KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Larsson (KD):
LSS har betytt ofantligt mycket för väldigt många människor. Lagen tillkom under en tidigare borgerlig regering. Jag tror att det finns en väldigt stor uppslutning bakom att den här reformen ska värnas men att den också ska bekämpas om den utnyttjas på ett otillbörligt sätt. Det är anledningen till att vi tillsatt Fuskutredningen. Reformen har förändrats över tid.
Första året, 1995 när den genomfördes, var kostnaden för den 4 miljarder - i dag drygt 20 miljarder. Utvecklingen är fortsatt densamma. Allt fler personer innefattas, och antalet timmar per person ökar. Det är den övergripande bilden. Låt oss inte glömma att det fortsatt är en ökning både av antalet personer och av antalet timmar.
Sedan finns det naturligtvis enskilda fall som får en annan bedömning. Det vi diskuterar här i dag handlar just om tvåårsomprövningarna. Regeringen tittar väldigt noga på vad som händer när det gäller de här siffrorna. Därför har vi bett om särskild statistik, och därför har vi bett om särskilda utredningar. Flera saker har hänt. Den dom som interpellanten nämnde är en del.
Annat som vi gjort är också att Försäkringskassan har utarbetat rutiner för en säkrare handläggning. Även om vi fortsatt kan se stora regionala skillnader i landet - skillnader som är otillfredsställande eftersom det ska vara en rättssäker hantering - är det i dag mer av enhetlighet.
Hos Försäkringskassan har de varit duktiga på att komma till rätta med en hel del av de skillnader som kunnat hänföras till regionala olikheter. Det finns naturligtvis mer att titta på. Men att LSS är satt ur spel vill jag verkligen inte hålla med om.
Min strävan - detta är min övertygelse - är att få till stånd en rättssäkerhet när det gäller assistansen. Man ska veta att var man än bor i landet ska man bli behandlad och bli betraktad på ett likartat sätt samt att det finns en utredningsmetodik och att tvåårsomprövningarna genomförs på likartat sätt.
Men med den information vi har i dag är det egentligen inte möjligt att veta varför andelen assistansindragningar ökade mellan år 2008 och år 2010. Dock har de inte fortsatt att öka mellan år 2010 och år 2011. Statistiken är alltså inte heller när det gäller tvåårsomprövningar entydig. Det kan ha att göra med den dom som interpellanten nämner.
Det kan ha att göra med att det konstaterats att många utredningar initialt haft en bristfällig dokumentation och att tvåårsomprövningarna blir en möjlighet att ompröva den första utredningen. Det kan ha att göra med förändrade arbetssätt inom Försäkringskassan. Men som sagt: Den nya rättspraxisen kan också ha betydelse. Det vet vi inte i dag.
Därför finns det all anledning att djupdyka i och att analysera vad de skillnader vi ser i det statistiska materialet beror på.
Därför kommer jag att lämna ytterligare ett uppdrag till ISF för att följa utfallet just av tvåårsomprövningarna och både titta på vad som händer och varför det ser så olika ut mellan olika år och titta på individnivå: Hur blir det för de personer som får ett förändrat beslut kontra det tidigare beslutet? Det ber jag att i nästa inlägg lite grann få återkomma till.
Maria Larsson (KD):
I förarbetena till lagstiftningen står det att personlig assistans avser stöd till personer med hjälpbehov som är mycket omfattande eller av mycket privat karaktär.
Det är naturligtvis otroligt svårt att göra riktiga bedömningar, och det är anledningen till att vi har stimulerat och gett ett uppdrag till Försäkringskassan att ta fram ett bedömningsinstrument tillsammans med brukarorganisationerna.
Man ska kunna göra det på ett sätt som inte uppfattas som integritetskränkande och så långt som möjligt ändå ger en uppfattning av hur många timmar som kan behövas. Det är ett grannlaga arbete, men jag är väldigt glad att detta bedömningsinstrument nu är framme och används som pilotprojekt på flera håll i landet för att vi ska få ett underlag och se om det är väl fungerande.
Att detta instrument nu finns att använda är faktiskt ett stycke väg vi har gått. Interpellanten säger att det är Regeringsrättens dom som genererar förändringarna när det gäller tvåårsomprövningarna. Jag menar att vi inte kan säga det i dag. Det är fortfarande oklart, för återigen: Flera olika saker har hänt.
Försäkringskassan har ändrat sitt arbetssätt, och vi vet av Susanne Billums utredning att många av de förstabedömningar som har gjorts när det gäller LSS inte har varit tillräckligt grundligt utförda för att man ska kunna skaffa sig en uppfattning om hur många timmar som behövs.
Det kan då hända att det vid tvåårsomprövningarna i vissa fall korrigeras, beroende på att den första utredningen inte har varit tillfredsställande. Allt detta är i dagsläget osäkert. De regionala skillnaderna kvarstår också, om än inte i lika stor utsträckning. Därför måste vi gå vidare med en kartläggning. Jag är lika intresserad som interpellanten av att veta vad det beror på.
Var det en tillfällig dipp mellan 2008 och 2010? Siffrorna 2010-2011 visar nämligen motsatsen. Det finns inte ens en statistiskt säkerställd trend som varar över de år vi nu diskuterar, utan det skiljer sig åt mellan åren. Vi vet också att sättet att samla statistik har förändrats något. Vi måste gå till botten med detta. Vi måste titta på det, och vi måste kartlägga det.
Sedan är det också intressant - det är det jag vill ge ISF i uppdrag att titta på - vad som händer med de personer som får ett förändrat beslut. I vilken utsträckning går möjligheten att få hjälp via kommunens assistans in? Vilka andra stödinsatser får den enskilda personen? Det handlar om att på individnivå kunna följa utvecklingen på detta område.
Flera uppdrag har vi redan lämnat ut, men det uppdrag jag nu vill ge till ISF är ytterligare en del för att klarlägga vad det är som händer. Reformen infördes av en tidigare, borgerlig regering, och jag tror att vi är väldigt många som fortsatt värnar dess innehåll och legitimitet. Därför är det också viktigt att säga att fusk inte är acceptabelt.
Fusk ska bekämpas och beivras på alla tänkbara sätt, och det hoppas jag att vi är överens om.
Maria Larsson (KD):
Om LSS intentioner är vi uppenbarligen överens. Det gläder mig. Jag tror att det för att värna legitimiteten är viktigt att bekämpa fusk. Det är anledningen till att vi också gör det. Samtidigt vill jag verkligen betona att vi noga följer vad det är som händer.
Rättspraxis är dock inte den enda variabeln i de förändringar vi har sett, och förändringarna är inte heller entydiga. När jag skriver i mitt remissvar att jag följer detta noga är det verkligen med sanningen överensstämmande. Jag vill nämligen också veta vad det beror på. Förklaringsfaktorerna är dock flera, och vi måste klara ut vad det är som fattas.
Annars vore det som att ordinera medicin utan att vara säker på diagnosen. Det är klart att man får hjälp att äta, men det kan vara insats från annat håll eller en annan typ av insats. Ibland förespeglas det i debatten att man inte får någon insats alls. Det är dock det vi också vill undersöka: Hur ser de alternativa insatserna ut, och hur upplever den enskilde det? Hur kommer det den enskilde till del?
Det är det jag nu vill klarlägga och få en fördjupad analys av. Vi är från regeringens sida intresserade av att öka våra kunskaper om orsakerna till förändringar. För de personer som får ett minskat antal timmar eller mister den statliga assistansen måste vi veta hur det i så fall påverkar deras möjligheter att leva ett självständigt liv.
Och varför är de regionala skillnaderna alltjämt så stora? Det har vi fortfarande inte svaret på. Till detta tjänar vårt uppdrag till ISF, och jag hoppas få en hel del klarlägganden framöver.
Maria Larsson (KD):
Låt mig säga att det inte är politiken - inte vare sig regeringen eller oppositionen - som utformar vårdinsatserna, varken inom beroendevården eller inom någon annan specialiserad vård. Det är ett ansvar för professionen. Därför hoppas jag att vi håller diskussionen på den politiska nivån, det som ligger inom den politiska kompetensen.
De riktlinjer som tas fram av vår expertmyndighet på området är väldigt väsentliga för professionen. Jag kan med stor glädje säga att det har skett ett fantastiskt utvecklingsarbete när det gäller missbruks- och beroendevården.
De nya riktlinjer som kom från Socialstyrelsen, och där vi gav statliga pengar för att de skulle nå ut ordentligt på fältet och implementeringsarbetet skulle ske i vartenda län, har varit viktiga. Det har varit en väldig efterfrågan också från professionen på att delta i detta, få del av den nya kunskapen och använda sig av den. I takt med det har vi också sett att bland annat substitutionsbehandlingen har ökat.
Därför är tillgången i dag helt annorlunda och mycket bättre än för bara ett par tre år sedan. Det är glädjande. Det ska vara bra program. Men det ankommer inte på politiken att avgöra vem som ska gå i programmen. Det är en fråga för professionen utifrån riktlinjearbetet. Och riktlinjerna - låt mig säga det - bygger på de senaste vetenskapliga rönen, den beprövade erfarenheten.
Jag tror att det är lite farligt om vi från politikens sida går in och börjar diskutera den typen av frågor. Vi måste överlåta det åt forskarvärlden och åt professionen. Vi har en satsning som heter Kunskap till praktik som handlar just om att förbättra missbruks- och beroendevården, där implementeringsarbetet har varit en del. Vi har utvecklat den stegvis.
Det är säkert det vi nu kan avläsa i tillsynsrapporterna, att missbruks- och beroendevården har genomgått väldigt stora förbättringar, både öppenvården och den specialiserade vården.
Det senaste vi har gjort inom ramen för Kunskap till praktik är att sätta in ett barnperspektiv, att också titta på vilka personer som finns runt omkring en person med behov av missbruks- och beroendevård, att anlägga ett tydligt barnperspektiv och att kunna erbjuda barn till en missbrukare uppmärksamhet och särskilda stödinsatser.
Maria Larsson (KD):
Gerhard Larsson kom med sin utredning för ett och ett halvt år sedan - det är alldeles riktigt. Det var en mycket omfattande utredning med flera olika omgångar, och det lämnades ett delbetänkande. Det fördes ganska mycket offentlig debatt, och glädjande nog fick vi in väldigt många remissvar.
Hillevi Larsson och jag är i samma division när vi önskar snabba resultat, men jag har fått lära mig att allting inte går att genomföra omedelbart. En utredning måste få remissbehandlas, och alla som vill måste få inkomma med sina svar. Denna utredning föranledde väldigt många svar och ett väldigt stort intresse. Vi har sammanställt remissvaren, och vi har tittat på materialet. Jag kan säga att det var ett ganska blandat remissutfall på många punkter.
Vi har fortsatt diskussionen i flera olika sammanhang, bland annat med brukarorganisationer. Vi arbetar för fullt med förslagen, och en del av dem har vi redan genomfört, bland annat inom ramen för Kunskap till praktik, alltså mer av evidens i missbruks- och beroendevården.
Vi har lagstiftat om samarbete mellan de båda huvudmännen för att minska problematiken för den enskilde att få stöd från två huvudmän samtidigt, vilket inte är ovanligt. Utredningen ligger inte i en byrålåda. Den är i vissa delar redan genomförd, och andra delar hoppas vi kunna återkomma med så småningom.
Det sker ett omfattande arbete. Det har skett en väldigt grundlig remissomgång, och vi har gjort en grundlig genomgång av remissvaren. Vi får säkert anledning att återkomma till den här diskussionen.
Men låt mig säga att den restriktiva narkotikapolitik som många i dag vill urholka kommer inte den svenska regeringen att förändra när det handlar om att både upprätthålla en restriktiv narkotikapolitik och se till att det finns en god tillgång till missbruks- och beroendevård. Båda de två sakerna måste löpa hand i hand.
Maria Larsson (KD):
Anna Wallén har frågat justitieministern dels vilka åtgärder hon avser att vidta med anledning av det enorma problemet med drogen MDPV, dels vad hon avser att vidta för åtgärder för att få till stånd en mer rättvisande och säker farlighetsbedömning av droger. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågorna.
I den av regering och riksdag antagna ANDT-strategin slås i de långsiktiga målen fast att tillgången till narkotika ska minska, att antalet barn och unga som börjar använda narkotika ska minska samt att personer med ett missbruk eller beroende ska ha ökad tillgänglighet till vård och stöd av god kvalitet.
För att genomföra en långsiktig satsning för att nå de ANDT-politiska målen avsätter regeringen 256 miljoner kronor per år under hela mandatperioden. Det innebär att kommuner och landsting har möjlighet att få stöd i att utveckla både det preventiva arbetet och vård- och behandlingsinsatserna. MDPV narkotikaklassades i Sverige redan 2010.
Det finns sedan länge förutsättningar att bedriva ett aktivt arbete från såväl tull som polis. Vi möter ständigt nya utmaningar, inte minst genom att nya droger kommer ut på marknaden. För att förhindra en sådan utveckling och få till stånd en snabbare narkotikaklassning har regeringen utarbetat en effektivare narkotika- och dopningslagstiftning där Statens folkhälsoinstitut fått en mer aktiv och offensiv roll för att snabbare än i dag kunna identifiera nya substanser.
Tull och polis får också möjlighet att beslagta misstänkta droger redan innan de klassas som narkotika. Lagen trädde i kraft förra året och har mottagits mycket positivt. Problemet med nya droger delar vi med många andra länder, och vi måste gemensamt försöka komma till rätta med droganvändningen framför allt bland våra ungdomar. Regeringen verkar också internationellt för att ungdomar inte ska börja använda narkotika.
Den 20 maj i år samlades, på mitt initiativ, narkotikasamordnarna från USA, Ryssland, Italien och Storbritannien i Stockholm och enades om en gemensam uppmaning till en human och balanserad narkotikapolitik. Inom EU pågår ett arbete för att ta fram en ny narkotikastrategi som ska ta vid när den nuvarande går ut i slutet av 2012. Sverige deltar aktivt i den processen.
I de aktuella domarna som Anna Wallén hänvisar till har Högsta domstolen betonat vikten av att straffvärdesbedömningen i narkotikamål sker med beaktande av samtliga relevanta omständigheter i det enskilda fallet, på samma sätt som gäller vid andra brottstyper. Exempel på sådana omständigheter är utöver mängd och sorts narkotika vilken roll gärningsmannen har haft, om det varit fråga om en organiserad handel samt om gärningen skett i vinstsyfte.
Högsta domstolen har meddelat prövningstillstånd för ytterligare ett antal narkotikamål, och rättsutvecklingen pågår fortfarande. Det är därför svårt att fullt ut bedöma vilka konsekvenser Högsta domstolens domar kan sägas ge upphov till. Vi följer dock utvecklingen aktivt.
Maria Larsson (KD):
Jag skulle vilja tacka interpellanten för att hon lyfter upp det här ämnet. Vi behöver vara många som slår följe i kampen mot den legaliseringsdebatt som, samtidigt som vi står här, pågår i vårt samhälle, de som tycker att narkotika i vissa preparat och i vissa former inte alls ska möta det motstånd som vi har försökt mobilisera under många, många år, oavsett regering.
Jag känner mig väldigt glad och styrkt av Anna Walléns interpellation och att vi är många här som verkligen vill ta krafttag mot narkotikan. Jag har också besökt Västerås. Det är nog ett och ett halvt år sedan ungefär. Jag besökte en kille som satt i häkte för att bland annat ha sålt MDPV. Han hade själv använt det och använde naturligtvis försäljning för att finansiera sitt eget missbruk.
Han berättade för mig ungefär de saker som också Anna Wallén rapporterar om i sitt inlägg. Det var det starkaste beroendeframkallande som han någonsin hade testat. Suget är så starkt att det är fullständigt omöjligt att både välja något annat och att avhålla sig. Jag ser samma risker som Anna Wallén ser.
Jag är glad åt den lokala och regionala mobilisering som Västerås nu visar. Den är nödvändig så att vi också får upp skolan och föräldrarna på banan till att diskutera med ungdomarna för att kunskapen om farligheten ska nå ut i alla led.
Vår länssamordnare i Västerås, som avlönas med statliga medel, kan vara den där spindeln som kan bygga upp verksamheten, få ut nödvändig kunskap och bistå i planerandet av olika aktiviteter. MDPV är narkotikaklassat sedan 2010, så tull och polis har full möjlighet att ingripa.
Men vi ska vara medvetna om att utmaningarna är större än någonsin på narkotikaområdet. Väldigt mycket säljs via internet. Posten är förmedlare av väldigt mycket narkotika. Och även om tull och polis har fått möjlighet att ingripa mot ännu icke narkotikaklassade produkter är det väldigt mycket som distribueras med hjälp av postverk och andra distributörer. Detta är en ny utmaning, en stor utmaning. Det gör att vi måste hitta nya vägar.
Det är därför som vi har gett polis och tull möjlighet att ingripa också utan narkotikaklassning. Det är därför som vi har skyndat på klassificeringsprocessen. Men vi behöver också, för att hålla stånd mot det här, massor av människor som engagerar sig på precis samma sätt som Anna Wallén, som deltar i den lokala debatten, i den regionala debatten och hjälper till med mobiliseringen lokalt.
Från regeringens sida har vi definierat narkotikabekämpningen som en av de viktigaste sakerna i det kommande årets strategi. Vi har, som jag berättade tidigare, 260 miljoner kronor årligen för ett preventivt arbete och för att förbättra kunskapen också om vård och behandling. Vi ser att inte minst cannabis breder ut sig över hela Sverige. Där sätter vi in en särskild kampanj de närmaste åren.
Gunnar Andréns fråga får jag återkomma till i nästa inlägg.
Maria Larsson (KD):
Det är alldeles riktigt att Högsta domstolen i ett flertal domar sedan juni förra året har ändrat praxis när det gäller frågan om hur straff ska bestämmas i narkotikamål. Tidigare har man dömt utifrån mängd och preparat, och det har varit det enda utslagsgivande.
Man säger att det här egentligen är den enda typ av brott där man är så enkelspårig och bara tittar på detta. I alla andra typer av brottmål tar man hänsyn till andra relevanta omständigheter och bestämmer straffnivån utifrån dessa.
Det kan handla om att det har skett, precis som Anna Wallén säger, med vinstintresse, att det har varit organiserad brottslighet och så vidare - faktorer som också ska vägas in. En sak som också påverkar straffvärdet är farligheten. När det gäller farligheten är inte jag rätt person att bedöma den.
Det ligger inte inom min kompetens, utan där måste vi lita på våra kunskapsbärande myndigheter, och här kommer det nya forskningsrön hela tiden. Jag har, precis som Anna Wallén, hört berättelser från dem som använt MDPV och vad de säger om drogen i sig, vilket ju får en att dra vissa slutsatser. Men den kompetensen besitter inte jag, utan där måste jag förlita mig på forskningen och på våra kunskapsmyndigheter.
När det gäller Högsta domstolens utfall här har de i flera av sina domar sänkt straffen, men i några fall har straffen skärpts. Så det har varit både och när man har gjort den mer sammanvägda bedömningen.
Högsta domstolen har meddelat prövningstillstånd för ytterligare ett antal narkotikaärenden som man kommer att behandla under den närmaste tiden, så rättsutvecklingen pågår fortfarande. Det är därför som jag verkligen välkomnar den här debatten just nu. Den är ett viktigt inslag, men vi måste fortsätta följa frågan och se vart rättsutvecklingen styr.
Eftersom det är fler fall som kommer att prövas framöver vill vi avvakta och se var de slutligen landar. Sedan är det naturligtvis så att den lokala opinionsbildningen spelar en otroligt stor roll, och att hålla i den möjliggör den största förändringen. Vi kan göra mycket med lagar, och vi kan göra mycket med polisens insatser, och de är nödvändiga.
Men har man inte den lokala opinionen och en kraftfull mobilisering där kan också lagar, polisens och tullens insatser stå sig ganska slätt. Det här i förening kan också skapa en förändring i Västerås. Jag är väldigt glad att Anna Wallén uppmärksammar det här problemet.
Maria Larsson (KD):
Ja, domarna kan ha en viss betydelse för hur många ungdomar som testar och prövar. Störst betydelse för hur många ungdomar som prövar narkotika har dock det preventionsarbete som vi gör från regeringens sida tillsammans med lokala och regionala företrädare. Vi vet hur betydelsefullt och viktigt det är, och det är en av anledningarna till att länssamordnarna finns och är avlönade med statliga medel.
De ska kunna bygga den regionala och lokala mobiliseringen överallt. Det handlar om utmaningar av ett slag som vi aldrig tidigare har haft att hantera eftersom internetmarknaden som når in i vartenda hem i dag öppnar helt nya möjligheter. Tillgängligheten är ett faktum, och det betyder att preventionsarbetet blir centralt för hur vi sedan lyckas.
I ett internationellt perspektiv prövar och testar fortfarande svenska ungdomar narkotika i mindre omfattning än i de flesta andra länder. Men med den marknad och tillgänglighet som finns är jag inte säker på att dessa siffror kommer att stå sig.
De kommer inte att stå sig om vi inte har den regionala och lokala mobiliseringen, ständigt pågående som en diskussion i våra skolor, på våra fritidsgårdar och överallt där ungdomar samlas men också träffar vuxna. Det här är vårt gemensamma medskick från debatten. MDPV är narkotikaklassat och redan innanför hägnet av droger som inte får användas.
Den är förbjuden, och vi tillåter inte att man använder narkotika i vårt land. När förbudet mot innehav för eget bruk nu ifrågasätts är det viktigt att Anna Wallén och jag tillsammans står upp i debatten och säger: Det är klart att vi ska fortsätta ha det. Vår restriktiva narkotikapolitik har hittills gagnat oss väl, och att vi är åtminstone två som kommer att fortsätta driva den har jag förstått av Anna Walléns inlägg. Tack för interpellationen och debatten!
Maria Larsson (KD):
Kenneth G Forslund har frågat mig vilka åtgärder jag har vidtagit för att påverka EU:s pågående översyn av tobaksdirektivet och vilka ytterligare åtgärder jag tänker vidta. Europeiska kommissionen förväntas presentera ett förslag till reviderat tobaksdirektiv i slutet av år 2012. Kommissionen genomförde under hösten 2010 en offentlig konsultationsrunda med anledning av den kommande översynen av tobaksdirektivet.
I svar på kommissionens konsultation har regeringen framfört ståndpunkter inom olika områden som är aktuella i samband med revideringen av direktivet. Regleringen av rökfria tobaksprodukter var ett av dessa områden. Vad gäller exportförbudet av det svenska snuset framfördes bland annat att det inte är logiskt att snus som enda tobaksprodukt är förbjudet inom EU.
För Sverige är det angeläget att detta förbud av en svensk produkt, som är betydligt mindre skadlig än cigaretter, upphävs. Det svenska snuset bör behandlas som övriga tobaksprodukter och därmed kunna saluföras i Europa liksom andra tobaksprodukter.
Vidare har regeringen i handelsministerns brev till kommissionär Dalli den 14 juli 2011 Uniform and responsible regulation of all tobacco products framfört förslag om en enhetlig och ansvarsfull tobaksreglering för samtliga tobaksprodukter.
Sveriges förslag till en enhetlig och ansvarsfull tobaksreglering innebär dels en möjlighet till striktare tobaksreglering än nuvarande med fokus på högt hälsoskydd och förstärkt konsumentskydd, dels att ingen särreglering i form av förbud krävs för en enskild tobaksprodukt.
Sverige har löpande kontakter med olika delar av kommissionen, inklusive direktoratet för hälsa och konsumentfrågor, och andra medlemsstater med anledning av den kommande revideringen av tobaksdirektivet. Regeringen kommer att fortsätta driva frågan om en enhetlig och ansvarsfull tobaksreglering med en förhoppning att åstadkomma en modernisering av den europeiska lagstiftningen som håller en hög standard, ett förstärkt konsumentskydd och ett tydligare regelverk.
Det finns ännu inget förslag till nytt tobaksdirektiv från kommissionen, och jag vill inte heller spekulera i vad ett sådant förslag kan komma att innehålla. När kommissionen presenterar sitt förslag kommer vi att analysera detta, och därefter återstår förhandlingar innan vi kan se ett nytt tobaksdirektiv.