KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christer Nylander (L):
Jag kan erkänna att också jag ser fram emot den dagen då vi har haft en borgerlig förskolepolitik i Sverige i tio år och det är Socialdemokraterna som utvärderar vad vi når upp till. Jag ser verkligen fram emot det. Jag förstår också att statsrådet ser fram emot vår motion. Den tror jag kommer att innehålla en hel del saker som också statsrådet egentligen tycker är bra. Maxtaxan är bra för att markera att förskolan är viktig för den generella välfärden.
Men kan det då inte också vara så att hyggligt små grupper i förskolan, rimligt små grupper som gör så att barnen inte mår dåligt, också är en del av den generella välfärden? Varför väljer man ut just maxtaxa men inte maxgrupper? Personaltätheten är avgörande, sade statsrådet. I propositionen säger man visserligen det. Men man säger också att gruppstorlekarna är ännu viktigare.
Man citerar Skolverket på ett antal punkter i verklighetsbeskrivningen. Man visar att gruppstorlekarna har större betydelse för barnens utveckling än vad personaltätheten har. Varför är man så bra i verklighetsbeskrivningen när man inte följer upp det i förslag till beslut?
Jag vill också när det gäller gruppstorlekarna säga att det tyvärr inte är pedagogiska bedömningar ute på förskolan som avgör hur stora grupperna är. Också det kan läsas i propositionen på s. 21, om nu statsrådet läser på. Där skriver regeringen: Trots att förskolan arbetar under olika villkor tar kommunerna liten hänsyn till detta när man fördelar resurser.
Förskolornas upptagningsområde och personalens ambitioner och kompetens är faktorer som tillmäts liten betydelse när kommunerna fattar beslut om barngruppernas storlek. I själva verket beror gruppernas storlek enligt Skolverket till 72 % på ekonomiska faktorer. 6 % anger att det är områdets sociala karaktär som avgör storleken på barngruppen. Bara 4 % anger att det är den pedagogiska ambitionen som bestämmer vilka storlekar på barngrupperna man ska ha.
Verkligheten talar ett annat språk.
Christer Nylander (L):
Jag skulle kunna säga mycket om jobben. Jag skulle kunna säga mycket om äldreomsorgen, sjukvården och mycket annat. Jag skulle också kunna säga mycket om det väldigt tydliga löftet som stod som nr 1 i er valplattform, att minska barngrupperna i förskolan. Det har fortfarande inte skett. Man har satsat en del resurser, men fortfarande ökar barngrupperna faktiskt på många ställen men är genomsnittligt oförändrade.
Och det var nr 1 som vallöfte i Socialdemokraternas valplattform! Det kan vara viktigt med statistik. Men det är också viktigt att sikta in sig på den statistik som det finns behov av och försöka undvika regelbördor och annat för sådant som inte är särskilt viktigt. Vi har ett problem i dag, att många människor som skulle vilja starta företag inte gör det.
De är bekymrade över att de inte ska kunna få verksamheten att gå ihop, men de är också bekymrade över den regelbörda som finns på småföretag i dag och som tar väldigt mycket kraft, tid och pengar.
Jag tycker att vi måste fundera på - och jag tror att Carin Lundberg också vill ha fler jobb - hur vi får flera småföretag att våga växa och att starta men framför allt att våga anställa, för är det någonting som Sverige behöver i dag så är det flera jobb, minskad arbetslöshet och ett säkrat välstånd. För att återknyta till där vi började, vallöftena, var ett av de viktigaste vallöftena från socialdemokratin att få ned arbetslösheten.
När ni lämnar över makten till oss i september nästa år kommer vi fortfarande att ligga kvar på en hög arbetslöshet på 7-8 %. Det är ganska högt i jämförelse med Sveriges historia.
Christer Nylander (L):
EU är väldigt viktigt. Det är avgörande för Sverige och för Europa att EU finns och att vi är medlemmar. Vi pratar sällan om allt det goda vi får ut av medlemskapet i EU. Det kanske inte passar just nu, men jag tycker att det är viktigt att vi då och då säger att EU behövs för miljön, freden, säkerheten och mer. Det är bra för Sverige att vi är medlemmar i Europeiska unionen. Men EU behövs inte för allt.
Folkpartiet menar att EU bör fokusera mer kraft där kraften verkligen behövs och hålla sig undan från saker där ett europeiskt perspektiv inte alls behövs, det vill säga saker som kan skötas bättre på nationell nivå, regional nivå, kommunal nivå eller till och med av individerna själva.
Vår bedömning är att Sveriges avgift till EU skulle kunna sänkas rejält om man satsade EU:s kraft där EU:s kraft verkligen behövs. Framför allt handlar det om att avveckla jordbrukspolitiken och göra om den i grunden. Nu är läget ett annat. Jordbrukspolitiken finns kvar, och EU-avgiften för Sveriges del är ganska hög. Förmodligen blir den ännu högre de kommande åren.
Vi får väl se vad helgens förhandlingar leder fram till. När man betalar mycket i avgift är det naturligtvis också viktigt att se vad vi får tillbaka, hur återflödet ser ut. Det är det som den här debatten förmodligen handlar om. Det är viktigt att vi drar nytta av det som kommer tillbaka och att vi sköter det på ett bra sätt.
De borgerliga partierna har ett gemensamt särskilt yttrande om regeringens sätt att utnyttja EU-ersättning till de svenska jordbruksföretagen. Problemet har år efter år varit att ersättningarna har använts till att klara utgiftstaken. När det har varit för lite utrymme under utgiftstaken har man valt att skjuta utbetalningarna till efter årsskiftet. Det är naturligtvis oacceptabelt.
Eftersom Cecilia Widegren tidigare noga har berättat hur detta sköts tekniskt och vilka effekter det får tänker jag spara kammarens tid med att inte utveckla detta ytterligare.
Christer Nylander (L):
Om det hade varit huvuddragen i vår näringspolitik hade jag förstått att det finns kritik. Men så är det inte. Det finns ett brett program för fler företagare, för fler växande företag och för nya jobb i Sverige. Det vet näringsministern. Min fråga i den här debatten gällde vad näringsministern och regeringen är beredd att göra för att stärka företagsklimatet så att vi får fart på företagen och tar till vara den regionala tillväxtkraften i Skåne.
Det var det jag trodde debatten skulle handla om, och det blev inte riktigt så. Jag ställde frågor till näringsministern, och jag hoppas att jag kan få svar på dem. Har Nutek fel när man skriver att andelen företagare i Sverige är bland de lägsta i EU, har minskat på tio år med 14 % och att trenden är att andelen företagare i Sverige faktiskt sjunker. Har Nutek fel? Eller vad har näringsministern för andra siffror?
Det är klart att man kan jämföra med det sämsta året bland företagarna och säga att sedan i fjol har de blivit fler. Men det är inte intressant. Ska man bygga ett land för långsiktig tillväxt, ska man bygga regioner för långsiktig tillväxt, gäller det att under lång tid ha ett bra företagarklimat. Östros bygger sin kritik mot alliansen på att vi skulle vilja sänka skatten med 250 miljarder. Men Östros vet att det inte är sant. Det finns inte något dokument som säger att vi vill sänka skatten så mycket.
Möjligen har partierna sagt att vi vill nå ned till jämförbara EU-länder. För min del är Danmark ett jämförbart land. Skulle vi nå ned till skattesatsen i Danmark hade vi kommit en bra bit på väg. Där landar vi ungefär med den politik som alliansen för. Mår folk dåligt i Danmark, näringsministern? Varför påstå att vi skulle sänka med 250 miljarder när det faktiskt inte är sant?
Jag vill ha följande besked: Kommer näringsministern att rösta ja för E 22 nästa gång frågan är uppe i regeringen? Kommer näringsministern att säga nej till en flygskatt såsom den nu är utformad om det skulle visa sig att flygplatsen i Kristianstad och andra små regionala flygplatser är på väg att läggas ned? Vad har näringsministern för planer för att långsiktigt stärka företagarklimatet i Sverige? Det är bättre att näringsministern svarar på de frågorna än att fortsätta kanonaden mot alliansen i sakfrågor som inte stämmer.
Christer Nylander (L):
Jag vill börja med att säga att när jag talade om klimat tidigare tänkte jag mest på det fysiska klimatet och de naturliga förutsättningar vi har i Sverige. Det är ju ofta ganska kallt. Det kan vara svårt att dra den slutsatsen i dag när vi har över 20 grader varmt klockan nio på kvällen. Ett kallt klimat gör att det blir svårare att rekrytera duktiga människor som har att välja mellan finansmarknader runtom i världen.
Om vi ska lyckas med att etablera Sverige som en finansplats och Stockholm som en stark motor i detta krävs att duktiga människor runtom i världen är intresserade av att komma till Stockholm och att de som redan i dag finns i Sverige vill stanna kvar. Det krävs en ganska bred reformagenda för att lyckas. Det handlar om att ha en attraktionspolitik och en skattepolitik som inte skrämmer i väg folk - en straffskatt på välutbildade människor.
Skattepolitiken handlar inte bara om förmögenhetsskatten, även om den är viktig i just det här avseendet. Det handlar också om reavinstskatten vid fondflytt, som vi i Folkpartiet har sagt att vi är beredda att ta bort men som regeringen såvitt jag vet ännu inte har sagt något om. Det vore bra med ett besked på denna punkt. Jag tror att det är många som undrar. Det krävs som sagt en ganska bred reformagenda.
När det gäller klimatet - och då tänker jag inte bara på naturklimatet utan också på finanspolitiken och finansmarknaden i Stockholm och Sverige - ska jag gärna säga att vi har goda förutsättningar. Jag tror att jag har sagt det tidigare också. Men det räcker inte att slå sig till ro och säga att man har goda förutsättningar och ett bra läge just nu. Ska man lyckas hålla den ställning man har i dag måste man gå fort fram, och om man ska lyckas förbättra sin ställning måste man springa och vara riktigt duktig.
Därför blir jag lite bekymrad när statsrådet talar om vad som har gjorts hittills. Det handlar om Finansmarknadsrådet, vilket är bra, om en branschpanel, vilket är bra, och om att ha ett engagemang, vilket också är bra. Men det krävs också konkreta åtgärder. Det krävs på skatteområdet och på utbildningsområdet, och jag skulle vilja veta: Har statsrådet något besked om vad Pagrotsky gjorde med kunskapen om att det behövs bättre utbildning på finansmarknadsområdet?
Christer Nylander (L):
Jag delar statsrådets syn att det finns många stora uppgifter för regeringen att ta tag i på detta område. Det finns en skuld att beta av när det gäller underhåll men också när det gäller nya satsningar.
Min linje är dock att jag tycker att det finns flera anledningar att ge E 22:an en särskild gräddfil i den kommande beredningen. Jag har full förståelse för att man måste sköta en sådan beredning ordentligt, men det finns av de skäl jag angett tidigare anledning att ge E 22:an en särskild gräddfil.
Sedan vill jag att de löften som den nya regeringen så småningom ger ska vara sådana löften som också hålls. Vi är många som är trötta på löften som inte hålls. Det kom massor med löften i somras, några veckor före valet, och det har dessutom kommit löften tidigare i den här typen av debatter. Gemensamt för alla dessa löften är dock att de så småningom brutits.
Nu vill vi se att den nya regeringen bryter den tråkiga traditionen att bryta löften till skåningar, blekingar, Kalmarbor och andra som är beroende av E 22:an.
Jag vill också säga att det finns en tilltagande optimism, inte minst i Skåne men också i andra delar av sydöstra Sverige, eftersom den nya regeringen så tydligt pekar ut att man tror på infrastruktursatsningar som tillväxtpolitik och också öppnar för nya finansieringsmöjligheter. Avslutningsvis vill jag tacka statsrådet för det engagemang hon visar i de här frågorna. Jag vill också tacka övriga debattörer och talmannen för debatten.
Vi önskar naturligtvis varandra en god jul, men jag skulle dessutom å skåningarnas och andras vägnar önska att statsrådet gav oss antingen en julklapp eller ett nyårslöfte om att E 22:an av de skäl jag tidigare angett får en gräddfil i den behandling som kommer framöver. Allra sist vill jag också överräcka en lista som jag har samlat ihop över massor av skåningar, Kalmarbor och blekingar som ställer upp på kravet att E 22:an snabbt ska byggas ut till motorvägsstandard.
Christer Nylander (L):
Jag blev för några månader sedan intervjuad av en elev på en gymnasieskola som gjorde ett projektarbete om E 22:an. Hon sammanfattade sin studie på samma sätt som Kerstin Engle sade i sitt tidigare inlägg: Om alla var överens, varför blev det då ingenting? Jag tycker att det är en klok insikt efter så många år där alla har varit överens och det ändå inte har blivit någonting. Jag tycker att vi som har drivit den här frågan också måste våga vara lite självkritiska: Varför var vi inte tillräckligt framgångsrika i vårt opinionsarbete?
Varför var det just utbyggnaden av E 22 i Skåne som fick stryka på foten när man skulle rädda Trollhättan från de hot om nedläggningar som fanns där? Jag ska gärna erkänna att Kerstin Engle och Krister Örnfjäder var bland dem som protesterade när man gjorde ändringen i planeringen och var kritiska mot hanteringen. Jag var själv också ganska aktiv i den kritiken mot den gamla regeringen.
Jag hoppas att jag ska slippa upprepa kritiken mot den nya regeringen. Jag känner mig ganska säker på att så inte ska bli fallet, därför att vi har nu en regering som satsar på infrastruktur och tillväxtåtgärder och som dessutom ser till att vi håller budgetdisciplinen. Sverige behöver en väl fungerande infrastruktur. Jag tycker att man kan koppla ihop detta med den förra debatten.
Ett modernt land ska ha vägar som går att köra på även när det är dåligt väder, tågen ska inte stå stilla mellan Osby och Älmhult bara för att det blåser, och vi ska inte ha den kvalitet som vi har på vägarna i många delar av Sverige. Ett modernt land måste fungera. Slutligen lovade Socialdemokraterna i valrörelsen att lägga in E 22 igen, men att säga att E 22 finns med i s-budgeten är ändå att dra väl mycket på sanningen. Vägen nämns inte där.
Dessutom är de pengar som man avsätter till infrastruktur i s-budgeten rena luftpengar. De har skapats genom att man detta år inte tänker ge några pengar till Sveriges bönder genom EU:s jordbruksbidrag. På så sätt får man pengar till att satsa på infrastrukturen. Det innebär att de pengarna egentligen inte finns.
Christer Nylander (L):
Jag noterar att det i denna som i så många andra frågor finns väldigt höga förväntningar på den nya regeringen. Det mesta skulle vara löst, och inte minst skulle problemet som lässtatistiken från SCB för 2006 visar vara löst av den här regeringen på fem månader. Det är bra att vi har höga förväntningar på den nya regeringen, tycker jag, men det får också vara lite realism i dem. Problemen har inte uppstått under 2007.
Det vi diskuterar här är att Sverige har haft en väldigt god nivå under många år som har börjat eroderas underifrån på grund av, tror jag, att läsningen inte har varit tillräckligt tydligt i fokus men också på grund av problem till följd av den utbildningspolitik som har varit. Jag skulle vilja ta upp några delar av det som har varit uppe i diskussionen tidigare.
När det gäller unga pojkar till exempel tror jag att något som vi måste jobba mycket mer med är att hitta goda förebilder, människor som unga killar ser upp till och som också är duktiga läsare eller intresserade av böcker. Just denna strategi har man använt sig av på många ställen runt om i världen. Särskilt i USA har man haft en ganska stor framgång med just den tanken. Detta tror jag är något som vi i Sverige skulle kunna vara bättre på.
Jag ska också säga något som jag inte tog upp i mitt tidigare inlägg, att jag tycker att en hel del av fackförbunden på LO-sidan gör mycket bra insatser för att sprida läsningen och se till att nya grupper börjar läsa. Sverige ligger bra till, men vi har problem. Vi måste orka vara långsiktiga, för detta är något som man inte kan vända på fem månader - den tid som vi har haft en ny regering.
Det är förmodligen något som man inte kunnat ändra på under flera år. Men jag tror att det är viktigt att börja förändra detta snart, därför att om den negativa utvecklingen tillåts att gå för långt blir det väldigt tungt att vända den senare. Jag skulle med detta vilja tacka ministern för svaret.
Christer Nylander (L):
Folkpartiet är kanske det parti i riksdagen som står allra mest för kunskap och likvärdighet. Vi ser i dag att likvärdigheten brister i Sverige. Vi ser stora skillnader mellan kommuner. Vi ser stora skillnader mellan olika landsdelar. Vi ser stora skillnader mellan olika skolor. Då måste man fundera på vad man gör åt det. Det ska inte vara lika, men det ska vara likvärdigt.
Det är inte acceptabelt att en elev - en tjej eller en kille - ska få så kraftigt beskurna framtidsmöjligheter bara för att hon eller han råkar bo i fel område eller i fel kommun. Det är inte acceptabelt för oss. Likvärdigheten måste stärkas. Jag pratar brett om skolan därför att jag tror att en av de viktigaste uppgifterna som vi har tillsammans i utbildningsutskottet är att försöka lyfta synen på kunskap, synen på lärare och synen på skolan.
Jag tror att det är viktigt för Sverige att vi lyckas med den uppgiften. Vi måste se till att vi får tillbaka känslan av att skolan står mitt i byn och att skolan är det allra viktigaste vi kan satsa på för framtiden. När det gäller lika regler för friskolor och kommunala skolor hoppas jag att vi kan bli överens senare när vi ska diskutera skollagstiftningen. Det är avgörande.
Vi kommer att få en tilltagande konkurrens om elever framöver, och den måste grundas på vilka som är bäst på att ge eleverna framtidsmöjligheter. Framtidsmöjligheter är också grunden till att jag diskuterar valfriheten på kort och lång sikt. Jag tror att man kan införa vissa regler och viss valfrihet på kort sikt som gör att elever kan välja fel. Man begränsar på det sättet människors valfrihet på lång sikt.
Ibland måste till och med en liberal inse att stor valfrihet på kort sikt kan begränsa en människas valfrihet på lång sikt. Det är inte alltid snällt att tillåta en elev att välja bort de svåra kurserna och att erbjuda lätta kurser i stället. Det begränsar de möjligheter eleverna får framöver.
Christer Nylander (L):
Det är bara att konstatera att Mats Pertoft från Miljöpartiet kritiserar mig för att göra allting lika, att ha ökad nationell styrning och mycket annat och därefter för att vilja ha ett ökat statligt grepp över skolan. Jag håller med Mats Pertoft; jag tror att staten behöver ta ett tydligare grepp över skolpolitiken och skolan. Staten skjuter nu till ganska mycket pengar till skolan som den egentligen inte borde göra.
Det handlar om nästan 1 miljard kronor till läsa-skriva-räkna-satsningen. Det handlar om 3,7 miljarder kronor till lärarfortbildning som egentligen är kommunala uppgifter, men som staten nu delvis tar över eftersom vi ser att bristerna finns där. Jag kan tänka mig att se fler insatser och en ännu tydligare styrning från staten eftersom vi måste få en ökad likvärdighet i svensk skola.
Jag vet att regeringen inte kommer att lägga fram något förslag om ytterligare förstatligande av skolan eller någonting annat, även om jag personligen skulle kunna tänka mig att göra det.
Christer Nylander (L):
Stalltipset är att alliansen går segrande ur det här. Det har visat sig i historien att alliansen har vunnit debatten om skolan. Alliansen vann valet på skolan; det har till och med Marie Granlund sagt. Jag skulle gissa att alliansen kommer att vinna också när det gäller att formulera verkligheten för skolan framöver. Stalltipset är att alliansen går segrande ur detta. Det är också så vi fungerar tillsammans. Vi sätter oss ned - fyra partier - och funderar på vad vi har gemensamt att ge till det här arbetet. Hur kan vi komma överens?
Vad kan vi behöva jobba vidare med? Ni har inte gjort det. Ni har inte gjort er hemläxa. Marie Granlund leder Socialdemokraternas rådslag och försöker samla ihop dem till en ståndpunkt, vilket verkar vara en omöjlighet. Därför har du inte tid att lyssna på dina andra vänner på vänsterkanten. Lär dig av vårt arbete! Vi diskuterar saker gemensamt och kommer fram till bra lösningar för Sverige. Ni klarar inte ens att samla er inom ert eget parti.
Marie Granlund känner förmodligen väl till att det finns ett par utredningar som tittar på frågan om avknoppningar. Vi kommer att leverera ett förslag på hur det ska se ut framöver. Det här verkar vara jättekonstigt, men eftersom jag har sysslat en del med de här frågorna vet jag att budgetlagen säger att en vårproposition inte ska vara en budget. Den ska vara en proposition med riktlinjer för den ekonomiska politiken.
Det är inte meningen att den ska vara en halvbudget såsom sossarna har gjort tillsammans med sina vänner de senaste åren. Nu går vi tillbaka till det som budgetlagen sade att vårpropositionen skulle vara, det vill säga att vi ritar ut riktlinjer. Låt mig kommentera dessa 900 miljoner kronor. Marie Granlund säger att de inte räcker långt, och så slår hon sig för bröstet för att de själva har satsat 500 miljoner, drygt hälften av detta, på elever i särskilt utsatta områden. Hon säger att det ska vara lyftet för svensk skola. Ni gör hälften av vad vi gör, och ni tror att det är lyftet för Sverige.
Då borde vi ha ett dubbellyft för våra pengar.
Christer Nylander (L):
Jag noterar nu att Marie Granlund också vill ha ökade statliga satsningar på skolan och utöka statens ansvar för skolan ytterligare. Jag välkomnar det. Jag tror att det kommer att behövas, inte minst därför att vi ser att den demografiska situationen framöver kommer att ställa kommunerna inför stora utmaningar. Staten behöver förmodligen ta ett större ansvar. Staten behöver också ta ett större ansvar eftersom vi ser att skolan har halkat efter under de senaste åren. Bristerna har ökat, och många kommuner tar inte det ansvar som de borde göra, till exempel när det gäller lärarfortbildning.
Därför satsar vi ganska mycket på lärarfortbildning, 3,7 miljarder. Och därför är vi också beredda att skjuta till 900 miljoner kronor i de tidiga årskurserna i lågstadiet. I dag är det kommunerna som har ansvaret för att finansiera skolan, och då måste också kommunerna leva upp till detta. Sverige är kanske det land som satsar allra mest på skolan inom OECD, men vi får inte ut tillräckligt mycket av det.
Vi måste fundera mer på vad vi gör för att se till att pengarna används rätt, hamnar rätt och ger den effekt de borde göra. Jag ber Marie Granlund notera att det inte var utbildningsministern själv som berättade vilka regler vi vill ha när det gäller konfessionella friskolor, utan det gjorde han tillsammans med de andra tre partiledarna. Så fungerar det på den här sidan salen. Vi gör saker tillsammans. Vi kommer överens om saker tillsammans.
Marie Granlund har alldeles rätt när det gäller avknoppning. Det har skett under lång tid. Det har inte funnits några regler för det. Jag beklagar att det inte har funnits några regler för det, men nu har Sverige fått en ny regering som är beredd att ta fram de här reglerna. De reglerna kommer att tas fram. Det sitter ett par utredningar som tittar på detta just nu. Var lugn, Marie Granlund, vi gör den läxa som ni inte gjorde!