Cristina Husmark Pehrsson (M):
Jag tänker inte tala om landsting. Jag tänker tala om smärtpatienter. Dessutom behöver Lars Engqvist inte resa ända till Nya Zeeland. Det går bra att åka till Oslo och se hur man där lagt ned landstingen, politikerna, professionella styrelser och statlig finansiering. Det fungerar ypperligt. Ojämlik vård och icke-vård ser vi alldeles för mycket av i landet.
Landstingen kringgår vårdgarantin, och patienterna hindras söka vård på andra ställen i Sverige. Vi ser att skillnaderna ökar. Jag vill påminna socialministern vad socialdemokratiske kollegan Lars Isaksson skrev i Dagens Medicin nr 16 i år. "Staten drar in 2,6 miljarder kronor från kommuner och landsting under 2005, på grund av en slutreglering av pensionsreformen . - Därmed verkar ."
säger Lars Isaksson, s-ordförande i Landstingsförbundet, de pengar "regeringen utlovar i vårbudgeten bara bli ett nollsummespel." Sedan fortsätter han: "- Den bilden regeringen målar ut om satsning på kommuner och landsting håller inte. Förväntningarna om vad vi kan åstadkomma skruvas upp på ett sätt som riskerar att skada sektorn."
Tilltro handlar om att många i dag tror att de får den bästa vården utomlands. Jag nämner åter Norge. Man har faktiskt där en garanti som säger att man får söka vård inom EU efter tre månader. I Danmark är det två månader.
Här i Sverige ser Lars Engqvist och regeringen vården i Europa som ett hot, som ett hinder, och försöker måla upp en fasansfull bild av vad som kommer att hända.
Säg i stället, Lars Engqvist, att vi i Sverige ska ge den bästa sjukvården till smärtpatienter, att vi ska satsa på forskning och rehabilitering, och vi ska välkomna patienter från Europa till oss. Se inte EU-vården som ett problem. Öppna i stället upp och börja konkurrera om patienterna. Det är patienterna värda.
I sjukvårdsdebatten förra veckan, Lars Engqvist, framhöll socialministern i positiva ordalag de korta köerna för starroperationerna. Jag håller med om det. Det är intressant att socialministern tog upp just denna diagnos som ett alibi för att svensk offentlig sjukvård fungerar. Det är dels ett resultat av vårdgarantin, dels att de borgerliga landstingen har släppt in privata vårdgivare.
Det är tack vare de privata vårdgivarna som köerna för starroperationer har gått ned. I Stockholm med omgivning hade man nästan inga köer till starroperation. I Gävle, där man inte hade vårdgaranti, är kön fortfarande 136 veckor. Varför säger jag detta?
Jo, därför att landets smärtkliniker ofta är privata, men landstingen förlänger i dag inte vårdavtal och ser inte privata vårdgivare som en tillgång utan säger att allt ska vara inom sjukhusets väggar i den offentliga sektorn. Lars Engqvist talar om mångfald och vikten av alternativ. Ibland säger han så, och ibland tar han tillbaka det i Dagens Medicin. Sedan säger Lars Engqvist någonting annat i talarstolen.
Vi begriper oss inte på vad Lars Engqvist egentligen menar. Ibland säger Lars Engqvist att alternativ är bra - men tar sedan tillbaka. Det är viktigt, som jag ser det, att vi öppnar upp för alternativ och mångfald. Okej, låt oss hålla oss till den öppna vården för att göra det enklare för Lars Engqvist. Vad ska Lars Engqvist göra för att bevaka en sådan utveckling att vi får en mångfald inom smärtenheten, inte minst för de smärtdrabbades skull?
När kommer vårdgarantin? I sjukvårdsdebatten förra veckan sade Lars Engqvist att vi skulle vänta några dagar - den kommer snart. Det har gått några dagar.