KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Hultberg (M):
Vad Moderaterna och Alliansen vill är att vi ska höja EU:s utsläppsminskningsmål. På EU-nivå har vi kommit överens om att EU ska minska sina utsläpp med 40 procent. Det är ett bra första steg. Det utsläppsminskningsmålet ska, som Jens Holm sa, nås genom åtgärder bara inom EU. Vi tycker att det vore bra om EU kunde nå längre.
Vi tror att en både realistisk och ambitiös väg är att komplettera detta utsläppsminskningsmål med ytterligare utsläppsminskningar i andra länder. Klimatutmaningen är global. Det spelar ingen roll om utsläppen sker i Sverige, i Zimbabwe eller i Kina. Ett ton är ett ton oavsett var det släpps ut.
Därför är det viktigt att vi vid sidan om att göra vår hemläxa på hemmaplan bidrar till att göra utsläppsminskningar i andra länder. Jens Holm talade själv om att vi i den rika världen måste hjälpa fattigare länder att ställa om och anpassa sina samhällen. Då är detta viktigt. Vi mobiliserar också pengar till FN:s anpassningsfond genom att göra investeringar i just CDM. Detta är alltså ett sätt att höja ambitionen.
Jens Holm beskriver det gamla Klimpsystemet djupt felaktigt. Till och med Naturvårdsverket konstaterade i sin slutredovisning att systemet hade stora brister vad gällde additionalitet. Man konstaterade att många av de åtgärder som stöddes hade genomförts även utan stöd. Det är inte ansvarsfullt att hantera skattebetalarnas pengar så att vi inte kan säkerställa att pengarna levererar nytta.
OECD skrev i sin utvärdering av den svenska klimatpolitiken att upp till 70 procent av investeringar i Klimp:en hade gjorts även utan subvention. Låt mig ställa frågan till Jens Holm, som ställer sig bakom regeringens förslag, och till regeringens företrädare: Hur ska det nya klimatinvesteringssystemet utformas för att undvika dessa enorma bekymmer?
Johan Hultberg (M):
Det var minst sagt intressant att lyssna på Matilda Ernkrans. När jag gjorde det kunde jag konstatera att hon måste ha suttit på sin kammare och verkligen klurat och funderat på hur hon skulle kunna angripa Moderaterna denna gång. Den slutsats som Matilda Ernkrans drog var att det var läge att framföra en märklig liknelse om stödet för republikanska presidentkandidater. Jag tycker att det är lite märkligt att jag som svensk politiker ska ta ansvar för vad olika historiska amerikanska presidenter gjort eller inte gjort.
Men jag kan väl konstatera för det första att Moderaterna inte har något systerparti i USA och för det andra att konservativa, demokratiska och republikanska presidenter har gjort både bra och dåliga saker för den amerikanska klimatpolitiken. Till exempel är George Bush den äldre fader till det amerikanska utsläppshandelssystemet, cap-and-trade-systemet, som var ett gott initiativ.
En annan konservativ politiker, Margaret Thatcher, var en av dem som ledde oss fram till Montrealprotokollet, som gjorde att vi kunde tackla problemet med freoner och lösa utmaningen med ett växande ozonhål. Nu, herr talman, över till den svenska klimatdebatten! Under 2000-talet genomförde Sverige en väldigt framgångsrik grön skatteväxling.
Miljöskatter infördes och höjdes samtidigt som skatterna på arbete och företagande sänktes. Resultatet har varit lägre utsläpp i kombination med en stark ekonomisk utveckling. Jag skulle vilja fråga Matilda Ernkrans varför regeringen med Socialdemokraterna och Miljöpartiet nu överger denna framgångsrika linje.
Johan Hultberg (M):
Jag konstaterar att regeringen har gett upp tanken på en grön skatteväxling. Det kanske snarare är så att man har som idé att förlora nästa val så att Alliansen kan gå in och göra skattesänkningar på jobb och företagande för att uppnå den gröna skatteväxlingen. Det blir ett växeldragande. Det är kanske det som är Matilda Ernkrans modell här.
När jag lyssnade på Matilda Ernkrans anförande noterade jag att det egentligen bara var ett konkret förslag som Matilda Ernkrans lyfte fram för hur den nya regeringen vill minska de svenska klimatutsläppen. Det handlar om klimatinvesteringsprogrammet. Jag har vid upprepade tillfällen försökt att ställa frågor om detta. Jag är inte emot klimatinvesteringar, men jag är emot klimatinvesteringar som inte är effektiva. Jag är emot investeringar som inte gör nytta.
Jag är emot investeringar som inte bygger på att man har god kontroll på vad pengarna används till och att de också levererar nytta. Jag har ställt frågor om hur man ska dra nytta av det tidigare Klimpsystemet som var förknippat med väldigt stora bekymmer. Då får man ofta höra från klimatministern, och tidigare från Jens Holm, att Naturvårdsverket minsann har sagt att detta var ett effektivt system. Jag läste Naturvårdsverkets slutredovisning.
Där skriver man att Klimp inte uppfyller det nödvändiga villkoret för kostnadseffektivitet, att additionaliteten är begränsad och att närmare 40 procent av försöken sannolikt skulle ha genomförts ändå. Nu föreslår regeringen att man ska satsa 1 925 miljoner på ett nytt klimatinvesteringsprogram.
Då är min fråga till Matilda Ernkrans och regeringen: Hur ska man säkerställa att inte 40 procent av pengarna slösas bort och går till åtgärder som ändå hade blivit genomförda? Det är väl inte så att Socialdemokraterna tycker att det är okej att man investerar nära 2 miljarder men inte är säker på att mer än kanske 60 procent pengarna levererar nytta?
Johan Hultberg (M):
Först får jag gratulera ledamoten Bergström till att ha retat upp samtliga som har möjlighet att begära replik. Det tycker jag är ett gott betyg för ett anförande; det var uppenbarligen ett anförande som engagerade. Jag håller verkligen med Stina Bergström i åsikten om att Sverige och världen behöver mer av allianser. Sverige behöver mer av allianspolitik, och för att bygga vår säkerhet behöver vi till exempel mer av försvarssamarbetet inom Nato. Det är jag helt och hållet överens med Stina Bergström om. Herr talman!
Miljöpartiet sitter nu för första gången i regeringsställning. Det är uppenbarligen någonting som man inte är helt bekväm med. Tidigare när miljö- och klimatpolitiken har debatterats här i Sveriges riksdag har Miljöpartiet alltid kunnat ropa: snabbare, ambitiösare, tuffare! Det har de kunnat göra utan att ta ansvar för sina förslag i praktiken och hur de ska finansieras och genomföras. Men nu har Miljöpartiet hamnat i regeringsställning, och verkligheten har börjat hinna i kapp dem.
Herr talman! Verkligheten är kanske inte i ärlighetens namn Miljöpartiets bästa vän. Då, i opposition, sa de en sak. Nu, i regeringsställning, gör de en helt annan. Då ville MP utvidga ROT-avdraget till att omfatta hyreslägenheter och bostadsrättsföreningar. Nu vill MP kraftigt försämra ROT-avdraget och därmed göra det dyrare för alla som vill byta ut sin oljepanna eller tilläggsisolera.
Då var MP en högljudd kritiker till avräkningar från biståndsbudgeten för till exempel kostnader för migrationspolitiken. Nu ökar regeringen med en miljöpartistisk biståndsminister avräkningarna kraftigt. Då stod Gustav Fridolin med en kolbit i handen och förklarade att ett av de första beslut en regering med Miljöpartiet skulle fatta var att avveckla Vattenfalls kolkraftsverksamhet. Nu har MP öppnat upp för en försäljning.
Då ville man göra en grön skatteväxling. Nu höjer man skatterna på jobb och företagande med 27 miljarder. Min fråga till Stina Bergström är .
Johan Hultberg (M):
Jag börjar för säkerhets skull med min fråga, så att den verkligen hinns med. Vilket vallöfte kommer MP att svika härnäst? Det var min enkla fråga till Stina Bergström och Miljöpartiet, med tanke på att de under den här korta tiden i regeringsställning redan har hunnit bryta några av sina absolut främsta, viktigaste och mest prioriterade vallöften. Jag tycker verkligen att den frågan är på sin plats.
Stina Bergström säger att regeringen är en samarbetsregering. Men tyvärr knakar samarbetet inom regeringen ganska betänkligt. Det var intressant att Miljöpartiet i trafikutskottet drev igenom ett tillkännagivande tillsammans med Alliansen i går och lämnade Socialdemokraterna kvar som ensamma reservanter. Regeringspartierna har uppenbarligen svårt att komma överens. Jag är bekymrad över att regeringen har svårt att komma överens.
Det ser vi inom en lång rad frågor, inte minst kopplat till miljö- och klimatpolitiken. Vi såg det när det blev sifferbingo i EU-nämnden om EU:s klimat- och energipaket. Och vi ser det i GMO-frågan där regeringen fortfarande inte har lyckats presentera en ställning, en åsikt. Jag är bekymrad över att det faktum att regeringen inte kan komma överens internt leder till att den svenska rösten försvagas i de viktiga internationella miljö- och klimatdiskussionerna.
Om vi ska nå ett klimatavtal i Paris, om vi ska nå framgång inom andra miljö- och klimatutmaningar måste Sverige vara en aktiv, stark och tydlig röst. Det har vi varit historiskt sett, och det måste vi vara i fortsättningen. Här måste regeringen verkligen börja leverera. Jag välkomnar dock att vi har konstruktiva och bra diskussioner i Miljömålsberedningen. Det är viktigt. Det som ledamoten Bergström gav uttryck för är viktigt, och jag delar den ambitionen.
Det är bra om vi brett, över parti- och blockgränser, kan försöka komma överens långsiktigt om målsättningar och grundläggande principer för hur vi ska utforma vår miljö- och klimatpolitik.
Johan Hultberg (M):
Jag måste naturligtvis ta tillfället i akt att ordentligt få debattera de väldigt angelägna frågor som jag var inne på i mitt anförande. Ledamoten sa i sitt anförande att i den här frågan finns det inte några stora politiska skiljelinjer. Självklart är vi tack och lov överens i Sveriges riksdag om att vi ska försöka komma till rätta med övergödningsproblemen, att vi måste skapa en hållbar förvaltning av våra fiskeresurser och så vidare och skapa en god havsmiljö och vattenmiljö i stort.
Men på en väldigt central punkt är vi oeniga mellan Moderaterna och Alliansen och Sverigedemokraterna. Det handlar om vår viktigaste miljöorganisation, nämligen EU. Havsmiljön och vattenfrågorna är kanske ett av de absolut tydligaste exemplen på behovet av internationellt samarbete. Det lyfter ledamoten fram i sitt anförande.
Men EU är den organisation som på allvar kan försöka att komma till rätta med övergödningsproblemen i Östersjön, få till en stark kemikalielagstiftning som gör att vi inte förorenar våra vatten och som kan säkerställa att vi kan förvalta torsken som simmar över de svenska, polska, danska och finländska gränserna.
Min fråga till Sverigedemokraterna och Martin Kinnunen är, om vi nu ska följa den sverigedemokratiska linjen och lämna det europeiska samarbetet: Hur ska vi kunna lösa och på allvar kunna ta oss an utmaningarna som vi har kring Östersjön och på andra miljöområden utan att vara med i vår absolut viktigaste miljöorganisation, nämligen EU?
Johan Hultberg (M):
Vi behöver gränsöverskridande samarbete för att lösa Östersjöns enorma utmaningar. Det säger sig självt. Vi är nio länder som delar på Östersjön och gemensamt tar ett ansvar för att minska näringsläckaget, föroreningarna och så vidare. EU är ett oerhört viktigt samarbetsorgan för att lösa de utmaningarna. SD talar väldigt mycket med kluven tunga. Här sa ledamoten Kinnunen att vi ofta är hämmade av EU i Sveriges riksdag.
Vi vill ofta gå före, och vi vill gå längre. När jag som ledamot i EU-nämnden lyssnar på Kinnunens partikolleger där argumenterar de i regel alltid för att vi inte ska gå före i Sverige. Vi måste gå i takt med övriga Europa och så vidare. På vilket sätt ska vi kunna gå i takt med övriga Europa?
Jo, det är genom att vi hittar gemensamma lösningar i just Europa och att vi 28 medlemsländer i EU kommer överens om till exempel en gemensam kemikaliepolitik som får goda resultat för miljön men också skapar goda konkurrensförutsättningar för det svenska näringslivet. Detta är fundamentalt viktigt inte bara för miljön utan också för näringslivet, jobben och tillväxten i Sverige. Sverige är ett exportberoende litet land som har byggt upp sitt välstånd på just ingredienserna handel och export.
Då är det viktigt att vi har samarbetet inom EU. Det är lite problematiskt att Sverigedemokraterna försöker använda sig av någon form av cherry picking när det kommer till EU och försöker plocka russinen ur kakan. Man talar väldigt ofta med kluven tunga. EU är vår viktigaste miljöorganisation, och den vill Sverigedemokraterna lämna. Det tycker jag är bekymmersamt.
Johan Hultberg (M):
Tack, Jens Holm, för vädjan om att jag skulle begära replik! Det är en vädjan som jag gärna besvarar, för det finns mycket i det som Jens Holm säger som det är värt att invända emot. I någon mening skulle jag kunna börja med att köra en repris av det replikskifte som jag hade med ledamoten Kinnunen från Sverigedemokraterna. Dessvärre förenas nämligen den svenska riksdagens två extrempartier i just frågan om och synen på EU, vår viktigaste miljöorganisation.
Både Sverigedemokraterna och Vänsterpartiet är motståndare till den viktigaste organisationen vi har för att komma till rätta med gränsöverskridande miljöproblem, såsom övergödningen i Östersjön, ett icke hållbart fiske, klimatutmaningen, luftkvalitetsproblem och många andra.
Vänsterpartiets agerande är nästan ännu mer intressant än Sverigedemokraternas, för Vänsterpartiet är emot hela EU som projekt men brukar i regel alltid driva på för att vi ska ha en tuffare gemensam lagstiftning och mer av lagstiftning. Det är en retorik som verkligen inte går ihop. Man är emot EU som konstruktion. Samtidigt efterlyser man gång efter annan en mer och mer långtgående lagstiftning.
Det är en hållning som Jens Holm gärna får kommentera. Sedan konstaterar jag att havsmiljöarbetet fick en ordentlig skjuts under Alliansens tid. Jag nämnde några exempel i mitt anförande. Jag kan också nämna just anslagsfrågan. Vi gick från att ha ett havsmiljöanslag som liksom inte syntes i budgetpropositionen till att ha en havsmiljömiljard. Det har gjort verklig skillnad i praktiken. Men, herr talman, jag vill ställa en fråga till Jens Holm.
Jens Holm talade om djurfabriker. Tror han att den jordbrukspolitik som han själv företräder - med en straffskatt på det svenska jordbruket i form av en handelsgödselskatt, ytterligare höjningar av dieselskatter och så vidare - gynnar det småskaliga svenska jordbruket? Eller kommer det ytterligare att förstärka konkurrenskraften för djurfabrikerna i Polen eller Ryssland?
Johan Hultberg (M):
För Moderaternas och Alliansens del är det viktigt att se skatterna i ett helhetsperspektiv. Vi valde till exempel att slopa handelsgödselskatten, eftersom vi såg att det var en renodlad straffskatt på det svenska jordbruket. Det var ingen miljöstyrande skatt. Det var en världsunik straffskatt på det svenska jordbruket som enligt oss snarare var kontraproduktiv utifrån ett miljöperspektiv, eftersom den försämrade konkurrenskraften för världens kanske mest miljövänliga jordbruk, nämligen det svenska.
Nu vill Jens Holm och Vänsterpartiet återinföra den skatten. Man säger att det är ett pris på utsläpp och föroreningar. Tyvärr är det inte riktigt så. Som min kollega från Centerpartiet, Kristina Yngwe, var inne på är det intressanta egentligen inte vad man lägger på åkern, utan vad som läcker från åkern.
Det Jens Holm vill beskatta är det som läggs på åkern, inte det som läcker från åkern. Det kan låta väldigt bra med en skatt på handelsgödsel, men man träffar inte riktigt målet. Det intressanta är det som läcker. Jag tror mer på att fortsätta arbetet med rådgivning, till exempel genom projektet Greppa näringen. Jag tror mer på forskning och metodutveckling för att få till ny teknik inom jordbruket.
Jag hoppas att Jens Holm precis som jag regelbundet gör besök hos lantbrukare; då ser man vilken enorm teknikutveckling som sker, med investeringar i till exempel modern gps-teknik som verkligen säkerställer att man ger rätt giva på åkern och att man inte använder mer insatsvara än vad som absolut är nödvändigt, vilket också ligger i lantbrukarens eget intresse. Lantbrukaren får ju betala för handelsgödsel, bekämpningsmedel och så vidare. Att minimera den användningen är att skapa förutsättningar för lönsamhet.
Det är viktigt att komma ihåg i detta sammanhang. Herr talman! Jag är genuint bekymrad över att Vänsterpartiet bedriver en plakatpolitik med åtgärder såsom en handelsgödselskatt, som tyvärr inte skulle leda till en bättre Östersjö, ledamoten Holm.
Johan Hultberg (M):
Detta var ett replikskifte som skenade iväg en smula från vattenvården. Men jag kan inte heller låta bli att kommentera den lilla utvikning som Jan-Olof Larsson gör i sitt anförande om historien kring budgetarna. Det är ganska intressant att konstatera att Alliansens budgetmotion faktiskt inte innehöll några skattesänkningar för året.
Däremot innehöll budgetpropositionen, som Jan-Olof Larsson står bakom, skattesänkningar till pensionärer. Det är gott så. Men jag bara konstaterar att detta är ett faktum. Men det är väl undantaget som bekräftar regeln. I vanliga fall är naturligtvis prioritet ett, två och tre för Socialdemokraterna att höja skatten, och då särskilt för människor som arbetar och för dem som skapar jobb, det vill säga företagare.
Det var ganska tydligt här också att Jan-Olof Larsson var stolt och gladde sig över att få ge en ordentlig dubbelstöt till restaurangägare och hotellföretagare hemma på bohuskusten. Han har någon naiv tro på att det inte skulle påverka sysselsättningen i Bohuslän. Det är minst sagt anmärkningsvärt. Fru talman! Jag ska återgå till vattenpolitiken. Det är trots allt den som vi är här för att debattera. Jag funderar på just frågan om avancerad avloppsrening.
Det är den motion som vi har valt att yrka på från Alliansen. Det gör vi mot bakgrund av att det mig veterligen inte står ett ord om detta i budgetpropositionen. Alliansen satte igång ett pilotprojekt när det gäller att införa avancerade reningsmetoder för att komma till rätta med till exempel problemet med läkemedelsrester i avloppsvatten. Men den nya regeringen verkar inte vara villig att på allvar ta tag i detta arbete och fortsätta med det. Det gör mig och de andra i Alliansen bekymrade, och det är därför som vi har en reservation om det.
Min fråga till Jan-Olof Larsson är: Hur ser den nya så kallade samarbetsregeringen på behovet av att faktiskt komma till rätta med denna problematik, och vilka konkreta förslag har man?
Johan Hultberg (M):
Debatten går vidare om hur vi kan ställa om våra transporter. Vi har en mycket tydlig konflikt i synen på transporter. Vi från Alliansens sida vill bekämpa utsläppen. Miljöpartiet vill uppenbarligen bekämpa lastbilen i sig. Det är allvarligt.
Det syns nu också i det förslag som regeringen har lämnat i form av en kilometerskatt, som är en skatt på slitage av vägen. Men det är ingen skatt på slitage av klimatet. Det ger inget incitament för en åkare att investera i Scanias senaste lastbil - skatten är densamma oavsett om man kör en ny lastbil med låga utsläpp eller en gammal Scania 79. Det är allvarligt.
Men när det gäller supermiljöbilspremien är jag väldigt glad att vi nu faktiskt får ytterligare 115 miljoner per år till den premien. Vi har nämligen sett att supermiljöbilspremien verkligen har fått fart på försäljningen av de mest miljövänliga bilarna. Men det agerande som den nya regeringen har haft sedan den tillträdde har skapat en enorm osäkerhet i branschen. Vd:n på Bil Sweden sade att ett stort antal bilar med supermiljöbilspremier har ställts på långtidsparkering.
Jag är mycket glad över det besked som kammaren gav i veckan. Det gör att bilarna kan rulla ut från långtidsparkeringen, ut i trafiken och därmed bidra till att sänka transportsektorns utsläpp. Vi behöver få in fler nya bilar med låga utsläpp. Skogens gröna guld ska vi ta vara på. En risk med kilometerskatten är även att mindre grot, alltså restprodukter, i skogen kommer att tas till vara när det helt enkelt inte blir lönsamt att göra detta uttag i skogen.
Då vill jag fråga ministern: Är det verkligen så klokt att införa en skatt som gör att tillgången på biomassa minskar?
Johan Hultberg (M):
Jag vill naturligtvis börja med att tacka ministern för svaret. Jag välkomnar självfallet beskedet att regeringen inte har för avsikt att avveckla Miljömålsberedningen. Det var verkligen ett välkommet besked. Men det är också ett besked som väcker många frågor, frågor som ministern inte helt och hållet besvarade. Jag ska återkomma till dessa frågor.
Men först skulle jag vilja ta tillfället i akt att säga några ord om miljömålssystemet i stort, som denna diskussion i grunden handlar om. Miljömålssystemet utgör själva kärnan i det svenska miljöarbetet och syftar till att ge miljöarbetet en tydlig struktur. När Alliansen kom i regeringsställning 2006 såg vi flera brister med det dåvarande miljömålssystemet. Vi valde därför att ta itu med dem och utveckla systemet.
Ett problem med det tidigare systemet var att bedömningsgrunden för vissa av målen var otydligt definierad. Ett annat var att det gamla miljömålsrådet hade en dubbel roll. Man hade i uppgift både att föreslå nya åtgärder och att genomföra uppföljningar. Dessutom, vilket vi tyckte var rådets kanske största problem, saknades en politisk förankring.
Nu har vi en tydlig målstruktur där generationsmålet inom miljömålssystemet anger en mycket tydlig inriktning för den samhällsomställning som behöver ske, där de 16 miljökvalitetsmål som ministern refererade till i sitt svar anger det tillstånd i miljön som arbetet ska leda till och där etappmål anger steg på vägen mot målens uppfyllande.
Vi har nu också en tydlig struktur för uppföljning och framtagande av nya strategier, åtgärder och styrmedel för att nå uppsatta mål. Herr talman! Regeringen har aviserat att man vid sidan om Miljömålsberedningen ska inrätta ett miljömålsråd. Men några besked ger inte ministern om vilket uppdrag det nya rådet ska ges och hur rådet ska fungera i relation till Miljömålsberedningen.
Därför måste jag upprepa min fråga till klimat- och miljöminister Romson. Hur kommer det nya uppdraget till detta miljömålsråd att se ut? Ministern säger i sitt svar att Miljömålsrådet är tänkt att få en delvis annorlunda utformning och roll. Det är i så fall bra, men hur ska den nya utformningen se ut? På vilket sätt ska rådet få en ny roll?
Kommer rådet bara att ha i uppgift att genomföra uppföljningar, eller kommer rådet bara att ha i uppgift att komma med förslag till nya åtgärder? På de här frågorna hoppas jag att ministern kan ge ett svar. Återigen: Hur ska den politiska förankringen göras?
Jag är bekymrad över att vi ska få två parallella system och att det förslag regeringen har lämnat om att inrätta ett miljömålsråd, vid sidan av Miljömålsberedningen, ska innebära att vi får en otydligare rollfördelning. Jag är bekymrad över att vi helt enkelt krånglar till systemet och att miljömålsarbetet därigenom tappar tempo.
Jag hoppas därför att ministern i sitt andra inlägg kan ge svar på frågan vilket uppdrag det nya Miljömålsrådet ska ges.