Sven Otto Littorin (M):
Jag ska kommentera några delar här. När det gäller den europeiska globaliseringsfonden tycker jag att man ska påminna sig om ett par aspekter. Det ena är naturligtvis att vi i EU-nämnden och också här i kammaren faktiskt var helt eniga om att se på den europeiska globaliseringsfonden med viss skepsis när den en gång inrättades.
Det finns många anledningar till det, men en var naturligtvis att den var konstruerad på ett sådant sätt att man skulle kunna misstänka att den var mer avsedd för ett eller ett par länder, om jag uttrycker mig på det sättet. Samtidigt är fonden av en sådan storlek nu att den även av detta skäl inte är någon mirakelkur. Vi vet att den motsvarar ungefär 5 miljarder kronor totalt sett för alla 27 medlemsstater.
Kriterierna är satta på ett sådant sätt att vi inte kan tro att vi ska få alla dessa pengar själva. Naturligtvis är de till för alla möjliga länder. Dessa 5 miljarder för hela EU ska sättas i relation till de extra 4 miljarder som vi har beslutat om här i Sverige. Samtidigt håller jag naturligtvis med om att om det finns pengar att söka och vi är kvalificerade ska vi göra det. Det är klart att det är så. Dessvärre är det också lite komplicerade handläggningstider i fråga om detta.
Det kan jag bara beklaga. Men först när man har uppfyllt kriterierna - minst 1 000 uppsagda i ett företag med underleverantörer eller en sektor av ekonomin - kan man söka. Därefter tar det ett stort antal månader innan pengarna trillar in, och de får bara gå till insatser som annars inte hade gjorts. Men svaret på den frågan är naturligtvis: Finns det pengar att söka och vi är berättigade till det ska vi göra det. Det gäller både i Västra Götaland och i Stockholmsregionen. Och vi har, som sagt, påbörjat detta arbete.
När det gäller den övriga delen, alltså hur vi ska bemöta den kris som vi ser, kan jag konstatera följande, som Gunnar Andrén var inne på lite grann: Stockholmsregionen är naturligtvis drabbad men låg på ungefär nionde plats i februari när det gäller varslens storlek i absoluta tal. Totalt sett under de senaste sex månaderna ligger man långt ned i förhållande till befolkningsmängden.
På det sättet har Stockholms län en liten fördel. Det är ett befolkningstätt län med en diversifierad arbetsmarknad. Det gör kanske varken till eller från omedelbart för den som berörs. Man vill ju ha ett jobb att gå till. Man vill inte bli varslad, och man vill inte bli av med sitt jobb. Då tror jag att det blir viktigt att göra flera saker samtidigt, bland annat på det spår som Gunnar Andrén var inne på, det vill säga att man funderar över vad som är det unika med Stockholms arbetsmarknad. Vad är det vi kan hitta som är viktigt för framtiden?
Där finns det mycket. Den forskningsintensiva industrin, som Gunnar Andrén var inne på, är naturligtvis oerhört viktig. Den finns oftast i miljöer runt de stora företagen och runt våra forskningscentrum. Det är en oerhört viktig grund för framtiden att dessa miljöer kan fortsätta att växa och attrahera bra människor. Det ger i sin tur arbeten på andra håll.
Alltså var det väldigt bra att vi under hösten kunde presentera den forskningspolitiska propositionen med en kraftfull satsning just på forskning och utveckling. Till detta ska läggas, vilket vi har diskuterat några gånger här i kammaren i dag, den allmänt expansiva budgetpolitiken. Budgeten i höstas innebar 32 miljarder extra varav 15 miljarder var jobbskatteavdragets tredje steg. De övriga miljarderna handlade just om utbildning, forskning och utveckling och infrastruktur.
Decemberpaketet innebar 23 miljarder över tre år varav knappt 4 miljarder för arbetsmarknadspolitiska insatser och knappt 2 miljarder på utbildningspolitiken. Detta är insatser som syftar till att göra viktiga saker.