KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isabella Lövin (MP):
Det var tomt i lådorna på Miljödepartementet när vi kom in i regering. Det fanns inga klimatförslag att jobba med. Det fanns i princip ingen klimatpolitik. Det fanns inte ens ett klimatmål bortom 2020. Miljöpartiet har i regeringen sett till att få på plats en klimatlag och tydliga mål. Det gör det omöjligt att prioritera bort klimatarbetet för kommande regeringar. Vi visar tydlighet för kommuner, för företag och för hushållen.
Vi visar ledarskap för omvärlden. Vi har hittills stärkt miljöbudgeten med 82 procent jämfört med under åren med alliansregeringen, och vi har fått kvitto på den politiken. När Naturvårdsverket har tittat på vad vår regerings politik innebär säger de att vi nu har en chans att täppa till det utsläppsgap som alliansregeringen lämnade efter sig om 4 miljoner ton utsläpp.
Med Moderaterna i ledningen ville man för att täppa igen det gapet hellre betala för sig i utvecklingsländer. Nu tar vi ledarskapet. Vi visar att vi kan göra det här hemma. Samtidigt har vi hamnat först på EU-rankningen om vilket land som har kommit längst för att genomföra Parisavtalet. Men vi är långt ifrån färdiga.
Det behövs betydligt mer klimatpolitik för att nå ambitionerna i Parisavtalet, och vi återkommer snart med fler förslag. Men vi har en opposition som motsätter sig flygskatt, klimatinvesteringar i hela landet, vägslitageavgifter för tung trafik och stambanor för moderna höghastighetståg. Oppositionen vill kapa miljöbudgeten med var fjärde krona.
Dessutom tänker man luta sig mot ett parti, Sverigedemokraterna, som tror att vi pratar om vädret när vi pratar om klimatpolitik i Sveriges riksdag. Det är inte seriöst.
Isabella Lövin (MP):
Tack, båda frågeställarna, för ert engagemang och era viktiga frågor! Regeringen ser oerhört allvarligt på uppgifterna om att migranter i Libyen säljs som slavar. Jag tror inte att någon är oberörd av de bilder som vi har sett från CNN och andra uppgifter. Vi kan lätt konstatera att Libyen är vad man i dag närmast får beskriva som en fallerad stat.
Det är en stat i fullständigt sönderfall. Människosmugglare och andra utnyttjar situationen genom att utsätta de migranter som försöker ta sig till Europa på ett fullständigt hänsynslöst sätt.
Vi har fått många uppgifter om hur det sker utpressning och systematiska våldtäkter, och migranter utsätts för livsfara när de färdas på olika sätt genom Sahara för att ta sig vidare. De har betalat väldigt mycket för att få komma till Europa.
Detta är en illegal verksamhet som är oerhört upprörande och kränker alla mänskliga rättigheter. Syftet med EU:s migrationsrelaterade insatser i Libyen är, och ska vara, att skydda migranter, förstöra och motverka nätverk för människosmuggling och framför allt att rädda liv.
Det handlar också om att skapa förutsättningar för att de libyska myndigheter som finns och fungerar ska förstärkas och utbildas i mänskliga rättigheter, i asylrätt och i att värna särskilt sårbara migranter. De ska också stärka rättssäkerheten.
Sverige har drivit att EU också ska bidra till internationell samverkan för att undersöka frågan om slavhandel. Vi stöder FN:s generalsekreterare Guterres uppmaning till ökad internationell samverkan för att förebygga och bekämpa människohandel och lagföra förbrytarna.
Sverige har i FN:s säkerhetsråd uppmärksammat flyktingars och migranters utsatta situation i Libyen och vikten av humanitärt tillträde i de förvar där flyktingar och migranter hålls.
Det finns starka krafter från många håll, även inom EU, att vilja använda biståndsmedel till att motverka att migranter ska komma till Europa. Det är viktigt att vi skiljer på vad som är flyktingar, vad som är ekonomiska migranter och vad som är ofrivillig migration.
Målet för biståndet är att motverka fattigdom och förtryck, men det finns ingen motsättning i att också motverka orsaker till ofrivillig migration.
Vi ser inte något principiellt problem med att insatser särskilt riktas till de områden där människosmugglare rekryterar människor till den ofrivilliga migration som sker till följd av förtryck och fattigdom. Regeringen har utsett ett nytt sändebud för konflikten i Libyen.
Sändebudet har nyligen besökt landet, besökt förvaren och genomfört möten med representanter för libyska myndigheter.
Isabella Lövin (MP):
Tack för de frågor som har ställts! Jag vill börja med att konstatera att asylrätten är fullständigt central i detta. När det gäller det påpekande som gjordes kan även de som i förstone kan ses som ekonomiska migranter ha asylskäl.
Det är just därför det är så viktigt att vi stärker och utbildar myndigheterna i detta område i Nordafrika i rättssäkra asylprocesser och hur man intervjuar och tar om hand och har en utbildning i det fundamentala i asylrättens principer och i mänskliga rättigheter.
Detta är en del av de insatser som EU gör i Libyen, som precis som jag sa är en mer eller mindre fallerad stat i dag. Vi stärker fredsprocessen där för att se till att det så småningom ska kunna byggas upp en stat som fungerar, för situationen i dag vad gäller mänskliga rättigheter är helt fruktansvärd i Libyen.
Jag vill understryka att bistånd inte ska gå till icke biståndsfähiga åtgärder. Det finns noggrant överenskommet inom OECD:s biståndskommitté Dac vad som ska kunna finansieras och vad som inte ska kunna finansieras.
Här följer Sverige oerhört noga, genom sitt styrelsearbete men också genom tjänstemän som vi har i de operationella kommittéerna, hur EU:s Trust Fund for Africa och andra liknande mekanismer används. Vi har många exempel på när Sverige har varit med om att förändra eller till och med stoppa en del insatser som vi inte har sett varit biståndsfähiga.
Sedan det finns andra insatser som finansieras genom andra finansiella medel inom EU och som kan kopplas till detta, men när det handlar om biståndsmedel är det detta vi tittar på. Vi får stort genomslag. Vi har sänt ut en särskild Sidamedarbetare till Bryssel för att höja kompetensen när vi jobbar med dessa frågor.
Jag tycker att det är ganska osmakligt att binda ihop biståndsinsatser med den slavhandel och de fruktansvärda kränkningar av inte minst kvinnor men även män, barn och ungdomar som sker.
Det är inte EU:s biståndsinsatser som finansierar detta, utan det är fråga om samvetslösa människohandlare och människosmugglare och om en fallerad stat med olika miliser och andra som agerar på ett totalt samvetslöst sätt.
Vi driver förstås på för att de som utför dessa handlingar ska ställas till svars och inför rätta, straffas och inte komma undan. Vi använder de medel vi har för att jobba med grundorsakerna till att människor ofrivilligt tvingas fly eller anser att de är tvungna att fly.
Här är det helt befogat att jobba med både jobbskapande insatser och rättsstatens principer och att stärka mänskliga rättigheter och rättsstatens funktion, för detta är grunden för att man ska ha sina mänskliga rättigheter tillgodosedda.
Isabella Lövin (MP):
Jag vill avsluta med att konstatera att det finns många länder i EU-kretsen som gärna vill att vi ska använda biståndet på ett sådant sätt att vi sätter press på mottagarländerna att agera på olika sätt i förhållande till migranter.
Sveriges position är den att om vi drar tillbaka bistånd är det oerhört kontraproduktivt.
Om EU är oroliga för att det ska komma en ström av ekonomiska migranter till Europa är det ännu viktigare att vi har ett effektivt bistånd - att vi stöder den ekonomiska utvecklingen, att vi stöder rättsstatens principer, att vi arbetar mot förtryck, för kvinnors rättigheter, för civilsamhällets organisationers möjligheter att verka fritt etcetera.
Det är precis dessa områden som biståndet går till. Därmed är det ännu mer centralt i en tid då vi ser en stor oro i många delar av världen. Precis som en av interpellanterna började med har vi 60 miljoner människor på flykt i dag, och vi har över 120 miljoner som är i behov av humanitär hjälp. Det är den största humanitära katastrofen sedan FN skapades.
Därför behövs biståndet mer än någonsin. För att det också ska finnas ett förtroende från mottagarländerna gentemot givarna, i detta fall EU men också Sverige, måste man veta att biståndet har den fattiga människans perspektiv som utgångspunkt.
Därför måste det finnas ett lokalt ägarskap om det ska vara effektivt, och människors eget perspektiv måste vara centralt. Därför är det detta som Sverige driver.
Isabella Lövin (MP):
Jag tackar återigen Jens Holm för att han lyfter fram otroligt viktiga frågor. Hur ska vi ställa om de finansiella flödena så att de går i en hållbar riktning? I det perspektivet är det mindre viktigt om vi har 100 miljarder dollar som går till klimatfinansiering, när vi samtidigt kanske har 500 miljarder dollar som går till subventioner av fossila bränslen. Det är viktigt att hela världen ställer om.
Sverige bedriver ett mycket aktivt arbete i utvecklingsbankerna, bland annat Världsbanken, Afrikanska utvecklingsbanken och Asiatiska utvecklingsbanken. Vi har antagit en vägkarta för hur vi som ägare och delägare i bankerna ska bedriva arbetet för att fasa ut de fossila investeringarna.
Vi anser att det är helt ohållbart för utvecklingsländerna att låsa fast sig i gammal smutsig teknik när den rena tekniken oftast är billigare, bättre, hälsosammare och mer demokratisk. Den kan ägas lokalt, och tillgängligheten blir mycket större.
I den ägarkrets - valkrets - i Världsbanken som vi sitter i har vi fått med oss exempelvis våra nordiska grannländer på en särskild policy för att driva på i Världsbankens styrelse. Vi är en liten ägare av Världsbanken, men vi har oproportionerligt stort inflytande på bankens policy, skulle jag vilja påstå. Man lyssnar gärna på oss.
Banken har verkligen ökat sina ambitioner att investera i förnybart och klimatsäkra sina tillgångar. Sedan är det riktigt att det finns mycket gamla investeringar som inte är hållbara. Vi driver på i alla de här forumen för att man ska fasa ut alla de investeringarna.
Det är helt enkelt inte bra investeringar - varken ekonomiskt eller på andra sätt. EU:s åtagande om 20,2 miljarder euro innebär en ökning med 15 procent sedan 2015.
I vilken grad det här är additionellt till biståndet räknat som 0,7 procent kan jag inte uttala mig om. Jag har inte den analysen framför mig. Men det viktiga är ju att hela världen bidrar med investeringar som går i en hållbar riktning. Det är helt klart. Då måste också den privata sektorn vara med.
EU är, liksom Sverige, aktivt i att katalysera extra investeringar från den privata sektorn genom att gå in med biståndsmedel och särskilda garantier i det avseendet. Sverige är den största givaren i världen per capita till Gröna klimatfonden. Det är jag väldigt stolt över.
Men det ger också ett stort ansvar för att klimatfinansieringen ska fungera på ett bra sätt. Apropå gender har vi varit väldigt noga med att driva igenom en särskild jämställdhetspolicy i Klimatfonden. Vi måste se klimatfinansiering som en del av det större utvecklingsarbetet, där demokrati, mänskliga rättigheter, jämställdhet och så vidare är med.
Att skärpa ambitionerna är absolut en av våra prioriteringar inför 2018, då IPCC kommer att komma med sin en-och-en-halv-gradsrapport. Den kommer att visa hur mycket allvarligare läget är än vad vi hittills har kunnat basera våra åtaganden på. Vi driver att EU och hela världen måste kunna uppdatera sina åtaganden - NDC:er - i ljuset av den rapporten.
Isabella Lövin (MP):
Regeringens prioriteringar är att vi ska få beslut vad gäller jämställdhet och ursprungsfolks rättigheter och att vi ska ha höjda ambitioner vad gäller finansiering. Vi måste leva upp till det som sas i Köpenhamn och mer därtill. Regeringen har ett partnerskap med de ambitiösaste länderna och aktörerna i världen. Vi är inte passiva som en i mängden inom EU-kretsen, utan tvärtom.
Vi är med i Under 2 Coalition, som är en koalition av de allra ambitiösaste aktörerna, inklusive delstater i USA och enskilda städer. Vi har också gott samarbete med det franska initiativet, som handlar om att engagera näringslivet för den här stora omställningen. När det gäller de allra fattigaste länderna driver Sverige anpassningsfrågan väldigt starkt.
Jag sa tidigare att det privata näringslivet kommer att komma in med pengar. Jag tror att det stämmer när det handlar om sådant som förnybar energi, med större investeringar där man kan göra en vinst.
Men när det handlar om de svårare frågorna, såsom hur man ska skydda de små och fattiga önationerna från havsnivåhöjning, är det ingenting som det privata näringslivet kommer att kunna gå in och investera i, utan här behövs Anpassningsfonden, Fonden för de minst utvecklade länderna och Gröna klimatfonden, som har öronmärkta pengar för detta. Vi ser inte några andra finansiella flöden. Sverige går verkligen i bräschen för det här.
I Marocko var vi ett av få länder som gjorde ett extra bidrag till Anpassningsfonden. Vi driver att anpassningsfrågorna måste vara väldigt centrala när det gäller de fattigaste länderna. Vi behöver se extra flöden där det privata näringslivet inte kan gå in.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Julia Kronlid! Låt mig börja med att förtydliga några saker. Det finns mycket att vara kritisk till i hur den palestinska myndigheten agerar. Sverige har en mycket rak och tydlig dialog med Palestina, precis som med andra partnerländer där vi är stora biståndsgivare.
Vi är också mycket kritiska till mycket av det som händer i Sydsudan, Kambodja, Myanmar och en lång rad andra länder där Sveriges och det internationella samfundets bistånd behövs för att stödja människor som är i akut behov av hjälp.
Där behöver vi stödja både statsbyggande och demokratiska institutioner som faktiskt kan föra utvecklingen framåt, men också kvinnors möjligheter och demokratiska rörelser som gör att det kan bli en mer hållbar framtid. Det är precis detta vi gör i Palestina. Sverige ger för närvarande ungefär 6 procent av det totala stödet från världssamfundet till Palestina.
Precis som vi hörde tidigare är detta ett resultat av att Palestina är under ockupation och har mycket svårt att ha en bra utveckling under de extrema förhållanden som råder. I dag är 2,5 miljoner människor i Palestina i behov av humanitär hjälp.
Biståndet i Palestina har som mål att det ska bli en stabil demokratisk stat med religionsfrihet och respekt för mänskliga rättigheter. Det har varit ledstjärnan för svenskt Palestinabistånd i decennier. Här finns ingen skillnad jämfört med tidigare regeringars Palestinabistånd. Jag ska nämna några exempel på vad vi gör.
Vi stöder vattenförvaltning i Gaza, som ju nu är under blockad. Vi invigde precis ett avloppsreningsverk i Gaza. Vårt stöd har gått till fyra vattenreservoarer och 36 kilometer vattenledningsnät som har renoverats. Vi har fått bukt med vattenläckage och rehabiliterat brunnar och vattennät även på Västbanken.
Problemen beror på att grundvattnet, som är Gazas enda vattenresurs, i princip inte längre är användbart som dricksvatten på grund av föroreningar och höjda salthalter. Därför köper många familjer dricksvatten till en hög kostnad, ofta från privata aktörer. Detta är olidligt drabbande för en befolkning som redan är under mycket hårt tryck.
Om vi inte hjälper till med en sådan basal sak som vattenförsörjning driver vi människor att i desperation göra motstånd mot ockupationen. Detta driver också våldsspiralen i en riktning som jag antar att inte heller Julia Kronlid tycker är bra. Vi stöder Palestinas motsvarighet till MR-ombudsman, som bland annat granskar ny lagstiftning och MR-läget i Palestina.
Vi stöder tillgång till mental hälsa för människor som lever med trauman på grund av våldsamma händelser som har med ockupationen att göra. Vi stöder småföretagare, med fokus på kvinnliga företagare, för att ge framtidshopp till de människor som lever under ockupationen. Vi ser att över 80 000 barn har drabbats av psykosociala trauman som kräver psykologstöd.
Precis som tidigare nämndes är det givetvis bättre för alla parter om barnen får gå i skolan och inte hamnar ute på gatan. Om vi stryper biståndet, som Julia Kronlid tydligen vill, vad menar Julia Kronlid blir resultatet?
Isabella Lövin (MP):
Ja, Julia Kronlid, det är oacceptabelt att sprida hatpropaganda. Här är vi helt glasklara. Som jag redogjorde för i mitt första svar avbryter vi samarbete eller stöd där sådana saker uppdagas. Julia Kronlid svarade inte på min fråga: Vad är Julia Kronlids och Sverigedemokraternas strategi? I stället frågar hon om vi har en strategi. Svaret är ja.
Världssamfundet har ända sedan Osloprocessen inleddes på 1990talet samordnat sitt stöd till Palestina för att underlätta en demokratisk statsbyggnad och en tvåstatslösning. Det är den strategin Sverige fortsatt arbetar efter. Det har vi gjort ända sedan dess under olika regeringar. Vi samarbetar med resten av världssamfundet. Bara de senaste dagarna har Sverige deltagit i tre givarsamordningsmöten.
Den 13 mars i Washington DC deltog Sverige på inbjudan av president Trumps rådgivare Jared Kushner och Mellanösternsändebudet Greenblatt i ett möte rörande konkreta åtgärder för ekonomiska och humanitära insatser i Gaza. Utrikesminister Margot Wallström stod tillsammans med sina kollegor från Jordanien och Egypten den 15 mars värd för ett ministermöte i Rom om Unrwas finansiering.
Ett sjuttiotal länder medverkade, liksom FN:s generalsekreterare Guterres och EU:s höga representant Mogherini.
Sverige deltog den 20 mars i AHLC-mötet i Bryssel, där USA och andra givarländer tillsammans med FN, EU, Världsbanken, IMF och både Israel och Palestina samordnade insatser för stärkandet av institutioner, infrastruktur och annan samhällsutveckling i Palestina.
Jag vill understryka att Israel-Palestina-konflikten är en mycket svår kontext och också mycket politiserad. Det är väl ingen nyhet för någon, inte heller för Julia Kronlid. I flera länder har man inrikespolitiska skäl att hävda än det ena, än det andra. Mycket desinformation florerar. Det gör att vi alla måste vara mycket källkritiska när vi deltar i debatten.
Regeringen tar alla uppgifter vi får på allvar. Hittar vi oegentligheter agerar vi. Jag lade märke till att Julia Kronlid nämnde hatpropaganda i skolor. I det sammanhanget kan nämnas att den palestinska myndighetens läroplan även används i Israeladministrerade skolor i östra Jerusalem, som står under israelisk ockupation.
Detta är ett ganska tydligt tecken på att det som vi stöder inte möts av invändningar från Israel. De oegentligheter som uppdagas ska vi agera mot, men det stöd vi ger handlar om att barn ska vara i skolan och inte på gator.
Barn ska känna att de har en framtid och att det finns en rörelse mot en självständighet sida vid sida med Israel. Den utveckling vi ser i dag går tyvärr åt andra hållet. Här vill jag också, tyvärr, nämna den demolering av humanitära strukturer som Israel gör sig skyldigt till.
Det gäller även sådant som är finansierat av Sverige, EU och andra givare, och även skolor. I år har man helt nyligen förstört två klassrum, vilket gör att många barn inte kan fortsätta gå i skolan. Julia Kronlid, vad är din strategi? Vad är det du tycker att vi ska göra för att få en fredlig tvåstatslösning?
Isabella Lövin (MP):
Då fick jag ett tydligt svar från Julia Kronlid. Julia Kronlid tycker: När Sverige verkar i svåra miljöer och det begås brott mot mänskliga rättigheter ska vi dra in biståndet till de människor som drabbas av övergrepp och som inte har möjlighet att ta till vara sina mänskliga rättigheter och möjlighet att utvecklas och ta sig ur fattigdom.
Det är på det viset att vi verkar i väldigt svåra politiska kontexter. Men Julia Kronlid säger: Om det begås ett fel eller ett felsteg från den palestinska myndighetens sida ska biståndet strypas.
I den här konflikten görs det naturligtvis felsteg och övergrepp på båda sidor, men Julia Kronlid beskriver saken med en ensidighet. Det blir oskyldiga barn och medborgare som får lida om vi ska agera på det sätt som Julia Kronlid förespråkar. Det är inte ansvarsfullt.
På det viset får vi tyvärr ställa in hela det svenska biståndet. Det är kanske det som Julia Kronlid tycker.
Isabella Lövin (MP):
När det gäller flyget och den internationella dimensionen av flyget vet både jag och Jens Holm att det vilar på Chicagokonventionen, som är minst 50 år gammal. Då såg man inte flyget som ett miljöproblem, utan man såg till att flygbränsle inte skulle beskattas nationellt.
Här har vi nu tagit ett steg framåt i förhandlingarna inom ICAO för att flygets utsläpp ska stanna på 2023, tror jag att det är - jag minns inte exakt vilket årtal och reserverar mig för datumet. Det har i alla fall kommit ett steg framåt. Men det går alldeles för långsamt. Där är jag och Jens Holm helt eniga.
Vi har under den här mandatperioden tagit ett stort steg framåt nationellt genom att vi har infört en flygskatt. Det är beklämmande att det finns partier i den här riksdagen som var villiga att till och med hota med att avsätta ministrar om denna flygskatt skulle införas. Vi tog den striden och har genomfört en flygskatt.
Det är helt nödvändigt att flyget bär något av sina klimatkostnader. Och det steget har vi tagit nu. Jag är helt enig med Jens Holm och miljörörelsen i övrigt om att flyget steg för steg måste minska och bära sina klimatkostnader.
Vi måste också se till att helt enkelt få en annan typ av teknologi så att utsläppen från flyget minskar och inte ökar i samma takt som i dag. Det måste också finnas alternativ. Det är därför vi driver på för höghastighetståg. Vi har tyvärr inte fått en blocköverskridande överenskommelse för att kunna gå vidare med detta före valet.
Det beklagar jag. Men med höghastighetståg kan man ersätta mycket av det långväga resandet med ett mycket mer bekvämt och miljömässigt hållbart alternativ för framtiden. Det är en investering som behöver göras. När det handlar om styrningen av AP-fonderna lyder de statliga myndigheter under regeringen, men fonderna styrs enbart genom lag.
Vänsterpartiet har valt att inte vara med i Pensionsgruppen och har därför inte kunnat påverka. Det är Miljöpartiet som har drivit detta med hållbarhet, vilket var någonting som andra partier till att börja med inte var intresserade av. Vad vi kan göra är att utse styrelseledamöter och utvärdera förvaltningen i efterhand.
Men genom att för första gången införa i lag att man ska förhålla sig till internationella överenskommelser och att hållbarhet är ett uttalat mål, så förväntar sig regeringen att AP-fondernas styrelser och förvaltare kommer att förhålla sig till detta.
Diskussionen om stranded assets och vinstmöjligheten om man fortsätter att investera i icke hållbara exempelvis energislag borde också vara en tillräcklig motivation för AP-fonderna att inte gå dit och att fortsätta att öka sina investeringar i förnybart.
I de svenska infrastrukturinvesteringarna ingår det en historiskt stor budget för investeringar i järnväg. Det gäller både underhåll och nyinvestering. Det är 77 procent av nyinvesteringarna i infrastrukturpropositionen som handlar om järnväg, och det är historiskt. Det gör det möjligt för en långsiktigt hållbar transportsektor.