Gustav Fridolin (MP):
Vi har nog alla varit med om det någon gång att man i vuxen ålder har återvänt till platsen för ett barndomsminne och blivit överrumplad av att det man som barn uppfattade som så stort när man är vuxen verkar så litet. Det stora berget visade sig bara vara en sluttning och det stora fältet där vi sprang oss trötta bara en liten bakgård. Det har helt enkelt krympt med åren.
Jag kom att tänka på det i dag när jag funderade på det vägval som riksdagen står inför för Sveriges skolor. Med i sammanhanget ganska små insatser kan vi göra stor skillnad för Sveriges elever. En människas livsbana kan styras i radikalt olika riktningar beroende på väldigt små knuffar i tidig ålder.
Att ge en lärare lite mer tid för sitt uppdrag eller att satsa lite mer på elevhälsan är ju inte på något sätt revolutionerande för det svenska skolsystemet. Men för den enskilde eleven kan det vara den där lilla knuffen som behövs för att styra hela resten av livet i rätt riktning.
Den som får må bra i skolan och får stöd och uppmuntran utifrån sina egna förutsättningar har goda chanser att klara kunskapskraven, få ett jobb och växa till att bli den människa man vill vara. Men ett politiskt vägval som i stället ignorerar den som känner sig otrygg i skolan eller den som är i behov av extra stöd - ja, ett sådant vägval ger också en liten knuff.
En liten knuff för den som är liten får stora konsekvenser när liten blir stor. En elev som glöms bort i tidig ålder riskerar att redan i unga år hamna efter i skolan, lämnar kanske inte ens grundskolan med gymnasiebehörighet och kommer sannolikt att få svårt att hitta ett jobb. Ekonomerna Ingvar Nilsson och Anders Wadeskog har visat att en enda ung person som tidigt hamnar lite av vid sidan av riskerar att kosta samhället uppemot 15 miljoner - ett enda barn.
Ett felbeslut i dag kan stå oss dyrt under mycket lång tid framöver. Det är detta vägval som riksdagen gör i dag. Det är det som denna budgetdebatt handlar om. Ska vi försöka se till alla Sveriges elever får trygghet, möjlighet att lära under livet och en väg till arbete eller ska vi nöja oss med att några får det?
När klockorna ringde ut för sommarlov i juni i år lämnade 12 700 barn, mer än 13 procent, grundskolan utan att kunna gå vidare till gymnasiet. Vi kan aldrig vara nöjda med det. Herr talman! Eftersom även minsta vägval har stor betydelse för våra barn är det viktigt att de insatser vi gör är väl förankrade i forskning och byggda på beprövad erfarenhet.
Regeringen har lagt fram en budgetproposition och slagit fast en skolpolitisk färdriktning som bygger på tidiga insatser, ökad attraktivitet för läraryrket och en jämlik skola. Det skulle ha varit en knuff i rätt riktning för många elever. Och vi vet av forskningen att det skulle ha varit en knuff i rätt riktning för hela det svenska skolsystemet. Dessvärre bromsar de borgerliga partierna och Sverigedemokraterna flera av våra viktigaste satsningar.
I stället för att låta skolan utvecklas och bidra till den utvecklingen vrids klockan tillbaka. Herr talman! Regeringen har lagt fram ett förslag för riksdagen om att möjliggöra höjda lärarlöner med en investering på 3 miljarder kronor per år från och med 2016, inom ramen för Nationell samling för läraryrket. Det skulle ha bidragit till att öka yrkets attraktivitet, vilket bland annat OECD pekar på som avgörande för den svenska skolan.
Denna investering saknas i de borgerliga partiernas och Sverigedemokraternas budgetförslag. Regeringen har tillsammans med Vänsterpartiet föreslagit satsningar på kompetensutveckling för lärare, förskolepersonal och rektorer. Det skulle ha fått stor inverkan på de viktiga tidiga åren i skolsystemet. De borgerliga partierna och SD tycker inte att det är prioriterat. Regeringen föreslår förstärkningar av det vi kallar nattis.
Det skulle underlätta för de familjer där föräldrarna arbetar mycket på obekväm arbetstid. Det skulle ge också de barn som har föräldrar som jobbar natt en bra omsorg. De borgerliga partierna och Sverigedemokraterna stoppar denna satsning. Regeringen vill ge ordentligt med stöd till skolor med låga studieresultat. Det skulle vara en tydlig mekanism för ökad likvärdighet. Även detta är något som OECD framhåller som viktigt och som nu nästan är frånvarande i det svenska skolsystemet.
För de borgerliga partierna och Sverigedemokraterna är detta uppenbarligen inte lika viktigt. Regeringen vill investera i it i skolan, i bättre digital infrastruktur och i verktyg för att sluta de digitala klyftorna. Vi vill ge lärare möjlighet till fortbildning i normkritik och i att möta elever med neuropsykiatriska funktionsnedsättningar. Vi vill ge huvudmän och rektorer hjälp att minska lärares administrativa arbetsbörda så att de får mer tid med eleverna.
Men alla dessa skolutvecklingsprogram stoppas helt av de borgerliga partierna och Sverigedemokraterna. Regeringen vill förstärka elevhälsan. Det skulle innebära stöd till de elever, inte minst unga tjejer och unga hbtq-personer, som i dag inte mår bra i svensk skola. Skolpolitiken kan inte bara handla om prestationer om den inte samtidigt handlar om att de som ska prestera får möjlighet att må bra.
Men inte heller elevhälsan är tillräckligt viktig för de borgerliga partierna och Sverigedemokraterna. Regeringen vill att alla elever och lärare ska ha en bra arbetsmiljö. Luften ska inte vara så tung att man har huvudvärk i slutet av dagen - man ska kunna hänga med i matten även om den ligger längst ned på dagens schema. Därför vill vi investera i upprustning av landets skollokaler. Men den investeringen stoppar de borgerliga partierna och Sverigedemokraterna. Regeringen vill ge fler möjlighet att ta del av kultur- och musikskolan.
Vi vet att de estetiska lärprocesserna öppnar vägar för barn som annars har svårt att knäcka läskoden eller förstå matematiken. Då ska det inte vara tjockleken på föräldrarnas plånbok som avgör om man har möjlighet att ta del av kultur- och musikskolans arbete. Men investeringen i kultur- och musikskolans tillgänglighet stoppar de borgerliga partierna och Sverigedemokraterna. Jag skulle kunna fortsätta så här en lång stund till, men jag tror att skillnaderna blivit tydliga.
Det står klart att den budget som nu är på väg att röstas igenom av Sverigedemokraterna och de borgerliga partierna innebär en skolpolitik för de skolor och elever som redan från början har de bästa förutsättningarna att lyckas. De som drabbas är unga som mår dåligt, skolor som är i dåligt skick, barn till föräldrar som jobbar obekväma tider och många fler som skulle ha behövt en knuff i rätt riktning.
På punkt efter punkt förenas de borgerliga och Sverigedemokraterna i att man vill stoppa regeringens investeringar i skolan. Vad vill man då satsa på? Vad investerar man i utöver regeringens investeringar? Jo, en hjärtefråga har man: att ändra betygssystemet. 10 miljoner avsätts för en utredning om hur man ska sätta betyg på tioåringar.
Det är en åtgärd som det saknas vetenskapliga belägg för, som båda lärarfacken är klart emot och som enligt de utvärderingar som gjorts ytterligare kommer att göra skolan svårare för dem som redan har det tufft. Tidigare har det funnits kritiska röster mot detta också inom de borgerliga partierna. Jag saknar den oppositionen.
En fråga hänger i luften till Centerpartiet och Kristdemokraterna: Vill ni verkligen gå till val på att driva igenom stora skolreformer med Sverigedemokraterna, mot lärarfacken? Är det ett seriöst sätt att behandla svensk skola? De borgerliga partiernas och Sverigedemokraternas skolprioriteringar ger Sveriges elever och svensk skola en liten knuff i fel riktning.
Det är ett vägval som säkert kan tyckas litet, men då glömmer vi bort det som våra barndomsminnen lär oss, nämligen att det som kan tyckas litet för en vuxen blir stort för den som är barn. Avslutningsvis, herr talman, vill jag tacka utskottets ledamöter och kansli för att de på ett mycket bra sätt lyckats hantera en komplicerad, ovanlig och svår situation.
Ulrika Carlsson i Skövde talade mycket om behovet av samsyn, och jag kan hålla med om mycket av det. En sak måste jag dock opponera mig mot, nämligen att utskottet skulle ha presterat en inte helt lättgenomtränglig text. Jag tycker att det är ett mycket gott betänkande som har presterats utifrån de förutsättningar man hade. Jag tror att regeringen på ett gott sätt kommer att kunna hantera de medskick som utskottet förväntas göra.
Nu går vi alla på julfirande. Jag hoppas att det blir ett julfirande, ett chanukkafirande eller vilket annat svenskt firande man nu ägnar sig åt under den helg vi har framför oss som ger tid för lugn och reflexion - kanske också reflexion om hur vi ska kunna enas i skolpolitiken framöver. Det behöver vi, och det förtjänar Sveriges lärare och elever.