KBLab/rixvox huggingface dataset:
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Även jag tycker att engagemanget från Karin Rågsjö är bra. Det är härligt att vi har en engagerad debatt i denna extremt viktiga fråga. En del av frågorna tog min kollega Acko Ankarberg Johansson hand om, och det är naturligtvis omöjligt att i detta replikskifte hantera alla frågor som Karin Rågsjö har.
Jag konstaterar dock att Vänsterpartiets representant även i detta anförande väljer att mer kritisera de välbehövliga reformer som finns i Moderaternas och Kristdemokraternas förslag än tala om sakinnehållet i vad man själv vill göra.
Jag konstaterar också att Vänsterpartiet har haft ett stort inflytande under den gångna mandatperioden, en mandatperiod som har präglats av att köerna har ökat. De har dubblerats, som bekant. Tredubblade köer till barn- och ungdomspsykiatrin är ett resultat av den senaste mandatperioden. Det är glädjande, herr talman, att Karin Rågsjö tycker att det är bra att vi satsar på psykiatrin.
De resurserna hade varit välbehövliga under den gångna mandatperioden. Denna mandatperiod har också präglats av personalflykt. Detta hänger nämligen ihop. När personal tvingas att säga till patienter att man inte kan ge vård i tid påverkas också personalens situation.
Under de resor jag har gjort har det varit väldigt tydligt att personal hos de privata vårdgivarna säger att man har ett betydligt större inflytande än vad man många gånger säger att man har i den offentliga vården. Med detta resultat av mandatperioden - dubblerade köer, tredubblade köer till BUP och personalflykt - undrar jag om Karin Rågsjö kan säga att hon är nöjd med Vänsterpartiets inflytande.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Tack, Karin Rågsjö, för svaret! Hade jag varit i Karin Rågsjös kläder hade jag varit väldigt orolig om ett så stort inflytande hade gett detta resultat. Det är inget smickrande facit att vi har dubblerade vårdköer, tredubblade köer till barn- och ungdomspsykiatrin och dessutom en personal som flyr från vården för att man inte klarar av sin arbetssituation.
Man kan väl säga att den analys som Karin Rågsjö efterfrågar gjordes av väljarna. Vi såg därför ett historiskt maktskifte, där de rödgröna förlorade inflytande i stora delar av Sverige. Det ligger nu ett stort ansvar på oss att se till att vi arbetar för att få bort köerna. Där ingår också ett stort ansvar för medarbetarna och för en jämlik vård.
Det ansvaret kommer vi att ta, och det ger vår budget andra förutsättningar för.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Just nu har vi en situation i Sverige med fördubblade sjukvårdsköer, tredubblade köer till BUP och en allvarlig personalsituation. MP har ingått i regeringen och är därför ansvarigt för mycket av den politik som har förts under den gångna mandatperioden.
Jag konstaterar samtidigt att det är glädjande att Miljöpartiet runt om i Sverige väljer att ingå i samarbeten med oss i Alliansen och på det viset tar ett stort ansvar för den framtida sjukvården ute i landstingen. Kömiljarden har vi redan haft uppe ett antal gånger här i dag. Vi konstaterar att den hade en viktig effekt.
Den mer än halverade de långa sjukvårdsköer som fanns upparbetade från den socialdemokratiska regeringen 2006, och den kommer naturligtvis att bli ett viktigt redskap i hur vi hanterar sjukvårdsköerna framöver.
Jag vill därför ställa en fråga till Åsa Lindhagen: Hur ser du på kömiljarden och hur vi ska hantera och utveckla den under den kommande tiden? Den hade en konstaterad effekt. Inte minst Myndigheten för vård- och omsorgsanalys är väldigt tydlig med kopplingen när det gäller hur köerna rasade i väg i samband med att kömiljarden togs bort. Nu räddar, fördjupar och utökar vi den och ser till att den blir förbättrad.
Hur tänker Miljöpartiet medverka i att arbeta med detta?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Tack så mycket för svaret, Åsa Lindhagen!
Jag väljer att se positivt på det, för då kan jag ge Åsa Lindhagen rådet att bland annat läsa den rapport där Myndigheten för vård- och omsorgsanalys beskriver hur man har arbetat med kömiljarden, hur det fungerade och att det otvivelaktigt är så att dess införande påverkade köerna positivt, det vill säga att de minskade, medan borttagandet tydligt ledde till att kösituationen rasade i väg.
Just situationen att vi ser att den hade förbättringspotential gör att vi inte bara utökar den till fler miljarder just nu utan också gör den mycket mer effektiv. Fakta och analys bör leda Åsa Lindhagen till en slutsats som innebär att hon kan stödja kömiljarden. Det är dessutom viktigt att kunna påpeka här att just de saker som Åsa Lindhagen efterfrågar finns med i vår budget.
LSS är ett sådant förslag.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag måste säga att det är häpnadsväckande att Socialdemokraternas främsta representant i denna debatt verkar vara helt ovetande om effekten av den tidigare kömiljarden. Jag hade tidigare under hösten en debatt med Kristina Nilssons kollega Dag Larsson, som har en lång och djup erfarenhet av landstingspolitik.
När vi diskuterade kömiljarden tillstod han att vi nog behöver något slags kömiljard för att hantera det här men att den behöver förbättras och förändras. Det är rejält häpnadsväckande, herr talman, att jag nu måste upplysa Kristina Nilsson om att det inte är en kömiljard utan två kömiljarder vi föreslår första året, som sedan ska växlas upp till tre.
Det är väldigt viktigt att läsa igenom dokumenten så att man vet vad man debatterar i kammaren. Det kan vara ett bra råd. Kömiljarderna kommer att se ut på ett annat sätt än vad de gjorde i första läget.
Att påstå att effekten inte blev att antalet köande människor i vårdköer gick från 120 000 ned till drygt 50 000 genom utformningen av kömiljarden är en brist på respekt för fakta. Nu tar vi detta vidare, utvecklar det vidare och ser till att alla delar i vårdförloppen ska finnas med, att vi utökar detta till fler områden.
Det handlar om att göra det som Socialdemokraterna har misslyckats med de senaste fyra åren, att beta av vårdköerna. Kristina Nilsson! Finns det i ärlighetens namn någon plan från er sida på hur ni ska hantera den situation som återigen har uppkommit under socialdemokratiskt styre?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag tänker med all respekt inte lägga någon stor möda på att få socialdemokrater att förstå det som de egentligen har sett hända flera gånger, nämligen att när vi sänker skatten genererar det fler arbetstimmar och ger på det viset mer pengar till välfärd. Det motsatta sker om man höjer skatten på arbete för mycket. Det som är viktigt i sammanhanget är att kunna se till att människor får vård i tid.
Effekten av kömiljarden blev tydlig ganska snabbt när den infördes senast. Med allt fler landsting som nu har ett alliansstyre hoppas jag att vi ska kunna se effekter av kömiljarderna ganska snart. Detta är ett vallöfte för oss moderater att leva upp till både här i riksdagen och ute i landet.
Det kan Kristina Nilsson känna sig trygg i, för vi kommer att göra det som vi fick göra senast, städa upp efter era vårdköer.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag tackar Karin Rågsjö för hennes små modesta frågor, något som präglar Karin Rågsjö. Det är alltid härligt att diskutera. Vad gäller politiska myndigheter underströk jag att det inte var en politiker som hade uttalat detta utan att det var myndigheter och oberoende som hade gjort analyser, och det tror jag att Karin Rågsjö förstod redan från början.
Det är fascinerande att en sammanfattning av denna debatt inte är fokus på de egna politiska sakfrågorna och hur vi ska hantera sjukvårdens utmaningar utan en surt-sa-räven-om-rönnbären-diskussion. Låt mig påpeka att vi satsar drygt 3 miljarder mer än regeringen gör på att lösa sjukvårdens utmaningar.
Vad det handlar om är att man ifrågasätter bland annat kömiljarden där vi har en konstaterad effekt. Låt mig upprepa: Att gå från 120 000 människor i köer till drygt 50 000 - det kan väl Karin Rågsjö inte se som något annat än en framgång?
Hur ska man annars se på att 120 000 människor i vårdköer år 2006 var nere i drygt 50 000 år 2014? Ingen politiker är nöjd förrän vi har noll och ingen i sjukvårdsköer, men effekten är konstaterad.
Vad vi nu gör, och det har jag försökt att förklara så pedagogiskt jag bara kan, är att vi förbättrar och fördjupar kömiljarden och ser till att den omfattar fler delar och hanterar hela sjukvårdsförloppet. Detta fick en effekt under alliansregeringen, och det kommer det att få igen. Vilket ansvar och vilken idé har Karin Rågsjö för vad vi ska göra åt de skenande sjukvårdsköerna?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Att säga att vi med nästan 3,2 miljarder ytterligare i satsning på sjukvården vill orsaka kaos är ganska respektlöst. Vår budget på detta har något som Karin Rågsjös parti borde haft större fokus på under förra mandatperioden, nämligen patienterna.
Det handlar om att människor ska få rätt vård i rätt tid. Det handlar om gamla, multisjuka och kroniker. Det handlar om barn som i dag far illa i de BUP-köer som tredubblades under förra mandatperioden, med stöd av Karin Rågsjös Vänsterpartiet.
Vi gör dessa stora satsningar just för att ta det ansvar som Karin Rågsjö och den rödgröna regeringen inte gjorde.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag tackar Åsa Lindhagen för frågan. Även jag tycker att debatten ska fokusera på det ansvarsområde som socialutskottet har att hantera, och klimatområdet finns ju inte där - även om vi lägger mer på det i denna budget än vad Åsa Lindhagens regering gjorde.
Under hela min politiska gärning har jag haft stort fokus på barn. Därför lyfte jag nu senast i socialutskottet upp att vi bör arbeta mindre i stuprör och försöka hitta gemensamma vägar för bland annat utbildningsutskottet och socialutskottet att arbeta tillsammans med just barn i fokus.
Vi vet att icke godkända skolresultat och utanförskap hänger ihop och att det då är socialtjänsten som tar vid. Jag ser fram emot att hitta nya vägar för att arbeta med dessa frågor.
Jag har personligen förhoppningar om att Margareta Winbergs utredning kommer att ha ny bärighet på detta. Jag välkomnar därför framtida diskussioner och instämmer i att dessa frågor behöver lyftas upp.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Det här är naturligtvis oerhört angelägna frågor att diskutera. Vi behöver ha betydligt mer samverkan mellan de olika förvaltningarna i kommunerna, men också koppla ihop det med region och landsting och kanske även statliga insatser beroende på var i detta vi befinner oss.
Jag har många års erfarenhet från en kommunal utbildningsnämnd. Vi arbetade på ett sådant sätt att vi utvecklade familjecentraler för att tidigt kunna hitta stöd och upptäcka barn i behov av stöd. Det handlar om att hitta samverkan mellan till exempel BVC, MVC och skolan. Jag ser att vi i dag ofta tappar barnen vid exempelvis övergången till elevhälsan.
Jag ser fram emot många spännande diskussioner när det gäller det området och de betänkandena, för det här är väldigt angelägna frågor.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Inledningsvis, Dag Larsson, vill jag säga att det aldrig är okej att en människa nekas vård. Det är alltid lika allvarligt att höra om de personer och människor som befinner sig bakom statistiken. Jag var glad när ledamoten Dag Larsson i sitt anförande pratade om behovet att lyfta blicken nationellt.
Jag vill påminna ledamoten om att vi i dag inte befinner oss i det hus som ligger några hundra meter längre bort, utan ledamoten är i dag ledamot av Sveriges riksdag, där vi diskuterar den nationella vården. Jag skulle, fru talman, kunna ta upp otaliga exempel på enskilda människor som finns i vårdhaverierna i det gamla styrets Dalarna, där vi har tagit över sedan några månader, vilket jag tror att invånarna är ganska glada över.
Jag skulle kunna berätta om situationer, om de människor jag träffade i förra veckan när jag var i Västerbotten, som är den enda helt röda regionen efter förra valet, och om hur det ser ut i vården där, till exempel inom prostatacancervården. Det är allvarliga situationer vi pratar om, och det är många människor som faller mellan stolarna.
Där har man fullständigt tappat kontrollen över ekonomin, och man prognostiserar i dag ett underskott på mellan 800 miljoner och 1,2 miljarder, med en total omslutning på 10 miljarder. Att det kommer att få konsekvenser att ekonomin har misskötts under lång tid är uppenbart.
När vi nu diskuterar situationen i vården tror jag att det är viktigt att vi har en ödmjuk inställning till att det ser allvarligt ut. Vi har en situation där många röda landsting har arbetat upp en oerhört svår situation där många enskilda människor nu sitter i kläm.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Trots svårigheterna för ledamoten Dag Larsson att lyfta blicken till det nationella perspektivet vill jag än en gång understryka att jag är ledsen för alla människor som drabbas enskilt och hamnar mellan stolarna. Jag kan inte kommentera det enskilda fallet, för jag känner inte till det. Men som ledamoten Larsson vet har vi många exempel från olika regioner på där det inte fungerar.
Just därför behöver vi fokusera på bland annat en ny nationell cancerstrategi, där fokus ligger på de delar som behöver utvecklas. Vi moderater för just nu intensiva diskussioner. Vi för också stora diskussioner om på vilket sätt vi ska ta över de ganska många regioner där Moderaterna styr efter valet.
Det är regioner där köerna är långa och omfattande och där ekonomin ofta är körd i botten. Ledamoten lyfte upp bland annat Dalarna, och det är ett ypperligt exempel på ett landsting eller en region som under många år har varit gravt misskött av socialdemokratiska företrädare och där vi moderater vet att vi står inför en omfattande utmaning.
Vi för alltså många diskussioner, och de handlar mycket om hur vi ska städa upp och hantera de regioner som under många år har varit misskötta av Socialdemokraterna. Där har vi andra förutsättningar. Det finns numera ett enda landsting eller en sjukvårdsregion som styrs helt av Socialdemokraterna, och jag gav exempel på hur ekonomin ser ut just där. Där är vi särskilt oroade.
Det finns anledning att föra diskussioner inom Moderaterna men också mellan partierna om hur vi ska ta oss an den stora utmaning som finns i sjukvården.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Tack så mycket för ditt anförande, Anders W Jonsson! Det verkar som att vi är många här som delar oron över att köerna växer och ibland nästan verkar växa okontrollerat.
Det gör att frågan om den kömiljard som bland annat mitt parti och Anders W Jonssons parti var med att se till att Sverige fick ta del av under alliansregeringen och dess nystart och omdaning nu blir så oerhört intressant. Om vi träffar och pratar med våra kommunpolitiker - vilket jag utgår från att vi allihop gör, även om en del av oss har bytt lite stolar - undrar de vad som händer.
Min fråga till Anders W Jonsson, som nu sitter vid maktens bord och kan påverka detta, är: Hur går de förhandlingarna? Kommer vi att kunna få se en prestations- och resultatinriktad kömiljard som garanterar att vi fokuserar på rätt saker?
Det gäller att vi inte får den gamla vanliga socialdemokratiska doktrinen att vi bara ska vräka ut pengar, och så ser vi att det inte finns några incitament för att förbättra utan vi ser att pengarna går ut och köerna växer. Fru talman! Jag skulle vilja att Anders W Jonsson beskriver vad det är som händer och när vi kan förvänta oss att regionerna får ut pengar så att det kan börja bli verkstad.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Tack, Anders W Jonsson, för det svaret! Min första fråga blir: Ska jag uppfatta ledamoten som att vi kan känna oss trygga i att det vid maktens bord just nu försiggår diskussioner som innebär att det kommer att bli en prestationsinriktad kömiljard? En sak är att förhandla med SKL. Där vet jag var våra partier står någonstans. De kommer att vara starka och trygga i att förhandla om en prestations- och resultatinriktad kömiljard.
En annan sak är vilket förslag som kommer från vår socialminister. Där vill jag bli trygg i att jag vet att diskussionerna med stödpartierna nu går i den riktningen att vi kommer att få se ett sådant förslag. Det kommer nämligen att underlätta förhandlingen med SKL väsentligt. Jag går över till min andra fråga. Jag är lite bekymrad över en annan av mina hjärtefrågor.
Det handlar om den nationella cancerstrategin. Där har vi suttit i mycket konstruktiva och bra diskussioner inom den forna Alliansen på nationellt plan. Där är jag bekymrad över att den inte lyfts upp och värderas högre i den överenskommelse som finns mellan den rödgröna regeringen och stödpartierna.
Vi har vid flera tillfällen haft en majoritet i den här kammaren där vi i tillkännagivanden har uppmanat regeringen att just ta sig an en ny och uppdaterad cancerstrategi. Vi har också hört mycket högt skattade organisationer som bland annat Cancerfonden och Barncancerfonden, som har hög trovärdighet i frågan, påpeka hur viktigt det är. Nu ser vi att man i vår har plockat bort detta som prioritet.
Jag vill ställa frågan till Anders W Jonsson: Vad tänker Centerpartiet göra så att den här frågan kommer upp på dagordningen på det sätt som den förtjänar?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Tillbaka till socialutskottet och hälso- och sjukvårdsfrågorna! Det innebär att fokus är tillbaka på de stora utmaningarna inom svensk hälso och sjukvård. Vi saknar nämligen inte sådana. Ledamoten Pernilla Stålhammars parti sitter med i regeringen.
Just därför är jag nu jätteintresserad av att se och höra hur Miljöpartiet ser på en del av dessa utmaningar. Jag saknade en hel del av de sakerna i Pernilla Stålhammars anförande. Vi konstaterar att när alliansregeringen tog över stod 130 000 människor i kö för ett första besök respektive operation.
Sedan infördes kömiljarden. När vi lämnade över 2014 var vi nere i 52 000 patienter. Det var fortfarande alldeles för många - helst vill vi alla se noll. Men det var en stor skillnad i vad vi lämnade över. Nu är vi tillbaka på över 90 000. Vi klättrar snabbt mot den höga summa som vi i Alliansen hanterade senast.
Jag skulle vilja att Pernilla Stålhammar redovisade hur Miljöpartiet anser att vi ska ta oss an köerna och hur man behöver utforma specifikt kömiljarden.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Det är alltid intressant att höra Karin Rågsjö diskutera sitt favoritfokus. Det är Region Stockholm som brukar vara det hon uppehåller sig vid mest, så också i dag. Jag hade hoppats att vi kanske kunde lyfta nivån lite grann och titta ut över landet för att se hur situationen ser ut överallt. Det är en allvarlig situation.
Vi som är oppositionspartier borde hitta gemensamma vägar för att rikta kritik och kanske inte i lika hög grad lasta Sveriges Kommuner och Regioner som regeringen för en situation som har eskalerat ganska kraftfullt. Jag vill påminna om att sedan regeringen tillträdde har sjukvårdsköerna mer än fördubblats. Det är tyvärr ett otvivelaktigt faktum. BUP-köerna har mer än tredubblats.
I mitt anförande kunde ni höra om det oroväckande sätt som cancervårdsköerna nu drar iväg på. Då finns det skäl att rikta sin kritik mot regeringen, och jag kommer med glädje att lyssna på Karin Rågsjös repliker på regeringens företrädares anförande om en liten stund. Mångfalden är helt avgörande för att kunna klara situationen.
Om vi inte hade haft privata utförare utan allt i stället hade legat i offentlig regi skulle situationen ha sett betydligt värre ut; det kan jag försäkra Karin Rågsjö. Min fråga tillbaka till Karin Rågsjö är: På vilket sätt ska vi klara en situation där köerna ser så bedrövliga ut och där människor väntar i köer till cancervård?
Hur ska vi göra om vi avskaffar alla privata alternativ på det sätt som Karin Rågsjö verkar företräda?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Låt mig inledningsvis säga att det aldrig får vara så att plånboken styr. Vi ska ha ett sjukvårdssystem som är jämlikt för alla, och det är det inte i dag. Därför vill vi göra satsningar på bland annat prevention, vilket handlar om att alla ska få bästa möjliga förutsättningar, information och stöd. Det kan handla om fysioterapi, och det kan handla om mycket annat - information om kost med mera. Man ska kunna ta så bra hand om sig som möjligt.
En del av oss har bättre förutsättningar för det, och andra har sämre. Därför är det så viktigt att just satsa på prevention - och att göra det långsiktigt. När det offentliga inte klarar av detta skaffar människor nämligen andra vägar till sjukvården. Om regeringen fokuserade på huvudorsaken i stället för att, som just nu, prata om symtomen skulle privata sjukvårdsförsäkringar inte vara en stor diskussion.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Vi uppskattar att fru talmannen håller ordning på oss. Även jag vill sälla mig till dem som tycker att det är härligt att det inte går att ta miste på att Karin Rågsjö brinner för de frågor vi arbetar med. Det är ett härligt utskott att arbeta i. Jag upplever att vi i väldigt stor utsträckning brinner för de här viktiga frågorna.
Det som däremot gör mig lika nedslagen som alltid är den oerhörda viljan att alltid titta på de moderatstyrda regionerna. Jag vill påpeka att de regioner i Sverige som har kortast väntetider är Stockholm och Halland, det vill säga de två regioner där moderater med allianspartier har styrt absolut längst tid.
Man klarar den nationella vårdgarantin i 93 procent av fallen. Rikssnittet är 81. Det beror bland annat på att man i Region Stockholm har en skarpare regional vårdgarantigräns, 30 dagar, vilket driver utvecklingen mot kortare väntetider. Men det har troligtvis också att göra med att man har fler fristående vårdaktörer, vilket leder till att sjuka i större utsträckning kommer in i vården och får både diagnos och behandling tidigare.
Även vänteläget för operation och behandling är i toppskiktet i en nationell jämförelse - 88 procent jämfört med 73. Där är vårdgarantigränsen 90 dagar, som Karin Rågsjö väl vet. Jag vill verkligen peka på att det ser olika ut i landet, men när det gäller vårdtider och väntetider ser det i något större utsträckning positivt ut i de moderatstyrda regionerna.
På vilket sätt tror Karin Rågsjö att vi ska klara de här enormt långa väntetiderna om vi tar bort privata vårdaktörer?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Tack, Karin, för ett fortsatt engagerat anförande. Det var en lite julklapp med att det ändå finns en uppluckring och öppning för privata vårdgivare. Jag får återigen konstatera att mångfalden och valfriheten är i centrum för oss. Det behöver jag knappast göra. Det jag tycker är tråkigt när jag lyssnar till Karin Rågsjö är att hon inte ser vad det betyder för patienterna. Inte sällan är det också innovationsbenäget hos våra privata vårdgivare, något som hela vården gynnas av.
Vad är då skälet till privata vårdförsäkringar, som är Karin Rågsjös nya älsklingsämne? Jo, det är att den offentliga skattefinansierade vården inte klarar av att leverera. Då skaffar fackförbund och Löf - Landstingens Ömsesidiga Försäkringsbolag - privata vårdförsäkringar. Vi behöver komma åt det som är huvudproblemet.
Det är inte privata vårdförsäkringar som människor skaffar sig, utan det är vårdköerna. Vad gör vi, Karin Rågsjö?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Sedan den rödgröna regeringen tillträdde har sjukvårdsköerna som bekant mer än fördubblats. Köerna till barn- och ungdomspsykiatrin har mer än tredubblats, och cancerköerna ökar nu oroväckande. Samtidigt gapar propositionslistan oroväckande tom. Det är ju genom en regerings propositioner vi ser vad man vill göra och vilken handlingskraft man har.
Jag är säker på att det, med de bekymmer vi ser framför oss, är lika genant för socialdemokratiska och miljöpartistiska riksdagsledamöter som det måste vara för regeringen att det inte finns någon full propositionslista. Det må vara så att Kristina Nilsson nu säger att det ska vara fullt fokus på detta. Låt oss hoppas att det är sant! Vi har hoppats på det i fem år, och resultaten känner vi till.
Till detta kommer stora regionala skillnader. I dag får fem av sex män med prostatacancer inte strålbehandling inom utlovad väntetid. Men det är också en stor skillnad bland till exempel kvinnor med bröstcancer. I Östergötland får åtta av tio kvinnor inte sin operation inom utlovad maximal väntetid.
I Kronoberg är det dock just åtta av tio som får sin operation inom utlovad maximal väntetid. Jag skulle vilja säga att de stora regionala skillnaderna är ett av våra stora bekymmer. Det handlar om liv och död beroende på var i Sverige man bor. På vilket sätt ser Kristina Nilsson att vi kan möta de regionala skillnaderna?