KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Eskilandersson (SD):
Precis i slutet kom Leif Nysmed in på detta med de gemensamma klasserna som heter likadant men som ändå kommer att bli helt olika klasser, där vår klass G innebär en annan typ av byggnader än klass G i andra länder. Det är kanske det märkligaste och mest problematiska med hela förslaget.
Man undrar ju varför förslaget behöver gå upp på EU-nivå när vi ändå ska ta fram en egen klassning. I så fall borde väl varje land bara ha i uppdrag att ta fram en plan för hur de ska nå nollutsläpp till 2050 och följa den planen.
På så sätt borde vi uppnå precis samma sak utan att behöva göra den extrema byråkratisering som EU här lägger grunden för och där man menar att precis alla byggnader som finns i landet ska klassas.
De ska sedan höjas, och man börjar med de sämsta 15 procenten i varje land - i stället för att börja med de sämsta 15 procenten i EU, vilket borde vara en mycket mer rimlig väg att gå om man nu vill göra detta på EU-nivå. Jag förstår målet i grunden, och jag har inget emot att man försöker få byggnadssektorn betydligt mer energieffektiv än den är i dag.
Men man behöver kanske inte göra det med ett så extremt byråkratiserat system som det som EU lägger grunden för.
Mikael Eskilandersson (SD):
Det är intressant hur Morgan Johansson vinklar det faktum att regeringen faktiskt har skapat mycket av den situation som vi har genom en oansvarig politik under många år. Det stora problemet med regeringens åtgärder än så länge är att de i princip uteslutande har riktat in sig på symtomen snarare på än någon lösning.
Kvinnor och flickor får möjlighet till ett ingripande efter att de har utsatts, men mycket lite läggs på det förebyggande. Och straffvärdena är så låga att de knappast avskräcker. Sällan ser vi fällande domar, och än mer sällan leder de till utvisning.
Bara 6 promille av äktenskapen i Europa, Australien och Nordamerika ingås mellan människor som är nära släkt. Av alla äktenskap är alltså 99,4 procent inte kusinäktenskap eller äktenskap mellan andra nära släktingar.
Dessa siffror från University of Oxford är från 2015, men jag har ingen anledning att tro att de har ändrats nämnvärt sedan dess. Anledningen till den låga siffran 6 promille är att äktenskap som ingås av kärlek mycket sällan ingås mellan nära släktingar.
I Europa, Australien och Nordamerika är kulturen sådan att kärleken oftast är styrande vid val av partner. I andra delar av världen är synen på äktenskapet ibland helt annorlunda. När äktenskapet blir en fråga för familjen i stället för individerna att besluta om och när familjens heder och klanens makt blir grund för äktenskapet ser statistiken annorlunda ut.
I Mellanöstern, Nordafrika och Centralasien varierar siffrorna för andelen äktenskap mellan människor som är nära släkt från 10 till upp till över 50 procent av äktenskapen. Så när Morgan Johansson refererar till att andra länder i Europa inte har infört något förbud mot kusingifte ska vi också komma ihåg att de inte heller har samma problem med hedersvåld, arrangerade äktenskap och klanstrukturer som Sverige har.
I de flesta länder i Europa är kusingifte fortfarande något som sker bara i enstaka fall och då oftast på grund av kärlek. I Sverige är andelen tyvärr betydligt högre än 6 promille, särskilt i våra förorter.
Äktenskap mellan kusiner används för att skapa maktmonopol och klanstrukturer, som i sin tur leder till mer hederskultur och mer hot och våld i vårt samhälle. Bara enstaka kusinäktenskap är äkta och bygger på kärlek. Det kan vi utgå från om vi utgår från att siffran 6 promille stämmer.
Men det är i princip omöjligt att komma åt detta med den tvångslagstiftning som finns och som Morgan Johansson här har hänvisat till. Samma argumentation om tvångslagstiftning hörde vi när vi började väcka frågan om barnäktenskap. Då var det också tal om att tvångslagstiftningen skulle vara det som hjälpte. Samma argumentation kom sedan upp när vi pratade om månggifte.
Jag är helt övertygad om att vi inom några år kommer att ha en lagstiftning mot kusingifte, men det kommer antagligen att krävas ytterligare ett antal debatter innan regeringen får upp ögonen för problemet.
Mikael Eskilandersson (SD):
Frågan vi måste ställa oss här är vad vi som land egentligen tycker. Ett förbud mot kusinäktenskap visar tydligt att vi tycker att det är fel. Här finns en tydlig skiljelinje. Antingen är man för ett förbud eller emot. Man står antingen på de utsattas sida eller inte.
Det är ett beslut man bör ta ur de utsattas perspektiv. Verklig frihet för de kvinnor som är utsatta för hedersförtryck uppstår först när vi vågar fatta beslut som förhindrar klanstrukturer att växa och som i stället ger individerna frihet. Det är dags för en regering som tar det ansvar som krävs fullt ut.
Det är inte snällt att inte ta ansvar. Jag tror att vi inom några år kommer att ha ett förbud mot kusingifte. Jag skulle vilja uppmana den sittande regeringen att redan nu börja arbeta på detta, så att vi inom kort kan införa ett sådant förbud. Vi måste ta den här frågan också på allvar.
Vi kan inte fortsätta låta kvinnor utsättas för just könsstympning, hedersförtryck och andra saker i våra förorter. Det är inte ett dugg bättre att utsättas där än att utsättas i sitt hemland.
Mikael Eskilandersson (SD):
Tack, Khashayar Farmanbar, för svaret! Låt oss börja med vedeldningen. Jag välkomnar att statsrådet nu klargör att texterna som säger att koldioxid inte ska släppas ut från byggnader efter 2050 inte gäller om man eldar med ved.
Det står nämligen uttryckligen att koldioxidutsläppen ska minska från byggnader och att nollemissionsbyggnader inte ska släppa ut koldioxid lokalt. Även om man eldar med ved och ved är biologiskt släpper man ut koldioxid.
Själv har jag lite svårt att det uttryckligen skrivs att man eftersträvar ett koldioxidfritt byggnadsbestånd men att det inte betyder att byggnadsbeståndet ska vara fritt från utsläpp av koldioxid utan mycket väl kan släppa ut koldioxid. Men det är väl typiskt för EU-byråkratin att skriva en sak och mena något annat.
Med tanke på att elen inte är fri från fossil förbränning i Sverige bör byggnader framöver tvingas gå över till mer vedeldning. Koldioxid släpper man ut oavsett om man använder el från Karlshamn eller om man eldar med ved, men det är alltså bara elen man ska undvika att använda framöver, som jag tolkar statsrådet.
Något annat som man släpper ut om man eldar ved är partiklar, men det är alltså heller inte något problem, trots att det nämns särskilt på sidan 21 i det förslag som vi i civilutskottet har tagit del av. På sidan 21 står det att byggnader står för hälften av utsläppen av så kallade fina partiklar som orsakar för tidig död och sjukdom och att detta förväntas minska i framtiden.
Att dessa utsläpp ska minska går dock inte riktigt ihop med att vedeldningen ska vara oförändrad i framtiden, om den inte rent av ska öka, med tanke på att det är ett av mycket få sätt att värma hus helt utan fossil inblandning. Fru talman! Sedan har vi den kanske mer intressanta frågan hur byråkratiseringen ska betalas.
Det blir lite fulretorik, kan jag tycka, när Khashayar Farmanbar säger att fastighetsägare som behöver upprätta en energideklaration själva ska finansiera kostnaden, för ingen fastighetsägare behöver upprätta en energideklaration för egen del. Om det hade varit upp till respektive fastighetsägare hade alla valt bort energideklarationer - det är jag helt övertygad om.
Det är regeringens krav att det ska upprättas en energideklaration som gör att de måste göra detta. Khashayar Farmanbar får det att låta som att det är ägarna till byggnaderna som har efterfrågat fler deklarationer och mer onödig byråkrati, men det är regeringen som tvingar fram det genom lagstiftning.
Detta kommer dessutom antagligen att hämma byggandet i hela landet. Regeringen vill alltså att byggnaders energiprestanda ska undersökas i hela Sverige och att alla byggnader därefter ska klassas från A till G, där den sämsta klassen G är de sämsta 15 procenten i landet.
Dessa 15 procent ska renoveras först, men alla byggnader i hela landet ska renoveras till A före 2050. Vad som är hela poängen med denna enorma byråkratisering och det enorma jobb som ska läggas ned på att klassa byggnader kan man verkligen fråga sig.
Mikael Eskilandersson (SD):
Det kanske är en försvinnande liten del av elen som produceras med hjälp av fossila bränslen, men det är fortfarande inte noll. Nollemissionsbyggnader ska tillföra noll koldioxid, men det gör de ju inte om man använder sig av el. Det är ganska många hus som använder värmepumpar på olika sätt.
De har oftast inte direktverkande el eftersom elen är alltför dyr. Värmepumpar kan faktiskt vara ganska effektiva sätt att värma upp byggnader på. Den stora utmaningen här måste ändå vara att klassa alla byggnader i hela Sverige, alltså klassningssystemet från A till G. Det är inte bara bostadshus utan alla byggnader som ska räknas in.
Hur många byggnader finns det egentligen i Sverige? Jag är ganska övertygad om att det inte finns någon som kan svara på det. Jag vet inte ens hur många byggnader på min egen mark som skulle räknas som byggnader, för det beror helt på var gränsen för vad som är en byggnad går. Är ett tak över en jordkällare en byggnad som ska klassas? Eller vindskyddet för djuren?
Det framgår inte riktigt av direktiven så här långt, men det kanske klarnar under tiden. Regeringen vill i alla fall att alla byggnader ska klassas från A till G, och ett första steg är energideklarationerna. Än så länge drabbar de bara nya byggnader, där villor och småhus är undantagna, men regeringen har redan gett Boverket i uppdrag att se över hur det kan införas för renoveringar och hur gränsvärden kan börja användas.
Detta görs långt innan det ens har kommit något krav från EU på att vi ska börja införa något. Regeringens plan ser ut att vara att energideklarationerna ska utvecklas till den klassning som man vill använda. De sämsta 15 procenten ska identifieras på det sättet och rustas upp först. För att veta vilka 15 procent som är sämst behöver man dock inventera alla byggnader.
När regeringen nu vill införa energideklarationer med särskilda gränsvärden för alla renoveringar i Sverige tror jag att det kommer att leda till en enda sak, och det är att människor kommer att undvika att göra renoveringar eftersom det blir både krångligare och dyrare än tidigare. Hur mycket dyrare har regeringen ännu inte reflekterat över, såvitt jag förstår.
Det är fastighetsägarna som betalar energideklarationerna, så det drabbar inte regeringen eller staten. Men samtidigt måste staten få alla fastigheter deklarerade till klass A senast 2050. Hur ska detta gå till, med den svenska äganderätten bevarad?
Det är bara en liten bråkdel av byggnaderna i Sverige som ägs av det offentliga, så på något sätt måste man tvinga in privata ägare i det byråkratiska systemet. Miljöpartiet och Centerpartiet hejar ivrigt på regeringen när de inför allt fler krav på energideklarationer, medan kostnaderna skickas till alla som äger en byggnad.
Hur dyrt detta blir i det enskilda fallet återstår att se. Vi vet att bygglov kostar många tusenlappar, och de enklare tillstånden för attefallshus springer i väg till flera tusen. Varje tjänstemannatimme kostar i princip en tusenlapp, och enkel huvudräkning säger att energideklarationerna kommer att kosta ett antal tusen för varje fastighetsägare.
Mikael Eskilandersson (SD):
Jo, jag tror att det är helt rätt väg att rusta upp våra byggnader. Det som jag inte tror på är den enorma byråkratiseringen. Det lät här som att i princip alla som byter ett fönster kommer att vara tvingade att göra en energideklaration.
Jag tror inte att det kommer att leda till att fler tvåglasfönster byts ut till treglasfönster i framtiden. Att inventera och klassa alla byggnader i hela Sverige i ett system från A till G är onödig byråkrati som bara kommer att leda till stora och onödiga kostnader för precis alla som äger en byggnad i vårt land.
Hela detta enorma paket av byråkratisering, som jag är glad över att mitt parti faktiskt säger nej till, men som regeringen tillsammans med bland annat Centerpartiet vill genomföra, kommer bara att leda till ökade kostnader. I stället kunde dessa resurser ha använts till att faktiskt förbättra byggnaderna och minska energibehovet på riktigt. Övertron på byråkratin från regeringen är tyvärr slående.
Det viktiga är inte att klassa alla byggnader i hela landet utan faktiskt att få bort energitjuvar och förbättra de byggnader som är lättast att åtgärda. Men i stället för att koncentrera våra resurser på att faktiskt åtgärda byggnader lägger regeringen hela sin kraft på att bygga upp en enorm byråkrati kring alla byggnader i hela Sverige.
Även om direktivet inte är färdigförhandlat har regeringen redan påbörjat denna byråkratisering, inte för att den måste utan för att den vill ha denna extremt dyra lösning. Uppdraget att införa energideklarationer med tydliga krav vid renoveringar är skickat. Nu väntar vi bara på nästa steg, som väl blir krav på att alla byggnader ska energideklareras och klassas i systemet från A till G.
Mikael Eskilandersson (SD):
Jag kan ta vid när det gäller efterfrågan. Undersökningar om var människor vill bo är ganska tydliga med att de allra flesta vill bo i småhus, såsom villor eller radhus. Även bland dem som inte vill bo i småhus vill de allra flesta äga sin bostad. Därför är det förvånande att regeringen lägger så enormt mycket krut på att subventionera hyreslägenheter.
Subventionerna av hyreslägenheter, som mitt parti och Alliansen visserligen har stoppat till vissa delar men som ändå fortsätter att rulla på i ett antal år, har lurat kommunerna att bygga just hyreslägenheter, trots att det i många kommuner snarare är en stor efterfrågan på villor och andra småhus. När det gäller att bygga villor och andra småhus är det andra saker som behövs än subventioner och pengar.
Det är snarare så att man behöver gå in i regelverken och se varför det är så få hus som byggs. Jag menar fortfarande att det är relativt få hus som byggs, även om det har gått upp lite det senaste året. Det är rimligt att den som äger en villa betalar sin egen bostad, betalar sina egna renoveringar och betalar sin egen energieffektivisering.
Men det finns ingen rimlighet i att göra det regeringen gör. Villaägarna ska utöver sina egna kostnader också betala för att bygga andra människors hyreslägenheter och betala för deras renoveringar och deras energieffektiviseringar. Det är det de indirekt gör när man ger stöd till vissa boendeformer men inte andra. Stöden bygger egentligen inte alls på var människor har det sämst ekonomiskt.
Många av de nya hyreslägenheterna byggs i attraktiva lägen och hyrs av människor med mycket hög lön till subventionerade hyror. Det är fördelningsekonomiskt väldigt dåligt och orimligt. Jag tycker att fördelningspolitik ska bygga på individer. Man ska stödja individerna oavsett vilken boendeform de råkar välja.
Byggandet av småhus har ökat från 8 000 till 12 000. Men tittar man lite längre tillbaka i tiden ser man att det byggdes väldigt många småhus framför allt i början av 70-talet. Det kanske kan vara förvånande, med tanke på att vi då hade miljonprogrammet med väldigt många hyreshus. Men det var alltså även ett stort antal småhus som byggdes. I runda slängar byggdes det 30 000 småhus årligen.
Det fortsatte att ligga ganska högt, och ända fram till början av 90-talet var det ganska höga siffror för småhus. När man nu pratar om att det har gått upp från 8 000 till 12 000 är det inte på långa vägar vad som behövs. Vi skulle behöva en fördubbling av dagens siffror, alltså uppemot 25 000-30 000. Det har vi legat på tidigare.
Och vi har kunnat ligga på det samtidigt som vi har byggt lägenheter, så jag ser inte att det finns ett motsatsförhållande mellan att bygga lägenheter och att bygga småhus. Att Sverige i runda slängar bygger bara 20 procent småhus medan snittet i EU, enligt vad jag har läst, ligger runt 40 procent småhus är problematiskt.
Sverige bygger färre småhus än alla andra länder i Norden. Att vi har gjort det under lång tid är också problematiskt. Det handlar inte om enstaka år, utan Sverige har legat i bottenskiktet under lång tid när det gäller att bygga småhus.
Mikael Eskilandersson (SD):
Sverige behöver en bättre politik för att bygga fler och olika boendeformer. Det behövs småhus, radhus och ägarlägenheter. Framför allt behövs det en politik som förenklar och underlättar att bygga det som faktiskt efterfrågas. Precis som arbetsmarknaden kräver olika kompetenser behöver bostadsmarknaden anpassas efter efterfrågan.
När människor flyttar från hyreslägenheter till sina drömboenden i hus och radhus blir det plötsligt hyresrätter lediga till dem som i dag har svårt att ha råd med nybyggda lägenheter.
Det är inte fel att bygga hyresrätter, men det ska inte ske genom subventioner som betalas av skattekollektivet, särskilt inte när det blir de människor som redan har råd med hög hyra som hyr dem eftersom det är få som kan efterfråga de nybyggda, dyra lägenheterna. Regeringen måste sluta straffa villaägarna med ständiga nya pålagor.
12 750 småhus är även det alldeles för lite; det behöver mer än fördubblas. Då måste regeringen sluta straffa dem som äger småhus i Sverige. Ta i stället bort andra amorteringskravet och sluta elda på inflationen med vad jag påstår är sossepriser på bränsle och energi. Att skylla på Putin när mer än hälften går till skatt är kanske lite taskigt - även om jag inte har några problem med att man är taskig mot Putin.
Vi skulle kunna ha betydligt lägre priser på bränsle och energi. Det skulle i sin tur göra att vi inte hotas av höjda räntor, vilket vi nu ser ut att göra. Det är ju detta som driver inflationen i Sverige. Om regeringen gör detta skulle vi få en bättre bostadsmarknad.
Mikael Eskilandersson (SD):
Jag kände att jag hade lite mer som jag ville ställa frågor om just när det gäller byggandet på landsbygden när vi också kommer in på detta. Det finns flera problem med byggande på landsbygd. Bankerna är ett bekymmer. Man har helt enkelt svårt att få lån. Ett annat stort bekymmer är att Lantmäteriet tar så enormt lång tid på sig att stycka av tomter. Att de dessutom är dyra gör inte direkt saken lättare.
Till det ska läggas att det finns diverse faror och mörka moln på himlen framöver. Vi kommer att kunna se att den här vatten- och avloppspropositionen, som jag tog upp i ett tidigare inlägg, kommer att påverka landsbygden. Man kommer att bli tvingad att göra deklarationer på sitt vatten och avlopp.
Risken finns att man kommer att drabbas av ytterligare kostnader på grund av det. Det ökar inte direkt bankernas vilja att låna ut pengar till landsbygdshus. Sedan har vi frågan om nollemissionshusen. Alla hus ska bli nollemissionshus till år 2050. Det betyder att alla hus även ute på vår landsbygd ska renoveras och rustas upp.
Det är en kostnad som kommer att drabba den som äger huset. När bankerna får upp ögonen för det är det också en sak som nog gör att bankerna blir ännu mindre intresserade av att låna ut pengar till hus på landsbygden. Totalt sett kan man säga att det finns enorma problem att få det att gå ihop i slutändan.
Jag förstår faktiskt inte hur regeringen har tänkt att den ska få människor att vilja bo på landsbygden. Även om Johan Danielsson i sitt tidigare inlägg talade om Putinpriser vill jag fortfarande hävda att mer än hälften av priset på diesel är skatt. Om mer än hälften av priset är skatt finns det en ganska stor potential att förändra åtminstone halva priset.
Det skulle påverka möjligheten att bo på landsbygden ganska radikalt Redovisningsreglerna är en annan sak om ofta kommer upp som problematisk. Nu menar man att subventioner är en lösning på redovisningsreglerna. Men redovisningsreglerna är oftast bekymmer inte ekonomiskt utan bara just redovisningsmässigt.
Det går ofta att hitta möjligheter att bygga hus och även hyreshus på landsbygden och att få in en hyra så att det går runt. Men sedan tillåter inte redovisningsreglerna att man behåller det värde som det faktiskt kostar att bygga huset. Här har efterfrågats åtgärder så länge jag har suttit i riksdagen. Jag kom in 2014.
Ett av uppdragen jag har haft var att jag satt i Kommunutredningen. Kommunutredningen identifierade just detta som ett av de stora problemen när det gällde utvecklingen på landsbygden. Jag vill gärna höra Johan Danielsson berätta mer om hur regeringen egentligen har tänkt att man ska få ihop det med att människor ska bygga mer på landsbygden samtidigt som vi har alla de här problemen att ta tag i.
Mikael Eskilandersson (SD):
Johan Danielsson anser, vad jag förstår, att regeringen har lyckats under sina åtta år då den har kommit upp i så där 50 000-60 000 bostäder årligen. Men om vi ser på detta historiskt låg vi faktiskt högre under hela 60- och 70-talen.
I slutet på 90-talet hade vi plötsligt för många hyreshus, och därefter har vi egentligen aldrig kommit i kapp med byggandet. En sak jag vill ta upp som avslutning är nollemissionsbyggnaderna på landsbygden till 2050, för jag känner inte att jag har fått svar på det. Hur ska egentligen de här investeringarna bli ekonomiskt försvarbara för dem som äger husen?
Först ska man köpa eller bygga ett hus, och sedan ska det inom 28 år renoveras till nollemissionsbyggnad oavsett om man vill eller ej, för det är det som regeringen har som vision. Vi har kritiserat framför allt tidsplanen och menar att det är alldeles för kort tid att fixa detta på 28 år.
Dessutom ägs huvuddelen av beståndet av privatpersoner, och det är orimligt att gå in och bestämma i äganderätten och säga att människor ska renovera sina hus till nollemissionshus. Det måste finnas någon form av plan för hur man ska göra det här ekonomiskt försvarbart. Det skulle jag gärna vilja att Johan Danielsson berättade för mig.
Mikael Eskilandersson (SD):
Att vi stoppar förslaget om strandskyddet är inte särskilt konstigt om man tänker på att det som föreslås inte ens gör det självklart att den som har byggt en egen damm får lov att bygga hus bredvid den efteråt. Då ska man nämligen gå in och titta på varför jag har byggt vattenspegeln eller dammen, och om det inte är av miljömässiga skäl kanske man inte skulle tillåta att jag bygger bredvid den.
Att sådana avvägningar över huvud taget görs är för mig ytterst märkligt. Sedan skulle vi vilja lägga strandskyddet så att kommunpolitikerna får mer att säga till om och ett större ansvar, så att väljarna faktiskt kan ställa någon tills svars när kommunpolitikerna har beslutat att bygga eller beslutat att inte bygga.
Som det är nu blir det ju någon som kommer uppifrån och bestämmer var man får bygga och inte, och det finns ingen möjlighet att ställa någon till svars. Herr talman! Jag gillar att jag har fått Johan Danielsson att flera gånger säga att vi behöver fler småhus; det är lite grann det som har varit syftet med att ställa dessa frågor. Jag tror ju på att vi i framtiden behöver större möjligheter att välja vårt boende.
Vi behöver i dag bygga för boende om 20-30 år. En stor andel av dem som i dag bor i lägenheter vill flytta till småhus.
Det billigaste sättet att skapa billiga hyresbostäder är faktiskt att uppfylla människors önskan om småhus och ge dem möjligheten att flytta till sådana, för därigenom får vi billiga lägenheter utan subventioner och helt utan kostnader för skattebetalarna. Det tror jag skulle vara bra för alla.