KBLab/rixvox huggingface dataset:
Börje Vestlund (S):
Om man ska vara lite realistisk i den här debatten måste man nog säga så här: Alla regeringar, oaktat färg, har varit tvungna att se över det system som man har infört tidigare. Det brukar vara så när man har infört någon form av avreglering att det behövs någonting annat som kommer till för att reglera. Här i kammaren har vi talat mycket om kvalitet, och det kanske var den vägen man hade varit tvungen att gå.
Jag tror inte alls att allt är svart eller vitt i den här debatten. Jag vill också ta upp en sak som Sofia Fölster sa i ett annat anförande. Hon sa att de här företagen inte får låna. Nej, men det är ingenting som är specifikt för vårdföretag. Sofia Fölster kan tala med vilka branschorganisationer som helst, så får hon höra vad de är mest kritiska till.
Det är oftast möjligheten att få finansiering i sina företag. Det är alltså inte begränsat till vårdföretag. Återigen angriper man det här med karriären.
Jag vet att jag inte får ställa några fler frågor till Sofia Fölster, men man måste ändå ställa sig frågan: Den enda vägen att göra karriär inom vårdsektorn, är det att starta eget företag? Är det att bli egen företagare?
Jag måste säga att det är riktigt illa ställt med jämställdheten om man för att kunna göra karriär inom vårdsektorn måste starta företag. Jag beklagar om det verkligen är så. Då har regering efter regering misslyckats med sin jämställdhetspolitik. Jag hoppas att det inte är så illa.
Att driva företag är fantastiskt, men det kan inte vara synonymt med att göra karriär.
Börje Vestlund (S):
Under ett antal år har jag haft förmånen att sitta i Sveriges riksdag. Jag har aldrig ägnat mig åt socialpolitiska frågor - jag återkommer lite senare till detta. Jag har suttit i näringsutskottet i många år. Jag kan bara konstatera att denna syn på kvinnor gör mig ganska upprörd - att den enda typ av företag som en kvinna ska kunna driva är vårdföretag.
Jag tycker att det är mycket allvarligt. Tro mig, det finns massor med kvinnor som driver företag runt om i vårt avlånga land, och det är inte alltid vårdföretag. Vad konstigt det är!
När jag träffar vårdföretagare har man tyckt att det är problem med att det finns riskkapitalbolag i de här branscherna. Varför det? Jo, det är ur ett strikt näringspolitiskt perspektiv, och ofta snedvrider de dessutom den konkurrens som måste finnas. Finns det ett privat näringsliv måste det ju finnas möjlighet att stå på något så när jämbördig nivå.
Det är helt sant att dessa företag ofta startas av kvinnor, om det inte handlar om mycket stora vårdcentraler, för då är det naturligtvis läkarna som ska göra det - det är den syn som ofta finns. Men de kvinnorna blir ofta uppköpta av de fyra fem riktigt stora bolagen.
Det händer i väldigt många fall. De bolagen gör sig en stor hacka. Men det var inte därför jag begärde ordet, utan det var för detta: Jag tycker att det blir så enfaldigt i Sveriges riksdag när vi, varje gång vi diskuterar vården, ska diskutera associationsformerna för vården.
När hörde jag Moderaterna senast prata om jämställd vård, till exempel? Jämställd vård innebär att jag, som har haft en kronisk sjukdom i hela mitt liv, har samma möjlighet att få den vård som jag behöver som de som bor i Gävleborgs län eller i Gotlands län. Men något sådant resonemang hör jag aldrig.
Jo, jag har hört om detta i samband med att man ska få större valfrihet. Men valfriheten i just mitt fall innebär att det aldrig kommer att kunna finnas någon valfrihet, eftersom det saknas så många specialutbildade läkare som vi skulle vara tvungna att ha. Varför pratar man hela tiden bara om associationsformerna?
Jag tror helt enkelt att man inte har något annat att säga när det gäller just sjukvården, äldreomsorgen och handikappomsorgen. Det viktigaste för Moderaterna är inte att bedriva en bra hälso- och sjukvård, utan det viktigaste för Moderaterna är att det kommer in så många privata aktörer som möjligt. Är det verkligen så farligt att se över de här formerna?
Jag är helt övertygad om att fyra år till med en alliansregering hade inneburit att Alliansen hade varit tvungen att göra detta. Det fanns ett stark folkligt tryck i denna fråga. Vad är det som är allvarligt med att utreda en fråga? Det är ingen som har satt ned foten, mer än möjligen Vänsterpartiet, och sagt att det ska vara på ett visst sätt. Vi har inte gjort det, och Miljöpartiet har inte gjort det. Jag tycker att detta är kraftigt överdrivet.
Börje Vestlund (S):
Jag går till en privat vårdcentral därför att den ligger närmast mitt hem och därför att jag tycker att det finns duktiga läkare där. Av olika skäl har jag varit tvungen att söka upp denna vårdcentral ett stort antal gånger den senaste tiden. Men tänk att varken vårdcentralens ägare eller någon av de anställda har kommit fram till mig och sagt: Vad ska ni göra nu?
Vi är så oroliga för våra jobb. Jag tror att detta är propaganda som bedrivs från annat håll. När det gäller SVB-bolagen ska jag kommentera en sak. Det finns faktiskt en historia. Inte minst ett antal partier i Alliansen tyckte att det var dags med non profit-företag även i Sverige.
Det är en dominerande driftsform när det gäller just vårdföretag i stora delar av världen. Detta gäller särskilt i USA. Då tillsattes en utredning, och den utredningen kom fram till att man inte ville ha en ytterligare associationsform.
Men man lade till en regel i aktiebolagslagen för att få någonting som i varje faller påminner om non profit-företagen. Det kanske inte var det allra mest optimala. Men det är i alla fall en dominerande driftsform i de allra flesta länderna. Denna debatt avslutades på sedvanligt sätt.
Det är just risken för att företag ska försvinna som man är rädd för. Det viktiga är inte att sjukvården ska bli bättre. Det har återigen varit en debatt om sjukvården som mest har handlat om vilken driftsform den ska bedrivas i, inte vilken sjukvård man ska ha. Det är beklagligt.
Börje Vestlund (S):
Under förra mandatperioden ansvarade jag i näringsutskottet för handelspolitiken för Socialdemokraternas del. Låt mig till att börja med säga att jag har den största respekt och beundran för Ewa Björling. Det var en duktig och kompetent handelsminister.
Men det finns ändå skäl att fundera över var de här frågorna mest hör hemma. Hör de verkligen hemma på Utrikesdepartementet, med den kultur som finns invävd i dess väggar? Den tradition som råder där har vi läst kilometervis om, skulle jag vilja påstå, i olika typer av tidskrifter.
Eller är det så att detta handlar mer om tillväxtpolitik och näringspolitik? När jag ser på det här får jag säga att bristerna gällde just detta. Jag är lite fascinerad.
Under mandatperiodens första dag av interpellationer har vi mest diskuterat den organisation av departementen som man valt att göra. Låt mig då påminna Finn Bengtsson om att nästan varje regering som tillträder skapar nya organisationer och flyttar ärenden hit eller dit.
Vi socialdemokrater var naturligtvis förvånade över hur man organiserade departementen när Alliansen tillträdde 2006. Men jag tycker inte att det är det som är viktigt. Det viktigaste är att arbetet blir gjort och att politiken genomförs. Varför ta strid på en sådan här punkt, där vi faktiskt är ganska överens?
Är det någonting vi är överens om i Sveriges riksdag är det just handelspolitiken. Det finns de som är kritiska till enskilda saker, men det finns inget parti som säger att det inte vill ha frihandel, inte vill att andra länder ska få komma in och ta en del av våra marknader.
Det förekommer inte i denna riksdag, och det tycker jag är skönt. Då kan man fråga sig vad som är viktigast. Är det viktigaste vilket departement detta tillhör och vilken minister som hanterar det? Jag är mycket tveksam till det. Jag tycker att det är en icke-fråga vem som är ansvarig för handelspolitiken i en regering.
Jag är väldigt glad att Mikael Damberg har fått frågan, för jag tror att han är kompetent att sköta detta, men som Mikael Damberg säger ligger handelsfrågorna också på många andra. Låt mig berätta för kammaren och Finn Bengtsson att jag var i Indien en gång på utskottsresa. Där stötte vi samman med miljöministern.
Han hade en stor delegation med svenska affärsmän som var ute efter att försöka sälja in svensk miljöteknik, svensk grön teknik - framtiden i Sverige - till indiska företag och myndigheter.
Det är klart att alla ministrar i sin roll måste ta ansvar för sin del av exporten och utrikeshandeln. Det kan man inte bortse från. Låt oss diskutera sakfrågan i stället, inte var frågorna ligger och vem som är ansvarig för dem!
Börje Vestlund (S):
Jag tillhör inte dem som brukar lägga sig i eller delta i de utrikespolitiska debatterna, men efter att ha suttit i det här huset några år har jag gjort vissa observationer. En sådan observation jag har gjort är att det finns fina och fula diktaturer. Det blir så tydligt varje gång vi i denna kammare diskuterar Kuba.
Kuba är den värsta diktaturen i hela världen om man får tro vissa debattörer. Andra tycker kanske inte att det är så, men så har det i alla fall varit. Det är väldigt viktigt att ha embargo mot Kuba. Men varför är det inte lika viktigt att vi inte har handelsförbindelser med Saudiarabien, som är om inte värre så åtminstone inte mycket bättre?
Nu senast dömde man ut tusen piskrapp till någon som hade haft annorlunda politisk uppfattning. Men Saudiarabien har vi handelsförbindelser med. Kina är ett annat exempel på en diktatur som är ganska kuslig mot politiskt oliktänkande. Jag tror inte att det finns många ledamöter i den här salen som inte har varit i Kina för att lära sig något om Kinas framgångsexempel.
Varför gör vi skillnad på diktatur och diktatur? Jag skulle kunna instämma i allt som Jakob Forssmed, Fredrik Malm och Maria Weimer säger, men då får jag en dålig smak i munnen: Varför har man inte väckt interpellationer om andra diktaturer? Varför driver man inte samma frågor när det gäller de länderna?
Kanske handlar det om att Kuba är en kommunistisk diktatur och inte en diktatur som vilar på patriarkaliska strukturer som Saudiarabien? Det görs skillnad på diktaturer och diktaturer. Det tycker jag är en konstighet. Låt mig också påpeka en annan sak.
Såvitt jag vet har frågan om Kuba över huvud taget inte varit uppe i EU-sammanhang sedan den här regeringen tillträdde. Det är klart att man har sina arbetsgrupper, men frågan har inte varit uppe. Däremot var Kuba uppe som övrig fråga i Europeiska rådet förra gången, men vi vet inte riktigt vad det innebär eftersom det inte fanns någon dokumentation om det när vi hade samråd med EU-nämnden.
Vad som sedan kom fram har vi inte fått rapport om än. Det mandat som i dag finns för EU och den höge representanten är det alltså den förra regeringen som har tagit fram. Man kan alltså inte hävda att regeringen på något sätt har ändrat Kubapolitiken.
Vad man säger är att man måste upprätthålla kontakter både med civilbefolkningen och med regimen. Är det något som avviker mot traditionell svensk utrikespolitik? Jag tycker att jag känner igen detta från ganska många exempel som vi har diskuterat tidigare. Vi måste vara tydliga i det här sammanhanget.
En diktatur är en diktatur. Det finns inte fina eller smutsiga diktaturer - alla är likadana. Det skulle vara väldigt bra om man i den här kammaren betraktade alla diktaturer likadant.
Börje Vestlund (S):
Låt mig börja med att säga att jag inte har försvarat Kuba. Jag har inte försvarat någon diktatur. Jag bara försöker påvisa hur debatten går i denna kammare: Kuba är lite farligare än alla andra diktaturer, om man gör skillnad på dem. Det tycker jag är ett problem. Man får en felaktig syn.
Jag blir lika illa berörd när jag läser hyllningsreportagen om Kuba, i varje fall när det gäller den sociala situationen. Då är det mycket betänkligt, när man vet att det finns också andra vittnesbörd. Men jag ska hoppa över detta med utrikespolitik och gå över till förhandlingspolitik, som jag kan mycket bättre.
Vid ett tillfälle kommer jag ihåg att man hade slutit avtal med Saudiarabien. Man hade gjort affärer med Saudiarabien, och det var en handelsminister som hade varit där - ingen nämnd och ingen glömd, för alla handelsministrar har varit i Saudiarabien. Då sa man: Här stenar man homosexuella!
Ja, sa handelsministern, man stenar homosexuella, men våra förbindelser är bra för att vi kan påverka den staten. Sådana svar har man fått i många sammanhang under årens lopp här i kammaren. Då måste man ändå ställa frågan: Varför ska inte alla diktaturer hanteras på samma sätt?
Kina tycker jag egentligen är ett ännu värre exempel, för där är vi alla inblandade, och där har vi till och med haft folk på regeringsnivå i olika partier som har sagt: Det är viktigt att vi ser till att knyta så mycket affärsförbindelser vi kan med Kina, för de har så stor tillväxt. Jag efterlyser bara lite konsekvens när vi diskuterar diktaturer. De är avskyvärda allihop och ska behandlas så.
Jag försvarar absolut ingen diktatur - inklusive Kuba.
Börje Vestlund (S):
Det är lite roligt att lyssna på den här typen av debatter. Några moderater går längre i sin argumentation än vad andra gör.
Om låga skatter gynnar privat företagande allra mest av allt, varför i hela friden har man inte sänkt ännu fler skatter? Hur har Sverige kunnat ha några företag över huvud taget i det land som mellan varven har haft det högsta skattetrycket i världen?
Hur har vi kunnat ha några företag över huvud taget? Hur har vi kunnat ha några av världens mest framgångsrika företag på sina områden? Sanningen är att det inte bara handlar om hur stor beskattningen är på företagen.
Det handlar också om möjligheterna att starta företag, att få riskkapital, få en finansiering i ett tidigt skede. Det handlar om innovation och forskning. Jag måste komma in på frågan om kunskap.
Handlar det bara om sjuksköterskor, läkare, it-ingenjörer och så vidare? Men det är inte de som är det absolut stora problemet.
Det stora problemet är att relativt lågutbildade personer, som lätt kan genomgå en kortare utbildning, skulle kunna få arbete om de hade rätt utbildning. Om man inte tror på detta kan man fråga företagen. Fråga byggföretagen vad de saknar!
En yrkeskunnig snickare eller murare kräver naturligtvis en längre tids utbildning, men det finns också andra yrken som kräver betydligt kortare utbildning. Det är samma sak inom offentlig sektor. Det finns ett antal områden där kompetens saknas och det behövs kompletterande kompetens.
Man kanske till och med har gått något program på gymnasiet, men det håller inte för att man ska kunna arbeta i just den branschen. Jag vänder mig mot resonemanget att låga skatter skulle vara det enda som gör att det finns ett starkt privat företagande i Sverige.
Jag tror inte på det, och jag tror inte att det finns speciellt mycket forskning som stöder det heller.
Vad ska göras mer för att få fler företag att etablera sig i Sverige? Mycket handlar om bra företagsklimat, till exempel lokaler och infrastruktur.
Att skattesänkningar skulle vara det viktigaste är lite grann struntprat från Fredrik Schultes sida.
Börje Vestlund (S):
Fredrik Schulte är intressant när han debatterar och ska försvara den politik som Alliansen tidigare förde. Man skulle kunna tro att Alliansen på sina åtta år hade kommit fram till den optimala nivån, och att rucka på det som Alliansen gjorde skulle innebära enormt hög arbetslöshet.
Folk skulle inte gå tillbaka till jobben, och folk skulle mista jobben. Låt mig ta ett exempel från ett land som har väldigt hög ungdomsarbetslöshet. Jag läste att Spanien när det var som värst hade en ungdomsarbetslöshet på 45 procent. Det är naturligtvis en väldigt hög arbetslöshet.
Men det intressanta i det sammanhanget var att 55 procent av ungdomarna hade fått arbete i alla fall, utan några speciella subventioner. Det där skulle jag vilja borra lite grann i. Varför är det på det sättet?
Skulle arbetsgivarna säga upp alla som fanns på arbetsplatser bara för att de fyllde 26 år eller för att man höjde skatten? Är det verkligen så? Finns det några belägg för det? Det är jag mycket tveksam till.
Slutligen, herr talman, skulle jag vilja säga att om man lägger väldigt mycket skatter och mycket pengar på företagen kan det påverka utvecklingen på lång sikt. Men jag har svårt att se att det skulle innebära att företagen helt plötsligt slutar att anställa över huvud taget. Det är väldigt knepigt.
Börje Vestlund (S):
Tyskland som jag känner till - Österrike känner jag inte till - har inte sagt att de vill lyfta ut ISDS. De har sagt att man ska ha ett annat regelsystem för tvistlösningsmekanismen.
De har inte sagt att man ska ta bort den helt och hållet. Jag är en gammal facklig förhandlare. Men om parterna inte följer avtalet när ett avtal ska slutas måste man kunna säga: Stopp och belägg, nu följer ni faktiskt inte detta avtal. Nu måste vi faktiskt gå till en förhandling på något sätt.
Ibland slutar det i Arbetsdomstolen, andra gånger inte. ISDS-frågan är jättesvår. En sak som förvånar mig lite grann i denna debatt - tro mig, jag har varit med i många sådana debatter - är att alla säger: Exakt så här ska det bli. Då måste jag ställa frågan: Hur vet man det?
Hur kan man vara så säker på att det blir exakt så? Om man tittar på ISDS i de olika handelsavtalen ser det nästan aldrig likadant ut. Det är rena fakta om ISDS. Det är riktigt att Österrike har betalat ganska ordentliga skadestånd.
Men det finns inget land som i skiljedom har blivit dömt till vare sig det ena eller det andra. Däremot pågår en process på Nya Zeeland om tobaksreklamen. Vi vet inte hur detta kommer att se ut.
Låt oss säga nej den dagen som vi har avtalet i hamn. Detta är ett av de största handelsavtal som EU, och för den delen Sverige, någonsin har slutit. Det finns många kontroversiella delar i detta.
Tro inte, Amineh Kakabaveh, att vi är de enda som har synpunkter. Är det bara vi som är rädda för antibiotika? Nej, amerikanerna är livrädda för att de ska bli förgiftade på grund av den dåliga djurhållning som de anser att Europa har. De är livrädda för kött från Europa.
Vi ska därför inte tro att vi är världsmästare. De har sin syn på saker, och vi har vår syn på saker. GMO kan jag ta upp i nästa inlägg. Men jag ska till sist säga någonting om sekretessen i detta sammanhang.
Jag tillsammans med andra i alla de andra partierna i denna riksdag var överens med Ewa Björling om att den första frågan som hon skulle driva inför dessa förhandlingar var att det skulle vara öppna förhandlingar enligt den svenska traditionen. Men nu är det så att vi inte ska förhandla med oss själva.
Vi gillar öppenhet och offentlighet, men det gör inte alla länder och motparter. Vad ska vi göra då? Ska vi avstå från ett handelsavtal som kanske ger oss tillväxt, eller ska vi inte göra det?
Börje Vestlund (S):
Och amerikanerna vill inte ha vårt kött, som de anser inte vara tillräckligt rent eftersom vi har för dålig djurhållning och hygien i våra djurstallar. Så är det. Den diskussionen har förts tidigare. Låt mig komplettera med en siffra till Mikael Damberg: 52 av dessa avtal har en regel motsvarande ISDS i sig.
Jag har inte någon gång hört talas om att någon stat i något av dessa bilaterala avtal har stämt Sverige, försökt att stämma Sverige eller diskuterat det. Ibland lyfts diskussioner fram om att det skulle handla om att Vattenfall har stämt tyska staten, men det har ingenting med ISDS att göra utan med en civiltvist.
Det har inte ett dugg med ISDS att göra. Det finns nämligen inget riktigt handelsavtal med Tyskland eftersom vi utgör en inre marknad. Det handlar helt enkelt om att man tycker att staten ska betala för att kärnkraftverken stängs. Det finns alltså mycket missuppfattningar i detta.
Jag tror att det finns ett problem med alla typer av handelsavtal, och det är att handelsavtal ligger långt ifrån människor. Jag tror att det är en helt korrekt observation.
Men då handlar det om att det måste finnas bra information från oss och att vi inte till varje pris säger att det här inte gynnar oss - att djuren får det sämre, att anställda får det sämre och att allting kommer att bli sämre bara vi får detta handelsavtal. Det är ju inte sant. Det vet Amineh Kakabaveh, och det vet jag.
Börje Vestlund (S):
Jag har suttit några år i riksdagen och har bytt uppgifter några gånger. Jag började min tid i trafikutskottet. Det är nog första gången som jag hör kritik mot Västlänken i denna kammare.
Möjligen har representanter från fru talmans parti någon gång framfört kritik, men oftast har då Göteborgsledamöter råskällt på ministrar om att man inte får detta på plats.
Men det är första gången som jag hör detta resonemang om att Västlänken inte är nödvändig. Det finns två sätt att finansiera infrastruktur. Antingen finansierar man den via skattsedeln helt och hållet, eller också får de som använder infrastrukturen betala lite eller i vissa fall mycket.
Vi har till exempel banavgifter på järnvägen. Det har jag inte hört någon protestera mot.
När det gäller just skatter var Sverigedemokraternas argument för att inte lägga ned sina röster i samband med omröstningen om budgeten att det var så många skadliga skatter i vårt förslag till budget.
Då blir det lite underligt att de säger att trängselskatten i Göteborg ska tas bort och att den inte behövs - den behövs visserligen på andra håll i landet - och att detta i stället ska finansieras via skattsedeln. Men nu får Sverigedemokraterna bestämma sig. Vad är det de egentligen vill i fråga om infrastrukturen? Jag vill ta upp en annan sak.
När man gjorde det västsvenska paketet fanns det väldigt många intressenter - regionens politiker, näringslivet men även Göteborgs Hamn - som var väl införstådda med att man var tvungen att göra någonting och att detta var ett alternativ.
Man klarar av att finansiera till exempel Förbifart Stockholm, i alla fall delar av den, via trängselskatter. Om man klarar detta i Stockholm tyckte man i Göteborg att man också skulle klara det. Jag har därför lite svårt att förstå argumentationen om att trängselskatter skulle skapa så mycket problem.
När det gäller Backaområdet kan jag säga att vi hade samma problem när vi införde trängselskatt i Stockholm. Enligt ursprungsförslaget skulle man vid transporter mellan olika delar av Stockholms universitet ha kunnat drabbas av trängselskatt. Därför ändrades det lite grann, och det tog några månader innan det var på plats.
Men vi fick det på plats därför att det uppenbarligen var ett fel i själva systemet. Men, som sagt var, man måste bestämma sig för hur man vill ha det med infrastrukturen och hur den ska finansieras. Vill man finansiera den via skattsedeln bör man nog också se till att det finns så pass mycket skatter att man kan finansiera infrastrukturen den vägen.
Börje Vestlund (S):
Min ambition med att jämföra med Förbifart Stockholm gällde inte det eventuella stopp som har varit. Jag kan garantera Jimmy Ståhl att det under åren har varit ett antal stopp av detta, och det har inte alltid varit den socialdemokratiska regeringen som har stått för det utan även andra.
Det har alltså varit lite av och till. Har man varit med länge i politiken vet man vad som har hänt, om minnet är gott. Det finns ett resonemang när det gäller Västsvenska länken där de västsvenska riksdagsledamöterna har krävt av regeringen att detta ska komma igång. Så har det varit under flera år, och dessutom under flera regeringar.
Det gäller alltså inte bara de senaste åren, utan det är en debatt som har kommit och gått hela tiden. Jo då, det finns alltid kritik.
Men man har varit ganska överens från politiken, från näringslivet och från de parter som är inblandade i det här, exempelvis Göteborgs hamn med flera. Har jag varit i Göteborg?
Jag satt i näringsutskottet innan jag kom till finansen, och jag kan säga följande: Är det med något utskott man får åka runt i landet är det med näringsutskottet. Jag var i Göteborg åtminstone tre gånger under förra mandatperioden. Det behöver Jimmy Ståhl alltså inte vara orolig för.