Ali Esbati (V):
Jag tackar ministern för svaret och för möjligheten att få diskutera denna viktiga fråga. Jag måste erkänna att jag inte blev direkt lättad av ministerns svar.
Redan före pandemin befann sig Arbetsförmedlingen i ett svårt och ganska rörigt läge på grund av en kombination av många faktorer, inklusive januariavtalets skrivningar som handlar om en ganska extrem och ideologiskt enkelspårig omvandling och i hög grad kommersialisering av delar av Arbetsförmedlingens verksamhet.
I detta läge har världen också drabbats av en svår pandemi, vars effekter naturligtvis också har varit kännbara här. Det finns mycket gott att säga om regeringens, myndigheternas och inte minst sjukvårdens agerande under en mycket svår situation för människor i vårt land. Det har också gjorts mycket för att försöka mildra de ekonomiska effekterna av pandemin. Men vi har ändå en kraftigt ökad arbetslöshet.
Det är viktigt att understryka att mycket av vår ekonomiska och sociala framtid kommer att påverkas av hur vi som samhälle klarar av denna arbetslöshet. Mot denna bakgrund finns det tyvärr anledning till oro. En vingklippt arbetsförmedling hade nämligen redan före anstormningen av nya arbetslösa stora problem att ge människor det stöd som de behöver och som de anställda på Arbetsförmedlingen verkligen vill kunna ge.
Nu pressas de på ett sätt som riskerar att bli helt ohållbart. Arbetsmarknadsministern nämner i sitt svar flera åtgärder som regeringen har vidtagit, exempelvis gällande a-kassan och ökade möjligheter till yrkesutbildning. Det är väldigt bra, och det är saker som Vänsterpartiet också har pressat på om under en längre tid.
Men det som nämns om beslutet om ökade medel är ganska uppenbart otillräckligt. Det är långt mindre resurser än vad myndigheten behövde redan före pandemin. Jag hoppas därför verkligen att regeringen följer dessa behov noga.
Det som framför allt slår mig med ministerns svar här är att den bild som målas upp i mycket hög grad skiljer sig från den bild som man får om man talar med arbetsförmedlare på golvet, med fackliga företrädare och även med människor som är i en utsatt situation som arbetslösa. Där är snarare bilden att långtidsarbetslösa kan pressas undan när de knappa resurserna går till att hjälpa nya arbetslösa med inskrivning.
Det kan handla om så konkreta saker som att personer blir av med subventionerade anställningar som kan vara mycket avgörande för människor i en svår situation och att man inte har personella resurser för att ta upp exempelvis nya lönebidragsanställningar, trots att det finns intresserade arbetsgivare. Personer som av olika skäl har svårt att klara sig själva utan personlig hjälp måste ändå lämnas åt sitt eget digitala öde.
Det som gör mig orolig är att ministern, åtminstone inte i detta svar, inte verkar se eller vilja se denna verklighet utan i stället kanske ägnar sin energi åt att förverkliga de ganska fantasifulla idéer som Centern och Liberalerna har fått in i januariavtalet. Det var utifrån detta som jag tog upp KROM-projektet - Kundval rusta och matcha.
Vi har gott om allvarliga problem i Arbetsförmedlingen med att få grundläggande uppgifter att fungera. Det finns stor oro med varsel, uppsägningar, omflyttningar, kontorsnedläggningar och så vidare. Att ovanpå detta lägga prioriteringen på ett storskaligt och resurskrävande experiment i ett antal kommuner i Sverige tror jag dessvärre inte andas en så ansvarsfull hantering.
Jag hoppas att ministern kan säga mer om detta.