KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrick Federley (C):
Jag börjar med att tacka arbetsmarknadsministern för ett mycket bra, rakt och tydligt svar. Jag måste också få säga att jag är imponerad över din eftermiddag här. Den kommer säkerligen att vara både jobbig och rolig. Jag kan tycka att det är beklagligt att Sverige under så lång tid historiskt har tillåtit det här brottet mot Europakonventioner och att tidigare regeringar inte har respekterat dessa. Det handlar ju i grund och botten om rätten till sin egen lön.
Därför är jag glad över det svar som jag har fått på interpellationen av arbetsmarknadsministern, där du så klart och tydligt poängterar att arbetsmarknadens parter har ett tydligt uppdrag att försöka lösa detta. Min tolkning av hur det har varit historiskt och tidigare, innan dess att den nuvarande regeringen tillträdde, kan inte vara annan än att man har låtit sig köpas med miljoncheckar från särskilda fackförbund och därmed har tillåtit det här övergreppet gentemot Europakonventionen.
Jag funderar i ett lite längre perspektiv på om det här är någonting som kan komma att tillämpas även på andra områden, där det också sker någon typ av godtycklig privatbeskattning. Jag tänker på saker som ligger lite utanför ditt särskilda ansvarsområde, men detta kan ju komma att tillämpas även där framöver. Hyresgästföreningen, exempelvis, tar ut arvoden av sådana som inte är medlemmar i föreningen för att förhandla om hyresavtalen.
Jag tycker att det finns en liten svaghet i arbetsmarknadsministens svar. Du skriver i ett stycke att Europadomstolen fann att den här typen av avdrag på lönen i och för sig kan vara tillåten eftersom avdraget avsåg att uppfylla ett legitimt syfte i det allmännas intresse. Här finns en liten svaghet som jag inte tycker stämmer med det övriga svaret som jag har fått av ministern.
Kan det på något sätt vara legitimt för en enskild förening att privatbeskatta sådana som inte är medlemmar i föreningen? Jag önskar att det inte vore så. Arbetsmarknadsministern säger slutligen i interpellationssvaret att om frågan inte löses via arbetsmarknadens parter så kan man tvingas att ta till andra lösningar.
För min del tycker jag att det kan vara läge redan nu att i den här kammaren diskutera om man inte borde ha en lag som förbjuder privatbeskattning från enskilda företag och organisationer av människor som inte har valt att sluta sig till organisationerna och därmed inte har gett sin tillåtelse till att man ska ta ut avgifter.
Fredrick Federley (C):
Det är en mycket intressant debatt. Det låter som om det är helvetets portar som den borgerliga regeringen har öppnat i och med beslutet att lägga ned Arbetslivsinstitutet. Jag har följt debatten på avstånd och inte gett mig in i den själv. Men jag har intresserat kunnat notera att de som har varit mest aktiva i debatten har varit forskarna själva, som är arbetstagare på platsen, och deras forskarkolleger i andra länder.
Jag har inte känt något massivt medborgartryck på att Arbetslivsinstitutet ska finnas kvar. De mejl jag har fått har i princip uteslutande kommit från de egna forskarna, och de har dessutom kommit från forskarkolleger i andra länder. Det handlar ganska mycket om egenintresse, vad jag kan tolka ut av detta.
Självklart är det socialdemokratiska företrädare här i kammaren och förordar ett forskningsinstitut som har kommit att bli ett ideologiproducerande verk och inte en fri forskning. Det stämmer ju ganska väl överens med socialdemokratisk ideologi och retorik och hur man har hanterat många andra myndigheter som alltmer kommit att ägna sig åt opinionsbildning och inte åt sina kärnverksamheter.
Arbetslivsinstitutet, som agerar som myndighet, har också en betydligt tuffare situation än många av sina europeiska kolleger som har kunnat verka i stiftelseform och därmed har kunnat vara mycket friare. Jag har en ganska enkel fråga till statsrådet: Finns det länder på denna planet som inte har ett arbetslivsinstitut, och innebär det att de länderna har en oerhört tragisk situation för arbetstagarna?
Eller kan det månne vara så att det faktiskt finns ett fungerande arbetsliv för arbetstagare också där, för att forskningen kan ske i en annan form än den som vi har sett i Arbetslivsinstitutet?
Fredrick Federley (C):
Alla de som läser Bibeln brukar göra det på olika sätt, kan man väl säga. Det här beslutet tolkar vi nog mycket olika också, att döma av den diskussion som har varit. Det framkommer argument här, bland annat sade Hillevi att alla andra länder har det så här och då ska vi också ha det så. Tänk om vi återigen skulle få uppleva 1900-talets mörka historia, och man började återinföra rasbiologiska institut i land efter land.
Skulle ni stå i kammaren - det kan jag aldrig tänka mig - och säga att alla andra har detta så därför ska vi också ha det. Det kan inte vara ett argument som ska styra den svenska politiken. Sverige måste väl få forma sin egen forskningspolitik som inte ska grunda sig på hur alla andra kan tänkas uppfatta den. Det är inte heller planetens samlade forskarkollektiv som har gått till storms. Jag har googlat flera av de här namnen och sett att det finns samhörighetsprojekt.
De är en del av den verksamhet som Arbetslivsinstitutet bedriver. Då är det väl ingen grov anklagelse att säga att jag faktiskt tror att de här personerna talar i egen sak. Det handlar om den forskning de bedriver, och de är rädda om sina anslag. Till Ibrahim Baylan vill jag säga att du har helt fel i dina två analyser av varför regeringen gör så här. Det ena är att du säger att man vill göra massiva skattesänkningar.
Jag önskar att man gjorde massiva skattesänkningar. Men det gör inte regeringen. Där har du fel på punkt nr 1. På punkt nr 2, att det handlar om en djupliberal ideologisk linje, tror jag också att du har fel. Jag önskar att det vore så. Men tyvärr präglas den här regeringen ibland av för mycket pragmatism och för lite av ideologi och skattesänkarvilja. Därför vill jag i detta ärende ge statsrådet full rätt att jobba vidare, för du gör ett strålande jobb på den här punkten.
Fredrick Federley (C):
När vi nu talar ideologi tycker jag mig kunna se en rätt obehaglig syn på våra medborgare och på vilken roll vi egentligen ska fylla i samhället. Ulla Andersson säger att man kan "tvingas att ta" ett jobb. För mig, för mina föräldrar och för mina morföräldrar har det alltid varit en självklarhet att man ska jobba. Man ska göra rätt för sig, och har man möjlighet att jobba så ska man göra det.
I det perspektivet framstår det som märkligt att ett partis främsta företrädare i en debatt om arbetsmarknadspolitik säger att man tvingar folk att ta ett arbete. När man tar ett arbete får man en ekonomi. Man kan bygga sitt eget liv. Man får en ökad valfrihet och ökad kontroll över sitt liv.
Har Vänsterpartiet lämnat linjen att man ska skapa arbeten för flera människor och i stället värna bidragssystemen - har man pratat sysselsättning så länge att man inte längre är fokuserad på det som är viktigt, nämligen att människor får möjligheten att ta ett jobb? Jag vill också fråga ministern: Gör vi inte en del skatteförändringar som faller ut ganska positivt för kommunerna i och med årsskiftet?
Där har man kunnat garantera lägre skatt från statens sida och samtidigt kompensera kommunerna så att deras egentliga skatteintäkter ökar. Jag har inte heller kunnat se några siffror på hur förändringen av a-kasseavgifterna faller ut. Men om man för en politik som skapar flera arbeten behöver man inte heller vara rädd för att en del människor ska falla ut.
Den retorik som används här bygger på att man vill skrämma dem som ser eller läser den här debatten. Visst, herr minister, är det ingen som den 1 januari kommer att falla ut ur socialförsäkringssystemen eller a-kassan som en följd av de förändringar som vi har för avsikt att genomföra? Visst kommer det att ta ett bra tag innan de nya reglerna får konsekvenser för någon människa, och då hoppas vi att vi ska skapa nya arbeten.
När den första sänkningen av a-kassan enligt den borgerliga regeringens förslag kommer för den som är arbetslös har det gått 300 dagar, och den genomsnittliga arbetslöshetstiden i Sverige är i dag 90 dagar. Men när jag är ute och pratar märker jag att det finns en otrolig rädsla. Den rädslan grundas inte på den borgerliga politiken utan på er skräckpropaganda.
Stämmer det inte, herr minister, att den skatteminskning som regeringens förslag kommer att innebära för en låginkomsttagare motsvarar åtminstone en, kanske flera, lönerörelser som skulle ha varit det enda sättet att stärka sin ekonomi som den andra sidan hade kunnat hänvisa människor till i stället för att låta dem leva på sin lön?
Fredrick Federley (C):
Jag vill börja med att hälsa till Eva-Lena Jansson att hon inte behöver vara det minsta orolig för att jag inte tror på regeringens jobbpolitik. Det handlar snarast om att jag har suttit här i kammaren hela eftermiddagen och hört retoriken från den svenska politiska vänstern, och jag känner inte igen verkligheten över huvud taget. Det byggs upp fantasimonster som inte alls finns. Det är på samma sätt som vuxna i alla tider har försökt att skrämma barnen för att hålla dem i sängkammaren. Jag är fullkomligt övertygad om att regeringen kommer att lyckas med sitt uppdrag att skapa flera arbeten.
Därmed borde vi inte behöva vara oroliga för vare sig kommunens eller statens intäkter. Det talas om statistik här. Statsrådet berättade precis hur väl underbyggd statistiken från Sveriges Kommuner och Landsting tyvärr var. De brukar annars ha en god statistik, men kunde i dag inte hänvisa till något beräkningsunderlag. Till Ulla Andersson vill jag säga att det som hänt under de senaste åren har varit att vi har fått en enorm arbetslöshet. En stor del av arbetskraften har stått helt utan jobb.
Det som har skapats i stället har varit någon mystisk pysselsättningsform i form av plusjobb och annat. Det har definitivt inte kunnat garantera att människor har haft samma lön som tidigare. Det är inte heller så att man i ett socialdemokratiskt Sverige har kunnat garantera att människor aldrig skulle bli utförsäkrade, utan de uppfyller inte de krav som finns för att vara i en försäkring. Det som sker nu är de sista bittra ryckningarna efter det att man förlorade makten. Man försöker att skapa dessa monster och skrämma allmänheten.
Jag vill försäkra den som eventuellt läser detta protokoll att det kommer att ske en ändring på svensk arbetsmarknad. Det handlar inte om att skapa låglönejobb, utan det handlar om att skapa nya riktiga jobb som ger alla en förutsättning att växa där de finns och skapa sig en tryggare framtid.
Fredrick Federley (C):
Jag vill börja med att be om ursäkt för mitt ordval i inledningen förra gången. Jag tycker att Patrik gör det så himla tydligt: Den svenska modellen är det som Socialdemokraterna just nu säger att det är, ingenting annat. Det har funnits principer och linjer som har handlat om avtalsfriheten och att kunna ingå avtal, så att vi som är politiker och finns i den här kammaren ska hålla våra fingrar så långt borta som möjligt från detta.
Det var därför man inte hade semesterlagen och en rad andra lagar med där från början - det skulle vi hålla oss borta ifrån, och det skulle arbetsmarknadens parter sköta. Jag tycker att det är en fullt rimlig modell, att man reglerar detta i den svenska modellens avtalsform. Problemet är att ni nu har gått ifrån den svenska modellen. Ni pratar inte längre om den.
Egentligen tror jag att ni mer vill gå mot den europeiska modellen och föra in ännu mer av den makt som fackförbunden och arbetsgivarsidan har i sitt knä i dag och lyfta in den i lagstiftningen. Men nu är det stora problemet, det som gör att ni för den här intensiva debatten, att ni inte längre sitter i maktens boningar, i Rosenbad. Makten har tillfallit några andra, och det finns en annan majoritet i denna kammare. Då blir man nervös. Hade det varit tvärtom hade ni gladeligen varit med och drivit in ännu mer i lagstiftning.
Observera att detta är en väg som jag inte vill gå, utan jag vill lyfta in mer i avtalen. Jag vill också stärka den tredje parten, framför allt den enskilda människan, som inte har ett värde i dag. Det är ganska skrämmande hur enskilda arbetstagares rättigheter på olika sätt har avtalats bort utan att man ens har fått rätten att förhandla om dem. Jag minns själv när jag var springvikarie i omsorgen hur Kommunal förhandlade bort min löneförhöjning ett halvår. Om man inte var med i Kommunal fick man vänta ytterligare ett halvår tills löneförhöjningen kom.
Det är typiskt att göra så för den som handlar utifrån sitt eget maktintresse och vill behålla sin egen ställning. Man kunde åtminstone ha varit hygglig och öppnat för möjligheten till alternativa a-kassor och alternativa fackförbund. Jag vill inte vara med och stödja den socialdemokratiska partikassan med min surt förvärvade lön.
Fredrick Federley (C):
Börje Vestlund har helt rätt i att vi inte vet exakt vad som kommer att stå i propositionen. Du kan läsa i kammarens protokoll i morgon att jag faktiskt sade det. När det gäller beslutsformerna är det väldigt skönt att Börje Vestlund här inför kammaren, för åhörarna och till protokollet säger att ni ibland struntar lite i hur man ska hantera saker. Jag tror att det finns anledning för fler att uppmärksamma det.
Man bör också ställa sig frågan, som Börje Vestlund kanske också vill utveckla till protokollet: Vad skulle det innebära om det blev en majoritet för ert förslag? Jo, det skulle innebära att regeringen fick ett uppdrag att utforma en proposition som man skulle återkomma till riksdagen med. Då frågar vi: Vad är det som händer om vi röstar med majoriteten i dag? Jo, då återkommer regeringen med en proposition som kammaren ska fatta beslut om. Det är i princip samma sak, bara att detta må vara något luddigare än det som vi faktiskt har att hantera.
När jag säger att det är oseriöst hanterande menar jag att man inte väger in alla delar av detta. Det hör samman med svaret om kompromissen. Det handlar inte bara om äktenskapet utan också om religiösa samfunds juridiska ställning och många andra saker. Ni försöker blåsa upp det som att det bara handlar om själva äktenskapsdiskussionen och att inte finns några frågor runt omkring detta.
Ni försöker få det att framstå som att det ska träda i kraft den 1 juli om vi röstar med oppositionen. Det är inte sant. Det ni begär av regeringen är precis det som regeringen gör. Alltså för vi en pseudodebatt som inte leder debatten framåt. Jag sade inte heller att Kristdemokraterna och Yvonne Andersson här har utvecklat sin syn på detta. Jag sade att de var en konstruktiv part i regeringssamverkan.
Det står jag fast vid till etthundra procent i den här frågan och i andra frågor. Jag har ingen anledning att känna någon rädsla inför vad som ska komma från regeringen, utan jag tror att det blir en bra proposition som kommer till hösten.
Fredrick Federley (C):
Jag tycker att Börje Vestlund återigen gör tydligt vad det här handlar om. Det handlar inte om att föra frågan längre fram utan om att försöka skapa en mediedebatt om ett ärende och låtsas som att frågan kommer att gå fortare fram om man röstar med oppositionen. Det Börje Vestlund precis sade var att man från den här kammarens sida ville ge ett tydligt direktiv till regeringen att arbeta med en proposition.
Men när regeringen redan jobbar med den propositionen är det, även om det kanske inte är ett onödigt beslut, som att slå in öppna dörrar. Regeringen arbetar med detta. Vi får en proposition till hösten. Jag ser ingen anledning till denna hätska debatt. Jag har inte hört en enda person från denna talarstol i dag säga: Nej, vi vill inte ha en könsneutral äktenskapslagstiftning. Det är inte det frågan handlar om. Frågan handlar om procedurer.
Jag tror att alla skulle kunna ägna mycket mer tid åt de viktigare debatterna runt omkring när vi vet att det är en förkrossande majoritet som är för det könsneutrala äktenskapet. Vi vet att det kommer en proposition till hösten. Därför förstår jag inte denna oro som oppositionen ständigt känner, inte bara i detta ärende utan i alla ärenden där det sedan brukar visa sig, när saker och ting har kommit i kraft, att oron var helt obefogad.
Den här oron kanske man inte ska försöka slå i ögonen på dem som lyssnar på den här debatten och dem som följer ärendet för att de har ett stort intresse i den. Det finns ingen anledning till oro för att regeringen inte skulle komma med en proposition till hösten. Det finns heller ingen anledning till oro för att vi inte skulle få en majoritet i kammaren. Med detta avslutar jag min sista replik.
Fredrick Federley (C):
Göte Wahlström har helt rätt när han säger att jag inte är övertygad om att kollektivavtal är allena saliggörande på den svenska arbetsmarknaden. Den svenska modellen, som en gång innebar att vi hade kollektivavtal som reglerade det mesta, har urholkats genom ett samarbete mellan LO och Socialdemokraterna där man, när det har passat den egna viljan, har infört lagstiftning på lagstiftning och därmed urholkat kollektivavtalen.
Jag håller med Mikael Cederbratt om att där kollektivavtal finns och inte är tvingande mot någon som inte är sluten till arbetsgivarallians eller fackförbund och när det inte ger ingrepp på en arbetsplats där man undanber sig - från arbetstagares och arbetsgivares sida - att bli inblandad i detta så tycker jag att det är helt rimligt att kollektivavtalen verkar. De är en viktig del för att få detta att fungera. Men det vore också intressant att höra dig nyansera kritiken.
Ska vi ge oss in i den här debatten vore det intressant att höra: Tycker du att det är helt rätt att man krossar en näringsidkare i Östergötland som har bättre villkor för sina anställda än vad kollektivavtalen innebär så att han går i konkurs och så att de anställda blir arbetslösa? Det är ju det du indirekt säger. Du glömmer alltid kritiken av vad facken gör när man mal ned enskilda arbetstagare och enskilda arbetsgivare för att man vill bevara den egna maktpositionen på arbetsmarknaden. Det är den du står här och värnar egentligen - inte de enskilda arbetstagarna.
Men det finns inget försvar när sådana övergrepp begås på arbetsmarknaden, oavsett om det är en svensk medborgare eller någon som är här och befinner sig i ett parallellt samhälle för att han eller hon lever gömd.
Fredrick Federley (C):
Jag får börja med att tacka Göte för att han ser till att min vokabulär blir förevigad i Svenska Akademiens ordlista. Jag kallade det maktens köttkvarnar, för det är precis vad det handlar om. Det handlar om att upprätthålla makt. Jag välkomnar också att vi har en vakthund i alliansregeringen. Jag välkomnar Moderaternas politiska inriktning, för den är så mycket ärligare än vad Socialdemokraternas var. Jag har aldrig riktigt förstått om det är LO som har suttit i regeringen eller om det är Socialdemokraterna.
Det vore skönt att få lite klarhet i den frågan. När det gäller Centerpartiets nyintagna position kan jag berätta att när jag gick med i partiet 1994 ville vi helt slänga ut LAS. I dag vill vi göra små ändringar. Det är nog snarast så att vi tyvärr har gått lite åt vänster i den delen. Men vad är det då Göte vill att vi ska göra? Jag kan inte tolka det på något annat sätt än att du kräver att vi ska införa någon typ av lagstiftning som garanterar en minimilön.
Är det vad Göte Wahlström förordar så var det nya tongångar som hördes från socialdemokratin. Jag ser fram emot att föra den diskussionen vidare. Återigen verkar det som om du vill reglera arbetsmarknaden ännu mer via lagstiftning - inte via kollektivavtalen. Återigen: När det passar de egna syftena att upprätthålla en maktbalans på arbetsmarknaden är man beredd att frångå kollektivavtalen och förstöra dem alltmer genom lagstiftning.
Själv ser jag fram emot den diskussion som Svenskt Näringsliv och arbetstagarsidan nu har inlett, där man kanske kan få ett nytt grundavtal och en ny diskussion om arbetsmarknaden som kanske är lite rimligare och inte bygger på maktretorik utan på hur vi får en väl fungerande arbetsmarknad. Jag vill också respektera enskilda arbetstagare och arbetsgivare som inte vill omfattas av systemet.
Fredrick Federley (C):
När det kommer till maktdiskussionen får jag tacka för den föreläsning som Kalle Larsson höll inledningsvis om hur världen är uppbyggd och hur maktförhållandena ser ut. Jag delar inte riktigt den världssynen. Det finns andra länder som behöver kritiseras mycket mer än västvärldens fria demokratier. Socialister har en tendens att beskriva världen, historien och verkligheten som det passar dem själva, vilket jag förstår.
Den tidigare historien i socialistiska stater innebar att man just skrev om historien. Det var inte så att jag dagen före valet krävde en amnesti. När den debatten fördes, innan den tillfälliga lagen kom, stod jag på den sidan. Men jag har ändrat mig för jag har sett, detta har jag sagt tidigare i kammaren, vilka effekter det får.
Vi gav falska förhoppningar till människor som i dag gått under jorden eftersom de i den andra prövningen, under den tillfälliga lagen, inte fick möjlighet att stanna. Det har skapat ett parallellt samhälle som vi inte kan hantera. Menar Kalle Larsson att även om man får en rättssäker prövning enligt den nya processordningen, får avslag och går under jorden, man ändå ska få stanna i Sverige?
Hur tror Kalle Larsson att vi ska kunna ha respekt för det svenska domstolsväsendet och de svenska lagarna i så fall? När det gäller Kalle Larssons frågor har man från grekiskt håll svarat på kritiken från LIBE-utskottet och också vidtagit en lång rad åtgärder. Det finns säkert mer att åtgärda, men jag har ingen anledning att tro att det är de demokratiska länderna inom Europeiska unionen vi ska rikta den hårdaste kritiken mot. Låt oss i stället rikta kritik mot många av de länder där vi inte vet vad som försiggår eftersom de inte har fria medier.
Diskussionen uppstod faktiskt för att journalister kunde visa att det fanns brister. Det är så det ska fungera i en öppen demokrati. Även i Sverige har vi tidigare sett att det gjorts felaktigheter från Migrationsverkets sida, vilka sedan kunnat rättas till.
Fredrick Federley (C):
Kalle Larsson inte bara skriver om historien efter egna syften utan han har dessutom en kristallkula så att han kan förutsäga vad som kommer att stå i den första utredningen, trots att direktiven till den inte ens är skrivna och regeringen ännu inte satt ned foten beträffande vilken väg man ska gå. Jag är imponerad över Kalle Larssons detaljkunskap om vad förslaget, som eventuellt kan komma att landa på riksdagens bord under denna mandatperiod, kommer att innebära. Det är en imponerande och skicklig förmåga han har. Det Kalle Larsson i själva verket försöker göra är att ge oss en skrämselbild.
Hur ser det egentligen ut med anhöriginvandringen? Jag ska ge min bild av hur jag anser att den bör fungera. Min ytterst personliga uppfattning är att detta i grunden bygger på att vi måste ha ett system där den som bäst behöver skydd också kan få det. Det handlar även om ekonomiska förutsättningar för att kunna ge ett bra och värdigt skydd samt ett värdigt mottagande.
Om vi ska kunna upprätthålla den delen tror jag att man måste ställa större krav på ekonomin för dem som är anhöriga och kommer i andra hand. Om världen fortsätter att se ut som den gör med bland annat krig, eftersom allvarliga saker mycket väl kan hända i Mellanöstern, skapar det ett helt nytt tryck som läggs på det tryck som redan finns. Då finns det risk för att vi får en obehaglig debatt om hur många människor som ska få komma till Sverige.
Enda sättet att hålla sig borta från det är att slå fast att de som ska ha skydd, antingen via internationella konventioner om asylrätt eller att de har särskilt skyddsvärda skäl, också får stanna. De får de rätta möjligheterna. Men det vi också säger är att vi genom att ställa ekonomiska krav på anhöriginvandringen gör det möjligt att vidga skyddet till att även gälla andra människor. Så länge vi ser till att vi har den grundplattformen att stå på är det inga problem med hur många människor som kommer hit.
Kalle Larsson borde vända perspektivet ditåt och i stället fundera på var vi skulle landa med hans politik. Hur många människor tror han att vi kan låta komma till Sverige innan vi får en mycket obehaglig debatt i samhället?