Karin Pilsäter (FP):
Vi står sannerligen inför stora utmaningar, både när det gäller globaliseringen, den globala finanskrisen och klimathotet. Sällan blir väl globaliseringen så tydlig som när vi ska analysera klimatpolitiken och utforma den. Då ser vi hur oerhört beroende vi är av vad som händer runt om på vår jord och hur vårt eget agerande påverkar, inte bara här hemma utan på andra ställen. Fru talman!
Jag tänkte försöka energieffektivisera tidsanvändningen här i kväll genom att helt och hållet instämma i de principiella resonemang som Anita Brodén tidigare förde fram om en liberal klimatpolitik och inte upprepa något av det. Klimatpolitiken och koldioxidutsläppen har att göra med väldigt många olika delar av vårt livsmönster.
De har att göra med livsmedelsproduktionen, hur vi odlar, vad vi äter och hur mycket vi äter upp av det vi odlar, med transportsektorn, med uppvärmning och tillagning. Många delar av våra liv och våra livsval påverkar, och de påverkas förstås i sin tur av politiken, av den kunskap vi har, den vetskap, de prismekanismer vi skapar och de regelverk som finns.
Energisektorn, som vi nu debatterar som delfråga, är naturligtvis oerhört viktig i den sammanhållna klimat- och energipolitiken, även om den är uppdelad på två propositioner, två betänkanden och två debatter, eftersom tillvaron i riksdag och regering är styckad på ett annat sätt än tillvaron ute i det verkliga livet. Det löser vi nu.
Till grund för den sammanhållna klimat- och energipolitiken ligger också den väldigt viktiga energiöverenskommelse som har träffats mellan partierna i Allians för Sverige. Det innebär äntligen att vi har grävt upp oss själva ur de diken där debatten under mycket lång tid har suttit fast.
Bakom det står naturligtvis den väldigt viktiga EU-överenskommelse där Sverige var väldigt pådrivande för att alla medlemsländerna före jul förra året verkligen satte ned fötterna ordentligt. Trots finanskris och trots stora ekonomiska påfrestningar ska den här överenskommelsen ligga fast och omsättas i praktisk handling steg för steg.
Det handlar om minskade CO2-utsläpp, det handlar om en ökad andel förnybar energiproduktion och det handlar om ökad effektivisering av energianvändandet. Ibland tycker jag att det blir väldigt mycket slagsida, överslagsida, på diskussionen om just själva elproduktionen. Den svenska elproduktionen är i dag i stort sett helt fossilfri. Nära hälften kommer från vattenkraft och nära hälften kommer från kärnkraft.
Ibland när man följer med i debatten men framför allt ute hos medborgarna verkar kunskapen vara ganska låg när det gäller att det är på det här viset. Man tror att det är den svenska elproduktionen som skapar CO2-utsläpp och utgör en del av klimathotet. Andelen förnybar energi ska nu öka till totalt 50 procent. Där är vattenkraften förstås den riktigt stora andelen.
Men vi ska inte öka det förnybara genom att bygga ut några orörda älvar. I stället ska kärnkraften med hjälp av den här överenskommelsen fortsätta att vara denna viktiga del i elproduktionen så länge det behövs och så länge som det ekonomiskt går att motivera.
Därför är det också viktigt att vi redan nu klargör att i den takt som de befintliga reaktorerna, en eller flera, helt enkelt faller för det tekniska och ekonomiska strecket ska de kunna ersättas av en ny reaktor.
Givetvis deklareras det också att det inte kan vara fråga om några subventioner eller på något annat sätt förmånligare regler samt att det ska vara bästa tänkbara teknik och en noggrann prövning av allt. Det gäller likaså effekthöjningar. Planeringsmålet för vindkraft ökas kraftigt.
Det handlar inte om att man från statsmakternas sida planerar fram själva vindkraftverken, utan det handlar om att i översiktsplaneringen skapa möjligheter för vindkraft. Elcertifikatssystemet ska upparbetas till en ny nivå på 25 terawattimmar, vilket faktiskt handlar om att öka tio gånger på tio år. Vi ska alltså tiodubbla vindkraften på tio år jämfört med vad man har lyckats med under alla åren fram till i dag. Det är ett oerhört ambitiöst mål.
För att det ska fungera räcker det inte med elcertifikatsplanering, utan det handlar framför allt om alla konkreta förändringar som kommer nu. Var och varannan vecka kommer propositioner till olika utskott, förändringar i förordningar som snabbar upp planeringsprocesser, nättillträde och så vidare, för att det verkligen ska vara möjligt att genomföra.
Per Bolund nämnde tidigare att utbyggnaden minskade mellan 2007 och 2008. Det kan förändras av att planeringsförutsättningarna är helt klarlagda, och det kan ha ett visst samband med att vi råkar stå mitt uppe i en finanskris där finansieringsfrågorna under framför allt den andra delen av 2008 var oerhört bekymmersamma.
Jag överlåter åt energi- och näringsminister Maud Olofsson att lägga ut texten lite rundligare i dessa sakfrågor. Överenskommelsen är verkligen historisk. Jag tror att samlingen runt klimatkrisen som något viktigare har fått oss alla att inse att vi inte kan ha produktionsteknik som något slags överideologi.
Nu gäller det att lösa klimathotet och se till att vi skapar bra och långsiktiga förutsättningar för en energipolitik som är bra för klimatet och bra för jobb och företagande i vårt land. Ingen är betjänt av att vi bedriver en energipolitik som driver företagen och tillverkningen ut ur vårt land och att den i stället sker på andra ställen, ofta med betydligt sämre förutsättningar för klimatneutral elförsörjning.
Det hade förstås varit ännu mycket bättre - jag ska inte recensera Tomas Eneroths livfulla beskrivning av hur energiförhandlingarna har gått till, jag tror att en och annan inte riktigt känner igen sig - om det hade varit möjligt om hela eller delar av oppositionen hade kunnat sluta upp runt viktiga hörnstenar, men det var alltså inte möjligt.
Att nu lämna besked om kärnkraftens framtid är mycket betydelsefullt eftersom det handlar om oerhört långa planeringstider. Hur mycket blir det? Det får vi se vad som säkerhetsmässigt och ekonomiskt kommer att vara genomförbart. Det ska vi inte planera fram.
För svensk basindustri, för jobb och företagande, för inkomster för enskilda människor och för stat, kommun och landsting är det naturligtvis oerhört viktigt att vi har fått en sådan energiöverenskommelse på plats och att vi till och med ska bidra till minskad fossilanvändning i andra länder, till exempel i Baltikum. Det blir möjligt när kabeln dit blir klar inom inte alltför många år. Elproduktion är sannerligen inte allt.
Transportsektorn tar sina delar. Vi har här ett program för omställning av transportsektorn. Uppvärmning tar sin del. Miljöteknikutvecklingen är otroligt viktig, inte bara för omställningen av energi- och klimatpåverkan utan också för att den är en viktig del i ett snabbväxande kunskapsintensivt globalt konkurrenskraftigt näringsliv. Det är något som vi i Sverige verkligen behöver få mer av. Fru talman!
Jag tänkte säga några ord om energieffektivisering. Det pratas mycket om energiproduktion. Den bästa kilowattimmen är, som ofta påpekas, den som man inte använder över huvud taget. Det här är ett bra mål om energieffektivisering, men det viktiga är styrmedlen och genomförandet, inte vilka mål man sätter upp och sedan dividerar om hur exakt man ska mäta dem. Det handlar om att saker och ting faktiskt händer. Här föreslås nu ett femårigt program för energieffektivisering.
Vi satsar 300 miljoner kronor per år på detta, vilket är mycket pengar. De viktiga punkterna är att förstärka det lokala och regionala arbetet, att förstärka insatserna för information och rådgivning. Det är ofta så att mycket är direkt lönsamt för hushåll och företag att göra men man känner inte till det. Det verkar som en konstig omväg om man ska införa olika typer av subventioner i stället för att satsa på ökad information.
Det handlar också om teknikupphandling, marknadsintroduktion av nya produkter och energikartläggningscheckar - som kan vara ett sätt att ge en morot för att sätta i gång ett sådant arbete. Exakt hur pengarna ska användas kommer att preciseras i budgetpropositionen.
Sist kan vi konstatera att en sak som oppositionen ganska konkret har lyckats enas om är att man vill ha någon form av nedsättning av uttagsbeskattningen för vindkraftskooperativ. Telge Energi är ett elhandelsbolag hemma hos mig på Södertörn.
Jag blev lite förvånad när jag i båda Stockholmsmorgontidningarna i går såg stora helsidesannonser från Telge Energi om att vindkraftskooperativen ska särskilt ytterligare skattegynnas. Telge Energi är en del av Södertäljes kommunala bolag. På hemsidan meddelar man att man bidrar med 1:20 kronor på kommunalskatten med hjälp av sina överskott och att Telges uppdrag är att göra Södertälje mer attraktivt genom att erbjuda förstklassiga bastjänster.
En sådan bastjänst är då tydligen att försöka övertala framför allt centerpartistiska riksdagsledamöter att rösta med oppositionen. Delar Södertäljes medborgare den uppfattningen? Den nuvarande oppositionen införde uttagsbeskattningen för tio år sedan.
Nu när ni inser att det för vindkraft i ekonomiska föreningar inte blir fullt så förmånligt som ni har trott måste vi ändå ställa oss frågan varför ni tycker att just vindkraft i företagsformen ekonomisk förening ska ha ännu fler särskilt gynnade inkomstskatteregler.
Den exakta tillämpningen av detta är naturligtvis oerhört viktig att följa, till exempel vilket baspris man använder som grund för uttagsbeskattningen. Vore det inte en rimlig ordning att över huvud taget fundera över att klargöra om ekonomiska föreningar ska ha en särskild beskattning när man säljer till sina egna medlemmar till subventionerat pris i stället för att ta ut överskott i form av beskattningsbar vinst?
Fru talman! Energipolitiken är en viktig del av klimatpolitiken, politiken för jobb och företagande samt för en väl fungerande vardag. Jag yrkar bifall till förslaget i näringsutskottets betänkande och ser verkligen fram emot att politiken kan vara ett bra avstamp för Sveriges regering att framgångsrikt avsluta arbetet med en klimatöverenskommelse i Köpenhamn om ett halvår.