KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jabar Amin (MP):
I stället för att besvara min och Gustav Fridolins fråga vill Jan Björklund ändra fokus och prata om andra frågor som vi har diskuterat tidigare. Nu är detta en debatt om de nedskärningar som kommer att ske inom skolan på grund av regeringens nedskärningar. Det är inte någon debatt om andra frågor.
Nu vill vi ha svar på hur era miljardnedskärningar kommer att drabba skolan. Den andra debatten har vi haft, och där har vi kunnat visa goda argument för att den skola som vi vill ha är den skola som är bra för barnen.
Sedan kommer skolan inte bara att drabbas av de besparingar som du pratar om, Jan Björklund, utan de har också implementeringskostnaderna. På grund av ny lagstiftning, ny läroplan och nya kursplaner kommer de även att ha implementeringskostnader. Man kan alltså inte bara prata om den del där ni tror att det kommer att bli besparingar. Det är fel.
Såväl Sveriges Kommuner och Landsting som dina vänner - folkpartister, moderater och kristdemokrater - anser att ni har räknat fel och att detta drabbar skolan. Det är alltså inte bara vi som tror det.
Att hävda att Miljöpartiet är populistiskt bara för att vi hänvisar till en rapport som visar effekterna på skolan är i sig kaxigt och tramsigt. Vi visar att ni har fel, och vi har fler på vår sida. Vi har även era vänner på vår sida, Jan Björklund.
Jabar Amin (MP):
Svensk lagstiftning är klar och tydlig när det gäller rätten att betraktas som flykting och därmed få uppehållstillstånd. I 4 kap.
1 § utlänningslagen stadgas att en person som känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till en viss samhällsgrupp, och inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, begagna sig av detta lands skydd har rätt till asyl.
I Sverige finns det många människor som uppfyller dessa kriterier och ändå får avslag av våra myndigheter. Låt mig ta ett tydligt och nära exempel utan att för den skull tala för en enskild individ.
I ett tält på Sergels torg i Stockholm manifesterar sedan 70 dagar tillbaka ett tjugotal frihetskämpande människor från iranska Kurdistan. Nästan alla har varit aktiva i politiska partier; en del av dem har varit gerillasoldater och kämpat mot den iranska regimen i bergen i iranska Kurdistan.
Min fråga är: Är det någon som med trovärdigheten i behåll kan hävda att dessa människor inte känner en välgrundad fruktan för förföljelse av den iranska regimen om de skickas tillbaka?
Är det någon som med trovärdigheten i behåll kan påstå att dessa människor inte riskerar tortyr, fängelse eller annan omänsklig behandling? Sådana personer uppfyller med råge lagens krav och borde därför utan bekymmer få asyl. Ändå väljer våra myndigheter att tolka lagen snävare än vad lagstiftarens intentioner är.
Vad som är värre är att man ibland ger avslag även till personer som man nästan med säkerhet vet att de inte kan skickas tillbaka till det land de kommer ifrån.
Med anledning av det jag nu har sagt frågar jag migrationsminister Tobias Billström om han inte känner sig bekymrad över att lagen ibland tolkas snävare än vad lagstiftarens intentioner har varit.
Jabar Amin (MP):
Migrationsminister Tobias Billström svarade inte riktigt på min fråga. Min fråga handlade inte om att blanda sig i myndighetsutövning utan min fråga var: Ämnar ministern göra något när vi ser att myndigheterna tolkar lagen snävare än lagstiftarens intentioner har varit? Det var min fråga. I utlänningslagens 12 kap.
Här har vi en mycket tydlig lagstiftning. Ingen får utvisas tillbaka till ett land där det finns anledning att anta att man kan utsättas för omänsklig behandling.
Då är följdfrågan när det som ett exempel gäller de människor som vi har träffat: Är det någon som tvivlar på att sådana människor som nu protesterar i tält på Sergels torg inte riskerar fängelse, tortyr, kroppsstraff eller annan omänsklig behandling om de tvingas tillbaka till Iran?
Min fråga till migrationsministern med anledning av detta är om han inte känner någon oro för att människor, om vi avvisar dem till sådana länder, kan utsättas för såväl tortyr som fängelse och annan omänsklig behandling.
Jabar Amin (MP):
Nu ska vi inte flytta fokus, Fredrik Malm. Det finns en motion liggande på Sveriges riksdags bord. Den motionen säger att vi ska stödja irakiska Kurdistans federativa status. Den motionen avstyrker ni, och det är dubbelmoral. På gator och torg pratar du om irakiska Kurdistan.
Nu ligger det en motion på Sveriges riksdags bord som föreslår att ni ska stödja irakiska Kurdistans federativa status, speciellt i en tid när vi ser al-Maliki och andra i Irak flytta fram sina arméer mot Kurdistan.
I en sådan tid är det oerhört viktigt att vi skickar en signal till de irakiska makthavarna och till omvärlden om att vi stöder irakiska Kurdistans federativa status. Du är mig svaret skyldig. Varför avstyrker ni denna motion?
Jabar Amin (MP):
Här försöker Fredrik Malm styra debatten till att handla om någonting annat. Jag ställde en fråga, och du svarade inte på den frågan. Det finns en motion liggande hos Sveriges riksdag som säger att vi bör stödja irakiska Kurdistans federativa status. Du avstyrker den, och ditt parti avstyrker den. Det är det som det handlar om.
Det handlar inte om någonting annat. Det handlar om varför ni avstyrker en motion när ni på gator och torg försöker saluföra att ni stöder irakiska Kurdistan. Men när det kommer på papper, att det ska finnas ett dokument i Sveriges riksdag som visar att ni verkligen stöder irakiska Kurdistans federativa status, avstyrker ni förslaget. Du var skyldig mig svaret.
Du gav mig inte något svar. Därmed vet vi vad Folkpartiet tycker.
Jabar Amin (MP):
Det som Fredrik Malm refererar till är en beskrivning av fakta som råder i Irak där Irak har antagit en konstitution där kurderna tillförsäkrades en federativ status 2005.
Det som ligger på riksdagens bord är en motion om att aktivt stödja irakiska Kurdistans federativa status och inte hänvisa till konstitutionen. Det vet vi allihop; alla står bakom konstitutionen. Annars skulle det vara något konstigt. Jag ställde en fråga som du två gånger undvek att svara på, Fredrik Malm.
Här ligger en motion om att aktivt stödja irakiska Kurdistans federativa status. Varför kan ni inte stödja den? Varför måste ni avslå den?
Jabar Amin (MP):
Den kurdiska frågan har varit föremål för diskussioner här i Sveriges riksdag. För bara några år sedan, när ni satt i regering, avslog ni motionen om att betrakta Anfal som folkmord. Ni har inte stött den kurdiska frågan hela tiden, Fredrik Malm.
Poängen med min och mina kollegers motion är att vi i Sveriges riksdag beslutar om att aktivt stödja den federativa statusen för irakiska Kurdistan. Det har inte funnits något sådant beslut i riksdagen. Det är poängen, om du inte har förstått riktigt. Det är detta jag ville komma till.
Det ska inte vara en skrivning i en bisats som kansliet skriver, utan det är viktigt att skicka en signal. Den signalen hoppades jag att ni och övriga partier, som i mångt och mycket stöder irakiska Kurdistan, skulle vara med på. Jag är medveten om ert stöd, för du och jag och många kolleger sitter med i nätverket för Kurdistan, och vi gör vad vi kan för Kurdistans folk i alla delar av Kurdistan.
Men det finns fortfarande vissa saker som vi skulle kunna göra för att skicka en tydligare signal, speciellt i en tid som nu då centralregeringen i Irak skickar pansarvagnar och militär mot Kurdistan. Jag var ute efter att vi i en sådan tid kunde deklarera detta i ett beslut i riksdagen. Det är det som ni inte stödde.
Jabar Amin (MP):
Förskolan är första steget i ett livslångt lärande där våra minsta har roligt, inspireras, lär och utvecklas. I förskolan kan barnens nyfikenhet väckas och sociala färdigheter utvecklas. Därmed kan grunden läggas för ett aktivt liv.
Vi i Miljöpartiet värnar om förskolan. Vi vill öka antalet utbildade vuxna per barn i förskolan. Vi arbetar för en förskola med hög kvalitet. Vi vill ha barnomsorg på obekväm arbetstid, helger och kvällar. Förskolan behöver förskollärare av högsta kvalitet.
Och jämfört med många andra länder i världen har vi en av de längsta och mest generösa föräldraförsäkringarna. Men uttaget i föräldraförsäkringen är skevt fördelat. Medan kvinnorna står för en större andel av uttagen tar männen endast ut en mindre andel för att vara med sina barn.
Dessutom går kvinnorna i mycket större utsträckning ned i arbetstid för att vara hemma med sina barn. Detta påverkar både framtida inkomster och framtida pensioner för kvinnorna negativt. Det vårdnadsbidrag som regeringen har infört tas nästan uteslutande ut av kvinnor.
Eftersom kvinnorna därmed inte förvärvsarbetar under den tiden får de lägre inkomst och förlorar därmed också i pension. Detta skapar i sin tur en obalans till kvinnornas nackdel. Vi anser att vårdnadsbidragsreformen är en dålig reform som bör avskaffas. Herr talman!
Barnomsorgspengen är en annan fråga som behandlas i dagens betänkande. Barnomsorgspeng innebär att kommunen ska betala för den förskoleverksamhet och skolbarnomsorg som föräldrarna väljer. En peng följer barnet, oavsett om verksamheten är kommunal eller privat.
Barnomsorg är en av det offentligas viktigaste uppgifter. Barnomsorgen ska erbjuda en trygg och stimulerande miljö som främjar barnets utveckling och där barnet får ha roligt, leka och utvecklas tillsammans med andra barn. Barnen är vår framtid, och då måste vi ta hand om dem.
Samtidigt är barnomsorgen avgörande för samhället i stort genom att den skapar möjlighet för många människor att kombinera föräldraskap med arbetsliv. Tillgången till bra barnomsorg har varit viktig för jämställdheten och gjort det möjligt för kvinnor att förvärvsarbeta.
Miljöpartiet värnar om kvalitet, mångfald och valfrihet inom hela utbildningsväsendet och inom barnomsorgen. Det är viktigt med mångfald inom barnomsorgen, precis som inom utbildningsväsendet i övrigt. Herr talman! För Miljöpartiet har det alltid varit viktigt att föräldrar ska kunna välja den barnomsorg som passar just dem och deras barn.
Vi har därför konsekvent arbetat för att öka mångfalden av omsorgsformer. För att valfrihet verkligen ska finnas måste det finnas alternativ att välja mellan. Men valfriheten får inte vara på bekostnad av kvaliteten.
De senaste uppgifterna från Skolverket, som avser 2011, visar att andelen med pedagogisk högskoleutbildning - förskollärare, fritidspedagoger och de med lärarutbildning - i kommunal förskola är betydligt högre än i fristående förskolor, 56 procent mot 43 procent.
Dessa uppgifter fick jag i dag från Skolverket. Observera att personalens utbildningsbakgrund är bara en av kvalitetsindikatorerna. Några andra indikatorer är gruppstorlek och personaltäthet.
Jabar Amin (MP):
Camilla Waltersson Grönvall började sitt anförande med att beklaga att oppositionen nämner regeringens misslyckanden. Det är klart att skolan hade problem 2006. Ingen har förnekat detta.
Men ni gjorde stort väsen av er på gator och torg. Ni skulle vända utvecklingen i skolan. Nu skulle våra barn klara skolan. Nu skulle de som är obehöriga bli färre, och nu skulle det bli frid och fröjd i skolan. Nu har det gått sex och ett halvt år.
Andelen obehöriga från grundskolan till gymnasiet blir större. De som klarar skolan blir färre. Likvärdigheten i skolan blir mindre. Segregationen blir större.
Och allt detta skulle alliansregeringen fixa! Det är ingen som har påstått att det har varit ert fel, men ni skulle rätta till detta. Nu har det blivit sämre. Utvecklingen går åt fel håll.
Då är min fråga till Camilla Waltersson Grönvall: Tänker ni ta ansvar för era misslyckanden, eller tänker ni fortsätta skylla på andra?
Jabar Amin (MP):
Det är häpnadsväckande att höra Camilla Waltersson Grönvall säga: Vi tar ansvar för tidigare misslyckanden. Men varför ska ni ta ansvar för tidigare misslyckanden? Ni ska ta ansvar för era egna, nuvarande misslyckanden! Det är det ni ska göra. McKinsey & Company har gjort en stor undersökning.
I 70-talet länder har de jämfört olika utbildningssystem. De visar att om det finns bra politiker och en vilja går det att vända ett system från ett lägre stadium till ett bättre stadium, från ett sämre skolsystem till ett bättre på fem år ungefär. Nu har ni haft makten i snart sju år.
Utvecklingen går åt fel håll. Ni säger att det behövs mer än ett år. Ni har haft makten i snart sju år, och min fråga är nu: Hur många år till behöver ni på er - ett, två, fem, tio eller femton - för att sluta skylla på andra och ta ansvar för egna misslyckanden?
Av skolministern att döma behöver ni ha på er till 2025 för att ta ansvar. Här är alltså min fråga till Camilla Waltersson Grönvall: Hur många år till tänker ni skylla på andra regeringar?
Jabar Amin (MP):
Med anledning av de sjunkande PISA-resultaten i matematik, läsförståelse och naturvetenskap har jag ställt en central fråga till utbildningsministern, nämligen vad han avser att göra för att förbättra resultaten. Det är den fråga jag ställer.
I det skriftliga interpellationssvaret, som består av en och en halv sida, ger sig ministern först på att meddela att det inte är hans fel, utan det är de andras fel. Det är inte hans årskullar som nu har testats. Det är inte hans elever, utan det är de andras.
Jag tycker att det är mycket pinsamt att börja ett svar med att skylla ifrån sig. Dessutom går ministern därefter till att berömma sig själv: Det här och det här har vi gjort. Det jag frågar är: Vad avser ni att göra? Jag vill blicka framåt. Du blickar bakåt, ministern.
Jag tycker att den centrala frågan i min interpellation har varit vad ministern avser att göra för att förbättra resultaten i svensk skola. Ministern håller sig dock i det förflutna och pratar om vad han har gjort förut. Det är inte riktigt ett svar på min fråga. När ni kom till makten låg vi över snittet i alla de här tre ämnena.
Nu ligger vi mer eller mindre sist. Jag ska citera Skolverkets rapport: "Inget av de andra 33 OECD-länderna i PISA 2012 har en lika stor resultatförsämring som Sverige." Det borde väcka stor oro.
I stället har ministern lärt sig en fras: Det är spiken i kistan för den gamla skolpolitiken. Det är den fras han upprepar gång på gång. Vad som egentligen har inträffat är ett haveri för Alliansens skolpolitik. Det är vad vi ser.
Det vi ser på område efter område är att ni har misslyckats. I interpellationssvaret läser vi också att resultaten kommer att bli bättre om ett antal år. Jaha - om ett antal år. Ibland har ni sagt tio år, ibland har ni sagt under nästa decennium och ibland har ni sagt fyra år.
Vi här i riksdagen får olika besked om när resultaten av er skolpolitik ska leda de svenska barnen till bättre resultat. Jag tycker inte att det är seriöst, skolministern, att dels skylla ifrån sig, dels hålla sig i det förflutna och dels inte visa inför riksdagen när de bättre resultaten kommer.
Ni ger nämligen olika löften i olika debatter; jag har hört alltifrån ett par år till mitten av nästa decennium. Mycket av er politik har gått fel. Ni borde ha gjort andra prioriteringar. Återigen: Jag hoppas att ministern svarar på min fråga vad regeringen avser att göra för att förbättra skolresultaten. Nu tittar jag framåt och vill inte ha svar om det förflutna.
Jabar Amin (MP):
Vi har nu facit på Alliansens åtta år. Jan Björklund har snart suttit åtta år vid makten. Ni har testat allt som har gått att testa på våra barn, och ändå leder det fel. Ni borde nu, vid vägens ände, erkänna att er skolpolitik har lett fel.
Jag har här Folkpartiets valmanifest från 2006. Där står: Vårt löfte är att till 2010 ha vänt utvecklingen, brutit trenden och minskat utslagningen i den svenska skolan.
Nu är det inte 2010. Nu är det 2014. Ni har inte brutit trenden. Det är djupdykning som gäller, Jan Björklund. Ni har fått den svenska skolan att bli sämre. Barnen presterar mindre.
Utslagningen har ökat. Likvärdigheten har minskat. Segregationen har ökat. Den svenska skolan har gått åt fel håll. Det är resultatet av er politik under åtta år vid makten. De som ska ställas till svars är de som har makten, inte oppositionen.
Det är ni som har haft makten i snart åtta år. Det är ni som har laborerat med våra barn. Det är er politik som har lett till att Sverige blir sämst i klassen internationellt, inte några andra partiers politik, Jan Björklund. Nu är det dags att erkänna haveriet för Alliansens skolpolitik.
Ni borde inse att den väg som ni har slagit in på leder fel. Vad behöver göras? Jo, satsa på barnen i de tidigare åldrarna. Det har ni vägrat att göra. Satsa på lärarna på ett tidigt stadium. Vi har sagt i fem sex år att vi ska satsa på lärarna.
För bara ett och ett halvt år sedan vägrade din statsminister att gå med på löneökningar för lärarna. Han sade: Det är inte vårt ansvar. Det är arbetsmarknadens parters ansvar. Ett halvår senare började ni till följd av trycket från många olika intressenter att vika er när det gäller karriärreformen som vi välkomnar.
Men det var vi som här tog upp frågan och ni som vägrade. Ni har ökat administrationen för lärarna, och det skulle ni inte göra. Det först på senare år som ni har börjat komma med reformer för att minska administrationen, som vi välkomnar. Förbättra villkoren för Sveriges lärare. Förbättra villkoren för våra elever genom satsningar i tidig ålder.
Ge våra lärare mer inflytande över skolan och mer inflytande för att hjälpa och stödja de elever som behöver stöd i tidig ålder.
Jabar Amin (MP):
Nu är det du som ska ställas till svars, utbildningsministern, inte jag. Det är din politik som har lett Sverige fel. Det är du som har regerat i snart åtta år. Det är resultatet av din politik som vi ser och som vi diskuterar. Det är därför vi är här.
Det vi ser av er politik är sjunkande resultat, minskad likvärdighet, ökad segregation och ökad utslagning. Sedan du kom till makten har över 70 000 grundskoleelever lämnat skolan utan gymnasiebehörighet.
Det är 70 000 misslyckanden för din politik. Det är det vi ska diskutera här och inget annat, Jan Björklund. Det vi diskuterar är Alliansens havererade skolpolitik. Jag vill att vi diskuterar hur vi ska vända utvecklingen. Hur ska vi få kunskapen att öka?
Hur ska vi få likvärdigheten att öka? Hur ska vi få segregationen att minska? Hur ska vi få utslagningen att minska? Din politik har lett fel, Jan Björklund, och det borde du vid vägs ände erkänna. Vi har ju facit framför oss. Skyll inte på andra och försök ta sidospår om kommunalisering och förstatligande som i denna debatt.
Du har inget stöd för det i Alliansen. Du är inte här som representant för Folkpartiet; du är här som en del av regeringen. Regeringen har inget förslag om förstatligande av skolan. Det är inte den frågan vi ska diskutera här utan vad ni har för politik.
Jabar Amin (MP):
Jag vill börja med att tacka utbildningsministern för svaret. Hösten 2009 tog det statliga Högskoleverket fram ett förslag till ett modernt och ändamålsenligt kvalitetsutvärderingssystem.
Det var väl förankrat hos forskarna, lärarna, studenterna och facken. I stället för att anta förslaget från Högskoleverket började man på Utbildningsdepartementet att snickra ihop ett otillräckligt och undermåligt system.
Det fick mycket kritik, men i stället för att tillmötesgå kritiken bestämde man sig för att fortsätta att arbeta på sitt politiserade förslag till kvalitetssäkringssystem. År 2011 sattes arbetet i gång. Herr talman!
Det tog inte lång tid innan den europeiska organisationen för kvalitetssäkring, Enqa, kom med sin kritik. Först degraderade man Sverige från fullvärdig medlem till medlem under observation.
Det oroade många i Sverige, men inte ministern. Jag och utbildningsministern diskuterade samma fråga i kammaren för nästan exakt ett år sedan. Han sade då att han var lugn och säker på att vi snart skulle bli fullvärdiga medlemmar.
Men i stället för att bli fullvärdiga medlemmar blev vi till och med av med den föga hedersamma positionen medlem under observation. Nu försöker ministern i sitt svar göra det till en fråga om teknikaliteter. Det är inte en fråga om teknikaliteter.
Det är inte så att Sverige självt sagt att vi inte vill vara med. Vi uppfyller inte villkoren på grund av det politiserade undermåliga system som regeringen har inrättat. I stället för att ta frågan på allvar och se på det hela med oro låtsas ministern som om det regnar.
Det tycker jag är mycket allvarligt. Egentligen borde utbildningsministern be forskarna, lärarna vid högskolorna och studenterna om ursäkt för den skada man orsakat Sverige. Ansvaret ligger fullt ut på Jan Björklund som utbildningsminister.
Han kunde ha valt det system som redan var förankrat och hade förtroende i universitetsvärlden. Eftersom utbildningsministern inte svarar på frågan vad han avser att göra för att förbättra situationen utan skickar den vidare till Universitetskanslersämbetet vill jag ge honom en ny möjlighet att svara.
Vad avser ni, utbildningsministern, att göra för att vi ska få ett ändamålsenligt system?
Jabar Amin (MP):
Tydligen räcker det inte att ministern är här. Folkpartiet måste dra in några till för att försvara sitt misslyckande och försöka ändra fokus från det som misslyckandet handlar om - att man har blivit utslängd från den europeiska utvärderingsorganisationen - till vad oppositionen ska göra.
Under de senaste åren har utbildningsministern fått alltmer kritik. Verkligheten hinner i kapp honom på flera sätt. Förra veckan såg vi en rubrik om att Sveriges universitet tappar i anseende. Antalet utländska studenter minskar.
Vi har studenter som är förbannade för att regeringen prioriterar skattesänkningar och försöker minska deras studiemedel. Som om det inte räckte meddelade Enqa förrförra veckan att vi blir av med vår position där.
I och med att Sverige först blir av med sitt fullvärdiga medlemskap och sedan blir av med det mindre hedervärda medlemskapet under observation har utbildningsministern lyckats med något som ingen annan utbildningsminister i Europa har lyckats med - i negativ mening: att få sitt land utkastat ur Enqa.
Vi fick häromdagen ett brev från Enqa där de skriver att Sverige är det första land som råkar ut för att först bli av med sin position som fullvärdig medlem och sedan till och med bli av med positionen som medlem under observation.
Jag hävdar, med allt detta som bakgrund, att utbildningsministern egentligen är en säkerhetsrisk för den högre utbildningen. Vi har facit till er politik och ert utvärderingssystem. Bedömningen från Enqa är mycket klar.
För det första mäter man inte universitetens egna interna arbete. För det andra är det för mycket fokus på resultat. För det tredje - väldigt viktigt - är systemet politiserat. Det är det vi kritiserade er för.
Flera av dem som arbetade med ert system avgick faktiskt i protest mot att ni hade politiserat det. Men ministern ser inte detta som något problem. År efter år säger ministern att det kommer att fixa sig, att vi kommer att bli bäst, att vi leder.
När vi diskuterade detta förra året sade ministern att vi skulle bli fullvärdiga medlemmar inom ett år. I stället har vi till och med blivit av med den position vi hade. Jan Björklund! Du borde oroa dig.
I stället för att jämt berömma dig själv borde du vara mer orolig över den position som Sverige har hamnat i. Nu har verkligheten hunnit i kapp er.