KBLab/rixvox huggingface dataset:
Bengt Eliasson (L):
Tack, demokratiministern, för svaret! Jag måste säga att jag blir ganska förvånad och faktiskt lite besviken över ministerns sätt att hantera och besvara frågan. För min del är nämligen den del som berör SVT och de delar som står under Granskningsnämndens överinseende egentligen av ganska underordnad betydelse.
För mig är den absolut viktigaste frågan den om censur, yttrandefrihet och ytterst demokratin. Man kan naturligtvis säga att Eurovision Song Contest är ett ganska lättsamt underhållningsjippo som inte har ett dugg med demokratiskt grundläggande beståndsdelar eller politik att göra. Det uppenbart lite tråkiga är att jag helt håller med om det.
ESC ska ju inte vara politik och är inte politik i sin bästa form. Det ska inte idrottsevenemang vara heller. Men så är det ibland. Ibland är det värdnationen, ibland arrangörerna och ibland som nu en tv-organisation som gör det till politik - medvetet eller förhoppningsvis ibland omedvetet.
Enligt min mening är vi inne på ett farligt sluttande plan när censuren smyger sig in i vardagsrummet på bästa sändningstid i ett av de mest betittade evenemangen. Medierna är en fundamental del av demokratin. Information behövs om allt, i Sverige och i världen. Information kan skaffas på olika sätt.
I en demokrati sker det i en öppen debatt i medierna, där man får ha olika åsikter och får kritisera den eller dem som har makten. Public service innebär både ett ansvar för förmedlaren att svara upp till allmänhetens behov och en förväntan hos oss mottagare att det vi tar del av är rätt och rakt förmedlat. Fru talman!
Visst kan det inträffade karakteriseras som ganska harmlöst, det som hände i Wien. Några möjligen icke önskvärda och inte så trevliga burop bland publiken maskeras och görs om till den lite pysmysiga lördagsunderhållning som vi alla hade förväntat oss. Men man måste ställa sig frågan: Varför skedde det?
Min uppfattning är att det gjordes helt enkelt för att inte reta en politisk ledning för ett land, en ledning som inte har samma demokratisyn som vi har. Det går inte att använda ett annat begrepp för det som har inträffat än censur. Censur används för att hindra information och yttringar att gå ut.
Det förväntas i en demokrati att medborgarna kan värdera och dra slutsatser av information helt av sig själva. Vi förväntas ta ställning. Skillnaden mot en diktatur är att det där inte är rakt och förmedlande, inte äkta. Det är medier som inte vågar vara kritiska. Det kan handla om att bara försköna en situation, men vips står man där på det sluttande planet.
Det är just detta som jag blir lite förvånad och besviken över i demokratiministerns reaktion och svar. Vad ser demokratiministern som nästa steg? Vad är okej nästa gång? Vad kan göras om till en fråga för Granskningsnämnden då?
Bengt Eliasson (L):
Jag tackar återigen demokratiministern för svaret. Jag är en mycket varm anhängare av public service. För mig är public service en hörnsten i det demokratiska samhället, så viktig att jag menar att den är en del i det som inte kan undvaras när man bygger demokrati. Samtidigt måste demokrati erövras varje dag.
Frågan om varför och hur när det gäller yttrandefrihet måste ställas. Jag ogillar vad du säger, men jag är beredd att gå i döden för din rättighet att säga det, sa en av Voltaires levnadstecknare. Det är faktiskt så att människor i vår närhet dör i sin kamp för yttrandefrihet, tryckfrihet och demokrati och möjligheten att ha en egen public service.
Det är i det ljuset, demokratiministern, jag menar att detta är en av de mest grundläggande och viktiga delar som vi över huvud taget kan debattera, kanske i just detta viktiga rum som vi står i. En grundläggande tanke bakom yttrandefriheten är att var och en ska kunna ta del av en mångfald av åsikter och bilda sig en egen uppfattning. Där är rollen för public service central.
Yttrandefrihet är viktig för demokratin för att den gör så att information kan spridas fritt. Därmed får medborgarna och vi beslutsfattare bättre möjligheter att komma fram till välgrundade beslut. Yttrandefriheten fyller en kritisk funktion genom att välinformerade medborgare och fria massmedier ges chansen att granska och uttala sin mening om hur vi utövar den offentliga makten.
Det är därför som jag menar att det är mycket farligt att förringa denna ytligt sett ganska triviala händelsen i Wien. Det första som offras på den totalitära maktens altare är alltid yttrandefriheten. De fria medierna fångas alltid in, och en rädsla sprider sig.
Medierna i en diktatur blir makthavarnas maktmedel; medierna styrs alltid av den som har makten. Att kritisera makthavare är för det mesta inte okej, och man riskerar att bli dödad, fängslad och torterad. I detta sammanhang kan man inte låta bli att tänka på vår landsman Dawit Isaak som sitter fängslad i Etiopien. Inget av de icke-demokratiska länderna har några fria medier.
Nordkorea, som är ett av de mest stängda länderna, har löst frågan om internet genom att ha ett slutet nationellt system, direktstyrda tv- och radiosändningar med mera. Man kan nämna Iran, Kina med flera. Att tala om fri tv i dessa länder är närmast ett hån.
För att spinna vidare på demokratiministerns motfråga till mig undrar jag: Vad händer när fria medier väljer att faktiskt censurera sig själva när de får stå orörda, eftersom det är detta som har skett? Det skedde på Eurovision Song Contest . Medierna väljer att censurera sig själva. När blir deras rädsla att stöta sig vår rädsla? När börjar vi backa?
Hur kan du och jag hjälpa public service, hjälpa SVT, att stå fria från rädsla att stöta sig? När blir ett harmlöst nöjesevenemang verkligen på allvar, som det faktiskt enligt min mening blev den där sekunden i Wien?
Bengt Eliasson (L):
Vi är naturligtvis helt eniga om den demokratiska uppbyggnaden av public service, avtalen och alla regler runt omkring. Problemet är det som faktiskt skedde och som jag inte kan beteckna som någonting annat än censur.
Som demokratiministern sa i sitt första anförande är censur förbjuden i Sverige. Vi har inte haft censur sedan andra världskrigets dagar i Sverige, och det ska vi vara ohyggligt glada och stolta över. Även självcensur kan vara förödande. SVT:s roll har varit återutsändande.
Problemet är vad som händer nästa år om det förekommer politiska yttringar i ESC när vi ska producera det. Jag ska referera vad Björn Afzelius har sagt. Jag tror inte att det sker så ofta i denna kammare. Han har sagt: Politik är inget mode. Det är ingen ball och trendig grej. För de flesta är det en livsnödvändighet. Jag håller helt med om detta.
Ett internationellt nöjesevenemang som censureras är ingen trivialitet. Det är ingen ball och trendig grej som bara råkade ske för att det var mysigt. Det är politik. Några möjligen icke önskvärda och inte så trevliga burop bland publiken maskeras och görs om till den där myspysiga lördagsunderhållningen som vi alla har förväntat oss.
Det är ett nålstick i demokratin, det är det sluttande planet och det är politik som för de allra flesta är en livsnödvändighet. Jag tackar demokratiministern för debatten.
Bengt Eliasson (L):
Det här är en spännande debatt där de allra flesta här inne är relativt överens om vad som behövs, även om också skillnader belyses. Sanningen är ju att Sverige behöver fler aktiva insatser för att angripa den grova organiserade brottsligheten i vårt land. Vi har sett en ökning av mycket grovt våld och skjutningar i Malmö och inte minst i min grannstad Göteborg.
Uppgörelser mellan enskilda, utpressningar men även uppgörelser bland kriminella gäng som ofta handlar om narkotikaaffärer har nästan varit vardagsmat. Vi ska väl tacka Sveriges lyckliga stjärna för att inte fler olyckliga har stått i vägen vid uppgörelserna.
Liberalerna har av den här anledningen under det senaste året lagt fram ett antal förslag i justitieutskottet för att få till en skärpt vapenlagstiftning, fler åtgärder mot de illegala vapnen, men vi har också ställt krav på skärpta straff. Regeringen lämnar nu dessa förslag om ytterligare verktyg för att komma åt fler personer i den organiserade brottsligheten, och det är ett bra tillägg. Vi stöder dem.
På ett antal punkter vill vi gå längre än regeringen. Därför har vi motionerat om ytterligare kriminalisering av förstadier till brott. Till exempel vill vi kriminalisera stämpling och förberedelse till brott av normalgraden - det kan vara vapenbrott men också olaga hot.
Till skillnad från utskottets majoritet anser vi att detta är brott som är väldigt allvarliga och som är att anse som straffvärda. Eftersom utskottet väljer att avstyrka vårt yrkande vill jag yrka bifall till vår reservation nr 2 under punkt 2 i betänkandet.
Bengt Eliasson (L):
Från Liberalernas sida vill vi vara med och understryka vikten av det ställningstagande som utskottet nu gör gällande skrivelsen från regeringen. Det är naturligtvis mycket viktigt att fortsätta att följa utvecklingen internationellt. Men det är också utomordentligt viktigt att hålla dörrar öppna, bejaka utvecklingen och följa med i utvecklingen.
Därför vill vi gärna från vår sida göra några klargöranden och medskick. Herr talman! Man kan konstatera att situationen för den framtida distributionen av svensk radio är väldigt oklar efter regeringens beslut, och osäkerheten i hela branschen och bland samtliga aktörer är väldigt stor.
Som alla vet har privatradion tilldelats 21 nationella kanaler i ett digitalt marknät samtidigt som regeringen vill avvakta i frågan. Det gör naturligtvis att situationen är ganska ohållbar. Privatradion har nu bett om uppskov med starten på grund av den oklara situationen.
Digitaliseringen av svensk radios marknät är nog den enskilt viktigaste branschfrågan och framtidsfrågan för samtliga av radiobolagen. Man måste ändå påpeka att en politisk enighet när det gäller skrivelsen och behandlingen i KU inte är samma sak som enighet om synen på framtiden.
Inför att den privata radions fm-tillstånd går ut 2018 förbereds nu enligt uppgift en förändring av tillstånden som ska ge privatradion ungefär samma utrymme som i dag, det vill säga tre nationella kanaler. Det ska jämföras med de 21 i ett digitalt nät som privatradion redan har fått tillstånd att sända i.
Men också Sveriges Radio behöver fler kanaler för att undvika alla de kanalkrockar som i dag sker och för att kunna utveckla sitt utbud. Det är något som vi faktiskt måste bejaka om vi menar något med att värna ett starkt public service.
Situationen för radion i Sverige är besvärlig inom det här området, både för public service-radion och för privatradion, jämfört med exempelvis situationen i Norge och Storbritannien, som har nämnts här i talarstolen, som redan har byggt ut sina digitala nät. Och man måste lägga till att stora delar av Europa är på väg.
Tillgången till ett tillräckligt antal nationella kanaler saknas helt enkelt i Sverige. Alla tjänar på ett större och friare radioutbud med fler kanaler, mer konkurrens och fler röster, inte minst demokratin. Herr talman!
En annan sak är värd att påpeka: Under den tid som regeringen nu ska följa utvecklingen i övriga Europa är det viktigt att det frekvensutrymme som avsatts för det digitala marknätet i Sverige inte begränsas genom att det fylls med annat. Det skulle hindra en framtida utbyggnad, och då står vi vid ännu ett omkast i framtiden. Med andra ord, herr talman: Det är inte bara trångt i etern. Det är fullt.
Dagens teknik har nått vägs ände. Utan att vi låser oss vid exakt vilken version av ny teknik vi ska ha måste vägen mot morgondagens radio nu stakas ut. Öppna dörrar är viktiga, precis som utskottet säger. Men ännu viktigare är att ta steget ut ur rummet och ut i verkligheten. Man måste ta frågan vidare.
Bengt Eliasson (L):
Det är ganska intressant att lyfta frågorna av Aron Emilsson. Att finansiera en budget och få ihop alla satsningar som spänner över alla utgiftsområden är nämligen alltid en utmaning, speciellt ett år som detta, då vi har valt att lägga en mycket stram budget. Vi har gjort prioriteringar inom kulturområdet.
Det finns självklart neddragningar gentemot regeringens budget. Jag har i mitt anförande redan talat om några av de så kallade satsningar som regeringen gör som vi avvisar. Dessutom ligger i regeringens budget det som kallas satsning men som egentligen bara är en pris- och löneomräkning som är inbakad i de 349 miljonerna.
Det är ganska nytt. Det är vanligt i budgetar i regionala och kommunala sammanhang, men det är ganska nytt på statlig nivå. Jag kan också säga att de prioriteringar som vi har valt att göra i Liberalernas budget handlar om utbildning, försvarsförmåga och äldre.
Mycket av de pengar som traditionellt har legat inom kulturbudgeten på utbildning, det vill säga folkhögskolor och annat, kommer tillbaka som prioriteringar inom utbildningsområdet.
Bengt Eliasson (L):
Tack, Aron Emilsson, för frågorna och synpunkterna! Ja, att skriva budget och att lägga budget är en grannlaga uppgift, speciellt när man, som vi har gjort från Liberalernas sida, väljer att finansiera krona för krona och att skriva en budget som faktiskt går att följa både bakåt och framåt.
De neddragningar som Aron Emilsson tar upp när det gäller Riksarkivet med flera är egentligen bara en förlängning av gällande budget. Våra prioriteringar, som jag sa tidigare, har vi denna gång valt att lägga på andra områden.
Med vår politik hade finansieringen för kommande års budget blivit större än den som nu ligger, för då hade det varit mer människor i arbete och mer skattepengar. Allting handlar om prioriteringar, och allting handlar om att faktiskt vara ärlig i sina budgetskrivningar och kunna finansiera allt krona för krona.
Bengt Eliasson (L):
Det är många delar som behöver kommenteras. Jag börjar med ministerns anförande. Jag reagerade ganska starkt mot att tillkännagivanden benämndes som synpunkter. Det är inte synpunkter; det är skarpa beslut om att verkställa en beställning. Men det är ju fler talare än jag som har lyft upp det.
Sedan är det intressant med liknelsen med husbygget. Husbygget verkar nu mer bli en stugby med en statlig reception och utan det för filmen nödvändiga allaktivitetshuset med rum för alla.
Ministern tog upp att SVT och TV4 med flera har aviserat fortsatt stöd till filmproduktion och i båda fallen högre stöd än vad man ger i dag. Det är helt rätt. Biografägarna glömde ministern att nämna. De har ju också aviserat att de gärna stöder filmproduktion.
Skillnaden mot i dag är väl att stödet inte kommer till en gemensam pott och inte till samråd utan i stuprör och egna tunnor i stället. Det är väl inte att skapa förutsättningar, utan det är att diversifiera. Jag skulle gärna höra ministern utveckla tankarna kring det. SFI är en stiftelse som lyder under stiftelselagen.
Styrning och ledning - hur ser ministern på det? Det är ju en milsvid skillnad mellan en stiftelse och en myndighet när det gäller att hantera pengar och hur man kan styra och leda den lagmässigt. Jag skulle gärna höra ministern utveckla det.
Bengt Eliasson (L):
Tack för svaren, ministern! Jag vill också lyfta fram två synpunkter. Den ena rör momsen, som flera har talat om. Ministern har jämfört den med biotian och menat att det är en kompensation däremellan. Nu är det svårt att jämföra de två delarna eftersom biotian gick rakt in i den gemensamma potten och momsen går rakt in i statskassan.
Vi har inte ett system med kommunicerande rör däremellan. Vi har alltså punktskatter på det sättet. Det gör att momsen faktiskt kommer att slå mycket hårt mot både små och medelstora biografer. Av de sju åtta biografer som finns i mitt hemlän kommer sex av dem att drabbas hårt.
En del av dem kommer sannolikt att få problem med lönsamheten. Frågan är om de överlever. Vi får se. Ministern återkommer till de samtal som vi har varit inbjudna till och som vi mycket riktigt har gått till. De tenderade också att handla om allt det vi inte fick samtala om.
De olika partierna kom med olika saker i ryggsäcken som vi ville lyfta fram i samtalen. Men i samtalen tenderade dagordningen att bli viktigare än innehållet. Det vi bland annat inte fick prata om var momssatsen, tidsprocessen och hur alla kunde vara med och bidra i en gemensam pott och sedan vara med och fatta beslut.
Det var besvärande, och därför sprack samtalen. Det beklagar även jag. Jag konstaterar slutligen att biografägare och folk som tjänar pengar på svensk film inte är onda. De vill väl.
Bengt Eliasson (L):
Niclas Malmberg! Ibland är det inte så bra att skriva för mycket av sitt anförande före debatten. Jag nämnde inte vår partimotion om barnkonventionen över huvud taget i mitt anförande. Det kommer däremot Christina Örnebjär att göra i slutet av debatten.
Nu var Niclas Malmberg i denna fråga före oss. Men vi har lett arbetet sedan 2009, så möjligtvis kan vi ha överseende med detta, herr talman. När jag ändå har möjlighet att ha ordet i en replik vill jag ställa ett par frågor till Niclas.
Jag förstår inte riktigt hur man tänker att det sedan ska genomföras. Vi får väl se när utredningen alldeles strax kommer.
Bengt Eliasson (L):
För att gå vidare lite med frågorna runt Niclas anförande nämnde han övriga delar i betänkandet.
Och jag måste fråga: Vad gör Kulturdepartementet och vad gör Niclas Malmberg för att arbeta med det som tas upp i motionen om att stödja skolresor till exempelvis Auschwitz med flera minnesplatser för att arbeta för antirasism, antinazism och så vidare?
Den andra frågan gäller, och det är något som flera talare varit inne på, fri entré till statliga museer.
Hur ska fri entré till statliga museer - de flesta ligger här i staden inom de så kallade tullarna - nå de nya grupper som regeringen mycket vällovligt vill nå och sprida detta så att museerna kan arbeta i de områden där barnen bor och lever?
Och hur ska en ensidig satsning på statliga museer nå dem som är ute i landet? Det skulle jag vara intresserad av att få veta. Vi har lagt fram skarpa förslag om hur man kan stödja museiverksamhet i hela landet och stödja besöken av barn och unga men också vuxna i hela landet på alla typer av museer.
Bengt Eliasson (L):
Jag vill tacka Rossana Dinamarca för ett klargörande huvudanförande. Även om jag naturligtvis inte håller med om allting i sak var det klargörande på många sätt. Jag skulle dock ändå vilja ha några förtydliganden. Rossana Dinamarca ägnade en ganska god stund åt att debattera just frågan om fri entré, och hon underströk vikten av att fri entré är för alla.
Jag håller med om att det är viktigt att det ska vara för alla, men hur kan Vänsterpartiet och Rossana Dinamarca säga att det är för alla när 16 av de 19 museerna ligger i Stockholms innerstad? Jag förstår inte. Robertsfors, Trelleborg och Laholm - hur gynnas de av fri entré på statliga museer?
Vore det inte viktigare att precis som vi föreslår göra satsningen på de museer i hela landet som vill jobba med entréfrågan, och bredda det här förslaget betydligt? Jag vill alltså ha ett klargörande av hur fri entré på statliga museer gynnar alla.
Bengt Eliasson (L):
Vi har redan skarpa förslag. Vi lägger mer pengar, och vi lägger dem för hela landet i stället. Jag håller med om att det kan vara en viktig reform, men därmed gör det den inte rätt. Min andra fråga efter ett klargörande handlar om de sänkta avgifterna i kulturskolan. Jag kan inte låta bli att komma tillbaka till det, precis som mina kamrater har gjort i inlägg efter inlägg.
Hur ska sänkningen av avgifterna i kulturskolan nå dem som verkligen behöver den? Det finns ett antal kommuner i landet som har jobbat väldigt bra med avgiftsfrågan. Det finns de kommuner som inte har någon avgift alls, och sedan finns det olika nivåer upp till dem som har väldigt höga avgifter.
Jag har inte kunnat gräva riktigt djupt efter om det finns stora forskningsrapporter, men det finns enkla sammanställningar som jag har tagit del av och som visar att de kommuner som har sänkt avgifterna och de som har haft nolltaxa har gynnat konsumtionen av kulturskolan. Det är jättebra, men det har gynnat dem som redan konsumerar den.
Man har inte nått de grupper som egentligen borde gå i kulturskolan och som behöver den allra mest, nämligen de utsatta barnen och de som av olika skäl inte har föräldrar som stöder dem och tar dem dit. Min fråga är alltså hur detta ska nå dem som verkligen behöver det. Är det en enhetstaxa eller en nolltaxa i Sverige som är målet?
Jag ser faktiskt paralleller till fritidspengen. Den här satsningen blir en bred och ganska dyr satsning som slår blint, i stället för en satsning på dem som verkligen behöver det och en satsning som pinpointar de barn som är mest utsatta.
Bengt Eliasson (L):
Jag tackar statsrådet för svaret. Jag har respekt och förståelse för att statsrådet kan uppleva att det känns upprepande att behöva svara på snarlika frågor i samma ämne, gång på gång. Men man kan också uppleva det som att det är en viktig fråga.
Jag har dock mindre förståelse för att statsrådet ser hela frågan om förordningsändringar inom det aktuella området som en teknisk förändring som inte skulle påverka människors möjligheter. Frågan om månadsvisa avräkningar av kostnader är högst relevant eftersom det är en konsekvens av Försäkringskassans förslag om förordningsändring.
Det har egentligen ingenting att göra med att timmarna fortfarande kan fördelas över beviljandeperioden. Försäkringskassan har föreslagit en ändring av förordningen som tillåter efterskottsbetalning även av förhöjt timbelopp. Ändringen kommer att ge Försäkringskassan utrymme att utforma nya föreskrifter om utbetalnings- och avräkningsförfaranden.
Försäkringskassan beskriver mycket tydligt i förslaget till regeringen hur man då tänker hantera avräkning av förhöjt belopp, nämligen genom månadsvis kostnadsredovisning. Om regeringen beslutar enligt Försäkringskassans förslag innebär det alltså att avräkningsförfarandet för förhöjt belopp ändras på detta sätt. Det skulle drabba personer med de största behoven mycket hårt.
I svaret tar statsrådet upp att regeringens avsikt är att uppnå kostnadskontroll och rättssäkerhet. Att regeringen vill stoppa ekonomisk brottslighet i välfärden är naturligtvis jättebra och något som vi liberaler jobbat länge med. All kriminalitet ska beivras med kraft. Det är en fråga om förtroende för vårt gemensamma välfärdssystem. Skattemedel ska gå till det de är avsedda för.
Varje fall av fusk urholkar förtroendet för alla aktörer i branschen, även de seriösa. Dessutom drabbar detta i förlängningen framför allt de människor som är i behov av insatser och stöd. Jag undrar vad det är för brister statsrådet åsyftar. De genom åren vidtagna åtgärderna mot detta har ju enligt Försäkringskassan och andra myndigheter haft stor effekt.
Enligt myndighetens egen rapport till sitt brukarråd är överutnyttjande nu nere på långt under 1 procent. Då blir den naturliga frågan: Vad är det som är utom kontroll? Vad är det som inte är rättssäkert?
Det finns en olycklig tradition att överdriva fuskets omfattning och att proportionerna tappas bort i retoriken kring fusk, avsaknad av kostnadskontroll och rättsosäkerhet i systemen. Man måste komma ihåg att det uppstod missbruksmyter redan 1994.
Kanske återstår en del oegentligheter i branschen, men polisens, åklagarnas och Försäkringskassans ansträngningar bör rimligen ha haft en stor effekt på brottsligheten inom assistansen. Vad är det som är utom kontroll? Vad är det som är rättsosäkert?