Berit Andnor (S):
Regeringen styr riket. Så står det i regeringsformen. Men den får inte göra det hur som helst. Därför finns det en väl utvecklad kontrollmakt där riksdagens konstitutionsutskott utgör ett av de bärande elementen. Jag vill därför, herr talman, för konstitutionsutskottets räkning anmäla den årliga granskning som konstitutionsutskottet gör enligt regeringsformens 12 kap.
1 § av statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. Jag vill också anmäla att i de ärenden som rör den tidigare socialdemokratiska regeringen har inte jag och inte heller Morgan Johansson deltagit eftersom vi själva satt i den regeringen. Konstitutionsutskottets granskning ska inte utgöra någon politisk revision.
Vi har bara att granska formen, hur regeringen arbetat, inte sakinnehållet i de politiska besluten. Konstitutionsutskottet ska granska alla statsråd efter samma måttstock, inte efter vilken partibok man har.
Det är viktigt att komma ihåg för alla som lyssnar på den här debatten och kanske ibland också för oss själva i konstitutionsutskottet, för vi är många som är nya i granskningsarbetet. Bland de borgerliga ledamöter som undertecknade fjolårets betänkande finns det bara en enda kvar i utskottet i år. Bland oppositionen finns det två kvar.
Därför blir det en lärotid för ledamöterna, då granskningsuppdragets innehåll efter hand klarnar i alla detaljer och våra arbetsformer ständigt förfinas och förbättras.
Det finns en mänsklig aspekt i att man efter tolv år i opposition, när man plötsligt får se den politik man önskat så länge också bli genomförd, inte riktigt orkar ända fram med att kritiskt granska formerna för den och omständigheterna under vilken den blivit genomförd.
Icke desto mindre är det detta som alla vi ledamöter i konstitutionsutskottet ska göra, oavsett om vi tillhör de partier som tillsatt regeringen eller om vi tillhör oppositionen. Vårt granskningsuppdrag kommer från samma grundlag som regeringens uppdrag.
Likväl som denna kammare tillsatt statsminister har den tillsatt oss för att granska statsministern och de statsråd som han har utsett. När konstitutionsutskottet samlar så breda majoriteter som möjligt kring sina uttalanden får de också tyngd.
Det är då som vi med stolthet kan gå tillbaka till kammaren och presentera vårt fullgjorda uppdrag - detta oavsett om vi har funnit något att anmärka på eller inte. Då blir också konstitutionsutskottets betänkande en vägledning för framtiden, inte bara för statsråd utan också för statliga myndigheter och organisationer.
Den tolkning som konstitutionsutskottet gör av de ibland knapphändiga skrivningarna i grundlagen utvecklas då också till praxis. Men praxis kan ju inte se olika ut beroende på vilka partier statsråden representerar.
Det är därför olyckligt, precis som jag tidigare konstaterat, att den borgerliga majoriteten i konstitutionsutskottet inte riktigt orkat ända fram i granskningen av den egna majoritetsregeringen.
Jag har ändå en förhoppning om att de borgerliga ledamöternas insikt om vikten, djupet och tyngden i det granskningsuppdrag de fått växer med tiden och om att vi därför nästa år kanske kan nå en större enighet om hur den borgerliga regeringen sköter sina åtaganden enligt grundlagen.
Betänkandet som vi nu diskuterar innehåller 23 ärenden som är baserade på 34 anmälningar. Det finns sex reservationer som samtliga, utom en, rör den nuvarande regeringen. Bland dessa ärenden är det några som jag vill ta upp i min inledning.
Det är inte så ofta som Sveriges riksdag ger någon i uppdrag att bilda en ny regering. Det har hänt fyra gånger de senaste 20 åren. Det finns inga formella krav i regeringsformen på hur en regeringsbildning ska gå till, utan stor frihet lämnas till statsministern att själv bestämma processen.
Det här kan naturligtvis göras med olika stort engagemang. Det finaste uppdrag som någon kan få av riksdagen är att utses till regeringsbildare. Det är ett uppdrag som man därför måste ta på största allvar och gripa sig an med största noggrannhet.
Därför var det häpnadsväckande när det i vårt granskningsarbete uppdagades att Fredrik Reinfeldt inte ens hade bemödat sig om att tala personligen med alla dem han utsåg till statsråd. Det är därför inte så konstigt att hans regeringsbildning blev ett misslyckande.
Nu talar jag inte om de politiska resultaten med sänkt a-kassa för att finansiera stora skattelättnader för de rikaste.
När två statsråd avgår inom tio dagar från det att de utsetts, tre statsråd polisanmäls och andra misstänks för mutbrott och skattebrott är det ett misslyckande för den beredningsprocess som Fredrik Reinfeldt använt sig av.
Han har inte tillräckligt seriöst tagit på sig uppgiften som regeringsbildare. Vi socialdemokrater vill se att framtida regeringsbildningar inte sker på lika lättvindigt sätt. Även om inte regeringsbildningen omfattas av beredningskravet gör alla andra regeringsärenden som ska vidare till riksdagen det.
Även här har vi från oppositionens sida kunnat notera hur den nya regeringen tar lättvindigt på det här. Sju gånger på lika många månader har den borgerliga regeringen blivit anmäld till konstitutionsutskottet för just bristande beredning.
Även riksrevisorn har gjort det helt unika att under pågående riksdagsprocess konstatera att regeringens beredning inte fyller kraven i grundlagen. Detta ärende, som finns i konstitutionsutskottet, kommer att behandlas först nästa år.
Tyvärr får riksdagen mot oppositionens vilja inte någon möjlighet att veta vad vi anser i frågan innan beslut ska fattas här i kammaren. Detta pekar på ett mönster för hur ärenden hanteras i den borgerliga regeringen.
Det som finns beskrivet som undantag i hur ärenden ska beredas börjar nu bli regel. Som främsta försvar sägs att man så snabbt som möjligt vill genomföra sin politik. Men grundlagarnas bestämmelser är bland annat till för att undvika politiska hastverk.
De ska i stället se till att konsekvenserna av lagstiftning och andra beslut är väl kända vid beslutstillfället. Slutligen: När det gäller ärendet om utrikesminister Carl Bildts ekonomiska intressen finns det många principiellt viktiga saker att fundera på. Utrikesministern har uppenbarligen brustit i redovisningen av sina intressen.
Han har varit tydligt ointresserad av eventuella jävsförhållanden utan överlåtit på andra att bedöma dem. Han har gjort uttalanden i medierna som är om än inte direkta lögner så i alla fall vilseledande. Han har vägrat att svara på skriftliga frågor från utskottet, och han anser inte att det är ett problem att han med sitt namn figurerar som rådgivare i organisationer när han, enligt vad han säger själv, inte är det.
Allt detta stärker inte bilden av en svensk utrikesminister som tar sitt uppdrag att företräda Sverige på allvar. Det handlar inte så mycket om vad Carl Bildt personligen anser sig behöva göra utan vad ämbetet som svensk utrikesminister kräver i form av säkerhetsavstånd och klara besked om att inget annat än svenska intressen styr agerandet.
Och två centrala frågor i svensk utrikespolitik kvarstår obesvarade: Varför anser inte den borgerliga regeringen att situationen i Darfur är ett folkmord? Varför uppmärksammar inte Sverige starkare den utveckling i Ryssland som minskar möjligheterna till tryck- och yttrandefrihet.
När det gäller Sudan och Darfur har utrikesministern under sin regeringstid haft ekonomiska intressen i ett oljebolag som bedriver verksamhet tillsammans med den sudanesiska staten. När det gäller Ryssland har utrikesministern under sin regeringstid haft ekonomiska intressen i ett bolag vars värde nästan enbart består av aktier i ett statligt ryskt bolag.
Dessa förhållanden viftas bort av konstitutionsutskottets vice ordförande Per Bill med att Carl Bildt är en stjärna. Det är klart att granskningen inte riktigt håller en hög kvalitativ nivå när man som Per Bill är satt att granska någon som är ens idol.
Men det finns ingen särskild grundlag för stjärnor. Alla ska bedömas efter samma måttstock. Det står helt klart att i denna granskning har de fördomar, i positiv benmärkelse, som finns om Carl Bildt hos de borgerliga konstitutionsutskottsledamöterna fått stå i vägen för en saklig bedömning.
Det är också mot den bakgrunden som man ska betrakta den stora indignation som visats och som finns över att vi socialdemokrater ens en gång vågat ställa besvärliga frågor till deras så kallade stjärna. Jag yrkar, herr talman, på godkännande av anmälan i reservationerna 2, 3, 4 och 5.