KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva-Lena Jansson (S):
Jag tackar Mikaela Valtersson för att hon ställer en väldigt viktig fråga till Anders Borg. Vi har tidigare tagit upp det märkliga i utanförskapsbegreppet. Regeringen har infört möjligheten för kommunerna att införa vårdnadsbidrag, då människor går hemma med bidrag utan att arbeta. Man kan dessutom få vårdnadsbidrag utan att sluta arbeta om man köper tjänsten via hushållsnära tjänster och har en barnflicka hemma i stället.
När det gäller att man inte står till arbetsmarknadens förfogande och inte räknas in i utanförskapet hänvisar regeringen i sitt svar till en bred uppsättning indikatorer som beskriver arbetsmarknadssituationen för hela befolkningen i arbetsför ålder. Trots att jag har suttit i riksdagen sedan hösten 2006 befann jag mig faktiskt i utanförskap januari 2007, då jag hade drabbats av influensa och därmed var sjukskriven.
Eftersom jag inte varit sjukskriven under 2008 har jag alltså lämnat utanförskapet enligt regeringens definition. Det visar det märkliga i hur man definierar utanförskap och det Mikaela Valtersson beskriver i sin frågeställning till regeringen. Det skulle vara intressant att höra hur många i regeringen som befann sig i utanförskapet 2007 och 2008 som nu har lämnat det med den definition som faktiskt finns att man befinner sig i utanförskap när man är sjukskriven.
Herr talman! Jag ska inte förlänga debatten. Det vore ändå intressant att få reda på lite fakta om hur många i regeringen som har befunnit sig i det utanförskap som Riksrevisionen kritiserar när det gäller hur regeringen använder statistiken.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag förstår att finansministern väljer att svara på Mikaela Valterssons frågor, eftersom hon är den som har ställt interpellationen. Jag tyckte i alla fall att det var viktigt att belysa att utanförskapsbegreppet är så missvisande. Jag kände mig inte utanför den där veckan i januari; däremot kände jag mig väldigt sjuk. Det som är allvarligt med hela utanförskapsdiskussionen är att regeringen faktiskt medverkar till att fler människor kommer att bli arbetslösa genom att inte ge mer pengar till kommuner och landsting.
Att man säger att man aktivt försöker motverka utanförskapet men samtidigt gör fler människor arbetslösa är ett motsatsförhållande som jag inte tror att någon i det här landet begriper. Jag tycker också att det är viktigt att man när man använder sig av begrepp och statistik också ska vara tydlig med vad som innefattas. Jag tror, med all respekt, att ingen tycker att en riksdagsledamot som är sjuk en vecka eller två skulle betraktas vara i utanförskap.
Jag tror inte ens att många av de välavlönade som är sjuka betraktas vara i utanförskap, och jag tror att rätt många som är arbetslösa en del av tiden inte heller känner igen sig i begreppet utanförskap. Några av dem kanske till och med har tittat på det ni förmodligen skulle kalla utanförskaps-tv, eftersom de har varit hemma och varit sjuka de senaste tre veckorna. Jag vet inte.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag ställde två frågor, och jag fick inte svar på någon av de frågorna. Det handlade alltså om att regeringen överväger att förändra bostadstillägget när det ekonomiska utrymmet så medger. Så har jag pekat på att vi har haft två mycket goda år under den tid som den här borgerliga regeringen har suttit vid makten.
Man har konsekvent valt att prioritera att sänka skatten för sådana som jag, som tjänar 54 500 kronor i månaden, men man väljer att inte rätta till orättvisor. Ni har konsekvent under dessa två år låtsats som om ni är i opposition och vägrar att ta ansvar för att vara en regering. Ni har lyckats medverka till att a-kassan blivit en försämrad försäkring, något som gjort att en halv miljon människor lämnat den. Ta ansvar för det!
Att säga att det är en konstruktion av bostadstillägget som den socialdemokratiska regeringen lämnade över och att ni inte velat gör någonting åt det, ja det är mycket möjligt, men jag vill göra någonting åt det. Det är därför jag står här. Jag har aldrig suttit i regeringen. Jag kom in i riksdagen 2006 och är beredd att ta ansvar för allt vi gör nu. Därför ställer jag frågan till statsrådet som är ansvarig för frågorna: Vad tänker hon göra?
Jag berättade om Anette som är förtidspensionär och beskrev att vilja och förmåga är två vitt skilda saker. Anette vill jobba men kan inte. Hon är för sjuk. Hon kan inte påverka sin situation, och därför frågade jag: På vilket sätt hjälps hon av det svar som statsrådet Husmark Pehrsson ger till mig? Hur påverkas hennes ekonomiska situation på ett positivt sätt? Jag kan inte höra något sådant i svaret.
I stället låtsas statsrådet vara i opposition. Med all respekt för att jag kanske har stort inflytande någonstans, men jag är dock inte statsråd utan riksdagsledamot och i opposition. Jag hoppas att statsrådet nu ska ta tillfället i akt och svara på dessa frågor.
Om ekonomin har varit urstark, statsfinanserna totalt jättebra, vi har haft en högkonjunktur och det ändå inte funnits ekonomiskt utrymme för att rätta till dessa skillnader är frågan: När finns det ekonomiskt utrymme för det? Hur ska den ekonomi som kan rätta till detta se ut för en regering? Jag förstår fortfarande inte hur man kan motivera att två personer med lika låg inkomst och lika hög hyra inte får bostadstillägg på samma nivå.
Jag förstår inte förklaringen från statsrådet, herr talman, men jag hoppas att jag kan få ett förtydligande av henne.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag kan börja med att säga till statsrådet att det är Försäkringskassan som gör bedömningen av vilka som blir förtidspensionärer. Det är aldrig regeringen, varken den nuvarande eller den tidigare. Det är viktigt att poängtera att det är handläggare på Försäkringskassan som gör bedömningen huruvida någon ska ha sjuk- och aktivitetsersättning, inte regeringen.
När det gäller era siffror om utanförskapet, statsrådet, kan jag konstatera att en av mina ledamotskamrater, Maryam Yazdanfar, just nu befinner sig i utanförskap eftersom hon är barnledig. Sådana räknar ni in i ert utanförskap. Hon trivs ganska bra med att vara föräldraledig, men att kalla det för utanförskap tycker jag är ganska missvisande. Det sättet att använda statistik på har ni också fått kritik för från Riksrevisionen, och det borde ni ta till er.
Det är ganska många som är kritiska till hur ni använder det begreppet. Jag har fortfarande inte fått svar på frågan när det kan bli ekonomi. Regeringen har under dessa två år försatt sin chans att rätta till orättvisorna. Man har också försatt sin chans att se till att människorna är rustade för att på ett bättre sätt kunna gå vidare i arbete.
Det är viktigt att kunna svara de personer som befinner sig i en utsatt situation. Den person som jag utgått från i min interpellation är jättebekymrad. Hela hennes fasta tillvaro hänger på att hon har den bostad hon nu bor i. Hon trivs i den.
Hennes sociala tillvaro bygger på att kunna leva och bo i den bostaden, och hon känner en stor oro för att hon inte kommer att ha råd att bo kvar där eftersom bostadstillägget inte prioriteras av den nuvarande regeringen. Hon känner sig inte alls lugn av dessa svar, det kan jag försäkra.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag tackar Mats Odell för svaret. På två år har ordföranden och övriga ledamöter i SBAB:s styrelse fått ett fördubblat arvode i enlighet med regeringens direktiv. Det var en av de första åtgärderna som den här regeringen vidtog. Motivet för detta är enligt regeringen den extra arbetsinsats som en ägarförändring kan innebära för styrelsen.
Jag ska då tillägga att arbetstagarrepresentanterna i SBAB inte har något arvode alls, medan statens representant, tjänstemannen från Näringsdepartementet, har detta dubbla arvode. Vid en interpellationsdebatt den 20 april 2007 uttryckte statsrådet Mats Odell att en höjning av arvodena inte är en nivåhöjning utan ett engångsarvode under den transaktionsprocess som nu pågår.
Av den interpellationsdebatten kunde man förstå att detta snart skulle vara avklarat. Den 16 december presenterade finansminister Anders Borg regeringens senaste prognos för svensk ekonomi. Av uppgifterna framgår det att regeringen inte räknar med att sälja detta bolag under 2009. Det går inte att tolka uppgifterna på något annat sätt.
Därför blir det märkligt att regeringen står fast vid att denna fördubbling av arvodena ska kvarstå. Jag måste då ställa följande fråga till statsrådet.
Om det nu handlar om ett ökat internt arbete i samband med att styrelsen aktivt involveras i förberedelsefasen och sedermera den aktiva försäljningsprocessen, hur kommer det sig då att arbetstagarrepresentanterna som sitter i denna styrelse inte har detta arvode? Förberedelsefasen pågår till dess att en aktiv försäljningsprocess inleds. Då blir min fråga: Hur lång kan en förberedelsefas vara? Två år kan den uppenbarligen vara. Kan den vara tre år?
Kan den vara fyra år? Kan den vara fem år? Jag skulle gärna vilja veta det. Jag vill också tillägga att frågan om arvoden för tjänstemän som sitter i de statliga bolagens styrelser har varit uppe för diskussion tidigare. För nästan fyra och ett halvt år sedan sade Maud Olofsson till Dagens Industri: Det här är helt fel.
Tjänstemännen har redan fått betalt för att utföra arbetet. Därför finns det ingen vettig orsak till att betala ut dessa jättearvoden. Sedan dess har man från regeringens sida svarat att man ska se över löner, arvoden, bonusar, riktlinjer och så vidare i statliga bolag. Men fortfarande har vi inte sett någon förändring i dessa frågor. Regeringen vidhåller att det ska vara dubbla arvoden i ett bolag som man uppenbarligen inte ska sälja under 2009.
Man vidhåller att de fackliga representanterna inte ska ha något arvode. Man vidhåller alltså att tjänstemännen ska ha detta dubbla arvode som en tidigare representant för ett borgerligt parti, som nu befinner sig i regeringsställning, har kritiserat starkt. Min fråga till statsrådet blir: Finns det inga som helst avsikter att faktiskt förändra dessa arvoden i SBAB?
Eva-Lena Jansson (S):
Statsministern har tidigare sagt att det inte har så stor betydelse vem som svarar på dessa interpellationer eftersom man talar samfällt för regeringen. Det måste därför vara av intresse var man står i denna fråga om arvoden. Arbetstagarrepresentanten i SBAB har inget arvode alls. Det är helt tydligt.
Men vad den nuvarande regeringen gjorde 2007 när den kom till makten var att sänka ersättningarna för arbetstagarrepresentanterna i ett antal bolag. Men med den argumentation som framförs här borde det vara tydligt att denna regering tycker att alla i styrelserna faktiskt ska ha detta arvode och att det dessutom ska fördubblas.
Då får man faktiskt svara på varför man inte tycker att de arbetstagarrepresentanter som enligt Mats Odell har deltagit i 16 möten under 2008 inte har haft en fördubblad arbetsinsats. Fortfarande tycker jag inte att man kan tala om varför man tycker att det är viktigt att styrelseledamöterna ska ha dessa fördubblade arvoden om regeringen har gjort bedömningen att man inte ska sälja bolaget under 2009.
Jag har inte fått svar på hur länge en förberedelsefas kan pågå. Förberedelsefasen kan inte ta hur lång tid som helst. År 2006 hade styrelsen i SBAB elva sammanträden. Även 2007 hade man det. Vi lämnade över makten i oktober 2006. Såvitt jag vet var detta inte den första frågan som man hade mandat att börja arbeta med.
Det har inte varit någon skillnad i arbetsbelastningen för SBAB:s styrelse under 2006 och 2007. Därmed kan man säga att det kanske inte var av intresse att fördubbla arvodena. Men 2008 har det varit det. Kan man då garantera att det ska vara extra många möten 2009 också när man ändå inte har för avsikt att sälja bolaget? Det måste man kunna svara på.
Sedan är det viktigt att få veta hur man ser på frågan eftersom den nuvarande regeringens representant från Näringsdepartementet har uttalat att man skulle se över arvodena - det sade man också 2007 - för att se vad man skulle göra åt detta. Det har man lovat att återkomma med. Det är regeringens representant som har uttalat sig om detta, och allt som regeringen uttalar sig om står regeringen, såvitt jag har förstått, samfällt bakom.
Det är därför viktigt att Mats Odell klargör vem i regeringen som jag ska lyssna på och vem det är som talar för regeringen i denna fråga.
Eva-Lena Jansson (S):
Man kan jämföra äpplen och päron och säga att de ser olika ut, men nu håller vi oss till de statliga bolagen. Det är där vi är ansvariga. Har man synpunkter på de privata bolagen får man gå på deras bolagsstämmor. När jag citerade Maud Olofsson talade jag också om att hon hade uttryckt även under 2007 att hon hade ärvt den här frågan av Socialdemokraterna.
Hon sade: Jag går igenom alla de här regelverken om vd:arnas löner, styrelsearvoden, ägandedirektiv, hur vi ska sköta och återrapportera till de här bolagen, och vi har bara suttit ett år. Nu har ni suttit i två år. Det är lite för länge, tycker jag. Men det är svenska folket som ska avgöra det. Man pratar om att man ska förbereda sig noggrant.
Ja, men då kanske ni inte skulle ha sålt något av de bolag som ni sålde under föregående år, om man nu säger att man ska förbereda sig noggrant. Mats Odell! Du svarar inte på frågan, men jag tycker att det framgick av Anders Borgs redovisning att man inte ska sälja SBAB under 2009. Därmed pågår det ingen förberedelsefas under 2009.
I så fall måste du tala om att ni ska sälja SBAB under 2009, och det har jag inte hört någonting om. Du har fortfarande inte heller svarat på frågan: Tycker du att det är rimligt att de arbetstagarrepresentanter som sitter i samma styrelse och deltar i exakt lika många möten inte har det här arvodet? För den här regeringen företräder en åsikt att det är extra jobbigt att sitta i de här styrelserna vid de tillfällena.
Jag har framfört i den här talarstolen tidigare att jag inte tycker att det är lämpligt att man har dubbla arvoden för att de här bolagen ska säljas. Jag tycker att det är orimligt. Sedan kan man diskutera nivåerna på de olika bolagen. Det kan vi ta vid en annan interpellationsdebatt, men nu diskuterar vi de dubbla arvodena för SBAB, som inte ska säljas under 2009, enligt Anders Borg.
Eva-Lena Jansson (S):
När det gäller Finn Bengtssons synpunkter om vårdapparaten får han väl ta det med Anders Knape som företräder Sveriges Kommuner och Landsting. Om Anders Knape hade ansett att det bara handlade om att effektivisera verksamheten hade han nog sagt det. Men det har han inte gjort. Det är därför jag ställer frågan vad regeringen tänker göra.
Jag trodde jag skulle få ett annat svar, men det fick jag inte. Svaret från regeringen är att man sitter still, man inväntar, man gör ingenting. Det man måste förstå är att det finns en tröghet i kommuner och landsting. De måste vidta åtgärder nu! I dag, i morgon, i nästa vecka måste man vidta åtgärder för att hålla sin budget.
Får man inte pengar från staten så får man inte, och då hjälper det inte att Mats Odell och övriga regeringen sitter och tittar på och säger att de är oroliga och bekymrade och det är världsekonomin och hej och hå. Man har ett regeringsansvar här hemma i Sverige, och då gäller det att agera. Man kan, om man vill, prioritera och välja vad pengarna ska användas till. Mats Odell och övriga regeringen har valt att prioritera skattesänkningar för sådana som jag som tjänar 54 500 kronor i månaden.
Det är en prioritering. Det finns många andra prioriteringar som vi skulle kunna diskutera. I regeringens eget finanspolitiska råd med Lars Calmfors i spetsen är man oerhört kritiska och säger att regeringen måste agera. Det är viktigt att agera nu och att göra saker, för görs inte saker nu får det negativa effekter. Den kris som redan finns i Sverige späs på. De varsel som pågår redan nu späs på.
Som jag beskrev: I Örebro läns landsting har det lagts 2 671 varsel sedan september. Jag är inte uppdaterad i dag, men jag tror att det i dag har kommit ytterligare varsel. Det är klart att det får effekter på skatteintäkterna i hela länet och till slut i övriga Sverige. Nu får vi lägga till de varsel som kommuner och landsting får förbereda sig på.
Jag tycker att det är mycket anmärkningsvärt att vi har en regering som säger att de sitter och tittar på och väntar och kanske agerar - kanske nästa år. Inte vet jag, men det är märkligt att man inte är beredd att göra något nu. Man pratar om åtgärdspaletter. I går nämnde, tror jag, näringsministern en åtgärdskatalog. Men vi pratar om stimulanspaket och att det behövs mer pengar till kommuner och landsting.
Det behövs inga kataloger; det behövs faktiskt pengar och resurser nu. Jag tycker inte att jag får någon tydlig beskrivning av vad det är regeringen gör som är så bra för kommuner och landsting, mer än att man inte gör någonting.
Eva-Lena Jansson (S):
Det är lätt att stå i talarstolen och säga mycket. Det som Mats Odell gav uttryck för syns inte i handling. Det går inte att stå här och säga att man älskar skola, vård och omsorg. Man måste göra något som betyder någonting konkret. Samtidigt kan jag tycka synd om Mats Odell. Jag tycker att det egentligen borde vara finansminister Anders Borg som står här och förklarar varför han är så snål mot Sveriges Kommuner och Landsting.
Det är där man har bestämt att de pengar som vi förfogar över tillsammans via staten ska fördelas så att man sänker skatterna med många miljarder kronor. I stället ska de läggas ut på välavlönade människor som faktiskt har det ganska bra ställt, i stället för att tillsammans ta in skatterna och omfördela dem till välfärd.
När regeringen gång på gång pratar om finanskrisen får man det att låta som att man inte kan göra någonting. Om man känner att man inte kan göra någonting är det väl bara att lämna över regeringsmakten till någon annan som är beredd att göra någonting. Det är klart att man kan agera kraftfullt.
Jag tycker i alla fall att det borde vara viktigt att få reda på varför denna regering tycker att det är viktigare att kommun- och landstingsanställda ska gå på a-kassa i stället för att vara med och bidra till att göra nytta i vården. Varför är det viktigare? Vad är det för arbetslinje? Jag kan inte se någon arbetslinje i det. Pengarna behövs nu. Det är både jag och Anders Knape, moderat, helt överens om. Jag är överens med ganska många kommunpolitiker, och jag är överens med Vänsterpartiet.
Jag tror att Miljöpartiet också är överens med oss. De enda som inte har förstått att Sveriges Kommuner och Landsting behöver pengar är den här regeringen. Det är otroligt märkligt.
Eva-Lena Jansson (S):
Några av de frågor som jag tyckte var centrala var: Hur har man i Regeringskansliet via samordning analyserat det faktum att mindre pengar till kommuner och landsting får stora effekter för flertalet kvinnor som är anställda där men också för brukarna?
Vilket jämställdhetsperspektiv har regeringen haft när den har gjort detta och bedömt att det inte behövs några resurser trots att Sveriges Kommuner och Landsting har begärt ökade anslag och så sent som den 19 december sade att pengarna behövs nu så att man inte ska tvingas säga upp och göra fler kvinnor arbetslösa?
När det gäller statsministerns uttalande handlade det om att politiken som den borgerliga regeringen genomför i huvudsak gynnar de välavlönade och dem som har stora förmögenheter eller äger mycket. Då kan man konstatera att eftersom kvinnor äger mindre och tjänar mindre missgynnas de av denna politik.
Jag kan inte förstå att det har analyserats på annat sätt än att regeringen inte har något emot det. När det gäller sexköpslagen har andra länder redan tagit efter och tyckt att den verkar fungera bra. Den har ett preventivt syfte och signalerar att kvinnan inte är någon handelsvara. Ingen människa ska vara en handelsvara, oavsett om man är barn, kvinna eller man.
Vi känner också till att fler kvinnor och flickor utnyttjas via bland annat trafficking. Därför är det viktigt att driva denna fråga på Europanivå. Vilka initiativ tänker statsrådet ta? Vilka frågor av övergripande karaktär kommer statsrådet att driva när det gäller jämställdhetsfrågor?
Statsrådet har tidigare uttalat att införandet av vårdnadsbidrag inte är ett jämställdhetspolitiskt inslag, men det har ändå införts av regeringen. Det är därför av vikt att veta på vilket sätt den här politiken harmoniserar med jämställdhet? Det är av största vikt att de som är ministrar och därmed ansvariga på departementen också har erforderlig utbildning. Det var därför jag ställde frågan.
Jag tolkar svaret som att det i princip är viktigt att alla som jobbar på departementen kan dessa frågor men att det inte är nödvändigt att varje enskild minister har utbildning, vilket jag efterfrågar. Jag tycker att det skulle kunna finnas en poäng i det, precis som tidigare jämställdhetsminister Margareta Winberg tyckte.
Eva-Lena Jansson (S):
Minskade skatteintäkter till kommuner och landsting ger ju inte ökat löneutrymme inom välfärdssektorn, snarare tvärtom. Jag som tjänar 54 500 kronor får jobbskatteavdrag varje månad och märker knappt att jag får det. Det jobbskatteavdraget får man inte om man är arbetslös undersköterska eller vårdbiträde, pensionerad metallarbetare eller rent av arbetslös skogsarbetare.
När det gäller siffrorna för Sveriges Kommuner och Landsting konstaterar de att fastighetsskatten inte har något med statsbudgeten att göra. Ökningen är känd sedan länge av kommunerna och har därför funnits med i tidigare budgetunderlag. Sveriges Kommuner och Landsting säger att man behöver mer pengar nu för att slippa säga upp människor. Statsrådet säger att det finns en samordning för jämställdhetsfrågor.
Hur har man analyserat att kommuners och landstings minskade skatteintäkter får den effekten att fler kvinnor blir arbetslösa och att många av de kvinnor som har de här välfärdstjänsterna också kommer att drabbas av sämre service? Det får jag inte något svar på. När jag frågar om det inte vore av vikt att statsråden - inte bara de som jobbar på departementen - har erforderlig utbildning, får jag inte heller något svar på om statsrådet tycker att det är viktigt.
Det är glädjande att statsrådet har tagit vid i den förra regeringens arbete med trafficking och mäns våld mot kvinnor. Det arbetet har pågått länge, och det är viktigt att det fortsätter även om vi har bytt regering. Införandet av vårdnadsbidraget kan med all respekt inte betecknas som en jämställdhetsreform. Det har också Nyamko Sabuni uttryckt här i kammaren. Med det tackar jag för debatten.