KBLab/rixvox huggingface dataset:
Michael Svensson (M):
Tanken är väl kanske inte att vi just nu ska ha en lång debatt om Sveriges framtid, men vi tror att den är ganska ljus. Och vi tror att de reformer som vi genomför nu på utbildningspolitikens område kommer att innebära att eleverna och de framtida arbetarna, tjänstemännen och akademikerna kommer att möta framtiden med en bättre utbildning.
Vi kommer att bygga ut utbildningarna i takt med att vi ser att behoven ökar.
Michael Svensson (M):
Det var ett långt skolpolitiskt anförande från före detta skolministern. Jag tycker att vi kan peka på och vara stolta över att vi i den svenska riksdagen kan ha en timmes debatt om att senarelägga en viktig reform i ett och ett halvt år. Samtidigt ser vi ju grekiska tragedier utspelas inför våra ögon.
Det säger naturligtvis också en del om tillståndet i vårt land när vi, som jag sade i mitt inledningsanförande, försöker koka soppa på en spik. Man kan klandra reformer och reformers genomförande. Framför allt är det väldigt lätt att göra det i efterhand, med facit i hand. Av det här får vi naturligtvis dra lärdom.
Nu när vi vet hur det blivit - att vi måste senarelägga genomförandet ett och ett halvt år - skulle vi kanske önska en annan utveckling.
Jag har en väldigt svår fråga till dig, Ibrahim Baylan, och jag ber dig att svara så ärligt och öppet du någonsin kan. Faktum är att ingen av alla remissinstanser som levererat svar varnade för genomförandeplan eller finansieringsplan. Ingen höjde ett finger.
Tror du, Ibrahim Baylan, att du om du hade varit skolminister skulle ha reagerat på ett annat sätt? Frågan är om du redan från början skulle ha insett att det här kommer att ta betydligt längre tid än det nu tagit.
Michael Svensson (M):
Ja, det är naturligtvis det viktiga, att kunna justera och gå in i efterhand och införa ändringar om det visar sig att det behövs. Det är dock naturligtvis det svåra i politiken, att erkänna att allting inte var bra och att alla förutsättningar inte var kända från början.
Då kallas det nämligen av pressen och oppositionen - oavsett vilken opposition det nu är - för prestigeförlust och att regeringen tvingas backa. Jag tycker dock att det är viktigt och modigt att såväl denna regering som, hoppas jag, kommande regeringar har möjlighet att i efterhand gå in och justera en mycket viktig reform. Det har man gjort här, och det tycker jag ger all heder åt regeringen. Skolverket har också varnat hyggligt i tid.
Sedan kan man möjligtvis tycka att de skulle ha insett detta tre månader tidigare, men jag tycker ändå att det är hyggligt som har gjorts. Jag hoppas att alla inblandade drar lärdomar av detta inför framtiden.
Michael Svensson (M):
Det bör inte ha gått någon förbi i kammaren att årskullarna minskar drastiskt fram till 2017. Det innebär att det kommer att gå åt något mindre pengar till gymnasieskolan. Jan Björklund har suttit länge vid makten. Vi hoppas att det blir ytterligare några år.
Vi sjösatte ett antal reformer 2011, och det är väl ingen här inne som tror att de redan kan ha påverkat den utveckling som har pågått sedan 2006-2007. Resultaten av den lärarutbildning som har införts nu kommer inte att synas förrän om några år.
Jag har en fråga till Cecilia Dalman Eek angående den obligatoriska gymnasieskolan som ni har pratat er varma för. Jag har här siffror från en utredning som ni har gjort inför förslaget om obligatorisk gymnasieskola.
Den största orsaken till avhoppen är Trött på att studera, och den gruppen är hela 32 procent. Jag misstänker att ni har funderat igenom förslaget, och jag skulle gärna vilja veta: Hur många fler elever tror du att ni kan hjälpa genom att införa en obligatorisk gymnasieskola, speciellt eftersom en del av avhoppen sker efter att de fyllt 18 år?
Michael Svensson (M):
Jag vet inte om vi befinner oss i samma värld. Jag tyckte att jag läste i betänkandet att tre partier vill sänka kraven för de teoretiska linjerna. Jag förstår inte riktigt hur det går ihop. Om det är så ni vill lösa problemen, varför då inte ta bort behörighetskraven helt och hållet? Det är ju alldeles utmärkt och ser jättebra ut vad gäller siffrorna.
Det är väl också så att ni socialdemokrater har pratat om ett kontrakt mellan föräldrar, skola och elever. Jag levde i förvissningen om att födelseattesten var ett tillräckligt kontrakt för att man skulle bry sig om sina barn och elever. Jag kan inte heller se hur detta på något sätt ska kunna hjälpa fler elever, genom ett ganska otydligt kontrakt när de är 17-18 år. Jag har själv en 14- och en 15-16-åring, och jag vet vilka diskussioner man kan ha ibland.
Att ha vissa saker på papper tror jag inte hjälper så mycket. Min fråga är då om de sänkta behörighetskrav som ni vill ha för de teoretiska utbildningarna: Är det så ni ska lösa de problem vi har? Jag vill också rikta en fråga om detta med ettårigt gymnasium: Var i budgetpropositionen kan det stå?
Michael Svensson (M):
I en tidigare debatt här i kammaren erkände en oppositionspolitiker att hon hade vilselett och gått ut med felaktig information. Jag har varit en ganska flitig resenär runt om i landet, vilket säkert många andra i utskottet också har varit. Flera studie- och yrkesvägledare har då sagt: Jaså, ligger det till på det här viset? Det visste vi inte.
På något sätt har vi bibringats felaktig kunskap om att dörrarna skulle vara stängda. Flera har alltså erkänt det öppet. Det leder naturligtvis till en oro för många elever - en mycket förståelig oro. Om jag ska fortsätta historielektionen, som kan vara ganska intressant, har jag här en färsk rapport från IFAU.
Man säger att sedan början av 90-talet har andelen som slutfört gymnasiet minskat kraftigt. Vidare säger man att avhoppen ökade i både yrkes- och studieförberedande program men var ett särskilt stort problem i yrkesprogrammet, där andelen som gick klart minskade med 5,1 procent till följd av de nya betygen. Bland annat skedde det en dramatisk ökning när man ökade från tvåårig till treårig gymnasieskola. Jag tycker naturligtvis att det var riktigt att man gjorde det.
Problemet är att ni vill tvinga in elever i samma form. Vi tror inte på det. Vi tror att alla elever har lika värde. Vi ska ge alla samma förutsättningar i skolan, men vi måste också låta elever göra ett eget val.
Jag har intervjuat elever på el- och energiprogrammet, på byggprogrammet och många andra och frågat speciellt de 30-40 procent i denna skola som inte har valt att läsa in högskolebehörighet, och de har sagt: Nej, vi vill inte. Vi vill koncentrera oss på våra kärnämnen, för vi vet att vi ska ut i yrkeslivet så fort som möjligt. Men vi vet också att dörrarna inte är stängda.
Skulle vi ångra oss sedan finns möjlighet att komplettera utbildningen.
Michael Svensson (M):
En bättre gymnasieskola kommer vi framför allt att åstadkomma med en bättre grundskola. Det förbättrar många elevers möjlighet och kunskap att göra de riktiga valen i gymnasieskolan. Det suddar också ut en del skillnader som finns beroende på om man kommer från studievana hem eller inte.
Har vi redan cementerat mycket av detta är det väldigt svårt att ändra någonting i gymnasieskolan. Vi är också bekymrade. Jabar Amin tog upp de 15-20 miljoner som en elev "kostar" under en livscykel. Kryddar vi det hela med lite kriminalitet, vilket tyvärr ofta är fallet, hamnar vi på 40 miljoner. De siffrorna har vi också. Det är förfärligt.
Det är därför vi på alla sätt försöker stärka utbildningen och se till att det blir enklare också för ungdomar att komma in i arbetslivet. Tyvärr är det enda jag ser från den samlade oppositionen att ni vill återgå till den gamla utslagningsskola som gymnasiet delvis var.
Michael Svensson (M):
Det fanns så mycket att ta fasta på, Jabar Amin, att jag knappt vet var jag ska börja någonstans. Men vi kan väl börja med det kommunala vetot och vinstsyftet, även om de egentligen inte är föremål för debatten om gymnasieskolor. År 1991 hjälpte Miljöpartiet den dåvarande borgerliga regeringen fram till friskolereformen. Det var mycket behjärtansvärt.
Nu vill ni slå undan benen för samtliga friskolor. Jag har en enkel fråga till Jabar Amin. Beroende på hur man räknar finner man i dag att längst ned i redovisningen gör friskolorna 2,9 procent i överskott. Om man räknar av lite till beroende på hur balansräkningen ser ut slutar det hela längst ned på raden med 0,6 procent.
Tycker Jabar Amin att det är tillräckligt mycket eller för lite, eller var ska gränsen gå?
Michael Svensson (M):
Den vinst som har uppstått har framför allt uppstått därför att onödigt stora kommunala kostnader har kapats. Alla medel går till skolan. De återinvesteras. Om vi blickar 20 år framåt skulle det offentliga aldrig klara egna investeringar i både skola och välfärd om vi inte hade vårdföretag och enskilda skolföretag.
Den våta filt som ni har lagt över hela sektorn har lett till att enskilt drivna småskolor har fått säljas till koncerner. Det är väl ändå inte Miljöpartiets mening? Herr talman! Jag tänkte övergå till den andra konstigheten i Miljöpartiets politik. Jag skulle vilja fråga Jabar Amin om yrkesprogrammen. Här var det också intressant med den historiska tillbakablicken.
Enligt Jabar Amin började tydligen historien 2006 genom att andelen elever som gick yrkesprogrammen minskade. Jag tror inte att de var så jättemedvetna och hade mardrömmar om nätterna för att det kom en ny regering så att de måste söka ett annat program. Sanningen är att nya gymnasieskolan infördes 2011.
Minskningen berodde då på felaktig information från ett par ledamöter från den rödgröna sidan och många "syvare" som sa att vägen är stängd om man väljer ett yrkesprogram. Det tror jag att Jabar Amin kommer ihåg väl.
Hur vill Jabar Amin stärka yrkesprogrammen genom att ta bort nödvändiga timmar från deras viktiga tid för att lära in de ämnen de verkligen vill lära sig på gymnasiet, så att de kan bli skickliga hantverkare i framtiden? Hur ska Jabar Amin stärka programmen genom att ta bort timmar?
Michael Svensson (M):
Det finns väldigt stora utmaningar i den svenska skolan. En av de allra största tycker jag är de ca 15 000 elever som lämnar gymnasiet varje år utan fullgod utbildning. Trovärdiga samhällsekonomiska beräkningar har visat att varje misslyckande belastar samhället med 15-20 miljoner under en livstid.
Det finns tyvärr inte heller några bra budgetmodeller som gör att kommunerna har incitament för att satsa på dessa kortsiktiga kostnader som är väldigt långsiktiga vinster för hela samhället. Jag skulle vilja veta vilka åtgärder ministern avser att föreslå för att minska avhoppen och få fler som lyckas i gymnasiet.
Michael Svensson (M):
Nu finns det idéer i delar av departementet, eller kanske till och med i hela departementet, om att införa ett obligatorium i gymnasieskolan liksom att alla elever ska tvingas att nå en högskolebehörighet. Då är min fråga om ministern verkligen på fullaste allvar tror att det är verkningsfulla medel för att nå målet att alla ska fullfölja sin gymnasieutbildning.
Michael Svensson (M):
I sitt anförande stod statsrådet och pratade om drömmar, inte de egna drömmarna utan elevers drömmar. Förresten, nu när jag ser mina kollegor Ulrika Carlsson och Annika Eclund kanske jag ska be dem om ursäkt och rätta det jag sa i mitt anförande. Ni har kommit fram till samma sak som jag när det gäller ämnesbetygen. Nu är det sagt. Elever har drömmar om att komma vidare i livet från bland annat gymnasieskolan.
Det är möjligt att jag har fel, men jag tror inte att det är rätt väg att gå att se till att alla får högskolebehörighet.
Även om det snart är jul och vi ska vara vänliga och snälla mot varandra skulle jag vilja säga att jag tror att det gamla, stolta arbetarpartiet Socialdemokraterna i högsta grad har medverkat till att dela upp gymnasieeleverna i A- och B-elever genom att under många år hårt betona att alla måste bli akademiker och att alla måste kunna komma in på högskola eller universitet. Jag tror att det är fel väg, men vi kan säkert hitta någon bra kompromiss om detta.
Jag har ett bra förslag som jag gärna ska presentera vid tillfälle. Jag pratade om att man måste popularisera utbildningarna och informera och förbereda eleverna mer, inte minst i högstadiet. Det finns också en del andra vägar. Jag tänker bland annat på YA-jobben. Många unga och utrikes födda jobbar exempelvis inom svensk handel.
I dag, med det avtal som finns, måste man vara under 21 år och ha fullgjort handelsprogrammet, på en svensk gymnasieskola dessutom. Det är bara 26 stycken som har lyckats få jobb på det sättet. Jag tror att man måste luckra upp dessa regler för att bryta det nya utanförskapet. Hur ser statsrådet på det?
Michael Svensson (M):
Vi delar alla en del av problembilden, att allt färre söker sig till yrkesprogrammen. Det är en internationell trend, och vi såg tydliga tecken på att den började 2008. Sedan kan man möjligtvis hävda att trenden förstärktes 2011 och 2012.
Då är det klart problematiskt att statsrådets eget parti har företrädare som tillsammans - det ska jag vara ärlig och säga - med ett antal SYV:are i landet säger: Det är en stängd dörr att läsa yrkesprogrammen. Jag har själv två ungdomar i gymnasieskolan. De går i tvåan och trean i gymnasiet. Jag hänger med ganska hyggligt i debatten om vad som rör sig mellan gymnasieeleverna.
Det är tråkigt när de får den här informationen från vuxna människor som de litar på och som de kanske ser som sina förebilder: Det är ingen bra utbildning. Välj inte den! Det tycker jag är tråkigt. Jag tror att man måste förbättra och informera på ett helt annat sätt. Jag har några sekunder kvar av mitt anförande. Då tänkte jag ställa en fråga om komvux.
Vi har lagt fram ett förslag om att höja fribeloppet, höja åldersgränsen och höja tilläggslånet för att fler ska kunna gå på komvux. Ingenting av detta har hörts från regeringen. Hur ser statsrådet på det?
Michael Svensson (M):
Jag yrkar alltså bifall till våra reservationer 5 och 7. Jag ska ödmjukt säga att jag kanske uttryckte mig otydligt. Jag vill inte alls ta fler nyanlända elever till intäkt för att vi inte ska utöka högskolebehörigheten. Det är två helt olika saker. Jag inser precis som Caroline Helmersson Olsson att det är ett problem att färre har valt yrkesprogrammen.
Att då, vilket har förekommit i debatten under både två och tre år, skylla på den tidigare regeringen och den nya gymnasiereformen är att göra det alldeles för enkelt för sig. Det här är som jag sa en internationell trend, och det är oroande.
Det har också funnits en missuppfattning, vilket också har tagits upp här i talarstolen flera gånger, både från socialdemokratiska utbildningspolitiker och från många av landets SYV:ar att det är en stängd dörr att gå ett yrkesprogram. Det är det ju inte alls.
Men är det så, och det ska jag gärna erkänna, att många fortfarande är felinformerade och många föräldrar tror att det är stängda dörrar så är det ett problem, och då måste vi hjälpas åt att öppna upp det hela.
Michael Svensson (M):
Jag tycker att det är rätt, som jag sa innan, med information inför gymnasieskolan så att man gör rätt val i ännu högre grad. Vi vet sedan tidigare att ungefär 1 procent av elevernas information om gymnasieskolan kommer från SYV:arna, och det är naturligtvis heltokigt. Vi måste in med näringslivet, arbetsmarknadens parter och företagen i gymnasieskolan.
Det kan vara college och branschskolor som öppnas, och det är oerhört viktigt. Jag tycker inte att man ska stänga några dörrar alls.
Är det ett problem att alltför få elever väljer yrkesprogrammen för att de är felinformerade måste vi naturligtvis noga fundera på det. Nu har det förts fram tankar i Gymnasieutredningen om att man ska kunna välja bort behörigheten, men jag tycker att det är oerhört viktigt att betona att vi inte får göra avkall på de 2 500 poäng som finns i dag på de här programmen i och med de ämnen som läses av yrkeseleverna.
Alla branscher varnar för att det då kommer ut dåliga hantverkare från gymnasieskolan. Det här måste vi slå vakt om. Det var därför jag betonade att man kanske måste läsa mer än 2 500 poäng. Det tror jag att alla elever klarar.
Michael Svensson (M):
I detta ärende instämmer vi i regeringens proposition, och därmed skulle jag kunna hålla tyst. Men jag tycker att det ändå förtjänar vissa kommentarer, framför allt om vad som inte står i propositionen. Till att börja med tycker vi att det är positivt att vi i detta läge när vi har en stor brist på lärare öppnar upp för fler vägar.
Det är viktigt att betona att lärarlegitimationen inte får tas bort eller holkas ur mer. Den är en garanti för att vi håller kvalitet och att vi har välutbildade lärare i Sveriges skolor. Trots vad Gunilla Svantorp sa tycker vi inte att regeringen visat någon större handlingskraft i skolfrågorna, även om Gustav Fridolin hade ambition med sina 100 dagar. Den har enbart levererat ett tiotal propositioner till riksdagens utbildningsutskott.
Många av dem var initierade under alliansregeringen. Till skillnad från regeringspartierna har vi utvecklat vår skolpolitik. Vi har bland annat tillsatt Skolinitiativet. Där har vi samlat experter och skolforskare för att diskutera hur skolans framtida utmaningar ska mötas. Propositionen som kom är som jag sa bra. Men det är en droppe i havet.
Det krävs mycket mer. Vi behöver höja läraryrkets status ytterligare. Vi ligger fortfarande efter i internationella kunskapsmätningar, så mycket mer behöver göras. Vi har också stora utmaningar. Under 2015 har över 70 000 barn varav 35 000 ensamkommande barn sökt asyl i Sverige. Det ställer helt nya krav på det svenska skolsystemet. Där förväntar vi oss mycket mer av regeringen.
Att döma av propositionslistan som nyligen kom till riksdagen lyser förslagen med sin frånvaro. Vi behöver fler och bättre vägar för att lära sig svenska. Därför vill vi öppna för att även folkhögskolorna ska kunna erbjuda språkintroduktion. Vi vill ändra skollagen för gymnasiet så att man ska kunna kombinera ett gymnasieprogram med både språkintroduktion och yrkesintroduktion.
Vi har betonat vikten av att undanta pensionerade lärare från kravet på lärarlegitimation så att fler kan komma tillbaka och undervisa. Vi vill vidare att svenska som andraspråk ska vara obligatoriskt på lärarutbildningen. Det är något som inte finns med i betänkandet som vi ska fatta beslut om.
Alltjämt är det viktigt att vi får fler lärare, att vi får fler lärare som har hoppat av komma tillbaka till yrket och att vi får fler människor som kommit till vårt land som har undervisningserfarenhet att hjälpa till i skolsystemet. Herr talman! Som jag tidigare sa stöder vi propositionen.
Michael Svensson (M):
De utmaningar som vi nu ser började vi kunna skönja redan i augusti, september och oktober förra året med en stor våg som kom till Sverige. Vi hade redan problem tidigare i skolan. Jag hade förväntat mig fler propositioner på den lista som har presenterats. Jag vet att det finns tankar, som Gunilla Svantorp mycket riktigt nämnde innan. Det finns många handlingskraftiga människor ute i vårt land.
Jag ska inte nämna något namn här. Det finns någon som jag talat med som har en del att säga till om på det lokala planet som sa: I detta läge är det bättre att be om ursäkt i efterhand än att fråga om lov, eftersom vi måste handla nu. Egentligen ska handlingskraften och initiativet komma från regeringen. Det är där vi kan vara lite besvikna.
Michael Svensson (M):
Det var vår budget som gällde förra året, som Gunilla Svantorp sa. Det är väl därför som statsministern och finansministern kunde säga att svensk ekonomi fortfarande går som tåget. Det är glädjande. Det är inte helt konstigt att vi har lite olika syn jag och Gunilla på hastigheten och initiativkraften. Men det är bra att vi verkar dela analysen att vi har många utmaningar i svensk skola.
Jag tror att det vi ser nu bara är en västanfläkt mot när vi har kommit tre, fyra, fem år framåt. Där är vi från oppositionen beredda att hjälpa till att lösa problemen.
Michael Svensson (M):
Nu diskuterar vi visserligen gymnasieskolan, men allting börjar naturligtvis betydligt tidigare. Det är dessutom så att jag råkar sitta i Gymnasieutredningens referensgrupp.
Där är vi naturligtvis begränsade, för där får vi inte prata om grundskolan och hur högstadiet ska kunna "leverera" fler duktiga elever och nå målet att alla ska vara behöriga till de nationella programmen i gymnasiet. Där har vi naturligtvis problem. Men dem kan vi lösa i ett annat forum.
Jag tror att vi måste öka samarbetet mellan gymnasieskolans program - exempelvis handels- och ekonomiprogrammen och kanske teknik- och industriteknikprogrammen - alltså mellan de högskoleförberedande programmen och de rena yrkesprogrammen, också detta i syfte att minska skillnaden mellan yrkesprogrammen och de högskoleförberedande programmen.
Jag är faktiskt också inne på att vi kanske ska höja kraven vid intagningen av dem som vill gå yrkesprogrammen, så att man har samma krav som man i dag har vid intagningen till de högskoleförberedande programmen. Däremot tror jag inte på att sänka några krav alls. Såvitt jag har förstått i dag är det ungefär 800 elever som skulle kunna drabbas av en sådan förändring.
Jag hoppas naturligtvis att man kan lösa det. Det är i alla fall betydligt färre elever än jag tidigare trodde. Jag tror att detta också är ett sätt att lyfta intresset för yrkesprogrammen och se till att alla förstår att vi inte har några A- och B-lag i gymnasieskolan. Jag tror också att arbetsmarknadens parter måste in på ett mycket mer aktivt sätt i gymnasieskolan.
Det kan handla om alltifrån yrkescollege till av branschen certifierade program och skolor. Här har också studie- och yrkesvägledarna en mycket viktig roll att spela. Vi kommer tillbaka till det sedan. Sedan kan vi fundera på om detta med behörighet kommer att hjälpa till.
Jag har möjlighet att så att säga spela in en del i Gymnasieutredningen, men jag tycker också att det är viktigt att känna statsrådet på pulsen. Tror statsrådet verkligen på fullaste allvar att obligatorisk högskolebehörighet för alla ska hjälpa bland annat de 15 procent av eleverna som står längst från en hägrande examen?
I stället måste man kanske gå via motivation och underlätta och schemalägga på ett helt annat sätt. Återigen handlar det även om duktiga studie- och yrkesvägledare, även om vi inte ska belasta den yrkesgruppen alltför mycket.
Michael Svensson (M):
Det kan nog vara än mer stigmatiserande att välja bort något än att välja till något. Men det är möjligt att vi får fundera mer på det. Jag tror att man också måste fundera på antalet poäng i gymnasiet i dag - 2 500 poäng. Det finns trots allt en hel del luft i systemet. Men det handlar naturligtvis också om pengar och resurser ute i kommunerna.
Jag tror att det mycket väl skulle kunna fungera om flertalet elever läste mer än 2 500 poäng. Låt oss säga att en elev ska läsa in högskolebehörigheten inom sina 2 500 poäng. Då innebär det att ett antal poäng måste tas från yrkesämnena.
Men det är många branscher som skriker och säger att man absolut inte får göra det, eftersom de hantverkare som då kommer ut blir odugliga och otillräckliga.
Jag har en helt annan och radikal idé - även moderater kan vara radikala - om att man kanske ska organisera yrkesprogrammet på ett helt annat sätt. Men det kan få bli en cliffhanger till nästa samtal.