Jens Holm (V):
Kemikalier finns som bekant nästan överallt. Det brukar sägas att det finns drygt hundra tusen kemikalier på EU:s inre marknad. Jag tror faktiskt att det till och med är rätt många fler än så. Kemikalier kan vara bra för många saker, men det finns också stora risker med vissa sorters kemikalier.
De kemikalierna - det är främst dem vi debatterar här - måste vi se till att få kontroll över och så fort som möjligt få bort från sådant som vi använder varje dag, från våra arbetsplatser och från våra förskolor där våra barn vistas. Barn är särskilt utsatta när det gäller kemikalier.
Det krävs mindre doser, mindre exponering, av kemikalier för att barn ska drabbas. En annan grupp som lätt glöms bort är alla de som arbetar inom kemikalieindustrin. Enligt en finsk undersökning som jag har läst kommer ungefär 30 miljoner arbetare dagligen i kontakt med skadliga och farliga kemikalier.
Jag tänker spontant på min egen pappa som arbetade inom kemikalieindustrin i Norrland. Han kom ofta hem efter arbetsdagen och hade ont i kroppen och i lederna. Han hade svårt att sova, svårt att sitta, stå och gå ibland. Han fick senare diagnosen akut metallförgiftning. Det kom troligen från den stora exponeringen för farliga kemikalier på hans arbetsplats.
Han mår för övrigt bra nu och är pensionerad. Men det är bara ett konkret exempel. Det är viktigt att vi agerar på alla nivåer vi kan för att i så stor utsträckning som möjligt begränsa användningen av farliga kemikalier. På den internationella nivån tänker jag på FN, Nordiska rådet och EU, och jag tänker på hemmaplan.
Vänsterpartiet är det parti som, i det här betänkandet, har lagt fram flest konkreta förslag på begränsningar av kemikalier. Vi har en hel del konkreta förslag på hur EU:s kemikaliepolitik, kemikalieförordningen Reach, ska kunna fungera bättre. Jag förhandlade om Reachförordningen under min tid i EU-parlamentet, bland annat tillsammans med Lena Ek från Centerpartiet som talade här tidigare.
Vänsterpartiet kunde till slut inte vara med i den stora överenskommelsen om Reach eftersom vi tyckte att den blev undermålig. I dag finns det fortfarande många områden där EU:s kemikalielag måste göras bättre. Vi vill till exempel att man ska kunna ta tag i hormonstörande ämnen på ett bättre sätt.
Vi vill att man ska ta kontroll över de så kallade nanomaterialen, mikromaterial, som används i allt större omfattning. Lågvolymämnen, ämnen som används i bara ett eller ett par ton, kan vara väldigt farliga kemikalier. De ämnena måste också registreras och prövas noggrant.
Vi vill även att medlemsländer alltid ska kunna gå före och ha en mer progressiv kemikalielagstiftning än EU kräver av dem.
Apropå att medlemsländerna ska kunna gå före konstateras det i betänkandet att Sverige som land, i rak motsats till vad många kanske tror, inte har gått före särskilt mycket på kemikalieområdet. Det står i betänkandet att man, om man ska göra det, måste ta "hänsyn till effekter för företagens konkurrenskraft och den inre marknadens funktion".
Det känns som att industrins konkurrenskraft och EU:s inre marknad helt plötsligt är viktigare än våra barns, våra arbetares och vår miljös bästa. Så kan vi inte ha det. Vi måste alltid sätta miljön och vår egen hälsa främst. Industrin och EU:s inre marknad får komma i andra hand.
Ett viktigt sätt att stärka den internationella kemikalieregleringen på är att vi som enskilt land går före på det nationella området. Jag tänker till exempel på den farliga kemikalien bisfenol A, som flera har nämnt tidigare.
Det är helt korrekt att bisfenoler kan finnas i många olika varianter, alltså med många olika bokstavsförkortningar. Bisfenol A är i dag förbjudet i nappflaskor och i Sverige i livsmedelsförpackningar för små barn. Det är bra. Nu har en utredare, på ett utredningsuppdrag från regeringen, kommit fram till att bisfenol också borde förbjudas på flera andra områden.
Det känns som ett lappande och lagande. Varför inte i stället säga att vi behöver ett totalförbud mot bisfenol A och andra liknande bisfenoler? Och ifall bisfenol är otroligt oundgängligt i någon verksamhet, kanske inom läkemedelsindustrin, kan ett undantag beviljas. Men det är bättre att komma med ett totalt förbud mot alla bisfenoler. Då får vi stopp på problemet.
Fru talman! Det föreslår Vänsterpartiet i reservation 8, som jag härmed yrkar bifall till. Det finns också andra områden som behöver regleras på ett tydligare sätt. I dag har vi mängder med kemikalier i våra kläder och våra textilier.
Triclosan, triclocarban, silver och fenoletoxylat är några exempel på ämnen som används i våra kläder, särskilt sportkläder, så att de inte ska lukta ifall man börjar svettas. Jag tror inte att det finns någon konsument i hela vårt långa land som har krävt att de produkterna ska finnas i våra sportkläder. Men helt plötsligt har industrin fört ut det på marknaden.
Jag tycker att vi måste svara genom att säga att vi inte vill ha det i våra kläder. Det är giftiga, persistenta, bioackumulerande ämnen som vi vet kommer att finnas kvar i vår hud och våra kroppar eftersom vi har dem på oss. Därför behöver vi förbjuda de ämnena i kläder. Vi behöver också förbjuda bromerade flamskyddsmedel.
Jag noterar i betänkandet att man diskuterar det. Och jag hoppas att det verkligen blir av. Till Lena Ek, som i olika sammanhang talar om vänstermajoriteten, vill jag säga att i så gott som alla de sammanhangen är Vänsterpartiet inte en del av Socialdemokraternas och Miljöpartiets förslag, som jag tror att du talar om. Vi har egna konkreta förslag på hur vi vill reglera kemikalier.
Det gäller till exempel kemikalien Deca-BDE, som är ett bromerat flamskyddsmedel som vi i Sverige tidigare hade ett förbud mot men som den tidigare, borgerliga, regeringen hävde 2008. Vänsterpartiet tycker att det är självklart att det förbudet ska återinföras. Det finns flamskyddsmedel utan Deca-BDE. Därför kräver vi att Deca-BDE ska förbjudas. Fru talman!
Avslutningsvis vill jag också nämna det hot som finns mot en progressiv kemikalielagstiftning i dag. Det största hotet kommer från frihandelsavtalet TTIP, som USA och EU nu förhandlar om. Inom ramen för TTIP ska USA och EU anpassa sina respektive lagstiftningar till varandra.
Det kommer att innebära att de som har högre nivåer på lagstiftningen riskerar att tvingas sänka de nivåerna. Europeisk och nordamerikansk kemikalielagstiftning ser väldigt olika ut. I USA lägger man bevisbördan på USA:s motsvarighet till Naturvårdsverket, EPA som är deras naturvårdande myndighet. Det är upp till dem att bevisa att en kemikalie är farlig.
I Europa, med alla fel och brister som Reach har, är däremot hela poängen att industrin ska bevisa att en kemikalie inte är skadlig innan den sätts ut på marknaden. Jag är väldigt rädd för att vi kommer att tvingas sänka våra ambitioner på kemikalieområdet när fri konkurrens på den transatlantiska marknaden blir det viktigaste, inte en progressiv kemikalielagstiftning.
Därför är det viktigt att lyfta in förhandlingarna om handelsavtalet, TTIP, i den här debatten. Fru talman! Jag yrkar alltså bifall till reservation nr 8 från Vänsterpartiet.