Nyamko Sabuni (L):
Jag delar den sorg som Amineh Kakabaveh ger uttryck för i denna kammare och denna talarstol. Jag delar verkligen sorgen att det finns så många flickor och pojkar i dag som lever under sådana förhållanden som vi här beskriver. Jag delar inte uppfattningen att barn med invandrarbakgrund inte skulle vara värda något i vårt samhälle. Men kunskapen har inte varit tillräcklig.
Det är viktigt att vi rustar myndigheter med redskap för att kunna hantera denna problematik och att vi rustar politiker och journalister med kunskap för att vi ska kunna lyfta upp de här frågorna. Men man får aldrig glömma att föräldrar har ett ansvar. Vi kan inte behandla utrikes födda föräldrar på annat sätt än vi behandlar etniska svenska föräldrar. Man måste alltid visa lite respekt för föräldraansvaret.
Om föräldrar bestämmer sig för att deras barn ska bo utomlands kan inte vi stoppa det av vilken anledning som helst. Det måste först kartläggas i så fall och vara tydligt att barnet är skickat utomlands för att utsättas för saker som inte är lämpliga eller är olagliga i vårt land. Vi tvångsomhändertar inte barn för att deras föräldrar bestämmer sig för att barnen ska bo utomlands.
Det finns många barn i vårt land som lever under svåra förhållanden. Det är också svårt att hantera den problematiken. Vi har barn som utsätts för misshandel utöver dem som lever med hederstraditioner. Vi har barn som utsätts för sexuella övergrepp och barn som lever med föräldrar som missbrukar. Alla dessa problem är likartade. Det är svårt för myndigheter att veta när de ska ingripa. Någon måste anmäla, någon måste ha sett, och någon måste bry sig.
Det är viktigt att vi sänder ut budskapet till medborgarna att man måste bry sig. Man måste kunna se de barn som man har omkring sig. Jag vill också säga till Amineh Kakabaveh och Carina Hägg att denna fråga och detta fenomen inte är något nytt i Sverige. Ni tillhör partier som har styrt detta land sedan 1994. Inte mycket hände under den tiden.
Det stora som hände var att den socialdemokratiska regeringen då tillsatte en utredare som landade i att uppmärksamma problem med hederstraditioner, hederskultur, hedersvåld och hedersförtryck. Det var rasism, vilket förhindrade att saker och ting kunde ske på detta område. I samband med mordet på Fadime Sahindal vaknade den dåvarande jämställdhetsministern - jag tror att det var Mona Sahlin. Först då började vi vidta åtgärder.
När jag tog över denna post som jämställdhetsminister fanns det väldigt lite kunskap på detta område. Jag vill åter komma tillbaka till att vi inte kan vidta åtgärder utan att ha kunskap om hur det ligger till. Nu har vi mer kunskap om hur det ligger till. Jag lovar att vi snart återkommer med åtgärder på detta område. Jag är också övertygad om att det paket vi kommer att presentera inte kommer att innehålla helheten för att komma till rätta med dessa problem.
Jobbet måste fortsätta. Det är viktigt att vi tar nästa steg nu. Vi har byggt upp kunskapen. Det är dags att ta nästa steg. Hur använder vi de relevanta redskap som kan finnas? Hur utformar vi lagstiftningen för att skydda de här flickorna och pojkarna på ett bättre sätt än vi gör i dag? Jag kan inte hasta fram i dessa frågor. Vi får ta den beredningstid som behövs, men mitt mål är att vi ska presentera ett paket för att på ett bättre sätt skydda de här flickorna och pojkarna.