KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Otto Littorin (M):
Raimo Pärssinen har frågat mig: 1 . Hur jag har kommit fram till att färre arbetsmiljöinspektioner leder till mindre så kallat "utanförskap". 2. Vad jag avser att göra med anledning av att dålig arbetsmiljö leder till utslagning från arbetslivet. 3. Hur jag definierar begreppet "utanförskap". Jag vill återigen börja med att upprepa det jag har framfört vid ett flertal tillfällen i frågesvar och interpellationssvar vad gäller Arbetsmiljöverkets verksamhet.
De anslagsminskningar som genomförs under perioden 2007-2009 kommer, när de är helt genomförda, innebära att anslagsnivån ligger på i stort sett samma reala nivå som den gjorde i slutet av 1990-talet. Anslagsminskningarna genomförs enligt ett uppdrag i regleringsbrevet för 2007 stegvis för att anpassa verksamheten till det minskade anslaget.
Dessa besparingar, tillsammans med besparingar på en lång rad andra myndigheter, gjordes för att möjliggöra regeringens jobbpolitik, det vill säga satsningar på att få fler i arbete och att bryta utanförskapet för dem som står utanför arbetsmarknaden av olika skäl. De medel på drygt 40 miljoner kronor för särskilda utbildningsinsatser med mera som fanns tidigare avsåg kostnader för bland annat styrelseutbildning och allmänna informationsinsatser inom arbetslivet samt viss EU-bevakning. Dessa medel var därmed inte särskilt avsedda för skyddsombud.
Däremot stöder staten den regionala skyddsombudsverksamheten med drygt 100 miljoner kronor. Detta stöd är högre nu än i slutet av 1990-talet. En del av detta stöd används av de fackliga organisationerna till utbildning av de regionala skyddsombuden. Det pågår sedan en tid ett arbete med att utforma den nya arbetsmiljöpolitiken. Inriktningen på arbetet är att arbetsmiljöpolitiken ska bli mer proaktiv och mindre reaktiv.
Sammanfattningsvis finns två huvudfokus för det fortsatta arbetet, nämligen att politiken ska bidra till den samlade jobbpolitiken samt att den ska lyfta fram arbetsmiljöns potential för ökad konkurrenskraft. Det sistnämnda innebär att arbetsmiljöpolitiken måste ges en mer offensiv och positiv innebörd. Arbetet är i full gång men det är viktigt att ha respekt för den breda diskussion om dessa frågor som måste ske bland annat genom samråd med arbetsmarknadens parter. Ett sådant samråd på högsta nivå ägde rum den 4 april i år.
Jag och regeringen kommer att återkomma längre fram med mer konkreta åtgärder. Nu ska vi vända på alla stenar för att hitta den arbetsmiljöpolitik och de styrmedel som kan fungera på ett effektivt sätt i dagens och morgondagens arbetsliv. Allting behöver därvid inte göras på samma sätt som det har gjorts tidigare.
Sven Otto Littorin (M):
Raimo Pärssinen pratade om vad vi skulle använda pengarna till när vi sparar på våra myndigheter. Det är ganska uppenbart så att vi vill bekämpa det utanförskap som ni lämnade efter er. Det ska vi göra på tre sätt, och det har vi sagt hela tiden. För det första ska det löna sig mer att arbeta.
Vi kan inte ha stora grupper på svensk arbetsmarknad, barnskötare, kommunalarbetare, trädgårdsarbetare, vårdbiträden och andra, där marginaleffekten av det samlade skattetrycket, bidragsnivåer, ersättningsnivåer och försäkringsnivåer ligger upp emot 80, 90 och stundtals över 100 procent. Det kan inte vara olönsamt att jobba. Det var den jobbpolitik som ni lämnade efter er. Alltså utformade vi jobbavdraget så att vi sänkte inkomstskatten för låg- och medelinkomsttagare med ungefär 50 miljarder kronor.
Det är 50 miljarder kronor mer som hushållen nu har att röra sig med. Det lönar sig faktiskt att arbeta för en gångs skull. Det är en av de viktigaste åtgärderna. I det arbetet måste vi naturligtvis se över och prioritera, precis som alla regeringar måste göra. Det ansvaret tar vi. Det raka samband mellan Arbetsmiljöverkets anslag och antalet olycksfall eller sjukdomar i arbetslivet som Raimo Pärssinen gör gällande i den här debatten finns inte. Jag kan bara beklaga de dödsfall som har inträffat och inträffar i arbetslivet. Det är inte rimligt.
Jag skulle gärna se att man hittar något slags nollvision när det gäller dödsfall i arbetslivet. Arbetsmiljöverket undersöker nu vad som ligger bakom detta, om det finns en systematik i det eller om det finns något annat man vill återkomma med. Samtidigt vill jag påminna om pensionsbolaget Afa som redovisade senast härom veckan att ohälsan i arbetslivet faktiskt sjunker just nu. Det finns alltså motstridiga signaler, och det är inte så lätt som att säga att anslagsnivån är allena saliggörande.
Nu pågår arbetet med den nationella arbetsmiljöstrategin. Det sker med stor bredd och med en mängd olika parter inblandade - parterna på arbetsmarknaden, forskare, företagare, föreläsare och andra intresserade. Jag skulle önska att Socialdemokraterna inte bara fokuserade på myndighetsanslagen utan också på den bredare diskussionen om en god arbetsmiljö. Tack och glad sommar!
Sven Otto Littorin (M):
Lars Lilja har frågat mig om jag tänker vidta några åtgärder som underlättar för allmännyttiga organisationer att anställa och behålla personer med lönebidrag. Lars Lilja menar att de medel som betalas ut i praktiken är för låga för att organisationerna ska kunna bedriva sina verksamheter. Inledningsvis vill jag säga att lönebidrag är ett viktigt instrument för att människor med funktionsnedsättning ska få jobb. Därför har regeringen ökat resurserna för lönebidrag och till Samhall AB:s verksamhet med omkring 1 miljard kronor.
I samband med det har regeringen dessutom tillsett att de allmännyttiga organisationerna får del av medlen. Lönebidragets storlek fastställs utifrån lönen men med 16 700 kronor som högsta bidragsgrundande lönenivå. I de fall lönen är lägre än 16 700 kronor är det den lönen som ligger till grund för bidragsnivån. Hänsyn ska tas till arbetstagarens arbetsförmåga och de arbetsuppgifter som ska utföras.
Lönebidraget ska också omprövas regelbundet, och målet för en anställning med lönebidrag är alltid att den ska övergå i en anställning utan subvention. Lönebidraget är alltså inte en subvention till ekonomiskt svaga företag. För arbetstagare som anställs i en allmännyttig organisation gäller ett särskilt regelverk utöver det ordinarie.
Om personen som anställs har en funktionsnedsättning som medför att det motiverar ett bidrag som överstiger 80 procent av det bidragsgrundande beloppet får också ett anordnarbidrag på 70 kronor per dag lämnas. Här har alltså de allmännyttiga organisationerna en särställning. Även i dessa fall ska dock omprövning ske regelbundet, och om arbetsförmågan har förbättrats på sådant sätt att det är motiverat att sänka bidragsnivån under 80 procent får inte längre anordnarbidrag lämnas.
De allmännyttiga organisationerna har således en särställning jämfört med andra. Mot denna bakgrund avser jag inte att vidta några ytterligare åtgärder.
Sven Otto Littorin (M):
Tack, Lars Lilja, för interpellationen och för att vi återigen får en chans att trycka på den här frågeställningen, för jag delar helt Lars Liljas utgångspunkt. Även om det kan tyckas att jag har skällt på socialdemokratisk politik så är ju inte allt uselt. Det ska jag villigt erkänna, och det här är en sak där Lars Lilja och jag absolut kan mötas.
Jag har inte bara viss sympati för det som Lars Lilja framför, utan jag vill nog upprepa det där oerhört kloka citatet som Lars Lilja tog från vår förra debatt i frågan. Den mer rigida tolkning som Lars Lilja beskriver finns det ingen grund för i de beslut som fattats av riksdag och regering. Regelverket runt omkring är faktiskt precis detsamma.
Det var delvis mot den bakgrunden som vi, när vi gjorde regleringsbrevet för Arbetsförmedlingen 2008, just skrev in en översyn av insatserna för funktionshindrade för att få ett bättre underlag och lyfta upp denna fråga i förhållande till Arbetsförmedlingen.
När vi pratar om kompletterande aktörer, till exempel inom ramen för jobb- och utvecklingsgarantin och jobbgarantin för unga, är det precis det som Lars Lilja lyfte fram, allmännyttiga organisationer, som är en väsentlig del av dessa kompletterande aktörer som vi gärna vill se mer av. Vi vill också försöka hitta bättre samarbetssätt mellan Arbetsförmedlingen och den här typen av allmännyttiga organisationer och kompletterande aktörer.
Min utgångspunkt är som sagt att det inte finns någon grund i beslut som fattats av regering och riksdag för någon annan tolkning än den som gällde tidigare. Tvärtom har vi försökt lägga mer resurser på bland annat lönebidragsanställningar, och jag upprepar att detta är ett viktigt sätt för personer med olika typer av funktionsnedsättningar att ta sig in på arbetsmarknaden. Jag skulle gärna se att fler fick den möjligheten.
Sven Otto Littorin (M):
Jag får nog lämna jobbavdragsdiskussionen. Är det så att Lars Lilja vill ha decilgruppsberäkningar tror jag säkert att finansministern bättre kan ställa upp med dem. I grunden är det så att som detta är konstruerat får man tjäna de första 38 100 kronorna utan att betala skatt, och det betyder i praktiken att den som tjänar lite procentuellt sett tjänar mer på jobbskatteavdraget. Nåväl - jag lämnar den diskussionen därhän. Jag återgår till Lars Liljas viktiga interpellation.
Det finns ett par olika saker som jag vill understryka igen här. För det första finns det ingen grund i beslut från regering och riksdag för den lite tuffare bedömning som Lars Lilja beskriver. Det är till exempel samma regelverk som styr lönebidragen i dag som 2005. Däremot har vi haft möjlighet att lägga 1 miljard mer i budgeten på lönebidragen och till anställningar genom Samhall, och det är jag naturligtvis glad för.
När det sedan gäller frågan om omprövning är det naturligtvis så att man känner sig utsatt när man står inför en omprövning av beslutet. Det förstår jag också. Samtidigt är det nödvändigt för att se till att det här stödet kommer till rätt mottagare, rätt person, så att det är rätt person som får den här hjälpen.
Avsikten är ju inte att det ska vara ett permanent försörjningsbidrag, utan avsikten är att man på det här sättet lättare ska kunna visa att man fungerar på arbetsmarknaden och därmed så småningom efter några år ska kunna fasas ut från själva lönebidraget. Sedan frågar Lars Lilja mig om möjligheterna att höja taket. Jag ska inte föregripa budgetprocessen, men det är ju svårt att vara särskilt negativ till den idén från principiella utgångspunkter. Ungefär så långt kan jag väl sträcka mig.
I botten ligger själva grundtanken: Det här går till personer med funktionsnedsättning, och det här kanske är enda chansen att över huvud taget ha möjlighet att ta sig in på arbetsmarknaden. Nu har vi en stor andel personer som befinner sig i olika typer av lönebidragsanställningar, och det är naturligtvis ett bra sätt att ta sig in. Jag skulle önska att det skulle kunna vara några till.
Sven Otto Littorin (M):
Det kanske inte är de allmännyttiga organisationerna som får del av medlen, utan det är naturligtvis den enskilda med nedsatt arbetsförmåga. Saken är den att vi inte i grunden gör någon åtskillnad mellan var någonstans man får den här anställningen. Den skillnad som finns ligger i att de allmännyttiga organisationerna får det här extra stödet för att hantera personer med nedsatt arbetsförmåga.
På det sättet får man ta del av medlen på samma villkor som gällde tidigare och på samma villkor som gäller alla. Vi har som sagt skrivit i regleringsbrevet till Arbetsförmedlingen att man ska komma tillbaka med en översyn över bland annat också detta. I dag har vi 58 000 personer anställda med lönebidrag. Jag skulle gärna se att det blev fler. Det är många som behöver detta.
Det är ett bra sätt, precis som Lars Lilja och jag är överens om, att ta sig in på arbetsmarknaden för den som verkligen behöver lite hjälp. Slutligen vill jag tacka Lars Lilja för interpellationen. Den är viktig. Jag vill tacka för det gångna riksdagsåret, och vi ses i höst. Att ompröva sin anställning är väl i någon mening alltid bra. Den som har det här jobbet och inte tänker så att det faktiskt är på väljarnas uppdrag man sitter här och att man inte ska vara här för länge är naturligtvis lite ute och cyklar.
Jag hoppas att Lars Lilja och andra debattörer får en skön och avkopplande sommar.
Sven Otto Littorin (M):
Maryam Yazdanfar har frågat mig vad jag avser att göra för att fler ungdomar ska kunna erbjudas sommarjobb. Jennie Nilsson har frågat mig om jag är beredd att bistå kommunerna med medel till ungdomars sommarjobb denna sommar. Vidare har hon frågat mig vilken uppfattning jag har om värdet och innehållet i ungdomars sommarjobb och om jag avser att vidta några åtgärder som kan leda till fler sommarjobb för unga. Jag har nyligen gett ett tydligt svar på en liknande interpellation. Eftersom läget i stort är detsamma upprepar jag mitt tidigare svar.
Regeringens strategi för att bekämpa utanförskapet bland ungdomar är att genom flera olika insatser, som förstärker varandra, öka ungdomarnas förutsättningar att få arbete. För att öka efterfrågan hos arbetsgivare har regeringen redan vidtagit en rad åtgärder. Arbetsgivare som anställer ungdomar mellan 18 och 24 år får en nedsättning av socialavgifterna. Likaså har ungdomar möjlighet att få nystartsjobb redan efter sex månaders arbetslöshet.
Dessutom leder de genomförda förändringarna av reglerna i lagen om anställningsskydd, och då särskilt reglerna om tidsbegränsade anställningar, till att det har blivit enklare att anställa för viss tid. Vidare kommer regeringen att lägga fram ett förslag under hösten om att ytterligare sänka socialavgifterna för företag som anställer ungdomar under 26 år. Detta i kombination med det fortsatt goda arbetsmarknadsläget gör att jag inte ser något behov av särskilda åtgärder för just sommarjobb och inte heller av att ge öronmärkta pengar till kommunerna för detta ändamål.
Sven Otto Littorin (M):
Tack till interpellanterna och övriga debattörer, Maryam Yazdanfar, Jennie Nilsson och Maria Stenberg, för att ni har lyft upp en oerhört viktig fråga. Även om vi är oense om vad vi ska göra är vi överens om hur viktigt och bra det är med ett sommarjobb.
Det är ett bra sätt att tjäna sina första pengar, komma i kontakt med arbetslivet, få lite ansvar, ställa en del kritiska frågor och kanske lära sig mer om vart man är på väg i livet och vart man vill söka sig. Ett bra sommarjobb är ett viktigt sätt och en bra kontakt med arbetsmarknaden. Det håller jag helt med om. Men vi ska kanske titta lite på siffrorna först. Politik handlar också om att prioritera vad man gör med skattebetalarnas pengar så att de får störst effekt.
Det är just därför som vi gör på det här sättet. När vi tog bort stödet 2007 steg antalet sommarjobb förmedlade av Arbetsförmedlingen med 16 300. Det första året vi inte hade statligt stöd slog vi rekord i antalet förmedlade sommarjobb på svensk arbetsmarknad. Det har aldrig förmedlats så många sommarjobb av Arbetsförmedlingen tidigare. Där det första jag ska säga.
Det andra är att hittills i år, samma period nu som tidigare, har vi 65 000 anmälda sommarjobb på Arbetsförmedlingen. Det är lika många så här långt i år som samma period 2006 när vi hade ett stöd på 100 miljoner. Socialdemokraterna vill ge 100 miljoner till i stort sett redan vinstdrivande kommuner, när vi i dag har lika många sommarjobb utan stöd som vi hade 2006 med stöd.
För mig är det en gåta att man vill slösa med skattebetalarnas resurser på det sättet. 65 000 sommarjobb är anmälda till Arbetsförmedlingen. Då ska man komma ihåg att den stora andelen sommarjobb i Sverige inte förmedlas via Arbetsförmedlingen utan förmedlas på annat sätt, antingen genom att ungdomarna själva hör av sig eller att de, som vanligtvis sker, har kontakt med någon annan via föräldrar eller vad det kan vara.
Slutsatsen är den att det finns gott om sommarjobb på svensk arbetsmarknad. Den 13 mars i år publicerade E 24 en artikel där Markus Kristiansson, ungdomssekreterare på LO, säger att han är positiv inför möjligheten att få ett jobb i sommar. Rubriken på artikeln var "Gott om sommarjobb". Academic Work, bemanningsföretaget som förmedlar jobb åt studenter, säger att det är samma tryck i år som förra året.
Man kan naturligtvis aldrig veta att det verkligen blir så, men om man tittar på den tillgängliga statistiken ser man att vi har lika många anmälda sommarjobb på Arbetsförmedlingen vid den här tidpunkten i år utan det statliga stödet som vi hade 2006 med 100 miljoner i stöd. Då blir min slutsats att det är slöseri med skattebetalarnas pengar att lägga de här 100 miljonerna på sommarjobb via kommunerna, en sektor som totalt sett går med vinst. Det är slöseri med skattebetalarnas resurser.
Då vill jag hellre se till att vi har möjligheter att arbeta med att lyckosamt bekämpa utanförskap. Vi har till exempel jobbgarantin för unga, som har gjort att den totala långtidsarbetslösheten för ungdomar har sjunkit med 11 200 personer, det vill säga mer än en tredjedel, sedan vi tog över.
Sven Otto Littorin (M):
Det är klart att sommarjobb är viktiga. Där har vi inte några delade meningar. Därför tycker jag att det är så roligt att det är lika många sommarjobb anmälda till Arbetsförmedlingen vid den här tidpunkten i år som det var vid den här tidpunkten 2006. Då måste man ställa sig en fråga.
Om vi har lika många sommarjobb anmälda till Arbetsförmedlingen i år utan 100 miljoner i stöd till välmående kommuner som vi hade 2006 när Socialdemokraterna sprätte 100 miljoner över redan vinstdrivande och vinstgivande kommuner blir ju frågan om det är en god prioritering av skattebetalarnas medel. Jag tycker inte det. Vår uppgift är att försöka prioritera. 100 miljoner kronor är inte futtigt, Maria Stenberg. Det är mycket pengar.
Vi vill prioritera utanförskapsbekämpning, till exempel när det gäller alla de långtidsarbetslösa ungdomar som ni lämnade efter er. Där ska vi sätta in de medlen, särskilt eftersom vi nu har lika många sommarjobb anmälda i år som 2006.
Sven Otto Littorin (M):
Jag ska nog akta mig för att ge mig in i det statliga systemet för kommunstödet. Jag avstår från det, även om det säkert är en viktig och intressant diskussion i sig. Låt mig tacka interpellanterna och debattörerna för en god och bra debatt. Det är bra med engagemang i den här frågan, men det är också, tycker jag, viktigt att vi ser över att vi använder skattebetalarnas medel på rätt sätt och på ett bra sätt. För mig är detta ganska uppenbart.
Om man har lika många anmälda sommarjobb utan stöd som man hade med stöd för bara några år sedan visar det för mig att man felprioriterade statens medel. 100 miljoner är inte småpotatis. Det är mycket pengar. Vi vill naturligtvis se till att de får bättre effekt, till exempel genom att lägga dem inom ramen för jobbgarantin för unga. Sedan är det så att alla sommarjobb inte anmäls till Arbetsförmedlingen. Det är bara en bråkdel av sommarjobben som anmäls.
Man kan ta det perspektiv som interpellanterna tar, att det är viktigt att se till - och den uppfattningen delar jag naturligtvis - att de som i övrigt har svårt att själva få kontakt med arbetsgivare eller kommer från miljöer där man kanske inte har så nära kontakt med arbetsmarknaden också har tillgång till arbete och sommarjobb via Arbetsförmedlingen. Det är därför som jag tycker att det är så bra att vi har lika många anmälda sommarjobb vid den här tidpunkten i år som vi hade 2006.
Men vi har det utan 100 miljoner i extra stöd. De pengarna använder vi bättre för dem som är långtidsarbetslösa och som behöver mer hjälp för att ta sig in på arbetsmarknaden efter att ha varit borta länge. Jag citerar återigen Markus Kristiansson, som är ungdomssekreterare på LO. Han är positiv inför möjligheterna att få ett jobb i sommar. I en artikel i E 24 den 13 mars i år, under rubriken "Gott om sommarjobb", säger han: Vi vet av erfarenhet att det finns mycket tillfälliga sommarjobb oavsett konjunktur.
Det ser vi fram emot, att många i sommar får möjlighet att testa sina vingar på sommarjobb.
Sven Otto Littorin (M):
Den 13 maj i år blev Sven-Erik Österberg intervjuad i tidningen Kommunalarbetaren. Han fick då frågan: Vari ligger det nya i socialdemokratisk jobbpolitik? Han svarar: Egentligen är det inte så mycket nytt i sig. Sylvia Lindgren återupprepar det med sin beskrivning. Det visar den här debatten på ett tydligt sätt, tycker jag.
Samma gamla Amspolitik står i kontrast mot en effektiv jobbpolitik där arbetslösheten nu har sjunkit snabbare än i något annat industrialiserat västland på de senaste två åren. Arbetslösheten har inte varit så här låg sedan 1991. Sysselsättningen har inte varit så här låg på decennier. Antalet arbetade timmar i ekonomin slår alla rekord sedan man började mäta i början av 60-talet. Över 200 000 personer lämnar det utanförskap som ni lämnade efter er och kommer i ett arbete under den här mandatperioden.
Det är personer som har stått långt utanför arbetsmarknaden och som nu har en möjlighet att få en lön att leva på. De får en arbetsgemenskap att känna trygghet i och en framtid att se fram emot. När Sylvia Lindgren med darr på stämman pratar om människovärde undrar jag om det var det människovärdets sida som hon stod på när ni lämnade efter er var femte svensk i arbetsför ålder i utanförskap. Det var 100 000 ungdomar - den högsta ungdomsarbetslösheten i hela Europa - som ni lämnade efter er. Var det människovärdigt? Mitt svar på den frågan är nej.
Det är därför vi måste göra det vi gör för att se till att fler får en möjlighet att delta på arbetsmarknaden. Vi kan naturligtvis diskutera exakt hur många som ska delta i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det gör jag gärna. I dag är det nästan 90 000 personer som deltar i aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder och i olika program. Det är 1,8 procent av arbetskraften - en av de högsta siffrorna i Europa. Ert svar på utanförskapsbekämpningen är att lägga på ytterligare ett par tusen, och sedan är det löst.
Det är åtminstone det jag har förstått av debatten. Jag tackar och önskar en glad sommar!
Sven Otto Littorin (M):
Jennie Nilsson har frågat mig vad jag avser att göra för att heltidsarbetslösa som tar så kallade ströarbeten inte ska klassificeras om som deltidsarbetslösa och därmed få färre ersättningsdagar. Låt mig börja med att redogöra för hur de nya reglerna för deltidsarbetslösa fungerar. Det inte så att antalet ersättningsdagar minskar för deltidsarbetslösa. Det har däremot införts en begränsning för hur många ersättningsdagar som kan användas vid deltidsutfyllnad.
Med den nya begränsningen kan en person som söker arbete ta ett deltidsarbete och få komplettering från arbetslöshetskassan under en begränsad tid för att pröva om deltidsarbetet leder vidare till ett arbete med en arbetstid som motsvarar den sökandes arbetsutbud. Begränsningen syftar bland annat till att förhindra att personer ska fastna i ofrivillig deltidsarbetslöshet. När deltidsdagarna är slut har den sökande möjlighet att få fortsatt arbetslöshetsersättning vid arbetssökande på heltid.
Den nyligen införda begränsningsregeln syftar dels till att förstärka de deltidsarbetslösas incitament att söka heltidsarbete, dels till att sätta press på arbetsgivarna att i större utsträckning erbjuda heltidsarbete. De deltidsarbetslösas incitament att i större utsträckning söka heltidsjobb i kombination med att det faktiskt är kostsamt för företag att byta ut personal med jämna mellanrum förväntas leda till att företag i högre grad än tidigare kommer att erbjuda heltidsanställning i stället för att anställa nya personer på deltid.
Jennie Nilsson har missuppfattat att den som är heltidsarbetslös skulle straffas om han eller hon tar ett så kallat ströarbete genom att klassificeras om till att vara deltidsarbetslös och därmed endast ha rätt till 75 ersättningsdagar. Jennie Nilsson frågar mig vad jag avser att göra för att snarast komma till rätta med detta problem. Låt mig påpeka att det inte är Arbetsförmedlingens kodning av de arbetslösa som leder till att deltidsdagarna börjar räknas.
Begränsningen sker genom att arbetslöshetskassorna räknar antalet ersättningsdagar som används per vecka då personen också arbetar oavsett vilken kod den arbetslöse har på Arbetsförmedlingen. Mot bakgrund av ovanstående avser jag inte att vidta någon ytterligare åtgärd i denna fråga.