Carina Ödebrink (S):
Det betänkande som vi nu har att debattera handlar om kriminalvårdsfrågor. Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag. Vi står bakom våra två reservationer, men jag yrkar för tids vinnande bifall endast till reservation nummer 20 om kriminalisering av rymningar.
Precis som för samhället i övrigt var förra året ett extraordinärt år för kriminalvården. Regeringens arbete med att öka trygghet och säkerhet och komma till rätta med gängkriminalitet och annan brottslighet har inneburit att riksdagen har fattat beslut om en lång rad åtgärder.
För att klara dessa har Kriminalvårdens resurser förstärkts med 350 miljoner, och anslaget höjs kommande år. Utöver detta tillkommer ytterligare resurser i vårbudgeten.
Kriminalvården har under 2020 haft fullbelagda häkten och fängelser - och det från en redan ansträngd situation i början på året. För andra året i rad presenterade myndigheten i mars en kapacitetsrapport där man kraftigt reviderar upp behovet av platser på häkten och anstalter fram till 2030.
Ett intensivt arbete pågår för att lösa det långsiktiga kapacitetsbehovet, och antalet fasta platser utökas på flera anstalter i landet. Två nya anstalter ska uppföras i Trelleborg och Kalmar. Dessutom utreds placeringen för ytterligare en större anstalt.
Av de 18 byggprojekt som pågår på anstaltssidan är nya modulhus på gång vid fem anstalter, och nya platser är under produktion på ytterligare fyra. På häktessidan har ett nybyggt häkte och lokaler för frivården öppnats i Östersund, och flera redan planerade projekt utökas.
Dessutom tillkommer ytterligare platser - bland annat i Jönköping, som med sitt geografiska läge är viktigt ur transportsynpunkt. Trots utbyggnader kommer det även framöver att finnas behov av beredskapsplatser och tidsbegränsade platser, enligt Kriminalvårdens bedömning.
Det rådande läget ställer givetvis stora krav på kriminalvården att med bibehållen säkerhet bedriva en verksamhet av hög kvalitet.
För personalen som arbetar närmast klienterna är arbetsbördan allra tuffast, i synnerhet som också 2020 inneburit stora förändringar för att kunna hantera coronapandemin, med besöksförbud, inställda permissioner och sjukdom bland personal och intagna.
En av kriminalvårdens största utmaningar framöver är att klara den långsiktiga kompetensförsörjningen och att säkerställa en god arbetsmiljö för personalen. Det ställs stora krav på dem som jobbar nära klienterna, och därför behöver de bli fler, ha god utbildning och kompetensutveckling samt bra arbetsvillkor. Det är avgörande för en verksamhet av hög kvalitet.
Trots det mycket ansträngda läget lyckas kriminalvården i allt väsentligt upprätthålla en mycket bra verksamhet. Allvarliga och mycket allvarliga incidenter låg förra året på en relativt stabil nivå jämfört med 2019. Inga rymningar har skett från häkten eller anstalter i klass 1 och 2 under året.
För klienter med medelhög eller hög risk att återfalla i brott är målet att så många som möjligt ska genomgå något behandlingsprogram. Under förra året ökade andelen som fullföljde ett behandlingsprogram.
Sysselsättning och studier på anstalt låg förra året på ungefär samma nivå som tidigare, även om hög beläggning och pandemi gjorde det svårt att skapa sysselsättning för fler intagna. Det bedrevs 30 arbetsmarknadsutbildningar i samråd med Arbetsförmedlingen, och antalet påbörjade kurser och utbildningar ökade.
Detta var ett axplock ur kriminalvårdens verksamhet under förra året. Fru talman! Jag ska också säga något om det mycket värdefulla arbete som civilsamhället gör på häkten och anstalter. Under våren har jag träffat flera organisationer som med bidrag från Kriminalvården bedriver besöksverksamhet. Några av dessa är Vårsol i Jönköping, Röda Korset, Fryshuset och RFSU.
Deras insatser är ett ovärderligt komplement till kriminalvårdens verksamhet. De bildar en brygga till livet utanför med fokus på individen och livet bortom kriminaliteten, men de är också ett stöd för barn och anhöriga som finns på utsidan.
För dem som sitter häktade finns ett tidsfönster att reflektera över vägval och möjligheter till förändring, och här kan civilsamhällets organisationer göra skillnad, vilket är särskilt viktigt för barn och unga. Fru talman!
Jag ser civilsamhällets roll och röst som särskilt viktig när det gäller att bidra med nyanser och humanism i den kriminalpolitiska debatten. Fru talman! Jag ska kort redogöra för vår reservation när det gäller förslaget om att kriminalisera rymningar och varför jag tycker att tillkännagivandet ska avslås. Antalet rymningar från anstalter i klass l och 2 har de senaste två åren varit noll.
När det gäller häkten handlar det om någon enstaka rymning. Att kriminalisera rymningar är därför lite som att föreslå en lösning på ett problem som i realiteten inte är särskilt stort.
Självklart ska det finnas sanktioner mot den som bryter mot regler och riktlinjer och avviker, men de ska enligt min uppfattning vidtas först när det inträffar och med de verktyg kriminalvården har till sitt förfogande. En kriminalisering innebär att detta i stället ska bli föremål för hantering av domstol, vilket är dyrt, tar lång tid och är omständligt.
Fru talman! I tider när livsluften för vissa politiska krafter är att spela på människors rädsla, skapa otrygghet, radera tillit och dela upp människor i vi och dom blir enda sättet att komma till rätta med problemet att bygga fler och högre murar för att skydda sig.
Murar behövs, men om bara murar är lösningen skapar det ofrihet för oss alla. För den som blir utsatt riskerar minnet att minska den egna friheten framöver.
Som samhälle har vi ett ansvar att så långt som möjligt se till att den som begår brott också lyckas komma ut bättre för att på så sätt öka tryggheten och säkerheten för alla.
Det bästa vi kan göra för att inte få nya klienter i kriminalvården är att hålla ihop samhället, jobba brottsförebyggande, vårda de verksamheter som bygger och stärker människor och som skapar starka samhällen samt prioritera välfärd före skattesänkningar.