Alireza Akhondi (C):
Jag vill inleda mitt anförande med några ord som inte rör dagens debattämne. Det finns nämligen händelser och dagar som är viktigare än andra att uppmärksamma. Just i dag är det exakt fyra år sedan det fruktansvärda terrordådet på Drottninggatan, ett illdåd som berövade fem människor livet och som skakade om vårt samhälle i sina grundvalar. Jag minns det som om det var i går.
Jag var då inte ledamot av den här fina församlingen men råkade ändå vara i Riksdagshuset för ett möte när sirenerna började eka utanför fönstret. Det tog en stund innan det stod klart att något fruktansvärt hade inträffat, en händelse som fortfarande är svår att greppa.
Jag vill med den här inledningen hedra minnet av Ebba Åkerlind, 11 år, Lena Wahlberg, 69 år, Maïlys Dereymaeker, 31 år, Chris Bevington, 41 år och Marie Kide, 66 år. Må ni alla vila i frid! Fru talman!
Frågan om folkbokföring lyfts i debatten som om det bara vore att gå ut och knacka dörr hos alla landets invånare så skulle problemen vara lösta. Men riktigt så enkelt är det självklart inte, trots Moderaternas och Sverigedemokraternas påstående. Det är självklart centralt med en fungerande folkbokföring.
Inte minst utredningen om välfärdsbrott identifierade ett antal riskfaktorer kopplade till att uppgifter som är registrerade i folkbokföringsdatabasen inte återspeglar verkliga förhållanden. Det står utom allt tvivel att det i Sverige förekommer, och länge har förekommit, fusk i bidragssystemen. En del av detta kan spåras till fusk med folkbokföring.
Likaså förekommer det fusk med så kallade samordningsnummer som ges till individer som inte är folkbokförda i Sverige. Frågan är då om vi genom en folkräkning skulle kunna säkerställa att dessa brott inte händer. Skulle en person som är felaktigt folkbokförd öppna dörren? Skulle personen som lurar till sig sjukpenning glatt uppge ärliga svar på en enkät? Vi ser inte detta som särskilt troligt.
Detta är ändå en så pass viktig fråga ur så många perspektiv att jag tycker att den behöver en djupare analys. Vi vill ju alla komma till rätta med problemen i folkbokföringen. Debatten handlar inte om målen utan om vilka medel som ska användas för att uppnå dessa mål. Ska det knackas dörr är det praktiskt taget en nära nog omöjlig uppgift att knacka på varenda dörr i landet.
Det går inte heller under rådande lagstiftning att kräva att få komma in och se vilka som befinner sig i bostaden för att genomföra en folkräkning. I dag är det inte heller olagligt att vara hemlös i Sverige. Socialstyrelsen bedömer att cirka 33 000 individer är hemlösa. Skatteverket har tidigare gjort kartläggningar som visar att uppemot 90 000 studenter är felaktigt folkbokförda.
Man kan också tänka sig att den som olovligen bor i en bostad kan befinna sig utanför bostaden just när folkräknaren knackar på. Mycket skulle kanske gå att åtgärda med ny lagstiftning om man exempelvis är beredd att sänka kraven på integritet för den enskilde medborgaren, till exempel att myndigheter utan brottsmisstanke kan få gå in i ditt hem.
Det är vi inte beredda att ställa upp på. Vi är inte heller beredda att ställa upp på politisk teater. Allt i folkbokföringen handlar inte om problem med samordningsnummer eller om välfärdsbrott. Det är lätt att detta missas i debatten. Jag vill lyfta fram två konkreta exempel på saker som behöver åtgärdas omgående.
Det första rör hur vi ska underlätta folkbokföring av barn på två adresser. För att säkerställa insyn bör myndighetspost och meddelanden från exempelvis förskola och skola alltid skickas till båda vårdnadshavarna om de inte delar bostadsadress.
I dag skickas sådan post bara till barnets boendeförälder, det vill säga den adress där barnet är folkbokfört, även om båda föräldrarna är vårdnadshavare. Det är inte rimligt att en vårdnadshavare ska vara beroende av att den andra vårdnadshavaren lämnar information.
Att myndighetspost, post från hälso- och sjukvård, förskola och skola med mera kommer båda vårdnadshavarna till del kan också främja en bättre dialog och ett bättre samarbete mellan föräldrarna kring barnet. Det andra handlar om olaglig folkbokföring på annans adress.
Under många år har vi kunnat läsa artiklar i tidningar om personer som upptäcker att det finns helt okända personer folkbokförda på den egna adressen. Vi vet inte hur vanligt det är att personer utan tillåtelse skriver sig på en annan adress än den där de bor utan fastighetsägarens eller hyresrättsinnehavarens tillåtelse.
Oavsett omfattning på denna brottslighet är det i alla fall tillräckligt vanligt för att Skatteverket ska ha information om dylika ärenden under fliken "Svar på vanliga frågor" på sin hemsida. Oavsett orsaken till felet skapar det otrygghet om någon annan är folkbokförd på den egna adressen.
Det kan också innebära ekonomiska konsekvenser, i synnerhet om personen som är olovligt folkbokförd är jagad av Kronofogdemyndigheten. Ur individens perspektiv hjälper det föga att man i efterhand kan starta en process för att få bort den som felaktigt folkbokfört sig på ens adress.
Risken är att det redan har uppstått konsekvenser, samtidigt som det självklart kan vara en omtumlande och stressande process att gå igenom. De åtgärder som har vidtagits, alltså att använda Skatteverkets e-tjänst eller att säkerställa att man som bostadsinnehavare får ett brev via Min myndighetspost, är att lägga över ett väldigt stort ansvar på individen. Fru talman!
Dagens debatt rör ett antal frågor inom olika områden, frågor som rör både individer och företag. För småföretagare, särskilt inom restaurangbranschen, besöksnäringen och lantbruksföretag, har systemet med personalliggare blivit alltmer problematiskt.
Det är ett system som steg för steg utvecklats mot något jag tror få vill se: en sorts självspelande piano som i sina bästa delar är utan rim och reson. När systemet infördes var det en självklarhet. Det var för att stävja fusk i branscher som var särskilt identifierade och där det var känt att bland annat skattefusk förekom.
I till exempel byggbranschen pågår det en människohandel som måste kartläggas. I det fallet är personalliggaren ett verkningsfullt redskap för arbetsgivare och fackföreningar för att hålla reda på vilka som befinner sig på byggarbetsplatsen och om de är utbildade, har rätt skyddsutrustning och får den lön de har rätt till. Steg för steg har dock tilläggen gjort att effekterna blivit närmast absurda.
Från och med 2018 måste alla personer som bor under samma tak där det bedrivs näringsverksamhet registrera sig om de på något sätt bidrar till verksamheten. Om ett företag har missat att skriva in någon i personalliggaren blir det skyldigt att betala en kontrollavgift till Skatteverket.
Att en ägare av en verksamhet och dennes familj omfattas av kravet på att skriva in sig i personalliggare visar på att lagen inte har förståelse för hur ett litet familjeföretag fungerar, där man lever och verkar i företaget dygnet runt.
När Skatteverket utövar sin slumpmässiga tillsyn kommer myndigheten i princip att kontrollera om man bett sin åttaåriga son eller dotter om hjälp med att kasta kökssoporna. Vid en missad notering om detta i personalliggaren riskerar småföretagaren 12 500 kronor i böter. Det är absurt. Systemet har redan utvärderats vid flera tillfällen, och nu är det dags för förändring.
Fru talman! När vi talar om skatterelaterade frågor blir det ofta väldigt tydligt att den lilla företagaren hamnar i kläm. Lagen är lika för alla, men häri ryms också en del av utmaningarna för den lilla företagaren. Att inte ha stora skatteavdelningar eller stora personella resurser som kan ägna sig åt administration av olika slag innebär ett problem för småföretagaren.
Ett exempel är ersättningen för kostnader i skattemål. Själva processkostnaden i skattemål är en faktor som inte minst små företag behöver väga in när de exempelvis vill överklaga ett beslut. Undersökningar indikerar att full ersättning är oerhört ovanligt liksom att det yrkade beloppet ersätts när den enskilde vunnit gehör för en överklagan. En företagare kan inte anses vara jämbördig med Skatteverket.
Den enskilda företagaren ska inte behöva avstå en överklagan för att en kostnadskalkyl visar att det i slutändan inte är värt processen. Vi behöver därför se över ersättningen för processkostnader i skattemål. Fru talman! Avslutningsvis vill jag yrka bifall till Centerpartiets reservation 31 som rör folkbokföring av barn på två adresser.