KBLab/rixvox huggingface dataset:
Börje Vestlund (S):
Tänk om vi någon gång i den här kammaren kunde tala lite seriöst om det underhåll som inte har varit. Då skulle vi kanske inte behöva stå och slå så hårt på varandra. Låt mig ta ett exempel som ligger ganska nära till hands just här. Sten Nordin var ordförande i gatu- och fastighetsnämnden i Stockholm när jag var vice ordförande. Mandatperioden efter var det en socialdemokrat som var ordförande, och Sten Nordin var vice ordförande.
Så där har det varit i Stockholmspolitiken under väldigt lång tid med något undantag, då borgarna har suttit i ett par mandatperioder. Jag tror att vi kan vara överens om, Sten Nordin och jag, att det är ett ganska stort underhållsberg som vi har i Stockholm också. Någon gång kan man kanske fundera över detta lite mer seriöst.
Vad har det berott på att underhållsberget varit så stort hos praktiskt taget alla infrastrukturhållare under så lång tid? Ingen kan riktigt skryta och säga: Vi har klarat det här. Vi kanske skulle ha en sådan diskussion och se vad det beror på. Jag har någon gång framfört några uppfattningar om detta, men jag ska inte ödsla mer tid på det. Jag tror ändå att det skulle vara intressant att föra ett sådant resonemang någon gång. Jag måste ändå säga en sak.
Man gör sig lustig över att jag säger att man ersätter ett monopol med ett annat. Ja - om det hade varit så att man gjort något intressant och prövat nya vägar. Men det här är ju bara att ersätta med något som man redan har. Sannolikt innebär det här att X 2000 och den interregionala trafiken tar stryk. Någonstans måste den ju också leva. Det har ju också SJ ganska tydligt sagt.
Slutligen vill jag bara säga att 1990 var det vi som införde just X 2000. Jag delar dock Sten Nordins uppfattning. Man måste försöka hitta nya saker. För att hitta vagnar och nya metoder finns det väl ingen tvekan om att vi måste arbeta med marknaden för att hitta lösningar.
Börje Vestlund (S):
Jag ber att få tacka för svaret. Intressant är att inte en enda av de gånger statsrådet har debatterat med mig har hon inte kommit fram till att alltihop beror på bristfälligheter hos den socialdemokratiska regeringen. Jag har tagit tillfället i akt att titta på vad den dåvarande oppositionen sysslade med förra mandatperioden när det gäller dessa frågor.
Det fanns inget förslag som handlade vare sig om funktionell eller om strukturell separation. Vi diskuterade över huvud taget inte begreppen under den perioden, så det kanske inte bara var den förra regeringens fel. Det fanns helt enkelt ingen debatt över huvud taget kring just denna fråga.
Vi talade däremot om någonting vi kallade för samtrafik. Man skulle vara tydlig när det gäller samtrafiken, och det fanns en ganska stor enighet i kammaren om detta. Så jag tror att man faktiskt måste rannsaka vad man själv gjorde under den perioden innan man kommer och säger att det bara var någon annans fel. Den interpellation jag har framställt gäller inte huruvida man ska välja strukturell eller funktionell separation.
Oavsett vilken metod man väljer överensstämmer den med regelverket. Är regeringen beredd att acceptera ett privat monopol vad gäller infrastrukturen i vårt land? Låt mig i sammanhanget påminna om den situation som just nu debatteras när det gäller elmarknaden.
Det ställs hårda krav på att stamnätet inte får ägas av samma juridiska person som äger produktionen. Det är sunt.
Vi har också tillämpat detta vad gäller annan infrastruktur, framför allt vad gäller Banverket och i viss mån andra kommunikationer. Låt oss gå tillbaka till frågan. Hur ska vi göra så att det inte blir ett privat monopol? Jag har inte tagit del av detta, men jag har läst vad som har stått i medierna.
Möjligheten i det här sammanhanget är att PTS kan uppmana Telia Sonera att lägga accessnätet i ett särskilt bolag. Det kan väl i och för sig vara bra. Men frågan kvarstår fortfarande: Överensstämmer detta med just ägandet?
Ägandet ska vara kvar hos Telia Sonera, men man ska inte ha hela inflytandet över det nät man själv äger. Överensstämmer det med det regelverk som EU har satt upp om detta? Har regeringen undersökt detta? Det räcker inte med att göra så. Varför är inte regeringen beredd att försöka lösa detta?
Vi har en princip som jag alltid har uppfattat att vi är överens om i kammaren, det vill säga att infrastrukturen ägs gemensamt medan produktionen, det som far fram på nätet oavsett kommunikationsformen, gärna ska vara utsatt för hård konkurrens.
Det här vill jag gärna ha svar på, herr talman.
Börje Vestlund (S):
Margareta Cederfelt påstod här något som jag inte har sagt. Hon sade att vi inte hade haft en debatt, framför allt att den dåvarande oppositionen inte debatterade bredband och PTS under förra mandatperioden. Det har jag aldrig sagt. Jag sade att vi inte har diskuterat konkurrenssituationen. Förslagen fanns inte om hur man skulle göra. Skulle det vara funktionellt eller strukturellt?
Hur skulle man hantera detta? Vi pratade då om samtrafik - ingenting annat. Det är inte riktigt samma sak i sammanhanget. Jag har aldrig påstått att det inte var en debatt. Det var en bred debatt med lite olika ingångsvinklar.
Jag återkommer till statsrådet, som jag är här för att debattera med. Det viktigaste är konsumenterna. Det har kanske varit för höga bredbandspriser - det vet vi egentligen inte riktigt - på grund av att man inte har haft tillgång till accessnätet i alla delar. Eller har man fått betala dyrt för accessnätet?
Vad jag har förstått är det detta vi alla i den här salen har velat komma runt. Jag tror inte att det finns någon större oenighet om detta. Oenigheten råder om huruvida man ska särskilja nätet - om det blir bolagsform vet jag inte - precis som alla annan infrastruktur.
Är det detta vi ska göra, eller ska vi fortsätta att ha det på det här sättet? Och framför allt, om vi nu gör den här funktionella separationen: Statsrådet menar att man löser hela problemet genom att säga att vi nu har funktionell separation.
Man ger möjlighet för PTS att gå in och uppmana till att göra en funktionell separation, men då ska man först pröva detta genom EU-kommissionen. Vad enkelt man gör det för sig i det här sammanhanget! Man prövar inte ens om lagstiftningen håller innan man stiftar lagen. Det var precis det som det här handlade om.
Var kan man gå in och reglera äganderätten på det sätt som Åsa Torstensson här gör? Överensstämmer det verkligen med vad de säger i EU-kommissionen? Det är inte detta att EU-kommissionen i efterhand får möjlighet att pröva det utan just detta om lagen på detta område verkligen överensstämmer.
Fortfarande får jag inget svar på frågan varför accessnätet - det är inte bara bredband - ska hanteras annorlunda än annan infrastruktur. Det förstår jag inte riktigt.
Börje Vestlund (S):
Med all respekt, Margareta Cederfelt, ger jag mig in i en debatt och försöker åtminstone något så när veta vad debatten handlar om. Men det är uppenbart att Margareta Cederfelt inte vet det. Margareta Cederfelt vet inte ens vilket parti jag tillhör. Det är Socialdemokraterna, inte Vänsterpartiet - jag vill bara erinra om det.
Telia har redan gjort den här delningen i två olika bolag, och det tycker jag i och för sig är positivt i ett avseende. Då kan man fråga sig: Skulle inte detta räcka? Det här visste man ju om, för det gjordes den 1 januari 2008. Man kan börja med att ställa frågan om detta.
Men det strukturella problemet är fortfarande att ett bolag har monopol på ett nät som ska användas av andra bolag och därmed kan sätta upp villkoren för detta, eftersom detta är just ett monopol, och ett privat monopol. Man kan sätta det inom citationstecken hur mycket man vill, men det är ett privat monopol. Något annat kan man inte kalla det.
Då kommer nästa fråga, och det är det som min interpellation handlar om, nämligen: Kan man göra vad som helst inom ramen för det regelverk vi har inom EU när det gäller att reglera? Slutligen, fru talman, sägs det i interpellationssvaret att detta skulle minska regelbördan på företagen.
Det kan väl ändå inte vara sant? Det måste väl snarare, i varje fall för Telia Soneras del, öka regelbördan ganska ordentligt när man inför det här. Jag är helt förvånad över det, med en regering som säger att man vill gynna företagande.
Börje Vestlund (S):
Ibland, speciellt i föreningslivet, kan man stöta på dem som är frustrerade över någonting som är fel i sak. Sedan kommer man med det fantastiska förslaget om en stadgeändring. Därefter ägnar man en lång stund under årsmötet, eller vad det nu är, åt att diskutera denna stadgeändring. Jag vet att Lennart Sacrédeus är väldigt upprörd över resultatet av den här utredningen och att han inte gillar förslaget.
Det har jag respekt för. Däremot har jag lite svårt att ha respekt om man angriper sättet på vilket utredningen har arbetat. Jag skulle kanske säga att ofoget - möjligen bruket - att använda enmansutredningar har utvecklats under en lång följd av år och blivit mer och mer vanligt.
Kanske är det en fråga för oss i riksdagen att fundera på om det är på det sättet vi ska ha det i framtiden. Nu har det där utvecklats under en lång tid. Jag kan inte se att den nya regeringen heller har tillsatt särskilt många om ens någon parlamentarisk utredning i någon enda fråga.
Till stöd för sina påståenden hänvisar Lennart Sacrédeus till tre olika ställen i den ganska omfattande utredningen. Jag har svårt att dra några slutsatser av det. I och för sig har jag inte under dagen hunnit kontrollera vad som låg bakom detta och annat i sak.
Men på något sätt är det väl bättre att ta en debatt om en fråga där vi faktiskt har olika uppfattningar i sak än att diskutera formen. På något sätt känns detta väldigt futtigt; det måste jag säga, Lennart Sacrédeus! Jag tar gärna en debatt om sakfrågan. Men varför ska vi diskutera formfrågorna?
För övrigt vill jag slutligen säga att jag till fullo instämmer i vad justitieministern på alla punkter säger, möjligen med undantag av punkten om den långa remisstiden. Men det kan vi väl gräla om någon annan gång, tycker jag.
Börje Vestlund (S):
Jag tycker att det är rätt fantastiskt när man i en debatt säger att utredaren inte utredde förutsättningslöst och därför kom fram till fel uppfattning. Det är ju det som är interpellantens uppfattning. När man inte fick det resultat som man hade önskat kritiserar man utredningen för att den inte var förutsättningslös.
Det är smått fantastiskt om man ska kunna styra svenskt utredningsväsende, som jag trodde vilade. Precis som justitieministern har jag stor respekt för utredarna. Jag har också träffat på utredningar som jag inte alls har gillat och som jag tycker har kommit fram till tokiga slutsatser, men jag säger inte därför att de inte har fullgjort sitt uppdrag. Jag måste också kommentera några småsaker i sammanhanget.
Lennart Sacrédeus talar om att det är 170 barn som har en förälder som är homosexuell. I så fall känner jag alla de 170 barnen. Någonstans i den storleksordningen är min bekantskapskrets. Jag skulle tro att jag har träffat ungefär så många barn som har någon av föräldrarna som är homosexuell. Ja, partnerskapet ger i viss mån nästan samma skydd som äktenskapet. Men det här handlar inte om det.
Det handlar om varför vi i så fall ska ha olika former. Nu kommer vi in på sakfrågan, och den debatten kan vi gärna ta. Men jag tycker att det här bara är ett ytterligare sätt för några i kammaren som tycker att beslutet är fel att angripa det genom att debattera formen i stället för sakfrågan.
Jag träffar gärna vilka som helst i en debatt om könsneutralt äktenskap för att diskutera i sak, men att sitta här och tramsa och säga att det är fel på formen är att göra det hela lite väl stort. Det handlar inte om formen utan om att man är emot könsneutralt äktenskap. Då är det bättre att man säger det och att vi tar debatten om det och inte om formen.
Börje Vestlund (S):
När jag såg dagens föredragningslista trodde jag att debatten mest skulle handla om bryggerinäringen och de villkor den lever under. Där tyckte jag att Berit Högman mycket väl skulle ha kunnat försvara våra ståndpunkter.
Debatten kom dock mest att handla om regelkrångel och annat som de nuvarande regeringspartierna, åtminstone under den tid de var i opposition, arbetade mycket aktivt med. Sedan kom de i regeringsställning, och döm om vår förvåning, fru talman, när vi kunde konstatera att regelkrånglet ökar. Det har inte minskat.
Ambitionen är att regelkrånglet ska minska med 25 procent, men vilken regering i Europa, och vilken tidigare regering i Sverige, hade inte just den målsättningen? Vem satte i gång ett arbete för att minska regelkrånglet?
Tittar man på ett sådant område som skattesystemet, vilket jag fick uppgifter om häromdagen och som brukar vara det enklaste sättet att förändra och minska regelkrånglet i, hade det varit en smal sak för regeringen att fixa till det. Men det har inte skett. Det gäller bryggerinäringen och alla andra småföretagarnäringar.
Jag beklagar verkligen att vi har en regering som i stället för att agera pratar och domderar och skroderar från denna talarstol och från andra talarstolar men i själva verket inte producerar någonting som skulle underlätta och minska regelbördan för småföretagarna. Detta har vi svart på vitt.
Det är inget som jag och Socialdemokraterna hittat på, utan det är vad företagarna själva kommit fram till. Jag tycker inte man kan stå med högburet huvud och säga att allt som Socialdemokraterna gjorde under tolv år var fel och att man själv gör allting mycket bättre. Bevisa det i så fall! Hittills imponerar inte de resultat som regeringen redovisat för kammaren och framför allt för företagarna.
Börje Vestlund (S):
Jag vill bara påminna om att några av de få saker regeringen kan redovisa har Socialdemokraterna varit för. Momsinbetalningarna var vi faktiskt för, vill jag bara erinra om. Varför röstade vi inte för säsongsanställningarna?
Nej - vi visste nämligen att säsongsbranscherna hade slutit egna kollektivavtal, och vi är ju överens att kollektivavtalen är bra och ska vara grunden för hur man reglerar förhållandena på arbetsmarknaden. Man hade hittat former för att kunna ändra på detta. Detta var två exempel där vi i det ena fallet sagt nej i kammaren och där vi i det andra fallet sagt ja.
Man måste väga alla förslag mot varandra för att se vad som gör det enkelt för företagen. Problemet i det här sammanhanget är att man i stället har krånglat till fler saker än man har förenklat. Det är det som är problemet, fru talman. Det är inte så att vi har fått många förslag som förenklar att ta ställning till och som vi socialdemokrater i vår ondska har sagt nej till.
Det har i stället varit så att vi inte har haft några förslag att säga vare sig ja eller nej till. Det är därför vi är kritiska mot regeringen. Det är därför vi tycker att regeringen inte har någon politik på det här området utan att det mest är munväder. Vi är beredda att pröva alla bra förslag som skulle innebära viktiga och stora regelförenklingar för företagen.
Men tyvärr, fru talman, har sådana konkreta förslag inte precis haglat här i kammaren eller över huvud taget i debatten. I stället har man skrotat hela det arbete som vi påbörjade för att få en egen touch på detta. Har man gjort det kan inte vi göra så mycket åt det. Då får regeringen stå för detta.
Börje Vestlund (S):
Jag kan börja med att säga till Göran Lindblad att jag begärde ordet innan han gjorde sin kommentar om socialdemokratiska män. Det var alltså inte därför jag begärde ordet. Jag tycker emellertid - kanske till skillnad från justitieministern - att det här är en viktig debatt, och det är bra att den hålls. Att sedan inte formerna alltid passar i det här sammanhanget må vara, men det är jätteviktigt att ha kammaren som debattarena i Sverige. Det är mycket bra att debatten hålls just här.
Vi ska vara stolta över vissa saker i vårt land; jag har haft uppe det ämnet i någon tidigare debatt. En sådan sak är vår prostitutionslagstiftning, som vi ska slå vakt om. Det är något vi i ganska stor enighet beslutat om i denna kammare, och det förpliktar.
Det är just av den anledningen man med viss upprördhet ser att budskapet inte förs vidare. För att ta ett exempel från min tidigare miljö, trafikutskottet, kan jag säga att jag blir lika upprörd nu som när jag då hörde somliga säga att det inte var så viktigt med exempelvis alkohol och bilkörning, att man kanske kunde lätta lite på handen.
Möjligen ville man ta efter något annat land som hade en lättare lagstiftning på området och tyckte att det kanske inte var så bra i Sverige. Vi ska vara väldigt tydliga med våra gemensamma uppfattningar. Vi har en gemensam uppfattning i denna kammare om att vi aldrig ska tillåta prostitution.
Därför är det viktigt att vi även internationellt står upp för det som vi varit överens om och det som i det här fallet är allra viktigast, nämligen att det handlar om utnyttjandet av kvinnor. Det är kvinnan som i detta sammanhang är underordnad.
Jag har ganska länge sysslat med sexualpolitik, och när det gäller manlig prostitution kan jag säga att de prostituerade, enligt de sociologiska studier som gjorts, inte befinner sig på samma låga nivå som kvinnorna. Kvinnorna är mer utnyttjade. De används på ett mycket mer hänsynslöst sätt.
Därför är det viktigt att även internationellt stå upp för just prostitutionslagstiftningen.
Börje Vestlund (S):
Jag hade inte precis förväntat mig att jag skulle bli omfamnad av socialministern i dag. Det hade jag inte för ett ögonblick tänkt mig. Men jag måste säga till Finn Bengtsson: Nej, jag är inte läkare, men jag har förmågan att läsa innantill. Oaktat om det är mångfasetterat eller inte kan jag faktiskt uppfatta vad socialministern säger. Jag undanber mig den typen av kommentarer om att jag inte förstår vad socialministern säger. Det är klart att jag förstår vad socialministern säger.
Jag har läst innantill. Det är inte svårare än så. Frågan om utbildning av neurologer kan jag också gärna ta upp i en interpellation. Just den här interpellationen handlar inte om det, men jag tar gärna upp den frågan vid ett annat tillfälle eftersom det också är ett problem inom epilepsivården. Det är också just detta som man skulle kunna angripa i frågan om nationella riktlinjer.
Det är också så att detta inte är något som jag har hittat på. Epilepsisällskapet, som är en samling av professionen inom epilepsisjukvården - sjuksköterskor, läkare och andra som är inblandade i epilepsisjukvården - ställer sig också bakom kravet på att vi ska ha nationella riktlinjer. Var socialdemokratin står i detta sammanhang vet jag inte riktigt.
Men nationella riktlinjer är på gång. Ska man då i detta sammanhang kunna stoppa sådana när det gäller tandvård eller psykiatri? Är det helt onödigt där också? Eller var det bara för att det handlade om epilepsi i detta sammanhang som det inte var särskilt viktigt?
Jag förstår att man också kan skämta till det lite grann när man talar om medicinen. Jag håller med om att man ibland kan acceptera ett anfall för att inte få biverkningar. Det kan jag också förstå.
Men det som jag ville påvisa med mitt resonemang var att det är en komplicerad historia och att man inte på en eftermiddag byter ett epilepsiläkemedel. Det var det som jag försökte beskriva i mitt svar. Det ville tydligen i varje fall inte Finn Bengtsson lyssna på i det sammanhanget.
När det gäller nationella riktlinjer har jag svårt att förstå vad det är för skillnad på till exempel sjukdomar inom psykiatrin, diabetes och astma i förhållande till epilepsi. Det har jag väldigt svårt att förstå.
Jag kan inte få in i min hjärna att det skulle vara krångligare att ta fram riktlinjer när det gäller epilepsi än när det gäller psykiatri, tandvård eller något annat. Jag tycker att man ska ha nationella riktlinjer för att garantera vården. I en rapport har man kommit fram till riktlinjer för hur man ska hantera vården i Stockholms län.
Den är dessutom det senaste som har kommit under de senaste 15 åren. Det är uppenbarligen så att när det gäller just epilepsi har de nationella myndigheterna inte velat ta detta på allvar och har därför inte heller gjort några rapporter under de senaste sju åren. Och när det gäller en bedömning av helheten har man inte gjort det under de senaste 14 åren.
Börje Vestlund (S):
På något sätt är den här debatten egentligen ganska konstig. Nationella riktlinjer är ju just detta med att se till att beskriva hur man ska försörja till exempel med specialister och hur man ska kunna lösa de strukturella problemen.
Men det handlar inte bara om läkare och om antalet neurologer i det här sammanhanget, utan det handlar också om att kunna få rehabilitering och om att kunna leva med sin sjukdom. Det är kanske det som i dag diskuteras allra mest. Läkaren har kanske inte den allra största betydelsen i de sammanhangen, utan det finns andra professioner som har det.
En annan sak som jag tycker är intressant är att man försöker ta fram en rapport och att man talar om att tillgängligheten i vården är allvarlig. Ja, det kan väl hända att det är så. Det ifrågasätter jag inte på något sätt. Men det som är intressant i det sammanhanget är var de fräscha förslagen finns när det gäller att lösa de olika frågorna. Kammaren har i alla fall inte hittills sett till några sådana förslag, utan det har handlat om andra förslag.
Jag tänker inte gå in på en allmän sjukvårdspolitisk debatt. Men i just detta sammanhang - allt möjligt dras ju in i debatten - kan det finnas anledning att ta upp det här. Jag har inte sett några skarpa förslag i alla fall inte när det gäller detta. Jag håller med om att det är myndigheten som har expertkunskapen och som ska göra bedömningen. Men det kan ju inte vara fel att fråga myndigheten.
Varför har man på Socialstyrelsen inte gjort någonting på 14 år när det gäller epilepsi? Varför händer det inte någonting? Varför kommer det inga expertutlåtanden eller andra publikationer om epilepsi när det haglar om sådant när det gäller alla möjliga andra sjukdomar?
Börje Vestlund (S):
Statsrådet och jag fanns ju också förra mandatperioden i denna kammare. Jag tror att vi båda kan erinra oss de debatter som handlade om just utnämningspolitiken och den kritik som den dåvarande socialdemokratiska regeringen vid flera tillfällen fick motta. Jag måste, herr talman, erkänna att jag var ganska säker på att man till punkt och pricka skulle genomföra det här.
Det var trots allt inget stort regelverk som behövde ändras. Det var ingen lagstiftning som behövde avvaktas, och det var inga krångligheter i sig. Snarare handlade det om hur man styr upp rutiner på departementet och hur man förändrar de här sakerna och om att verkligen skrida till verket.
Okej - första tiden utsåg man i departementet ett antal kamrater till er i alliansens partier. Det må vara att det var ett problem som man som man så att säga kunde komma över. Men det har ju inte blivit som man sagt. Det har vi sett i fall efter fall. Ibland har man utannonserat. Ibland har man inte utannonserat.
Och när man har utannonserat har man ibland inte fått in det underlag som man själv ansett sig behöva, så man har fått komplettera genom att göra andra rekryteringar. I sak är det inget fel med det. Men det skulle ju inte gå till på det sättet - det framkom när man förra mandatperioden lyssnade på debatten. Dessutom säger man ju att man har förändrat politiken den här mandatperioden.
Jag kan bara säga att jag tror att Mikael Odenberg säkert är kompetent att sköta det här jobbet. Det visar återigen på att det blev väldigt höga toner när den dåvarande oppositionen, det nuvarande regeringsunderlaget, hanterade denna fråga, i en debatt där vi borde ha kunnat hitta en lösning som var rimlig.
Men det visar väl också att det inte var så enkelt som att säga: Alla tjänster ska utannonseras, allt detta ska ändras, och det ska ändras snabbt. I dag ser vi att det man gör är att i flera fall utnämna partikamrater i första hand.
Det finns anledning att ifrågasätta den utnämningspolitik som den nuvarande regeringen för. Är det verkligen så att utnämningarna görs på objektiva grunder, eller gör man så här därför att personen i fråga har en viss partibok? Det börjar bli ett antal fall nu, herr talman, som jag tycker är väldigt besvärande för regeringen.