KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nina Lundström (L):
Att i dag kunna få tillgång till ett förstahandskontrakt till en hyresrätt i storstäderna kan jämställas med att få högsta vinsten när man spelar på Trisslotter eller något annat. Så svårt är det. Inte minst i dessa dagar när man konstaterar att en del har lättare än andra att få tillgång till de här hyresrätterna väcker det väldigt mycket känslor.
Jag kan säga att det mullrar i bostadsköerna i detta land, inte minst i storstäderna. Regeringens och statsrådets ambition kommer att vara helt avgörande för om riksdagen kommer att ha någonting att ta ställning till detta riksmöte. Bostadsutskottet kommer att hantera ett antal olika motioner som handlar om reformering av hyressättningssystemet. Men till syvende och sist väntar vi alla på en proposition. Jag kan förstå att det här är ett mycket komplext område.
Är det så att det finns några hinder för att lägga fram en proposition vore det väldigt intressant att få tillfälle att diskutera dem, därför att möjligheten finns, precis som Marietta de Pourbaix-Lundin har varit inne på, att gå fram med vissa av de delar som behöver åtgärdas. Folkpartiets uppfattning är att man behöver reformera hyressättningssystemet. Vi har inte skrivit något i våra motioner om att införa marknadshyror utan det handlar om reformering av hyressättningssystemet i akt och mening att öka nyproduktionen.
Det finns massor av regelverk som gör att hyrorna blir politiskt bestämda. Politiker lägger en våt filt över hela byggmarknaden. Man ska se till att människors möjligheter att få en långsiktighet även gäller dem som bor i hyresrätter. Men fortfarande väntar jag på svaret från statsrådet om vilka hinder som finns för att agera. Det vore ytterst viktigt för oss att få chansen att diskutera dem.
Jag tror att det just nu är oerhört viktigt att det händer någonting med tanke på hur läget ser ut på bostadsmarknaden.
Nina Lundström (L):
De frågeställningar som jag ville väcka kring svarthandeln var: Hur ska vi öka antalet anmälningar? Hur ser vi till att människor börjar agera så att problematiken synliggörs och kan lagföras? Polisen kan nämligen inte agera i och med att brotten inte anmäls. Ett sätt som jag var inne på, och som jag inte är säker på att vi i Folkpartiet övervägt fullt ut ännu, var amnesti.
När frågan om amnesti för köparen uppstår, alltså om det skulle underlätta genom att synliggöra problematiken, är vi beredda att till och med fundera över en sådan åtgärd. Jag vill skicka frågan vidare till statsrådet och undrar om det är något som statsrådet kan tänka sig att överväga i det allmänna batteriet av åtgärder som man måste ta till.
Jag tror att vi verkligen måste fundera över de sociala konsekvenserna. Vi har också följt vad som hänt på olika marknader internationellt. Vi tror på en reformering av hyressättningssystemet. Vi måste se till att människors värderingar får genomslag, men vi ska också reformera så att vi tar ett socialt ansvar. Det är Folkpartiets hållning i dessa frågor.
Jag skulle gärna vilja höra om också amnestifrågan är något som statsrådet kan tänka sig att överväga som en bland övriga frågor om kriminalisering av både köpare och säljare.
Nina Lundström (L):
Jag hade tänkt börja med något helt annat, men det är precis som tidigare talare var inne på att Sten Lundström har en fantastisk förmåga att verkligen få i gång adrenalinet. Jag måste säga att om Sten Lundström anser att det finns möjlighet att göra ändringar i fastighetsskatten så välkomnar jag Vänsterpartiet att i fastighetsskattedebatten i eftermiddag i skatteutskottet ändra uppfattning.
Jag ser i så fall fram emot Vänsterpartiets ändrade ståndpunkt. Vi får väl se vad som händer i den debatten. Herr talman! Nu ska jag återgå till bostadsutskottets debatt. Och jag kan konstatera när jag läser i betänkandet och framför allt i propositionen att propositionen bygger på en överenskommelse mellan den socialdemokratiska regeringen och Vänsterpartiet.
Man kunde nästan få intrycket när Sten Lundström stod i talarstolen att Sten Lundström distanserar sig fullständigt från allt det som står skrivet här. Det tycker jag är mycket märkligt, därför att det jag tycker att vi gör här i dag är att vi tar fasta på just det som Hyresgästernas riksförbund, SABO och Fastighetsägarna har påtalat. Det är de tre stora aktörerna som av riksdagen har getts mandatet att förhandla om hyresnivåerna. Vi politiker här i riksdagen sätter ju inte hyrorna.
Det hoppas jag att Sten Lundström håller med om. Vi har genom lagstiftningen gett ett mandat till parterna på hyresmarknaden att avgöra detta. När nu de här parterna kommer tillbaka till riksdagen och säger att följande förändringar behöver vi få till stånd för att vi ska få en fungerande hyresmarknad tycker jag att det känns väldigt märkligt med det resonemang som Sten Lundström för från talarstolen i dag. Misstänksamhet mot Hyresgästföreningen - absolut inte.
Jag tror att jag till och med gav en mycket tydlig eloge från talarstolen genom att säga att parterna har tagit ett stort ansvar för att vi ska få till stånd en reformering. Därmed vill jag fråga Sten Lundström: Anser inte Sten Lundström att det här är ett sätt att möjliggöra för de tre parterna att faktiskt ta det ansvar som vi genom lagstiftningen har sagt att de ska ta? Är det inte det som beslutet i dag syftar till?
Nina Lundström (L):
Då konstaterar jag att Sten Lundström faktiskt ställer sig bakom det här förslaget i dag och egentligen har parenteser kring delar av det. Det känner jag en stor glädje över att Sten Lundström nu har bekräftat. Men det jag tycker är viktigt att peka på är de problem som har tagits fram av de tre parterna. Det handlar bland annat om hur man ska kunna göra prövningar mellan likvärdiga lägenheter om det inte finns ett underlag. Jag menar att vi ändå måste lyssna till att hyresnämnderna har haft bekymmer.
Har man inte byggt bostäder finns det väldigt lite att jämföra med. Det kan man gott säga. Då måste vi ju fundera över hur man ska få ett bra underlag för att kunna göra de här prövningarna. Jag menar också att det känns väldigt märkligt att man inte skulle kunna ta hänsyn till de privata fastighetsägare som är billigare. Det har vi sett exempel på. Varför skulle inte de kunna ingå i underlaget? Jag tycker att det är väldigt viktigt att komma ihåg att det ofta sägs att de kommunala bostadsföretagen, i egenskap av vem som äger dem, skulle vara de billigaste.
Jag tycker mig ändå se att det inte har varit fallet. Det finns exempel på den privata sidan där små, unika bostadsförvaltare som specialiserar sig är väldigt skickliga och har lyckats nå mycket bättre resultat. Låt mig säga, herr talman, att jag står upp för att hyresgästerna ska ha ett bra och gott besittningsskydd. Jag och Folkpartiet står upp för att vi ska se till att vi får rimliga hyresnivåer.
Vi har inget intresse av att skapa lagstiftning eller regelverk som ska vara hyresdrivande på något sätt. Vi tycker också att Hyresgästernas riksförbund har tagit ett väldigt stort ansvar vad gäller just ansvaret för att se till att regelverken fungerar. Man har också vänt sig till riksdagen.
Låt mig då avsluta med en fråga, herr talman: Malmö är ett välkänt exempel när det handlar om att vilja ha ett lagstöd, vad kommer konsekvenserna att bli om Vänsterpartiet får sin vilja igenom, det vill säga att Malmö inte kommer att ha något lagstiftningsstöd över huvud taget? Det tror jag är allt annat än gynnande för hyresgästerna. Slutligen, herr talman, vill jag också tacka Sten Lundström för alla mycket intensiva, intressanta och adrenalinhöjande debatter.
Nina Lundström (L):
Jag måste säga att vissa inlägg och anföranden kan skapa en ganska djup indignation. Jag konstaterar att just när det gäller det här betänkandet hade det inte blivit något förslag om övriga hade velat avslå. Jag tycker att det här var ett viktigt steg, och jag försökte vara väldigt tydlig från talarstolen med att det är ett viktigt steg. Folkpartiet har motionerat på några punkter. Det har gjorts utifrån det som de här tre aktörerna har framhållit.
Jag kan faktiskt bli än mer förvånad när jag läser i det här betänkandet, som Leif Jakobsson står bakom. Det står att Hyressättningsutredningens förslag om hyressättning i det befintliga beståndet bereds vidare inom Regeringskansliet. Jag tänker på den här fullständiga sågningen av Folkpartiets förslag. Ändå står det i texten här att man kommer att fortsätta att bereda förslagen.
Är det inte just det här, Leif Jakobsson, som gör att det är så svårt att reformera och modernisera just den här lagstiftningen? Tonläget hissas alltid upp på de här nivåerna. Jag kan konstatera att Folkpartiet inte har några andra avsikter än att verkligen verka för hyresgästernas bästa och för att vi ska få en fungerande hyresmarknad. Jag måste säga att en del av de inlägg som kom från talarstolen verkligen var upprörande. Dessutom tycker jag inte att man ska lägga ord i andras mun.
Man ska läsa reservationerna, precis vad som står där. Detta tycker jag ändå att Leif Jakobsson kan kommentera. Men jag ska gå över till min fråga. Det gäller det här med att bereda frågorna vidare inom Regeringskansliet. Så som jag har uppfattat Leif Jakobsson är det det här förslaget som gäller, och ingenting annat kommer att gälla framöver. Det kommer inte att ske några förändringar. Vad innebär då den här typen av skrivningar i betänkandet? Vad är det som ska beredas i Regeringskansliet?
Nina Lundström (L):
Då konstaterar jag att vi, trots den sågning som gjordes av Folkpartiets reservation, är inne på samma linje. Det är bara det att ni inte i betänkandet har slagit fast vilken typ av skyddsregel det ska vara. Vi har precis samma resonemang i våra reservationer. Det andra gäller till-och-från-val. Hur ska Socialdemokraterna och regeringen hitta en lösning för individuell mätning av vatten och el? Det här har ju också samhällsbyggnadsministern varit ute och diskuterat.
I den skrivelse som gick från de tre parterna togs detta specifikt upp inom området till-och-från-val. Det handlar också om det här med att kunna få ett lagstöd när det gäller de hyresgästanpassningar som finns. Inte minst skulle jag vilja höra Leif Jakobssons syn utifrån hur han tror att SABO förhåller sig till hela det här förslaget. Det tror jag nämligen också är en väldigt viktig och angelägen fråga. Det tredje gäller det som jag menar kommer att vara dilemmat.
Med det här systemet kommer fastighetsägare och hyresgäster att kunna ha två parallella system. Man kan välja att kvarstå i det gamla systemet och få hyran prövad efter sex månader. I det nya systemet slipper man den risken. Det är ju det som marknaden har diskuterat. Vi diskuterar inga hyresökningar. Vi diskuterar vem som ska bära risken, och där tar man bort prövningen efter sex månader.
När det gäller lägenheterna som nyproduceras, vissa i det gamla systemet och andra i det nya systemet, har vi från Folkpartiets sida sagt att de som ingår i det nya, med tio års presumtion, inte ska ingå i jämförelseprövningen. Men någonstans kommer de att mötas. Då är frågan: Vad händer med bruksvärdesprövningen? Det är därför som vi ville göra en insats här och lyfta fram de kvarstående frågeställningar som finns. Vi skapar ett ramverk. Aktörerna på marknaden får en möjlighet att verka utifrån den ramlagstiftning som finns.
Vår uppfattning är att vi måste hantera de frågor som vi redan nu ser. Men vi anser, från Folkpartiets sida, att det här första steget är viktigt och nödvändigt, och de andra frågorna har mycket lägre dignitet. Men jag skulle gärna vilja ha Leif Jakobssons svar på de här andra frågorna om vad regeringen och Socialdemokraterna tänker göra.
Nina Lundström (L):
Jag vill börja med att tacka för svaret. Det är en lång rad av händelser som gjort att jag har valt att ställa interpellationen. Den 25 oktober hade jag en interpellationsdebatt med samhällsbyggnadsminister Mona Sahlin som då berättade om sitt första spadtag i Stora Ursvik.
Hon hade då givit ett mycket intressant löfte, som naturligtvis gladde de lokala aktörerna väldigt mycket eftersom det var en förutsättning för att bygga denna nya stadsdel, alltså stadsdelen Stora Ursvik i Sundbyberg i Stockholms län.
Dock dröjde det inte länge förrän man kunde läsa följande i lokaltidningen i Sundbyberg: Vägverket sviker Ursviksprojektet. Man säger också att Mona Sahlin vid byggstarten av den nya stadsdelen Ursvik lovade att E 18 ska börja flyttas nästa år, det vill säga år 2006. Så beskrivs det i artikeln varför man inte anser att man kan få till stånd en byggstart 2006.
Vägverket anger resursbrist och regeringens prioriteringar av andra projekt. Det var också ett viktigt skäl för mig att framställa interpellationen, att få veta vad regeringens intentioner är utifrån att Vägverket faktiskt har beskrivit en helt annan typ av verklighetsbild. I statsrådets svar konstateras att det nu är 2007 som gäller.
Då tycker jag att det är väldigt viktigt att veta att det är 2007 som den utlovade byggstarten kommer att bli av när det gäller sträckningen E 18.
Mats Hellström, landshövdingen i Stockholms län, fick regeringens uppdrag att beskriva vilka hinder som fanns med anledning av bostadsbristen, och han sammanställde då rapporten Vägskäl för bostadsbristen - trafikinfrastruktur öppnar för 56 000 nya bostäder i Stockholms län . Frågorna kring infrastruktur och bostäder är ju oerhört nära sammankopplade i denna region, liksom i många andra regioner.
Där finns också denna sträckning angiven. I rapporten finns också så kallade Letter of Intent eller "avtal" beskrivna där kommunerna anger vilka infrastrukturprojekt som är angelägna. Då förstår statsrådet att jag fortfarande hyser en viss vaksamhet inför vad löftet kommer att innebära.
När man sedan tittar på finansieringen kan man konstatera att kostnaderna för denna vägsträckning anges till en bit över 2 miljarder. Regeringen anslår 895 miljoner som extrainsatser.
Med tanke på att Vägverket i artikeln beskriver att de finansiella frågorna är väldigt avgörande liksom regeringens prioritering av andra vägprojekt ute i landet hyser jag ändå fortfarande en stor farhåga för realismen i det löftet. Jag skulle vilja höra från statsrådet i dag: Är det 2007 som nu gäller?
Har regeringen sett till att de finansiella förutsättningarna, det vill säga pengarna, finns för att detta ska bli möjligt?
Nina Lundström (L):
Just precis. Statsrådet nämnde nu att det ändå finns ett antal reservationer för faktorer som kan påverka om det blir av eller inte och i vilken takt. Jag har nu sett det utdelade interpellationssvaret som statsrådet så småningom kommer att läsa upp här, och det visar på att många projekt riskerar att stoppas eller skjutas på framtiden.
Jag tolkar dock statsrådets svar, att regeringen avser att nu prioritera den vägsträckning av E 18 som berör Sundbyberg, som att regeringen kommer att avsätta de pengar som behövs för att det ska vara möjligt och att det är år 2007 som gäller. Men jag kommer definitivt själv att mycket noggrant följa utvecklingen i och med att jag kan konstatera att det har varit många turer under årens lopp när det gäller väg 73 till Nynäshamn. Det har varit som en jojo fram och tillbaka.
Spadtaget är taget, men uppenbarligen finns det en rad hinder för att det verkligen ska bli av. När det sedan gäller pengarna är 895 miljoner självfallet inte den totala potten, för alla vet ju vad infrastrukturinvesteringar kostar, men det vad som stod i svaret att statsrådet avsåg att ytterligare tillföra. Då vill jag bara ställa det i relation till de 3,8 miljarderna som ett test med biltullar kostar.
Jag tror att det finns ett legitimitetsproblem när man väger av testets innehåll med allt det goda som det kunde ha inneburit. Jag tror att den legitimiteten är borta i dag, att det finns alldeles för mycket nackdelar och att det är en fullständig felkonstruktion. Jag är emot hela testet och tycker att man helt enkelt skulle ha satt stopp för det och använt pengarna bättre. Det är också så att den spårbundna trafiken behövs - där har Folkpartiet lagt fram förslag - och att det behövs en rad ytterligare investeringar.
I dag har vi ständiga infarkter i detta blodomlopp, och det går inte att bygga bostäder när varken kollektivtrafiken eller vägarna fungerar. Då blir det stopp i bostadsbyggandet, och alla vet vad det innebär för tillväxten etcetera. Jag vill tacka för debatten, herr talman.
Nina Lundström (L):
Som Stefan Attefall säger ska avtal naturligtvis hållas. Har man som hyresgäst skrivit på ett avtal där det finns begränsningar måste det ju ha någon form av substans. Det jag har saknat i debatten är att det finns hyresgäster som har skrivit på hyresavtalet och accepterat villkoret att man inte får montera upp paraboler eftersom det fanns ett utbud genom kabel-tv när man flyttade in. Därefter har det omförhandlats.
Det kan komma in en helt annan leverantör eller man kan till och med begränsa utbudet. Jag har varit i kontakt med personer som har råkat ut för just detta. Då får man inte använda sig av parabol och man måste acceptera det nya utbudet. Många har förlorat möjligheten att exempelvis som nationell minoritet i Sverige se på finsk tv. När det gäller avtal måste det finnas en ömsesidighet.
Konsekvenserna kan bli helt andra än vad man hade avsett när man flyttade in. Jag tycker att det lovar gott att samhällsbyggnadsministern kommer att fortsätta diskussionerna. Jag tror att det här är en väldigt viktig fråga för många hyresgäster. Det handlar om inflytande över boendet.
Med all respekt för fastighetsägarnas viktiga roll att värna trygghet och säkerhet ska hyresgästerna, oavsett etnisk härkomst, språklig tillhörighet eller nationell minoritet få möjlighet att ha samma kvaliteter i boendet som andra. Man ska också kunna påverka sin tillvaro i boendet och själv kunna avgöra vad man vill se eller inte se.
Nina Lundström (L):
Svarthandeln har debatterats flera gånger här i kammaren, även med samhällsbyggnadsminister Mona Sahlin. Jag vill återknyta till en debatt som fördes här i kammaren den 14 december 2004, där just svarthandeln debatterades. När jag går igenom protokollet kan jag konstatera att samhällsbyggnadsministern lovade åtgärder på en rad olika områden.
Det handlade delvis om hyressättningssystemet, precis som föregående talare var inne på. Det handlade också om reformering av PBL-frågor för att se till att komma åt de hinder som finns för nyproduktion och mycket mer. När jag läser protokollet och ser till vilka förslag från regeringen vi borde ha behandlat under de senaste riksmötena kan jag konstatera att det inte har kommit förslag.
I dagsläget är problematiken precis den som interpellanten har angivet. Vi har svarthandel, och inte bara i Stockholm. Det är köer, gräddfilsproblematik och framför allt ett enormt statiskt förhållningssätt på bostadsmarknaden. I går ringde en 30-årig ung kvinna mig och berättade om sin livssituation. Hon är nyseparerad, och hon har god inkomst.
Hon behöver bostad nu och letar förtvivlat. Det kommunala bostadsföretaget ger henne en kötid på sju år, och det löser inte hennes problematik. År 2002 gjorde Temaplan en undersökning. Frågan var: Vad är sannolikheten för en ung högutbildad inflyttare från annat EU-land att inom fyra veckor lyckas hyra en modern enrumslägenhet i respektive innerstad i olika europeiska städer?
Man kunde konstatera att Stockholm var sämst i klassen. Det var nästan noll procents chans. I Bryssel var det 75 % chans, och Helsingfors låg inte långt därefter. Sedan kommer städerna Hamburg, Wien, Oslo, Köpenhamn med fler i en lång rad, men i Stockholm var det näst intill hopplöst. Jag menar att riksdagens roll borde vara att riva hinder.
Jag är mycket förvånad över att det inte har kommit propositioner inte minst vad gäller hyressättningssystemet. Låt mig vara tydlig. Folkpartiet står bakom bruksvärdessystemet och de principer som finns. Vi har väntat på en proposition om reformering av hyressättningssystemet för nyproduktion.
Jag undrar också vad en sådan i så fall kommer att innefatta och om man då också frångår de kommittédirektiv som regeringen själv har utfärdat. Jag vill också referera till debatten den 14 december. Jag saknar förslag från regeringen. Jag har i dag några frågor till samhällsbyggnadsminister Mona Sahlin. När man läser propositionsförteckningen är den oroväckande tom. Vi hoppas nu på reformering av hyressättningssystemet.
Vad kommer samhällsbyggnadsministern att göra explicit för att lösa inte minst svarthandelsproblematiken? Kommer förslaget att omfatta åtgärder som också ska råda bot på det? Vilka propositioner inväntas från regeringen? Kan samhällsbyggnadsministern utlova att de också ska riva övriga hinder så att vi får en nyproduktion? Visst har nyproduktionen ökat i Sverige.
Men det är inte på grund av regeringens insatser, utan det är trots regeringen.
Nina Lundström (L):
Jag tycker att det är intressant när samhällsbyggnadsministern vill få det till att exempelvis Folkpartiet här i dag skulle påstå att allting är hyressättningssystemets fel. Jag talar ju om utbud och efterfrågan på marknaden, det vill säga den kvinna på 30 år som det kommer att ta sju år för att hitta en bostad. Jag talar om köerna. Jag talar om dem som faktiskt inte kan hitta en bostad.
Med det menar jag också att en av lösningarna är att reformera hyressättningssystemet för nyproduktion så att man vågar bygga. Därmed blir jag faktiskt aningen besviken. Återigen till frågan om vilka undersökningar som är riktiga och rätta. I den föregående debatten berättade jag, som jag mycket noggrant inledde med i dagens anförande, om den genomlysning som Riksdagens revisorer gjorde. Vi har i Folkpartiet i motioner också fångat upp många av de synpunkter som togs upp där.
Det är inte bara aktörerna på marknaden som diskuterar frågan. De boende, de bostadslösa, de som står i köer, den 30-åriga kvinnan och alla andra vet ju om att det här förekommer. Därför tycker jag att det är anmärkningsvärt att i debatt efter debatt höra att regeringen har planer och intentioner. Men riksdagens roll är att behandla konkreta förslag. Vi konstaterar att våra motionsförslag avslås av riksdagen därför att vi inte har majoritet, ännu.
Men jag hoppas verkligen att vi till hösten får ta ett riktigt ordentligt tag i alla de här frågorna. Visst handlar diskussionen om de frågor vi har diskuterat nu, men ytterligare en input är de andra synpunkterna som vi har framhållit, som en översyn av 12 kap. jordabalken om rättigheter och skyldigheter med mera.
Än en gång saknar jag svar på vilka konkreta, skarpa förslag regeringen avser att komma med, för jag kan konstatera att propositionsförteckningen är oroväckande tunn.