KBLab/rixvox huggingface dataset:
Cecilia Wikström (L):
Jag är också medveten om att det här är en stor och vid fråga. Det är medvetet som jag har vidgat den här frågan till att inte bara handla om anställningar av personal till äldreboenden. Våld mot äldre är en realitet. Många gamla upplever att de som brottsoffer inte får den status som yngre brottsoffer får och att man inte tar dem på allvar på samma sätt. Också när man är gammal har man rätt att vara sedd för den man är, och man har rätt att vara huvudperson i sitt eget liv.
Man har rätt att vara det brottsoffer som man faktiskt är om man har blivit utsatt för våld, för fysiska, psykiska eller ekonomiska övergrepp, för försummelse eller vanvård eller för utnyttjande på annat sätt. Detta är viktigt att framhålla. Herr talman!
Jag undrar fortfarande om socialministern skulle vilja ge mig ett svar på frågan om man från regeringens sida tänker följa den rapport som Nationella rådet för kvinnofrid har givit till regeringen och om man har för avsikt att inrätta ett sådant samordningskansli.
Min andra fråga är: Finns det någon tanke på att inrätta ett resurscentrum, likt det norska Vern for eldre , för att garantera att också äldre brottsoffer blir sedda som de brottsoffer de är och att de får vara agerande subjekt i sina egna liv?
Cecilia Wikström (L):
Jag vill börja med att rikta ett djupt känt tack till Pär Nuder för det svar som han har avgivit. Det är balanserat, nyanserat och rör inte upp de känslostormar som Yvonne Ruwaida lyckades röra upp genom sina uttalanden här i kammaren alldeles nyss.
Att relativisera det hemska som sker, som faktiskt är folkmord, som hon gör när hon talar om Israels beteende under den terrorintifada som pågår är faktiskt farligt. Det relativiserar folkmordsbegreppet, och det är faktiskt livsfarligt.
Den folkmordskonferens som alldeles nyss har avslutats har givit oss möjlighet till reflexion över folkmord som har skett genom historien. Men folkmordskonferensen har också påmint oss på djupet om att ökade kunskaper är det enda verkningsfulla medlet mot grupphat och hets mot folkgrupper.
Ökad kunskap kan leda till att världssamfundet ingriper tidigare mot hotande etniska rensningar, varav den största är Förintelsen där sex miljoner människor offrades.
Främlingsfientlighet och ytterst antisemitism har en lång och fasansfull historia med systematiska mord av judar, däribland en miljon barn och fem miljoner handikappade, oppositionella, homosexuella, romer och oliktänkande. Nu kan vi se en ny våg av antisemitism i Sverige, enligt en rapport från EUMC. Det är oerhört smärtsamt att tala om det.
Självklart kan man som Yvonne Ruwaida, Miljöpartiet, Vänstern och alla vi andra kritisera Israels politik och de företeelser som sker där. Vi kan till och med kritisera dem hårt utan att det kan anses vara antisemitiskt. Men att i samma andetag säga att det skulle vara nära folkmord, det tycker jag är anstötligt.
Det är viktigt att den debatten förs också här i kammaren på det sätt som statsministern, Pär Nuder och andra har gjort på ett föredömligt sätt. Det är viktigt att vi sätter punkt för de strömningar inom Vänstern och Miljöpartiet som faktiskt relativiserar folkmordsbegreppet. Det är mycket angeläget.
Cecilia Wikström (L):
För tio år sedan arbetade jag i Gimo, som är en liten uppländsk ort. Aldrig någonsin kommer jag att kunna glömma kontakten med de flyktingar som då kom dit från kriget i det forna Jugoslavien. Bilderna av barnen och deras föräldrar och av de gamla människorna kommer aldrig att blekna bort. På blanketterna till myndigheterna stod som skäl för deras asylansökan två ord: Etnisk rensning.
Tio år har gått sedan dess, tio år av brott mot mänskligheten. Vi har nämnt länderna Rwanda, Kosovo, Bosnien-Hercegovina, Kongo, Irak, Tjetjenien. Risken för nya etniska rensningar och nya folkmord är inte borta. Det krävs nu, precis som vid Folkmordskonferensen, ett tydligt avståndstagande från all form av rasism och främlingsfientlighet.
Nu måste demokratins alla aktörer mobiliseras. Jag tycker faktiskt att regeringen har tagit ett föredömligt ansvar som har arrangerat de här konferenserna. Jag är glad och stolt över detta. Hat försvinner inte av sig självt, herr talman. Hat måste hela tiden motarbetas och bekämpas. Det är allas vårt ansvar att kämpa mot främlingsfientlighet, rasism och hat i vår vardag.
Det är bara då som vi kan skapa ett öppet samhälle, tolerant och demokratiskt. Annars tynar Europas viktigaste, mest dyrköpta lärdom bort. Om fördomar tillåts slå över i hat och hets kommer vi att tvingas se nya folkmord och nya etniska rensningar i framtiden.
Vi ska också komma ihåg att det Europa vi i dag lever i har vuxit fram ur ruinerna efter ett världskrig som utlöstes av en nazistisk regim vars främsta mål var etnisk rensning, att utrota det judiska folket. Tillåt mig, herr talman, att avslutningsvis citera den skrift som tillkom på Göran Perssons initiativ . om detta må ni berätta .
Cecilia Wikström (L):
Tsunamikatastrofen, den jättelika flodvågen som svepte med sig barn och gamla, ortsbefolkning och turister, kvinnor och män, har lämnat efter sig sorg och saknad, förtvivlan och vanmakt, men också en flodvåg av medmänsklighet.
Det, herr talman, är det perspektiv som jag tycker att vi ska lämna flodvågen och allt den fört med sig i, den flodvåg av medmänsklighet som har rört vid var och en av oss. Men jag vill börja med att beklaga det gemensamma svaret på de här interpellationerna.
De fem barnen som fördes till Gaza förtjänar en egen debatt, precis som de 70-80 barn som Hillevi Engström precis hänvisade till som aktuella ärenden. Tsunamikatastrofen och katastrofhanteringen är en sådan gigantisk och svår diskussion att den behöver tas upp i ett enskilt sammanhang. Jag vill, herr talman, backa bandet till den 15 december 2004.
Det var en kall och blåsig dag i Ramallah. Jag var precis som Tuve Skånberg delegat till den första internationella fredskonferensen efter Arafats död. Den heter What are the chances for peace? Ett fönster eller kanske en dörr står på glänt mot fred.
I det sammanhanget begärde jag enskilt företräde hos talmannen för den palestinska myndigheten och ordföranden för den lagstiftande församlingen, Mahmoud Labadi. Jag fick företräde hos dem båda. Jag mindes då de ord som jag hade hört från UD, att man hänvisade till en tyst diplomati. Ja, herr talman, den diplomatin var tvärtyst.
De här två dignitärerna kände inte till fallet. Ingen visste om det över huvud taget. Men när de fick reda på det berättade de att de skulle fortsätta att ta ansvar för frågan. Och efter den 15 december talade jag med dem varje dag fram till jul. På julaftonen fick vi veta att barnen var på väg hem.
Så det blev ett lyckligt slut på den här historien. Men jag tycker faktiskt att det vore klädsamt om utrikesministern kunde säga att det fattas en hel del i hanteringen av detta ärende. När fem svenska minderåriga barn kidnappas och förs bort ur landet registreras ett par av dem som statslösa flyktingar i Rafahlägret utanför Gaza.
Det är ganska oerhört att man inte gjorde mer. Det är en häpnadsväckande försumlighet, herr talman, och jag bara beklagar att det var den första i raden av försumligheter som har karakteriserat UD under de senaste månaderna.
Cecilia Wikström (L):
Biståndsministerns senaste inlägg fick också mig att vilja ta till orda i debatten. Ett parti och en ungdomsorganisation som talar om att ta och behålla makten med våld och som talar om proletariatets diktatur är väl knappast förenligt med demokratiska ideal och värderingar.
Det vore skönt med ett förtydligande från biståndsministern på den punkt som Ewa Björling tar upp, alltså om det över huvud taget går att förena de två olika anvisningarna. I dessa tider, herr talman, när vi talar om kommunism och om diktatur är det väl angelägnare än någonsin att vi denna kväll får klargjort hur biståndsministern ser på frågan.
Cecilia Wikström (L):
Jag tvingas konstatera att Sverige genom detta agerande med ensidigt stöd till den palestinska myndigheten faktiskt har diskvalificerat sig själv från en medlarroll i Mellanösternkonflikten, den konflikt som eskalerade i och med den andra intifadans utbrott 2000. År 1997 pågick fortfarande en fredsprocess. Det vill jag påminna biståndsministern om.
Hade man fortsatt förhandlingarna om ett fredsavtal efter Camp David år 2000 hade förmodligen den palestinska staten redan varit förverkligad, och två folk hade kunnat leva sida vid sida i stället för dagens terrorkrig som skördar enorma offer av död och våld på båda sidor.
Hade den palestinska myndigheten motverkat och hejdat terroristerna och attackerna mot civila israeliska mål hade det troligen funnits ett fungerande samhällsbygge, en rimlig ekonomi och skolor att ge stöd till. Då hade vägen till fred och demokrati varit öppen. Jag tror inte, herr talman, att Sida medvetet stöder korruption eller terror, inte på något sätt.
Men Sida måste förstärka kontrollen av de pengar som förmedlas till den palestinska myndigheten. Det finns andra internationella utvärderare, bland annat en i Storbritannien, som har tittat närmare på detta och som konstaterar att pengar försvinner i den korrupta palestinska myndighetens djupa svarta hål. Det kanske vore idé för Sida att också intensifiera det arbetet.
Jag tror som sagt inte att det finns någon korruption eller terror som man medvetet stöder. Men det finns en överslätande acceptans och en slapp låt-gå-mentalitet som tyder på en bristande respekt för både den mottagande befolkningen och för oss skattebetalare som vill tro att våra biståndsmedel ska komma den hårt sargade befolkningen till del och i någon mån ge upprättelse.
Cecilia Wikström (L):
Jag tror att vi kan konstatera att vi är överens alla här inne i kammaren om att Sida är en viktig myndighet, eftersom Sida förmedlar Sveriges omfattande bistånd till behövande människor som inte har det så bra som vi. Men vi måste också komma ihåg att i en demokrati ska all offentlig verksamhet och all makt granskas. Det gäller politiker, revisorer och utredningar.
Detta ska granskas av allmänheten på olika sätt. Bara då kan biståndet ges en ökad legitimitet. Det är nödvändigt. Frågorna när det gäller Sveriges bistånd till palestinierna är inte nöjaktigt besvarade i kvällens debatt. Även om ministern hävdar motsatsen vill jag understryka det.
Jag måste säga, herr talman, att jag blir ledsen när jag hör Berndt Ekholm säga att Arafat inte kan diplomati och att han är en frihetskämpe. Det är väl ändå ganska hemskt att höra det. Det är klart stötande och ett understatement att påstå att Arafat inte kan diplomati.
Arafat är en korrupt ledare av den palestinska myndigheten och ägnar sig åt totalitär maktkontroll och maktutövning. Det måste bli sagt. Vilka signaler ger biståndsministern när hon inte vill säga ett enda ord om vad det är som ligger bakom den växande fattigdomen på de palestinska territorierna, den extremism som har skadat det palestinska folket så vansinnigt?
Carin Jämtin säger ingenting i klartext om att behovet av stöd har ökat våldsamt till följd av terrorismen och den andra intifadans utbrott. Fanatikerna tillåts ta över. Genom den här debatten i kväll har Sverige än en gång missat en viktig möjlighet att ge moraliskt stöd till det palestinska folket vars tragedier har drivits fram av egen korrupt ledning och terroristaktioner.
Cecilia Wikström (L):
Det här är första gången som jag ger mig in i en försvarspolitisk debatt på något sätt. Det ligger normalt inte inom mitt intresseområde, men här handlar det om både förnuft och känsla. Det enklaste är oftast det bästa. Om det bästa dessutom råkar vara det billigaste, borde det inte vara så svårt, herr talman, att välja det alternativet.
Följaktligen vill jag också understryka att Uppsala med all önskvärd tydlighet framstår som det naturligaste alternativet för placering av flygskolan. Uppsala har dessutom en femtioårig tradition av flygskola som i ett slag inte längre tillmäts någon betydelse om placeringen blir någon annan.
Kostnaden för Malmenalternativet är som vi har hört väldigt stor, 250 miljoner kronor, medan kostnaden för Uppsalaalternativet ter sig som en ringa kostnad på omkring 40 miljoner kronor. Det är marginellt alltså. Låt mig också erinra om de möjligheter till en positiv samverkan som man kan få genom en placering i Uppsala. Då tänker jag på samverkan mellan Uppsala universitet och flygskolan.
Dessutom finns SLU, tolkskolan och flera betydelsefulla läroanstalter på orten. Man kan samordna delar av undervisningen. Militären kan få skräddarsydda utbildningar i språk och allt möjligt annat. Både försvaret och företrädare för Uppsala universitets ledning talar mycket varmt för detta alternativ, det vill säga Uppsala som lokaliseringsort för flygskolan. Herr talman!
Jag vill vädja till försvarsministern att låta förnuftet segra och de rationella skälen utgöra beslutsunderlag inför detta för framtiden så viktiga beslut.
Cecilia Wikström (L):
Fattigdom och hunger är en sak. Politiska rättigheter är något annat.
Varför envisas, fru talman, svensk vänster och svenska kommunister med att tro att grundläggande mänskliga fri- och rättigheter exklusivt ska tillhöra oss i den västliga, rika, välsituerade, ombonade och trygga världen?
Varför begriper inte svensk vänster att de grundläggande mänskliga fri- och rättigheterna bör tillhöra alla, överallt och på alla sätt? De politiska rättigheterna syftar till att skydda människor från övergrepp. De är för demokratins skull. De är grunden för mänskliga rättigheter.
De finns där i form av yttrandefrihet, religionsfrihet, rösträtt, förbud mot tortyr och dödsstraff. Det är politiska rättigheter. Kommunister världen över håller hela tiden fram sociala, ekonomiska och kulturella rättigheter som något fint att gömma sig bakom i stället för att införa demokrati.
Men de rättigheterna är processuella, fru talman, det vill säga de kan genomföras successivt i takt med att man når ekonomiskt välstånd, fred eller vad det kan vara fråga om. De är alltid processuella och inte absoluta. Mänskliga rättigheter är bindande och grundläggande.
Där är vattendelaren mellan svenska Vänstern och alliansen - och mitt parti i synnerhet.
Cecilia Wikström (L):
Människan lever inte av bröd allena utan också av de stora orden som frihet, rättvisa, att vara sedd och bekräftad samt att få uttrycka sin mening. Det är en djup skillnad, Kenneth Kvist, mellan liv och existens. Vi menar precis vad vi skriver i reservationen.
I detta replikskifte låter det precis som om du håller med om den reservationen. Vi har skrivit att sociala och kulturella rättigheter ska införas processuellt sedan basen har grundlagts, de grundläggande fri- och rättigheterna, det vill säga förbud mot tortyr och förbud mot dödstraff. Det handlar om rätt till liv, även om man hör till en minoritet i ett land.
Det här är avgörande. Här går en vattendelare i svensk politik. Vi ser i dag reminiscenserna av det kommunistiska manifestet blossa upp. Man gömmer sig bakom sociala rättvisor, att människor har tak över huvudet och arbete, oaktat de har valt det själva eller inte utan har blivit påtvingade pålagor, och då har man samvetet och ryggen fri. Det är oacceptabelt. Fru talman!
Det är oacceptabelt att försvara bristen på demokrati och mänskliga rättigheter, undermålig rättssäkerhet och tryckfrihet med hänvisning till att sociala rättigheter upprätthålls. Det här är spåren av en svunnen tid. Överallt i världen har kommunismen rasat, men på sina håll finns den kvar. Det ser vi exempel på här och nu.
Cecilia Wikström (L):
Jag vill bara berätta för Lotta Hedström, för den händelse att det har fallit ur minnet, att de sociala rättigheterna, med rätta, finns inskrivna i regeringsformen som ett uttryck för samhällets målsättning.
Det är någonting mycket gott och mycket stort i detta, medan de klassiska grundläggande mänskliga fri- och rättigheterna såsom religionsfrihet, yttrandefrihet, mötesfrihet, demonstrationsfrihet och allt sådant är grundlagsskyddade. Jag tycker att det är rätt anmärkningsvärt att höra Lotta Hedström angripa hela alliansen och vår första reservation som ett uttryck för någonting som står i strid med FN-stadgan. Det är fullständigt barockt!
Det räcker att vi tittar på vad som står i den svenska regeringsformen och i grundlagen för att ha argument nog för den här reservationen, som faktiskt är avgörande på många sätt. Den här principiella uppdelningen kan vara på sin plats därför att politiska rättigheter syftar till att skydda den enskilde från olika övergrepp.
De flesta av de här medborgerliga rättigheterna är absoluta - det står också i FN-stadgan - och bör i samtliga länder genomföras omgående. Därför undrar jag vad haken är i Lotta Hedströms argumentation, för buggen i logiken finns där.
Cecilia Wikström (L):
Därom är vi självklart överens. Vi har rätt till livgivande vatten, energigivande mat och så vidare. Men det som sker i Minsk i dag kan kanske vara en tankeställare också för Miljöpartiet och Lotta Hedström.
Det som sker när människor som har ätit sig mätta, duschat och tvättat sig och druckit vatten inte får uttala sin mening utan förs i polispiketbussar till fängelser där de grovt förnedras och behandlas fruktansvärt illa är en helt annan sak. Det här sker runtom i världen. Just nu sker det i Minsk.
Jag begriper inte varför Lotta Hedström tar på sig hela världens samvete och säger att Miljöpartiet i Sverige vet bäst, vet bäst hur FN-stadgan ska tolkas och hur allting hänger samman. Det är ganska anmärkningsvärt att på det här sättet göra ned inte bara mitt parti utan hela alliansen bara för att vi säger att sociala rättigheter är av en annan karaktär än de politiska och grundläggande rättigheterna. Det är bara att titta på vår egen regeringsform och på vår grundlag så begriper man det.
Cecilia Wikström (L):
Jag visste inte tidigare att den här möjligheten, eller rättigheten, till ytterligare anföranden fanns, och därför passar jag nu på tillfället att begagna mig av den. Eftersom jag i replikskiftena gång på gång blir adresserad av företrädare för andra partier kanske det är på sin plats att jag gör några förtydliganden från talarstolen. Jag känner mig allvarligt kränkt av Veronica Palms påstående att jag skulle företräda en förfärlig människosyn.
Jag tycker att det är anmärkningsvärt att en kollega i riksdagen pekar ut en enskild individ och företrädare för ett annat parti som bärare av dålig eller förfärlig människosyn. Det känns speciellt hårt att höra det från Veronica Palm som jag tycker att jag haft ett trevligt och bra samarbete med.
Låt mig än en gång få understryka att politiska rättigheter skyddar enskilda människor från övergrepp. Sociala rättigheter är processuella och kan genomföras efterhand som möjligheter skapas.
Om dessa två ställs i relation till varandra måste man också ställa den berättigade frågan: Vad hjälper det de arresterade i Minsk i Vitryssland i dag att de har mat för dagen och tak över huvudet när deras yttrandefrihet och grundläggande respekt inte tas till vara, att de inte ses? Och vad hjälper det dem att de har tak över huvudet och mat för dagen när demokratin, fundamentet för MR, inte fungerar?
Det är märkligt att göra som Palm och säga att rätten till semester är lika grundläggande som rätten till religionsfrihet, yttrandefrihet och pressfrihet. Det, fru talman, ger uttryck för en mycket besynnerlig människosyn.
Cecilia Wikström (L):
Det här blir bara värre och värre.
De barn jag talade om i mitt huvudanförande, de som säljs under vidriga omständigheter, existerar, men livet är förkrympt. Den kvinna jag talade om, hon som flyr i Darfur, existerar fortfarande, men hennes liv är förkrympt.
Demonstranterna i Vitryssland har tak över huvudet och mat för dagen, de allra flesta av dem, men deras mänskliga rättigheter är kränkta, och deras liv är förkrympta. Det handlar om existens, men det handlar inte om ett fullödigt liv när mänskliga rättigheter inte är respekterade och demokrati inte är infört. Sorry, Veronica Palm, men det här blir mitt sista inlägg i debatten med dig. Den håller alldeles för låg nivå.
Cecilia Wikström (L):
Jag vill uppmana Veronica Palm att läsa på om processuella rättigheter och vad de innebär. De sociala och kulturella rättigheterna är processuella, medan de grundläggande politiska rättigheterna är ovillkorliga och bör införas överallt i hela världen. Därom är vi överens med FN-stadgan och allting annat. Veronica Palm gör hela tiden självmål.
Det är bara att beklaga att en debatt i denna kammare inte kan ha någon form av intellektuell stringens. Det ser vi lite då och då. I dag har vi ytterligare ett bevis på det.
Det är märkligt att först säga att organisationsfriheten på något sätt skulle vara underordnad och i nästa andetag säga att rätten till organisation, och därmed rätten till fackföreningarnas krav på semester, är lika grundläggande som de stora fundamentala mänskliga fri- och rättigheterna på vilka vi bygger hela synen på vad mänskliga rättigheter är.
Det är oerhört anmärkningsvärt, och jag kan bara beklaga att det sker i denna kammare. Nivån borde vara lite högre.
Cecilia Wikström (L):
Det har jag aldrig på något sätt bestridit. Det är klart att det ena förutsätter det andra. Det har vi också talat om nu här i ett antal timmar. Det handlar i grunden om de stora djupa blocken. Det är yttrandefrihet, religionsfrihet, tryckfrihet och organisationsfrihet. Allt detta måste få en hög dignitet. Det är fundamentet för mänskliga rättigheter.
Jag har sagt det så många gånger nu. Det är trevligt att föra debatten med Kenneth Kvist som gör det med saklig argumentation som grund.
Cecilia Wikström (L):
Det känns som en trevlig avslutning på en lång debatts färd mot lunchtid. Det kanske är signifikativt att det är Kenneth Kvist som företräder Vänsterpartiet här i riksdagen som hakar på den här debatten hela tiden och vill ta den varv efter varv. Det börjar kännas lite skruvat nu. Kenneth Kvist är bekymrad över alliansen och vår reservation.
Den svenska vänstern kan sova lugnt om nätterna. Vi tar själva ansvar både för vår reservation och för vår politik. Fortsätt att sov törnrosasömnen om att det var bättre förr när kommunismen segrade och var regerande i stora delar av världen. Då fanns det sociala rättigheter i Baltikum till exempel. Men det fanns inte grundläggande mänskliga fri- och rättigheter.
Vi stod på Norrmalmstorg och kämpade för att de skulle få organisera sig, yttra sig, ha fri press och allting annat medan den svenska vänstern agerade medlöpare till kommunismen. Jag är ledsen att behöva lyfta fram detta en gång till.
Men det är signifikativt att det är vänstern som vill hårdra diskussionen mellan å ena sidan politiska rättigheter och å andra sidan sociala rättigheter och på det sättet legitimera förtryck och förakt för människor.