KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Marlene Burwick, för anförandet! Jag är lite nyfiken på hur Marlene Burwick och Socialdemokraterna ser på elektrifiering i ljuset av den klimatomställning som vi alla är överens om måste ske.
Vi möts alla av olika siffror i debatten, men vi kan väl ändå konstatera att Energimyndigheten, Svenskt Näringsliv och snart nog all samlad expertis är överens om att vi behöver ofantligt mycket mer el för att klara omställningen av både transportsektorn och vår industri. Till exempel pratar Svenskt Näringsliv om 60 procent mer el. Då har man inte ens tagit med LKAB:s stora satsning på fossilfri järnsvamp, som i sig motsvarar en tredjedel av dagens svenska energianvändning.
Vi ser att andra länder tittar avundsjukt på Sverige för att vi har ett fossilfritt energisystem upp till 98 procent. Det är ju helt fantastiskt. Länder som USA, Finland, Frankrike och Estland, där statliga Vattenfall deltar, och även Storbritannien satsar på en framtid med både förnybart och kärnkraft.
Men många undrar vad Sverige håller på med när vi har ett 98 procent fossilfritt energisystem men har börjat med en nedmontering av svensk kärnkraft. Vindkraften stod förra året för 17 procent och solenergin för 0,5 procent. Jag ökar jättegärna de här andelarna.
Men min fråga till Marlene Burwick och Socialdemokraterna är: Är det regeringens uppfattning att det är realistiskt att hela detta ökade energibehov ska täckas av någonting som i dag står för 17,5 procent? Är det realistiskt och önskvärt för klimatomställningen att stänga ned all kärnkraft till 2040, vilket i princip är vad dagens energipolitiska mål säger?
Jessica Rosencrantz (M):
Jag tackar Marlene Burwick för svaret. Man kan såklart räkna på lite olika sätt, men låt oss konstatera att denna vinter har präglats av elbrist i stora delar av landet när el har behövts. Det är jättefint att vi har ett överskott på helårsnivå, men att elen inte finns när den behövs är elbrist. Det är ett problem. Att vi har behövt importera smutsig el från andra länder och dra igång oljekraftverk är också ett problem.
Jag kan inte riktigt förstå slutsatsen att det är viktigt att energiöverenskommelsen ligger fast. Stora delar av den har ju inte hängt med i utvecklingen. Näringslivet, som Marlene Burwick säger vill ha långsiktiga villkor, säger i dag att man vill ha ett nytt energipolitiskt mål om 100 procent fossilfritt, alltså det som Moderaterna föreslår. Jag vurmar inte för ett enskilt kraftslag.
Jag vurmar för att vi ska möta den enorma utveckling vi står inför, att vi ska kunna öka elektrifieringen och öka energiproduktionen. Därför kvarstår min fråga: Är det ett egenvärde att stänga ned kärnkraften? Eller finns det någon del av Socialdemokraterna som kan se att det kanske inte är vettigt att Miljöpartiet får styra detta utan att industri och transporter faktiskt behöver mer el?
Jag har stor respekt för Mikael Odenberg, och jag kan hålla med honom i mångt och mycket. Att bygga nya, stora reaktorer är inget som Moderaterna föreslår. Vad vi vill se är snarare den moderna tekniken där man bygger små, modulära reaktorer - det som till exempel statliga Vattenfall är med och finansierar i andra länder, såsom Estland. Min fråga kvarstår. Det behövs minst 60 procent mer el.
Är det realistiskt att de 17,5 procent som vind och sol står för i dag ska täcka det ökade energibehovet och ersätta de 30 procenten från kärnkraften?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Lorentz Tovatt, för inlägget! Jag vill börja med att säga att jag håller med Lorentz Tovatt om att Sverige ska vara ett föregångsland som gör skillnad på riktigt, både genom att nå Sveriges egna klimatmål och genom att säkerställa att världen lyckas minska de samlade utsläppen. Klimatförändringarna är på riktigt. Vi ser effekterna här och nu, och vi måste agera här och nu.
Ändå gör regeringen på område efter område för lite för att möjliggöra den omställning som vi behöver. Regeringen vill ha fossilfri el men lägger ned kärnkraften. Den vill ha elbilar men bygger inte ut laddinfrastrukturen tillräckligt. Den vill elektrifiera industrin men inte förkorta miljötillståndsprocesser. Regeringen vill ha batterier men inte bryta mineral.
På område efter område kan vi konstatera att det är väldigt fina ord men att det är regeringens politik som försvårar omställningen när det bryts ned till praktiken. Jag blir provocerad när varje klimatinlägg som kommer från Miljöpartiet i princip är en hyllning till dem själva. Enligt Naturvårdsverket behöver vi minska utsläppen med 5-8 procent per år, men under den här regeringen har vi snarare minskat utsläppen med mindre än 1 procent per år.
Företag skriker om elbrist, höga elpriser och tillståndsprocesser som är långa och oförutsägbara. Industrin i norr och företag i söder vittnar om att allting står på spel om vi inte får den el vi behöver. Då kommer jag tillbaka till frågan. Det var intressant att Lorentz Tovatt nu pratade om att vi först måste effektivisera och sedan kan se på behoven. Detta leder mig in på elfrågan. Hur mycket el tycker Miljöpartiet att vi behöver framöver för att lyckas med omställningen?
Håller man med Energimyndigheten och Svenskt Näringsliv, som pratar om kanske 60 procent mer el till 2045? Och om man skulle märka att det förnybara inte kan möta upp, är man då från Miljöpartiets sida beredd att ompröva sin syn för att lyckas med klimatomställningen?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Först vill jag säga att jag tror att det här är min sista debatt med Isabella Lövin och förmodligen statsrådets sista debattdag här i kammaren innan hon avgår som språkrör nu i helgen. Jag vill därför börja med att rikta ett tack för många spänstiga meningsutbyten och diskussioner bland annat här i kammaren.
För att säga det uppenbara håller vi inte med varandra i alla frågor, men jag vill ändå säga att vi delar engagemanget för ett bättre klimat och en renare miljö. Jag tycker genuint att Isabella Lövin har gjort väldigt mycket bra saker både i Europaparlamentet och i regeringen för ett stärkt miljö- och klimatarbete. Tack för den här tiden och lycka till!
För att raskt gå över till dagens ämne, som är skräp, vill jag konstatera att skräp är ett stort och synligt miljöproblem. Vi vet att nedskräpning påverkar djurlivet negativt och förgiftar våra hav. Vi vet också att nedskräpning skapar otrygghet i människors närmiljöer och att skräpiga miljöer föder mer skräp i en ond spiral. Moderaterna vill göra Sverige skräpfritt. Under coronapandemin har vi sett att fler svenskar rör sig ute i naturen.
Då finns det risk att mängden skräp ökar. Det förstör inte bara naturupplevelsen utan orsakar också problem för djur som får i sig detta och med miljögifter som sprids. Vi vet också att människor uppfattar nedskräpning som ett växande problem. Fler än nio av tio tycker att det är viktigt att minska nedskräpningen. Fler än nio av tio tycker också att mindre nedskräpning, som att slänga fimpar på marken, borde vara straffbart.
Som statsrådet var inne på är all nedskräpning i dag förvisso förbjuden men inte förenad med en påföljd. Det tycker Moderaterna att vi behöver ändra på. Ringa nedskräpning, att slänga småskräp som fimpar, snus och tugggummi, kan låta ofarligt i vissas öron men är det inte. Vi vet dessutom att den här typen av småskräp står för lejonparten av nedskräpningen, inte minst i våra stadsmiljöer.
Skräpet hamnar i dagvattenbrunnar och sprider gifter som rinner vidare ut i havet. Vi moderater menar därför att ringa nedskräpning borde leda till böter eller sanktionsavgift för den som skräpar ned. Jag noterar i statsrådets svar att hon radar upp flera förslag som utredningarna har presenterat. Jag tror att många av dessa förslag är rimliga, och det blir spännande att se vart de tar vägen.
Däremot uppfattade jag inte om statsrådet hade en egen åsikt i fråga om förslaget om att förena ringa nedskräpning med böter eller sanktionsavgift. Är det ett förslag som regeringen är positivt inställd till? Om det saknas underlag, är det ett förslag som regeringen kan tänkas utreda vidare? Det gäller såklart både frågan om påföljd i sig och frågan om sanktionsväxling.
Jag har ändå genom åren noterat att Miljöpartiet har ställt sig positivt till frågan om ringa nedskräpning. Det vore trevligt om det kunde vara en fråga som Moderaterna och Miljöpartiet kan kroka arm i. Är det något som regeringen tänker titta vidare på?
Jessica Rosencrantz (M):
Det låter positivt att regeringen avser att se vad remissrundan ger om att ta bort undantaget för ringa nedskräpning. Kanske kan man i nästa steg se över sanktionsväxling vid behov. En signal till människor i preventivt syfte är viktigt.
Sedan kan man såklart överväga om det är rimligt eller lämpligt att ordningsvakter har möjlighet att dela ut en sanktionsavgift. Det här är spännande. Vi får se om det här kan bli verklighet. Jag tror att detta är en viktig åtgärd för att bli av med de 1 miljard fimpar som slängs varje år. Frågan till statsrådet var lite bredare angående andra åtgärder för att minska nedskräpning.
Jag har noterat att det är många förslag på bordet efter inte minst utredningen om EU:s engångsplastdirektiv. Jag tycker att flera av förslagen är rimliga och intressanta att gå vidare med för att minska mängden plast och nedskräpning. I en annan utredning föreslår regeringen en särskild skatt på engångsartiklar, till exempel engångsmuggar och förpackningar.
Det har varit en diskussion där många aktörer påpekar att det skulle slå fel mitt under en pandemi för en redan hårt ansatt bransch. I likhet med plastpåseskatten har också den här skatten, menar jag, nackdelen att den inte riktigt skiljer på olika materialslag och riskerar att hämma utvecklingen av mer miljövänliga produkter.
Jag vet att man kan ha diskussioner om detta, men jag tycker att det är viktigt att ta fram mer hållbara materialslag och uppmuntra dem som använder bioplast, nedbrytbara material eller återvunnet material. Även med den här skatten, precis som med plastpåseskatten, finns en risk för att incitament tas bort för företag att utveckla eller konsumenter att välja miljövänligare alternativ.
Vi moderater menar därför att plastpåseskatten behöver göras om så att den helt enkelt mer tar hänsyn till de olika aspekter jag räknade upp. I en intervju i förra veckan sa statsrådet att det inte är aktuellt att införa den nya skatten på engångsartiklar mitt under en pandemi. Det var tänkt att ske i höst. Är det ett samlat besked från regeringens sida att man avser att skjuta på införandet av den skatten?
Står sig det beskedet med ett nytt språkrör och en ny minister som snart ska väljas? Är det ett besked som branschen och andra berörda aktörer kan lita på, det vill säga att man skjuter på införandet av skatten? Eftersom vi diskuterar en ny skatt undrar jag om regeringen har dragit lärdom av plastpåseskatten, som trots allt slagit lite snett i sin utformning.
Är det inte bättre att gå vägen via flera av de förslag som ligger i utredningen om engångsplastdirektivet? I vissa delar är de överlappande i fråga om förbud mot produkter utifrån materialslag och en del andra åtgärder. Är det inte ett bättre alternativ än en trubbig skatt? Jag upplever att de delvis överlappar varandra.
Jessica Rosencrantz (M):
Det är ett välkommet besked att man skjuter på skatten. Det tror jag är klokt inte minst med tanke på pandemin, som statsrådet sa. Det finns någonstans en dubbel poäng med att skjuta på det - dels att många aktörer redan är hårt pressade och dels det som statsrådet var inne på. Vad vill vi uppmuntra människor till? Jo, det är ju i många fall att ta med sig maten och inte sitta på plats och trängas. Det är bra och positivt. Jag tror att det är bra med ett tydligt besked där.
En uppmaning från min sida i sammanhanget kan vara att passa på och göra en gedigen utredning av plastpåseskatten innan man går vidare med en ny skatt. Jag delar fullt ut bilden att vi måste minska mängden plast i våra hav. Mätningar visar de fruktansvärda volymer det handlar om. Att vi snart har mer plast än fisk i haven är en återkommande, målande bild av det problem vi faktiskt har. Men om man gör en utvärdering är det också intressant att titta på försäljningen.
Om plastkassarna som vi är vana vid att köpa i butik har gått ned, vad är det som har gått upp i stället? Det bästa är såklart att man har en tygkasse med sig. Nu minns jag inte exakt vid vilken tidpunkt det når break-even, för att producera tygkassar tar såklart också en massa resurser i anspråk. Det är en sak. Men vi hör också många rapporter om människor som köper till exempel soppåsar på rulle i butik som ett alternativ för att man måste slänga sina hushållssopor där hemma någonstans.
Köper man då inte den där plastkassen köper man i stället tunna soppåsar, som inte heller har något bra miljöavtryck, och på det viset köper man kanske ännu fler påsar. Målet är vi helt överens om, absolut. Frågan är bara hur vi på bästa sätt lyckas minska plastanvändningen och nedskräpningen.
Det skulle kunna vara på sin plats att man innan man inför en ny skatt gör en fullständig utvärdering av den man redan har infört och försöker lära sig av den så att vi på bästa möjliga sätt kan minska nedskräpningen och minska mängden plast.
Jessica Rosencrantz (M):
Klimatfrågan är central för mänskligheten och en av de största utmaningar som politiken står inför i dag. Men Sveriges utsläpp minskar tyvärr för långsamt för att vi ska nå våra klimatmål, och vi behöver öka tempot med rätt åtgärder på rätt plats. Skogen är helt central i klimatomställningen. Vi vill bygga mer i trä, göra kläder av träfibrer och köra bil och flyga med bränslen från skogen.
Men experterna är överens: Om vi ska dra nytta av skogen i omställningen måste vi öka tillväxten i vår svenska skog, utan att för den skull göra avkall på viktiga värden som biologisk mångfald. Trots att vi redan undantar mer än en tredjedel av vår svenska skog från att brukas kommer krav på att skydda mer skog, och detta gör det svårt att använda skogen till allt det vi vill.
Min fråga är därför: Hur ska regeringen se till att öka tillväxten i skogen och dra nytta av den svenska skogen i klimatomställningen?
Jessica Rosencrantz (M):
Ja, vi är nog överens om vart vi vill någonstans, men utmaningen är ju, som jag var inne på, att en tredjedel av skogen redan är undantagen från bruk. Många experter är överens om att dagens skogsbruk inte räcker till för allt det vi vill göra i dag. Därför är jag nyfiken eftersom regeringens politik tycks handla om att skydda ännu mer skog än vi redan gör i dag. Ser statsrådet att det är möjligt att använda skogen i klimatomställningen?
Eller, annorlunda uttryckt, finns det ett stopp för hur mycket skog vi faktiskt kan skydda och ändå nå våra klimatmål?
Jessica Rosencrantz (M):
Jag tänkte återkomma till en fråga som jag upplever att kammaren inte riktigt har fått svar på i dag, nämligen den om EU:s taxonomi och definitionen av vad som är hållbara investeringar framöver. Den kommer att få en enorm påverkan på vad banker lånar ut pengar till och var finansmarknader väljer att investera.
Statsrådet Bolund sa i ett svar på en tidigare fråga att han välkomnar regelverket, men det kan knappast vara välkommet att fossilfri energiproduktion eller svenskt skogsbruk klassificeras som ohållbara. Regeringen har fått kritik för att inte ha varit involverad i förhandlingarna. Statsrådet Bolund pekade på att det skulle vara precis tvärtom. I så fall undrar jag vad statsrådet tycker om förslagen.
Framför allt undrar jag: Är regeringen villig att rösta nej till förslagen om de fortsatt innebär att fossilfri energiproduktion och svenskt skogsbruk kommer att klassificeras som ohållbara framöver? Vi vet att de behövs för klimatomställningen.
Jessica Rosencrantz (M):
Sverige ska bli klimatneutralt, men vi ska också bidra till att minska utsläppen globalt. Ju mer fossilfritt stål, skogsprodukter, el och mineral som Sverige kan exportera, desto mer minskar utsläppen globalt. Kort och gott: Svensk export kan bidra till att minska världens klimatutsläpp. Därför vill Moderaterna se ett nytt klimatmål för att styra mot och maximera klimatnyttan av svensk export.
På miljö- och jordbruksutskottets sammanträde i dag lade vi fram ett förslag om att ge Miljömålsberedningen i uppdrag att ta fram ett mål just för svensk exports klimatpåverkan. Vi vill också att Naturvårdsverket ska beräkna den globala klimatpåverkan av exporten på samma sätt som man i dag gör för konsumtionen och för utsläpp här i Sverige. Kunskap om exportens klimatbidrag och ett mål kan bli en styråra i vår klimatpolitik, så att vi gör rätt saker.
Min fråga till Per Bolund är: Är regeringen beredd att ge detta uppdrag till Miljömålsberedningen?
Jessica Rosencrantz (M):
Nyligen höll president Biden ett toppmöte om klimatet. Bland de inbjudna var länder som visat ledarskap i klimatfrågan och länder i vår närhet, som Danmark och Norge, men tyvärr inte Sverige. Till slut lyckades Sverige få en inbjudan till ett rundabordssamtal i marginalen av mötet, som man sedan försökte bildsätta som att det var själva mittpunkten på mötet.
Det värsta med regeringens cirkus kring klimatmötet är egentligen inte att man överdriver sin egen roll och betydelse utan att man förminskar klimatpolitiken till ett pr-jippo. För när statsrådet Bolund väl talade på mötet sa han inte ett ord om de konkreta verktyg som måste till för att hejda världens utsläpp. Nästa gång kanske Sverige kan få en inbjudan på riktigt om vi faktiskt har en agenda för det internationella klimatarbetet.
Varför driver inte regeringen på för att fler länder ska sätta pris på sina utsläpp?
Jessica Rosencrantz (M):
Som sagt hoppas jag att Sverige kan få en riktig inbjudan nästa gång till det rum där de stora länderna sitter och diskuterar de avgörande besluten. Min fråga kvarstår: Vad är regeringens agenda inför FN:s klimatförhandlingar nu i höst? Är det ett pris på utsläpp, som vi vet skulle göra skillnad? Är det att få på plats ett ramverk för internationella klimatinvesteringar där rika länder kan hjälpa fattigare? Detta sa inte Per Bolund ett ord om på det rundabordssamtal som ägde rum. Vad är regeringens prioriteringar? Har man några sådana?
Jessica Rosencrantz (M):
Jag tackar Marlene Burwick för hennes anförande. Även jag tänkte uppehålla mig några minuter vid skogsfrågan. Jag kan börja med att konstatera att det är ganska hårda ord från Socialdemokraterna, vilket är lite märkligt. Det nämndes pengar för ersättning vid nekad avverkning av fjällnära skog. Där föreslår Moderaterna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna exakt samma anslagsnivå som regeringen föreslog i sin budgetproposition.
Vi kan också konstatera att det finns mer pengar i årets budget jämfört med föregående års budget för ytterligare skydd av värdefull natur, precis som Naturvårdsverket hade önskat i sitt budgetunderlag. Vad vi säger nej till är de 2 miljarder som regeringen lite oklart har lagt in i sin budgetproposition men som vi ändå får anta syftar till att tvångsöverta en väldigt stor areal mark från alla våra svenska skogsägare, inte minst i den fjällnära skogen.
Då har jag en fråga till Socialdemokraterna. Hur mycket skog anser Socialdemokraterna ska undantas från produktion? Hur ska vi i så fall få fram all den bioråvara som vi vill ha fram för att kunna bygga hus i trä, göra kläder av träfiber och köra bil på restprodukter från skogen?
Hur ska vi få fram all denna råvara om vi ska minska vår skogsproduktion? Frågan blir ju om det yttersta målet är att minska skogsproduktionen i Sverige. Någon annan slutsats kan man nämligen inte dra om vi ska fortsätta undanta mark från produktion i den takt som Socialdemokraterna verkar vilja se framåt.
Jessica Rosencrantz (M):
Jag tackar Marlene Burwick för svaret, även om jag inte uppfattade att det var ett särskilt konkret svar. Låt mig konstatera att vi kan vara överens om att vi självklart måste bruka men även skydda en hel del värdefulla områden. Det är därför, kan vi konstatera, som mellan en fjärdedel och en tredjedel av all skogsmark - lite beroende på hur man räknar - redan i dag är undantagen från produktion i Sverige. Det är alltså inte så att Sverige i jämförelse med andra länder ligger efter när det gäller att skydda natur.
Vi ska skydda natur, men det måste också finnas gränser om vi samtidigt värnar en bioekonomi. Om vi ska tränga ut fossila alternativ med hjälp av skogsprodukter kan vi inte skydda hur mycket mark som helst; snarare behöver vi ha en tilltro till våra 300 000 privata skogsägare, som varje dag lyckas kombinera produktion med naturhänsyn - och har gjort så i generationer. Min fråga tillbaka är därför: Vill ni minska skogsproduktionen i Sverige, Marlene Burwick? Är det Socialdemokraternas politik? Då är det nämligen bra att säga det.
Hur mycket areal vill ni undanta från produktion? Är det en yta motsvarande till exempel hela Västmanland, som Skogsutredningen föreslog?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack för anförandet, Lorentz Tovatt! Som vanligt pratar Lorentz Tovatt mer om någon annans politik än om sin egen. Jag kommer att ta upp Moderaternas politik i sin helhet i mitt anförande sedan, så låt mig återkomma till den. Men det blir ändå väldigt märkligt att lyssna på Lorentz Tovatt, för det låter som att allting har gått i rätt riktning med Miljöpartiet i regeringen.
Har man då missat kritiken från Naturvårdsverket och Klimatpolitiska rådet, som konstaterar att utsläppen minskar alldeles för långsamt för att vi ska nå våra klimatmål? Som det ser ut nu efter regeringens politik under de gångna sju åren kommer vi att missa klimatmålet om en tredjedel av dagens utsläpp. Det motsvarar hela transportsektorns utsläpp. Detta är Lorentz Tovatt stolt och nöjd över, verkar det som. Framför allt verkar han leva i en parallell verklighet.
Jag ser just nu att omställningen utmanas på flera områden, inte minst när det handlar om den energikris som finns runt omkring oss. Jag tror på riktigt att den kan äventyra både företags och människors tilltro till omställningen. Det handlar i grund och botten om att Miljöpartiet har satt ideologiska käpphästar framför klimatet. Det är viktigare för Miljöpartiet att lägga ned fossilfri elproduktion i form av kärnkraft än att rädda klimatet.
Kärnkraften står i dag för en tredjedel av vår elproduktion. Den elproduktionen ska dessutom dubblas till 2045. Detta tror Miljöpartiet på allvar kan lösas enbart med hjälp av vind och sol. Det är ju helt absurt, fru talman. Moderaterna menar tvärtom att vi kommer att behöva både vatten, vind och kärnkraft för att lyckas med omställningen.
Detta är det kanske ensamt största hotet mot omställningen i dag: att vi inte får fram all den rena el som krävs för att de industriprojekt som Lorentz Tovatt nämner ska bli verklighet. De är nämligen inte verklighet i dag. De bygger på en massa mer ren el. Hur kan Miljöpartiets kärnkraftsmotstånd få gå före klimatet?
Jessica Rosencrantz (M):
Det var inget svar på frågan över huvud taget. Jag tycker att det är oroväckande för omställningen att Miljöpartiet helt ignorerar den energikris som finns runt om oss. Företagen ignorerar den inte. Hushållen ignorerar den inte. Det skadar också tilltron till omställningen. Exempelvis beräknade Konjunkturinstitutet att när man stängde ned Ringhals 1 och Ringhals 2 ökade det utsläppen i Europa med 8 miljoner ton eftersom behovet av fossil kraft ökade i stället.
Att vi potentiellt kommer att nå 2030-målet är tack vare reduktionsplikten. Problemet är hur denna kommer att utvecklas över tid. Miljöpartiet gör ju allt man kan för att begränsa råvarorna till reduktionsplikten, det vill säga biobränslena. Man vill minska på skogsbruket. Vi ser potentiellt att priset nästa år kan öka med 1-2 kronor. Återigen, Moderaterna står bakom detta verktyg.
Men så tjatar man om en skattesänkning på 50 öre som egentligen handlar om att kompensera för det faktum att trots att bränslena blir allt bättre, alltmer hållbara och allt bättre för miljön vill denna riksdag fortsätta att höja beskattningen av dem.