Jesper Skalberg Karlsson (M):
Vi har mycket områdesskydd i Sverige. Hela 25 procent av skogen är undantagen från skogsbruk. Då räknar man både impediment och det formella skyddet. Över 50 procent av landet utgörs av riksintressen. Många är gamla med vaga beskrivningar och har förändrats sedan de pekades ut som riksintressen. I Sverige kan länsstyrelsen och kommunen själva inrätta naturreservat.
Utöver det har vi Natura 2000-områdena, som vi anmäler till EU-kommissionen och som vanligtvis inte omprövas. Även om en art dör ut, flyttar eller når en så god status att den inte längre kräver skydd är Natura 2000-området kvar. Då kan man ställa sig frågan om problemet med områdesskyddet i Sverige är just arealen och att arealen måste öka.
Jag tror snarare att det är ändamålsenligheten och huruvida det är förankrat i lokalområdet som vi behöver jobba mycket med. Med det sagt håller jag med statsrådet om att man ska ta skyddet av Sveriges natur på stort allvar. Fru talman! Med en ökande befolkning behöver vi bygga mer, ganska mycket mer.
Bara de kommande åren är kravet, som ställs på oss, att det ska byggas tiotusentals bostäder. Lägg därtill Förbifart Stockholm, som är ett stort projekt, eller varför inte regeringens aviserade projekt med höghastighetståg. För både bostäder och annan infrastruktur kommer det att krävas en mix av material. Det kanske är naturligt. Vi ser att ekonomin är ganska turbulent.
Priser på insatsvaror går upp och ned snabbare nu än vad de har gjort tidigare. Man kan inte bygga en ekonomi baserad bara på ett lågt oljepris eller baserad bara på att arbetskraften är väldigt billig. Man behöver ha en mix. Så fungerar även energimarknaden, kan man säga i sammanhanget. Man behöver olika delar för att nå en stabilitet. Samma sak kommer det att vara med material. Vi kommer att behöva mycket trä. Jag tror att den svenska skogen rymmer tillväxt, arbetstillfällen och utveckling.
Men vi kommer också att behöva cement. Vi kommer inte att ha råd att välja bort enskilda material när behovet är så pass stort. Det vore oansvarigt att sätta stopp för cementtillverkningen i Sverige. Fru talman! Det är därför jag har ställt denna interpellation. Jag vill veta om de löften som ställdes ut 2015 fortfarande gäller och vad de löftena egentligen betyder. Det går nämligen att göra olika tolkningar.
Det som sas då av dåvarande miljöminister Åsa Romson var: För Gotlands räkning gör vi bedömningen att ytterligare åtgärder som berör större områden inte kommer att behövas för att fullgöra Sveriges förpliktelser enligt EU:s art- och habitatdirektiv. När vi är här i dag kan vi tolka det på olika sätt. Jag tolkar det som att då var stoppdatumet 31 augusti 2015.
Men eftersom en del av det ursprungliga förslaget bröts ut och skickades tillbaka till länsstyrelsen och inventerades på nytt skulle man också kunna tolka det som: Ja, vi har uppfyllt våra förpliktelser när det också är utlyst. Den tolkningen tycker jag kan påverka Gotland mycket långtgående. Jag skulle vilja höra lite mer från näringsministern om hur vi ska tolka det.
Ska vi gå på den tolkning som man kanske gjorde den där dagen eller den som länsstyrelsen gör just nu? Är det då som är stoppdatum, eller är det stoppdatum när det som nu behandlas hos Naturvårdsverket har inrättats? I anslutning till det undrar jag: Är då 500 hektar som File Hajdar omfattar att kalla ett stort område? Det är ju en tolknings- och definitionsfråga.