KBLab/rixvox huggingface dataset:
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
I den nationella planen finns det inga räknefel kvar. De är åtgärdade, till skillnad från dem som upptäcktes när det gäller Kapacitetsutredningen. När det gäller prognoserna har vi ett mycket mer effektivt sätt att titta på prognoser och uppdatera modeller. De prognosmodeller som har använts har inte funnits med som underlag för investeringar i olika objekt. Sedan kan man vara för väg eller mot väg.
Regeringen är för väg. Vad gäller klimat och miljöutmaningar är det viktigt att konstatera att vi har haft minskande utsläpp, fast trafiken har ökat. Men det betyder inte att vi kan slå oss till ro och tro att vi inte behöver göra någonting mer. Den nya tranportplanen för de kommande tolv åren innebär stora investeringar i infrastrukturen.
Det behöver bli en enklare vardag för arbetspendlare och för näringslivets transporter. Det är oerhört viktigt för konkurrenskraft och jobb och för det som den här regeringen tycket är viktigt, nämligen tillväxt. Med ekonomisk tillväxt har vi råd att investera i bra infrastruktur. Det gynnar dessutom effektiva och miljövänliga transportsätt. Vi utvecklar järnvägen och bygger nytt.
Vi satsar på kollektivtrafik med satsningarna i till exempel Stockholm, där vi kopplar ihop bostäder med tunnelbanebyggnation, förtätar staden och gynnar cykel. Att satsa på befintlig infrastruktur med drift och underhåll är ett sätt att göra någonting bra för klimatet.
Varje ny väg eller ny järnväg i sig ger utsläpp. Därför har vi tyckt att underhåll har varit viktigt.
Det innebär i den plan som Annika Lillemets kritiserar ett antal offensiva satsningar på innovativa lösningar som också kan bidra till att nå uppsatta klimatmål, till exempel demonstrationsanläggningar för elvägar, stombusslinjer med separata körfält med stor turtäthet, BRT, bus rapid transit, introduktion av lastbilar med större kapacitet, alltså högre, längre och tyngre lastbilar.
Det är någonting som ger mer hållbara transportlösningar när lastbilen behöver gå på väg, men det är färre lastbilar. Det finns fler saker. Andemeningen är att infrastrukturen ensam i sig inte löser problemen med klimat- och miljömålen. Det måste ses som en del av flera olika saker.
Regeringen och Miljöpartiet har väldigt olika syn, och det kommer väljarna att få ta ställning till senare i höst. Den här regeringen tycker att det är viktigt att satsa både på järnväg och på väg. Jag har läst om Miljöpartiets satsningar där många av Miljöpartiets investeringar på järnväg finansieras via att man inte vill ha Förbifart Stockholm.
Vi vet att åtta av tio stockholmare vill ha förbifarten. Det vore ett dråpslag inte bara mot regionen utan mot hela landet att inte investera i den. Det handlar också om att få bättre säkerhet och framkomlighet på andra vägar i landet. Det tycker jag att man ska ha med.
Därför skulle jag vilja, apropå att prognoserna ska bli bättre, avrunda med att säga att jag hör att Miljöpartiet tycker att det troligtvis har byggts för mycket väg. Jag delar inte den uppfattningen.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Alla har en rätt att ställa en fråga. Men när man ställer en fråga måste man vara beredd att lyssna på svaret. Det har ställts frågor till generaldirektören om det räknefel som har uppmärksammats från Kapacitetsutredningen finns kvar i den nationella planen. Det svar som har givits i bland annat i trafikutskottet men också från Trafikverkets generaldirektör är: Nej, det felet finns inte kvar längre.
Då blir det märkligt att man fortsätter att hänvisa till att det skulle vara missvisande och felräknat i underlaget. När det gäller den transportplan som har antagits och den skrivelse som har varit uppe för behandling i riksdagen kan jag konstatera att det finns ganska stora skillnader. Det är helt riktigt. Jag delar den uppfattningen med Annika Lillemets.
De 522 miljarderna - det är oerhört mycket pengar - handlar om att hålla ihop hela landet, se till att förbättra arbetspendlingen, se till att få gods att gå på de stora stråken in i och ut ur landet, hålla i gång konkurrenskraften och få tillväxt i Sverige. Jag vet att Miljöpartiet inte delar regeringens uppfattning.
Det innebär att vi behöver ha flyg, en bra sjöfart, bra järnväg och bra vägar. Den som säger att det har byggts för mycket väg i Sverige har inte suttit på Essingeleden på dagarna, har inte varit i Söderköping och undrat var förbifarten är och har uppenbarligen inte åkt på E20 i Skaraborg, där varken framkomlighet eller säkerhet är ett faktum.
Jag kan räkna upp väg efter väg som är en förutsättning för att detta land ska fortsätta att växa. Med mer pengar och mer tillväxt har vi råd att investera i viktig infrastruktur och till och med göra någonting bra för klimatet.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Jag tror att vi har oerhört viktiga tolv år framför oss. Regeringen satsar 522 miljarder. Vi tänker inte pungslå åkerinäringen med en extra kilometerskatt som gör att vi tappar i konkurrenskraft och förmåga till tillväxt - sådant som behövs för att man ska kunna satsa på mer infrastruktur. Vi kommer inte heller att se så snävt på vad som är järnvägens behov de kommande tolv åren.
Att man fortsätter att hävda att räknefelet finns kvar i den nationella planen får stå för Miljöpartiet. Trafikverket har sagt att det inte finns något räknefel. Jag blir mer orolig när man tror att 6 miljarder, oaktat allt annat, skulle vara det som gör den stora skillnaden för järnvägen, med tanke på de belopp som nu satsas.
Då har Miljöpartiet inte insett att det handlar om att jobba mer med produktivitet, effektivitet och innovativa lösningar. Det är också sådant som gör skillnad. Trafikverket visar att man på de stora projekten redan har sparat in kostnader på nästan 4 miljarder kronor. Det går inte att titta så statiskt.
Järnvägens behov när det gäller underhållet är en ögonblicksbild, och det gäller att se den, ta vara på den och göra något åt den. Den här regeringen har nu fördubblat anslaget till drift och underhåll i förhållande till 2006. Det är den första och viktigaste åtgärden. Den här regeringen är den som satsar på att bygga om, bygga till, bygga ut och bygga ny järnväg.
Det är också en viktig förutsättning för att hålla ihop landet, stärka konkurrenskraften och se till att fler vågar förlita sig på järnvägen när de ska åka eller transportera gods, så att vi fortsatt kan vara i topp i Europa.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Lars Johansson har frågat om infrastrukturministern avser att ta initiativ till att permanenta den automatiska nykterhetskontrollen med alkobommar i Göteborg och om det finns planer på att införa automatisk nykterhetskontroll i alla stora hamnar med färjeterminaler. För att nå nollvisionen är gemensamma insatser mot rattfylleri en förutsättning.
En väl fungerande kontroll av förares nykterhet är en viktig del i detta. Därför är jag mycket positiv till de försök som pågår i syfte att på ett mer effektivt och lätt sätt kunna testa lastbilsförarna som kommer från färjorna. Det kan bli ett värdefullt komplement och stöd till kontrollerande myndigheters arbete med detta. Många parter är dock inblandade i ett projekt av detta slag.
Anläggningen för automatisk nykterhetskontroll i Göteborgs hamn är ett samarbete mellan Motorförarnas Helnykterhetsförbund, som driver projektet, och polisen, Tullverket, Kustbevakningen, Trafikverket, Servotek och Stena Line. Projektet har fått finansiellt stöd av Trafikverkets skyltfond och Europeiska unionens regionala utvecklingsfond.
Om projektet slår väl ut finns goda möjligheter för intressenterna att utveckla liknande kontroller vid andra färjeterminaler och i en förlängning kanske använda tekniken vid polisens vägkontroller. För regeringen gäller det att se till att det är möjligt att pröva och införa innovativa sätt att förbättra och effektivisera arbetssätt som detta.
Det är alltså redan fullt möjligt att genomföra och bygga upp anläggningar för kontroll på detta sätt. Min förhoppning är att försöken visar sig fungera väl så att detta visar sig vara ett bra och effektivt sätt att minska rattfylleriet på våra vägar.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Jag förstår Lars Johanssons engagemang i frågan, och jag var själv på plats i Göteborg vid installationen. Vi har ganska starkt i minne den tragiska olycka som en rattonykter lastbilschaufför orsakade med dödlig utgång för en familj.
Då var det okej för chaufförer ombord på våra färjor att dricka fritt, även alkohol. Där har det skett ett trendskifte. Så går det inte längre till, utan nu ska man vara nykter när man kör, men det finns de som faller igenom. Vi har utifrån perspektivet nollvision sagt att vi inte ska ha några onyktra förare på våra vägar utifrån att vi ska spara liv.
På vilket sätt man ska göra själva alkotestet avgör de ansvariga myndigheterna. Syftet med det här projektet - det har varit tidigare initiativ i både Ystad och Trelleborg där olika parter har varit inblandade - är inte bara att pröva en alkosensor. Vad som också är viktigt är att genomlysa regelverket.
Här gäller det att värna om rättssäkerheten, eftersom det är en brottslighet som vi talar om, och att hitta förutsättningar för fältförsök och att hitta materialprototyper men kanske också metodik och rutiner. Det som har varit lite av en rädsla för många hamnar är att man inte får bra flöden, att de stoppar upp och att det blir hinder.
Det har så här långt visat sig i Göteborgsexemplet, vid Tysklandsterminalen, att flödena fungerar bra. Nu har jag inte hört hur det gick när man senast skulle göra tester på persontrafiken. Det här är ju lika viktigt för alla som kommer av och på en färja. Lars Johansson säger att han saknar svar och tydlighet och frågar om inte regeringen skulle slå till redan nu och tala om vad den vill.
Men det här är ett försök där det läggs ned både tid och engagemang från flera olika parter, och projektet ska slutrapporteras per den 31 december. Då är tanken att man ska komma fram med slutsatser om både metoder och rutiner som kan ligga till grund för ett politiskt beslut.
Är det inte bra, om man ska göra en så viktig insats, att ta vara på ett så viktigt initiativ och vänta på att få den slutrapport som man har bett om och som ska ligga till grund för ett politiskt beslut? Åtminstone tycker jag det.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Jag tror inte att jag och Lars Johansson har olika uppfattningar om potentialen och framför allt utvecklingspotentialen som finns i inte minst det försöksprojekt som sker i Göteborg.
Varför jag möjligtvis svävar lite på målet är för att regeringen gav uppdraget att utvärdera och följa försöksverksamheten med tillämpning av trafiknykterhetskontroller i hamnar till Rikspolisstyrelsen, och jag har inte ansvar för den myndigheten.
Jag kan dock konstatera att många synergieffekter och bra effektivitetsvinster säkert kan göras med denna typ av kontroller. Det kan generera pengar som till exempel den myndigheten kan använda på ett mer resurssmart sätt, om vi nu ska tala om finansiering.
Jag ser på frågan utifrån nollvisionsarbetet och säkerhetsarbetet för att få nyktra förare på våra vägar. Därför har jag engagerat mig i frågan. Vad som kommer att ske efter den 1 januari låter jag i dagsläget vara osagt. Jag ser dock att det finns ett stort intresse av att fortsätta med detta i Göteborg.
Jag ser också ett ökat intresse i andra hamnar och i andra länder. Vi har kontakter i både Norge och Finland som är intresserade av att följa detta och göra något liknande.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Det finns många olika sätt att komma åt onykterheten på våra vägar. Det svåraste är att göra det så effektivt som möjligt och att använda personella resurser så smart som möjligt. Själv tror jag på teknisk utveckling och mer samarbete mellan statens myndigheter och alla andra aktörer, såsom civila organisationer och i detta fall företag i hamnarna, till exempel Stena Line.
Det borgar för att hitta goda lösningar. Jag tror att vi i slutrapporten i december kommer att se många goda förslag på hur man kan få detta i fler hamnar, vilket vore vällovligt. Huruvida detta ska finansieras eller inte avstår jag i dag från att säga.
Jag jobbar dock för att vi inte ska ha några onyktra förare på våra vägar, inte heller från våra hamnar.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Leif Pettersson har frågat mig: Har statsrådet gjort det ställningstagandet att Trafikverket ska ha ansvar för att kontrollera att beställt arbete blir utfört? Har statsrådet gjort det ställningstagandet att särskilda varningsskyltar behövs för motorcyklister i dessa fall? Vad avser statsrådet att göra för att komma till rätta med situationen?
Mitt svar är att Trafikverket har det fulla ansvaret för att upphandla, kontraktera och följa upp alla de arbeten som behövs för att av sina anslag få ut största möjliga nytta av infrastrukturen för medborgare och näringsliv.
Trafikverket har även ett ansvar att såväl effektivisera sin egen verksamhet som stimulera till ökad effektivitet och innovationsgrad inom anläggningsbranschen. Ett inslag är ökad användning av funktionsentreprenader.
Syftet med detta är att entreprenörens kunskaper och erfarenheter ska tillgodogöras för ökad effektivitet och bidra till att våra anslagna medel ska räcka till mer infrastruktur. Detta innebär inte att entreprenören får experimentera hur man vill.
Krav på dokumenterade kontroller och verifiering av vilka funktionskrav som ska uppfyllas finns noga dokumenterat i kontraktshandlingarna. Trafikverket utför även stickprov för att kontrollera att detta sker. Den miniminivå av inspektioner som åligger entreprenören framgår av kontraktshandlingarna.
Vid risk för till exempel så kallad blödande beläggning, som kan ge halka, eller vid tjällossning, som kan innebära större risker för hål i vägen, finns ett utökat inspektionskrav. Oavsett vilken brist som uppträder ska åtgärder vidtas för att undvika skaderisker för tredje part.
Detta kan ske genom åtgärder eller skyltning, om åtgärd inte kan vidtas omgående. Beträffande lagning av väg är utgångspunkten att denna ska vara permanent. I vissa situationer där skadan innebär akut fara för trafiken ska åtgärd vidtas omgående.
Under vissa delar av året, till exempel under tjällossning eller period med kraftig nederbörd, kan det vara mycket svårt att utföra en permanent lagning. I de fall det finns risk för att samma hål slår upp igen ska varnande skyltning ske som gäller för samtliga trafikanter.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Jag tycker att det är oerhört viktigt att alla som på något sätt färdas på våra vägar ska kunna känna en trygghet i att man kan göra det på ett säkert och bra sätt. Naturligtvis har staten ett ansvar för att se till att själva infrastrukturen som sådan är i så gott skick som möjligt.
För detta har Trafikverket ett tydligt uppdrag när det gäller att säkerställa hur man designar vägar, hur man jobbar med vägar och hur man följer upp vägar för att följa inte minst nollvisionen. Därtill har vi som enskilda trafikanter ett stort ansvar för att vara med och bidra så att inga olyckor sker.
Men ibland kan vi missa att vara duktiga trafikanter, och då är det viktigt att det finns annan hjälp som bistår oss att ändå hålla trafiksäkerheten så hög som möjligt.
Det har dock även gjort det säkrare för den som framfärdas på motorcykel. När det gäller vajerräcket är det klart att det är förenat med stor risk och stor fara att åka in i någonting och vara en oskyddad trafikant. Jag vet att det har varit mycket diskussion om de vajerräcken vi har.
Men sett i perspektivet vilken nytta de hittills har gjort mot att man skulle byta ut alla pågår just nu tester med underglidningsskydd liksom en diskussion om man behöver ha räcken på alla ställen där man i dag sätter upp dem, till exempel vid kurvor och vid av- och påfarter. En annan viktig diskussion, som Leif Pettersson tar upp, handlar om kunskap, förståelse och insikt.
Ett exempel är när man jobbar med beläggning på vägar i syfte att dessa ska bli bättre för alla som åker på dem men där man har också jobbat med sidoområdena, eller kanske inte jobbat med sidoområdena. Det får konsekvenser utifrån en motorcyklists perspektiv.
Antingen har skyltar, träd eller annat som man av någon outgrundlig anledning åker in i om man åker av vägen, för att det är så man mentalt kör om man skulle åka av, inte röjts undan eller också finns det grus som är preparerat på det sättet att man får upp sladdgrus när andra fordon kommer, därför att vägen är för smal i kurvan eller därför att dimensionen inte är rätt. Det är naturligtvis direkt förödande om det kommer en motorcyklist.
Jag har själv varit ute och sett det på nära håll. Här tror jag att det handlar mycket om att Trafikverket ska ha mer kunskap och förståelse. Jag skulle nästan säga att det viktigaste är den dialog som i dag finns med till exempel organisationer som SMC tillsammans med Trafikverket. Den är fortsatt viktig. Här handlar det om att få in kunskapen och förståelsen.
När det gäller mc-olyckorna, som Leif Pettersson var inne på, är rent generellt det stora problemet snarare när motorcyklisterna inte håller farten och inte har rätt behörighet eller ens rätt utrustning. Jag skulle inte vilja klassa dem som de typiska motorcyklisterna, men det är där vi ser en del av olycksstatistiken.
Jag tycker att det ska vara självklart att vanliga resenärer som följer allt och gör allt som står i deras makt ska kunna känna trygghet när de åker fram på de vägar vi har och som Trafikverket har ansvar för.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Det är naturligtvis en utmaning att hitta ett jobb som utförs på ett så bra och hållbart sätt som möjligt så att det fungerar. På samma sätt finns det utmaningar när det gäller hur man ska kunna kontrollera olika saker. Trafikverket har ett mycket tydligt uppdrag när det gäller både att kunna vara mer effektiva och få ut mer infrastruktur för pengarna och att jobba mycket mer med innovation.
I längden blir ingenting bra om det inte finns några incitament för de arbeten som utförs. Det blir varken bra för enskilda som drabbas eller för jobben som sådana. Entreprenören har heller inga grundläggande incitament för att dölja om det uppstår fel eller brister.
Det handlar ju om förtroende och förutsättningar att få fler jobb. Om något fel har gjorts är det egentligen så att entreprenören tjänar mest på att upptäcka och själv åtgärda fel så snabbt som möjligt. Annars riskerar man att få göra om jobbet igen eller att faktiskt betala skadestånd för icke utfört arbete enligt kontraktet.
Nu kanske Leif Pettersson tänker: Det låter ju jättebra, men det fungerar inte så i praktiken. Jag träffade av en händelse en av dem som jobbar med ansvar för beläggning på Trafikverket, i ett helt annat sammanhang, och han ansvarade för östregionen, från Östergötland och upp mot Uppsala.
Jag har själv inte sett Uppdrag granskning , men han hade sett det, och han berättade lite grann och sade: En sak har vi lärt oss i alla fall, och det är att när det gäller rutinerna, alltså hur vi tar hand om kundkontakter och information som kommer in, har vi ett bättre sätt att omhänderta information. Det han säger tror jag är extra viktigt.
Det kan uppstå situationer där man har gjort saker på en väg och som man upplever är bra och allting är i ordning, och så händer det något. Hur kan vi bli fler som hjälps åt att rapportera in när någonting har hänt? Det är inte alltid som man har kameror som längs med Essingeleden och andra stora vägar.
Utvecklingen av ny teknik, nya smarta appar och funktioner, hänvisningar på webbsajter och så vidare går att använda, och då måste man veta att informationen tas om hand på ett bra sätt.
Min egen hemkommun till exempel, Södertälje kommun, har gjort en sådan applikation till mobiltelefonen. Med den kan man i stort sett fotografera hålet i vägen och rapportera in det, och så vet de den exakta positionen och hur det ser ut, och så kan de åtgärda felet. Det svåra är hur man ska kunna ha koll 24:7 och 365 dagar om året. Men det viktigaste är att man faktiskt reagerar när någon kommer med synpunkter om att något inte är som det ska.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
När det gäller motorcyklister tror jag att det är viktigt att samtalet mellan en organisation som SMC som har mycket kunskap och erfarenheter och Trafikverket fortsätter. Det är helt klart att det finns mer att göra, och jag tycker att det är viktigt. När det gäller trafikanter generellt på våra vägar och när jag pratar om mer för pengarna handlar det inte om att vara dumsnål, för då lurar man sig i slutändan.
Därför tror jag att det kommer att göra skillnad i det uppdrag som Trafikverket har fått där man jobbar mer med funktionsentreprenad där man tänker sig hela livscykelperspektivet. Det är inte bara att gå in och göra en snabb åtgärd, utan man får faktiskt ta på sig ett ansvar för en längre tid.
Det innebär att har man slarvat eller gjort dåligt i början får man göra om och äta upp det senare, och det är inte att få mer för pengarna utan snarare precis tvärtom.
Jag tycker också att det är viktigt att ta del av erfarenheterna när det gäller hur man kan ta vara på kundkontakter och information som kommer in när människor observerar saker, så att detta tas om hand på ett bättre sätt. Då är vi fler som gör det. Jag har förstått att man åtminstone på ostsidan har insett att det här är viktigt.
Min förhoppning är naturligtvis att det ska vara säkert på vägen för alla som följer regler och kör på det sätt som förväntas av dem, och så ska designen och vägen vara så trygg och säker som möjligt. Och uppstår något fel ska naturligtvis informationen om det vara tydlig, men helst ska det åtgärdas.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Leif Pettersson började med den stora orättvisan och problemen med svartjobb, och att det egentligen inte skiljer speciellt mycket mellan S och M. Men sedan kom han på att det var precis tvärtom. Då undrar jag spontant varför man ska vara så på och hålla med oss om att införa obligatoriska redovisningscentraler för taxi men samtidigt vara så emot den riktigt stora svartsektor som vi en gång i tiden hade.
Sedan den här regeringen införde både RUT- och ROT-avdrag har svarta jobb blivit vita jobb. Vi kanske skiljer oss åt i alla fall. Om vi håller oss till taxi är det oerhört viktigt att regelefterlevnaden finns och att den känns seriös. Det handlar också om trygghet för de som använder sig av taxi. Jag är den första att hålla med om att de obligatoriska redovisningscentralerna har dragit ut på tiden. Men nu är arbetet i full gång.
Eftersom ni ändå är lite intresserade av tidsplaner och vad som händer tänkte jag bara nämna att Svenska Taxiförbundet kommer till transportenheten på Näringsdepartementet den 11 november för att bland annat diskutera förslaget om obligatoriska redovisningscentraler.
Den 14 november kommer vi på Näringsdepartementet, tillsammans med Transportstyrelsen, att följa upp den senaste lägesrapporten eftersom Transportstyrelsen fick ett tilläggsuppdrag om regelefterlevnad inom yrkestrafiken kopplat till just taxi. När Svenska Taxiförbundet har sin konferens i slutet av november kommer jag själv att vara där.
Den särskilde utredaren Christer Sjödin som har jobbat med just redovisningscentraler kommer också att vara där och diskutera sitt förslag. I januari 2014 är det tänkt att vi på Näringsdepartementet ska ha en branschträff för hela vägtransportnäringen för att följa upp detta. Då har vi hanterat remissen, lagrådsdelen, fångat in tidpunkter för när remisstiden med mera går ut och har det som underlag.
Då finns ett förslag som vi tror kommer att gå igenom alla dessa instanser så att vi sedan kan göra en proposition. Tanken är att den ska kunna hanteras av riksdagen under detta riksmöte. Om vi räknar baklänges borde propositionen alltså komma på våren.