Tobias Billström (M):
Det är naturligtvis alltid komplicerat när det gäller säkerhetsärenden av den enkla anledningen att just i sådana ärenden förekommer det mycket klassificerad information som vi inte kan stå och diskutera här i kammaren. Det gör att det blir lite svårt och problematiskt ibland att föra den här typen av debatter. Det handlar ju om ett enskilt ärende som så tydligt lyfts fram som grunden för interpellationen. Jag ska ändå göra mitt bästa för att försöka besvara Bodil Ceballos frågor. Först och främst gäller det materialfrågan.
Migrationsöverdomstolen har tillgång till i stort sett allt material som behövs. När det gäller överklaganden överlämnar Migrationsverket dessa tillsammans med samtliga handlingar i ärendet inklusive Säkerhetspolisens yttrande. I normalfallet håller domstolen en muntlig förhandling dit parterna, det vill säga utlänningen, Migrationsverket och Säkerhetspolisen, kallas.
I ärenden om verkställighet - den andra kategorin - lämnar regeringen över samtliga handlingar som har getts in i ärendet inklusive Säkerhetspolisens yttranden. Domstolen kan begära att få låna de akter som Migrationsverket och regeringen har beträffande den person som ärendet gäller. Domstolen kan besluta att hålla en muntlig förhandling med parterna närvarande. Det är den ordning som gäller. I detta finns alltså inga begränsningar när det gäller det material som Migrationsöverdomstolen faktiskt har tillgång till.
När det sedan gäller sekretessfrågorna, som Bodil Ceballos lyfter fram, det vill säga de begränsningar som finns för att ta del av materialet i övrigt, är huvudregeln att sekretess inte hindrar att utlämnande sker till enskild som är part vid myndighet eller domstol. Den som är part i ett ärende har alltså en mer vidsträckt rätt att få ta del av sekretesskyddade uppgifter än vad som annars följer av sekretesslagens bestämmelser.
Undantag från huvudregeln att material ska lämnas ut gäller om det är av synnerlig vikt att vissa uppgifter inte röjs bland annat, som jag sade i det tidigare svaret, med hänsyn till rikets säkerhet eller intresset att förebygga eller beivra brott. Men även i det fallet ska den som är part ges de upplysningar om innehållet i materialet som han eller hon behöver. Visserligen får man inte lov att lämna ut den här typen av uppgifter om de skulle orsaka allvarlig skada för det intresse som skyddas av sekretessen.
Men möjligheten finns. Det regelverk som gäller vid hanteringen av säkerhetsärenden förutsätter alltså att det görs en noggrann avvägning mellan det intresse parten har av att ta del av de uppgifter som har tillförts ärendet och intresset av att ta hänsyn till rikets säkerhet.
Det går också bra inom ramen för gällande lagstiftning, om det nu bedöms som tillräckligt, att en myndighet eller en regering i stället för att hemlighålla känsliga uppgifter begränsar spridningen genom att uppställa förbehåll för den enskilda parten eller för ombudet. Det innebär alltså att uppgifterna får användas i det aktuella ärendet men inte spridas vidare till någon annan eller publiceras. Det är de verktyg som man har till sitt förfogande.
Givet det här regelverket kan jag inte se att den inskränkning som man ibland pratar om i medierna, och som man också har lyft fram lite grann i de fall som Bodil Ceballos tar upp, skulle vara så himla stor. Jag tycker faktiskt att regelverket är ganska bra utformat för att ge avvägningen vad gäller rikets säkerhet i kontrast till förutsättningarna att ta del av informationen.