Anders Borg (M):
Klimatfrågan är oerhört central för hela vår jord. Det är därför den utgör en så stor fråga i alla politiska sammanhang när vi diskuterar internationell politik. Det gäller även finansministersamarbetet. Sverige är världsledande i detta sammanhang. Vi har den högsta koldioxidskatten av alla länder. Det är inte många som konkurrerar med oss. Vi talar om att länder som tar ut koldioxidskatt kanske har en skatt på 10-20 procent av den nivå vi har i Sverige.
Vi har i särklass den mest ambitiösa koldioxidskatten. Det är bra. Det betyder att vi varje dag har en samhällsekonomiskt bra styrning bort från koldioxiden. Vi har nu efter mycket omfattande svenskt arbete fått ett direktiv på EU-nivå på energiskattesidan som öppnar för en koldioxidskatt i EU.
Det vore en fantastisk förbättring av de globala klimatutsläppen om vi vid sidan av handelssystemet skulle få en EU-koldioxidskatt - även om den hamnar på 10, 20 eller 30 procent av den svenska nivån. Det är förmodligen där den så småningom landar om det blir en sådan skatt. Det är ett enormt steg framåt.
Om vi ser en global koldioxidskatt på den nivån, om amerikanerna följer efter EU, skulle vi i huvudsak lösa växthusgasfrågan. De beräkningar som finns säger att det behövs en koldioxidskatt på 40-50 cent globalt för att hantera frågan. Det är halva den svenska nivån. Detta är alltså ett enormt viktigt arbete. Sverige har varit pådrivande i alla de här sammanhangen och kommer att vara det också framöver.
Därför är det positiva budskapet här att Sverige minskat koldioxidutsläppen med 10 procent under åren 2006-2009 - mer än tidigare perioder, naturligtvis beroende på att bnp utvecklades svagt under år 2009. Vi har brutit det skadliga sambandet mellan tillväxt och koldioxidutsläpp, något som man i många andra länder undrar om det över huvud taget är möjligt att göra. Vi vill också gå vidare med detta. Regeringen har det mest ambitiösa koldioxidmålet av alla EU-länder.
Det råder ingen tvekan om att Sverige har en beredskap för att vara ledande på området. Däremot måste jag säga att CO2-nettot inte är så där alldeles enkelt att hantera. Låt mig påpeka att Sverige med nämnda sätt att resonera skulle få frånräkna sig hela gruv- och stålindustrin. Vi skulle slippa ta ansvar för hela vår massaindustri.
Enskilda verk som äter upp nästan ett kärnkraftverk i elkonsumtion per år skulle vi kunna lyfta ut från de svenska koldioxidutsläppen eftersom det gäller exportprodukter. Hela vår ekonomi skulle därmed komma ur på koldioxidsidan. Exakt vad ett koldioxidnetto för Sverige skulle landa på har jag, måste jag säga, väldigt svårt att överblicka. Låt mig ta jobbskatteavdraget.
Som vi konstaterat stiger sysselsättningen nu med 100 000 personer - med 250 000 sedan år 2006 och med 400 000 sammantaget åren 2006-2014, enligt KI. En betydande del där är kopplad till jobbskatteavdrag. Det har en lång rad olika forskningsinstitutioner lagt fast. Är detta bra eller dåligt? I Grekland minskar förmodligen koldioxidutsläppen i år. Jag är rätt säker på att de minskar i Spanien.
Arbetslösheten där är nu uppe på 18 procent, och bnp och konsumtionen faller kraftigt. Konsumtionen föll mycket kraftigt på Island åren 2008 och 2009. Är det bra eller dåligt? Rimligen måste vi kunna få sträva efter full sysselsättning i det här landet med en lägre arbetslöshet, en högre konsumtion samt ökad sysselsättning och ökad produktion och samtidigt få uppnå våra koldioxidmål.
Om vi sätter de här två sakerna mot varandra kommer vi aldrig att få stöd hos folket för en minskning av koldioxidutsläppen. Full sysselsättning och hållbar tillväxt är det möjligt att förena!