KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann Linde (S):
Jag håller i stort sett med om allt som Kerstin Lundgren säger. Regeringen är mycket oroad över den politiska, ekonomiska och humanitära krisen i Venezuela. Den är orsakad av regimens fortsatta misskötsel. Man undergräver demokratin, rättsstatens principer och respekten för de mänskliga rättigheterna.
Jag vill understryka att det finns en stor enighet mellan EU, den internationella kontaktgruppen för Venezuela och den så kallade Limagruppen. Det handlar om att det inte existerar några förutsättningar för att det ska bli ett fritt val den 6 december. Vi har sagt det offentligt i flera olika uttalanden.
Det finns en stor konsensus om att det nya parlamentet inte kan erkännas. Maduroregimen fortsätter med att undergräva rättsstatens principer, respekten för mänskliga rättigheter och demokratin. Man har säkerhetsstyrkor som fängslar folk, utövar våld mot oliktänkande och tvingar oppositionspolitiker i exil.
Man har inte visat några som helst trovärdiga tecken på att man tänker tillmötesgå de krav som omvärlden och oppositionen har på fria val. Situationen för de mänskliga rättigheterna är väldigt oroväckande. Detta framgår av en rapport som släppts av FN:s oberoende mission för Venezuela.
Den 17 september i år, dagen efter att FN-rapporten släpptes, publicerade den internationella kontaktgruppen och Sverige en deklaration där man uttrycker stark oro över de här uppgifterna och ger sitt fulla stöd till FN-missionen, liksom till kontoret i Venezuela för FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter.
Där finns naturligtvis krav på att alla politiska fångar omedelbart ska släppas. Vi var också medförslagsställare till Limagruppens resolution i FN:s råd för mänskliga rättigheter, där vi förlängde den oberoende FN-missionen med två år. Jag fick en fråga om varför vi inte erkänner Juan Guaidó. Jag har personligen talat med honom.
Regeringens hållning är att vi inte erkänner regeringar utan stater. Det är i linje med folkrätten, och Sverige har en väldigt lång praxis av att göra så. Vi stöder oppositionens strävan efter att anordna fria och rättvisa val, återupprätta demokratin, upprätta rättsstatens principer och upprätta respekten för de mänskliga rättigheterna.
Trots att Maduroregimen har en ovilja att förhandla är vi övertygade om att man måste ha en framförhandlad lösning om man ska få en hållbar lösning i Venezuela. Därför kommer Sverige att fortsätta ta initiativ med organisationer som stöder brobyggande verksamhet för att det ändå ska bli en dialog mellan parterna.
Samtidigt uttrycker vi kritik och fortsätter att värna respekten för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer i alla sammanhang där Venezuela diskuteras.
Ann Linde (S):
Låt mig börja där Kerstin Lundgren slutar med den humanitära krisen. Den är väldigt oroväckande. Redan innan pandemin kom hade sjukvården kollapsat. Över fem miljoner människor tvingades lämna landet.
Ekonomin är slagen i spillror på grund av att det saknas grundläggande nödvändigheter som medicin, basvaror, rinnande vatten och elektricitet. Det är fruktansvärda villkor för stora delar av befolkningen. Det är en enorm inflation. Över 7 miljoner människor var förra året i behov humanitärt stöd.
Därför är det viktigt som Kerstin Lundgren säger att ett sådant stöd ska kanaliseras på ett sådant sätt att det inte stöder regimen utan går till folket. Därför går Sveriges stöd genom FN-organisationer som UNHCR, Unicef och WHO samt Rödakorsrörelsen och olika internationella humanitära organisationer.
EU är väldigt djupt engagerat i responsen på den humanitära krisen och har bidragit med över 156 miljoner euro i humanitärt stöd. Man stöder naturligtvis också flyktingar i grannländerna. Vi lyfter fram de här frågorna hela tiden för att försöka mobilisera stöd.
Senast den 10 september i år var Sverige värd för ett givarmöte med de största givarländerna för att få mer stöd till det venezuelanska folket. När det gäller ICC har ICC en utredning som har pågått sedan 2018 mot regimen i Venezuela.
Hur ICC väljer att gå vidare efter den preliminära undersökningen är ett beslut som ICC:s åklagare fattar helt självständigt. Vi värnar om domstolens oberoende och integritet.
Vi har också varit aktiva tillsammans med internationella aktörer för att få en dialogprocess som fungerar i bred internationell enighet. Vid två tillfällen har Sverige varit värd. Det har varit stora internationella aktörer och en konstruktiv dialog, men vi måste fortsätta med det nästa år.
Trots att de norskledda förhandlingarna suspenderades i höstas fortsätter vi ändå på det norska initiativet. Vi är övertygade om att den enda hållbara lösningen är en politisk framförhandlad lösning för att få en långvarig fred i Venezuela.
Ann Linde (S):
Tack för debatten! Det är viktigt att vi tar upp frågan om Venezuela i riksdagens kammare. Vi har väldigt begränsade bilaterala relationer med Venezuela från Sveriges sida. Men det betyder inte att vi på något sätt är likgiltiga. Vi är väldigt aktiva när det gäller att försöka få en fredlig lösning.
EU:s och den internationella kontaktgruppens arbete är särskilt viktigt när det gäller det demokratiska utrymmet i Venezuela, som minskar. Det är länder från både Europa och Latinamerika i gruppen. Det gör att man kan få en bred samsyn. Under krisens gång har flera internationella medlingsförsök gjorts.
Bland annat har Norge lett en process mellan parterna, men som sagt suspenderades den i augusti därför att regimen lämnade förhandlingsbordet. Trots det fortsätter vi att ge fullt stöd till Norge. När det gäller sanktionerna infördes EU:s restriktiva åtgärder i november 2017.
De omfattade dels embargo mot vapenförsäljning och försäljning av annat material som kan användas i repressivt syfte, dels riktade restriktiva åtgärder i form av frysning av tillgångar och reseförbud mot ett antal individer som har kopplats till undergrävande av demokratin, rättsstatens principer och respekten för mänskliga rättigheter.
Sanktionerna är utformade så att de inte ska riskera att försämra den humanitära och ekonomiska situationen för Venezuelas befolkning. Det är ju för dess frihets skull, dess rätt att leva i ett fritt land, som vi alla hoppas på en förändring i Venezuela.
Ann Linde (S):
Yasmine Posio har frågat mig vad jag och regeringen gör för att stödja rätten till abort i Polen och om jag avser att agera för att EU ska hålla inne medel till länder som inte skyddar demokrati och kvinnors rättigheter. Kvinnors och flickors rättigheter, inklusive sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter, är mänskliga rättigheter.
Sverige anser att tillgång till säker och laglig abort ingår i dessa rättigheter. Den svenska ståndpunkten är väl känd för Polen, och vi framför den till polska företrädare i olika sammanhang. I den bilaterala dialogen och i EU-sammanhang diskuterar vi med Polen frågor som förenar, men också frågor där vi har olika perspektiv.
Frågor om mänskliga rättigheter, särskilt flickors och kvinnors rättigheter samt hbtq-personers rättigheter, är prioriterade under samtalen. Polska kvinnor har redan i dag möjlighet att resa till Sverige för att genomgå abort. År 2008 togs kravet på att vara svensk medborgare bort i abortlagen.
I likhet med vad som gäller beträffande övrig hälso- och sjukvård som ges till EU-medborgare kommer regionens kostnader att ersättas av kvinnans hemland, givet att kvinnan har en försäkring i hemlandet. Ersättningen baseras på kvinnans försäkring. I de fall den inte täcker abort får kvinnan själv stå för kostnaden. En bedömning av huruvida vårdbehovet inte kan anstå av medicinska skäl behöver göras i varje enskilt fall.
För närvarande pågår diskussioner om EU:s nästa fleråriga budget, inklusive villkoret att EU:s medel ska förvaltas på ett sätt som är förenligt med unionens grundläggande demokratiska värden och rättsstatens principer. Denna förhandling är nu, som alla känner till, slutförd. Regeringen vidhåller att EU-medel inte ska gå till medlemsstater som inte lever upp till rättsstatens principer.
Ann Linde (S):
Precis som Yasmine Posio säger utgör det beslut som den polska konstitutionsdomstolen nyligen har fattat en stark begränsning av den redan mycket restriktiva abortlagstiftningen. Det är därför ett bakslag för polska kvinnors och flickors rättigheter. Vi har sett hur domstolens beslut har lett till omfattande folkliga protester i Polen, inte bara i Warszawa utan runt om i hela landet.
Protesterna fortsätter och visar att det finns en stark inhemsk opinion i frågan. Konstitutionsdomstolens beslut har ännu inte publicerats, och det gör att de nya inskränkningarna i den polska abortlagstiftningen inte har trätt i kraft. Det är oklart när det sker, men oron kvarstår ju för att inskränkningarna redan har börjat och att det ska bli ännu fler inskränkningar i praktiken.
Som Yasmine Posio påpekar innebär inte förbud mot eller begränsning av aborträtten att antalet aborter minskar. Det gör dem bara mindre säkra och potentiellt livshotande. Vår ståndpunkt i abortfrågan är väl känd för Polen, och vi framför den till polska företrädare i olika sammanhang. Till exempel tog jag upp frågan vid mitt senaste samtal med Polens utrikesminister för några veckor sedan.
Jag tog då naturligtvis också upp frågan om hbtq-personers rättigheter. Det är prioriterade frågor i de här samtalen. Vår ambassad i Warszawa har också välutvecklade kontakter med polska kvinnoorganisationer, och de deltar regelbundet i olika aktiviteter för att stötta det polska civilsamhället och kvinnoorganisationerna. Som vi har konstaterat har alltså polska kvinnor redan i dag möjlighet att resa till Sverige för att göra abort.
Kravet på att man ska vara svensk medborgare finns inte längre, men naturligtvis är det så att om man inte har en försäkring som gör att landet täcker det får kvinnan själv stå för kostnaden. Jag tror att det skulle gå alldeles för långt att börja betala för olika typer av vård i EU, för då kommer vi in i en diskussion om vad man ska betala för och inte.
Som det ser ut nu står vi därför fast vid den linje som vi har hittills.
Ann Linde (S):
Jag håller absolut med Yasmine Posio om att det är viktigt att vi har de här debatterna i kammaren. Vi har haft det tidigare, och jag välkomnar verkligen det. Däremot måste jag säga att det inte är riktigt korrekt att det skulle vara Vänsterpartiet som har drivit alla frågor om kvinnor och jämställdhet. Jag vill påminna interpellanten om att de liberala och de socialdemokratiska kvinnorna var helt avgörande för att vi över huvud taget skulle få en rösträtt som gör att vi kan stå här i dag och diskutera dessa frågor.
Det socialdemokratiska kvinnoförbundet har också ända sedan de startade kämpat för kvinnors rättigheter, inklusive sexuella och reproduktiva rättigheter. Det är alltså inte korrekt att säga att det var Vänsterpartiet och att övriga partier sedan anslöt sig. Jag tror dock inte att Yasmine Posio vill gå in på Vänsterpartiets historia.
När det gäller sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter menar vi att det är en mänsklig rättighet, och därför ska det också tas upp när man diskuterar mänskliga rättigheter. Säker och laglig abort är en mänsklig rättighet. Var och en har rätt att bestämma över sin egen kropp, sin egen sexualitet och reproduktionen. Det här är en högt prioriterad fråga för regeringen såväl på global nivå som på EU-nivå.
Under 2020 har det varit särskilt fokus på utrikesförvaltningen för att säkerställa att SRHR omfattas i responsen på covid-19. Här ingår tillgången till lagliga och säkra aborter, och det har varit en huvudprioritering. Flera utlandsmyndigheter för i sina länder en dialog om och bevakar lagstiftning och lagförslag som begränsar aborträtten.
Inom EU driver vi på för att EU ska vara en stark aktör som framhåller SRHR på den internationella arenan, inte minst inom FN.
Nu har ju EU:s handlingsplan för jämställdhet och kvinnors egenmakt och EU:s utvecklingspolicy, Nytt europeiskt samförstånd om utveckling - vår värld, vår värdighet, vår framtid , varit utgångspunkter för EU:s externa arbete med sexuell och reproduktiv hälsa. Det här är åtaganden som EU:s medlemsstater står bakom.
Vi har också varit drivande för att EU:s nya handlingsplan för jämställdhet i de yttre förbindelserna lyfts fram och att man har SRHR som ett eget målområde. Tyvärr är det så att det politiska motståndet har ökat. Jag fick just nu, innan jag in i kammaren i dag, veta att Polen och Ungern har veterat den nya jämställdhetsplanen.
Det är naturligtvis väldigt problematiskt, och därför är det absolut angeläget att alla vi krafter som är för säkra och legala aborter och som är för SRHR-frågor fortsätter att agera tillsammans.
Ann Linde (S):
Precis som Yasmine Posio säger är det just med alliansbyggande samarbete, inte minst tvärregionalt, som vi kan driva frågorna med kraft. Sverige är aktivt inom bland annat rörelsen She Decides, som specifikt handlar om rätten till abort. Resultatet är att gruppen av likasinnade när det gäller frågor för SRHR har blivit större.
Den allians som Yasmine Posio nämner lanserades förra året i FN:s generalförsamling. Det intressanta är att den alliansen samlade ett trettiotal länder, bland annat de som interpellanten nämner, men omedelbart på mötet kom en motallians som sa att de inte kan acceptera det, att de vill slåss för kvinnors och flickors rättigheter och de är för SRHR. Det blev ett svar direkt.
Det är inte så att dessa krafter är större än vi som kämpar för kvinnors och flickors rättigheter. Däremot har de blivit mycket mer uttalade. Jag är faktiskt mycket orolig för det. Av det totala svenska biståndet 2019 användes mer än 6 procent till SRHR-insatser.
Det är totalt nära 3 miljarder. De länder som stöder SRHR-frågor har gått in när USA har tagit tillbaka sitt stöd från alla de organisationer som kämpar för SRHR-frågor. Liksom Yasmine Posio ser jag positivt på en ny amerikansk administration, och jag förutsätter att man kommer att ta bort denna så kallade gag rule.
Jag önskar också god jul till interpellanten.
Ann Linde (S):
Elisabeth Björnsdotter Rahm har frågat mig vilken analys jag gör av riskerna kring att palestinska myndigheter betalar ut ersättningar till palestinska frihetsberövade som kan främja terrorism och våldshandlingar. Hon undrar också om jag vidtar några åtgärder. Både jag själv och andra statsråd har svarat på frågor och interpellationer i dessa och angränsade frågor tidigare.
Frågan om fängslade palestinier berör stora delar av det palestinska samhället och är nära kopplad till den kraftigt polariserade konflikten. PLO, som tog avstånd från terrorism 1988, anger att man betalar ut pengar till fängslade palestinier och deras familjemedlemmar med utgångspunkten att dessa inte ska överges. I många fall handlar det om överlevnad i ett samhälle där få skyddsnät finns.
Palestinas president upprepade senast den 11 februari i år i FN:s säkerhetsråd att palestinierna inte ska använda sig av våld i sin strävan efter att nå fred. Det är ett åtagande som Palestina gjort inom ramen för Osloprocessen och som vi förväntar oss att det palestinska ledarskapet fortsätter att uppfylla.
Jag välkomnar att den palestinska myndigheten har tillsatt en kommitté under premiärminister Shtayyehs ledning för att granska hur ersättningssystemet ska fungera. Sverige ger inget budgetstöd till Palestina och bidrar inte till de utbetalningar som görs. Regeringen fördömer givetvis terrorism och står upp för Israels, liksom Palestinas, legitima säkerhetsbehov.
Detta inkluderar till exempel vårt tydliga fördömande av Hamas urskillningslösa raketattacker mot Israel. Regeringen är tydlig i dialogen med den palestinska regeringen om vikten av att ta avstånd från våld, hatpropaganda och uppvigling. Det är förväntningar vi har på alla länder. Sverige har aldrig och kommer aldrig att acceptera terrorism. Det är vi tydliga med.
Ann Linde (S):
Låt mig börja med att säga att Elisabeth Björnsdotter Rahm har en rad direkt biståndsrelaterade frågor som jag föreslår att hon ställer i en interpellation till biståndsministern och inte till utrikesministern. Elisabeth Björnsdotter Rahm påstår också att det palestinska ersättningssystemet utgör en incitamentsstruktur för terrorister och att den palestinska myndigheten och PLO skulle upprätthålla detta system för att på något sätt belöna palestinier som begår våldsdåd mot Israel.
Det här är en beskrivning som inte går ihop med den palestinska myndighetens och PLO:s tydliga ställningstagande för icke-våld som politisk metod.
Om detta stöd inte fanns, säger man från palestinskt håll, skulle radikala krafter vinna ytterligare inflytande. Kan inte Elisabeth Björnsdotter Rahm hålla med om att en ökad radikalisering varken vore i Palestinas eller Israels intresse? Regeringens övertygelse är att de som förespråkar eller utför terroristdåd måste bekämpas med alla medel.
Vi behöver stärka de moderata krafterna i Palestina, de som tar avstånd från våld och som vill se förhandlingar om fred. Det var så regeringen resonerade när Sverige erkände Palestina 2014. Genom Sveriges bistånd till Palestina, som är en viktig del av vårt engagemang för en tvåstatslösning, bidrar vi till en sådan utveckling.
Vårt utvecklingsstöd går till aktörer som vill verka för fred och hållbar utveckling med ett starkt fokus på demokrati, mänskliga rättigheter, jämställdhet och rättsstatens principer. Att stärka det civila samhället är prioriterat. Det är uppenbart att Palestina har lång väg att gå för att stärka sin demokrati och skyddet av mänskliga rättigheter.
Att palestinska val inte har ägt rum sedan 2006 är ett stort avbräck för det palestinska styrets demokratiska legitimitet. Det är angeläget att Palestina går vidare med planerna för att hålla val, som president Abbas tog upp i sitt tal i FN:s generalförsamling i september. EU, inklusive Sverige, stöder fullt ut dessa planer, och man är beredd att bistå på ett sätt som kan behövas.
Regeringen förväntar sig också att det framtida palestinska ledarskapet, som tillträder efter valen, åter bekräftar den nuvarande palestinska regeringens avståndstagande från våld, erkännandet av Israel och respekten för ingångna avtal med Israel.
Ann Linde (S):
Sverige ger inget budgetstöd till den palestinska myndigheten, så vi bidrar alltså inte till att finansiera det här ersättningssystemet som Elisabeth Björnsdotter Rahm är så kritisk till. Regeringen tar avstånd från terrorism i alla sammanhang. Det finns inget försvar för terrorism. Regeringen står samtidigt upp för Israels och Palestinas legitima säkerhetsbehov och för deras rätt att existera inom säkra och erkända gränser.
Likaså tar den palestinska myndigheten och PLO avstånd från terrorism och bedriver sin kamp för palestinskt självbestämmande och en tvåstatslösning med fredliga medel. Det finns en öppenhet hos den palestinska myndigheten när det gäller att granska hur ersättningssystemet ska fungera. En sådan utredning har redan inletts, och jag välkomnar det.
Det är oförnekligt att den fortsatta ockupationen orsakar en utbredd frustration och hopplöshet i det palestinska samhället. För regeringens vidkommande står det klart att för att långsiktigt minska risken för våld, både mot israeler och palestinier, behövs framsteg mot en rättvis och hållbar fred baserad på tvåstatslösningen.
Tvåstatslösningen är förvisso hotad och ifrågasatt, kanske mer än någonsin, men det är genom att försöka vända den här negativa utvecklingen som vi kan bidra till att skapa en framtidstro även i Palestina.
Hopp om att se ett slut på våld och ockupation och tro på en folkrättsgrundad tvåstatslösning där de två länderna Israel och Palestina kan leva i säkerhet och fred sida vid sida - det är precis detta som regeringens politik syftar till.
Ann Linde (S):
Håkan Svenneling har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att få till stånd en fredlig lösning på konflikten i Etiopien och vilka åtgärder jag och Sverige kan vidta för att stoppa det etniska våldet i landet. Han har även frågat mig hur jag och regeringen avser att arbeta för att grundläggande fri- och rättigheter ska respekteras av de etiopiska myndigheterna samt hur jag och Sverige kan bidra till att fria och rättvisa val kan hållas i Etiopien under 2021.
Efter en längre tid av ökade spänningar i Etiopien har konflikten mellan Etiopiens federala regering och delstatsregeringen i Tigray den senaste tiden eskalerat. Konflikten har hittills lett till ett stort antal döda, förstörd infrastruktur och ett mycket stort antal flyktingar och internflyktingar, varav flertalet är kvinnor och barn. Situationen hotar stabiliteten i landet och hela regionen.
Regeringen tar utvecklingen på mycket stort allvar. Med anledning av situationen hade jag ett telefonsamtal med Etiopiens utrikesminister Demeke Mekonnen den 19 november. Respekten för mänskliga rättigheter måste upprätthållas. Såväl Sverige som EU uppmanar alla inblandade att avstå från våld och i stället söka lösa konflikten med fredliga medel.
I frågan om utvecklingen i Etiopien har jag uttalat mig flera gånger tidigare i riksdagen, bland annat i ett antal i riksdagsfrågor . Vi är oroade över rapporter om allvarliga kränkningar och övergrepp av internationell humanitär rätt och de mänskliga rättigheterna. Det är centralt att skydda civilbefolkningen, få klarhet i vad som skett och säkerställa ansvarsutkrävande. Den humanitära situationen är oroväckande.
Vi uppmanar alla parter att garantera säkert, snabbt och obehindrat humanitärt stöd och tillträde till alla drabbade områden så att snabb och adekvat hjälp kan nå människor i nöd. Tigrayregionen är fortfarande avstängd. Över 40 000 personer har redan flytt över gränsen till Sudan.
Rapporter om etnisk profilering av tigreaner i Etiopien är oroande, liksom det hat som sprids på internet och i medierna. Det är viktigt att tigreaner inte utsätts för trakasserier och diskriminering, något som riskerar att förvärra en redan allvarlig situation och driva befolkningen längre isär. Det är också av stor betydelse att det internationella samfundet upprätthåller sitt engagemang.
Länderna i regionen, den regionala samarbetsorganisationen IGAD och Afrikanska unionen har alla en viktig roll att spela som konstruktiva partner till Etiopien i detta allvarliga läge. FN, Sverige och EU strävar efter att föra en dialog med alla berörda parter och är redo att stötta initiativ till fredliga lösningar.
Vårt utvecklingsbistånd till landet innefattar en rad insatser inom mänskliga rättigheter och demokrati, inklusive fria och rättvisa val. Vi har också ett stort humanitärt stöd. Detta förblir viktigt.
Vi kommer att fortsätta att noggrant följa situationen i Etiopien och på Afrikas horn, fortsätta att föra en nära dialog med relevanta aktörer i såväl Etiopien som i regionen och aktivt verka för en fredlig lösning samt full respekt för folkrätten, inklusive mänskliga rättigheter och internationell humanitär rätt.