Thomas Östros (S):
Först till frågan om bolagsstyrningen. Vi har haft en utveckling av de statliga bolagen med mycket kraftig värdetillväxt. De betyder alltmer på de marknader där de finns. De tar de uppdrag de fått av riksdagen, nämligen att skapa nya värden, på ett sådant allvar att de också levererar nya värden.
Flera av dem investerar nu kolossalt i Sverige på ett sätt som gör att det stärker Sveriges välstånd och framtida konkurrenskraft. Vattenfall arbetar för närvarande med de största investeringarna i förnybar energi som någonsin har gjorts; särskilt gäller det vindkraften, som kommer att expandera kraftigt i Sverige. LKAB är ett företag som investerar mycket kraftigt i Malmfälten. Vi har rader av exempel på stora investeringar som görs.
Visst, det sker en bolagsstyrning som leder till ett värdeskapande som i sin tur leder till fördelar för det svenska folket. Det görs på ett bra sätt. Dessutom har vi riktlinjer för arvodering av ledande personer i bolagen, och jag bjuder in hela näringslivet till att följa dem. Jag är glad att Per Bill säger att de är bra och rimliga.
Sedan de infördes 2003 har de också varit ledande för vad som görs och vilka avtal som ingås. Problemet ligger i att det finns avtal som ingicks innan dessa riktlinjer infördes, avtal som ingicks före 2003 och kanske många år innan det. Där är naturligtvis utgångspunkten, precis som Anne-Marie Pålsson nämner, att avtalen gäller. Så är det.
Det är bara om båda parter är intresserade av en omförhandling som den är möjlig. Därför måste det vara så i aktiebolag att styrelsen och ordföranden ansvarar för förhandlingen med vd:n. Om styrelsen bedömer att det går att omförhandla är det bra om det sker. Det ska vara ett rimligt utfall för medborgarna, ägarna, i detta fall staten.
Svårigheten ligger alltså i att förhandla när det finns ett avtal som redan gäller. Vilka är det då som har ställt upp på de avtalen? De ingicks för många år sedan när riktlinjerna såg annorlunda ut. Där finns ledande representanter från flera borgerliga partier.
Vi har ledande moderater som suttit med stort ansvar att förvalta statens ägande i viktiga bolag, ledande folkpartister, ledande politiker från Centerpartier och från flera andra partier. Man gjorde i dessa styrelser i slutet av 90-talet bedömningen att avtalen var rimliga. Några år senare skärps riktlinjerna och då är de avtalen naturligtvis inte i enlighet med de nya riktlinjerna.
Jag menar därför att man bör försöka omförhandla dem, men givetvis inte till vilket pris som helst. Det är styrelsens och ordförandens viktiga ansvar att se till att det blir ett rimligt resultat för staten, och då kan det inträffa att styrelsen i vissa lägen kommer fram till att en omförhandling icke går att göra. När det gäller öppenhet håller jag helt med om att det är en viktig ledstjärna för statliga bolag.
Därför redovisas ersättningarna i årsredovisningarna, och från regeringens sida redovisar vi i den årliga skrivelsen till riksdagen den uppföljning som görs. Riktlinjerna är, menar jag, väl anpassade. De kan behöva ändras från tid till annan, men min bedömning i dag är att de är väl anpassade, även om också jag kan känna sympati för Per Bills uppfattning att det skulle finnas en relation till Per Bills eller kanske till näringsministerns lön.
Men det finns också en arbetsmarknad där det handlar om att rekrytera människor. Man får icke driva på en lönespiral. Man ska inte vara löneledande, men man ska kunna rekrytera de krafter som behövs för att förvalta de stora och växande värden som finns i våra statliga bolag.