Tobias Billström (M):
Bodil Ceballos har frågat mig om jag avser att ta initiativ i tre olika avseenden: att myndigheterna alltid ska använda dagsaktuell landinformation, att det ska finnas ett svenskt uppföljningsansvar vid utvisningar och att Migrationsverket ska uppmärksammas på riskerna med att skicka tillbaka människor till svaga stater eller failed states. Jag har den 13 oktober besvarat fråga 2008/09:49 av Bodil Ceballos om utvisningar till failed states.
Jag har samma uppfattning nu som jag då framförde. De risker som kan finnas vid ett återvändande bedöms givetvis alltid under asylprocessen. Det sker oavsett till vilken stat återvändandet äger rum. Om de risker som den sökande anser sig vara utsatt för kommer från annat håll än staten i hemlandet tar Migrationsverket och domstolarna ställning till om denna stat har förmåga och vilja att skydda den enskilde.
Utredningen av omständigheterna i det enskilda fallet ska i princip vara uttömmande redan när beslut fattas i första instans. Den sökande har dessutom bistånd av ett offentligt biträde, vilket ökar förutsättningarna för att utredningen blir fullödig, till exempel vad gäller landinformationen. Det finns vidare alltid möjlighet att överklaga ett beslut till domstol.
Skulle förstainstansen, som Bodil Ceballos anser, tolka lagar och prejudikat för snävt eller fatta beslut på inaktuell landinformation ger instans- och processordningen alltså en god korrigeringsmöjlighet i varje enskilt fall.
Jag vill framhålla att ett omfattande förändringsarbete med landinformationen skett på Migrationsverket sedan den nuvarande instans- och processordningen infördes, med bland annat öppen tillgänglighet av huvuddelen av sådant material på myndighetens hemsida Lifos. Migrationsverket fortsätter att arbeta med kvalitetsförbättringar och utveckling av landinformationen. Lifos är emellertid inte den enda källan för landinformation.
Som framgår av vad jag nyss sagt är bedömningen av riskerna vid ett återvändande en central fråga i asylprocessen. Den omständigheten att alla stater är folkrättsligt förpliktade att till exempel respektera de mänskliga rättigheterna för bland annat sina egna medborgare saknar betydelse för beslutet, om staten i fråga inte har möjlighet eller saknar vilja att ta sitt ansvar. Frågan om vad som händer efter att en person som sökt asyl i Sverige återvänt är intressant.
Sådan information kan naturligtvis bidra till landinformationen och därigenom underlaget för beslut i asylärenden i framtiden. Det finns dock avgörande skäl mot att en stat genom egna organ skulle följa upp hur situationen utvecklar sig i sådana avseenden som personen lyft fram i sin tidigare, men avslagna asylansökan. Det kan till exempel vara till men för den enskilde. En helt annan sak är om frivilligorganisationer gör sådana insatser.
Jag kan då nämna att regeringen medfinansierar ett projekt som Svenska Röda Korset i samarbete med systerorganisationer bedriver för återvändande till Irak, Serbien och Kosovo. Ett av delmålen i detta projekt avser just uppföljning av de återvändandes generella situation. Detta ser jag som ett värdefullt arbete och jag hoppas att Bodil Ceballos kan instämma i detta. Mot denna bakgrund ser jag inte anledning till något initiativ i de avseenden Bodil Ceballos lyft fram.