Penilla Gunther (KD):
Jag ska ge mig på att tala om precis det som skrivelsen från regeringen handlar om - Riksrevisionens rapport om effektivitet i exportgarantisystemet. Det kanske inte låter så fantastiskt intressant, men det är det verkligen för de företag som det berör.
När man läser Riksrevisionens rapport om vad de tycker om Exportkreditnämnden och hur den hanterar detta kan jag tycka mig se en stor övervikt just för stora företag och stora affärer.
Det uppdrag som nämnden har haft sedan 2003 - att bry sig om små företag och deras förutsättningar för att öka sin export - har den inte brytt sig så oerhört mycket om. Det är anmärkningsvärt, kan jag tycka. Det är också en av de punkter Riksrevisionen är kritisk till i rapporten.
Detta har skett på bekostnad av de små och medelstora företagens möjligheter att dra nytta av en kreditgaranti. En kreditgaranti handlar helt enkelt om att säkerställa vad som händer om man gör en affär och inte får betalt från den part som man handlar med, säljer tjänster till eller exporterar till. Då kommer kreditgarantin in i det hela.
Då ska man också veta att det här kostar pengar för företagen. Det kostar ungefär - efter vad man ser i uträkningen här - 1 procent av omsättningen i affären.
Det är klart att det är peanuts för ett stort företag att betala 1 miljon i avgift för att få en kreditgaranti på x procent om det gäller en stor affär på 100 miljoner. Det är ingen stor summa för ett företag som Volvo, Ericsson eller något annat storföretag. Men för ett litet företag är det såklart jättemycket pengar.
En annan av de punkter som nämns i rapporten och som Riksrevisionen är kritisk till handlar om vilken täckningsgrad garantin kan utgöra. Där kan man ganska tydligt se att kritiken inte minst handlar om likvärdigheten i behandlingen av företagen. Det är ytterligare någonting som man måste se över.
Det kan inte vara så att företagare och företagsrepresentanter talar med varandra och inser att de har ett affärsvärde på 100 miljoner men får olika täckningsgrad om någonting skulle hända. Om det skulle gå i stöpet kanske vissa har en täckningsgrad på 60 procent och vissa 40 - inte vet jag. Men det är olika täckningsgrad, och kritiken gäller att man inte blir behandlad likvärdigt.
Jag tycker att detta är allvarligt, inte minst därför att små företag inte har samma resurser att kunna bedöma denna typ av avtal och göra jämförelser som stora företag har. De har sina avdelningar med jurister, affärsutvecklingsavdelningar och så vidare som jobbar med denna typ av frågor.
En sak som kan bli en konsekvens av detta är vad vi vill exportera. Om vi tittar på till exempel miljöteknikbranschen, som sysselsätter ungefär 40 000 anställda och omsätter ungefär 120 miljarder kronor enligt SCB och Sveriges miljöteknikråd, kan vi se att investeringarna i branschen helt enkelt har tippat runt.
År 2008 var det offentliga kapitalet bara 10 procent av allt privat kapital som pytsades in i branschen. I dag är det precis tvärtom; det är 10 procent av det offentliga kapitalet som privata investerare lägger på just miljöteknikbranschen.
Då kan man ställa sig frågan: Vad får vi för effekter av det här om man inte längre tror på svensk miljöteknik och export av den? Om utländska investerare flyr branschen - vad har vi då själva för utveckling i Sverige? Vad säger det till svenska investerare?
Vi är allihop medvetna om att vi har en internationell marknad som vi måste förhålla oss till. Därför är en exportkreditgaranti viktig. Vi kan jämföra med de små kreditgarantiföreningar som finns i Sverige i dag, till exempel Mikrofonden Väst, som sysslar med inhemska garantier till småföretag.
Det gäller just de allra minsta företagen, som behöver hjälp och stöd när de inte kan få det från banker och andra kapitalstarka aktörer i samhället.
I det här fallet, när vi talar om export, är det helt klart att om det är en statlig exportkreditnämnd som ska ta hand om möjligheterna för svenska företag att exportera måste de framöver, enligt min mening som kristdemokrat, satsa ännu mer på att ha en klar strategi att nå små och medelstora företag.
Med det sagt kan vi också konstatera, vilket också står i en av åtgärdspunkterna, att man inte heller mäter små och medelstora företag som man gör i hela världen i övrigt. Man har en dubblering av antalet anställda och omsättning som man inte har någon annanstans. Det är också intressant att konstatera.
Det innebär att de små företagen är så pyttesmå i EKN:s beräkningar att de förmodligen därför inte räknas. De syns helt enkelt inte i statistiken. Herr talman!
Med detta sagt hoppas jag att de åtgärder som är föreslagna i Riksrevisionens rapport om effektivitet i exportgarantisystemet också förverkligas.