KBLab/rixvox huggingface dataset:
Erik Ottoson (M):
Tack så mycket, statsrådet, för svaret! Det var ett förvånansvärt fantasifullt svar som till och med hade ett mått av visioner och framsynthet gentemot de utmaningar vi kommer att behöva möta framöver på det här området. Jag vill verkligen tacka statsrådet för detta. Jag tror dock inte att det går att nog poängtera de utmaningar och möjligheter som vi ställs inför i och med den här nya tekniken.
Det är allt från leverans av hjärtstartare innan ambulans hinner fram till leverans av sprängmedel när en terrorist bestämt sig för att det är lämpligt. I dagsläget är situationen i luftrummet på väg att urarta. Så sent som i går kväll fick Bromma stänga sin luftfartstrafik på grund av drönare i luftrummet.
Vi måste också ta en diskussion, statsrådet, om vilka delar av luftrummet man ska och inte ska få flyga i. Är Gärdet i Stockholm en plats där man bör få flyga små rekreationsdrönare, eller är det någonting som föranleder en stängning av Bromma flygplats - temporärt den här gången och inte, som i förra debatten, mer permanent? Det har faktiskt inträffat.
Folk som flyger på Gärdet har förorsakat att man har stängt trafiken till Bromma. Samma sak med Rålambshovsparken. Är det rimligt? Det är alltså nuvarande luftfartslagstiftning som har föranlett detta.
Min fråga till statsrådet är, lite mer explicit: Hur ser hon på de integritetsaspekter som det medför när man kan placera kameror i luftrummet och fotografera folk ovanifrån? Hur reglerar man det? I dagsläget är regleringen väldigt begränsad, och när man gör överträdelser blir resultatet väldigt omfattande.
Det säljs alltså drönare i Sverige i dag som har förmågan att inta en höjd på 1 000 meter, alltså 1 kilometer upp i luften, där vi har vanliga jetplan som går in för landning på Bromma och på Arlanda. Sådana drönare kan man flyga över huvudstaden eller över andra delar av landet. De säljs i Sverige i dag, helt lagligt, medan Transportstyrelsen menar att man inte bör flyga över 120 meter.
Men de säljs fortfarande, och det är väldigt enkelt att göra en sådan överträdelse. Vad avser statsrådet att vidta för åtgärder? Vad är ambitionen i diskussionerna hon har med sina europeiska kollegor? Vart är vi på väg? Att vi är på väg beskriver statsrådet i sitt interpellationssvar, men vart är vi på väg? Det är möjligen den relevanta följdfrågan.
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för följdsvaret! Jag skulle ytterligare vilja betona aspekten med säkerhet och säkerhetsrisker, som statsrådet egentligen inte berör. Det är ingen större konst för en illasinnad individ att transportera väldigt farliga material med drönare och placera dem på ställen där vi absolut inte vill ha dem.
Vi behöver inte gå in mer explicit på detta, för det kan vara onödigt att ge folk idéer. Jag tror dock ändå att man som statsråd och politiker måste vara medveten om och kanske också bekymrad över de möjligheter som detta innebär att ifrågasätta säkerheten dels för skyddsobjekt, dels för vanliga människor på stan. Det har varit en del tillbud med terrorverksamhet i Sverige.
De kommer bara att bli mer frekventa med tanke på den situation vi ser i världen, och de kommer bara att bli enklare med tanke på teknikutvecklingen. Då måste vi också vara i framkant vad gäller att hantera detta. En relevant fråga kan vara: Ska svensk polis eller militär ha rätt att skjuta ned dessa luftfarkoster, och i så fall under vilka omständigheter och med hur långt varsel?
Hur går beslutsprocessen till? Detta är väldigt relevanta frågor som vi måste ta hand om för att hantera den ökande trafiken av drönare i det svenska luftrummet. Detta är alltså inte bara en fråga om integritet.
Det är inte bara en fråga om att det är kul att flyga drönare eller att man kan leverera hjärtstartare eller andra positiva föremål till folk med drönare, utan det finns också en hel del annat som man behöver ta hänsyn till och som inte har varit lika lätt att göra tidigare när man har behövt vara mer köpstark för att hantera tekniken. Nu blir det billigare och billigare, och illasinnade individer får större tillgång till denna typ av teknik.
Till detta ska man också lägga att detta, precis som statsrådet säger, öppnar upp en helt ny marknad. För en tid sedan var jag ute i skogen och körde motorsåg. Då gick min sågkedja sönder, och så var den dagen förstörd. Några veckor senare talade jag med en motorsågstillverkare som hade börjat koppla upp sina motorsågar mot internet för att få driftsdata till framför allt centrala servrar för lite större parkförvaltningsföretag.
Där beskrev man att man i framtiden skulle kunna ha möjlighet att notera när en reservdel behövs och flyga ut den med drönare till den som står med motorsågen i hand i skogen. Det hade varit fantastiskt i det läge jag befann mig, för då hade jag sluppit åka hem och köpa ny kedja. Precis som statsrådet säger är detta väldigt viktiga avvägningar.
Kan statsrådet kosta på sig en avvägning vad gäller det terrorhot som riskerar att drabba oss i framtiden i och med att den nya tekniken blivit tillgänglig?
Erik Ottoson (M):
Statsrådet får inte missförstå mig. Jag är i grunden mycket positiv till utvecklingen av ny teknik. Men för att kunna vara det och för att kunna ta del av de stora fördelar som krävs för att vi ska kunna utnyttja tekniken till fullo måste man ha en verklighetsförankring och inse de begränsningar som man eventuellt måste implementera för att ha en säker situation för vanligt folk.
Där tror jag nog att statsrådet och jag i grunden är ganska eniga. Jag är glad att det pågår ett arbete och att statsrådet faktiskt verkar intresserad av frågan - det är inte alla frågor regeringen intresserar sig för. Jag ser också framför mig att vi hyggligt snart når framåt i frågan, eftersom utvecklingen med antalet drönare i luftrummet är så explosionsartad.
Vi är ju med jämna mellanrum tvungna att stänga inflygningen; det är nästan flera gånger i månaden numera. Det brukar komma en TT-flash i mobilen när det inträffar, som till exempel i går kväll. Jag ser alltså fram emot resultatet av statsrådets ambitioner på området, och jag ser fram emot att man arbetar fram inte bara en lagstiftning och ett regelverk utan kanske även en strategi för hur våra myndigheter hanterar de här situationerna - samt de situationer som kan uppkomma.
Det handlar om att se till att vi vet vad vi gör i en situation där man har ett problem som uppstår i luftrummet, eller kanske om att arbeta förebyggande för att se till att situationerna aldrig uppstår.
Erik Ottoson (M):
Jag tackar statsrådet för ett innehållsrikt och elegant svar. Statsrådet är en person som brukar hålla stilen. Därför hade jag debatten till ära tagit på mig min fluga, vilket jag vet att statsrådet brukar ha. Nu har han begått något av en modeteknisk fint här, men jag får väl bjuda på det.
Frågan om öppna data är en i it:ns och digitaliseringens tidevarv viktig fråga där staten och myndigheter, men även kommuner, kommer att behöva hänga med. Stora värden kan skapas, som tidigare var mycket svårare att skapa i en manuell hantering. Därför är det viktigt att vi från politiskt håll visar vart vi är på väg.
Jag upplever att statsrådet har en god ansats i detta, och det välkomnar jag. Statsrådet lyfter i sitt interpellationssvar fram några exempel, bland annat att Lantmäteriet har varit med om att släppa vissa geografiska data. Till saken hör, om jag har förstått saken rätt, att det var andra myndigheter som betalade för detta.
De sa att om de ändå ska köpa dessa data från Lantmäteriet kan de lika gärna låta dem vara öppna under en viss tidsperiod. Det är visserligen lovvärt, men det är tidsbegränsat. Om jag har förstått Lantmäteriet rätt vill de ha ungefär 100 miljoner om året de första två åren och därefter 90 miljoner om året för att fortsätta med denna verksamhet långsiktigt, vilket självfallet skulle vara intressant.
Men min motfråga till statsrådet blir: Ska jag tolka hans svar som en öppning att börja titta på ytterligare skattefinansiering av denna form av data och minska mängden avgiftsfinansierade data för att uppnå mer öppna data? Jag tycker att man kan skönja detta även när statsrådet i sitt interpellationssvar beskriver att han vill se över vissa myndigheters avgiftsbemyndiganden.
Det skulle i så fall antingen innebära att man får sluta att skapa data eller att man förväntar sig finansiering någon annanstans ifrån. Jag tror att det är en viktig signal för oss alla att känna till ungefär hur regeringen resonerar i dessa olika frågor. Gävle kommun är ett lovvärt exempel, men knappast regeringens förtjänst. Det är klart att fler och fler kommuner kommer att behöva arbeta i denna riktning.
Min fråga till statsrådet är: Vad blir regeringens nästa steg gentemot kommunerna och SKL när det gäller att försöka uppmuntra och kanske till och med underlätta detta för kommunerna? Jag är själv också kommunpolitiskt aktiv, och jag tror att till och med statsrådet har varit det en gång i tiden.
Det är inte alltid helt enkelt att få kommunala förvaltningar att hänga med i digitaliseringen och hålla jämna steg om man inte har det som ett samarbetsprojekt över kommungränserna. Där kan förhoppningsvis statsrådet och regeringen kanske utgöra en samlande kraft. Jag tror inte att detta kommer att behöva bli någon stor utgiftspost för regeringen. Mycket av det som sedan skapas tror jag kommer att komma hela samhället till del.
Men det vore intressant att höra statsrådets svar på mina frågor.
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för det uppföljande svaret! Jag upplever att vi har en ganska bred samsyn i den här frågan. Det gläder mig, för jag tror att det är något som digitaliseringen i Sverige behöver.
Det finns ju en lång rad exempel på länder som har släppt data fria som har inneburit stora fördelar för de marknaderna, och det har också skapat stora värden - nu ska jag inte använda förbjudna ord som dynamiska effekter - som i slutändan har skapat värden som vida överstiger de avgifter som man tidigare har tagit in. Det är ju ingenting som man kan räkna in under ett budgetår.
Därför är det bra att statsrådet ser att det här inte handlar om endast utgiftsökningar utan också om möjligheter att sluta skyffla pengar mellan statliga verk och i stället ge pengarna dit de i alla fall ska vara i slutändan och därmed uppnå en friare hantering av dessa data. Det gläder mig väldigt mycket att statsrådet bär på den insikten.
Förhoppningsvis kan vi tillsammans fortsätta skapa förutsättningar för förståelse för den här frågan, som är hyggligt teknisk i många delar.
Jag tror att lobbyverksamhet gentemot dem som kommer att behöva vara ansvariga för tillvägagångssättet och se till att det här fungerar väl kommer att behöva ha en ganska avsevärd arbetsinsats i ryggen för att det ska bli ett bra utfall.
Det handlar inte bara om att i datans nuvarande skick släppa tillgången till servrarna. Som statsrådet nämner handlar det om att på ett bra sätt tillhandahålla informationen i ett maskinavläsbart skick, att man kan ha en dator som snabbt kan hitta de delar av informationen som är av intresse. Bara det i sig skapar ett värde.
Sedan kan du göra roliga och spännande saker när du lyckats med detta. Då kan du kombinera information från olika databaser i olika myndigheter med gedigen statistik från till exempel Statiska centralbyrån eller geografisk information från Lantmäteriet.
Det är då man börjar uppnå riktigt spännande effekter i ekonomin som faktiskt skapar riktiga värden för väljarna och för dem som sedan ska försöka tillgängliggöra detta i nästa led. Detta gläder mig.
Min fråga till statsrådet blir återigen - jag lyckades inte skönja svaret på frågan: Ska jag tolka statsrådet som att det, även om det inte behöver kosta några stora pengar, finns en öppning för att regeringen även satsar reformutrymme för något likt detta? Eller kommer regeringen att begränsa sig till att endast göra det som är kostnadsneutralt?
Erik Ottoson (M):
Jag noterar det tydliga beskedet att statsrådet tror att man inom befintlig ram kan sköta de kostnader och eventuella transfereringar som detta innebär. Det kommer att innebära ett budgetarbete i den bemärkelsen att man måste flytta medel från vissa utgiftsområden till ett annat utgiftsområde för att få det att gå ihop i slutändan.
Det vore intressant att höra statsrådets uppskattning av när ett sådant arbete kan ta vid för att vi ska kunna uppnå de riktigt stora effekterna.
Det är då viktigt att se till att det blir rätt, så att det inte innebär några otillbörliga neddragningar eller tillägg för olika myndigheter utan att man verkligen tittar noggrant på detta för att se till att förändringarna i budgetramarna blir vad de borde vara utifrån det värde som förflyttas - eller hur man nu ska beskriva det.
Det gläder mig att statsrådet har ett engagemang i den här frågan. Jag kan för egen del utlova engagemang, även om jag inte kan tala för de ytterligare ledamöterna i riksdagen, som är ganska talrika. De får tala för sig själva. Men mitt engagemang har statsrådet. Med detta tackar jag för en god debatt.
Erik Ottoson (M):
Frågan om autonoma fordon är mycket intressant och något som jag tror börjar intressera fler och fler, framför allt eftersom det med tiden blir en alltmer påtaglig möjlighet också för vanligt folk, alltså när dessa fordon lämnar experimentstadiet. Jag vill tacka statsrådet för hennes svar.
Det gläder mig självfallet att det bedrivs ett internationellt arbete och att Sverige är aktivt för att komma vidare även på lagstiftnings- och regelsidan. Det jag dock saknar i statsrådets svar och i beskrivningen av hennes ambitioner är vad vi redan nu kan göra i Sverige och hur vi redan nu kan vara ett föregångsland på det här området.
Vi har i Sverige en lång tradition vad gäller fordonsindustri och utveckling. Om jag inte minns helt fel var det svenska bilföretag som kom på vindrutetorkarna och säkerhetsbältet. Jag tror att vi kan vara ledande även på det här området om vi verkligen vill. Men då krävs det att vi som nation, som stat, bestämmer oss för att ligga i framkant vad gäller regeländringar, sådant som vi kan göra på nationell nivå.
Min följdfråga till statsrådet blir därför: Vad kan vi göra och vad avser hon att göra innan de internationella processerna är klara, så att vi är först på bollen?
Erik Ottoson (M):
Jag tackar statsrådet för det uppföljande svaret. Det har tidigare förts diskussioner om hur vi ska utforma vårt regelverk för hur man får och inte får framföra fordon i Sverige. Bland annat har det förts en debatt mellan mitt parti å ena sidan och statsrådets parti å andra sidan om vilka regler vi ska ha för förbud mot körning med mobiltelefon och allt vad det nu kan vara.
Ska jag tolka statsrådets svar som att Socialdemokraterna och regeringen nu släpper den linje man tidigare har haft i fråga om regelverket för att göra andra saker vid ratten än explicit att köra bil?
Köper man nu den linje som mitt parti har fört fram - att vi ska ha en teknikneutral lagstiftning som reglerar förmågan att framföra fordonet utifrån de förutsättningar som ges i stället för att förbjuda folk att prata i mobiltelefon när bilen ändå kör sig själv?
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet! I diskussionen om ansvar och vem som ska avkrävas ansvar håller jag helt och hållet med statsrådet om att det är en viktig fråga. Vi får inte hamna i samma situation som i Vatikanen när en mask hade ätit sig in i påvens stolsben så att stolen föll och man ställde masken inför rätta för detta eftersom påven självfallet inte kan ligga på golvet. Jag tror inte att vi ska behöva hamna där. Det blir liksom en absurd situation. Jag tror att vi kommer att kunna hitta vägar framåt i detta.
Då måste Sverige ligga i framkant. Det är lite grann därför jag ställer den tillspetsade frågan till statsrådet om det här med att tala i mobiltelefon. Vi har hela tiden försökt vara tidiga på bollen för att se till att vi har ett regelverk som så tidigt som möjligt kan hantera de innovationer som kommer så att vi inte är tvåa på bollen och hela tiden reaktiva gentemot den utveckling som vi ser.
Jag minns inte vem det var, men någon intelligent person sa att detta att hålla på med politik handlar mycket om konsten att se runt hörn. Det är det vi måste ägna oss åt här. Då duger det inte riktigt att bara invänta internationellt tillsatta utredningar eller att bara förlita sig på att andra driver utvecklingen framåt, utan vi måste vara först på bollen.
Vi måste hela tiden vara de mest progressiva på detta om vår svenska bilindustri men också vår svenska marknad ska vara den som är mest mogen för den utveckling som nu kommer. Jag tycker att vi lämnar den vatikanska lagstiftningsfrågeställningen därhän och hoppas att vi tillsammans, oavsett vilket parti vi tillhör, kan sikta på att se till så att Sveriges lagstiftning är den mest moderna på området.
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! För att orientera herr talmannen och eventuella lyssnare är har Sverige alltså fått en dom som säger att vårt porto, våra frimärken, inte ska beläggas med moms. Det har tidigare varit moms på frimärken.
Detta innebär att de som väljer att inte leverera brev via Postnord och med vanliga frimärken utan levererar brev parallellt med detta, och alltså konkurrerar med det stora statliga bolaget på det som till synes ska vara en avreglerad postmarknad, hamnar i en konkurrensnackdel eftersom man måste betala moms på deras tjänster. Det ger så klart en snedvridande effekt. Så långt tror jag att statsrådet och jag håller med varandra.
Jag håller också med statsrådet om att Sveriges position har varit tydlig.
Därför blir min följdfråga till statsrådet vilka kontakter han har tagit och avser att ta med sina kollegor för att få rull på den här processen. Nu kommer vi att få en problematisk situation i Sverige, och det är bara att beklaga.
Om denna problematiska situation säger statsrådet att man inom ramen för förslaget om ändrad momslagstiftning har försökt mildra konsekvenserna så långt det har gått. Vad innebär det? Vad är det man har gjort som man annars inte hade gjort om man inte haft ambitionen att mildra konsekvenserna? Vad konkret finns det i detta som innebär att man försöker mildra konsekvenserna?
Eller är det bara läpparnas bekännelse, herr talman? Ytterligare en fråga till statsrådet blir därför: Vilka konkreta framsteg har man gjort eller avser man att göra i helhetsprojektet att ställa detta till rätta?
Erik Ottoson (M):
Jag måste ge statsrådet beröm på en punkt: Han är en förebild för mig och många andra när det gäller konsten att tala politikerspråk och springa i cirklar runt konkreta frågor. Det är något han ska ha all heder av. Jag ställde en konkret fråga.
Vad är det man har gjort i arbetet med att mildra konsekvenserna av domen om att vi nu måste momsbefria våra posttjänster? Statsrådet berör inte detta ens med några politiska cirkelmanövrar i retoriken. Statsrådet säger också att vi måste tillhandahålla en god tjänst.
Det är ju en del av problemet att vi politiker talar om att vi ska tillhandahålla en posttjänst. På en avreglerad marknad är det min själ inte vi som ska tillhandahålla ett smack! Det är ju hela poängen, och det är för att vi ska slippa ägna oss åt någon form av politisk brevbäring som den här frågan över huvud taget väcks. Jag efterfrågade vilka framsteg som statsrådet har gjort. De lyser ännu med sin frånvaro.
Han säger att han inte vill ge någon form av information om vilka kontakter han har tagit gentemot europeiska kolleger eftersom det skulle krångla till förhandlingarna. Jag noterar bara i största allmänhet, herr talman, att det är en filosofi som flera av hans kolleger i regeringen inte delar. De brukar vara villiga att svara på vilka kontakter de har tagit och om det eventuellt har gjorts några framsteg.
Det kan till och med vara något man vill ta åt sig äran för när man ändå är i farten. Vad vet jag? Jag har ett par kvarstående frågor till statsrådet: Vilka konkreta åtgärder vidtogs för att mildra konsekvenserna? Vilka konkreta kontakter har tagits för att komma till stånd med en förbättring i det avseendet? Det krävs knappast en utredning för att inse att detta inte är bra.
Som statsrådet säger har det varit en långtida ståndpunkt från Sveriges sida att det ska vara moms lika över linjen på alla posttjänster oavsett om de utförs av Postnord eller någon annan. Jag kan i sammanhanget nämna att inte ens Postnord är särskilt glad.
Det innebär att Postnord får sämre möjligheter att göra avdrag på andra saker när man ska försöka få sin budget att gå ihop. Det i sig blir väl möjligen en form av modererande konsekvens för det hela, men det är fortfarande en skev marknad.
Det ska vara en marknad, herr talman, och på marknader ska varken jag eller statsrådet röra oss i vår roll som politiker.
Erik Ottoson (M):
Jag hänvisade till att statsrådet sa: Vi måste se till att servicen kommer till medborgarna. Det var detta jag fäste mitt intresse vid. Det var möjligen en freudiansk felsägning, som var lite smått obehaglig. Statsrådet och jag har haft en liten brevväxling om när utredningen skulle komma till stånd och vilka direktiv den skulle tänkas få. Nu är utredningen på plats, och det är väl för väl.
Det är bekvämt när man kan slippa ha egna politiska ambitioner i en utredning. Det går kanske att utläsa någon form av ambition i utredningsdirektiven. Det är väl där vi får leta. Jag återkommer, herr talman, till de konkreta förslagen för att mildra konsekvenserna. Jag upplever inte att vi har noterat några sådana.
Statsrådet vidhåller sin taktik; han är duktig på att springa runt frågan. Jag tror att statsrådet och jag kan enas om att detta är en viktig fråga som vi måste göra något åt. Vi måste börja nysta i den europeiska änden så att vi kan komma framåt.
Annars kommer vi hela tiden att vara bakbundna av domen och få en snedvriden konkurrens på postmarknaden, som ingen är glad över - allra minst Postnord. Jag upplever ändå att statsrådet har en god intention. Jag har ett hopp om att få svar på den sista frågan om vad som har gjorts konkret för att mildra konsekvenserna.
Det handlar om konkreta förslag. Statsrådet kan kolla upp termen när vi har gått härifrån. Jag hoppas få höra något i slutanförandet.