KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann Linde (S):
Det som är konstigt i er argumentation är att ni säger att vi inte ska bry oss om hur Ryssland ser på saken. Men det är just det vi måste göra för att kunna reagera mot det.
Om Ryssland säger att de har haft en stor barriär av is och att de måste skydda sig mer nu när den har försvunnit så konstaterar vi detta, och analysen gör att vi måste stärka både vårt försvar och Natos reaktion tillbaka - och inte bara sitta där med armarna i kors. Men att säga att de inte får tycka eller tänka så vore naivt, för då kan vi inte svara på vad de gör.
Det är detta jag inte förstår i er argumentation, i detta fall och i många andra fall. När det gäller Östersjön och Arktis delar Ryssland inte upp dem i två olika regioner i sin försvarsplanering. Vi säger hela tiden att vi måste se en helhet när det gäller Nordkalotten och hela det arktiska området och inte dela upp det, för då blir det försvagat och fragmenterat.
Vi måste se Barents hav, Nordkalotten, Norska havet och norra Nordatlanten lika mycket som vårt närområde som Östersjön.
Ann Linde (S):
Jag delar inte Lars Adaktussons syn. Vi tror att det nära samarbete som Sverige har med Nato, som är ett av de allra närmaste, inte minst när det gäller komplicerade övningar, som bland andra Sverige tar initiativ till tillsammans med Nato, gör att vi kan både behålla en militär alliansfrihet som tjänar oss väl och ha ett nära samarbete med Nato.
Detta är, som jag ser det, den bästa situationen för Sverige i det här läget. Det finns ingen anledning att ändra på denna politik.
Ann Linde (S):
Jag håller inte med Elin Segerlind om att vi inte sätter klimatet och miljön på samma höga prioriteringsnivå som säkerhetspolitiken.
Däremot är det väldigt naivt att tro att man kan ha en viktig Arktisskrivelse utan att ägna mycket tid åt just säkerhetspolitiken, eftersom det säkerhetspolitiska läget är så försämrat och vi, i detta läge, vill försöka behålla Arktis som ett lågspänningsområde. Detta är en förutsättning för att vi ska kunna ta oss an klimatfrågorna.
Jag tänker på de temperaturförändringar som har skett med anledning av uppvärmningen av Arktis.
Ann Linde (S):
Det förvånar mig mycket att Elin Segerlind inte alls verkar ha noterat att det är en ny amerikansk administration, att Joe Biden och Kamala Harris har utsett John Kerry till särskilt klimatsändebud, som sitter i det nationella säkerhetsrådet, och att man därmed har visat ett otroligt stort och ökat intresse, inte minst för Arktis. Diskussioner om själva ministerdeklarationen pågår redan.
Vi har också fått väldigt stor uppskattning från många andra länder för att vi har så stor miljö- och klimatdel i vår Arktisstrategi. När det gäller frågan om gruvdriften anser regeringen att utvinning av mineral från djuphavet, inklusive Arktis, inte ska ske innan effekterna på den marina miljön, den biologiska mångfalden och mänskliga aktiviteter har blivit tillräckligt vetenskapligt beskrivna.
Här följer vi språkbruket i EU-kommissionens strategi om biomångfald, som kom i maj, och slutsatserna från EU:s miljöministermöte den 16 oktober 2020.
Ann Linde (S):
Regeringen framhåller i strategin för den arktiska regionen att känsliga områden och områden med stora natur- och kulturvärden ska ges ett adekvat skydd. Exploateringen bör ske på ett sådant sätt att förluster av biologisk mångfald minimeras och kompenseras.
Nätverk av skyddade områden som binds ihop av grön infrastruktur bör på sikt skapas. Det är viktigt med grön infrastruktur för rennäringen. I Arktiska rådet deltar Sverige bland annat i expertgrupper för marint områdesskydd och skydd för flora och fauna i Arktis.
Ann Linde (S):
Inför Arktisstrategin har vi konsulterat myndigheter, civilsamhället och inte minst de samiska organisationerna. De har angett att de tycker att det är väldigt viktigt med grön infrastruktur.
Hur kan man då få ett regelverk som innebär att negativa effekter förhindras, till exempel när naturresurserna utvinns, och hur ska man hitta sätt för att kunna vara pådrivande i det internationella samarbetet för att minimera de negativa konsekvenserna och riskerna när naturresurserna i regionen utnyttjas?
Den fråga som jag gissar ligger bakom handlar också om behovet av de ökade marina områdesskydden i Arktis. Vi stöder ambitionen att skydda 30 procent av världshavet till 2030. Detta togs upp här tidigare. Men mandatet för olika former av skydd är delat mellan flera olika organisationer.
Detta arbete behöver ske i olika organisationer, så att man kan uppnå syftet med skyddet. Detta känns som väldigt tekniska områden, och jag tror att vi kommer att behöva fortsätta att diskutera detta. Det handlar om en balans mellan behovet av skyddet och behovet av den gröna infrastrukturen.
Ann Linde (S):
Man kan gå omkring och vara ständigt misstänksam mot allt som alla säger, inte minst från personer som kommer från auktoritära system. Men det skulle vara ett helt omöjligt sätt att bedriva någon som helst utrikespolitik om vi bara kunde samarbeta med dem som vi litar på till hundra procent och som vi tror har goda intentioner på alla områden till hundra procent.
Det är därför som Sverige har en tvåspårspolitik när det gäller Ryssland. Å ena sidan handlar det om att vara väldigt tydlig när det gäller till exempel brott mot folkrätten, mänskliga rättigheter och så vidare som leder till sanktioner - i folkrättens fall till exempel när det gäller annekteringen av Krim och i MR-fall till exempel när det gäller sanktionerna rörande Navalnyj, som blev helt färdiga i dag.
Å andra sidan handlar det om att ha en politik där man kan ha dialog och samarbete på områden när man har gemensamma intressen, och Arktis är ett sådant område där vi har gemensamma intressen av till exempel forskningssamarbete, miljösamarbete och inte minst mellanfolkligt samarbete.
Vi har skolor i de arktiska länen i Västerbotten och Norrbotten som har utbyte med skolor i de arktiska delarna av Ryssland. Jag tror att det är bara positivt att man kan ha en dialog där det är av intresse för båda parter.
Ann Linde (S):
Jag tror inte att Maria Nilsson behöver vara det minsta orolig för att jag eller någon annan utrikesminister tror att Ryssland har samma narrativ som vi, som EU eller som något av EU:s medlemsländer. Så naiva är vi inte. Jag behöver knappt ens stå här och säga det.
Det min analys bygger på är hur Ryssland agerar i Arktiska rådet, och där kan jag konstatera att vi kan ha ett konstruktivt samarbete inom områden som exempelvis klimat, hälsa och mellanfolkliga kontakter. Där har vi ett konstruktivt tilltal sinsemellan, och jag tror att det är väldigt bra att vi kan ha det.
Maria Nilsson behöver inte heller vara orolig för att jag skulle ha någon annan syn än att Ryssland har ett annat narrativ. Första gången jag var på en officiell delegation i Ryssland var 1984, och sedan dess har jag varit där ett stort antal gånger. Det finns ingen som helst risk att det svenska narrativet och det ryska narrativet i stort är samma.
Ann Linde (S):
Sverige har genomgående givit stöd till ansträngningarna för nedtrappning av konflikten i Nagorno-Karabach och en fredlig, hållbar lösning av denna. Jag har talat med både Azerbajdzjans utrikesminister och Armeniens dåvarande utrikesminister, och jag har även fört samtal med de tre länder som agerar samordförande för Minskgruppen, nämligen USA, Ryssland och Frankrike. Minskgruppen är det etablerade förhandlingsformat som finns inom OSSE för att hantera den här konflikten.
Från svensk sida har vi också varit konsekventa i vår hållning att externa aktörers inblandning måste undvikas, i linje med Europeiska rådets slutsatser från den 1-2 oktober. I mitt samtal med Turkiets utrikesminister Çavusoglu i oktober inskärpte jag behovet av ett omedelbart slut på striderna och återupptagna förhandlingar mellan parterna.
Som jag tidigare nämnde är frågan om sanktioner från EU:s sida i förhållande till Nagorno-Karabach inte aktuell i det läge som råder nu. Det viktigaste är att få till stånd en hållbar och fredlig lösning, och i nuläget bedöms inte sanktioner vara ändamålsenliga i det avseendet.
Den vapenvila som överenskoms mellan Armenien och Azerbajdzjan natten till den 10 november kan förhoppningsvis vara ett första steg i riktning mot en hållbar fred. Inga strider pågår just nu, men samtidigt får vi inte glömma att den humanitära situationen fortsätter att vara mycket allvarlig för de armenier och azerier som tvingats fly från sina hem. Humanitära organisationer vittnar om ett omfattande behov av stöd.
Den enda internationella hjälporganisationen som verkar på plats är Internationella rödakorskommittén. Sverige stöder dess humanitära arbete med 20 miljoner kronor, och EU stöder det med 500 000 euro. Personer som medverkar till allvarliga brott mot folkrätten, inklusive internationell humanitär rätt och mänskliga rättigheter, måste ställas till svars för sina handlingar. Straffrihet är inget alternativ.
Eventuella krigsförbrytelser måste utredas, och ansvariga måste ställas till svars. OSSE och det internationella samfundet behöver fortsätta sitt engagemang för en fredlig lösning som är framförhandlad mellan parterna. Som permanent medlem i Minskgruppen inom OSSE och som ordförande för OSSE 2021 kommer Sverige att fortsätta stödja ansträngningarna från Minskgruppens samordförande.
Som OSSE-ordförande kommer även jag personligen att ha en representant för konflikten som stöd till detta arbete. Främjande av dialog och samarbete för en långsiktig, politiskt hållbar lösning på konflikten är vägledande för mitt agerande som Sveriges utrikesminister.
Ann Linde (S):
Regeringen ser allvarligt på Turkiets agerande i dess närområde och på att Turkiet rör sig allt längre bort från EU. Från Sveriges och EU:s sida behöver vi fortsätta att verka för att Turkiet inte rör sig ytterligare i den riktningen. Vårt förhållningssätt till Turkiet behöver vara långsiktigt.
Det gläder mig att Lars Adaktusson uppenbarligen håller med om att vi behöver kunna föra en dialog med Turkiet om utvecklingen och också samarbeta på strategiska områden. EU har vidtagit ett antal åtgärder med anledning av Turkiets agerande i närområdet. Detta gäller inte minst Turkiets militära offensiv i nordöstra Syrien i oktober 2019. Det har både vi och EU fördömt, för det strider mot folkrätten.
Från svensk sida har vi framhållit vikten av att den kurdiska gruppen av minoriteter i området, till exempel assyrier/syrianer och yazidier, skyddas. Som jag har nämnt har EU antagit en sanktionsregim mot Turkiet med anledning av Turkiets olagliga borrningsverksamhet i östra Medelhavet. EU har också suspenderat förhandlingarna om ett avtal om flygtransporter och förhandlingarna i associeringsrådet.
EU behöver fortsätta att markera mot Turkiet närhelst det är påkallat. Detta gäller också den negativa utvecklingen vad gäller mänskliga rättigheter och demokrati, som vi regelbundet tar upp med turkiska företrädare. Vi stöder civilsamhället och andra förändringsaktörer i Turkiet genom bilaterala stöd.
Vi är medvetna om den utsatta situationen för minoriteter i Turkiet, och vi har gett stöd till projekt som främjar dialog och samexistens samt stöd till rättegångar för oppositionspolitiker och MR-försvarare.
När det gäller de massövergrepp som förekom 1915, då 1 miljon människor beräknas ha blivit offer, finns det skildringar om en helt skoningslös grymhet.
Frågor om hur regeringen ska förhålla sig till dessa massövergrepp är komplicerade, som Lars Adaktusson vet, och innehåller folkrättsliga, konstitutionella, straffrättsliga och politiska aspekter som man inte kan bortse från. Men vi har alla ett ansvar att dra lärdom av vår historia, precis som Lars Adaktusson påpekar.
Regeringen har när det gäller massövergreppen 1915 gett stöd till flera projekt som främjar kunskap och dialog. Självklart tog jag också upp denna fråga i mitt möte med den turkiske utrikesministern.
Ann Linde (S):
Vi välkomnar som sagt den vapenvila mellan Armenien och Azerbajdzjan som trädde i kraft den 10 november. Så här långt verkar den hålla. Sverige kommer att fortsätta att uppmana alla regionala aktörer att undvika handlingar som riskerar att äventyra vapenvilan. Det viktigaste nu är att striderna inte återupptas och att ansträngningarna för en hållbar fred kan fortsätta så att människor som lever i området kan komma närmare försoning.
Som ordförande i OSSE kommer Sverige att fortsätta stödja dessa ansträngningar. Vi kommer att bibehålla våra nära kontakter med Minskgruppens samordförandeskap och andra aktörer. Jag delar interpellantens oro över Turkiets agerande i dess närområde. Regeringen kommer att fortsätta att vara tydlig i sin kritik när det är påkallat.
Vi kommer att fortsätta att vara engagerade i situationen för oppositionspolitiker, civilsamhällesaktörer, minoriteter och andra utsatta grupper. I våra kontakter med Turkiet kommer regeringen fortsatt att kräva att folkrätten och mänskliga rättigheter respekteras. Sverige kommer att fortsätta att verka för att EU på lämpligt sätt använder de verktyg som vi har till vårt förfogande.
Regeringen menar att det är genom dialog, inklusive tydlig kritik, som EU bäst kan påverka Turkiet.
Ann Linde (S):
Pål Jonson har frågat mig om jag kan förklara om formuleringen i totalförsvarspropositionen om att Sverige inte är med i någon militär allians numera även utgör regeringens säkerhetspolitiska linje. Jonson har också frågat hur jag avser att informera svenska myndigheter, och särskilt de svenska ambassaderna utomlands, kring den nya formuleringen.
Avslutningsvis har Jonson frågat mig om jag anser att Sveriges säkerhetspolitiska linje bör vara förankrad och framförhandlad med riksdagens partier. Sveriges säkerhetspolitiska linje, som den uttrycks i regeringsförklaringen och i regeringens utrikesdeklaration till riksdagen, ligger fast.
Det faktum att regeringen i propositionen Totalförsvaret 2021 - 2025 konstaterar att Sverige inte är med i någon militär allians innebär ingen förändring i förhållande till innevarande försvarsbeslutsperiod. Samma formulering återfinns även i propositionen 2014/15:109 Försvarspolitisk inriktning - Sveriges försvar 2016 - 2020 .
Låt mig vara tydlig: Den militära alliansfriheten tjänar Sverige väl och bidrar till stabilitet och säkerhet i norra Europa. Den förutsätter en aktiv, bred och ansvarsfull utrikes- och säkerhetspolitik i kombination med fördjupade försvarssamarbeten, särskilt med Finland, och en trovärdig nationell försvarsförmåga. Det är ingen politisk riktning som den här regeringen kommer att förändra.
Anslagen till det militära försvaret kommer under perioden 2021-2025 att öka med cirka 45 procent. Det är den största ökningen på 70 år. Sverige kommer inte att förhålla sig passivt om en katastrof eller ett angrepp drabbar ett annat land i Norden eller i EU. Vi förväntar oss att dessa länder agerar på samma sätt om Sverige drabbas.
Vi ska därför kunna ge och ta emot stöd, såväl civilt som militärt. Information om totalförsvarspropositionen har på sedvanligt sätt och i enlighet med de rutiner som finns inom Regeringskansliet delgivits berörda, inklusive våra svenska utlandsmyndigheter. I ett osäkert omvärldsläge är en bred samsyn om svensk utrikes- och säkerhetspolitik en styrka.
De omvärldsanalyser och säkerhetspolitiska bedömningar som Försvarsberedningen gör har stor betydelse för utformningen av inte bara det militära försvaret utan också för säkerhetspolitiken som helhet. Försvarsberedningens arbete har en bred partipolitisk förankring och utgör därmed ett viktigt underlag för utformningen av försvars- och säkerhetspolitiken.
Ann Linde (S):
Som jag anförde inledningsvis, och till skillnad från vad Pål Jonson påstår, innebär inte den formulering som Pål Jonson hänvisar till en förändring i förhållande till innevarande försvarsbeslutsperiod. Även i inriktningspropositionen för 2016-2019 står det: "Hot mot fred och säkerhet avvärjs bäst i gemenskap och samverkan med andra länder och organisationer."
"Sverige är inte med i någon militär allians." Att regeringen i den aktuella totalförsvarspropositionen åter konstaterar att Sverige inte är med i någon militär allians innebär alltså inget nytt. Det understryks även av den mening som föregår detta konstaterande, som lyder: "Sveriges säkerhetspolitiska linje ligger fast."
Någon ändring av den svenska säkerhetspolitiska linjen kan således inte utläsas av propositionen. Interpellantens tolkning att det är en tydlig vindkantring i linjen är inte korrekt. Jag upprepar gärna att det är en bra svensk tradition att besluten om den säkerhets- och försvarspolitiska inriktningen för den kommande femårsperioden kan antas med brett stöd i denna kammare.
Samtidigt är det ingen hemlighet att det inom ramen för den säkerhetspolitiska debatten råder olika syn i vissa frågor bland riksdagens partier, inte minst när det gäller frågan om ett Natomedlemskap, som vi nyss hörde Pål Jonson ta upp. Likväl har vi i Försvarsberedningen och i andra sammanhang kunnat samlas kring huvudriktningen i Sveriges säkerhets- och försvarspolitik över blockgränserna. Detta är en styrka för Sverige.
Ann Linde (S):
Den svenska säkerhetspolitiska linjen är inte bara välkänd utan också respekterad i vår omvärld. Den militära alliansfriheten och den svenska säkerhetspolitiska linjen är inget man ändrar i en handvändning.
Sveriges säkerhetspolitik syftar till att garantera vårt lands oberoende och självständighet, värna suveräniteten, värna Sveriges intressen och grundläggande värderingar och säkerställa att vi har en handlingsfrihet inför politiska, militära eller andra påtryckningar. För regeringen är det viktigt att Sverige bidrar till stabilitet, avspänning och förutsägbarhet.
Att förändra den svenska säkerhetspolitiska doktrinen skulle få en direkt effekt på vårt säkerhetspolitiska läge i vår del av världen och i Europa. Det skulle bidra till att öka spänningarna i vårt närområde. Därför har regeringen varit mycket tydlig med att det inte är aktuellt med några tvära kast i den svenska säkerhetspolitiken.
Omvärldsutvecklingen ställer allt högre krav på en aktiv, bred och ansvarsfull utrikes- och säkerhetspolitik. Det är en politik som bygger på sammanhållning i EU och på samarbete på bred front såväl i Norden och Östersjöområdet som inom FN, OSSE och partnerskapet med Nato. Det är viktigt med en stark transatlantisk länk både för europeisk och för global säkerhet.
Vidare krävs att försvarspolitiken fortsätter att utvecklas med ett stärkt totalförsvar och fördjupade bilaterala och multilaterala försvarssamarbeten. De internationella försvarssamarbetena bidrar till att höja det nationella försvarets förmåga och förmågan att agera tillsammans med andra, vilket är ett viktigt säkerhetspolitiskt syfte.
Som jag tidigare nämnde har informationen om totalförsvarspropositionen, som är sammanställd av Försvarsdepartementet, delgivits alla våra utlandsmyndigheter. Jag vill återkomma till det som Pål Jonson tog upp om att hoten mot freden och vår säkerhet avvärjs bäst gemensamt och i samverkan med andra länder. Vi har ingen annan åsikt om det.
Det ligger i svenskt intresse att stärka solidariteten och integrationen inom EU, att upprätthålla fred, stabilitet och förutsägbarhet i vårt närområde och att förankra detta i europeiska och euroatlantiska strukturer.
Det går inte att se militära konflikter i Sveriges närområde som skulle påverka bara ett land. Sverige har därför en solidarisk säkerhetspolitik. Denna säkerhetspolitiska inriktning tjänar fortfarande vårt land väl, och regeringen kommer inte att förändra den.
Vår säkerhetspolitik ska ha en bred parlamentarisk förankring och präglas av långsiktighet och förutsägbarhet, inte av tvära kast.
Ann Linde (S):
Jag sa inledningsvis att den svenska säkerhetspolitiska linjen är välkänd och respekterad i vår omvärld. I september hade jag ett möte med Natos högsta politiska organ, Nordatlantiska rådet. Det var ett flera timmar långt möte med en massa frågor. Jag fick då ett kvitto på den uppskattning vår säkerhetspolitik och vår roll i närområdet röner.
Inte minst gäller det de kommande årens upprustning av försvaret. Att det säkerhets- och försvarspolitiska samarbetet med många av våra grannländer fortsätter att fördjupas visar också att vi ses som en både värdefull och pålitlig partner av dem vi samarbetar med.
Regeringen strävar givetvis efter en bred förankring av säkerhets- och försvarspolitiken, självfallet i förhållande till riksdagen men också i förhållande till den svenska allmänheten. Det är också viktigt för vår säkerhetspolitiska linje att den är konsekvent och förutsägbar, även i förhållande till vår omvärld. Därför följer regeringen en konsekvent säkerhetspolitisk linje och undviker tvära kast.
Att den säkerhetspolitiska linjen under en följd av år har uttryckts på ett likalydande sätt i både regeringsförklaring och utrikesdeklaration bidrar till detta. Jag tackar Pål Jonson för att han har tagit upp denna viktiga fråga till debatt.
Ann Linde (S):
Kerstin Lundgren har frågat mig vilka initiativ Sverige har tagit för att i EU driva på för att vi samordnat och tillsammans med andra demokratier i god tid före den 6 december gör det tydligt att det planerade valet i Venezuela saknar förutsättningar att bli legitimt.
Kerstin Lundgren har också frågat mig om jag och regeringen kan klargöra att Sverige inte kommer att betrakta ett parlamentsval i Venezuela under de nuvarande förutsättningarna som vare sig fritt eller rättvist. Regimen i Venezuela har systematiskt undergrävt demokratin, rättsstatens principer och respekten för de mänskliga rättigheterna. Därtill fortsätter den sociala och humanitära situationen i landet att förvärras.
Det är med bestörtning vi noterar regimens ovillighet att acceptera oppositionens krav på demokratiska villkor för valets genomförande. Oppositionspolitiker fortsätter att hotas, förföljas och fängslas. Under rådande förutsättningar betraktar regeringen inte det planerade parlamentsvalet i Venezuela den 6 december som vare sig fritt eller rättvist.
Därmed kommer Sverige under nuvarande förutsättningar inte heller att kunna erkänna det nya parlamentet, som tillträder i januari 2021 i samband med att det nuvarande demokratiskt valda parlamentets mandat upphör.
Sverige arbetar aktivt genom såväl EU som den internationella kontaktgruppen för Venezuela, ICG, för att stödja en förhandlad politisk lösning på krisen och förbättra den humanitära situationen i landet. EU har vid flera tillfällen försökt förmå regimen att acceptera oppositionens krav på fria och rättvisa val, men försöken har hittills inte haft någon framgång.
Såväl EU som den internationella kontaktgruppen för Venezuela har varit tydliga med att det i nuläget saknas förutsättningar för genomförande av fria och rättvisa parlamentsval. Regeringen är övertygad om att dialog och förhandling är den enda vägen framåt för en hållbar lösning på den politiska, ekonomiska och sociala krisen i Venezuela.
I samtliga multilaterala sammanhang där Venezuela diskuteras framhåller Sverige vikten av att det internationella samfundet gör sitt yttersta för att stödja en politisk lösning. Därtill uppmärksammar vi särskilt den svåra humanitära situationen i landet och fortsätter arbeta aktivt för att minska det venezuelanska folkets lidande.