KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ylva Johansson (S):
Det är bra att vi har ett gott tonläge och försöker lösa de här problemen, och jag tror att det finns ett gemensamt intresse av att göra det. Låt mig ändå problematisera frågan lite ytterligare. Under den gamla regeringen hade vi en ordning där man fick behålla hela etableringsersättningen när man började arbeta. Man kunde alltså ha både lön och full etableringsersättning utan avräkning.
Med detta sätt har man ju ekonomiska incitament till arbete, kan jag konstatera. Men jag tycker att det är stötande att nyanlända ska kunna ha både lön och ersättning samtidigt som alla andra arbetslösa ju får avräkning krona för krona från sina stöd, till exempel a-kassa eller aktivitetsstöd, när de går till arbete. Därför har vi ändrat detta, och den ändringen tänker jag stå fast vid.
Jag tycker att vi ska ha så lika behandling som möjligt av nyanlända och andra arbetslösa. Det är därför som vi har lagt om etableringssystemet så att det i dag är ett program. Det är därför som vi ställer krav på att man ska delta i aktiviteter, annars kan man bli av med sin ersättning precis på samma sätt som gäller för alla andra arbetslösa. Det fanns mycket som var bra i det som den förra regeringen gjorde med etableringsreformen. Det var rätt att ge individen rättigheter, och det var bra med en individuell etableringsersättning.
Men jag tycker att det var dåligt att den inte kompletterades med krav på individen - nu har vi ändrat på det. Och jag tycker att det var dåligt att man, till skillnad från alla andra arbetslösa, kunde ha både lön och bidrag utan avräkning. Detta har vi också ändrat på. Om jag ska stå fast vid den ståndpunkt som jag tycker är viktig, att vi behandlar lika och att man inte ska kunna ha både lön och full ersättning, blir det lite svårare med incitamenten, ska jag erkänna.
Men jag är inte beredd att gå vägen att man ska kunna få båda delarna. Detta får vi titta lite extra på. Moderaterna för fram idén om ett bidragstak. Som Lotta Finstorp själv säger är det lite oklart exakt hur detta ska utformas. Låt mig ändå höja ett varningens finger för att de som problemet uppstår för - att det inte lönar sig tillräckligt mycket att gå till arbete - är familjer och kanske framför allt ensamstående med väldigt många barn.
Det är ju ovanligt med familjer med många barn, men det är där problemet med de ekonomiska incitamenten uppstår. Risken med det bidragstak som Moderaterna förfäktar är att familjer med många barn inte skulle få samma rätt till försörjningsstöd som familjer med färre barn, och då är det barnen som drabbas.
Jag tror att man ska tänka igenom det här noga och titta på var incitamenten verkligen behöver stärkas. Samtidigt är vi medvetna om, och som Lotta Finstorp väl beskriver, vikten av att barn får växa upp under goda förhållanden och se sina föräldrar gå till ett arbete men också slippa växa upp i fattigdom med alla konsekvenser som det får.
Ylva Johansson (S):
Låt mig få avsluta med några positiva ord. Vi ska inte på något sätt underskatta att vi behöver titta på dessa frågor, och en sådan översyn pågår inom mitt departement. Men i dag har vi faktiskt rekordmånga människor som arbetar och betalar skatt, och vi har rekordfå personer som lever på någon typ av ersättning eller bidrag. Vi har alltså en mycket stark utveckling på arbetsmarknaden.
För varje år som jag har haft ansvaret har andelen nyanlända som går till arbete efter det tvååriga etableringsprogrammet ökat stadigt, och vi fortsätter att ha en mycket positiv utveckling här. Särskilt glädjande är att vi ser en ökning bland kortutbildade kvinnor, och det är troligt att det beror just på regeringens reformer för extratjänster i välfärden. Utvecklingen går alltså åt rätt håll, vilket är mycket glädjande, men mer behöver göras.
Låt mig också säga att om vi ska säkerställa ekonomiska incitament för alla att gå till arbete är det viktigt att säga nej till sänkta löner.
Ylva Johansson (S):
Lars Beckman har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att uppfylla regeringens löfte om att inrätta flexjobb för personer med funktionsnedsättning. Han har även frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta i närtid för att underlätta för människor med funktionsnedsättning att komma i arbete samt på vilket sätt jag i övrigt avser att verka för att funktionsnedsatta som vill och kan ska kunna komma i arbete. Till sist har Lars Beckman frågat mig vad jag avser att göra för att sänka trösklarna till arbetsmarknaden i Sverige.
Regeringen anser att möjligheter till delaktighet och arbete ska gälla alla, oavsett funktionsförmåga. Regeringen tillsatte förra året en utredning för att se över om det finns behov av flexiblare insatser för att förbättra möjligheterna för personer med funktionsnedsättning att komma i arbete eller behålla ett arbete. Ett exempel som utredningen hade i uppgift att se över var om en motsvarighet till de danska flexjobben skulle kunna vara en möjlig lösning.
Utredningen hade även i uppgift att kartlägga hur det ser ut för den här gruppen i dag samt ge ökad kunskap om utbudet av insatser motsvarar de behov som finns. Vid behov fick utredningen överväga och föreslå åtgärder. Utredningen anger i sitt betänkande att införande av flexjobb sannolikt skulle få liten effekt. Någon motsvarighet till de svenska lönebidragen finns nämligen inte i Danmark. Utredningen ser därför inte vilken effekt införande av flexjobb skulle få, då de olika formerna av lönebidrag fyller samma funktion.
Det finns inget i det svenska regelverket om lönebidrag som föreskriver att lönebidrag endast kan ges om en individ arbetar ett visst antal timmar. Utredningen menar därför att de svenska lönebidragen fyller en liknande funktion som de danska flexjobben. Däremot behöver kommunikationen om syfte och mål med lönebidragen förbättras enligt utredningen. Utredningens betänkande bereds för närvarande inom Regeringskansliet.
Regeringen genomför nu flera satsningar för att fler personer med funktionsnedsättning ska kunna komma i arbete eller påbörja en utbildning. För att stärka arbetsgivares förutsättningar att anställa höjer regeringen taket i lönebidragen stegvis till och med 2020. Regeringen har också tillfört resurser till Samhall, bland annat i syfte att kunna öka antalet anställningar. Regeringen har dessutom gett myndigheter i uppdrag att ställa praktikplatser till förfogande för bland annat arbetssökande med funktionsnedsättning.
Jag vill även framhålla vikten av att påverka arbetsgivares attityder till att anställa personer med funktionsnedsättning. Regeringen har därför gett Arbetsförmedlingen i uppdrag att genomföra informationsinsatser i syfte att påverka normer och attityder hos arbetsgivare gällande personer med funktionsnedsättning. Avsikten med informationsinsatsen är att göra arbetsgivarna uppmärksamma på att det finns kompetens hos dessa personer som inte tas till vara i dag. Insatsen kommer att pågå 2017-2019.
Personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga fortsätter att vara en högt prioriterad grupp för regeringen.
Ylva Johansson (S):
Det här är en viktig fråga, om alla människors rätt till arbete. Som arbetsmarknadsminister kan jag aldrig vara nöjd förrän alla människor som kan arbeta också gör det. De ska ha möjlighet att få det stöd som krävs om det är på det sättet att särskilt stöd krävs för att man ska kunna arbeta. Det är olyckligt att Lars Beckman för den här debatten med så många oriktiga och rent falska påståenden.
Till att börja med har vi aldrig ställt ut något löfte om några 100 000 flexjobb - självklart inte. Vi har inte ens 100 000 personer anställda med lönebidrag i dag. Flexjobbssystemet i Danmark omfattar i dag 65 000 personer. Det beror på att man inte har lönebidrag i Danmark. I stället har man flexjobbsmodellen som ersätter detta. Vi lovade däremot att vi skulle vilja införa flexjobb. Därför tillsatte vi en utredning.
Utredningens slutsats var att flexjobb inte behövs, eftersom samma flexibilitet finns redan i dag i lönebidragen. Det kan finnas anledning att fundera över vad man ska göra med dem, och det bereds i dag i Regeringskansliet. Jag tog emot resultatet från utredningen i mars. Det är inte heller på det sättet att vi har jättemånga stödsystem bland anställningsstöden. Vi hade det tidigare, Lars Beckman. Men jag har genomfört en stor reform av det.
Jag har reformerat lönebidragen, och jag har reformerat alla andra anställningsstöd. Nu har vi mycket färre anställningsstöd. Det är inte längre en stor flora. Det är inte alls allt fler som lever på bidrag. Vi har i dag rekordfå personer som lever på bidrag, ersättningar eller försäkringar samlat och som inte försörjer sig genom arbete. Tvärtom har vi rekordmånga personer som försörjer sig genom arbete, vilket är bra. Och det är inte på det sättet att allt fler unga är i utanförskap. Ungdomsarbetslösheten är tvärtom mycket låg.
Den har sjunkit tydligt under mandatperioden. Vi klarar också en 90-dagarsgaranti. Men vi går tillbaka till huvudfrågan: Hur ska fler personer med funktionsnedsättning kunna få ett arbete och försörja sig själva genom eget arbete? Det är uppenbart att det krävs mer insatser. Även om det är fler med funktionsnedsättning som har ett arbete i dag än när jag tillträdde är jag långt ifrån nöjd. Vi använder ju inte hela den kompetens som finns. En del av detta har att göra med hur stödsystemen är utformade.
Därför har den här regeringen kraftigt höjt taken i lönebidragen. Därför har vi sett till att Samhall kan anställa fler, och vi har utökat merkostnadsersättningen till Samhall. Därför har vi infört ett program för praktikplatser i staten för personer med funktionsnedsättning. Men mer kommer att behöva göras. Det handlar också om att påverka attityder för att fler ska kunna komma i arbete. Vi har också lyssnat på funktionshindersrörelsen när det gäller begreppet "nedsatt arbetsförmåga".
Och vi har gett Arbetsförmedlingen i uppdrag att se över uppdraget. Mer kommer alltså att behöva göras. Jag kommer själv att träffa Funktionshindersdelegationen nästa vecka för att fortsätta den dialogen.
Ylva Johansson (S):
En av de saker som skiljer mig och Lars Beckman åt är att jag inte nöjer mig med att människor får en kaffekopp på sitt jobb. De ska också få lön. De ska få lika lön på samma sätt som alla andra på arbetsmarknaden, även om de har en funktionsnedsättning. Sanningen är att vi i Sverige inte skulle klara oss utan alla de människor med funktionsnedsättning som arbetar. Om människor med funktionsnedsättning en dag inte skulle gå till jobbet skulle Sverige stanna.
Vi är helt beroende av människor med funktionsnedsättning. Jag tycker att man ska vara lite försiktig med att beskriva det som om deras arbetsinsatser skulle vara mindre värda än andras. De allra flesta personer som har en funktionsnedsättning arbetar i ett icke subventionerat arbete. De får full lön och har inget stöd för det arbete som de utför, på samma sätt som alla andra.
Några har en funktionsnedsättning som medför en sådan nedsättning av arbetsförmågan att det är rimligt att arbetsgivaren inte betalar hela kostnaden för arbetet. Där går staten in i form av lönebidrag. Lönebidragen har nyligen reformerats.
Vi höjer taken för att säkerställa att också personer med lönebidrag ska kunna få kollektivavtalsenlig lön, precis som alla andra, men med bibehållen subventionsgrad för arbetsgivaren. Jag tror att det vore en farlig utveckling att gå på det som jag hör Lars Beckman tala om i sin replik här, alltså att personer med funktionsnedsättning skulle jobba för lägre löner än andra. Det är ett samhälle som jag inte vill se.
Bakgrunden till förslaget om flexjobb var tanken att det behövs mer flexibla och annorlunda lösningar på lönesubventionerna för att fler med funktionsnedsättningar ska komma i arbete. Det var lätt att tro det eftersom vi ser att vi har för få personer i arbete. Då är det rimligt att se över detta. Vi har gjort det. Dels har vi reformerat lönebidragen och höjt taket, dels har vi tillsatt en utredning för att se om vi behöver ytterligare en form av lönestöd.
Utredningen kom fram till att det inte behövdes eftersom det man vill uppnå med flexjobb, särskilt om man utgår från den danska modellen, redan kan uppnås med de system vi har med lönebidrag. Men kunskapen om hur lönebidragen är konstruerade är väldigt låg på arbetsmarknaden, och man föreslår därför mer information om detta.
Det man gärna vill fråga Lars Beckman i den här diskussionen är: Tycker Lars Beckman att vi bör införa ännu ett lönestöd till funktionshindrade?
Ylva Johansson (S):
Alla som kan jobba ska jobba och få chansen att jobba. Där finns mer att göra. Även om det i dag är allt fler med funktionsnedsättning som arbetar är jag långt ifrån nöjd. Jag kommer aldrig att vara nöjd så länge det finns unga människor som har arbetsförmåga men inte får chansen att använda den.
Jag kommer aldrig att vara nöjd så länge det finns människor vars kompetens skyms av diskriminering eller andra fördomar bara på grund av att de har en funktionsnedsättning. Jag kommer heller aldrig att acceptera en ambitionsnivå där ambitionen är att man ska få en kaffekopp. Ambitionen är att man ska ha ett riktigt arbete och avtalsenlig lön.
Ylva Johansson (S):
Jessika Roswall har frågat mig vad jag och regeringen avser att göra för att upphandlingarna på Arbetsförmedlingen ska fungera bättre framöver. Arbetsförmedlingen ska se till att det finns insatser som rustar personer så att de kan etablera sig på arbetsmarknaden. Arbetsförmedlingen gör det bland annat genom att upphandla tjänster, till en kostnad av totalt ca 6,9 miljarder kronor år 2016. Det är ett grundläggande krav på en myndighet att den hanterar sin upphandling på ett effektivt och korrekt sätt.
Upphandlingen av den tjänst som nu har uppmärksammats i medierna inleddes sju månader innan det nuvarande avtalet löper ut. Upphandlingen överprövades, och Arbetsförmedlingen har bedömt att det är osäkert om domstolshanteringen kommer att vara färdig i tid. Arbetsförmedlingen har därför ställt frågan till leverantörer om de kan tänka sig att anpassa anvisningstiden så att deltagare kan anvisas fram till och med att avtalet löper ut. Ingen tvingas att göra det, och avtalstiden förlängs inte.
Av alla offentliga upphandlingar i Sverige överprövas omkring 8 procent till första instans, och det är avsevärt högre än i nästan samtliga övriga EU-länder. Av Arbetsförmedlingens upphandlingar har de senaste åren en så hög andel som 35 procent överprövats. Arbetsförmedlingen är en stor aktör, och många leverantörer är beroende av myndigheten som uppdragsgivare.
Arbetsförmedlingen klarar sig dock väl och har under de senaste åren vunnit 94 procent av alla överprövningar. Att så många upphandlingar begärs överprövade innebär dock svårigheter, inte bara för upphandlande myndigheter och leverantörer; det riskerar också att leda till att individer får sämre samhällsservice än vad som annars hade varit fallet.
Regeringen tillsatte i juni i år Utredningen om vissa förenklade upphandlingsregler, som bland annat fått i uppdrag att väga för- och nackdelar med att införa regler om avgifter för att ansöka om överprövning och regler om processkostnadsansvar. Bakgrunden till detta är bland annat att samtliga nordiska grannländer och flertalet andra EU-medlemsstater har infört sådana regler. En självklar förutsättning är att regler om överprövning är utformade på ett sådant sätt att de tillgodoser kraven på rättssäkerhet.
Regeringen har också vidtagit andra åtgärder på upphandlingsområdet, bland annat ny lagstiftning, den nationella upphandlingsstrategin och Upphandlingsmyndighetens stöd, som tillsammans ska underlätta inköpsarbetet för bland annat Arbetsförmedlingen. Arbetsmarknadsdepartementet följer frågan, och regeringen ser i dagsläget inget behov av att vidta åtgärder.
Ylva Johansson (S):
Det är viktiga frågor vi diskuterar. Det är helt centralt, precis som interpellanten Jessika Roswall säger här, att det finns bra utbildningar när de behövs för de arbetslösa på Arbetsförmedlingen. Regeringen satsar stort på reguljär utbildning, för vi ser att det är vad många behöver. Men arbetsmarknadsutbildningar har också en viktig plats i arbetsmarknadspolitiken.
Jag håller inte med om att man kan säga att AF:s upphandlingar är dåliga eller att AF inte har förmåga att upphandla. Jag tycker inte att det går att dra den slutsatsen. Låt oss föra en seriös debatt. Det har funnits problem hos Arbetsförmedlingen, där man inte har inlett upphandlingsprocessen i tid. När ett avtal går ut har man inte i tid inlett processen för nästa, och då blir det ett glapp. Men det är min bedömning att detta är åtgärdat.
Problemet med att säkerställa det hela och att hantera överprövningar kvarstår dock. Frågan har verkligen ingen enkel lösning, och det är inte heller någonting som Arbetsförmedlingen själv kan lösa. Av offentliga upphandlingar överprövas ungefär 8 procent. Av Arbetsförmedlingens upphandlingar överprövas 35 procent. Det är alltså en mycket stor andel. Dock är det inte alla.
Arbetsförmedlingen kan aldrig i förväg veta om en viss upphandling kommer att överprövas eller inte. Det gör att det är nästan omöjligt att bedöma hur lång tid det kommer att ta innan man har ett lagakraftvunnet beslut om en upphandling. Av offentliga upphandlingar i allmänhet förlorar det offentliga 22 procent av de fall där de överprövas. Arbetsförmedlingen förlorar 6 procent av de fall som överprövas.
Det är alltså i en mycket stor majoritet av Arbetsförmedlingens upphandlingar som man kommer fram till att Arbetsförmedlingen har gjort en riktig bedömning, trots att en stor andel av upphandlingarna överprövas. Men även om det är i 94 procent av fallen som Arbetsförmedlingen vinner i en överprövning kan man inte säkert veta det.
Denna osäkerhet för såväl leverantörer som myndigheter och de arbetslösa ligger i att vi har denna möjlighet till överprövningar, som utnyttjas i mycket högre grad i Sverige än i de flesta andra jämförbara EU-länder. Det är det som är bakgrunden till att regeringen nu har tillsatt en utredning för att se över detta. Det här är ingen lätt fråga, för möjligheten att överpröva offentliga upphandlingar är såklart också viktig.
Men samtidigt ser vi att detta leder till helt orimliga förhållanden, där det är omöjligt att bedöma hur lång tid en upphandling kommer att ta. Därmed blir det nästan omöjligt att hamna i ett läge där man har inlett processen i lagom tid för att ha den nya upphandlingen på plats när det gamla avtalet går ut. Detta är en fråga som inte bara gäller Arbetsförmedlingen utan offentlig upphandling i stort.
Jag ser fram emot utredningens arbete, men jag inser också att det är ett grannlaga arbete och svåra avvägningar som utredningen ska göra.
Ylva Johansson (S):
Låt mig vara tydlig: Jag tror och bedömer att Arbetsförmedlingens upphandlingar ytterligare kan förbättras. Av det faktum att 35 procent av upphandlingarna överklagas kan man dock inte dra slutsatsen att Arbetsförmedlingen gör dåliga upphandlingar. Man kan inte heller säga att de gör bra upphandlingar, men det är inte grund för att säga att det är dåliga upphandlingar.
Att många upphandlingar överprövas beror, i alla fall enligt min tolkning, inte på att leverantörerna är krångliga. Det är i stället ett tecken på att det är en stor och viktig del av deras marknad som Arbetsförmedlingen upphandlar. Arbetsförmedlingen är en mycket stor aktör; den upphandlar för 7 miljarder per år, varav 4 miljarder är kompletterande aktörer, alltså privata utförare av arbetsförmedlingstjänster.
Det är klart att detta är en väldigt viktig marknad för dem, och det är klart att många av det skälet kanske väljer att låta överpröva upphandlingen.
Att Arbetsförmedlingen bara förlorar i 6 procent av fallen, vilket är en mycket mindre andel än för andra myndigheter, är kanske inte ett bevis för men åtminstone en tydlig indikator på att Arbetsförmedlingen faktiskt ofta - i alla fall enligt domstolens prövning - har gjort rätt bedömning. Men problemet att det är en svårbedömd tidsutdräkt för denna typ av överprövningar kvarstår.
Kommer det att bli överprövat eller inte, och hur lång tid kommer i så fall en överprövning att ta? Det är en mycket svår fråga. Till Ann-Charlotte Hammar Johnsson vill jag säga att det har funnits ett glapp. Det har gjorts missar ifrån Arbetsförmedlingens sida. När det gäller glappet och att man inte har inlett processerna i tid är det min bedömning att detta i alla fall i huvudsak är åtgärdat.
Problemen med att det är svårbedömda tidsutdräkter beroende på överklaganden kvarstår dock, och det är inte en fråga som Arbetsförmedlingen själv kan hantera. Det är i stället en större fråga som gäller offentliga upphandlingar i stort och som regeringen bör ta ansvar för. Det har vi också gjort i och med den nya utredningen, som har att överväga om andra insatser behöver göras.
Jag fick frågan av Katarina Brännström om det finns andra sätt än upphandlingar att hantera arbetsmarknadsutbildningar. Ja, det kan det finnas, och det är därför det finns ett tilläggsuppdrag till Arbetsmarknadsutredningen att titta på detta. Det betyder i så fall att man kanske skulle samarbeta med kommuner eller bedriva det i egen regi - eller på något annat sätt.
Men jag tycker att det är värt att titta på andra sätt än upphandling, eftersom vi - även när Arbetsförmedlingen justerar för sina misstag när det gäller glapp - fortfarande har återkommande problem med att hantera upphandlingar på ett för de arbetslösa, för Arbetsförmedlingen och för leverantörerna godtagbart och bra sätt. Parallellt med detta utreder vi också om man behöver göra begränsningar i möjligheten att överklaga.
Ylva Johansson (S):
Jag tackar för debatten. Jag är säker på att vi kommer att återkomma till frågan. När det gäller arbetsmarknadsutbildningar kan man väl säga två saker. Det finns mycket starka skäl och argument för att vi behöver satsa rejält på arbetsmarknadsutbildningar i det arbetsmarknadsläge vi har just nu, med stora brister på många yrkesutbildade personer.
Om jag är rätt underrättad vill Moderaterna skära ned på arbetsmarknadsutbildningarna, och det vore kanske fel signal i det här läget. Det räcker dock inte att ha arbetsmarknadsutbildningar, utan de måste fungera bättre än de gör i dag. Jag ser betydande utmaningar. Jag ser problemet i att arbetsmarknadsutbildningarna ibland konkurrerar med kommunal yrkesvux, där yrkesvux ju ibland ger samma utbildning som den som finns inom arbetsmarknadsutbildningen.
Det kan vara ett problem när det blir konkurrens däremellan och när det ena ger betyg och det andra inte gör det. Jag ser betydande utmaningar när det gäller övergångar till arbete. Antalet och andelen personer som går från arbetsmarknadsutbildning till arbete har ökat, men det är fortfarande på en väsentligt lägre nivå än vad som gällde tidigare, när den tidigare regeringen ändrade regelverket. Jag ser också betydande utmaningar när det gäller snabbheten.
Till skillnad från reguljära utbildningar borde arbetsmarknadsutbildningar kunna vara mer flexibla, komma till stånd snabbare och ta hänsyn till regionala kompetensbrister i större utsträckning än vad som i dag är fallet. Jag är säker på att vi kommer att behöva återkomma till dessa frågor framöver.