Cecilia Malmström (FP):
När det gäller synen på öppenhet och offentlighet tror jag att Ulf Holm och jag har ungefär samma syn på detta. Alla länder har ju inte den lagstiftning som Sverige har, utan det finns olika traditioner i olika länder. När det sker kommunikation mellan regeringschefer kan det ibland vara klokt att medvetandegöra den regeringschefen om den svenska offentlighetsprincipen innan man offentliggör.
Ulf Holm kan dock vara förvissad om att jag personligen kommer att verka för att hela den här processen ska ske så öppet och så offentligt som det någonsin är möjligt. Det kan han vara försäkrad om. När det gäller tidsplanen finns det massor med oklarheter. Det vore trevligt om det kunde bli så som i tidsplanen, men det finns väldigt mycket olika politiska hinder, så det är inte alls säkert på något sätt att den här tidsplanen håller.
Det får vi också ha beredskap för. När det gäller själva processen kring detta har regeringens budskap varit - det har vi majoritet för i riksdagen, även om Ulf Holm inte delar den åsikten - att trots allt är det här en kompromiss, som vi vill försöka bevara så mycket som möjligt i de tre boxar som jag försökte skissa på lite grovt. Vi har avvisat förslaget att börja en ny omförhandling. Det kan man naturligtvis tänka sig, men det är inte det som är vårt förslag nu.
Blir det så att det förslaget vinner så får vi förhålla oss till det. Vi har också avvisat det lilla minifördrag som bara innehåller några små kosmetiska förändringar. Anledningen är att just det helhetsförslag som det konstitutionella fördraget ger, med ett antal politiska förbättringar, tydlighet och en förstärkt roll för medborgarna och demokratin så som vi ser det, är viktigt att bevara. Det är den signalen som vi har givit.
Den signalen har också kommit från en förkrossande andel av medlemsländerna: de 18 som har ratificerat samt de länder som säger sig vara fördragets vänner, om jag får uttrycka mig så, men som inte har ratificerat. Det är tre fyra stycken till. Väldigt mycket talar alltså för att man kommer att utgå från detta och sedan se vad som ska förändras.
Då är det naturligt att de 18 plus de tre fyra som är beredda att ratificera ändå står fast vid detta, och så får Frankrike och Nederländerna, som har röstat, identifiera vilka huvudproblem som finns i dessa länder. De kommer ju inte att ställa exakt samma text under folkomröstning en gång till. Det vore att inte respektera utfallet, och det kommer de inte att göra, oavsett hur det går i det franska presidentvalet. Bara i förra veckan kom det en ny regering i Nederländerna.
Där har man ju varit i ett regeringslöst tillstånd sedan i november, och vi har först nu kunnat påbörja samtal med dem. I Frankrike finns det inte heller någon part att ha samtal med. Som Ulf Holm vet kommer ett presidentval där, vilket kommer att påverka tidtabellen och hur detta går. Det är naturligtvis massor med olika förslag som far runt, framför allt från individer - inte så mycket från regeringar. Dem läser jag och funderar på, precis som Ulf Holm. Något sammanhållet förslag till hur vi ställer oss till dessa finns inte ännu.
Så fort regeringen sätter sig och diskuterar detta och har några slutsatser så kommer vi naturligtvis, precis så som riksdagsförordningen föreskriver, att samråda. Men i dag finns det inget att samråda om. Jag har berättat allt jag vet för alla berörda utskott och i alla interpellationsdebatter. Det finns inte något hemligt dokument som regeringen ligger och ruvar på, berett att kasta in i processen; det kan jag garantera.
Beroende på hur snabb eller hur utdragen den här processen blir får vi försöka att gemensamt med riksdagen hitta former för att förankra detta på allra bästa sätt. Om det blir en riktigt snabb process kanske det blir en regeringskonferens som startar redan i sommar eller i början av hösten, och då måste vi förstås ha infrastrukturer för att kunna hantera detta och i görligaste mån också föra ut detta bland medborgarna. Men det kan bli väldigt bråttom. Eller så tar det längre tid, och då har vi bättre om tid när detta börjar kristallisera sig.
Än så länge har dock inte förhandlingarna börjat, så några veckor till tror jag att vi kan tänka, och sedan tror jag att det kanske kommer att komma i gång, eller i alla fall att vi har en klarare bild av processen.