KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Plass (M):
Jag vill börja med att tacka finansministern för svaret. Precis som finansministern säger är vi moderater öppna för att öka skatteuttaget från den finansiella sektorn. I dag är den finansiella sektorn undantagen från mervärdesskatt i EU-länderna, vilket bidrar till att beskattningen är lägre än för andra delar av näringslivet.
En utgångspunkt kan vara att, på samma sätt som i Danmark, utjämna skatteuttaget genom en viss höjning av sociala avgifter för den finansiella sektorn. Enligt vad som tidigare framkommit är det som skiljer Socialdemokraterna och Moderaterna åt vad dessa pengar ska användas till.
Jag och mitt parti menar att målsättningen med en bankskatt måste vara att stärka Sveriges konkurrenskraft. Sverige har halkat ned i den internationella studien av länders konkurrenskraft som World Economic Forum årligen publicerar. År 2010 låg vi på andra plats i världen. I år ligger vi på nionde plats.
Kritik riktas mot statsskulden, den höga beskattningen på arbete och underskotten i de offentliga finanserna. Min fråga till finansministern är: Vad har finansministern för långsiktig plan för hur uttaget av en bankskatt ska användas?
Maria Plass (M):
Åter får vi svaret: Det får vi återkomma till. Det har blivit ett slags mantra för den sittande regeringen. Det är alltså inte så att vi i dag ska kunna bedöma vilka effekter regeringens politik har på arbetsutbud och sysselsättningen på längre sikt. I stället kommer Konjunkturinstitutet med varnande siffror. Devisen Från banker till barn var en av parollerna för Socialdemokraterna före valet 2014.
Då talades det om ett ökat skatteuttag från banksektorn på 4 miljarder kronor per år som snabbt intecknades av Socialdemokraterna till vallöften utan att frågan var utredd. Anser finansministern att den siffran fortfarande är i linje med vad regeringen planerar?
Utredaren ska bland annat redovisa effekterna på konkurrensen mellan företag i olika sektorer och mellan svenska och utländska företag, effekterna på försäkrings- och kreditgivning till företag och privatpersoner samt incidensen av förslaget. Även effekter på företagens administrativa börda ska belysas.
De administrativa konsekvenserna av förslagen för Skatteverket och de allmänna förvaltningsdomstolarna ska också belysas liksom eventuella kostnadsökningar och finansieringen av dessa. Den särskilda utredaren har kort utredningstid. Med hänsyn till de effekter och konsekvenser som förslaget kan få även för andra aktörer än bankerna är det viktigt att man får den utredningstid som krävs.
Detta får inte bli ett hafsverk. Anser finansministern att tidsplanen med att uppdraget ska redovisas senast den 1 november 2016 är rimlig och hållbar?
Maria Plass (M):
Det finns viss oro i branschen för tidsplanen, men det finns kanske tid eftersom man har sagt att det ska införas 2018. Mycket arbete återstår dock. Låt oss vara tydliga med att detta kan bli ytterligare en i den långa rad av skattehöjningar för vanliga människor som den sittande regeringen vill genomföra.
Hur man än väljer att utforma denna skatt finns det en övervägande risk att det blir svenska bankkunder som får betala. Vi moderater anser att det just därför är viktigt att detta skatteuttag görs för att stärka svensk tillväxt och konkurrenskraft och för att se till att fler kommer i jobb. Det är också viktigt att skattebasen breddas och att denna skatt inte slår hårt mot vanliga bankkunder.
Finansministern har inte gett oss några egentliga besked i dag. Jag ser fram emot ytterligare debatt, för jag tror att vi får återkomma i frågan.
Maria Plass (M):
Tack, statsrådet Sven-Erik Bucht, för svaret! Det här är inte första gången svenska jordbrukare känner att hela deras verksamhet står och faller med svenska såväl som andra länders politiska beslut. Man anser också att vi politiker kanske inte förstår hela vidden av problematiken.
Det ryska embargot mot europeiska livsmedel har drivit fram en exceptionell situation, där europeiska och svenska mjölkbönder är särskilt hårt drabbade. Att vi moderater i grund och botten är positiva till konkurrens är väl känt, men vi anser att det är orimligt att företag inom en särskild enskild bransch ska bära bördan för Rysslands ansvarslösa agerande.
Vi är därför beredda att i den här extrema situationen gå med på ett stöd till EU:s mjölkbönder under förutsättning att det ligger inom ramen för den beslutade EU-budgeten, att konkurrensen inte snedvrids samt att inga exportbidrag ingår som kan störa marknaden i tredje land.
Jag har träffat flera mjölkbönder runt om i landet, och det är bra att landsbygdsministerns avsikt är att Jordbruksverket ska betala ut mjölkböndernas ekonomiska stöd vid nästa månadsskifte. Men låt oss vara tydliga: En avsikt räcker inte långt för den som har hamnat i en likviditetskris och vars företag riskerar nedläggning.
Jag vill därför fråga Sven-Erik Bucht om ministern kan garantera Sveriges bönder att Jordbruksverkets utbetalning av stöd till våra svenska mjölkbönder kommer att ske i månadsskiftet november/december. Det är en mycket viktig fråga, och det är viktigt att få ett klart och tydligt besked om detta här och nu.
Maria Plass (M):
Tack för svaret! Jag kan garantera att mjölkbönderna kommer att följa den här frågan väldigt noga. Alla partier i riksdagen är eniga om att mjölkkrisen är väldigt negativ och att vi vill ha kvar den svenska mjölkproduktionen.
Det är klart att det inte finns någon universallösning på detta, men om man, som landsbygdsministern gör, säger sig värna om det svenska jordbruket och om svensk mjölkproduktion måste man ju driva politiska förslag som underlättar att vara företagare och bedriva verksamhet i Sverige. Här finns väldigt mycket att göra till exempel när det gäller regelförenklingar.
Landsbygdsföretag som jag har träffat berättar om hur mycket tid de lägger på olika typer av tillståndsansökningar, speciellt om man ska utöka sin verksamhet och till exempel ha fler mjölkkor, och om det onödiga regelkrångel som finns. Jag undrar om regeringen verkligen ser den verklighet som människor på landsbygden lever i.
De landsbygdsföretag och mjölkbönder som jag träffade i Halland förra veckan var mycket oroade.
Deras oro handlade just om de försenade utbetalningarna och det bilberoende som man har om man bor på landsbygden då man drabbas av höjda bensin- och dieselskatter, men också om de kostnadsökningar som regeringens förslag om fördubblade arbetsgivaravgifter för unga innebär och som berör unga personer som vill jobba i och som är anställda i landsbygdssektorn.
Det är en kostnad som kommer att slå oerhört hårt mot redan ansträngda företag.
Jag delar deras oro över framtiden för svenskt jordbruk och för svensk mjölk, och min fråga till statsrådet Sven-Erik Bucht är: Har statsrådet ett gladare besked än stora skattepålagor att komma med till våra svenska landsbygdsföretag nästa år, eller kommer fler bönder att se sig tvingade att i förlängningen lägga ned sin verksamhet?
Maria Plass (M):
Förhoppningsvis är nu botten nådd vad gäller mjölkpriserna och det kan bara gå uppåt. Men det har vi inte sett än. Det gläder mig att vi delar uppfattningen att situationen är akut och att åtgärder måste komma på plats för att rädda svensk mjölkproduktion.
Det är bra att åtgärder vidtas, men jag konstaterar att flera av de åtgärder som ministern pekar på också initierades av den tidigare alliansregeringen. Det är självklart bra om den satsningen fortsätter.
Tyvärr hör jag inte ministern säga något om, ser inte i hans handlingar och kan inte återfinna i regeringens proposition frågan om den levande landsbygden och en ökad företagsamhet. Stora skattehöjningar riktas särskilt mot företag med unga anställda, och de riktas också mot människor som är helt beroende av bilen för att ta sig till jobbet eller hem.
Det går stick i stäv med bilden av en levande landsbygd i hela Sverige. Våra svenska mjölkbönder och producenterna av svensk mjölk, filmjölk, yoghurt och ost behöver kunna konkurrera med internationella företag. För detta krävs långsiktiga spelregler och förutsägbarhet om vilka stöd och regler som ska gälla i branschen.
Det är en bit kvar, och jag tror att det kommer att bli fler debatter i ämnet.
Maria Plass (M):
Att Centern, Liberalerna och Moderaterna skiljer sig från övriga partier har väl framgått. Monica Green har klarlagt en hel del, men det särskilda yttrandet från Socialdemokraternas, Miljöpartiets och Vänsterns ledamöter i FiU gör mig lite förvånad.
Vad jag förstår tycker ledamöterna att regeringen inte har gått tillräckligt långt i propositionen, utan de vill gå längre.
De kanske till och med vill gå ännu längre än vad som togs fram i den första propositionen, och de anser att skäliga villkor vid behov bör ställas i alla offentliga upphandlingar. Som jag förstår är det oavsett storlek på upphandling.
Innebär detta att ni anser att tröskelvärdet ska tas bort och att ni på sikt kommer att jobba för att ta bort tröskelvärdet? Det är en oroande tendens. Jag vill gärna höra om ni anser att det ska finnas tröskelvärden eller inte.
Maria Plass (M):
Det är oroande att ni ändå på något sätt försöker ta bort tröskelvärdena. Jag vill ställa en annan fråga, som gäller att få klarhet om texten från regeringen. I propositionen talas det om mikroföretag i form av företag utan anställda.
I nästa mening skrivs om de negativa konsekvenser som uppkommer för mikroföretag som utan dröjsmål ska åtgärdas. Jag skulle gärna vilja veta vad som menas med att åtgärda utan dröjsmål. Vad är det som ska åtgärdas? Vad har definierats som negativa konsekvenser? Framför allt ställer jag mig undrande till definitionen.
Enligt företagarvärlden och EU-kommissionen, som fastslog detta 2003, är definitionen av ett mikroföretag ett företag med färre än tio anställda och med en omsättning på mindre än 2 miljoner euro. Vad är det som gäller i propositionen? I ena meningen är det att vara utan anställda, och i den andra meningen är det fråga om mikroföretag. Det kan vara samma men är för det mesta absolut inte samma.
I samband med omröstningen vill vi veta om vi fattar beslut om mikroföretag eller företag utan anställda. Jag skulle vilja få klarhet i frågan.
Maria Plass (M):
Det var tråkigt att Monica Green blev ännu mer förvirrad. Jag tycker att vi har varit ganska tydliga i vår följdmotion. Jag tycker också att vi har uttalat vad vi tycker och tänker. Vi säger att man, vid behov, ska kunna ta till den hårda kärnan med lön, semester och arbetstid.
Men vi säger också att vi måste följa EU-rätten. Där regleras pensioner, försäkringar och ledigheter.
Om ett företag som har sitt säte i ett annat land än Sverige kommer hit för att arbeta följer man den lagstiftning som finns här. Det är möjligt att man betalar pensioner och försäkringar i företagets hemland, men man kommer att missgynnas i Sverige eftersom andra villkor gäller här.
Maria Plass (M):
Monica Green ägnar sig nu åt något slags rödgrön retorik. Den innehåller lite skrämselpropaganda, som man gärna ägnar sig åt, särskilt i en valrörelse. Hon använder ordet "horribelt". Jag tycker att det är horribelt att ni lägger fram förslag som gör att småföretagen inte kan vara med och konkurrera i upphandlingarna. Sex av tio småföretag saknar kollektivavtal.
Ni tycker att de ska ägna mer tid åt detta och att de ska ägna mycket tid åt administration i stället för att göra jobbet. Om det kommer in ett oseriöst anbud, vilket du själv tog upp i ditt anförande, ger nuvarande lagstiftning möjlighet att granska. Om det finns en misstanke ska man gå och titta på det.
Man kan häva avtalet om det behövs, om det är oseriöst. Det är inte så att alla företag med kollektivavtal automatiskt är seriösa eller att alla som saknar kollektivavtal automatiskt är oseriösa. Det är horribelt att säga just detta. Använd er i stället av den lagstiftning och de granskningsmöjligheter som finns.
Vi ska se till att det finns kompetens och kunskap så att vi kan använda oss av det som finns i stället för att komma med nya förslag som missgynnar de små företagen och som missgynnar svenska företag gentemot utländska företag.
Maria Plass (M):
Vi vet att frågor som lyfts upp på EU-nivå och ges ökad betydelse ofta leder till lagstiftning. Det kan därför vara riskabelt att driva frågor på EU-nivå om man inte vill se en gemensam lagstiftning. En av regeringens huvudfrågor inom EU är frågan om ett socialt Europa, där man vill ge diskussionerna om den sociala dimensionen ökad betydelse inom EU-samarbetet.
Min fråga till statsministern är: Hur ämnar statsministern säkerställa att dessa diskussioner inte leder till att EU stegvis får ökad makt över dessa frågor, som i dag tillhör den nationella kompetensen?
Maria Plass (M):
Detta betänkande om avgiften till EU innehåller två delar, dels anslaget och åtaganden för 2018, dels EU:s fleråriga budgetram efter 2020. Jag tror inte att det är så många svenska skattebetalare som så här veckan före jul sitter och reflekterar vid köksbordet över den svenska avgiften till EU eller hur den förvaltas. Men faktum är att den påverkar människors vardag.
Moderaterna - jag tror faktiskt inte att det är någon här i kammaren som säger emot mig - anser att Sverige ska verka för en effektiv och återhållsam budgetpolitik inom EU och en kostnadseffektiv användning av EU:s budgetmedel. Men vi moderater anser också att EU måste ha en mer modern budget. Den nuvarande budgeten har sedan länge passerat bästföredatum.
Budgeten bör i stället vara tillväxtorienterad, främja EU:s konkurrenskraft och prioritera investeringar i forskning och utveckling, innovationer och rättsliga frågor. Budgeten bör stärka EU som en global aktör. Den del av budgeten som går till jordbruksstöd och sammanhållningen bör minska. Båda dessa sektorer står i dag för en alldeles för stor del av den sammanlagda EU-budgeten. Fru talman!
Storbritanniens utträde ur EU betyder ett minskat bidrag till EU:s budget. Vi anser att detta i första hand ska hanteras genom omprioriteringar och minskade utgifter, inte genom ökade kostnader och avgifter för övriga EU-27. När Storbritannien lämnar EU behöver budgeten minska med minst lika mycket. För Sverige, såsom nettobetalare, är detta viktigt.
Vi moderater är övertygade om att det är viktigt att beskattningen i ett samhälle ska ske så nära medborgarna som möjligt. En skatt på EU-nivå skulle försvåra för medborgarna att se kopplingen mellan deras skattebörda och det mervärde som skatten skapar för samhället. Skattetrycket med en EU-skatt skulle sannolikt också öka för medborgarna.
Moderaterna anser att det måste säkerställas att EU-budgeten används på ett effektivt sätt med bättre revision, bättre uppföljning av projekt och resultatanalyser samt mer öppenhet. Därmed vill jag yrka bifall till Moderaternas reservation 1.
Lage Rahm (MP):
Marie Weibull Kornias nämnde i sitt anförande att detta med att ställa krav på arbetares rättigheter i fattiga länder var att underminera deras komparativa fördelar. Min slutledning blir att för deras eget bästa ska de helt enkelt inte ha bra arbetsvillkor.
Det blir en väldigt konstig slutledning. Vi ska inte säga att vi ska ha bra arbetsvillkor, får då blir det bättre för dem. Är det inte bättre för människor i fattiga länder om de har bra arbetsvillkor?
Är det inte bättre när det gäller de eventuella problemen med industrin att vi ser till att man bygger upp en vettig industri som inte bygger hela sin kapacitet på att man utnyttjar fattiga människor som måste skaffa sig ett levebröd? Är det inte bättre att vi låter bli att ha subventioner som konkurrerar ut den verksamheten?
Jag tycker att resonemanget att för deras eget bästa ska vi inte ha några bra arbetsvillkor är väldigt konstigt. Jag skulle önska att Marie Weibull Kornias tydliggjorde det. Jag skulle också vilja veta vad Moderaterna anser om FN:s konventioner. Borde inte de vara överställda handelsavtalen när det gäller olika rättigheter?
Är inte människors individuella rättigheter viktigare än exakt vilka tullnivåer man har i olika länder?
Lage Rahm (MP):
Det är ju bra om det är tydligt att Sveriges linje är att det är viktigt med arbetarnas rättigheter. Det tycker jag känns bra. Jag vill återvända till att se om inte FN:s olika konventioner för sociala, arbetsrättsliga och miljömässiga hänsyn skulle kunna få vara överställda de olika WTO-avtalen.
Jag tycker att det är ett konstigt synsätt dels om de skulle vara underställda därför att man anser att handeln är viktigare, dels om man tycker att de är likställda. Det blir konstigt om de krockar, vilket händer. Vad ska man då tycka är mest relevant? Är det mest relevant med de olika specifika tullnivåerna för olika företag och produkter eller är det mest relevant med människors hälsa, deras miljö och möjligheter till att fortsatt leva i det samhälle de lever i?
Är det viktigast att miljön inte förstörs, att deras barn kan växa upp i en giftfri miljö och så vidare? Det tycker jag borde vara viktigare. Jag tycker att det är konstigt om Sveriges linje inte är sådan. Marie Weibull Kornias nämnde tidigare i ett replikskifte med Kent att rättvisa är att verka för mer frihandel. Jag håller med om det till viss del, men det är inte hela sanningen.
Rättvisa är, som jag nämnde i mitt anförande, också att man anpassar sig till verkligheten för de fattiga länderna och gör det möjligt för dem att ta sig ur sin fattigdom och verka för bättre villkor för de människor som bor där.
Lage Rahm (MP):
Carl B Hamilton nämnde i sitt anförande att det var synd att våra miljöpartister Max Andersson och Per Bolund inte var närvarande i kammaren i dag. Han ville prata om tullar och klimat. Anledningen till att de inte är här i dag är väl för att den frågan över huvud taget inte berörs i det betänkande som nu debatteras.
Det är inte något betänkande från EU-nämnden som kommit, och det kommer väl inga sådana heller. Jag kan inte svara för de andra utan bara konstatera att jag tyckte det var bra när Carl B Hamilton senare återvände till det som berörs i betänkandet.
När det gäller mänskliga rättigheter och frihandel vill jag därför säga att jag uppfattade det så att Carl B Hamilton menar att mänskliga rättigheter och frihandel inte står i motsättning till varandra. Min åsikt är att de i de flesta fall inte gör det. Frihandel är i många fall bra för mänskliga rättigheter. Däremot finns det fall när mänskliga rättigheter, indirekt eller direkt, kan åsidosättas på grund av frihandel.
Det vore intressant att få veta om Carl B Hamilton kategoriskt menar att mänskliga rättigheter och FN:s konvention om dylika saker aldrig kan stå mot frihandel, att det inte finns några sådana fall och att ens diskutera eller ha något slags idé om att de skulle kunna göra det, och hur man i så fall skulle kunna lösa det, vore fåfängt.
Det skulle vara intressant att höra vad Carl B Hamilton anser om det.
Lage Rahm (MP):
Det gläder mig att Carl B Hamilton anser att mänskliga rättigheter och frihandel ibland visst kan stå i motsättning till varandra. Därför hoppas jag att man också kan se över hur man ska hantera konflikter och så vidare. Låt mig kort säga något om Afrika.
I mitt huvudanförande nämnde jag att handeln i Afrika söder om Sahara är större i procent av bnp än den är i OECD-länderna. Det handlas ju en hel del. Problemet där är förstås att bnp för dessa länder är för liten för att man ska ha ett bra välstånd. De behöver utvecklas. Det finns många sätt att göra det.
Om man ser på hur industrialiserade länder har utvecklats till att bli konkurrenskraftiga länder i en global handel har det i vissa lägen varit nödvändigt med vissa former av handelshinder. Vi ska inte förvägra de länderna det.
Lage Rahm (MP):
Jag tänkte börja med att säga att jag är glad över Lars Lindéns engagemang i rättvisefrågorna. Jag hoppas att detta smittar av sig på regeringen också. Apropå den replikväxling som jag hade med Carl B Hamilton vill jag bara kortfattat nämna att frihandel självklart är bra i grunden.
Om man låter vissa inskränka frihandeln kapitalt kan det givetvis vara problematiskt. Men att tro att det bara finns två alternativ och ställa dem mot varandra ger en falsk bild av verkligheten som är alldeles för förenklad. Det är inte så att man antingen har total frihet och total frihandel eller att man gynnar diktatorer.
Det är givetvis så att man kan ha en flexibilitet, som jag talade om tidigare, och ha olika perspektiv på olika situationer och se att viss typ av frihandel gynnar vissa länder i vissa situationer. Det finns faktiskt bland de fattiga länderna även länder som inte är diktaturer. Jag är väl medveten om att Carl B Hamilton också inser och vet det.
Just därför blir det så konstigt att bara ta upp det som ett exempel. Jag önskar därför att vi ser på världen ur ett mer mångfasetterat perspektiv.
Lage Rahm (MP):
Betty Malmberg nämnde här tidigare att vissa reservationer slår in öppna dörrar. Hon specificerade inte vilka det var, men det kanske vi får reda på senare.
Jag undrar vad Moderaterna och även övriga i majoriteten har för anledning att avstyrka det yrkande som vi hade gällande HBT-kunskap i examensordningarna på läkarprogrammet och lärarprogrammet. Jag tycker inte alls att det framgår av betänkandet. Det tycker jag i sig är beklagligt, men det kanske kan rättas till här.
Jag skulle också vilja veta vad regeringen eller den borgerliga majoriteten i riksdagen avser att göra åt sitt avskaffande av 25:4-regeln. Den har nu avskaffats, och man kan naturligtvis säga att det hela är färdigdebatterat. Jag tycker inte att man måste hålla sig kvar vid den specifika modellen. Men faktum kvarstår; modellen innebar en större och lite breddad rekrytering till högskolan.
Det fanns möjligheter till ett livslångt lärande och till att komma in som äldre. Jag skulle vilja veta vad den borgerliga majoriteten, Betty Malmberg eller regeringen avser att göra för att på något sätt lätta upp den situation som nu ändå har åstadkommits av dem själva.
Lage Rahm (MP):
Det gläder mig att Betty Malmberg anser att man ska kunna ha rätt att bli bra bemött även som HBT-person. Men jag undrar lite grann: Om vi nu ska ställa krav på det här - är det då inte rimligt att vi ger dessa möjlighet att få en utbildning i detta? Eller förväntas det att de ska skaffa det själva på sin fritid i någon form av icke kvalitetssäkrat perspektiv?
Då kan man ju undra vilka andra delar av lärarutbildningen eller läkarutbildningen som folk ska skaffa sig själva för att vi sedan ska kunna begära av dem att de ska kunna det ena och det andra? Universiteten ska väl ändå tillhandahålla ett utbildningspaket som är tillräckligt för att åtminstone gå ut med i början. Sedan måste man kanske komplettera när man har varit ute i yrkeslivet ett tag. Jag skulle vilja veta om det finns någon anledning till det här.
Jag inser att examensordningarna kanske har tagits tidigare. Jag har inte varit med på det här området så länge, men jag menar ändå att man måste bedöma förslag varje gång. Det går inte att hänvisa till att vi tidigare inte har haft någon anledning, om det nu har varit så. Om vi tidigare hade en anledning så kanske man kan ta upp den.
Jag kan ha missat någonting, men om jag har förstått det hela rätt handlar bedömning av reell kompetens om vilka faktorer som ska gälla när man blir bedömd när det gäller om man har behörighet att gå en utbildning. Det handlar inte om vilka kriterier som gäller när det finns en konkurrenssituation, vilket var vad 25:4-regeln gällde.
Om det råder konkurrens kan man i viss mån få in något kriterium för att bredda utbildningen. Jag kan hålla med om att detta kanske inte var den bästa lösningen. Men det var en lösning, och om man tar bort en lösning borde man kunna införa någon annan.