KBLab/rixvox huggingface dataset:
Boriana Åberg (M):
Jag måste ge ministern rätt i det han sa om att vi skulle ha börjat för 20 år sedan. Per Brinkemo skrev boken Mellan klan och stat . När boken kom sa både socialtjänst och polisen: Oj, det är en bra bok, men du har skrivit den 20 år för sent.
Ministern resonerade klokt om syftet med brottsligheten, att tjäna pengar, och om vikten av att kunna konfiskera vinsterna från brotten. Redan för ett år sedan twittrade ministern: För att knäcka gängen måste vi också gå på deras finansieringskällor. Ministern pekar på några positiva exempel.
Men fortfarande finns det brist på en speciell lagstiftning som gör detta förverkande mycket mer effektivt. Det är därför som jag pekar på exempel från andra länder - Irland, Nederländerna och Storbritannien - som har just en sådan speciell lagstiftning som man gärna får titta på. Jämte de positiva exemplen finns tyvärr negativa sådana.
Trots framgångsrikt samarbete mellan polisen och Skatteverket om kriminella som lever lyxliv men inte har några inkomster har Skatteverket slutat granska kriminella. Då handlar det om beskattning och upptaxering.
Anledningen är nya riktlinjer fastslagna i en handling som heter Metodstödet för fördjupade skrivbordsutredningar av fysiska personer avseende oredovisade inkomster. Nu är det Skatteverkets utredare som måste bevisa att inkomsterna inte kommer från arbete eller liknande.
Det nya arbetssättet innebär att om tungt kriminella eller terrormisstänkta tiger händer ingenting. Skatteverkets kontroll blir verkningslös.
En av Skatteverkets utredare skrev efter att detta metoddirektiv kom: Rättsavdelningens ställningstagande kommer att innebära att brottsvinsterna kommer att återinvesteras i narkotika, vapen med mera med stora kostnader för samhället som följd. Jag vill gärna att ministern kommenterar detta.
Är det rätt att myndigheterna gör nya tolkningar som går stick i stäv med lagstiftarens intentioner? Jag är glad över att ministern nämnde både Helsingborg och Operation Rimfrost. Mitt nästa exempel kommer nämligen just från Helsingborg.
Nyligen fann Tullverkets rättsavdelning att tullen i Helsingborg hade gjort fel genom att bistå polisen med narkotikasökhund och personal vid husrannsakan under Operation Rimfrost, detta på grund av föråldrad lagstiftning. Vad tänker ministern göra i fråga om detta?
När både riksdag och regering tycker att våra myndigheter ska samarbeta och göra sitt bästa för att bekämpa brottsligheten, hur är det då möjligt att man säger att polisen inte får bidra med narkotikasökhund? Där blir det glapp mellan polislagen och smugglingslagen där det finns bestämmelser om i vilka fall som tullen kan bistå polisen.
Det är mycket allvarligt, och jag hoppas verkligen att ministern går till botten med denna historia och löser detta problem. Det får nämligen helt oanade konsekvenser om tullen ska säga nej till begäran om hjälp från polisen.
Boriana Åberg (M):
Jag tackar ministern för det positiva svaret, i alla fall i sista delen. Jag hade en fråga till om utvisning. Ministern svarar helt rätt att vi inte kan utvisa svenska medborgare, men vi skulle kunna ändra lagen så att vi gör en bättre kontroll av vilka som blir medborgare.
Som det är nu behöver du inte vara självförsörjande, du behöver inte kunna ett ord svenska och du behöver inte vara särskilt hederlig i ditt leverne.
Det finns många exempel på att brottsliga syndikat har mutat tjänstemän på dåvarande Invandrarverket och även hotat anställda där för att få svenskt medborgarskap.
Jag såg att ministern tittade frågande på mig, men detta är beskrivet i boken Svensk maffia ; ministern kan få låna den av mig om han inte har läst den. Det var för övrigt en av de mest lästa böckerna på svenska anstalter för en tid sedan.
Man kan alltså ha bättre kontroller, och man kan också undersöka hur man kan dra in medborgarskapet för sådana som har dubbelt medborgarskap och begår brott efter brott utan att kunna bli utvisade.
Det gäller även verkställighetshinder eller att någon påpekar att de har relationer hemma - det är ju uppenbart att en brottsling som sitter i fängelse och har begått grova brott inte är en tillgång för sin familj. Dessa människor brukar misshandla både fruar och barn.
Jag vet vad jag talar om; jag har haft sådana som klienter inom socialtjänsten. Alltså: Ta gärna ett krafttag! Säg inte bara att det inte går. Ändra lagen!
Boriana Åberg (M):
Tack för svaret, ministern! För några månader sedan blev jag kontaktad av en förtvivlad sjökapten. Delar av hans besättning var tvungna att till Skatteverket redovisa varje enskild resa de hade gjort med fartyget de är anställda på.
Och inte nog med det; de riskerade också att beskattas i både Sverige och Danmark, detta på grund av en ny tolkning beträffande vad som är internationell trafik. Frågan om beskattning av svenska sjömän som arbetar på fartyg som trafikerar hela Norden är principiellt viktig.
Tidigare har huvudregeln i det nordiska skatteavtalet varit gällande: Sjömän anställda på svenska fartyg skattar i Sverige, och sjömän anställda på danska fartyg skattar i Danmark, detta under förutsättning att fartyget bedriver internationell trafik.
Eftersom fartyg under olika perioder kan befinna sig i olika länder skapar en sådan tillämpning tydlighet såväl för de enskilda sjömännen som för arbetsgivaren och även för Skatteverket.
Tyvärr har ett avgörande i Högsta förvaltningsdomstolen konstaterat att vad som ska ses som en internationell resa i det nordiska skatteavtalet måste bedömas från fall till fall. Det innebär att frågan inte enbart handlar om huruvida ett fartyg bedriver internationell trafik.
Avgörande för beskattningen blir i stället hur fartyget rör sig vid varje enskild resa. Det nya regelverket skapar enorma komplikationer, särskilt när det gäller fartyg registrerade i Danmark som har svensk besättning ombord och som bedriver trafik i Sverige eller i ett annat nordiskt land.
Vi kan ta ett exempel: en svensk sjöman som jobbar på ett fraktfartyg flaggat i Danmark. Fartyget fraktar fem containrar med lax från Nordnorge till Oslo. I det fallet anses den svenske sjömannen skattskyldig i Sverige för denna resa.
Men om fartyget därefter fortsätter från Oslo till Göteborg med en ny last betraktas det som en internationell resa, varvid den svenske sjömannen ska beskattas i Danmark.
Detta betyder att den enskilde sjömannen saknar varje form av förutsägbarhet i fråga om vilken inkomst han eller hon kommer att få, hur mycket han eller hon kommer att betala i skatt och i vilket land skatten ska betalas. Detta skapar en helt oacceptabel situation, både för den enskilde sjömannen och för arbetsgivaren.
Jag vill be ministern att föreställa sig hur det skulle se ut om en elektriker som utför jobb i olika kommuner skulle beskattas med olika kommunala skattesatser beroende på var man utför jobbet.
Jag vill vädja till finansministern, som ändå lämnar en liten öppning i slutet av sitt svar, om att se hur man kan lösa problemet innan det är dags att omförhandla det nordiska skatteavtalet. Problemet måste lösas skyndsamt.
Boriana Åberg (M):
Tack, ministern! Ja, komplicerat är rätt ord. Men faktum är att man innan den domen kom kunde tillämpa det nordiska skatteavtalet som det var avsett. Jag undrar vad det är som hindrar en återgång eller någon annan lösning, som jag ska ta upp i mitt nästa inlägg. Ministern har helt rätt i att det är en tung börda.
Den borde man kunna lyfta för att underlätta för integrationen i Norden. Jag tycker fortfarande att det är alldeles för lång tid att vänta till nästa avtalsförhandling.
På tal om orimlig börda ringde jag i går till Terntank på Donsö, som är vaggan för den svenska sjöfarten, och frågade hur många timmar de har lagt på att specificera resorna för varje sjöman som arbetar för dem. Svaret blev två månader.
I två månader har två personer arbetat heltid med att redovisa resrutterna för 69 sjömän, av vilka bara 35 är heltidsanställda. Det har gått åt 700 timmar till helt onödig administration. Samtidigt reser ministerns kollega Ibrahim Baylan land och rike runt och frågar företag hur man kan underlätta för dem och göra reglerna enklare.
Här är ett tips på vad han bör titta på. När det gäller Skatteverket har de inte den kunskap om sjöfartsbranschens komplexitet som krävs för att kunna fatta rätt beslut.
Jag har fått ta del av ett mejl där man ställer frågor om sjöfartens beskattning. Det visar hur lite Skatteverket förstår och hur man försöker stoppa in olika resor i olika fack utan att det är möjligt när det gäller en komplex fartygsresa.
Några exempel är: Hur får fartygen sina uppdrag? Har de kontrakt för en resa i taget, eller för längre perioder som omfattar flera resor? Om de har kontrakt för flera resor i taget, kan då resorna i vissa fall vara internationell trafik, eller omfattar ett kontrakt bara resor av en viss typ? Och så vidare.
Fartygsmarknaden ser olika ut för olika typer av fartyg, men två vanliga sätt att agera på marknaden är att vara på spotmarknaden, det vill säga att rederiet tar de laster som finns tillgängliga och kör dit kunden önskar, samt att operera på timecharter, det vill säga att en lastägare hyr fartyget med besättning för en viss tid. Lastägaren styr då vart fartyget och besättningen ska gå.
Det är med andra ord helt omöjligt för sjömännen att förutse var de ska jobba. Om de plågas med dessa redovisningar för varje resa kommer det att sluta med att de söker sig till andra arbetsgivare eller ännu värre med att de blir arbetslösa. Vi vet ju hur lätt det är att få jobb efter en kris; det är i princip omöjligt.
Jag är säker på att ministern vill att människor som är bosatta i Sverige jobbar i så stor utsträckning som möjligt. Varför då inte hjälpa dessa sjömän?
Boriana Åberg (M):
Det är mycket riktigt viktigt att undvika dubbelbeskattning. Och självklart ska ingen undantas från att betala skatt. Men när det gäller sjömanslöner har Danmark nettolöner, det vill säga att inget skatteavdrag görs, medan Sverige tillämpar en modell med sjöinkomst. Det görs alltså ett särskilt skatteavdrag för sjömän.
Jag ska uttrycka det på ett annat sätt: En svensk sjöman som är anställd på ett danskt fartyg får en lägre grundlön, eftersom man i Danmark tillämpar nettolöner. När sedan svenska Skatteverket vill beskatta en del av inkomsten anser de att det inte har dragits någon skatt från lönen i Danmark, varvid full beskattning sker.
Det är en typ av dubbelbeskattning. Det där måste undvikas. Jag lovade ministern att ta upp ett förslag, och jag ber ministern att ägna sitt sista anförande åt att kommentera det. Det gäller det bilaterala färjeavtalet mellan Sverige och Danmark. Varför applicerar man inte samma avtal även på de sjömän som denna interpellation handlar om?
Det är mycket lättare att få till stånd en sådan överenskommelse än att omförhandla hela det nordiska skatteavtalet. Jag tycker att man snarast möjligt måste få till stånd rimliga och förutsägbara regler.
Det är viktigt för integrationen, inte minst i Öresundsregionen som ligger mig närmast eftersom jag representerar Skåne i riksdagen. Den princip som gäller i hela världen, det vill säga att man skattar i det land där fartyget är flaggat, borde gälla även här.
Boriana Åberg (M):
Tack, ministern, för svaret! Det finns en föga smickrande metafor för Sverige som smörgåsbord för kriminella. Den är dessvärre sann. Internationella brottsligor lockas hit för att begå stölder då de vet att risken att bli upptäckt är liten samt att risken att bli dömd och straffad i princip är obefintlig.
Om man mot förmodan skulle bli dömd är det straffrabatter, mängdrabatter och komfortabla fängelser som gäller. Detta är något som över huvud taget inte avskräcker en brottsling från, låt säga, Östeuropa. Dessa kriminella nätverk begår stölder för flera miljarder årligen.
Enligt uppgifter från Polismyndigheten står internationella ligor för åtminstone 90 procent av bostadsinbrotten och 50 procent av stölderna av bilar, bildelar, båtmotorer, jordbruksmaskiner, märkesvaror med mera.
Dessutom orsakar de stora samhällsekonomiska förluster och mänskligt lidande som vida överstiger värdet på det stulna godset. Ministern säger i sitt svar att polisen har det övergripande ansvaret för bekämpningen av stöldligorna. Det är onekligen så, men att förhindra utförseln av stöldgodset från landet är minst lika viktigt.
Det faktum att man kan lämna Sverige via någon av hamnarna med en släpvagn lastad med exempelvis stulna båtmotorer utan att riskera att bli stoppad och lagförd lockar brottslingar hit. Därför är Tullverkets roll och befogenheter av fundamental betydelse.
Jag hade önskat att ministern, som är den högst ansvariga för Tullverket, läst upp en lång text - precis som ministern gjorde om polisen - om regeringens satsningar på just Tullverket: hur man tänker bygga ut myndigheten, hur mycket Tullverket kommer att få i ökade anslag och hur många nya tulltjänstemän som kommer att anställas.
Jag vill också gärna höra om Tullverkets ökade befogenheter att stoppa stöldgods på väg ut ur landet. Det är faktiskt det som denna debatt handlar om. Ministern passar på att kritisera den borgerliga regeringen och berömma sin egen regering, bland annat för det ökade antalet poliser. Låt oss då syna hur många poliser som jobbar i yttre tjänst!
Antalet poliser har faktiskt minskat från 9 226 år 2015 till 9 049 år 2019. Under samma tid har befolkningen ökat från 9,74 miljoner till 10,23 miljoner, vilket bidrar till minskning av polistätheten, som för övrigt är bland de lägsta i hela EU.
Regeringens mål om 10 000 nya poliser till 2024 har av många experter bedömts som orealistiskt, bland annat för att kurserna genomförs med många tomma platser. I början av förra året stod 413 av 1 020 utbildningsplatser tomma. Vid vårterminens start i år stod var tredje plats på polisutbildningarna tom.
Sedan krävs det att poliserna har bra löner och bra arbetsvillkor för att stanna kvar i yrket. I dag lämnar många polisen för att jobba inom försäkrings- och säkerhetsbranscherna, så målet om 10 000 nya poliser är dessvärre bara fromma förhoppningar från regeringens sida.
Boriana Åberg (M):
Jag tycker inte att det passar sig att skylla på den föregående regeringen. Det har gått sju år sedan Magdalena Andersson blev finansminister. Man kan säga att preskriptionstiden för föregångarens fel har gått ut.
Därför föreslår jag att vi återgår till debatten om hur gods som redan blivit stulet utan att polisen kunnat förhindra det ska hindras att lämna landet. I sitt svar nämnde ministern promemorian med namnet Ändringar i smugglingslagen - Tullverket ges en utökad möjlighet att ingripa mot brott , som remitterades i höstas.
Det är bra att förslaget slutligen kom fram, två år efter riksdagens tillkännagivande. Det som inte är bra är att remissinstanserna bedömer att förslaget inte är tillräckligt. I dag kan en tulltjänsteman som påträffar stöldgods inte stoppa detta från att föras ut ur landet.
Man måste kontakta polisen, som oftast inte har tid att komma eftersom det någon annanstans pågår skjutningar eller sprängningar som måste prioriteras. Stöldligorna vet detta, så de kommer till hamnarna tätt före färjornas avgångar, då de vet att tulltjänstemännen inte kan hålla kvar vare sig dem eller stöldgodset.
Med det nya förslaget får Tullverket befogenheter att hålla kvar misstänkta personer och misstänkt stöldgods, men bara om upptäckten sker under ordinarie tullkontroll. Som bekant görs ordinarie tullkontroller i princip bara vid införsel av gods.
Av 25 000 tullkontroller vid gränsen 2019 avsåg bara 350 utförsel. Därför måste det ske en ändring av förslaget. Fru talman! Så här skriver Kustbevakningen i sitt remissvar: "Om Tullverket t.ex.
ingriper mot ett rattfylleri enligt TKBR" - lagen om Tullverkets och Kustbevakningens befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott - "så kommer Tullverket att sakna befogenheter att ingripa om den kontrollerade bilen . visar sig vara stulen eller medför . stöldgods." Fru talman!
Om en tulltjänsteman stoppar en misstänkt rattfyllerist och ser att hon eller han färdas i en stulen bil fullproppad med stöldgods kan tulltjänstemannen inte ingripa. Så kan vi inte ha det.
Tullverket skriver i sitt remissvar följande om förslaget: "Förslaget innebär inte heller någon ändring av myndighetens uppdrag och föranleder därför inte i sig Tullverket att utöka sina utförselkontroller." Så är vi då tillbaka på ruta noll.
Det finns stöldgods som lämnar landet, men Tullverket kan inte utföra kontroller. Det har både Tullverket och Kustbevakningen genomskådat, liksom en massa andra remissinstanser som representerar bland annat Bil Sweden, Svensk Handel och olika jordbruksorganisationer.
Alla är oroliga över denna pågående brottslighet och önskar att ministern och regeringen ska stoppa den.
Boriana Åberg (M):
Det är positivt att ministern brinner för att stoppa brottsligorna. Därför hoppas jag att hon också är lyhörd för förslagen som vi har och som delas av de anställda inom tullen. Som det är nu saknar Tullverket erforderliga befogenheter. Det kan inte hjälpa polisen när den gör en husrannsakan.
Det kan inte låta den låna en hund som söker narkotika. De arbetar nu i en helt ny tuff verklighet med internationell brottslighet. Vi kan inte låta dem styras av samma lagar som för 40-50 år sedan. Man måste anpassa sig till verkligheten.
Ministern nämnde det särskilda sändebudet mot organiserad brottslighet. Det är en bra åtgärd. Håkan Jevrell är en väldigt skicklig diplomat. Jag hoppas att han blir mycket framgångsrik i sin gärning.
När det gäller andra åtgärder som kan vara lättare att ordna eftersom de bara beror på regeringens välvilja handlar det om införandet av en lista över så kallade säkra länder. I flera år har justitie- och migrationsministern lovat att sådana listor ska komma till stånd.
Som det är nu kommer människor från Georgien och Ukraina hit och låtsas vara asylsökande. Under tiden som processen pågår hjälper de ligor från hemtrakterna att begå stölder. De gör spaningar och ägnar sig verkligen åt brott. Nu när listan kom var varken Ukraina eller Georgien med. Det måste ändras.
Boriana Åberg (M):
Tack, ministern, för svaret! Anledningen till att jag initierade denna debatt är Ung Vänsters nyantagna partiprogram där man skriver att organisationens mål är att bygga ett kommunistiskt samhälle. Det är en skymf mot alla som har mördats eller mist livet på annat sätt på grund av kommunismens illgärningar.
Men det är också ett allvarligt hot inför framtiden för oss alla när ett riksdagsparti har ett ungdomsförbund som öppet proklamerar sitt förakt mot demokrati och mänskliga rättigheter.
För kommunism innebär just det: diktatur och brist på respekt för människovärdet. Det är sorgligt och skamligt att det i Sverige i dag finns människor som längtar tillbaka till en människofientlig samhällsordning.
Man undrar verkligen: Vad exakt i det kommunistiska samhället är det som attraherar Ung Vänster? Är det tvångskollektivismen? Är det massterrorn? Är det gulagsystemet? Är det massvälten som uppkom på grund av ekonomisk misshushållning?
Det är 23 kommunistiska regimer och marxistiska gerillor som under 1900-talet har mördat 110 miljoner människor. Det är fakta som Ung Vänster är okunniga om eller väljer att nonchalera.
Ministern räknar i sitt svar upp vad Forum för levande historia kan bistå med för att synliggöra kommunismens brott mot mänskligheten. Uppenbarligen är detta inte tillräckligt.
Det krävs mer än en upplysningskampanj, som för övrigt heter Kommunistiska regimers brott mot mänskligheten, och inte som den borde heta: Kommunismens brott mot mänskligheten. Det är en stor skillnad.
Man markerar att kampanjen inte avser kommunismens ideologi utan de konkreta brott som har begåtts under de kommunistiska regimerna i Sovjetunionen, Kina, Kambodja och DDR.
Det tål att påminnas om att när Forum för levande historia skulle lansera sin kampanj om kommunismens brott var det häftiga protester från bland annat historieforskare och historielärare. Där har vi grundproblemen, fru talman. I Sverige har vi inte gjort upp med kommunismen som ideologi.
Där har ministern möjligheten att göra skillnad. I Sverige ignoreras flirtandet med kommunismen. Det är något som det finns otaliga exempel på.
Varje år delas Leninpriset ut till någon vänsterintellektuell uppburen författare, poet eller journalist som utan skam accepterar ett pris som bär namnet på en av historiens värsta massmördare.
Boriana Åberg (M):
Låt oss hålla oss till kommunismen och dess illgärningar som är ämnet för denna debatt. Jag är medveten om de olika program som Forum för levande historia har. Jag hävdar att det verkar som att informationen inte går fram.
Dessutom blir det en motsägelse mellan Forum för levande historias arbete och hur man till exempel skildrar kommunismen i massmedier eller låter sympatisörer breda ut sig. Ett exempel är att en numera avliden kulturpersonlighet berättade i tv att hans favoritgäster att bjuda på middag var Lenin och Stalin. Ingen reagerade.
Programmet avbröts inte. Det skrevs inte några upprörda artiklar. Det blev inga konsekvenser över huvud taget för vederbörande. Det finns väldigt mycket att lära oss från vårt grannland Danmark.
I Danmark har det, till skillnad från i Sverige, efter kalla kriget pågått en långdragen och häftig uppgörelse med kommunismen som involverat den politiska, massmediala och historievetenskapliga sfären. Demokratiministern har ett stort ansvar för att se till att detsamma sker även i Sverige.
Ministern sa i sitt svar att statsbidrag inte ska gå till några organisationer som agerar i strid med samhällets grundläggande värderingar så som de uttrycks i regeringsformen. Det är mycket riktigt. Att verka för ett kommunistiskt samhälle är att göra just detta. Det är att agera rakt emot det mesta som står i regeringsformens första och andra kapitel.
I ett kommunistiskt samhälle finns ingen respekt för alla människors lika värde eller för den enskilda människans frihet och värdighet, utan tvärtom. I ett kommunistiskt samhälle existerar inte yttrandefrihet, mötesfrihet, informationsfrihet, föreningsfrihet och religionsfrihet - det existerar ingen frihet alls.
Jag har upplevt detta, och jag kommer att göra allt jag kan för att ingen annan i Sverige ska behöva uppleva det. När jag gick i skolan blev vi lärda att vi levde i det bästa av samhällen, medan de i väst var fattiga och förtryckta. Vi köade i timmar för allt - bröd, mjölk och toalettpapper. Det var ransonering på el och ransonering på vatten.
Kritik mot bristen på förnödenheter resulterade i fängelsestraff eller arbetsläger under omänskliga förhållanden, så ingen vågade kritisera. Det fanns en uppbyggd polisiär apparat, och alla åsikter registrerades. Grannar spionerade på varandra, och angiveriet premierades.
När man fick ett brev var det redan läst. Man kunde inte föra förtroliga samtal per telefon, för man visste att de avlyssnades. Allt detta hände i det bästa av samhällen - samma kommunistiska samhälle som Ung Vänster vill bygga i Sverige.
Är demokratiministern säker på att Ung Vänster uppfyller de demokratikriterier som finns för att man ska få statliga bidrag? Ung Vänster fick 1,6 miljoner så sent som i januari i år.
Boriana Åberg (M):
I detta är vi helt eniga: Ingen organisation som vill avskaffa demokratin ska få ett enda öre av våra skattepengar. Det gäller såväl kommunistiska som nazistiska organisationer; båda dessa ideologier är precis lika avskyvärda och väldigt jämförbara med varandra. Där är vi eniga.
Sedan tycker jag inte att regeringen har utövat sitt ansvar fullt ut. På Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällets hemsida står att det är regeringen som formulerar syftet och bestämmer reglerna för de bidrag som finansieras med statliga pengar.
Att Ung Vänster har kunnat få 1,6 miljoner samtidigt som de öppet har proklamerat att de vill bygga ett kommunistiskt samhälle betyder att mekanismen inte fungerar. Jag hoppas därför att de nya demokrativillkoren verkligen täpper till alla hål.
Alla som vill avskaffa demokratin borde bli totalt medellösa, och inte bara det - man borde offentligt ta avstånd från kommunismen, precis som man har gjort i Danmark. Regeringen har velat ta rollen som en moralisk stormakt som kämpar för mänskliga fri- och rättigheter. Låt regeringen börja hemma!
Låt den göra upp med kommunismen en gång för alla! På alla ställen där kommunismen har varit en samhällsbärande ideologi har de mänskliga rättigheterna förtryckts å det grövsta. Därför måste vi hjälpas åt att hålla rent.