KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Enström (M):
Konstitutionsutskottets debatter brukar ju inte präglas av många repliker, men jag kände att Hans Ekström faktiskt var ute och fiskade med den stora håven nu på morgonen. Jag vet inte riktigt vad som hände i går kväll. Men jag tänker att det behövs lite svar på tal. Det finns exempel på att även Hans Ekströms parti begärt neddragningar i Regeringskansliet när situationen varit den omvända, vilket inte slutade så väl.
Däremot, och det är mer allvarligt, har vi delen där vi föreslagit ett höjt anslag för riksdagens förvaltning just för att riksdagen ska få något mer muskler. Det handlar om 10 miljoner kronor per år, så det handlar inte om att bygga upp en gigantisk utredningsservice.
För att inte minst vårt eget utskott och de övriga utskotten i riksdagen ska kunna fullgöra den viktiga kontroll och granskningsuppgift som vi har är det viktigt att det finns kompetens också här i riksdagen. Det är alltid viktigt.
Vi har upplevt att regeringen varit sen och inte fullt ut beskrivit vad man ser framför sig som konsekvenser av det man föreslår. Det senare är viktigt för att vi sedan ska kunna jämföra hur man tänkt att förslagen ska falla ut och hur det blev i verkligheten.
Jag tror därför att en höjning vore en fördel för alla, oavsett om man är i regeringsställning eller i opposition. På den punkten tror jag inte att man behöver vara så syrlig, utan det handlar om att ge riksdagen lite mer muskler. När det gäller Riksrevisionen handlar det om att Moderaterna föreslår en generell neddragning. Vi vill alltså minska pris och löneomräkningen.
Den ska reduceras med 50 procent. Jag kan återkomma i nästa replik om varför vi gör det. Det får effekter på alla myndigheter; det stämmer.
Karin Enström (M):
Jag tar fasta på Hans Ekströms inledning i replikskiftet. Han sa att det är värt att fortsätta diskutera hur fördelningen ska se ut, inte minst när det gäller utredningsresurser. Kan vi komma överens där i framtiden tror jag att det vore bra, just för att detta i dag kan vara svårare att förutse och för att vi fått underlag sent - det kan bero på det parlamentariska läget eller annat - och konsekvenserna inte varit tillräckligt väl beskrivna.
Låt oss fortsätta diskutera det. Den neddragning vi föreslagit generellt i hela budgeten är för att ytterligare trycka på effektivisering och samordning. Det är en svår utmaning; det håller jag med om. Jag tar inte lätt på att göra en sådan generell neddragning, men det är den modell vi valt i denna budget.
Den går inte att genomföra varje år i hundra år, det tror inte jag heller, utan självklart måste detta göras med uppföljning.
Per Rosengren (V):
Vänsterpartiet har också en reservation i betänkandet. Den handlar om en ganska segsliten fråga, nämligen diskussionen om huruvida vi ska ha ett katastrofkonto eller en katastroffond. Den frågan har varit uppe förut.
I ett betänkande för ungefär ett år sedan och lite till fanns det en fempartireservation från de borgerliga partierna tillsammans med Miljöpartiet som gick igenom och där man ville ha ett tillkännagivande att regeringen skulle utreda detta med en katastroffond.
När vi nu tittar på utredningens direktiv saknas faktiskt ett klart och tydligt direktiv till utredaren att se över situationen med en katastroffond eller ett katastrofkonto. Detta bör nämligen utredas ganska noga. En ren katastroffond, som de borgerliga tidigare har förespråkat, stämmer kanske inte helt överens med det budgetssystem vi har och kan kanske vara svårt att inlemma i detsamma.
Men vi har inte fått någon utredning om detta. I direktiven till den utredning som det nu hänvisas till står det att man ska bedöma kostnader för skador och kompensationsåtgärder till följd av förväntade klimatförändringar. Det står att man ska redovisa erfarenheter av försäkringsskyddet för allmänheten, bostadsrättsföreningar, ideella föreningar, småföretag och jordbruket samt bedöma behov av åtgärder för att förbättra skyddet.
Jag tycker också att det är märkligt med tanke på den skrivning som fanns i betänkandet, förutom reservationen som gick igenom, där man faktiskt skrev att man ska utreda en katastroffond kontra ett katastrofkonto. Men det finns alltså inga tydliga direktiv till utredaren att så ska ske.
När det gäller någon form av konto handlar det naturligtvis om att man ska kunna diskutera huruvida man ska kunna klara detta inom en budgeteringsmarginal. Det här är ju inte saker som inträffar varje år, men när det inträffar så måste det vara väldigt snabba beslut om man ska kunna betala ut pengar för att det inte ska bli ren kapitalförstöring.
Nu får vi se vad utredaren gör, men jag tror att det hade varit väldigt bra om man hade utfärdat ett tilläggsdirektiv i det här sammanhanget så att vi hade varit säkra på att detta skulle ske. Därför är jag som sagt, herr talman, oerhört förvånad över att de borgerliga faktiskt nu har lämnat sin tidigare position. Jag förstår inte riktigt varför. Jag yrkar bifall till reservation 2.
Per Rosengren (V):
Direktiven är inte helt tydliga när det gäller utredarens uppdrag. Det står att de statsfinansiella effekterna och så vidare ska utredas, men det finns ingen garanti för att man utreder just det här med fond eller konto och hur det ena respektive det andra stämmer överens med vårt budgetsystem.
Jag hade önskat att man hade varit betydligt tydligare i det här sammanhanget. Jag är rädd, med tanke på tidigare hantering av den här frågan, för att den här frågan helt enkelt kommer att lämnas vid sidan. Det som Michael Hagberg använde hela sin anförandetid till kommer att vara det som allt kommer att handla om.
Jag tycker att det är synd för alla de enskilda som drabbas om man inte löser detta, och det gäller även de kommuner som drabbas ganska hårt och inte vet om de får ersättning. Vi har exempel i Värmland med en kommun som drabbades väldigt hårt av stora skyfall. Då är alltså frågan: Ska den kommunen själv stå för kostnaderna, när det faktiskt är ett nationellt ansvar?
Michael Hagberg (S):
Jo då, vi känner oss ganska trygga i de här direktiven, där vi har sagt åt utredaren att man ska titta på de samhällsekonomiska och de statsfinansiella konsekvenserna. Vi vill inte låsa in utredaren i ett hörn och säga att han enbart ska titta på en fond - de borgerliga partierna brukar vara väldigt oroliga när vi diskuterar fonder, vilket Per Rosengren inte brukar vara - eller om vi ska ha ett konto.
I stället låter vi honom i lugn och ro få fundera på konsekvenserna för det statsfinansiella och det ekonomiska, och jag tror och vet efter samtal med honom att han kommer att göra det på ett kvalificerat sätt.
Michael Hagberg (S):
Det var just det jag försökte säga först i replikskiftet: Vi vill inte att utredaren ska bli inlåst i ett hörn för att bara titta på konto eller fond. Vi vill att han ska titta på konsekvenserna och komma med förslag om de ekonomiska konsekvenserna av sådant här. Det behöver möjligen inte bli en fond, men det kanske blir en fond.
Vi har stort förtroende för utredaren, som har jobbat med samhällsfrågor under en längre tid, både som politiker och som landshövding i Malmö. Vi vill ge honom ett öppnare mandat, inte ett parentesförslag som de borgerliga har fört fram och som du, Per Rosengren från Vänstern, nu sätter dig i knät på. Vi har förtroende för utredaren. Resultatet ska redovisas.
Vi kommer att få förslag från regeringen utifrån utredningens förslag inom en snar framtid, och då får vi se var vi kommer att hamna. De människor som drabbas av katastrofer kan i vårt land känna sig trygga.
Michael Hagberg (S):
Jag får tacka för svaret på interpellationen. Nu har det gått en tid sedan vi antog det stora försvarsbeslutet, och omställningen av det svenska försvaret är i full gång. Det handlar då om att vi måste förstå hur vi ska avveckla olika material men det handlar också om att vi måste förstå försvarsindustrins betydelse, med den kompetens som där finns, och vad den får för sidoeffekter.
Det är också viktigt att vi här i riksdagen är noggranna när vi fattar beslut så att inte besluten blir felaktiga och så att inte viktig kompetens försvinner. Det är där jag är orolig för framtiden när det gäller destruktion av ammunition. Det handlar om att vi i Sverige gör detta med mycket starka miljökrav. Vi har utvecklat en stor kompetens på området.
Hela Sveriges försvarsmiljöarbete anses ute i världen vara föredömligt och väcker också intresse i bredare grupper eftersom vi lyckas visa att man kan förena en bra försvarsorganisation med mycket höga miljökrav. Det gör att andra länder också vill bidra med en bra miljö och därför efterfrågar våra erfarenheter. Jag tror att det här kan vara en bra affärsidé för försvarsindustrin i framtiden.
I det långa loppet betyder det att vi ska ställa höga krav på upphandlingar, som vi gör, och bevaka att vår svenska verksamhet ligger i framkant och där skapar förutsättningar för att också andra länder kan använda sig av dessa anläggningar. Svenska företag inom explosivbranschen ligger i framkant på världsmarknaden när det gäller destruering av sprängämnen.
Det gäller destruering av såväl militära kasserade sprängämnen som civila sprängmedel. Ett av dessa världsledande företag är Nammo Vingåkersverken i Vingåkers kommun. Vid Vingåkersverken hanteras i huvudsak explosiva varor: bomber, torpeder och finkalibrig ammunition. Vingåkersverken arbetar för att på ett miljövänligt sätt genomföra den här destruktionen av uttjänt explosivt material.
Av försvars- och säkerhetspolitiska skäl är det viktigt att det här i Norden och i Sverige finns anläggningar som kan genomföra denna återvinning. Vingåkersverken är en anläggning som kan genomföra denna destruering med den allra största miljöhänsyn och också med ett mycket bra tekniskt kunnande.
Företaget har lång erfarenhet och stor förmåga att ta ansvar för hela processen, från den i förråd lagrade ammunitionen till omvandling och framställning av civila produkter. Jag vill fråga försvarsministern om samma krav på säkerhet och miljö som tidigare gäller.
I svaret framgår inte om Försvarets materielverk kan vikta priset med 40 % och miljön med 60 % när det gäller de inlämnade buden. Detta tror jag är den viktigaste muskeln som vi kan presentera i fråga om destrueringsanläggningarna här i landet. Det är viktigt att vi bevarar den kompetensen, det är viktigt att vi ställer höga miljökrav, och det är bra om ministern är väl insatt i ärendet.
Michael Hagberg (S):
Jag tackar försvarsministern för kommentarerna. När vi ska göra en riktad upphandling, vilket jag tycker att vi ska göra för att behålla den här kompetensen, för att kunna utveckla den och för att kunna använda oss av den i framtiden, är det miljöhänsynen som ska sättas i främsta rummet. Och det har fattats klara beslut även i Europaparlamentet om att man får sätta miljöaspekterna i främsta rummet.
Här har därför försvarsministern en väldigt stor möjlighet att få in miljöfrågorna i Försvarsdepartementet och i försvarsorganisationen på ett mycket brett och aktivt sätt. Man kan använda miljöhänsynen och miljöarbetet som ett argument för utveckling av detta. Jag tycker att det rent miljömässigt är olyckligt att vi ska destruera materiel utomlands där man inte alls använder sig av samma kompetens och teknik som vi har i Sverige.
Därför tycker jag att det är lämpligt och bra om försvarsministern kommer på besök till Vingåkersverken och till Vingåkers kommun. Och jag har faktiskt en inbjudan till ministern, som jag hoppas att du stämplar in på departementet när du kommer dit och tittar i din almanacka om du har möjlighet att komma och besöka anläggningen för att få mer kunskap och för att kunna argumentera för denna verksamhet i landet och även när ni har möten i Europa.
Michael Hagberg (S):
Jag har ställt en fråga till försvarsministern om skärgårdsutvecklingen i skuggan av garnisonsplaneringen som genomförs efter försvarsbeslutet i december 2004. Jag vill tacka försvarsministern för svaret som jag anser väl genomarbetat med faktauppgifter om nuläget. Vi ska naturligtvis följa utvecklingen kring garnisonsplaneringen och ta del av remissinstansernas åsikter.
Remisstiden går, som försvarsministern sade, ut nu på måndag. Den här frågan har verkligt stor betydelse för skärgårdsutvecklingen. Den är viktig för fast boende, fritidshusägare, båtfolket, kommunernas och näringslivets möjligheter till utveckling, det rörliga friluftslivet och turismnäringen. Fru talman!
Jag är helt övertygad om att försvarsministern vet att det kommer att krävas handlingskraft med politiska beslut för att styra försvarsomläggningen. Det går inte bara att vänta och se. Försvarsministern kommer säkert ihåg debatten kring de två senaste försvarsbesluten. Det var nedläggningar av förband med radikala nedskärningar och förändringar av inriktningen.
Det är då inte rimligt att bedriva militär verksamhet på nästan samma arealer och med samma mängd material som tidigare. Här måste försvarsministern sätta ned foten och skicka signaler till Försvarsmakten om nytänkande och öppna för ett bättre samarbete med kommunerna och näringslivet för att främja skärgårdsutvecklingen i det här fallet. P 10 i Strängnäs är nedlagt. De sköt på Utö.
Flottans verksamhet på Berga är flyttad till Karlskrona. Amf 1 har flyttat från Vaxholm till Berga. Den militära verksamheten måste av den anledningen ha minskat radikalt. Ändå använder Amf 1:s garnisonsplanering det militära riksintresset som argument. Det är här som jag ser den våta handduken som medvetet läggs över stora arealer.
Jag vill ta ett exempel. Årsta havsbad är mycket välkänt och mycket väl nyttjat för fritid och rekreation. Det och 850 fastigheter täcks till större delen av det militära riksintresset och bullerkurvorna. Som försvarsministern vet är det mycket politik i detta.
De här områdena i skärgården och på fastlandet där försvaret hävdar riksintresse är väl också riksintresse för det rörliga friluftslivet med sin kultur- och naturmiljö? Det kommer att ställas stora krav på samverkan. Tycker försvarsministern att det bara är det militära riksintresset som ska gälla?
Är det inte ett stort ansvar för den militära verksamheten, som i det här fallet har verksamhet på ungefär 50 % av öarna i det här området, att ta större hänsyn och samarbeta mer med kommuner och näringsliv i framtiden?
Michael Hagberg (S):
Det var imponerande klargörande. Jag tror att vi tycker ungefär likadant där. Vi förstår att det i slutändan kommer att handla om att vi är tvungna att sätta ned foten och fatta ett antal politiska beslut så att vi rensar upp de stora känslor som finns hos många. Jag har två frågor som jag skulle vilja ställa till försvarsministern. De gäller just det militära riksintresset nationellt.
Finns det inte anledning att vi tittar över detta så att det blir en tydligare bild av hur man ska vikta eller värdera just dessa uppfattningar? Jag har fått information från boende och från Skärgårdsstiftelsen. Det är precis som försvarsministern säger, att det är den civila myndigheten som har anledning att fatta beslut när bygglov ska ges.
Men den information jag har fått visar att den civila myndigheten i praktiskt taget samtliga fall har gått på den militära uppfattningen. Jag tycker inte att det är riktigt okej. Det måste vara ett gemensamt ställningstagande från kommunen och det privata näringslivet i de här områdena. Det finns en potential, som vi alla vet, i det här området, som kommer att kunna innebära att turismnäring och andra typer av näring kan utvecklas något helt enormt.
Det är oerhört viktigt i vårt land och den glesbygd som här finns i Stockholms skärgård att vi från det nationella planet försöker överbrygga de problem och kanske missförstånd som ibland dyker upp. Men hur kan vi göra för att vi, möjligen lagstiftningsvägen, ska få den civila myndigheten att förstå att man måste vikta de olika intressena lite hårdare, och vad skulle vi kunna göra nationellt sett?
Det är ju som sagt inte bara det här området som försvarsministern har ansvar för i framtiden i spåren av försvarsbeslutet 2004, för att vi ska kunna få mera tydlighet i verksamheterna.
Michael Hagberg (S):
Jag tackar för även den kommentaren. Jag vill stanna till en liten stund vid en formulering som försvarsministern hade om kvarvarande mindre intressen. Vi är nog ungefär lika gamla. När jag gjorde militärtjänstgöring var det ett tiotusental fler värnpliktiga som utbildades än i dag, men fortfarande i dag behåller man ungefär samma arealer för sin verksamhet när det gäller skjutfält och annat. Det där måste vi titta över ordentligt.
Det gäller inte bara skärgården, utan det gäller hela landet. Vi har fantastiska skjutfält uppe i Vidsel, i Älvdalen och på andra ställen. Möjligen kanske det kan vara så att militär verksamhet kan flyttas ifrån dessa väldigt känsliga områden. Vi kan ta Utö till exempel, där P 10 sköt ända fram till sin nedläggning, där man fortsättningsvis kanske skjuter vid ett fåtal tillfällen om året. Det där fåtalet tillfällen kanske man skulle ta och flytta någon annanstans.
På så vis skulle man kunna uppnå något mycket bättre. Detta var bara ett exempel. Jag kräver inte att du ska svara, Mikael Odenberg, men jag vill gärna att du ska ha med det i bilden när du tänker på utvecklingen av vårt land, så att den våta filten som sagt inte behöver läggas över stora områden för kommunerna och näringslivets utveckling.
Michael Hagberg (S):
Tack, försvarsministern, för svaret. Ulrica Messing har begärt den här debatten med anledning av att kommissionen har skickat ut ett tolkningsmeddelande om tillämpningen av artikel 296 i fördraget på området för försvarsupphandling. Syftet är att förhindra eventuella felaktiga tolkningar av artikeln och att ge upphandlande myndigheter vägledning vid bedömning om undantag är berättigat. Ulrica har fått förhinder, därför är det jag som tar emot svaret och tar debatten med försvarsministern.
Jag menar att det är viktigt att försvarsupphandlingen tjänar sitt syfte. Den får inte leda till kortsiktigt ekonomiskt och miljömässigt tänkande, som då missgynnar svensk säkerhet på lång sikt. En strikt tillämpning av artikel 296 och lagen om offentlig upphandling får inte leda till att utvecklingsprojekt i offentlig och privat samverkan försvåras. Den 1 januari 2002 bildades Försvarsmaktens logistik, FM Log.
Därvid knöts stora delar av Försvarsmaktens logistik samman i en organisationsenhet, och ett nytt system för styrning och finansiering skapades. Syftet var att få en effektivare och billigare logistik för försvaret. Enligt Riksrevisionens rapport är logistiken ännu inte anpassad till det nya försvarets behov av snabba, flexibla logistiklösningar. Mycket finns att göra.
I rapporten från Riksrevisionen finns hela sju punkter som rekommenderas för åtgärd. En upphandling av tjänster kräver förtroende mellan parter, som måste diskutera och arbeta fram upphandlingen gemensamt. En tjänst är inte en vara som man kan skriva en specifikation för.
Det jag förklarar tycks vara självklart, men det betyder att man vid en upphandling riktar sig till företag som Försvarsmakten i detta läge anser lämpliga. Det kräver sekretess för att båda parterna ska kunna diskutera sina kvaliteter och brister, nutida och framtida förmågor. Riktade upphandlingar och sekretess är inte förenligt med lagen om offentlig upphandling.
Man sätter därmed käppar i hjulet för en miljömässig säkerhet och gott ekonomiskt tänkande vid upphandlingen. Jag menar att det är fel att åberopa lagen om offentlig upphandling och direktivet 2004/18/EG för att inte ingå eller utveckla offentlig och privat samverkan för att nå högsta ekonomiska, miljö- och säkerhetshänsyn. Det finns inget motsatsförhållande här.
Hur ser försvarsministern på försvarsupphandlingen enligt lagen om offentlig upphandling och på dess påverkan på privat och offentlig samverkan?
Hur avser försvarsministern att agera vid tillämpningen av lagen om offentlig upphandling och tolkningen av artikel 296, så att svenska myndigheters uppdrag att upphandla tjänster och materiel inte ska leda till kortsiktigt agerande när det gäller ekonomi-, miljö- och säkerhetsfrågor, med förluster som följd?
Michael Hagberg (S):
Jag tackar försvarsministern för svaret. Jag tror att vi fortsätter att tala svenska och mer lättförståeligt. Visst är det mycket komplicerade avtal och procedurer när det gäller de här sakarna. Många gånger är det också i vällovligt syfte. Det är som försvarsministern säger. Jag har själv varit ute och besökt vissa delar av försvarsindustrin. Där ser man att vissa länder följer de direktiv som finns och att vissa inte gör det.
I det här fallet handlar det om att vi måste se till att vi, precis som Mikael Odenberg säger, lyfter de miljömässiga, ekonomiska och säkerhetsmässiga frågorna så att de finns med i förgrunden. Vi ska se till att vi på så sätt kan känna oss trygga i upphandlarverksamhet i FM Logs regi, och så vidare. Att vi nu lyfter frågorna i interpellationen är väldigt viktigt.
Det gäller framför allt när jag nu i svaret får höra att försvarsministern avser att lägga fram en proposition i ärendet. Det är bra att försvarsministern och även jag kan få sätta oss in lite extra i frågan. Samtidigt har vi också kunnat läsa riksrevisorns rapport som vi fick på vårt bord för en tid sedan. Där finns en del kritik och en del uppfattningar om hur verksamheten på FM Log bedrivs.
Jag skulle gärna vilja veta lite mer om vad propositionen kommer att innehålla. Jag skulle också tycka att det vore spännande att se om försvarsministern har något slags åtgärdsprogram för den kritik som riksrevisorn har fört fram sin rapport.
Michael Hagberg (S):
Jag ber att få tacka för svaret av resonerande art. Vi måste resonera om det här. Det är viktigt för oss att vi ser till att vi inte missgynnar svensk exportindustri och i det här fallet försvarsindustrin. Jag tror också att det är väldigt viktigt för att vi ska kunna gynna den verksamhet som vi själva bedriver. Det ska vi inte göra på bekostnad av andra utan genom att se till ekonomiska, miljömässiga och säkerhetspolitiska skäl.
Vi ska också tänka och fundera på den kritik som FM Log har fått om sin verksamhet av riksrevisorn. Jag är övertygad om att försvarsministern har läst rapporten. Jag är också övertygad om att han har förstått den. Jag är också övertygad om att han har börjat fundera lite grann på hur vi ska göra för att få verksamheten att fungera på ett bättre sätt. Det finns lite för mycket skavanker i kanten för att vi ska känna oss trygga där.
Jag återkommer till den frågan som en avslutning. Jag vill höra lite grann i ett samtal hur försvarsministern funderar på riksrevisorns rapport.
Michael Hagberg (S):
Jag har två frågor som jag vill lägga ned lite extra möda på. Den ena handlar om miljöarbete, och den andra handlar om markutvecklingen i försvarets markområden. Jag tror att vid voteringen nästa vecka kan Nils Oskar Nilsson vara en av dem som kan ge regeringen till känna att vi ska få en miljöredovisning årligen från Försvarsdepartementet.
Jag vet att det finns ett miljöintresse hos Nils Oskar. Men det finns ett miljöintresse hos flera av de borgerliga partierna i kammaren. Jag är övertygad om det. Jag ska sätta i gång ett opinionsarbete i korridorerna. Kan jag möjligen få Nils Oskars hjälp till det? Varför är ni oroliga för att få en miljöredovisning? Tvärtom kan vi tillsammans bygga vårt land på ett miljömässigt bättre sätt om vi får redovisningen.
Då kan vi peka på det gamla, ålderdomliga tänkande som finns i många av de verksamheter som Försvarsmakten presenterar. Jag har sett det med egna ögon i många av de verksamheter som finns. Man tänker bakåt, inte framåt. Vi måste hjälpas åt för att lyfta upp miljöfrågorna för framtiden. Det andra frågan är markfrågan. I de senaste formuleringarna gömmer man sig bakom att man ska leta blindgångare. All militär mark är inte gamla skjutfält.
All militär mark har inte använts till att skjuta granater på. Det finns tiotusentals hektar mark som näringslivet, du och jag tycker är viktig och kan utvecklas och som kommunerna behöver för sin utveckling. I fru talmannens valkrets finns Strängnäs. Där kunde man presentera ett köp av ett viktigt markområde. Det var den dåvarande moderatledda Strängnäs kommun. Det var bra.
Vi ser nu att det kommer att det bli en fin utveckling i Strängnäs. Det är fler orter som har de behoven.