Bo Könberg (FP):
Nu på lördag finns det all anledning att fira. Europa görs äntligen helt. Jaltaöverenskommelsen är slutligen begraven. Det som påbörjades för 15 år sedan då Ungern öppnade sin gräns mot Österrike, och som inledde kommunismens fall i den östra delen av vår världsdel, håller nu på att fullbordas på det viset att nästan alla länder i Europa är med i samma union.
Demokrati, rättsstat och marknadsekonomi har nu uppstått i länder som förut var förslavade under nazismen och kommunismen. Det är förstås lättare för oss att fira det som ska ske den 1 maj än för de partier som är emot Europeiska unionen och som vill att Sverige ska gå ur. Men vi som verkligen kan fira ska förstås göra det.
En av de saker som händer i och med medlemskapet är att fri rörlighet skapas. Vi vill ha fri rörlighet. Vi hälsar alla välkomna till vårt land som vill arbeta i vårt land. Vad innebär då den fria rörligheten i dagens EU några dagar innan utvidgningen äger rum? För pensionärer och studenter innebär det att man ska kunna visa att man kan försörja sig. Sedan får man bosätta sig i vilket land man vill inom Europeiska unionen.
Vad innebär det då för arbetstagare? Det som vi välkomnar är att alla som vill komma hit till vårt land och försörja sig själva ska få göra det. De kommer att bidra till sitt eget välstånd, och de kommer att bidra också till vårt välstånd. Men hur ser då dagens regler ut för arbetstagare inom EU? Den frågan har vi diskuterat i veckor och närmast i månader.
Det finns på ytan olika besked om detta, så sent som i tidningar som utkom denna morgon. Men, fru talman, frågan togs upp ordentligt i den utfrågning som socialförsäkringsutskottet hade i samband med detta ärende, nedtecknades stenografiskt och finns redovisat i de handlingar som finns på borden i dag.
Jag ställde till de närvarande juristerna, både universitetsjurister och departementsjurister, frågan: Kan Sverige i dag införa en permanentregel som säger att arbetssökande från de gamla EU-länderna och de nya EU-länderna ska kunna försörja sig? Svaret var mycket tydligt. Vi kan inte göra det. Jag hoppas att vi under den här debatten ska kunna klara ut vad som gäller, även om vi landar på olika ståndpunkter.
Jag vill gärna höra kommentarer på den här punkten. Är det så att vi alla är överens om att den önskvärda regeln - jag tror att nästan alla här i kammaren önskar den - att man ska kunna försörja sig själv tyvärr inte just nu kan genomföras för de gamla EU-länderna? Slutsatsen är att vill vi ha en sådan regel med detsamma får vi tyvärr genomföra en reform med en övergångsregel.
Jag säger en övergångsregel, för Folkpartiets förslag är denna enda övergångsregel, nämligen att man ska försörja sig själv om man ska arbeta i vårt land. Den regeln vill vi så fort som möjligt ha genomförd för hela EU-området. Vi beställer i våra reservationer en permanent regel, alltså för alla. Den kan inte införas för svenskar eftersom svenskar definitionsmässigt har uppehållstillstånd i vårt land, men för alla de andra medlemsländerna. Det här borde förstås ha gjorts tidigare.
Det kan vi klanka på regeringen för. Vi kan klandra oss själva för att vi inte har tagit upp frågan tidigare. Men nu är frågan på bordet. Regeringen har sent omsider tagit upp frågan, senast på Europeiska rådet. Vi får väl se med vilken kraft man kommer att driva den. Det förslag som ligger till grund för dagens debatt, regeringens skrivelse, går alldeles, alldeles för långt.
Skrivelsen innehåller en mängd olika bestämmelser som går långt utöver detta enkla krav som vi från Folkpartiet har ställt upp, att man ska kunna försörja sig själv. Det innehåller ett arbetsmarknadspaket som man har sytt ihop med Vänsterpartiet och Miljöpartiet. Det är ett paket som i den allmänna debatten har kommit att kallas LO-paketet. Det finns skäl för det namnet.
Det handlar om att man försvårar för företag i vårt land genom att man tar upp frågor som att ansvaret för uppdragstagarens skatter och avgifter ska läggas på uppdragsgivaren. När det gäller bemanningsföretagen flaggar man för att det ska behövas auktorisation. F-skattsedlar, som det är krångligt nog att få i vårt land, ska bli mycket krångligare. Man flaggar för att bevakning av kollektivavtal ska kunna ske på arbetsplatser där de fackliga organisationerna inte har någon medlem.
För säkerhets skull har man skrivit ihop sig om att detta ska tas upp skyndsamt. Man säger sig vilja överväga vetorätt mot entreprenader för de fackliga organisationerna. Och i detta mycket långtgående paket har man fått stöd inte bara av Vänsterpartiet utan också av Miljöpartiet.
Den glädjande händelse som äger rum den 1 maj tas som intäkt för att genomföra krångel och inskränkningar för svensk företagsamhet, för småföretag och för nya företag. Den delen har man sytt ihop med Vänsterpartiet och Miljöpartiet. Men själva förslaget i övrigt innehåller långtgående bestämmelser. Det handlar om att man måste söka från hemlandet.
Det talas om att man måste ha bostad ordnad. Det talas om att lönerna och övriga villkor måste vara helt i överensstämmelse med kollektivavtal, något som rimligen går en bra bit längre än det enkla kravet på egen försörjning.
Så illa kan det väl inte vara, fru talman, att svensk fackföreningsrörelse, världens starkaste fackföreningsrörelse, efter hundra års kamp inte har lyckats ordna bättre villkor för sina medlemmar än precis på gränsen till försörjningsstöd och socialbidrag. Så är det naturligtvis inte. Man är inte tydlig om kraven på nya permanentregler vad gäller försörjning.
Man är inte tydlig vad gäller de regler som har att göra med förordning 1408, om bidrag till andra länder. Man vill dessutom se till att människor i praktiken inte kan få tillstånd att arbeta för kortare tid, och om de blir av med jobbet kommer de också att bli av med arbetstillståndet. Vår bedömning är att vår regel tyvärr behövs och att den bör genomföras inom hela EU.
Moderaterna har ett liknande förslag, även om ordet övergångsregel tydligen inte får användas. Mitt intryck är dock att Moderaterna nu insett, åtminstone efter vår utfrågning, att det är fråga om en övergångsregel i väntan på att få den permanentregel som man förstås önskar även från moderat håll. En annan skiljelinje är att vi för vår del har sagt: Låt oss pröva regeln under åtta månader. Någon tidsgräns finns inte i det moderata förslaget.
Det finns således tre huvudlinjer i debatten. Hur de förhåller sig till varandra är enkelt att gruppera. Regeringens förslag går långt. Det finns en lättare variant som föreslås av Folkpartiet och Moderaterna. Det finns fyra partier som säger nej till varje form av reglering. När arbetsmarknadsutskottet behandlade frågan kunde alla partier utom Socialdemokraterna ena sig om att säga nej till regeringens skrivelse.
Om samma hanteringsordning hade använts i socialförsäkringsutskottet skulle förstås det socialdemokratiska förslaget fallit. Det socialdemokratiska förslaget har stöd av bara ca 40 % av riksdagen. Därefter skulle utskottet ha kunnat ta ställning till om man vill ha regler typ dem som föreslås av Folkpartiet och Moderaterna. Det hade förstås tvingat Socialdemokraterna att bedöma om det var bättre med detta än ingenting alls.
Jag antydde att det rimligen borde vara så att sett från Socialdemokraternas utgångspunkt är det bättre med denna regel än ingen alls. I stället blir det så att i slutomgången ställs två ytterkantsförslag mot varandra. Det är ett förslag som stöds av ungefär 40 % av kammaren och ett annat förslag som stöds av 30 %.
Syftet med den uppläggningen från de partier som står bakom de två förslagen är förstås att tvinga Moderaterna och Folkpartiet att ta ställning eller lägga ned rösterna i en slutomröstning. Vi har från Folkpartiets sida tidigt deklarerat hur vi avser att rösta: självklart på vårt eget förslag så länge det finns med. I en eventuell slutomgång där den socialdemokratiska skrivelsen ställs mot avslag kommer vi att stödja avslag.
Det är bättre än att införa det långtgående s-paketet. Allt talar för att det blir nej i slutomgången. Vi tycker att det är bra att det blir nej till den socialdemokratiska skrivelsen, och vi tycker att det är djupt beklagligt att man inte skulle ha kunnat enas om den övergångsregel som vi har föreslagit. Om det blir problem i framtiden kommer sannolikt ett nytt förslag.
Låt oss i första hand hoppas att det inte blir några problem och att i den meningen denna debatt har varit onödig. Men om det blir problem, låt oss hoppas att det blir ett klart och klokt förslag, ungefär som det Folkpartiet och Moderaterna har lagt fram, som därmed får en god chans att gå igenom. Fru talman! Det finns flera reservationer som vi stöder från Folkpartiets sida.
Jag yrkar bifall till folkpartiförslaget i reservation nr 3, det borgerliga förslaget om arbetsmarknadspolitiken i reservation nr 5 och bifall till reservation nr 8, som handlar om en ny permanentregel inom EU.