Hannah Bergstedt (S):
Vi kommer nu att debattera området associationsrätt. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation nr 1 om kvotering i bolagsstyrelser och reservation nr 5 om förhandlingsrätt för franchisetagare. Under de senaste 20 åren har antalet egenföretagare ökat.
Det finns nu 600 000 ensamföretagare, vilket är en fördubbling på 15 år. Det har skett en förändring på arbetsmarknaden med en överflyttning från anställd till egenföretagare. Fler egna företag är naturligtvis en positiv utveckling. Den växande gruppen små- och ensamföretagare är en reell kraft i samhällsutvecklingen och i samhällsdebatten. Antalet fastanställningar minskar.
Visstidsanställningar och projektanställningar ökar, och fler och fler av dessa går vidare till att i stället erbjudas F-skattsedel för att fortsätta sin arbetsuppgift. Numera är fastlans en växande grupp egenföretagare. En fastlans är en frilans som är knuten till en viss arbetsplats. Nya förutsättningar och en växande grupp sätter också fokus på nya utmaningar som ensamföretagare står inför.
Det är försäkringar vid arbetsskada och arbetsbrist, sjukförsäkring och föräldraförsäkring som behöver anpassas för att fungera för den som är ensamföretagare till det styrkeförhållande som råder mellan små och stora företag och mellan seriösa och oseriösa företag.
Det växande problemet med bluffakturor som drabbar många småföretagare kommer civilutskottet att ha en hearing om. Jag nämnde kort styrkeförhållandet mellan små och stora företag. Under senare år har franchising haft en kraftig utveckling i Sverige.
Snabbmaten är kanske den tydligaste branschen, men även fastighetsförmedling, biluthyrning och städföretag är växande branscher inom franchising. Franchising under ansvarsfulla former, där båda parter ges förutsättningar för lönsamhet och har en ömsesidig lojalitet, är en utmärkt form för affärsmässigt samarbete.
Sedan några år tillbaka finns det en lag som reglerar franchisegivarens skyldighet att informera en franchisetagare innan ett avtal träffas. Redan vid tillkomsten av denna lag framhölls det från många håll att den inte gav ett tillräckligt skydd för den ofta mycket utsatta grupp av småföretagare som franchisetagarna utgör.
Erfarenheterna av lagen visar att det nu är det dags att ta nästa steg för att i någon mån komma till rätta med de olika förutsättningar som små och stora företag har. Redan i propositionen till lagen framhölls att franchiseavtalen är påtagligt ensidigt utformade i franchisegivarens favör.
Det finns i dag ingen reell möjlighet att förhandla om eller påverka ett franchiseavtals innehåll. En följd av detta är att franchisetagaren ofta påtvingas tvivelaktiga och osäkra avtalsvillkor. Skyddslagstiftning för franchisetagare finns i dag bland annat i USA, Kanada, Frankrike, Spanien, Italien, Korea och Japan.
Även Europarådet har antagit en rekommendation där medlemsstaterna uppmanas att införa lagstiftning om franchising. Vi socialdemokrater anser att det behövs ytterligare lagstiftningsåtgärder för att stärka franchisetagares ställning.
Enligt vår uppfattning bör regeringen bland annat överväga att införa en förhandlingsrätt för franchisetagare, bestämmelser om uppsägning av avtalen och ekonomisk kompensation vid inlösen i samband med uppsägning samt förbjuda oskäliga avtalsvillkor. Herr talman!
En viktig del för att fler ska vilja och våga driva eget företag handlar om en förenkling av regelbördan, en annan del handlar om att öka säkerheten och förbättra villkoren. Däremellan måste det finnas en balans. Lika lite som det är lockande att starta och driva eget om regelbördan är för stor, är också brister i säkerheten ett hot mot utvecklingen av nya företag.
Särskilt har det visat sig att kvinnor drar sig för att starta eget då trygghetssystemen har brister. Det för mig osökt vidare till Socialdemokraternas nästa reservation som gäller behovet av en lagstiftning om kvotering till bolagsstyrelser. Ett av jämställdhetspolitikens delmål är en jämn fördelning av makt och inflytande.
Kvinnor och män ska ha samma rätt och möjlighet att vara aktiva samhällsmedborgare och forma villkoren för beslutsfattande. I de statliga bolagens styrelser är ca 51 procent av ledamöterna män; i de privata bolagens styrelser är ca 79 procent män.
Trots att kvinnor utgör halva befolkningen, och trots att kvinnor utbildar sig i högre grad än män missar bolag att tillvarata den uppenbara kompetens som finns runt om i vårt land. Herr talman!
Det framförs då och då i samhällsdebatten och även här i kammaren att orsaken är brist på rätt utbildning och brist på kompetens och att problemet är för få kvinnor hela vägen, så att säga. Det kan möjligen lyftas fram som en ursäkt i vissa branscher.
Men även i branscher där kvinnor har vad som betraktas som rätt kompetens verkar den enskilt viktigaste kompetensen vara vilket kön man har, och rätt kompetens är uppenbarligen att ha ett manligt kön. För även i dessa branscher är män inkvoterade.
Möjligen är det detta resonemang som får regeringspartierna att i stället för att driva på frågan om lagstiftning lyfta fram att man satsar pengar på mentorsprogram och utbildning för kvinnor för att så att säga få fram fler kompetenta kvinnor. Vi socialdemokrater ser gärna satsningar på mentorsprogram och möjligheter att utveckla sitt ledarskap.
Men i grund och botten menar vi att problematiken inte handlar om brist på kompetens hos kvinnor utan att problematiken i stället handlar om invanda mönster och förlegade föreställningar om vilken kompetens som det är brist på. För det är inte så att kvinnor har vare sig lägre kompetens, lägre utbildning eller kortare arbetslivserfarenhet.
Valberedningarna som utser styrelserna består i stor utsträckning av män som i sin tur föreslår män till styrelserna. Det är dags att göra upp med denna dolda kvotering och i stället sjösätta en lag liknande den norska som trädde i kraft redan 2003. Det är en lagstiftning som har gett gott resultat. Det är en lagstiftning som innebär att minst 40 procent av vartdera könet ska vara representerat i bolagsstyrelserna.
Lagstiftningen uppfattas numera i Norge som i princip någonting odelat positivt. Det tål också att påpekas att det var Ansgar Gabrielsen, dåvarande norsk näringsminister och representant för Høyre, som genomförde denna lagstiftning. Herr talman! Det görs också gällande att detta kommer att ändras av sig självt om man bara ger det lite tid.
Jag kan konstatera att det är mycket lite som händer av sig självt. Statistiken talar sitt tydliga språk. Under denna borgerliga regerings styre har mycket lite hänt. Vissa år har det enligt statistiken till och med gått bakåt. Så det är verkligen inte läge för kvinnor att hålla andan i denna fråga.
Då skulle syrebrist snabbt uppstå och hälften av befolkningen förlora livet. I dag begränsas möjligheterna till inflytande för hälften av landets befolkning med ursäkten att företagen måste få ha friheten att själva bestämma om de vill fortsätta att kvotera in män.
Med den nuvarande utvecklingstakten skulle det innebära att denna förändring om den ska ske av sig själv skulle ta omkring 150 år. Det är en utveckling - vi kanske ska säga avveckling - som leder till syrebrist även hos företagen. En brist på andra perspektiv, bredd och kompetens begränsar när hälften av landets befolkning inte räknas när man gör urval om vilka som ska ta plats i styrelserummen.
Vem kan egentligen se det som en positiv utveckling för företagen? I dag talar man om vikten av företagens frihet att själva besluta, och det är att direkt säga att det handlar om vikten av att företagen själva ska få bestämma över hälften av landets befolknings rätt till frihet och inflytande.
Att säga att kompetens måste gå före kvotering är att per definition säga att kvinnor är mindre kompetenta än män. Det finns i dag en norm för kompetens som vidmakthålls av dem som sitter i styrande positioner. Socialdemokraterna är inte beredda att stillasittande se på när företagens styrelser undanhålls från värdefull erfarenhet och kvinnor diskrimineras och drabbas av förlegade normer och värderingar.