Katja Nyberg (SD):
Vi debatterar i dag justitieutskottets betänkande om kriminalvårdsfrågor. Jag står givetvis bakom samtliga våra reservationer i detta utskottsbetänkande, men vi har en reservation om fängelser i andra länder, reservation 24, som jag yrkar bifall till. En effektiv rättskedja förutsätter inte bara resursförstärkningar till polis, åklagare och domstolar utan även till kriminalvården. Fler platser på anstalter måste skapas, och det kostar givetvis pengar.
I Sverigedemokraternas Sverige ska kriminella sitta inne så länge som brottet de begått förtjänar. Det kommer såklart att leda till att fler individer kommer att stifta bekantskap med kriminalvården och dessutom avtjäna längre fängelsestraff än i dag. Kriminalvården har varit ett eftersatt område under väldigt många år. Det gläder mig att fler partier nu börjar prata om att vi måste satsa på hela rättskedjan. Alla oppositionspartier satsar nu mer pengar på polisen.
Även om Sverigedemokraterna fortfarande står ut som det parti som satsar mest med en tämligen stor marginal är denna förskjutning i svensk politik välkommen. Detta gäller även Kriminalvården och den övriga rättskedjan. Steg för steg ansluter sig partier till sverigedemokratisk politik. Steg för steg inser allt fler att det inte räcker att endast säga det; man måste även budgetera för det.
Varje steg vi tar framåt på detta område är väsentligt, för utan en välfungerande rättskedja, från Polismyndigheten till Kriminalvården, förfaller rättsstaten - rättsstaten vars ansvar är att upprätthålla lag och ordning. Vi har i dag en överbeläggning på våra anstalter. Beläggningen är ända upp till och ibland över 100 procent, vilket är oacceptabelt. Vi saknar platser för alla dem som ska sitta av sitt straff.
Kriminalvården själv varnar för att genomföra nödvändiga straffskärpningar på grund av att de inte får tillräckligt med pengar för att kunna tillgodose att det finns tillräckligt med anstaltsplatser. Överbeläggningen skapar inte bara orimliga arbetsförhållanden för dem som arbetar inom kriminalvården, utan den försämrar även de förutsättningar som vi förväntas ge dem som sitter på våra anstalter att återanpassas till att bli bättre medborgare. Problemet är tveeggat.
Rehabiliteringen försämras for de intagna, och brottsoffer får inte upprättelse då de som ska vara intagna inte avtjänar utdömda straff i tillräcklig utsträckning. Sverigedemokraterna är det parti som satsar i särklass mest på kriminalvården. I vårt budgetförslag för 2020 anslog vi 1,9 miljarder kronor mer än regeringen.
Det ska jämföras med övriga oppositionspartier, som anslog mellan 20 och 150 miljoner mer till Kriminalvårdens budget. För den som menar allvar med straffskärpningar borde det vara självklart att förstärka Kriminalvårdens budget i paritet med polisens anslagsökningar. Det finns en läxa att lära för flera partier när det gäller att se helheten i rättskedjan. Man kan inte bara satsa mer pengar på svensk polis och sedan hoppas att allt löser sig i slutändan.
Flera av våra motioner på området behandlas förenklat. För den som följer debatten på tv innebär detta att vi har debatterat frågorna tidigare och att det därför inte sker någon fördjupad behandling av dessa motioner i det betänkande som vi debatterar i dag. Vi har i dessa motioner till exempel föreslagit strängare regler för permission, fotboja vid frisläppande efter allvarliga brott för att förhindra återfall i brottslighet och kriminalisering av rymning från anstalt.
Ja, ni hörde rätt. I dag är det inte olagligt att rymma från en anstalt. Det är därför mycket glädjande att utskottet nu kommer med ett tillkännagivande till regeringen om att just kriminalisera rymningar. Vi har även fört fram krav på ökad kameraövervakning på anstalterna. Vi anser att kameraövervakning vid behov även ska kunna ske i celler på klass l- och 2-anstalter. Vi har dessutom föreslagit en enklare fängelsestandard för de personer som ska utvisas.
Skattepengar ska inte slösas bort i dessa fall. Även om dessa förslag inte behandlas djupare nu vidhåller vi vår uppfattning. I Sverigedemokraternas Sverige ska ett fängelsestraff vara just ett straff. Det är i grund och botten en fråga om rättvisa i förhållande till brottsoffret, en upprättelse till den som åsamkats en skada. Alltför länge har det ensidigt talats om vård i stället för straff, och alltför länge har kriminalpolitiken präglats av svängdörrar.
Den som döms till ett straff ska känna en markant skillnad mot det liv i frihet som annars gäller. Fängelsetiden ska präglas av disciplin och strikta förhållningsregler. Kriminalvården ska se till att den som avtjänat sitt straff kommer ut som en bättre människa, och det får ta den tid det tar. Det är också vår bestämda uppfattning att tvåtredjedelsfrigivning behöver avskaffas. Det är inte rimligt att en person som dömts till exempelvis tio års fängelse är ute efter knappt sju år.
Var finns brottsofferperspektivet i detta? Vissa partier föreslår att villkorlig frigivning ska ske efter tre fjärdedelar av tiden i stället för två tredjedelar. Det är en marginell förändring av nuvarande system. För ett tioårigt straff innebär det en förlängning av straffet med elva månader, men straffet blir ändå två och ett halvt år kortare än vad personen i fråga har dömts till.
Om dessa partier verkligen menade allvar med sin retorik om brottsofferperspektivet hade de anslutit sig till vår uppfattning. Enligt Brottsförebyggande rådets statistik tar vi årligen in ungefär 3 000 utländska medborgare på våra anstalter. Det är över en tredjedel av alla som skrivs in varje år. Från svensk sida behöver vi bli bättre på att se till att andra länder tar ansvar för sina egna medborgare och verkställer de straff som dömts ut i Sverige.
Det finns ett utarbetat system i Europa gällande erkännande och verkställighet av fängelsedomar. Utländska medborgare som tillhör ett annat EU-land och som begår brott i Sverige ska enligt dessa regler avtjäna straffen i sina egna hemländer. Detta sker dock i verkligheten alltför sällan.
Regeringen går nu fram i ett annat ärende med förenkling av detta, men som vi anfört i ärendet är detta alltför lite och alltför tamt för att möta den verklighet vi står inför i dag. Vi måste ta denna fråga på allvar och se till att EU-länder och andra länder utanför EU tar emot sina medborgare och ser till att de får avtjäna straffen i sina egna hemländer.
Om det nu är så att det av olika skäl inte finns möjlighet att verkställa ett straff i ett visst land, exempelvis av skäl som har med mänskliga rättigheter att göra eller på grund av att fängelserna håller alltför dålig standard, är det givetvis bättre att man upphandlar avtal enskilt med landet i fråga eller med ett närliggande land, så att personen i fråga får avtjäna straffet i det landet.
En ytterligare fördel med att avtjäna sitt straff i det land som man är medborgare i, och som man ändå ska utvisas till, är att rehabiliteringsförutsättningarna blir anpassade till det landet. Vi har i dag EU:s högsta kostnad per dag och intagen i svenska fängelser. Det är inte försvarbart att utlänningar som kommer till Sverige och som begår brott i Sverige får sitta på svenska anstalter till skyhöga kostnader.
De rehabiliteringserbjudanden som finns på svenska anstalter ska erbjudas dem som ska återvända ut till det svenska samhället och inte till dem som ska utvisas. Dessa personer ska främst sitta av sina straff i sina respektive hemländer.