KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anna Ekström (S):
Roger Haddad hävdar med stor tydlighet och kraft från talarstolen att han förstår att jag inte kan uttala mig om enskilda fall. Han går vidare till att säga att han inte förväntar sig att jag ska uttala mig om enskilda fall för att sedan gå igenom ett antal av honom själv utvalda enskilda fall som han förväntar sig att jag ska kommentera.
Jag är fullkomligt övertygad om, Roger Haddad, att i samma stund som jag gör det skulle Roger Haddad inte tveka att ifrågasätta lämpligheten av att ett statsråd uttalar sig om just enskilda fall. Min övertygelse är att vi har ett läge i den svenska skolan där lärare känner en oro för sin arbetsmiljö, precis som Roger Haddad nämnde.
Lärare som har haft kontakt med mig lyfter i allt större utsträckning fram den besvärliga arbetsmiljö som finns. Det finns en medvetenhet om de beslut som lärare fattar inom bråkdelen av en sekund. De ska som vuxna blixtsnabbt avgöra hur de ska förfara i en situation som kan vara både hotfull, otäck och skrämmande.
Jag har den allra största respekt för att lärarna bör ha stöd och känna samhällets stöd i ryggen när lärarna fattar de tuffa besluten. Men jag hävdar lika bestämt att vi som har fått ansvaret att förfoga över lagstiftning bör titta på bjälken i det egna ögat innan vi tittar på grandet i andras ögon.
Den lagstiftning som Roger Haddad går till storms emot är en viktig del av den skollag som alliansregeringen med Jan Björklund i spetsen knäsatte 2010. Den lagstiftning som Roger Haddad tar sådant avstånd från i riksdagens talarstol har sin grund i den diskrimineringslagstiftning som Nyamko Sabuni lade fram som statsråd.
Det är nu läge för att vi tillsammans säkerställer att det januariavtal som våra båda partier tillsammans har slutit kan användas till att stärka lärarnas möjligheter att utöva sitt viktiga yrke. Vi är överens om att tryggheten och studieron ska öka i skolan. Vi är överens om att vi ska se över vilka disciplinära befogenheter som lärare och rektorer behöver för att kunna upprätthålla ordning och studiero.
Detta är ett glädjebudskap till Roger Haddad. Vi kommer att jobba ihop med de här frågorna. Jag ser fram emot att göra det. Jag är besjälad av att kunna göra det på ett sådant sätt att elever inte ska behöva vara rädda för att bli kränkta i skolan och lärare inte ska behöva vara rädda för att ett sekundsnabbt fel kan ödelägga en hel karriär. Låt oss arbeta tillsammans. Min hand är utsträckt till Roger Haddad för ett gemensamt arbete i den här viktiga frågan.
Jag är också tacksam att ledamoten lyfter fram frågan både i medierna och i talarstolen. Det är viktigt att vi säkerställer att lagstiftningen blir så bra att lärarna med frimodighet kan vara de vuxna i klassrummen, på skolgårdarna, i korridorerna och i matsalen i våra skolor.
Anna Ekström (S):
Roger Haddad går återigen till storms. Och det han går till storms mot är en nidbild. Jag har nu stått i den här talarstolen och bejakat att det problem som Roger Haddad lyfter upp är ett problem som vi bör arbeta med.
Vi har ett ansvar för att säkerställa att Sveriges lärare kan ordna undervisning och utbildning i skolan på ett sådant sätt att elever aldrig blir kränkta men också på ett sådant sätt att lärare kan utöva sitt yrke med frimodighet. Vi är helt överens om detta. Vi är också överens om att det här är frågor som vi vill jobba tillsammans med.
Roger Haddad säger att han inte vet vad en nationell plan om studiero kommer att innefatta. Mitt svar till Roger Haddad är att det ligger i hans, mina och våra partivänners händer. Vi ska tillsammans arbeta med trygghet och studiero i skolan, och vi ska tillsammans arbeta med att stärka läraryrket. Det har våra partiledare skrivit under på i januariavtalet, och jag ser det som en stor och viktig arbetsuppgift att tillsammans med Roger Haddad säkra att det blir verklighet.
Jag inbillar mig inte att det är enkelt. Men jag tycker att frågan förtjänar att man tar den på så stort allvar att man diskuterar det som är innehållet i lagstiftningen om trygghet och studiero och lagstiftningen om vilka befogenheter som ska finnas snarare än att, som Roger Haddad gör i sin interpellation, fråga efter instruktionerna till en myndighet som lyder under regeringen.
Jag vill återigen tacka Roger Haddad för att han lyfter denna viktiga fråga och försäkra att jag kommer att ta detta på mycket stort allvar. Under den mandatperiod som ligger framför mig, när jag har ansvaret att vara utbildningsminister, kommer frågan att stå högt upp på dagordningen för Sveriges lärares skull men också för Sveriges elevers skull. Den svenska skolan ska vara en plats som är trygg både för lärare och för elever.
Anna Ekström (S):
Maria Stockhaus har frågat mig vilka ytterligare åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att elever med problematisk frånvaro kommer tillbaka till skolan och får den utbildning de har rätt till. Därutöver har hon frågat mig varför förslaget om nationell uppföljning inte finns med i propositionen. Lång och problematisk frånvaro har stor negativ påverkan på lärande och kunskapsresultat.
Det kan försvåra såväl fortsatta studier som ett framtida deltagande i arbets- och samhällsliv. På sikt kan också riskerna för ohälsa, kriminalitet och utanförskap öka. Att motverka frånvaro kräver en bredd av insatser. Regeringen har därför vidtagit en rad åtgärder för att förebygga frånvaro och främja närvaro.
I propositionen Samling för skolan , som riksdagen har antagit, förtydligas bland annat rektorns ansvar att se till att upprepad eller längre frånvaro utreds. Rektorn ska också snarast se till att frånvaron anmäls till huvudmannen. Syftet är att snabbt fånga upp elever som riskerar att utveckla problematisk frånvaro och klargöra vad som ligger bakom denna frånvaro.
På så sätt kan också adekvata åtgärder sättas in tidigt. I propositionen föreslogs även att hemkommunen alltid ska informeras när en utredning om frånvaro inleds. Regeringen föreslog också i propositionen att hemkommunen vid behov ska samordna arbetet kring elever med upprepad eller längre frånvaro i de obligatoriska skolformerna, till exempel mellan skola, socialtjänst, polisen och barn- och ungdomspsykiatrin.
Regeringen har därutöver gett Skolverket och Socialstyrelsen i uppdrag att tillsammans genomföra ett treårigt utvecklingsarbete som ska syfta till att förbättra samverkan mellan elevhälsan, hälso- och sjukvården och socialtjänsten så att barn och unga får tidiga och samordnade insatser. Vi vet också att elevhälsan spelar en viktig roll i arbetet med att främja närvaro.
För att stärka elevhälsan har regeringen beslutat om statsbidrag för personalförstärkningar inom elevhälsan, och Skolverket har fått i uppdrag att genomföra insatser för att förbättra det förebyggande och främjande arbetet inom elevhälsan.
Regeringen har dessutom gett en särskild utredare i uppdrag att bland annat kartlägga och analysera skolornas stöd- och elevhälsoarbete och lämna förslag i syfte att skapa bättre förutsättningar för elever att nå de kunskapskrav som minst ska uppnås.
När det gäller Maria Stockhaus andra fråga lämnade utredningen inget lagförslag som behöver behandlas i en proposition utan en bedömning om att regeringen bör ge Skolverket i uppdrag att samla in och redovisa nationell statistik om frånvaro. Bedömningen är föremål för fortsatta överväganden inom Regeringskansliet men är alltså inget som behandlas i en proposition till Sveriges riksdag.
Som framgår har regeringen vidtagit en rad åtgärder för att främja närvaro och förebygga frånvaro. Om det visar sig att dessa åtgärder inte är tillräckliga är jag beredd att överväga ytterligare åtgärder.
Anna Ekström (S):
Jag tackar än en gång Maria Stockhaus för frågan. Den avslutande frågan i Maria Stockhaus inlägg behandlar ett område som min kollega Matilda Ernkrans ansvarar för, men jag hänvisar gärna återigen till den stora satsning som regeringen gör på ett specialpedagoglyft för lärare i den svenska skolan. Vi är helt överens om att vi behöver den kompetens som speciallärare och specialpedagoger besitter. Fru talman!
När jag lyssnar på den här debatten drar jag mig till minnes första gången jag besökte en finsk skola. Vi gjorde en noggrann genomgång av det framgångsrika finska systemet, där man säkerställer att barn och elever i behov av tidiga insatser också får dem. Vi började, som man alltid gör, med att jämföra de olika lagstiftningarna, och jag kunde snabbt konstatera att de stora skillnaderna inte låg i vilka lagstiftade krav som ställdes på lärare och rektorer i systemet.
Den stora skillnaden låg i stället i hur arbetet bedrevs i vardagen. Den svenska skolans resultat är beroende av det arbete som görs av lärare och rektorer, och vi som politiker har ett ansvar för att kratta manegen och se till att de får så goda förutsättningar som möjligt.
Jag vill lägga min kraft på att säkerställa att lärare och rektorer faktiskt har de verktyg de behöver och att de har förutsättningar att använda dem snarare än på att ständigt vässa verktygen.
Anna Ekström (S):
Maria Stockhaus har frågat mig på vilket sätt ett mobiltelefonförbud på nationell nivå bidrar till att öka tilliten till lärarnas professionella förmåga. I januariavtalet, som regeringen står bakom, ingår flera olika åtgärder för att skapa studiero. En positiv skolmiljö präglad av trygghet, studiero och tillitsfulla relationer utgör en nödvändig förutsättning för att eleverna ska kunna uppnå bra skolresultat.
Upplevelser av motsatsen påverkar negativt elevers likvärdiga möjligheter att lära och utvecklas i skolan. En arbetsmiljö präglad av trygghet och studiero främjar också attraktionskraften i läraryrket. När det gäller mobiltelefoner i klassrummet vill regeringen underlätta för lärarna genom att vända på perspektivet.
Utgångspunkten bör vara att elevernas mobiltelefoner inte ska vara med i klassrummet, i stället för tvärtom. Lärare ska dock kunna vara fria att bestämma om mobiltelefoner ska användas vid olika tillfällen, med bestämda syften, när det passar i undervisningen. Jag har stor tillit till lärarnas professionella förmåga.
Med en ändrad ordning för mobiltelefoner avser regeringen att främja studiero och en bra arbetsmiljö för lärarna samt visa respekt för yrkeskårens viktiga uppdrag med alla barns och elevers lärande och utveckling. Utformningen av en sådan ordning måste givetvis analyseras närmare.
Anna Ekström (S):
Jag tackar för frågorna. Jag vill ta min utgångspunkt inte i anekdotiska minnen och inte i enskilda berättelser från skolans värld som elever eller föräldrar kan dra sig till minnes - eller för den delen jag själv. Jag väljer i stället att gå på den statistik som finns tillgänglig. Vi diskuterade ju detta i den förra interpellationsdebatten också. Då är det bara att titta i statistiken.
Ta till exempel Skolverkets stora uppföljning av it-användningen i skolan, som kom för några år sedan. Den visade på en massa intressanta saker som har stor bäring på yrkets attraktionskraft. Bland annat efterfrågade lärarna mer kompetensutveckling när det gäller hur man använder it i undervisningen. Men det framkom också att en mycket stor andel av Sveriges lärare störs av mobiltelefonanvändning i skolan.
Till exempel sa två tredjedelar av lärarna att de varje dag stördes i undervisningen av sms:ande, chattande eller spelande. Som Maria Stockhaus så riktigt påpekar innehåller lagstiftningen i dag bestämmelser. Man kan säga att lagstiftningen inte är neutral.
Utgångspunkten för lagstiftningen är att elever får ha med sig det de vill till klassrummet, men i lagstiftningen finns också uttryckliga bestämmelser som säger att om något som en elev har med sig, till exempel en mobiltelefon, stör undervisningen får läraren omhänderta det föremålet. I lagstiftningen står också beskrivet att rektor ska utarbeta ordningsregler för skolan.
Vi vet alla att ett förbud mot att ha mobiltelefoner i klassrummet kan finnas med i ordningsreglerna. Lagstiftningen är alltså inte neutral. Nu vill vi från regeringens sida ändra i lagstiftningen, så att utgångspunkten i stället är att man inte har med mobiltelefoner. Skälet till det är att vi har sett att många lärare och elever får sin undervisning störd av mobilanvändning.
Lärare, föräldrar och alla andra vet också att den lärare som ska lägga tid och kraft på lektionen till att argumentera om detta och rent av omhänderta mobiltelefoner riskerar att förlora värdefulla minuter av den viktigaste resurs vi har i skolan, nämligen undervisningstid. Där borde lärare och elever ägna sig åt det som ökar elevernas kunskaper och för lärandet framåt.
Vi vill helt enkelt vända på steken och säga att utgångspunkten är att man inte har med mobiltelefoner. Vi vill stärka lärarnas yrkesutövning och deras möjligheter att utföra sitt arbete genom att tydligt och klart säga att den lärare som vill tillåta mobiltelefoner ska kunna göra det. Det blir i så fall ett positivt beslut i stället för ett negativt.
På intet sätt minskar vi därmed lärarnas handlingsutrymme eller lärarnas möjligheter att göra professionella bedömningar. Vi ökar tvärtom lärarnas möjligheter att utföra sitt viktiga yrke på ett sådant sätt att lektionerna kan fortgå utan onödiga störningar.
Anna Ekström (S):
Både Maria Stockhaus och Marie-Louise Hänel Sandström återkommer i anförandena till påståendet att detta skulle innebära en misstro mot lärarkåren. Det är precis tvärtom.
Den lagstiftning som regeringen tillsammans med Centern och Liberalerna kommer att ta fram inom ramen för januariavtalet har till syfte att säkerställa att det blir trygghet och studiero i våra skolor och att lärarna, som vill upprätthålla en god ordning i klassrummet, känner samhällets stöd.
Den lärare som i dag vill ha en undervisning där eleverna har mobiltelefonerna framme - det kan finnas skäl till det - kommer att kunna fortsätta med det precis på samma sätt som i dag.
Den lärare som i dag lägger värdefulla minuter av varje lektion på att tjata och tjafsa om mobiltelefoner kommer att ha samhällets stöd för att säga: Nej, mobiltelefonerna ska inte vara framme. Det är jag som bestämmer om de ska vara framme. Jag träffar många lärare i mitt uppdrag. Jag träffar också lärare som tycker att det här är klåfingrigt.
Men jag träffar många fler lärare som tycker att det skulle vara skönt att slippa den eviga diskussionen om mobiltelefoner med eleverna under undervisningstid. Därför är jag övertygad om att ett mobilförbud i skolan skulle vara bra för att stärka tryggheten och studieron men också faktiskt för att stärka lärarens profession.
Jag ser inte att det på något sätt skulle inskränka lärarens möjligheter att bestämma över det sätt som han eller hon vill utöva sitt yrke på. Tvärtom! Jag ser det som ett sätt att ge den lärare som vill ha trygghet och studiero i sitt klassrum samhällets stöd. Frågan om mobiltelefoner i klassrummet kan te sig liten, men när vi tänker på hur mycket tid av undervisningen som störs i svensk skola är det ingen liten fråga.
Titta på Talis-undersökningen, den stora undersökning som görs av lärarnas och rektorernas arbetsvillkor i OECD-länderna! Den undersökningen visar tydligt hur svensk skola, jämfört med skolan i andra länder, ofta präglas av det vi inte vill se. Det kan vara olika former av försenad ankomst, oordning eller ibland till och med hot och glåpord, i större utsträckning i Sverige än i många andra länder.
Vi kan titta på PISA-undersökningen och se hur elever men också lärare och rektorer beskriver den svenska skolan, och vi kan titta på den stora OECD-granskning som gjordes. Då ser vi att vi har ett problem med trygghet och studiero, och det problemet måste vi hantera. Mobiltelefoner som stör undervisningen ingår, enligt mitt sätt att se det, som en del av det stora problemkomplexet med trygghet och studiero.
Jag tycker att det blir en positiv åtgärd både för eleverna och för lärarna att vi säkerställer att det blir lättare att tillämpa reglerna. Det regelverk som Maria Stockhaus pekar på i dag och säger är enkelt att tillämpa var jag själv med och formulerade när jag arbetade på Skolverket, och det är ganska många sidor av krånglig juridisk text. Tänk hur mycket enklare det blir om regeln är den motsatta, om utgångspunkten är att läraren bestämmer.
Det tycker jag är en mycket, mycket enklare regel att tillämpa och också en regel som faktiskt ger lärarna stöd i sin professionella frihet, inte inskränkningar.
Anna Ekström (S):
På tre möjligheter har Maria Stockhaus inte lyckats förklara hur en tänkt lagstiftning som syftar till att ge lärarna större möjligheter att bestämma i klassrummet skulle underminera lärarens auktoritet.
Maria Stockhaus har heller inte lyckats förklara hur dagens lagstiftning, som faktiskt utgår från att elever har rätt att ha med sig mobiltelefoner till klassrummet om inget annat sägs, på något vis skulle vara bättre för att stärka attraktiviteten i läraryrket jämfört med den regel som nu diskuteras.
Maria Stockhaus har heller inte lyckats förklara hur en lagstiftning som utgår från att eleverna har med sig det de vill till klassrummet skulle vara en neutral lagstiftning, jämfört med en tänkt lagstiftning som utgår från att det är läraren som bestämmer vad som ska vara med i klassrummet när det gäller just mobiltelefoner. Jag är övertygad om att det här blir en bra lagstiftning.
Jag är också övertygad om att lagstiftningen kommer att leda till att det blir lite lättare för lärarna att upprätthålla ordning och trygghet i klassrummet. Det kommer därmed att leda till större möjligheter för många elever, också de elever som i dag blir störda av klasskamraternas mobilanvändande i klassrummet, att lära sig mer i skolan och känna att tryggheten och studieron finns där också för dem.
Jag ser fram emot att lägga fram en lagstiftning som säkrar elevernas trygghet och studiero på ett bättre sätt än dagens lagstiftning och som också kommer att kunna ge lärarna lite mer råg i ryggen och större möjligheter att utföra det viktigaste arbete som finns i svensk skola, nämligen undervisning.
Anna Ekström (S):
Maria Stockhaus har frågat mig om jag och regeringen kommer att se över regelverket kring NIU och RIG vad gäller kravet på avgiftsfri utbildning. Maria Stockhaus har också frågat om jag och regeringen kommer att vidta andra åtgärder så som Skolverket skrivit i sin hemställan från den 3 mars 2018.
I hemställan beskriver Skolverket att det kan finnas behov av att se över enhetligheten när det gäller bedömningsgrunderna för de olika specialidrottsförbundens tillstyrkan för att en huvudman ska få starta en idrottsutbildning på elitnivå. Jag vill börja med att framhålla att en avgiftsfri skolgång är en mycket viktig grundprincip för svensk gymnasieskola, så viktig att det finns reglerat i skollagen. Det är således beslutat av riksdagen.
En annan viktig grundprincip, reglerad i skollagen, är att alla, oberoende av geografisk hemvist och sociala och ekonomiska förhållanden, ska ha lika tillgång till utbildning inom skolväsendet. Jag och regeringen är medvetna om de problem som Maria Stockhaus påtalar.
Skolverket framhåller dessutom att det behövs en översyn av dimensioneringen och organiseringen av nuvarande system när det gäller riksidrottsgymnasierna och de nationellt godkända idrottsutbildningarna. Vidare påtalar Skolverket att de nationellt godkända idrottsutbildningarna har ökat i omfattning, vilket lett till höga kostnader för kommunerna samt att fördelningen av platser mellan kvinnor och män på idrottsutbildningarna kan behöva ses över.
Det finns således risk att det finns ett flertal problem, och det räcker därmed inte med enstaka ändringar i regelverket för att lösa dessa. Idrottsutbildningarna omfattar i dag sammanlagt cirka 9 000 elever, varav cirka 1 000 studerar vid riksidrottsgymnasium och cirka 8 000 elever vid de nationellt godkända idrottsutbildningarna.
Min och regeringens ambition är att det även framöver ska vara möjligt för elitidrottande ungdomar att kombinera elitsatsning med gymnasieutbildning. Det krävs då att dessa fungerar tillfredställande. Jag och regeringen kommer därför att fortsätta att följa frågan om idrottsutbildningarna.
Anna Ekström (S):
Som har framgått av frågorna från Maria Stockhaus och inlägget från Alexandra Anstrell är detta inte helt enkelt. Precis som Alexandra Anstrell sa är regeringens ambition högt ställd. Det ska vara möjligt för elitidrottande ungdomar att kombinera elitsatsning med gymnasieutbildning. Jag kommer verkligen att följa den här frågan noga.
Det är inte en helt enkel fråga, och därför går det inte att leverera ett kort, enkelt och snabbt svar från riksdagens talarstol här och nu. Detta är en viktig fråga. En gymnasieutbildning är i dagens läge nödvändig för att man ska klara sig bra här i livet. Det är nödvändigt för att man ska kunna få ett jobb och delta i samhällslivet som en aktiv samhällsmedborgare.
Det är också nödvändigt för att man ska kunna läsa vidare. Vi vill att den möjligheten ska finnas för alla elever, också för dem som vill satsa på en elitidrott. Dessutom vill vi att det ska vara möjligt att kombinera studier och elitidrottande. Jag kan, som både Alexandra Anstrell och Maria Stockhaus är väl medvetna om, inte uttala mig om enskilda fall eller om enskilda myndigheters beslut.
Det är jag förbjuden att göra enligt regeringsformen. Men jag kan följa frågan, och jag kommer att göra det. Jag kommer också att ta upp en diskussion med de gymnasieskolor där den här typen av utbildningar bedrivs.
Svårigheten med den här frågan är inte att vi tycker olika, utan svårigheten är att vi befinner oss i en situation som är en aning komplicerad. Fru talman! Mitt svar kommer säkert att leda till att både Maria Stockhaus och Alexandra Anstrell från talarstolen kommer att säga att det här inte duger. Nu får ministern sätta på sig ledartröjan. Jag utgår ifrån att ni kommer att göra det.
Men jag vill verkligen betona att sätta på sig ledartröjan innebär också att man lyssnar på dem som det berör och att man för en dialog med dem som arbetar med den här frågan i vardagen. Man ska också säkerställa att de åtgärder som vidtas löser problemen.
Jag hävdar att det som regeringen nu gör, nämligen att man följer den här frågan och ser vad som behöver göras, är det som behövs för alla oss som tycker att principen om en avgiftsfri skola är en princip som ligger fast i den svenska skollagen och som vi alla ställer upp på.