KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Pertoft (MP):
Jag tackar statsrådet för svaret på min interpellation. Vi är säkert alla överens om att vi behöver utbildade lärare i svenska skolor. Statsrådets parti har ju gjort sig känt för att driva denna fråga väldigt hårt. Vi är alltså helt överens om att vi måste ha väl utbildade, motiverade och engagerade lärare i våra skolor.
Därför är det viktigt att vi möjliggör för så många obehöriga lärare som möjligt att bli behöriga. De har nämligen en alldeles speciell kvalitet; de finns i skolorna, de vet hur det är ute i verkligheten och de vill verka där.
Det är inte alltid lärarstudenterna vid lärarhögskolorna vet hur det ser ut i skolorna, och många hoppar av när de senare kommer ut i verkligheten. Därför är dessa människor speciellt viktiga att ta hand om, och det var också därför jag ställde interpellationen till statsrådet.
När jag kollat med högskolorna hur det ser ut ute på fältet har jag fått svaret att det är många som inte platsar, inte klarar av sitt arbete, under dessa 60 poäng.
Tanken från regeringens sida är att man ska validera, ta hänsyn till och räkna in den erfarenhet i ämneskunskap som dessa lärare har. Den tanken är god. Jag skulle nog ha formulerat det på liknande sätt. Men verkligheten är den att dessa lärare ute på fältet behöver ytterligare ämneskunskaper, alltså utöver de metodisk-didaktiska.
Därför är det viktigt att regeringen har en flexibel hållning. Vad jag har förstått har högskolorna framfört önskemål till statsrådet och regeringen om att utöka poängantalet, så att man inte låser sig fast vid dessa 60 poäng utan det blir möjligt att utöka poängantalet så att fler studenter, obehöriga lärare, kan läsa upp och få behörighet.
Men det verkar som om regeringen inte är intresserad av detta. Nu öppnar statsrådet i sitt svar för att man kan tänka sig att revidera sin hållning, men jag vill speciellt vädja till statsrådet: Det här handlar om lärare som finns ute i klassrummen, och de har fått gott vitsord från sina rektorer och gör ett bra arbete.
Varför ska vi inte kunna ge dem chansen att läsa upp och bli behöriga lärare när de verkligen vill det och vi behöver dem? Kan statsrådet ge mig ett tydligare besked om att regeringen kommer att öppna för att ge även 90 poäng?
Mats Pertoft (MP):
Tack, statsrådet, för det förtydligande svaret! Det är just denna situation som är så allvarlig. Det är känt att alliansregeringen vill skärpa behörighetsreglerna i skolan och i princip göra det otillåtet för obehöriga att undervisa. Då måste man ha bra framförhållning. Man kan inte vänta.
Man måste se till att så fort som möjligt framför allt ta vara på de i dag obehöriga lärare som finns ute på skolorna och som är duktiga. Det är särskilt sådana personer som söker till det här paketet. Det finns inbyggt en garanti i det hela genom att rektorerna ska rekommendera dem till studier.
Jag antar att rektorerna rekommenderar enbart duktiga lärare till denna fortbildning.
När högskolorna nu anstränger sig så och när vi inom några år kommer att ha betydligt skarpare krav på behörighet att undervisa i svenska skolor måste regeringen ta situationen på allvar och inte vänta. Nu måste man så fort som möjligt vidga möjligheten. Man kan inte bara sitta här i Stockholm och säga att lärarna borde ha den här kunskapen när de enligt högskolorna faktiskt inte har den.
Eller ska vi säga att högskolorna inte har kompetens att avgöra detta? Det är ju de som har denna kompetens. Här måste regeringen ta steget att snarare anpassa sig och sina regler till verkligheten, i stället för att verkligheten ska anpassa sig till regeringens regler. Då behöver vi en vidgad utbildning.
Det är de tydliga signalerna: Vi hör att färre än hälften av dem som sökte i höstas blev antagna.
Jag tycker att det är väldigt viktigt att statsrådet verkligen tar till sig detta och snarast återkommer med en förändring av detta så att vi gemensamt kan arbeta för att säkra att vi har välutbildade och behöriga lärare som undervisar elever på svenska skolor.
Annars lever regeringen inte upp till det mål man själv har satt. Statsrådets parti är det parti som hårdast har drivit kravet om behöriga lärare. Då måste man också se till att de kommer fram.
Mats Pertoft (MP):
Jag gläder mig åt det positiva svaret från statsrådet. Det verkar som att vi är helt överens när det gäller behovet av behöriga lärare. Det som jag nu förväntar mig är naturligtvis att denna diskussion också ska leda till handling från statsrådets sida. Vi kan i riksdagen och i regeringen fastställa vilka möjligheter som finns.
Sedan måste vi lyssna på verksamheten ute på fältet, på högskolorna, som gör detta arbete. Jag kan hålla med statsrådet om att ett år rimligen borde räcka för vidareutbildning.
Samtidigt måste jag ta till mig de signaler som jag får från högskolorna om att detta år räcker för att arbeta med det metodisk-didaktiska men att man inte hinner med även ämnesfrågorna på det sätt som man skulle vilja för att ge behörighet med gott samvete.
Men jag tar till mig det här, och då hoppas jag att jag kan utgå från att statsrådet kommer att se över det här och att vi gemensamt kan stå på barrikaderna för att få fler behöriga i våra skolor. Framför allt handlar det om att ge de obehöriga som i dag gör ett bra jobb ute på våra skolor chansen att nå behörighet. De är ju de verkliga entusiasterna, som är beredda att satsa ett helt år för att nå den här behörigheten i ett jobb som de har testat.
De gillar eleverna. De vet hur det ser ut i våra skolor. De är guld värda.
Mats Pertoft (MP):
Jag vill tacka statsrådet för svaret. Jag måste emellertid konstatera att svaret knappast överensstämmer med min fråga. I skollagen 1 kap. 2 och 9 §§ stadfäster man likvärdigheten i skolan över hela landet och att regeringen har ett överordnat ansvar att följa detta.
Utbildningsministern anger i sitt svar att betygsliknande omdömen som ges från första klass bäst utformas av skolans rektor tillsammans med lärare på skolan och att det inte finns något behov av statlig styrning när det gäller skriftliga betygsomdömen. Det måste jag tolka som att utbildningsministern inte ämnar följa skollagen. Vi talar här om betygsliknande skriftliga omdömen.
För att följa lagen uppfattar jag det som nödvändigt att införa gemensamma kriterier. Inte minst har jag noterat båda lärarfackens kommentarer till just betygsliknande omdömen. Jag undrar fortfarande: När kommer dessa kriterier?
Mats Pertoft (MP):
Jag gläder mig över att höra om utbildningsministerns förtroende för Sveriges lärare. Jag hoppas också att han tar frågan om betygsliknande omdömen seriöst. Det är en fråga som jag fortfarande inte har fått något svar på.
Eftersom just betygsliknande omdömen är betygsliknande och likvärdigheten i den svenska skolan är lagfäst behövs det nationella kriterier för just betygsliknande omdömen. När kommer dessa kriterier? Det framkommer i svaret att en hel del insatser planeras, men räcker detta för att åstadkomma likvärdighet enligt skollagen. Är detta frivilligt? När kommer råden att finnas etcetera?
Utbildningsministern har fortfarande inte, menar jag, tagit frågan om betygsliknande omdömen på allvar. Jag vill gärna ha svar på min fråga.
Mats Pertoft (MP):
När jag lyssnar på utbildningsministern undrar jag om han själv riktigt har förstått vad han har drivit igenom och infört, nämligen betygsliknande omdömen. Med tanke på att den svenska skolan inte har gett några betygsliknande ordningsomdömen från årskurs 1 på många, många år är det lätt att föreställa sig att rektorer och lärare får hitta på kriterierna själva, oberoende av varandra.
Detta kommer varken att uppskattas av elever, föräldrar eller lärare. Syftet påstås ju vara att alla elever ska ges förutsättningar att nå skolans kunskapsmål. Jag skulle vilja uppmana utbildningsministern att lyssna lite mer på den pedagogiska utbildningsforskning som underkänner betygsverktyget i detta avseende.
Vad vi behöver är instrument som faktiskt ökar elevernas inlärningsförmåga, och därför är det viktigt att hålla sig till fakta i denna fråga. Jag undrar fortfarande när vi får dessa nationella kriterier. Det där med Skolverket som utbildningsministern nyss nämnde med olika kurser och jämförelser och så vidare verkar lite flummigt, om jag får säga så.
Mats Pertoft (MP):
Jag vill tacka statsrådet för svaret som inleder debatten. Det stämmer att Studentbostadsföreningen säger att situationen är ljusare än på länge. Och det är rätt att det har blivit bättre, men det är fel att säga att situationen är ljus på det sättet. Studentkårerna själva bedömer att situationen ser mörkare ut än på många år.
Ett bra exempel är att kötiderna för ett studentrum i Stockholm har tredubblats. Man ska här också påpeka att det i enkäten från Studentbostadsföreningen som citeras påpekas att de nyligen tillkomna studentbostäderna som har gjort situationen ljusare faktiskt beror på en aktiv politik som fördes under den förra mandatperioden av Socialdemokraterna med stöd av Miljöpartiet.
Då satsade man på byggande av studentbostäder. Det påpekas också i samma uttalande att denna ljusa trend har den nuvarande alliansregeringen absolut satt stopp för. Det pågår inget byggande alls. Man spår en katastrof för framtiden. Statsrådet hänvisar också till den studiesociala utredningen. Men den studiesociala utredningen har inte något uppdrag att se över studenternas bostadssituation.
Den enda bostadsfråga som utredningen ska hantera är bostadsbidraget, som enbart omfattar en mindre grupp studenter. Det är alltså inget svar att hänvisa till den studiesociala utredningen. För studentbostadsbolagen har regeringens politik inte underlättat vare sig byggandet, ägandet eller förvaltandet av studentbostäder. Situationen är allvarlig.
Vi har studenter som står utan bostad, och det under en regering som påstår sig vilja skapa en kunskapsnation. Vad tänker Mats Odell göra för att studenternas bostadssituation ska bli bättre?
Mats Pertoft (MP):
Jag vet inte om statsrådet lyssnade på vad jag sade nyss.
Man ser framför sig en oklar situation till exempel för höstterminen 2012. Miljöpartiet har länge förespråkat en höjning av studiemedlen. Jag vet att Mats Odells parti också gör det. Det återstår för alliansen att visa att man menar allvar. Jag har en debatt med Lars Leijonborg senare i dag om samma fråga.
Vi har hittills inte sett någonting i den riktningen utan snarare förhalningar. Läget är speciellt svårt på de stora studieorterna. Från Göteborg rapporteras det om utländska studenter som tvingas bo i parker. Studenter tvingas säga nej till studieval på grund av att de inte hittar någonstans att bo.
Enligt SFS är situationen katastrofal i Göteborg, Stockholm, Lund, Malmö och Uppsala, de stora studieorterna. På de små studieorterna fungerar det bättre, men på de stora är det dåligt, för att inte säga uruselt. Studenterna klarar inte att konkurrera på den öppna marknaden när det gäller bostäder.
De har inte de ekonomiska resurserna på grund av bristande studiemedel. De ska vara på orten en kort tid. De har knappa ekonomiska marginaler. De kan inte konkurrera. De är inte de mest eftertraktade hyresgästerna. De byter bostad, och det kostar mycket att administrera. Vi har i dag ett statligt ansvar för universitet och studenter.
Den borgerliga majoriteten bröstar sig och vill att Sverige ska vara en kunskapsnation och vill satsa på forskning. Hur ska Sverige kunna bli en kunskapsnation utan studenter som har någonstans att bo på de orter där de ska studera? Det är otroligt viktigt att regeringen gör någonting. Det hjälper absolut inte att säga att allting sköter sig själv bara man avreglerar tillräckligt mycket.
Det handlar om att visa att man menar allvar och ge stöd till nybyggnation av studentbostäder. Vad tänker regeringen göra för att studenternas bostadssituation ska bli ljusare?
Vad tänker Mats Odell göra för att vi nästa höst inte ska ha samma artiklar i tidningarna och samma reportage i medierna om studenter som saknar bostad och inte kan studera för att regeringen har varit släpphänt och inte gjort någonting?
Mats Pertoft (MP):
Jag vill inte redan nu uttala mig om hur Miljöpartiet ställer sig till underlättande av andrahandsuthyrning, men personligen tycker jag att det låter intressant. Men detta tar på inget sätt bort den kritik som studentbostadsföretagen själva framför, och som jag nu har citerat två gånger och gör en tredje gång.
Studentbostadsföretagen säger själva tydligt att den ljusa situation som vi har i dag på vissa studieorter, de mindre studieorterna, beror på den förra regeringens politik och att den nuvarande regeringens politik är katastrofal för byggandet av studentbostäder.
Andrahandsuthyrning kan säkert vara en väg för vissa, men det finns många studenter som efterfrågar boende i studentbostäder. Det handlar om upplevelsen av det gemensamma boendet, studiemotivation, att man kan dela arbetet och så vidare. Regeringen verkar totalt ointresserad av situationen när det gäller studentbostäderna. Det finns inga förslag från ministern här.
Det sägs ingenting, utan det ska bara vara andrahandsuthyrning. Studentbostäder verkar vara ett minne blott i alliansens Sverige.
Mats Pertoft (MP):
Jag tackar statsrådet för svaret och konstaterar att jag har fått ett liknande svar som de som både jag och Lage Rahm har fått tidigare. Men när jag läste det här blev jag ändå förbluffad och lite förvånad. Jag talade i går med Elin Rosenberg, tidigare ordförande i Sveriges förenade studentkårer.
Hon intygade för mig att SFS i ett möte på Utbildningsdepartementet i november 2007 fått beskedet att den studiesociala utredningen inte skulle stå i vägen för en höjning av studiemedlen och att man inte skulle avvakta den studiesociala utredningen, Studiesociala kommittén, innan man skred till verket för en höjning.
När jag läser det svar som jag nu har fått måste jag konstatera att man hänvisar väldigt starkt till Studiesociala kommittén. Vad har hänt? I valrörelsen var det så att tre av fyra allianspartier lovade att höja studiemedlem. Både jag och riksdagsledamoten Lage Rahm har ju fått svaret av högskoleministern att så kommer att ske.
Senast fick jag svar i december förra året, då ministern uttalade sig å hela alliansens vägnar och sade att det skulle komma en höjning. Jag undrar: Har högskoleministern bytt åsikt om studiemedlen och anser nu att man först ska avvakta Studiesociala kommitténs slutbetänkande eller delbetänkande?
Det var inte de beskeden man gav till studenterna när kommittén tillsattes.
Mats Pertoft (MP):
Jag måste säga att jag blir lite förvånad när jag lyssnar på statsrådet Leijonborg. Nu ifrågasätter man plötsligt om det över huvud taget finns ett behov av att höja. Jag inledde den här eftermiddagen kl. 13 med en debatt med kommunminister Mats Odell om behovet av studentbostäder.
Mats Odell betonade väldigt starkt behovet av att höja studiemedlen för att på det sättet göra studenterna mer attraktiva på bostadsmarknaden. Det var hans lösning, förutom andrahandsuthyrning. Han ville inte bygga några nya bostäder. Man kan också lyssna på en mer oberoende part i den här frågan, till exempel Swedbank.
Swedbank har gjort en utredning där man kommit fram till att det saknas mellan 800 och 900 kronor för studenterna varje månad. Jag tror inte att Swedbank går studenternas ärenden. Det finns alltså ett tydligt behov. Folkpartiet har självt drivit en höjning av studiemedlen och lovat detta inför förra valet.
Men nu säger statsrådet att det kanske inte behövs, och dessutom menar han att man kan vänta till minst 2010 och att Studiesociala kommittén ska leverera förslag och underlag till detta. Då menar jag att man går ifrån det löfte man gav till SFS och studentföreningarna före inrättandet av denna kommitté.
Och jag måste säga att de flesta svenska studenter nog blir ganska besvikna. Det är inte i morgon, nästa år eller ännu längre fram som man behöver mer pengar för att klara sig. Det utbildningssamhälle som Lars Leijonborg ofta pratar om kommer det inte att bli bättre och lättare att få fram om studenterna inte har vettiga omständigheter för att klara livhanken.
De kan ju inte koncentrera sig bättre på studierna när de måste jobba och kanske ha två eller tre jobb bredvid för att klara sig. Min fråga till statsrådet är alltså fortfarande: Håller du med Mats Odell om att studiemedlen måste höjas? Jag vill också lägga till frågan: Är alliansen fortfarande överens i frågan om att studiemedlen ska höjas?
Mats Pertoft (MP):
Statsrådet refererar till förra mandatperioden och Miljöpartiets förhandlingar. Det stämmer att vi under den förra mandatperioden drev igenom en höjning av studiemedlen, vilket effektuerades 2006. Vi ville redan då ha mer, men det statsfinansiella läget tillät det inte. Sedan dess har det statsfinansiella läget förbättrats oerhört. Läget är dock nu på väg att bli lite sämre igen, vilket gör situationen något trängd.
Studenternas ekonomiska situation är emellertid mycket mer trängd, och jag menar att om tre av fyra partier går till val på att höja studiemedlen är det inte något som man bör vänta med till sista minuten - då det statsfinansiella läget dessutom kanske blivit sämre. Det handlar om ifall studenterna ska kunna studera på heltid.
För att göra Sverige till en kunskapsnation, något som statsrådet ofta uttalat, måste vi förändra och förbättra studenternas ekonomiska situation. Jag noterade att statsrådet påpekade att vi ännu inte sett den nya budgeten.
Jag hoppas därför att statsrådet verkligen ser till att en höjning av studiemedlen finns med när den nya budgeten presenteras. I övrigt hoppas jag att så snart som möjligt få ett besked. Sveriges studenter väntar tillsammans med mig på besked om när höjningen kommer.
Mats Pertoft (MP):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Det är väldigt glädjande för mig som miljöpartist att höra ett svar där man så tydligt betonar betydelsen av och vikten av kunskap om miljöpåverkan och att man måste ta miljöproblemen på stort allvar.
För två år sedan kanske det inte hade varit helt självklart med sådana svar från partiet som statsrådet företräder. Nu är vi alla tyvärr nödda och tvungna att inse miljöproblemens allvar. Det gäller inte minst med de senaste dagarnas rapporter från FN-myndigheterna.
Det är också det som får mig lite grann att undra över slutet i svaret. Där sägs: "Så länge den politiska viljan finns att prioritera - - - är myndighetsorganisationen en underordnad fråga". Jag hoppas att den politiska viljan kommer att finnas på lång sikt. Tyvärr kommer vi inte att bli av med frågorna under väldigt lång tid.
Det som fick mig att ställa frågan, som också har blivit alltmer aktuell sedan dess, är insikten att sammanslagningen av myndighetsorganisationerna enligt utredaren innebär en 60-procentig nedskärning av det arbete som finns på Myndigheten för skolutveckling. Nu vet jag att statsrådet inte på förhand kan ge besked om vad som ska hända.
Men 60 procent är ändå väldigt mycket. Det som finns i arbetet på Myndigheten för skolutveckling innehåller väldigt mycket mer.
Just med de klimatförändringar och miljöförändringar som vi nu står inför är det otroligt viktigt med arbetet med miljön och över huvud taget medvetandegörandet av detta och vad man kan göra praktiskt ute i skolorna.
Skolorna och kommunerna måste där få stöd av en statlig myndighet som kan förmedla kunskapen om vad man arbetar med så att inte varje kommun måste uppfinna hjulet på nytt hela tiden.
Där är det intressant om statsrådet delar uppfattningen att miljöfrågorna hör till en prioriterad del av verksamheterna som Myndigheten för skolutveckling i dag arbetar med. Om man tar bort 60 procent, eller något liknande, finns det väldigt många prioriteringar som måste göras.
Är miljöfrågan en av dessa bitar som är ett prioriterat område för statsrådet att det gäller att se till att det även i fortsättningen finns en statlig myndighet? Man ska arbeta forskningsbaserat men också nätverkande mellan kommuner och se till att inte varje kommun måste hitta på allting från början.
Mats Pertoft (MP):
Jag kan mycket väl förstå att vilken enhet som ska finnas var och på vilken våning, vilka tjänster och vilka tjänsterum som ska finnas, och kanske också andra detaljer helt ska överlämnas till tjänstemännen. Jag delar den uppfattningen. Det finns också en annan fråga.
Det jag frågade var om statsrådet anser att det ska finnas ett fortsatt stöd till kommuner som också handlar om nätverkande och förmedlande av kunskaper och erfarenheter mellan kommuner och från statens sida.
Det är det som Myndigheten för skolutveckling har sysslat med - ganska framgångsrikt, enligt de erfarenheter jag har tagit till mig i alla fall. Jag vill verkligen inte i det här skedet lägga mig i exakt i vilka detaljer det här ska utformas. Men jag skulle vilja veta vilka tankarna från statsrådets sida är. Hur kan den prioritering av miljö- och klimatfrågorna som vi nu verkar vara överens om få sin verkan?
Kommer den att ändras totalt eller kan man tänka sig att det finns fortsättningar på detta? Nu föreslås en nedläggning av Myndigheten för skolutveckling som faktiskt har arbetat med detta. Det är det som gör mig och med mig väldigt många i Sverige som arbetar med lärande om hållbar utveckling oroade.
Jag kan lägga till att i den listning av olika myndigheter som sysslar med detta har även Sidas arbete på Gotland kommit med. Det är ett bra arbete; det håller jag helt med om. De arbetar knappast med svenska skolor, utan det är ett Sidaarbete som är av internationell prägel. Det är mycket bra, mycket berömvärt och så vidare, men det är inte det som diskuteras i den här frågan.
Min fråga gäller alltså inte detaljer, enheter, våningar, tjänstemän och så vidare. Den gäller helt enkelt det nätverksarbete som finns i dag. Kommer detta att kunna finnas kvar - möjligtvis i en förändrad form - som en kunskapsförmedling till kommunerna?
Mats Pertoft (MP):
Det är bra att vi kan vara överens om betydelsen av miljö- och klimatfrågor.
Vi är också helt överens om betydelsen av Lärarlyftet, som även Miljöpartiet har instämt i. Jag håller helt med om att betydelsen av att väcka och öka intresset för att naturvetenskapliga ämnens betydelse i hög grad hänger ihop med att vi också får till en modern lärarutbildning även för lärare som kanske gick sin utbildning för 20-30 år sedan.
De kanske inte är helt uppdaterade i dag, och de behöver en annan syn för att kunna entusiasmera eleverna. Det är trevligt och bra att vi verkligen är överens om detta och kan stadfästa det. Sedan har vi den andra biten. Jag kräver inga detaljer av statsrådet. Egentligen har jag i grund och botten två frågor.
I den första uppfattar jag att vi har en överensstämmelse, nämligen att miljö- och klimatfrågorna även i framtiden kommer att vara prioriterade frågor. Förhoppningsvis kommer de att vara ännu mer prioriterade - av nöden så tvunget, tyvärr - i skola och utbildning.
För att detta ska fungera krävs också ett övergripande nationellt ansvar för att förmedla kunskaper till kommuner, till skolor, till skolhuvudmän och även mellan skolhuvudmän och kommuner. Det är den biten jag undrar om. Det gäller inte hur detta organiseras; det må vara överlåtet till någon annan.
Men att detta sker är någonting jag vill få besked om från statsrådet.