KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Otto Littorin (M):
Sylvia Lindgren har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att arbetssökande som har det svårast att komma in på arbetsmarknaden får mer resurser. Vidare har hon frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att personer med specifika inlärningssvårigheter som dyslexi, adhd och Aspergers syndrom ska få en reell chans till ett arbete. Slutligen undrar hon vad jobb- och utvecklingsgarantins tredje fas innebär för denna grupp.
Regeringen har vidtagit flera åtgärder för dem som har det svårast att komma in på arbetsmarknaden, bland annat genom nystartsjobben och jobb- och utvecklingsgarantin. Drygt 15 procent av alla nystartsjobb har gått till personer med funktionsnedsättning sedan starten i januari 2007. Av samtliga deltagare i jobb- och utvecklingsgarantin uppgår andelen med en funktionsnedsättning till 31 procent. Min förhoppning är att införandet av tredje fasen av garantin ska bidra till att öka sysselsättningstillfällena för dessa deltagare.
Flera åtgärder vidtas därtill för att fler personer med funktionsnedsättning ska kunna försörja sig genom arbete. För att arbetsgivare i större utsträckning ska anställa personer med större stödbehov föreslår regeringen i budgetpropsitionen 2009 att det ekonomiska stödet för arbetshjälpmedel höjs till som mest 100 000 kronor per år. Av samma anledning bör också stödet för personligt biträde höjas till maximalt 60 000 kronor per år för anställda och 120 000 kronor per år för företagare.
Regeringen har också kraftigt ökat resurserna till lönebidrag och Samhall AB. Det motsvarar drygt 2 000 lönebidragsplatser och ca 1 000 platser i Samhall AB. Regeringen satsar totalt 2,4 miljarder kronor under perioden 2007-2010. Personer med psykisk funktionsnedsättning som har till exempel adhd och Aspergers syndrom omfattas av dessa insatser och är en prioriterad målgrupp inom ramen för skyddat arbete hos offentliga arbetsgivare, trygghets- och Samhallsanställningar.
Mot denna bakgrund avser jag för närvarande inte att vidta några ytterligare åtgärder. Fru talman! Dessutom ber jag, lite utanför detta, om ursäkt för att jag måste åka hem. Jag har två sjuka barn som är ensamma hemma. Jag ber Sylvia Lindgren hemskt mycket om ursäkt för detta.
Sven Otto Littorin (M):
Låt mig först önska talmannen, medarbetare, interpellanter och andra ledamöter god fortsättning på det nya året. Fru talman! Patrik Björck har frågat mig om jag avser att ta några initiativ med anledning av Arbetslöshetskassornas Samorganisations rapport om att bara ca 30 procent av de arbetslösa får 80 procent av sin inkomst före arbetslösheten i arbetslöshetsersättning.
Patrik Björck har även frågat mig om jag kommer att ta några initiativ med anledning av min uppfattning om arbetslöshetsförsäkringens ersättningsnivå och den stigande arbetslösheten. Inledningsvis vill jag framhålla att regeringen anser att det finns skäl att eftersträva att alla som arbetar och uppfyller villkoren för försäkringen bör omfattas av en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring med rätt till inkomstrelaterad ersättning i händelse av arbetslöshet.
Formerna för hur detta på sikt skulle kunna åstadkommas kommer, som tidigare aviserats, att prövas vidare inom ramen för den aviserade parlamentariska socialförsäkringsutredningen. Arbetslöshetskassornas Samorganisation har under flera år sammanställt statistik som visar hur många ersättningstagare som vid arbetslöshet får respektive inte får 80 procent av sin inkomst före arbetslösheten. Med anledning av Patrik Björcks inledande fråga vill jag framhålla följande.
När diskussioner om ersättnings- och kompensationsnivåer förs är det viktigt att komma ihåg den del av de förvärvsarbetande på den svenska arbetsmarknaden som genom kollektivavtal eller på annat sätt omfattas av en rätt till kompletterande ersättning vid arbetslöshet och på så sätt får en ersättning som motsvarar 70 eller 80 procent av sin inkomst före arbetslösheten. Som Patrik Björck säkert redan känner till så talar forskningen för att en avtrappning av arbetslöshetsersättningen under arbetslösheten sänker den totala arbetslösheten. Detta är något som regeringen relativt nyligen har infört.
Den införda trappan och övriga i arbetslöshetsförsäkringen genomförda förändringar syftar till att göra det mer lönsamt att arbeta men även till att stärka försäkringens roll som omställningsförsäkring. Regeringens ambition är att arbetslöshetsförsäkringen ska ha en långsiktig och hållbar struktur som fungerar väl i såväl hög- som lågkonjunktur och som både hjälper och skapar incitament för att aktivt söka arbete.
Avslutningsvis vill jag framhålla de rapporter som Konjunkturinstitutet och IFAU relativt nyligen presenterat, vilka bland annat konstaterat att de senaste årens åtgärder i form av jobbskatteavdrag och reformer av arbetslöshetsförsäkringen sannolikt har bidragit till en lägre jämviktsarbetslöshet. Mot bakgrund av ovanstående har jag för närvarande inte för avsikt att vidta några åtgärder med anledning av Patrik Björcks frågor.
Sven Otto Littorin (M):
Det där inlägget bevisar bara påståendet. Patrik Björck bryr sig inte om att de arbetslösa ska ha ett jobb att gå till, utan det är en lite högre ersättning som är poängen. Att de ska ha ett jobb att gå till föresvävar inte Patrik Björck över huvud taget. Man ska komma ihåg att vi gjorde fyra förändringar. Först höjde vi avgifterna, samtidigt som vi genomförde jobbskatteavdraget. Höjningen är i snitt 120 kronor per medlem och månad. Jobbskatteavdraget har för 97 procent av löntagarna varit mer än 1 000 kronor per månad.
Det blir 880 kronor, om jag räknar lite snabbt, mer över i kuvertet efter de två åtgärderna tillsammans. Det andra vi gjorde var nedtrappningen i nivåerna efter 200 respektive 300 dagar. Och visst, det tredje var högre krav på dem som vill komma in. Vi tog bort studerandevillkoret; det är riktigt. Det fjärde, naturligtvis, var högre krav på - och mer stöd till - dem som är med i systemet och är arbetslösa.
Om vi går tillbaka till interpellationen konstaterar jag bara att 2006 var det 52 procent av medlemmarna i landets a-kassor som hade 80 procent av sin tidigare lön i ersättning. År 2008 var det 50 procent - från 52 till 50 procent.
Sven Otto Littorin (M):
För tydlighetens skull vill jag säga att Stoibergruppen inte är kommissionen, svenskt näringsliv eller regeringen. Vi tar som regering och ordförandeland utgångspunkt i vad kommissionen faktiskt föreslår. Det är den ordning som finns när det gäller beslutskompetenser.
Eftersom kommissionen inte har lagt fram några skarpa förslag finns det i formell mening inget att reagera på annat än det som förekommer i debatten, och Stoibergruppen och andra föreslår en lång rad olika saker.
När det gäller Sylvia Lindgrens mer retoriska frågor om vad jag tycker är låg risk och vad jag tycker om gränser i olika sammanhang för små och stora företag måste jag säga att jag inte ska göra den bedömningen av det enkla skälet att jag inte tycker att Stoibergruppens förslag är bra. Därmed blir det en hypotetisk diskussion. Vem som ska avgöra vad som är låg risk eller inte är arbetsmiljöverk och motsvarande myndigheter som har att göra dessa kontroller.
De ska omfatta alla typer av arbetsplatser, oavsett om det jobbar en, hundra, tusen eller tiotusen personer där. Jag vill påminna om att ett av skälen till detta är att det redan i dag finns en betydande flexibilitet i det svenska regelverket som möjliggör för Arbetsmiljöverket tillsammans med parterna att vara förebyggande och ge den typ av information som Torbjörn Björlund talar om.
Samtidigt har de möjlighet och ska hacka ned på de arbetsplatser som erbjuder en dålig arbetsmiljö. De ska vara riskbaserade, se vilka som har de största problemen och gå in och korrigera där. Det vi kan göra som en stödjande insats är att se om det finns något sätt att stimulera de halvbra arbetsplatserna att bli bättre. Man måste ha många verktyg i sin verktygslåda.
Det handlar om såväl information som att jaga de dåliga och se till att fler blir bättre genom goda incitament. Beskedet är tydligt. Jag tycker inte att Stoibergruppens förslag, om jag ska reagera på något som ännu inte är ett konkret förslag från kommissionen, är rätt väg att gå. Det finns andra vägar som är mycket bättre. Det är min inställning i dag, det var min inställning när Stoibergruppens förslag presenterades och det är min inställning även i det fortsatta arbetet.
Ska jag göra någon typ av framtidsförutsägelse i detta utgår jag från att det blir svårt att få igenom den delen av arbetet i rådet, i kommissionen - vi har visserligen en ny kommission som jag kanske inte ska uttala mig om - och i arbetet med parterna på Europanivå.
Sven Otto Littorin (M):
Sylvia Lindgren verkar inte riktigt vilja höra mitt svar. Jag är väldigt tydlig. Det är svårt att vara mer tydlig än jag är. Vi har i dagsläget inget skarpt förslag från kommissionen. Som ordförande i rådet är det min uppgift att ta hänsyn till de skarpa förslag som läggs fram av kommissionen.
Jag har naturligtvis synpunkter på förslag som kommer upp i den allmänna debatten, precis som jag här har redogjort för den synpunkt jag har på Stoiberförslaget. Jag tycker inte att det är en bra idé. Men eftersom vi inte vet vad som är ett skarpt förslag måste jag ställa mig tveksam till det som har förts fram. Det är väl självklart och inga konstigheter med det. När det gäller ramdirektivet är det i och med Lissabonfördraget ett gemensamt beslut mellan rådet och parlamentet.
Sannolikheten för att de förslag som har kommit fram skulle passera samrådet med parterna, sedan rådet och sist parlamentet bedömer jag som mycket liten - särskilt som jag vet att vi är några stycken som har ungefär samma grundinställning. Vi får ibland höra att arbetsmiljölagen, direktiv och förordningar kan vara luddiga i kanten.
Jag tror att det är precis så det måste vara för att uppnå flexibilitet så att myndigheterna tillsammans med parterna och arbetsgivarna kan få fram en grundläggande god arbetsmiljöpolitik. Man ska inte bygga på ett exkluderande av stora delar av arbetsmarknaden utan gå igenom riskbaserat vad som kan vara problematiskt och sedan erbjuda hjälp till de arbetsgivare som behöver det för att bli bättre arbetsgivare och kunna erbjuda bättre arbetsmiljöer.
Vi måste också ha ett tydligt regelverk vad gäller sanktioner för dem som inte lever upp till kraven. Det är min grundinställning, och jag kan lugna Sylvia Lindgren och Torbjörn Björlund med att den kommer jag att fortsätta driva.
Sven Otto Littorin (M):
Meeri Wasberg har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att arbetslösa inte genom regelverket ska tvingas tacka nej till arbete. Meeri Wasberg har även frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att öka incitamenten för att arbetsgivarna ska erbjuda anställningar på heltid. En av regeringens främsta prioriteringar är att alla som vill och kan arbeta ska ges möjlighet att göra det.
Regeringen har därför under innevarande mandatperiod tagit initiativ till omfattande åtgärder för att främja sysselsättningen och bryta utanförskapet. Arbetslöshetsförsäkringen är en omställningsförsäkring och utgångspunkten i försäkringen är att människor ska ges förutsättningar för att hantera omställning mellan arbeten. Jag har med den utgångspunkten mycket svårt att se hur flera års deltidsarbetslöshet kan vara ett led i en sådan omställning.
Deltidsarbete, för den som vill och kan arbeta mer, kan vara utmärkt under förutsättning att det handlar om en begränsad tid. Visar det sig att deltidsarbetet inte leder till ett heltidsarbete kan det vara mer effektivt, och därmed förenligt med arbetslinjen, att personen i stället söker arbete på heltid. Erfarenheten visar att sannolikheten att komma tillbaka i arbete minskar med tiden i arbetslöshet. Regeringen anser därför att de deltidsarbetande som vill arbeta heltid måste kunna få chansen att göra det.
Det var mot denna bakgrund som regeringen beslutade att avskaffa den tidigare begränsningsregeln och ersätta den med en ny mer rättvis regel. Nuvarande begränsningsregel ger möjlighet att arbeta deltid och få arbetslöshetsersättning under en begränsad tid. Detta förstärker de deltidsarbetslösas incitament att söka heltidsarbete och sätter därmed press på arbetsgivarna att i större utsträckning erbjuda heltidsarbete.
De deltidsarbetslösas drivkraft att i större utsträckning söka heltidsjobb i kombination med att det är kostsamt att byta ut personal är incitament för arbetsgivare att erbjuda heltidsanställning i stället för att nyanställa på deltid. Avslutningsvis vill jag framhålla att jag även fortsättningsvis avser att bedriva en politik som främjar sysselsättning och företagande och på så sätt öka chanserna till fler heltidsanställningar. Mot bakgrund av ovanstående har jag inte för avsikt att ta några ytterligare initiativ med anledning av Meeri Wasbergs frågor.
Sven Otto Littorin (M):
I grunden är regeringen och Socialdemokraterna överens om att det behövs en deltidsbegränsning i a-kassan. Vi har som sagt olika dagar. Om jag sade sex månader i frågestunden måste det ha varit något som återspeglades av den korta talartiden. Det är 75 dagar - på halvtid är det 150 arbetsdagar.
Det motsvarar ungefär elva månader i arbetade dagar om man har normal arbetstid. De nya reglerna har inneburit dels en lägre deltidsarbetslöshet, dels en större press på arbetsgivare att likt den socialdemokratiskt styrda kyrkogårdsförvaltningen i Ystad ta sig i kragen och bestämma sig för att erbjuda heltid till dem som önskar det.
Fortfarande är det så att trots att vi har haft den allvarligaste ekonomiska krisen sedan 30-talet är det fler som arbetar i Sverige i dag än när vi tog över. Det är dessutom så att utanförskapet har minskat, även om det inte är med så hemskt mycket, sedan vi tog över trots att arbetslösheten har stigit med nästan 2 procentenheter. Ny start för Sverige - somligt går tillbaka och går igen. Det var ju titeln på det borgerliga valmanifestet 1991, men ni får gärna återanvända det.
Tyvärr tror jag inte att det lyckas så bra. Vi tänker fortsätta driva arbetslinjen och vi tänker fortsätta se till att sätta press på kommunerna. Där hoppas jag att vi kan göra ett jobb tillsammans så att både de kommuner som är borgerligt och de som är socialdemokratiskt styrda ska kunna erbjuda rätt till heltid för dem som vill ha det. Det tycker jag är grunden, och väldigt rimligt. Slutligen vill också jag önska alla en god jul och ett gott nytt år. Vi möts igen i nya interpellationsdebatter inom en inte alltför avlägsen framtid. Till dess hoppas jag att alla får njuta av ledighet och julskinka.
Sven Otto Littorin (M):
Lars Lilja har frågat mig om jag anser att kommunerna har en roll i arbetsmarknadspolitiken och i så fall vilka åtgärder jag har vidtagit eller avser att vidta för att underlätta kommunernas samarbete med Arbetsförmedlingen. Arbetsmarknadspolitiken är som Lars Lilja påpekar ett statligt ansvarsområde. Sedan regeringen tillträdde hösten 2006 har målsättningen varit att effektivisera arbetsmarknadspolitiken och tydliggöra arbetslinjen så att ökade resurser säkerställs för matchningen mellan arbetssökande och lediga jobb.
Det har inneburit många förändringar inom arbetsmarknadspolitiken, till exempel reformeringen av Arbetsförmedlingen, införandet av garantierna och förändringar av arbetslöshetsförsäkringen. Regeringen har också gjort stora satsningar på att Arbetsförmedlingen i ökad omfattning ska använda sig av kompletterande aktörer för att förverkliga arbetsmarknadspolitiken.
Detta har inneburit förändrade förutsättningar för Arbetsförmedlingens samarbete med kommunerna inom arbetsmarknadspolitiken, bland annat genom att en större del av de arbetsmarknadspolitiska insatserna upphandlas enligt reglerna om offentlig upphandling. För att klargöra under vilka förutsättningar som kommuner och Arbetsförmedlingen kan samarbeta infördes den 1 januari 2008 förordningen om Arbetsförmedlingens samarbete med kommuner om arbetsmarknadspolitiska program.
Av denna förordning framgår att kommunerna, efter överenskommelse med Arbetsförmedlingen, får anordna aktiviteter för deltagare i olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Regeringen för en fortlöpande dialog med företrädare för kommunerna för att försäkra sig om att samverkan fungerar på lokal nivå ute i landet. Det är regeringens uppfattning att samverkan mellan Arbetsförmedlingen och kommunerna fungerar väl på de flesta platser. Men givetvis är regeringen beredd att även genomföra förbättringar där det finns behov av sådana.
Avslutningsvis vill jag framhålla att det finns goda förutsättningar för kommunerna att vara en viktig aktör i genomförandet av den nationella arbetsmarknadspolitiken, dels genom att som arbetsgivare kunna erbjuda sysselsättning och arbetsträning och ta emot praktikanter, dels genom att bland annat anordna andra särskilda arbetsmarknadspolitiska insatser.
Sven Otto Littorin (M):
Interpellationen är angelägen. Det är viktigt att vi diskuterar den fråga som där tas upp. Om det finns tveksamheter hos en del kommuner vill jag gärna medverka till att en mycket tydlig signal skickas. Jag både hoppas och önskar att alla som kan och vill har ett intresse för att hjälpa till när det gäller att förbereda arbetslösa på att komma tillbaka i arbete. I'm all for it - för att uttrycka det på icke-svenska, vilket man kanske inte ska göra här i talarstolen.
Jag är mycket glad över och tacksam för att så många kommuner gör en så stor insats. Det tror jag är väldigt viktigt. Är det så att man fortsatt upplever att det är problematiskt ska vi naturligtvis hjälpa till och undanröja den typen av hinder. Vi har redan tidigare märkt att nämnda typ av signaler fanns från enskilda kommuner och från SKL.
Därför satte vi oss ned för att med SKL diskutera hur förordningen skulle se ut och på vilket sätt vi skulle kunna skicka tydliga signaler om att det absolut inte finns något hinder för ett samarbete med kommunerna. När det gäller Lyftet finns det väl två dimensioner. Den ena dimensionen handlar om exakt var Arbetsförmedlingen ligger i genomförandet av den här typen av insatser.
Jag skulle nog vilja avvakta återrapporteringen från Arbetsförmedlingen och Lars Stjernkvist om var man just nu befinner sig i den processen. Jag vet att man har kommit i gång bra. I övrigt ska jag kanske inte föregripa redovisningen därifrån. Naturligtvis hoppas jag att det går bra. Till anordnarstödet och annat kan vi kanske återkomma i en senare debatt; vi får säkert tillfälle till det framöver.
Sven Otto Littorin (M):
Jasenko Omanovic har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa legitimiteten för arbetslöshetsförsäkringen. Han ger en rad exempel på regelförändringar som genomförts de senaste tre åren. Syftet med många av de reformer han nämner har varit att stärka försäkringens legitimitet som omställningsförsäkring. Arbetslöshetsförsäkringen är inte en yrkesförsäkring.
Avsikten med arbetslöshetsförsäkringen har aldrig varit att säkerställa en viss inkomstnivå på obestämd tid utan att tjäna som stöd under en begränsad omställningsperiod.
Borttagandet av det begränsade sökområdet under arbetslöshetens 100 första dagar, modifierandet av deltidsbegränsningen, samordningen av arbetslöshetsersättning och aktivitetsstöd, den förändrade beräkningen av arbetsvillkor och ersättning samt förändringarna gällande den överhoppningsbara tiden är alla exempel på reformer som förstärker arbetslöshetsförsäkringens roll som omställningsförsäkring och som tydliggör arbetslinjen i arbetslöshetsförsäkringen.
Jag vill framhålla att jag tycker att det är olyckligt att individer står utanför den inkomstrelaterade arbetslöshetsförsäkringen. Den inkomstrelaterade arbetslöshetsförsäkringen är frivillig, och det är upp till var och en att avgöra om man vill vara medlem i en arbetslöshetskassa eller inte. Individer som väljer att stå utanför en arbetslöshetskassa är emellertid inte helt utan skydd. Grundförsäkringen ger grundersättning till alla som utfört arbete i den omfattning försäkringen kräver.
Regeringen anser att det finns skäl att eftersträva att alla som arbetar och uppfyller villkoren i försäkringen omfattas av en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring med rätt till inkomstrelaterad ersättning. Formerna för hur detta på sikt skulle kunna åstadkommas kommer att prövas vidare inom ramen för den aviserade parlamentariska socialförsäkringsutredningen. Regeringen har redan genomfört flera reformer för att fler ska välja att gå med i en arbetslöshetskassa.
Från halvårsskiftet 2009 är det möjligt för arbetslösa att beviljas medlemskap i en arbetslöshetskassa. Varje medlemsmånad räknas också dubbelt under 2009, vilket innebär ett snabbare berättigande till inkomstrelaterad ersättning. Sammanfattningsvis har regeringen redan vidtagit en rad åtgärder för att stärka arbetslöshetsförsäkringens legitimitet.
Sven Otto Littorin (M):
Jag vill tacka för interpellationen. I grunden är det en rimlig och bra diskussion: Hur förstärker och ökar man arbetslöshetsförsäkringens legitimitet? Hur ser man till att medborgarna uppfattar det som en bra försäkring och en försäkring som gynnar omställning? En bra omställningsförsäkring bör enligt min mening täcka alla inkomsttagare. Alla som har en lön bör också ha en försäkring om lönen skulle försvinna.
Frågan varför det var bra med 700 000 utanför svarade ni aldrig på, men den tycker jag är intressant. Den diskuterar jag gärna igen. Enligt min och som jag tror också er mening - jag kanske inte ska försöka tolka den i slutanförandet, men i alla fall - bör den dessutom vara konstruerad så att den hjälper till i omställningen. Det betyder att den ska premiera sökverksamhet, premiera arbete och premiera att man på olika sätt söker sig ut mot arbetsmarknaden.
Det betyder till exempel att incitamenten måste finnas på rätt ställe så att det lönar sig att arbeta och att söka arbete. En omställningsförsäkring behöver också, som vi var inne på, kompletteras med olika aktiva arbetsmarknadspolitiska insatser så att man kan få hjälp att göra just det som vi menar att incitamenten ska uppmuntra. Sedan handlar det också om utbildning och om partsansvar med omställnings- och tilläggsavtal och annat.
Men en arbetslöshetsförsäkring räcker inte. Vi måste komplettera den med en politik för fler i arbete. På det fältet tycker jag att denna debatt har varit tydliggörande, för den visar att vi ägnar alldeles för mycket tid åt att diskutera a-kassan och alldeles för lite tid åt att prata om Sverige efter krisen.
Sven Otto Littorin (M):
Eva-Lena Jansson har frågat mig om jag avser att vidta några nya åtgärder för att a-kassorna ska klara av att utreda sjukskrivnas ansökan om arbetslöshetsersättning inom rimliga tidsgränser. Inledningsvis vill jag framhålla att de personer som vid årsskiftet övergick från sjukförsäkringen till arbetsmarknadspolitiken har erbjudits att ta del av det individuellt anpassade arbetsmarknadspolitiska programmet Arbetslivsintroduktion. Vid deltagande i programmet lämnas aktivitetsstöd, vilket administreras av Försäkringskassan.
Arbetslöshetskassorna lämnar de uppgifter som ligger till grund för aktivitetsstödet till Försäkringskassan, som betalar ut aktivitetsstödet. En särskild schablon för beräkning av ersättningen för de personer som går från sjukförsäkringen till Arbetsförmedlingen har tagits fram i samråd med Arbetslöshetskassornas Samorganisation och Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen. Schablonberäkningen syftar bland annat till att minska den administrativa bördan på arbetslöshetskassorna. En enklare handläggning vid arbetslöshetskassorna kommer dessutom att möjliggöra en snabbare utbetalning av ersättningen.
Därtill behöver den enskilde inte leta efter gamla intyg för att kunna styrka tidigare arbetsförhållanden om det till exempel var länge sedan han eller hon arbetade eller om den tidigare arbetsgivaren har gått i konkurs. Visar det sig i efterhand att den enskilde har rätt till en högre ersättning än den som fastställts enligt schablonen betalas dessa pengar ut retroaktivt. Regeringen har således redan vidtagit åtgärder för att underlätta hanteringen av dessa ärenden vid arbetslöshetskassorna.