Josefin Brink (V):
Jag ber att få tacka statsrådet för svaret på min fråga. Jag tycker självfallet att det är jättebra att man genomför inventeringar och kunskapsinhämtning och försöker kartlägga vilka metoder som används i dag.
Det är naturligtvis också positivt att arbetet med den handlingsplan mot prostitution som Vänsterpartiet var drivande i att få i gång under förra mandatperioden fortsätter. Jag hoppas att det kommer en sådan handlingsplan under 2008.
Tyvärr är det bara att konstatera att ända sedan sexköpslagen antogs har den del av lagen som handlar om att stödja och hjälpa människor som vill ta sig ur prostitution behandlats väldigt styvmoderligt. Där får man säga att samhället hittills har misslyckats. Fokus har mest legat på de polisiära insatserna.
Den konkreta fråga som jag ställde handlade om huruvida ministern har några konkreta förslag på vad man faktiskt ska göra. Det är klart att metodutveckling och sådant inte i sig är någon konkret metod. Det handlar ju om att jobba vidare och utveckla det man redan vet och kartlägga och så vidare. Vi vet redan att stora problem finns.
Prostitutionsenheten i Stockholm har påtalat dem, liksom en hel rad kommuner och myndigheter som har uttalat sig i Socialstyrelsens senaste kartläggning Kännedom om prostitution .
Det handlar om att det saknas både kunskaper, arbetsmetoder och resurser, framför allt utanför storstadsområdena, för att över huvud taget på ett korrekt sätt bemöta personer som befinner sig i prostitution och definitivt för att stödja och hjälpa personer som vill lämna prostitutionen.
Det här är inte ett problem som är så enkelt att man kan lösa det genom att vid något enstaka tillfälle ha lite utbildning.
Prostitutionsenheten i Stockholm säger att prostitutionens karaktär är komplex, att den förändras över tid och att det inte är så enkelt att bara för att de flesta sexköpen sker i storstäder det betyder att de som säljer sex bor i storstäderna. Prostitutionen är i dag inte bara gränsöverskridande, som vi pratar ganska mycket om, utan den är också kommunöverskridande.
Det gör att det ansvar som socialtjänsten har, som Maria Larsson mycket riktigt säger, inte alltid kan tas på något enkelt sätt. Det är inte alltid så enkelt att socialtjänsten i en kommun känner till eller har möjlighet att hjälpa en person som kanske bor i den kommunen och säljer sex i en annan eller vice versa.
Det som Vänsterpartiet därför har föreslagit är att man ska inrätta ett nationellt resurscentrum mot prostitution, enligt samma modell som det nationella centrumet för kunskap om mäns våld mot kvinnor, NCK, i Uppsala. Vi vet nämligen att det här är en nationell fråga där det saknas kunskaper och där det kan vara väldigt svårt för enskilda kommuner att upprätthålla en hög professionell nivå på det här arbetet.
Min konkreta fråga till ministern är om man i arbetet med att ta fram den här handlingsplanen överväger att inrätta ett sådant här nationellt kunskapscentrum som enligt vad de som arbetar med de här frågorna, i bland annat prostitutionsgrupperna, är det som kanske behövs för att man ska få en samlad kunskap och ett ställe där den här kompetensen finns, som också kan komma människor till godo utanför storstadsområdena.