allvarligaste strukturproblem.
Detta sker i en situation där det samtidigt finns sektorer inom vårt näringsliv som söker arbetskraft. Vi har länsinvånare som går år efter år men inte får en chans. Jag hade förväntat mig att Annie Lööf ändå skulle ha kommenterat dessa frågeställningar något.
De är helt centrala för Jönköpings läns utveckling. Jönköpings län är ett industriellt präglat län, och jag tror att industrin i förändrat avseende kommer att vara den viktigaste näringen i Jönköpings län för all den tid som kan överblickas.
Då måste industrin ständigt kunna utvecklas, och vi måste också kunna vidga vår regionala yta på ett påtagligt sätt.
De motorer som finns i detta sammanhang är investeringar i infrastruktur, investeringar i utbildning och också kraftresurser för omställning vid konjunkturförändringar.
Den stora arbetskraftsreserv som vi i dag har är ett slöseri med mänskliga resurser och med människors förmåga att bidra till ekonomins utveckling i Jönköpings län. Jag hade också förväntat mig att Annie Lööf något skulle beröra den kris som finns i samtliga länets kommuner utom en på bostadsmarknaden.
Vi kan inte ta emot den arbetskraft som behövs därför att det inte finns bostäder att tillgå. Men Annie Lööf berörde i sitt svar inte något av de områden som krävs för en samlad näringspolitisk strategi. Det tycker jag är både ledsamt och märkligt.
Peter Persson (S):
Den här debatten och de debatter om näringspolitik som jag studerat i riksdagens protokoll och som varit de senaste 14 dagarna tydliggör verkligen en sak. Interpellanter från, vill jag minnas, Blekinge, Gävleborg, Dalarna, ja, från ett antal län, har utifrån det egna länets speciella problem debatterat med näringsministern.
I samtliga fall har näringsministern gett ungefär samma svar som här i dag. Det tydliggör att regeringen inte har någon näringspolitik, att regeringen inte riktigt vet vad näringspolitik är. Näringspolitik är att samordna det samhälleliga uppdraget för att skapa näringslivsutveckling, en starkare ekonomi och möjligheter till välfärdspolitik.
Det handlar om forskning och utveckling, om innovationer, om högskola, om bostadsbyggande, om en omställning i ekonomin genom arbetsmarknadspolitiken samt om bostadspolitiken. Kring dessa frågeställningar heter det: Du har den ministern. Du har den ministern. Jag har inget ansvar. Du skulle ha ställt frågorna till de andra ministrarna.
Det vi uppmärksammar i våra interpellationer är just att det inte finns någon samlad politik från regeringens sida. Jönköpings län känner sig kraftigt förfördelat när det gäller infrastrukturen. Det finns ingenting kring de problem som bland annat regionförbundet, landstinget och länsstyrelsen har pekat på.
Det gäller då särskilt järnvägskommunikationerna och de trängselproblem som finns avseende både stambanan och länkarna mellan Södra stambanan och Västra stambanan genom Jönköping. Det handlar om stora neddragningar på Högskolan i Jönköping.
Regionförbundet hos oss och regionförbund i andra delar av landet skriver brev till regeringen där de klagar över situationen och säger att den är oerhört allvarlig. Företrädare för intresseorganisationer inom trähusbranschen avgår i protest mot regeringens bostadspolitik.
Trähusverksamheten inom näringen i Jönköpings län är oerhört viktig för sysselsättningen i flera av länets kommuner. Jag skulle kunna fortsätta att räkna upp områden där man tydligt ser att det inte finns någon samordning eller politik från regeringens sida.
Dess värre måste jag säga att jag upplever näringsministern som en smula aningslös i sin starkt marknadsliberala hållning. Det är marknaden som ska lösa problemen. Politiken ska reduceras. Annars hade regeringen inte minskat antalet platser i vuxenutbildningen från 142 000 till 86 000.
Man hade inte minskat antalet platser i arbetsmarknadsutbildningen från 45 000 till 19 000. Man hade inte tagit bort 675 miljoner kronor från gymnasieskolan. Man hade inte infört kraftiga besparingar avseende högskolan. Det här är naturligtvis resultatet av en medveten politik där det handlar om att få resurser för att göra det ni mest av alla vill, nämligen sänka skatterna.
Det får konsekvenser också för näringspolitiken, för kommande tillväxt och möjligheter i vårt land, också i Jönköpings län som både du, Annie Lööf, och jag tillhör.
Peter Persson (S):
Jag noterar att merparten i den breda palett Annie Lööf låter beskriva handlar om en enda sak: sänkta skatter. De andra åtgärderna på näringspolitikens område är en bristvara. Jag lät kontrollera vad Annie Lööf har åstadkommit. Hon har tagit fram en proposition till riksdagen på tio månader, om patentbesvärsrätten.
Det är säkert ett behjärtansvärt ämne, men det är vad som har åstadkommits. Därutöver är det agitation för att sänka alla löner vid anställningstillfället, ingångslönerna, till en 75-procentsnivå. Det är hennes stora insatser. Sedan talar du om vikten av de regionala högskolorna, Annie Lööf.
Du sitter dock i en regering med kollektivt beslutsansvar, där du har en utbildningsminister som håller på att svälta ut de mindre högskolorna. Det har varit interpellationsdebatt på interpellationsdebatt här i riksdagen kring detta, och i lokaltidningarna är trycksvärtan både hög och omfattande - från Blekinge och upp längs Norrlandskusten. Detta vet du ju, Annie Lööf.
Du har ett land där det i tillväxtområden är skriande bostadsbrist. Man kan inte ta itu med att anställa människor och ta vara på tillväxtkrafter. Det är också ditt ansvar i den regering du sitter i.
De brister i infrastruktur du får höra talas om när du vistas i hemlänet och att länet känner sig förfördelat har du också ett delansvar i. Jag minns våra debatter 2010, Annie Lööf. Du och jag träffades några gånger. Då var det ingen måtta på vilka satsningar det skulle bli i Jönköpings län. Jag ser med glädje fram emot 2014.
Peter Persson (S):
Jag var inte med utbildningsutskottet i Bryssel, så jag kan inte värdera vad kommissionären sade.
Men jag har varit i Jönköping, och jag ska nu förvåna herr Björklund med ännu mer från Jönköpingspostens politiska redaktör, av samma snitt och blomsterfång som Björklund härrör från, och citera följande ur en ledare. "Sverige behöver mer högutbildad arbetskraft.
Den utbyggnad som inleddes innan alliansen bildade regering var därför logisk. Fokus låg på ökad kvantitet, fler platser och fler lärosäten. Tillgängligheten skulle bli bättre, den sociala snedrekryteringen minska. Här har de regionala högskolorna haft stor betydelse.
De fyller även en funktion genom att förse sitt närområde med kompetent arbetskraft. Så har sedan länge Högskolan i Jönköping utbildat människor som sugs upp av den lokala och regionala arbetsmarknaden." Det är kloka ord från en ledare i Jönköpings-Posten.
Sedan fortsätter den med stark kritik mot regeringens omfördelningspolitik mellan högskolorna. Björklund försöker skapa en konfliktyta mellan de anrika och historiska universiteten och de nyare högskolorna. En sådan konflikt finns inte.
Vi behöver de traditionella studieorterna och universiteten och insikten att de mindre och medelstora högskolorna aldrig hade levt, utvecklats eller ens etablerats om det inte hade funnits en medveten politik.
Jag konstaterar att med den kunskapssyn som Björklund företräder, det sociala perspektivet och bristande grunder i tillväxtperspektivet, hade vi inte haft några mindre och medelstora högskolor.
Ute i landet finns en bred politisk samstämmighet, från vänster till höger, mellan fackföreningar, näringsliv och dem som verkar på studieorterna, om att det som pågår i dag är en urgröpningsprocess för de mindre och medelstora högskolorna.
Om du bara premierar sökantal och vetenskapliga artiklar har den som redan är attraktiv och har mycket resurser ett kraftigt försprång.
Vad hade Umeå universitet varit i dag om det inte hade skett en mycket medveten prioritering av studieplatser, forskning och utveckling?
Nu försöker Björklund omvänt ta tillbaka den reform som har inneburit så mycket för regional utvecklingskraft i vårt land och så mycket för att överbrygga sociala omöjligheter som tidigare fanns för arbetarbarn och andra från icke studiemotiverade miljöer att ta sig igenom högskolan.
Så många ute i landet har vuxit, och näringslivet har vuxit. Det hade inte skett om Björklund styrt på den tiden. På vilket sätt bidrar du till tillväxtkraften om du slår samman högskolor?
Peter Persson (S):
Eftersom jag känner både Jan Björklund och Peter Hultqvist får jag säga att jag tyvärr tror att Peters förhoppningar om förändring är något ogrundade. Men förhoppningar kan vi alltid ha. Jag tror att Jan Björklund är fast i en väldigt tydlig dogm. Det finns någonting instrumentellt i regeringen.
Man säger en sak, men man har motorer som driver i en annan riktning. Det finns krafter i regeringen, framför allt företrädda av moderater och folkpartister, som aldrig har accepterat de mindre och medelstora högskolorna, framför allt på grund av den sociala skiktningen.
Ni har inte den uppfattning som vi socialdemokrater har att allt fler ska ges möjlighet att tillägna sig en högskoleutbildning. Vi vill det både för att människor ska växa och för att Sverige ska växa eftersom det är en viktig regional utbildningspolitik. Ni har en annan uppfattning än vi.
Det är därför ni har förändrat gymnasieskolan så att gymnasieprogrammen inte är högskoleförberedande. Det är oerhört medvetet. Och sedan inför ni en anslags- och fördelningspolitik som premierar de traditionella lärosätena. Thomas Strand säger att man svälter ut bakvägen.
Man behöver inte fatta några beslut, utan många mindre och medelstora högskolor kommer att falla av sig själva. Och det är i önskad riktning. Det är Folkpartiets skolpolitik: mer elitism och mindre omfördelningspolitik i landet. Det är inte vår politik. Därför tänker vi fortsätta att ta debatten, kanske inte för att du kommer att ändra dig men för att tydliggöra den felaktiga politiken.
Peter Persson (S):
Det är alldeles uppenbart att vi i vårt land i dag får en alltmer tudelad arbetsmarknad.
Å ena sidan söker företag utbildade arbetare och tjänstemän men har svårt att få folk och missar order på grund av regeringens bristande investeringar i utbildning och arbetsmarknadspolitik. Det är det ena vi ser. Vi förslösar resurser.
Å andra sidan stannar de som har halkat utanför allt längre och längre utanför arbetsmarknaden. Jag tror att arbetsförmedlingarna i alla län i princip gör samma prognos som den i Jönköpings län. De som har det svårt och får det svårare är de som har varit borta från arbetsmarknaden länge.
Moderaternas blinda fläck är att de bara känner en enda politisk åtgärd, nämligen skattesänkning. När man har dragit undan resurser från arbetsmarknadspolitik och utbildningspolitik hänvisas man till billiga massåtgärder för att försöka hålla nere arbetslösheten.
Jag tycker att åtgärder är väldigt bra, men jag konstaterar i likhet med Hillevi Larsson och Eva-Lena Jansson att fas 3 många gånger är ren förvaring.
Att en enskild arbetslös plågas med en ersättningsnivå som knappt motsvarar det anordningsbidrag som finns i fas 3-systemet indikerar väl något illavarslande?
Fas 3 har varit en guldgruva för några, och det är väl ett hälsans tecken att Arbetsförmedlingen nu har sagt upp kontrakten med 300 företag, som inte alls har haft några kvalitativt inriktade verksamheter.
Min fråga till dig, Hillevi Engström, i din egenskap av arbetsmarknadsminister, är: Kan du för kammaren här i dag redogöra för vilket utfall i arbete du har haft av fas 3 sedan starten? Det handlar om utfallet i arbete för dem som deltar i åtgärden.
Och kan du samtidigt redogöra för vad det generella utfallet blir om man hade deltagit i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd i det vi förr kallade vidareutbildning eller omskolning?
Dessa båda jämförelser vore oerhört intressanta att få, alltså vilket utfall i ordinarie arbete du har fått av fas 3 respektive det generella utfall vi känner till av arbetsmarknadspolitik. Jag ser med spänd förväntan fram emot svaret denna dag, då solen möjligen kommer efter denna debatt.