Maria Larsson (KD):
Det blir en ganska vid debatt det här, men låt oss göra den till det då. Det är precis så som ni var inne på att allt hänger ihop. De satsningar vi kan göra på välfärden kommer ur de möjligheter vi har att skapa jobb i det här landet. Det har varit regeringens hela inriktning att fler människor i vårt land ska kunna ha ett jobb.
Det väldiga utanförskap som växte under er regeringsperiod skulle brytas. Fler skulle komma tillbaka och få ett jobb och därmed också betala in skatt som är förutsättningarna för att vi ska kunna ha en god välfärd. Det är därför som vi har kunnat göra alla de här satsningarna i positiv bemärkelse som Eva Olofsson vittnar om.
Det händer väldigt mycket positivt ute i kommunerna med hjälp av de stimulanspengar som är öronmärkta till äldreomsorgen utöver de pengar som naturligtvis läggs i påsen. Vi har dessutom sänkt skatten för de undersköterskor och sjuksköterskor som har haft den högsta skatten i världen. De svenska undersköterskorna har haft världens högsta skattetryck.
Det tycker vi är orimligt. Vi har försökt sänka det lite just för de här grupperna, låg- och medelinkomsttagare, för att vi tycker att de är värda att få behålla mer av sin lön. Vi har haft möjlighet att utveckla välfärden för att jobben har blivit fler. Vi har också gjort en annan sak i ljuset av finanskrisen.
De två första åren av vår regeringsperiod samlade vi i ladorna för att kunna ha till sämre tider. De reformer som genomfördes under de två första åren av regeringsperioden sparade vi i första hand ihop till, och det ökade reformutrymmet kom väl till pass nu när vi gick in i en lågkonjunktur och lade fram budgeten för 2009.
Bara i år är det - nu hoppas jag att ni lyssnar - nästan 30 miljarder som går ut till Sveriges kommuner. Det är pengar från staten. Det är inte några små summor. De öronmärkta pengarna till äldreomsorgen är en del av det, men totalt är det en väldigt stor satsning.
Den kan vi göra för att vi var förståndiga nog att hålla igen de två första åren för att kunna vara mer expansiva när konsumtion och annat behöver stimuleras i en lågkonjunktur. Det är många i Europa som tittar på att vi nu förmår lägga 1,3 procent av bnp i en reformbudget.
Det skulle många av de länder i Europa som i dag sitter och skär i välfärden önska att de hade kunnat göra också.
Ute i kommunerna ser det ändå tufft och tajt ut, men låt mig ställa det i ljuset av att Sverige befinner sig, just nu i alla fall - ingen av oss har sett slutet på finanskrisen - i ett läge som är betydligt mer gynnsamt än vad i stort sett varje europeiskt land gör när det gäller deras möjlighet att vidmakthålla välfärden. Det är viktigt. Välfärden ska inte vara beroende av konjunkturen.
Vi ska kunna trygga att den är väl fungerande, att vi har en bra äldreomsorg oavsett hur tiderna ser ut när det gäller konjunkturer. Därför blev jag lite fundersam när jag såg att man också i goda tider skar ned i Göteborg, där Eva Olofsson var ansvarigt äldreborgarråd.
År 2006 minskade antalet platser i äldreboende med 200 samtidigt som hemtjänsttimmarna minskade med 7 procent. Jag tycker att det är mer oansvarigt att man under en högkonjunktur, under brinnande högkonjunktur, i Eva Olofssons egen kommun skär så dramatiskt i välfärden.