KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christina Höj Larsen (V):
Jag förstår att Forssell älskar att prata om utanförskap. Men det han gång på gång glömmer att berätta är att det han kallar utanförskap är en logisk och absolut konsekvens av den politik som han för. Det är en konsekvens av klasspolitiken. Varje politiskt förslag ni lägger fram handlar om att rigga systemet för dem som redan har och för dem som klarar sig bäst.
Det gäller skattepolitiken, privatiseringarna och det där drivet att låta företag pumpa ut vinster ur vår välfärd. Det gäller också det fria skolvalet och den fria etableringsrätten, som segregerar och sorterar. Först riggar man systemet för dem som har mest.
Sedan har man mage att skylla på dem som faller utanför, som inte har ett skyddsnät, som behöver extra stöd i skolan - man skyller på dem som behöver det som vi tillsammans har skapat i välfärdssamhället. Man har mage att säga att det är dessa människor som är problemet. Saken är att Forssell och Moderaterna inte kan ha några lösningar för att minska det så kallade utanförskapet.
Det är helt omöjligt, eftersom det är en fullständig konsekvens av den politik ni för. Det är ett cirkelresonemang. Alla som har varit en del av svensk välfärd förstår detta. När det gäller subventionerna är detta ett sätt. Vänsterpartiet har en rad andra sätt. Ni övergav den statliga bostadspolitiken under åtta år, och nu undrar ni varför bostäderna inte räcker till.
Det är ganska märkligt och hårresande. Det är klart att det finns andra förslag. Statliga lån till topplånen är ett förslag som faktiskt skulle kunna ge riktigt bra volymer i bostadsbyggandet, och vi kommer att fortsätta att föreslå detta.
Christina Höj Larsen (V):
När regeringen valde att införa både gräns-id-kontrollerna och senare den tillfälliga lagen hörde vi upprepade gånger Morgan Johansson säga att det här också var åtgärder som skulle förmå fler länder i Europa att ta sitt ansvar.
Samtidigt har vi sett att allt fler länder i stället har stängt gränserna och inte alls gjort det som de behöver göra. Vi ser Turkietavtalet, och vi ser att människor som är i behov av skydd ganska akut är fast både i Syrien och i Jordaniens öken.
Min fråga är kort och gott: Hur tycker migrationsministern själv att det går med att få andra länder att ta det ansvaret? Jag måste säga att det är mycket oklart för mig på vilket sätt detta skulle ha hjälpt till, och därför vill jag höra migrationsministerns reflektioner. För det första: Var det verkligen ett skäl att göra dessa saker?
För det andra: På vilka sätt försöker regeringen få övriga länder att ta sitt ansvar? Precis som migrationsministern sa i föregående replikskifte om kommunerna ska alla göra sitt jobb. Då måste vi också förmå fler länder att göra det de ska. Vänsterpartiet har kommit med förslag som handlar om medlemsavgift. Det går säkert att göra även på andra sätt.
Vad är regeringens konkreta förslag för att förmå fler länder att göra det rätta? Då tänker jag inte på förslag som handlar om att vi ska göra mindre.
Christina Höj Larsen (V):
Jag tycker nog att Grekland på många sätt redan är ett flyktingläger och att vi befinner oss i en väldigt akut situation som inte är acceptabel en enda dag till. Vi har människor som sitter i läger på Lesbos. Grekland är på många sätt en katastrof och det är uppenbart att även den lilla, lilla omfördelning som man har kommit överens om i EU går otroligt långsamt. Systemet mal på tok för långsamt.
Det här är liksom ingenting man kan vänta med, och jag har svårt att se att det verkligen handlar om en kraftfullhet, en skyndsamhet när vi talar om Dublinförordningen. Jag önskar mig en regering som är mycket, mycket kraftfullare i sina åtgärder och som ser till att EU sätter samma tryck bakom mänskliga rättigheter som man gör när det gäller den ekonomiska politiken. Det verkar vara lättare där.
Samtidigt finns det en fråga som jag tycker är väldigt svår. Regeringen talar hela tiden för en harmonisering i EU-länderna och att vi ska ha samma politik. Samtidigt, i överläggningar och i diskussioner om ert förhandlingsmandat, säger ni ofta att Sverige ska ha möjlighet att ha en annan lagstiftning. Ärligt talat går inte det riktigt ihop. Jag skulle någon gång vilja veta var regeringen egentligen står.
Om ni är för en verklig harmonisering kommer man ju inte att kunna ha annan lagstiftning. En tydlighet även här skulle vara på sin plats. Vi ser att Danmark inför kommande ordförandeskap börjar lobba för ändringar i Europakonventionen, konventionen om familjers rätt till återförening, om statslösa och så vidare.
Det finns ett tryck ned mot de miniminivåer som redan är usla, och jag förväntar mig såklart att regeringen är tydlig gällande huruvida det är en harmonisering eller en faktisk möjlighet till någonting annat och mer.
Christina Höj Larsen (V):
Vänsterpartiet anser faktiskt också, precis som inrikesministern, att den som får avslag på sin asylansökan ska respektera beslutet och att avvisning eller utvisning ska genomföras. Det är såklart en viktig del av rättsordningen. Lika viktigt är det då att beslutet har fattats på korrekta och rättssäkra grunder.
Men frågan är: Hur åstadkommer vi ett frivilligt och tryggt återvändande? Det finns ingen som helst evidens som pekar på att den typ av metoder som regeringen nu inför kommer att öka ett frivilligt och tryggt återvändande. Tvärtom!
I Norge har man tidigare gjort en liknande reform som den regeringen nu har genomfört; man har dragit in rätten till ersättning, boende med mera för människor som ska återvända. Där har man sett att det inte har ökat återvändandetakten.
Det enda det har gjort är egentligen att det har ökat kostnaderna för kommunerna, ökat otryggheten och gjort situationen mycket svårare. Det säger sig självt att det är väldigt svårt att föra en bra kommunikation med människor när man inte vet vilken parkbänk de bor på. Det gör också att de tyvärr tvingas göra saker som inte är bra i den situationen.
Röda Korset pekar på att den här typen av återvändandemetoder inte är det som fungerar. Sverige är egentligen med europeiska mått ganska bra på återvändandearbete. Låt oss göra saker som fungerar! Låt oss inte äventyra de rättigheter som är gjorda för samhällets allra mest utsatta, för barn och andra!
Christina Höj Larsen (V):
Min fråga går till vice statsminister Isabella Lövin. Vi kan kalla honom Ali. Han älskade att rita och måla och att spela fotboll. För drygt två veckor sedan tog han sitt liv. Ali blev 17 år. Ali är tyvärr inte ensam; sex barn har tagit sitt liv det senaste halvåret. Det är sex barn som kämpade med matteläxan, var kära och funderade på framtiden.
När regeringen införde den tillfälliga lagen sa man att lagen skulle få färre människor i behov av skydd att söka sig hit. Familjesplittring, tillfälliga uppehållstillstånd och slopad skyddsgrund för humanitära skäl skulle verka avskräckande. Men saken är den att det även sätter skräck i människor som är här. Det påverkar deras liv. Det är det vi ser hos ensamkommande i dag - konsekvensen av politiska beslut.
Därför undrar jag hur vice statsminister Isabella Lövin ser på regeringens ansvar för barn som Ali.
Christina Höj Larsen (V):
Tack för frågan, om vi ska kalla den det! Det är intressant att kalla viktiga reformer som faktiskt gör skillnad för människor i vardagen för prat. Jag började mitt anförande med att räkna upp ett antal helt konkreta saker som faktiskt märks och på riktigt gör skillnad för människor i vardagen. Det handlar till exempel om satsningar på förlossningsvården.
Vi har haft en enorm diskussion om de stora brister som finns i svensk förlossningsvård. Det verkar helt ha förbigått Moderaterna. Jag vet inte varför. Vi har satsningar som handlar mycket konkret om kvinnor. Det gäller mammografi och bättre regler för deltidsstämpling. Vi vet nämligen att kvinnor jobbar mer deltid än män.
Vi har satsningar på kompetenshöjning inom rättsväsendet när det gäller mäns våld mot kvinnor. Detta är de största satsningarna i välfärden på årtionden. Det är inget snack. Det är verkstad. När Moderaterna här frågar på vilket sätt deras politik har drabbat kvinnor tror man nästan att det är retoriskt.
Det enkla svaret är att de prioriterade skattesänkningar för höginkomsttagarna. Vilka är svenska höginkomsttagare? Det är män. Om höginkomsttagarna prioriteras kommer det också att vara männen som prioriteras.
När man tittar i budgeten för detta år, och även för föregående år, ser man att fördelningen är annorlunda. Vi ser att det är de som har lägst inkomster som får mer. Vi ser för första gången att ginikoefficienten faktiskt vänder. Det är politik för jämställdhet. Det är politik för rättvisa.
Att det sedan också behöver göras mer håller jag helt med om.
Christina Höj Larsen (V):
Jag noterar att varje gång borgerligheten använder dessa fula trick med att försöka sammankoppla oss med kommunistiska diktaturer på olika sätt brukar jag tänka att det är game over på något sätt i själva argumentationen. Det tänker jag också nu.
När det gäller frågan om huruvida vi har godkänt samtliga jobbskatteavdrag är det väl känt - det är bra att jag får möjlighet att tala om det - att vi har en konflikt med regeringen som handlar om just hur vi ser på fördelningspolitiken. Det kommer vi att fortsätta ha. Vi tycker att skattesystemet är riggat för de rikaste, och det är Alliansen främst ansvarig för.
Vi i Vänsterpartiet tycker att vi bör vända på skutan och faktiskt skapa ett samhälle som är till för de många och inte för de få. Det är ingen hemlighet. Det är en konflikt när det gäller frågan om kapitalbeskattning som vi har och som vi kommer att fortsätta ha.
Men jag förstår att i det perspektiv som Erik Andersson har här är det fortsatta skattelättnader för de rikaste, det vill säga män, som är prioriterat. Så kommer det inte att vara för vare sig mig eller Vänsterpartiet.
Christina Höj Larsen (V):
I den proposition vi debatterar i dag finns flera förslag som erbjuder ett relativt bra skydd mot risken att utnyttjas av oseriösa arbetsgivare. Vi i Vänsterpartiet är därför i huvudsak positiva till de förslag som finns i propositionen för att skydda säsongsarbetare.
Men i likhet med LO hade vi gärna sett hårdare sanktioner mot arbetsgivare som utnyttjar säsongsarbetare från tredjeländer. De förslag på sanktioner som lyfts fram i den utredning som heter Stärkt ställning för arbets kraftsinvandrare på arbetsmarknaden hade med fördel kunnat övervägas och läggas fram inom ramen för även denna proposition. Men regeringen gör en annan bedömning.
Vänsterpartiet förutsätter att regeringen inom ramen för den proposition om åtgärder för att stärka arbetskraftsinvandrares ställning på arbetsmarknaden som är aviserad till september 2018 lägger fram förslag på hårdare sanktioner mot arbetsgivare som utnyttjar såväl säsongsarbetare som andra arbetstagare från tredjeländer.
Vår huvudsakliga invändning mot den proposition vi i dag debatterar är dock det faktum att regeringen inte använder sig av den möjlighet som säsongsdirektivet ger för medlemsstaterna att bestämma att ett bindande anställningserbjudande eller ett giltigt anställningsavtal ska krävas för att ett tillstånd för säsongsarbete ska beviljas.
Vi i Vänsterpartiet tycker att regeringen borde ha utnyttjat den här möjligheten och infört ett sådant krav i propositionen. Den uppfattningen delas, inte oväntat, av LO som i sitt remissyttrande anförde att ett giltigt anställningsavtal eller ett bindande anställningserbjudande bör ligga till grund för ett tillstånd för säsongsarbete.
Det är viktigt att i sammanhanget påminna om att Socialdemokraterna och LO inför valet 2014 presenterade tio ordningsregler för arbetsmarknaden i syfte att skapa ordning och reda på densamma. En av reglerna gällde arbetskraftsinvandrare från tredjeländer. Kravet var att arbetserbjudande måste göras juridiskt bindande.
Den socialdemokratiskt ledda regeringen har nu alla möjligheter att leva upp till sitt vallöfte. I ett första steg bör arbetserbjudandet göras juridiskt bindande för säsongsarbetare från tredjeländer i enlighet med den möjlighet som säsongsanställningsdirektivet ger. I ett andra steg bör samma sak gälla övriga arbetskraftsinvandrare från tredjeländer.
Det är ett lagförslag som vi förutsätter att regeringen lägger fram i den proposition som är aviserad till september 2018. Men det finns en viss tveksamhet kring detta.
Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till reservation 2.
Christina Höj Larsen (V):
Häromveckan tog jag med intresse del av Socialdemokraternas förslag om arbetskraftsinvandring, som man går till val på. Där fanns bra besked, bland annat när det gäller någon typ av prövning av arbetsbehov och så vidare, men det som jag tyckte var mest intressant var det som inte sas, nämligen att man vill ha ett juridiskt bindande arbetserbjudande eller anställningsavtal.
Det har i diskussionen om möjligheterna att utnyttja arbetskraft varit centralt från fackligt håll att det finns en sådan möjlighet, för att facket ska kunna följa upp och arbeta emot det utnyttjande som folk drabbas av. I stället säger Socialdemokraterna att de vill ha en straffsanktionerad anmälningsskyldighet för arbetsgivare som ändrar anställningsvillkor.
För mig låter detta inte på något sätt som ett juridiskt bindande anställningserbjudande eller anställningsavtal. Jag undrar vad det här betyder. Är det en positionsförflyttning eller inte?
Christina Höj Larsen (V):
Det var en väldigt lång omväg till det som jag letade efter, och svaret blev ett lite mystiskt nja. Vid varje tillfälle som vi har diskuterat arbetskraftsinvandring har jag påpekat en sak som är central: att vi behöver ett juridiskt bindande anställningserbjudande eller något åt det hållet.
Jag har påpekat detta i skrivningar, och vi har haft det uppe i utskottet. Men jag ser att Socialdemokraterna konsekvent undviker det. Jag ser det nu också när ni presenterar er politik som ni går till val på.
Ni undviker det som är helt centralt för facken och för alla som är på arbetsmarknaden: att människor ska få det som de har utlovats, inte andra villkor. I ljuset av att Socialdemokraterna numera beskriver sig som ett mittenparti blir detta faktiskt lite svårsmält.
Alla är överens - från fackligt håll och alla som har sett det grova utnyttjande som pågår - om att det som skulle kunna fungera och hjälpa är att människor har ett juridiskt bindande anställningserbjudande eller avtal. Men det är det enda som Socialdemokraterna undviker att säga i alla sammanhang. Hur ska vi tolka det?
Christina Höj Larsen (V):
Såvitt jag vet är samtliga partier i Sveriges riksdag för en reglerad invandring. Ofta säger man, lite slarvigt, att huruvida man är för eller emot reglerad invandring handlar om huruvida man vill att gränserna ska vara öppna eller stängda. Men det vi diskuterar i riksdagen är ju hur regleringen ska se ut; hur ska lagstiftningen se ut? Där har vi väldigt olika åsikter.
Det som vi diskuterar i dag - när det gäller arbetskraftsinvandringen - handlar om hur och vad man ska göra för att människor inte ska utnyttjas på arbetsmarknaden. Det är detta som regeringen till synes har i fokus. Då är det ju intressant att diskutera vad som fungerar. Människor som är väldigt otrygga på arbetsmarknaden kommer inte att säga ett enda ord, fru talman, om vad de utsätts för.
Den risk för utvisning som de löper är nämligen så mycket värre än det grova utnyttjande som de utsätts för dagligen. Kunskapen om detta är mycket bred och mycket entydig från fackligt håll. Det som vi pratar om är alltså vad som fungerar bra och vad som inte fungerar bra.
Vänsterpartiets syn på den reglerade invandringen skiljer sig väldigt mycket från Sverigedemokraternas, och det är jag nöjd med. När det gäller arbetskraftsinvandringen har vi två tydliga krav. Det ena är en behovsbedömning, eller behovsprövning. Vi vill veta att det finns ett behov av arbetskraften, så att det inte bara är så att arbetsgivaren behöver billig arbetskraft.
Det andra kravet är att det ska finnas ett bindande arbetserbjudande som gör att personen som anställs får de utlovade rättigheterna och möjligheterna tillgodosedda.
Christina Höj Larsen (V):
Även i Vänsterpartiets Sverige kommer det att finnas papperslösa. Även med Vänsterpartiets regler kommer det att finnas människor som av olika skäl finns kvar i landet. Jag ber oss alla att fundera över alternativen, fru talman. Alternativet är ett samhälle med så stark repression att vi alltid vet var alla är.
Alternativet är ett samhälle där människor, så snart tillståndet går ut, på något sätt förvaras eller fängslas. Alternativet är en repression som är så stark att polisen hela tiden ska befinna sig på arbetsplatser. Jag hyser ingen som helst tvekan om att Sverigedemokraterna gärna vill ha ett väldigt auktoritärt och repressivt samhälle. Det tycker jag framgår av samtliga förslag, också av det senaste förslaget om att människor begår lagbrott om de hjälper sina medmänniskor.
Det skulle också innebära en omfattande repression, en omfattande kontroll av varandra i samhället. Jag vill inte ha ett sådant samhälle. Jag vill ha ett fritt och öppet samhälle. Jag vill att vår polis och lagstiftning ska användas för verkliga brott och inte för att jaga och kontrollera människor. Det kommer jag och Vänsterpartiet att fortsätta att kämpa för. Jag är övertygad om att Paula Bieler kommer att göra exakt det motsatta.
Christina Höj Larsen (V):
Tack för frågan! Hela utskottet försökte skapa en förändring tillsammans. Vi i Vänsterpartiet föredrog ursprungligen en annan inriktning, eftersom vi var oroliga för en del av de problem som vi senare stötte på. Vi såg dock att det fanns en majoritet för att åstadkomma någonting, och därför var vi beredda att titta på saken. Jag tycker att det är en konstruktiv hållning.
Det visade sig dock att det här inte gick. När Sverigedemokraterna och Paula Bieler sedan lade fram sitt förslag hade jag svårt att se att det skulle kunna realiseras särskilt mycket tidigare än det förslag vi tillsammans har beslutat om.
Paula Bieler lade heller inte fram några förslag som var så konkreta som det jag just nämnde vad gäller de ensamkommande. Jag är glad att Paula Bieler begärde replik på mig, för jag tyckte att det var intressant att lyssna till beskrivningen av hur människor ska kunna förflytta sig i Sverigedemokraternas vision.
Det är lite som när lejonen leker med lammen. Det var en beskrivning som verkligen inte riktade sig till människor som har torterats eller förföljts, utan det handlade om att människor skulle kunna studera och bli medborgare i Sverige.
Vi vet ju att Sverigedemokraterna alltid skapar snävare och snävare regler och riktlinjer för vad det innebär att vara svensk. Det är en svenskhet som omfattar väldigt få av oss.
Christina Höj Larsen (V):
Nej, Vänsterpartiet förhandlar inte om någonting med Sverigedemokraterna. Det kommer vi aldrig att göra, och därför går vi heller inte in och förhandlar eller tittar på ett utskottsinitiativ från Sverigedemokraterna. Det gör vi inte av två olika skäl. Det ena handlar om Sverigedemokraternas syn på vem som ingår i vårt "vi". Vi har hört andre vice talmannen Björn Söder säga att samer och judar inte är svenskar i någon riktig mening.
Vi har hört gruppledaren Mattias Karlsson säga att Zlatan inte är svensk på grund av något sätt som han rör sig på. Vi har även hört Mattias Karlsson hej vilt anklaga unga människor med uppehållstillstånd att vara terrorister. Detta är det ena skälet till att man inte kan förhandla med ett sådant parti. Ert "vi" är rörligt och begränsat, och det kommer aldrig att innefatta alla oss som vill ha ett samhälle som tillhör oss alla.
Det andra skälet är att ni dessutom är ett högerparti. Om man kollar på er senaste budget ser man att den rikaste tiondelen av befolkningen får mer än dubbelt så stor skattesänkning som den genomsnittliga löntagaren. Den rikaste tiondelen får därtill 13 gånger så mycket som de i vårt samhälle som har minst.
Sverigedemokraterna är ett högerparti för de allra rikaste. Ni visar detta gång på gång i budgeten. Ni är dessutom ett parti som hela tiden förflyttar gränsen för vem som är "vi". Ett sådant parti kommer vi inte att förhandla med.
Christina Höj Larsen (V):
Jag läste upp ett citat av Elias Palm där han tydligt hävdar att det är regeringens perspektiv på saken som gör att man väljer denna metod. Han säger tydligt att om man ville vara säker på att inget barn bedöms som vuxen skulle man ha valt en annan metod. Det jag säger är att regeringen, med rätta, är mycket upptagen av att vuxna inte ska bo på boenden för barn.
Men i den rättsskandal vi just nu ser rullas upp blir konsekvensen att barn felaktigt bedöms som vuxna, och därmed placeras barn på boenden för vuxna. Det är vad som sker. Barn behandlas som vuxna både på boendena och när de utvisas. Man fråntar dem deras ersättning och deras försörjning, och de befinner sig på gatan. Just nu snöar det här utanför.
När vi kommer att gå härifrån har de flesta av oss turen att bara kunna dra jackan lite tätare omkring oss och skynda oss hem. Men jag vet med all säkerhet att det här uppe på läktaren sitter några som inte har någonstans att gå - ingenstans. Jag vet att det här inne finns några som felaktigt har bedömts som vuxna även om de är barn.
Det tycker inte jag är värdigt i ett land med en regering som vill göra barnkonventionen till lag. Därför frågar jag återigen: Vad tänker regeringen göra för att säkerställa att inga barn fråntas sina barnrättigheter i processen kring åldersbedömningarna?
Christina Höj Larsen (V):
Jag tackar statsrådet för svaret. Det ingen hemlighet att Vänsterpartiet inte var överens med regeringen om den tillfälliga lagen. Men det står inte fokus för vår diskussion i dag utan frågan om utvärderingen. Det är sant att jag nyligen ställde en skriftlig fråga om detta, och jag fick ett diffust svar.
Förra veckan blev det uppenbart varför jag fick ett diffust svar, för det framkom i regeringens presentation av den så kallade överenskommelsen att man som en del av den också har kommit överens om att denna bedömning är gjord. Detta gör mig nyfiken. I propositionen står det att det ska göras en bedömning.
Men när jag har lyssnat på de olika statsråden, framför allt statsrådet Fridolin, har det talats om en kontrollstation. Jag har också hört ett stort antal företrädare för regeringen kalla detta för en utvärdering, bland annat föregångaren till migrationsminister Fritzon. Jag tänker att en utvärdering måste utgå från de syften man har med en given sak. Det verkar vettigt.
Den tillfälliga lagen motiverades med att 1) den skulle minska antalet asylsökande till Sverige, 2) den skulle ge ett så kallat andrum för att kunna bygga ut mottagandekapaciteten och, inte minst och en central fråga, 3) den skulle få fler medlemsländer att ta sitt ansvar för människor på flykt.
Då undrar jag såklart, nu när regeringen har gjort en bedömning: Hur ser regeringen på just dessa tre frågor, alltså syftet med lagen, punkt för punkt? Jag skulle vilja ta del av denna analys. Var finns den att tillgå och förstå? Den fanns inte i någon vidare utsträckning när lagen infördes, så kan vi åtminstone få se den nu?
Det är särskilt viktigt att få höra från civilsamhället, som dagligen gör det stora arbetet med mottagandet. På vilket sätt har de hörts? På vilket sätt tas deras erfarenheter in i en sådan utvärdering? Jag tycker att det är centralt.