Johan Hedin (C):
I mitt inledande inlägg avslutade jag med att lyfta upp vårt ansvar som makthavare. Jag vill i det här inlägget ge några exempel på när det ansvaret inte har tagits. Det finns säkert tillfällen då det här inte är helt lätt. Men som politiska ledare måste vi faktiskt visa just ledarskap när det gäller att markera mot antisemitism. Partierna ska vara öppna för människor att engagera sig, och vi behöver få in nya människor som är beredda att jobba för det som vi tillsammans tror på.
Med öppenheten kommer också risker, och jag tror att alla partier har varit med om att människor med väldigt märkliga åsikter av någon anledning velat engagera sig. Jag minns att vi hade en person som var föreslagen att stå med på en av våra listor, långt ned förvisso, men ändå, som senare visade sig ha en uppsättning väldigt märkliga idéer om tingens tillstånd och däribland Förintelsen. Som tur var upptäcktes det här snabbt och den personen ströks från listan och fick också lämna partiet. Det är så anständiga partier måste jobba.
Några som tvärtom verkar ha gjort det till en politisk affärsidé att låta allsköns galningar ta plats på sina listor och ge dem demokratiska plattformar för antidemokratiska idéer är Sverigedemokraterna.
Listan kan göras lång, men jag tror att måttet måste anses vara rågat när en person som genom att vara vald på ett sverigedemokratiskt mandat här i Sveriges riksdag arrangerar ett seminarium där man bjuder in Karl-Olov Arnstberg som huvudtalare - en person som återkommande hyllas av högerextrema Nordfront för sitt arbete med att lyfta fram "judefrågan".
Sverigedemokraternas ordförande i Göteborg skriver under avslöjad pseudonym på nätforum sådana fruktansvärda saker om judar att jag inte kan återge dem här. Det är det grövsta man kan tänka sig. Det är hyllande av vidriga brott som nazisterna begick under andra världskriget och uttryckt beundran för namngivna nazistiska krigsbrottslingar.
Sverigedemokraternas ekonomisk-politiska talesperson, Oscar Sjöstedt, avslöjades på en videoinspelning dra mycket grova och fruktansvärt kränkande skämt om judar i koncentrationsläger. Sverigedemokraternas talman, Björn Söder, sa 2014 att till exempel samer och judar inte kan vara svenska. Förutom det möjligen något tvivelaktiga i att se sig lämpad att avgöra detta är det i sak naturligtvis helt fel.
Judar har levt i Sverige sedan åtminstone 1500-talet. Skåne blev svenskt först hundra år senare, kanske man kan tillägga. Sverigedemokraterna må vara värst när det gäller kvaliteten på dessa kränkningar, men Socialdemokraterna spelar högt i ligan när det gäller kvantiteten. Att många av de berättelser vi hör om hur judar känner sig hotade kommer från Malmö är antagligen ingen slump.
Malmö leddes i många år av socialdemokraten Ilmar Reepalu som gång på gång i olika uttalanden visade att han inte tog den judiska befolkningens oro på allvar. I en ökänd artikel i brittiska The Telegraph avfärdar Reepalu först att några attacker på Malmös judar över huvud taget sker. Sedan förklarar han att om några av dessa attacker, som alltså inte sker, ändå sker, så sker de på grund av Israels agerande.
Denna akuta svårighet när det gäller att hålla två tankar i huvudet samtidigt drabbar även andra delar av socialdemokratin. År 2009 arrangerades en demonstration mot Israel där flaggorna för Hizbullah och Hamas var många. Där fanns även flaggor med hakkors. Det evenemanget lånade sig några av Arbetarepartiet socialdemokraternas allra främsta till att stödja.
Dåvarande partiledaren Mona Sahlin var med, liksom tungviktare som Lars Stjernkvist och Wanja-Lundby Wedin och många fler. Jag påstår på inget sätt att någon av dessa håller sig med antisemitiska åsikter. Men de har inte tagit det ansvar som jag anser att politiska ledare måste ta när det gäller vilka organisationer, evenemang och rörelser vi ger vårt stöd, direkt eller indirekt. Det är bland annat därför vi behöver ett nytt ledarskap för Sverige.