KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sofia Damm (KD):
Jag tackar Emma Nohrén för svaret. Nej, ni har inte dragit ned, men ni har inte ökat till civilsamhällesorganisationerna i en tid då biståndet ökar så pass markant. Ni väljer i stället att kanalisera biståndsökningen via FN. Under en frågestund här i kammaren tidigare i höstas ställde jag en liknande fråga till biståndsminister Lövin. Hon motiverade det med att vi behöver ett starkt FN, vilket vi gör, och att vi behöver reformera FN, vilket jag håller med om.
Hon svarade också att vi genom våra medel dit har stor påverkan på FN-politiken. Jag får känslan av att regeringens något oproportionerliga FN-vurm kostar lite för mycket. Vi ska hela tiden påvisa att vi står upp för FN. Stefan Löfven uttryckte detta i samband med vår fredsbevarande insats i Mali.
Det förvånar mig inte lika mycket som att höra en miljöpartistisk företrädare betona hur viktigt det är att köpa sig inflytande i FN-skrapan i New York. Jag har upplevt Miljöpartiet som ett parti som står upp för civilsamhällesorganisationerna, så jag undrar: Varför gör man inte det längre?
Sofia Damm (KD):
Stort tack till Birgitta Ohlsson, som initierat denna högst relevanta, viktiga debatt rörande situationen på Kuba! Både Liberalerna och Kristdemokraterna har i många år, genom våra demokratibiståndsorganisationer, arbetat för att stödja de människor på ön som kämpar för en demokratisk utveckling. Det är med stor frustration som vi ser att utvecklingen gällande mänskliga rättigheter och demokrati inte rör sig i rätt riktning.
Den officiella bilden av Kuba i dag är att landet öppnar sig mot omvärlden och att regimen är mottaglig för förändringar. Detta, fru talman, är en bild som det legat i den kubanska regimens intresse att förmedla till omvärlden, och en bild som många i Europa också tror på.
Kristdemokraterna var redan från början tydliga och ställde krav på att oppositionella krafter på Kuba skulle bjudas in under processen med att ta fram avtalet mellan Europeiska unionen och Kuba, och vi beklagar att så inte blev fallet. I stället ser vi hur den kubanska regimen, precis som har nämnts tidigare, fortsätter att ägna sig åt godtyckliga arresteringar och bortforsling av människor som samlats för att bilda opposition och opinion i olika frågor.
Personer från regimkritiska organisationer stoppas och tillåts inte att lämna landet. Så sent som den 26 november hölls det kommunval på Kuba, vilket räknades som startskottet för processen för att ersätta Raúl Castro vid makten. All form av opposition förbjöds vid valet, och Kuba fortsätter alltså att vara en enpartistat, där inga fria, rättvisa val har hållits i modern tid. Regimkritiker sitter ännu fängslade på ön.
Bland annat har demokratikämpen Eduardo Cardet, som är ledare för den kristdemokratiska rörelsen Movimiento Cristiano Liberación, nu suttit fängslad i ett år för att ha uttryckt sig kritiskt mot Fidel Castro i samband med hans bortgång. Allt detta, fru talman, visar, menar jag, att den kubanska regimen inte är öppen för politiska förändringar.
Därför undrar jag varför det inte finns några skrivningar i avtalet som betonar det kubanska folkets rättigheter och just rätten att välja sina egna politiska företrädare. Vilka fördelar ser vi med ett avtal som inte ställer tillräckligt tuffa krav när det gäller reformer? Det centrala med detta avtal måste ändå vara att stå upp för dem som lider under förtrycket på Kuba.
Sofia Damm (KD):
Tack, utrikesministern, för svaret! Jag uppskattar att utrikesministern försöker lyfta de små ljusglimtar som regeringen ser på Kuba. Det är viktigt. Vi kristdemokrater välkomnar också steg som tas för att stärka dialogen mellan Kuba och EU och initiativ som ökar respekten för mänskliga rättigheter och ett oberoende civilsamhälle. Vi anser dock inte att dessa steg får tas inom ramen för den kubanska regimens definition av vad som är mänskliga rättigheter eller vad som är ett civilsamhälle.
När EU:s höga representant Federica Mogherini nyligen besökte Havanna tyckte jag att det lite grann manifesterade EU:s undfallenhet gentemot den kubanska regimen. Det är nästan som om vi har köpt deras definition. Vår förhoppning är såklart att förändringarna på Kuba och den ekonomiska utvecklingen ska komma den kubanska befolkningen till del och att detta ska leda till politiska förändringar.
Men vi ser inte att det finns något i avtalet som garanterar detta, utan EU och Sverige riskerar i stället att bidra till att hålla en regim under armarna som förtrycker sitt folk och oliktänkande. Detta vill vi inte att Sverige ska bidra till. Därför skulle jag avslutningsvis vilja fråga utrikesministern: När det handlar om att ratificera avtalet, kommer då regeringen att låta riksdagen säga sitt?
Om vi ges den möjligheten kommer vi kristdemokrater att ha väldigt svårt att trycka på ja-knappen, för vi anser inte att detta avtal duger.
Sofia Damm (KD):
Till följd av den internationella högkonjunkturen och ett minskat antal asylsökande i Sverige ökar biståndsbudgeten rejält nästa år, med 8 miljarder kronor, och är nu uppe i 43 miljarder. Det är den största biståndsbudgeten någonsin. Förutom att vi med dessa medel kan hjälpa fler medmänniskor i vår omvärld ger det ett utrymme att vässa vårt internationella bistånd att bli så nytänkande och effektivt som möjligt.
Min fråga går till biståndsminister Isabella Lövin, som har aviserat att en stor del av dessa 8 miljarder kommer att landa hos olika FN-organ. I en intervju i Ekot säger Lövin: Vi ger de här organisationerna en möjlighet att agera snabbt och vara expertorganisationer, och de gör ju de bästa bedömningarna av var behoven är som störst.
Att en betydande del av svenskt bistånd kanaliseras via FN är rimligt, men regeringens senaste besked signalerar en ovilja att bygga upp kapaciteten hos våra egna civilsamhällesorganisationer. Är det Miljöpartiets och regeringens politik att stärka FN men inte civilsamhället?
Sofia Damm (KD):
Miljöpartiet har historiskt, precis som vi kristdemokrater, värnat civilsamhället och sett kraften i vad mindre organisationer kan åstadkomma. Detta handlar givetvis inte bara om ett Eko -inslag. Jag har studerat budgeten noga, och anslaget till civilsamhällsorganisationerna höjs de facto inte. I civilsamhällesrörelserna kan vi verkligen tala om den snabbhet och expertis som Lövin tillskriver FN. Varför ökar då inte de specifika anslagen till CSO:erna?
Sofia Damm (KD):
Som världen ser ut hade vi nästan behövt en utrikesministerns frågestund. Det är väldigt mycket som händer i vår omvärld, och dessvärre är alltför lite av detta av positiv karaktär. Det är viktigt att vi får vetskap om hur Sveriges regering förhåller sig till länder och de konflikter som råder, särskilt nu när vi har tagit plats i utrikespolitikens finrum i New York. Min fråga till utrikesministern rör den upptrappade konflikten mellan Iran och Saudiarabien.
Med anledning av den senaste tidens händelser håller Arab League ett extraordinärt möte med anledning av violations committed by Iran in the region. Med anledning av att regeringen för ett år sedan inledde en så kallad strukturerad politisk dialog med den iranska regimen skulle jag vilja veta hur regeringen ställer sig till den konflikt som nu blossat upp ytterligare. Det är en mycket oroande situation.
Sofia Damm (KD):
Jag vill ställa min fråga till arbetsmarknadsminister Ylva Johansson. För några dagar sedan blev det klart att Europeiska läkemedelsmyndigheten, EMA, flyttar till Amsterdam när Storbritannien lämnar Europeiska unionen. Sverige kandiderade med Stockholm men blev utslaget i första röstningsomgången. I den andra röstningsomgången stod det mellan Milano, Amsterdam och Köpenhamn. Man skulle kunna tro att det skulle vara självklart för Sverige att ge sitt stöd till Köpenhamn. Tyvärr verkar det inte vara fallet.
Danmarks utrikesminister var tydlig i sin kritik mot Sveriges agerande som man menar är ett svek, inte bara mot Danmark och det nordiska samarbetet utan mot hela Öresundsregionen som hade gynnats om Köpenhamn hade tagit hem segern. EMA skulle ha varit placerat i Örestad som ligger 20 minuter från Malmö Hyllie och 45 minuter från Lunds central. Håller inte arbetsmarknadsministern med om bedömningen att det skulle ha gynnat Öresundsregionen om EMA hade hamnat där? I ett tidigare inlägg talade arbetsmarknadsministern sig varm för det nordiska samarbetet.
Gäller det inte Danmark och Öresundsregionen?
Sofia Damm (KD):
Demokrati och mänskliga rättigheter är på stark tillbakagång i vår värld. Ansvarsfulla politiska partier och politiker är en förutsättning för att demokratin slutligen ska få fäste. Vi kristdemokrater värnar demokratibiståndet och inte minst det som kanaliseras via partianknutna organisationer som ofta har ett unikt och förtroligt samarbete med systerpartier i nya demokratier och diktaturer. Vi ser dock inga tecken på att regeringen gör detsamma.
Tvärtom kommer enligt nya riktlinjer systerpartistödet som vi känner det i dag att delvis försvinna. Därför vill jag veta: Vilka ambitioner har regeringen egentligen för stödet till världens oppositionspolitiker? Ministern talade sig precis varm om den stora satsningen på kvinnor inom ramen för den feministiska utrikespolitiken. Men inte en enda gång nämndes kvinnliga politiker och stödet till dem.
Sofia Damm (KD):
Tack så mycket för svaret! Det är väldigt mycket inom svenskt bistånd där det finns utrymme för förbättring. Självklart ska det alltid granskas och bli bättre. Alliansregeringen betonade vikten av detta stöd just som komplement till det viktiga stödet till civilsamhället. Ingen kommer att rösta på en civilsamhällesorganisation. Vi behöver ansvarsfulla politiker. Jag beklagar att ni ser ut att göra förändringen.
Jag vill därför kontrollera: Hur kommer vi i riksdagen att involveras i det fortsatta arbetet med att i så fall förändra PAO-riktlinjer?
Sofia Damm (KD):
Tack, Annika Hirvonen Falk, för att du lyssnade så uppmärksamt på mitt anförande! I sitt anförande talade Annika Hirvonen Falk mycket om att vi bedriver symbolpolitik. Men vem är det egentligen som bedriver symbolpolitik? Ni försöker nu bildsätta att jämställdhetsarbetet i vårt land står och faller med Jämställdhetsmyndigheten.
Det handlar om hur jämställdhetsarbetet organiseras, och vi var ju emot en jämställdhetsmyndighet från början. Jag har därför svårt att se hur ni kan bli så överraskade av att vi inte tycker att detta är rätt prioritering. Låt oss komma ihåg att den utredning som ledde fram till myndigheten kom till genom att alliansregeringen satsade historiskt mycket medel på jämställdhetsinsatser.
Att utredaren kom fram till att en myndighet behövdes har jag respekt för, men vi får inte glömma bort att flera tunga instanser kom med hård kritik och menade att detta kanske inte var rätt väg att gå. Samordning behövdes men kanske inte ett övertagande av arbetsuppgifter från redan befintlig verksamhet.
Det är detta vi motsätter oss, Annika Hirvonen Falk. Vi vill i stället stärka redan fungerande myndigheter. Vi skriver tydligt i budgeten att det är regeringen som ska se över hur det ska säkerställas att detta överförs och återförs till lämpliga myndigheter och aktörer.
Givetvis kan vi inte återföra detta utan en påse pengar, och Annika Hirvonen Falk är väl medveten om att en regering har möjlighet göra denna typ av omprioritering.
Sofia Damm (KD):
Jag tackar Annika Hirvonen Falk för att hon ytterligare betonar Miljöpartiets syn att allt står och faller med denna myndighet. Jag är övertygad om att det inte är så utan att den verksamhet som fortfarande finns, även om den till viss del har drabbats, kommer att sköta detta alldeles ypperligt. Jag tror att det finns en fara i att ha en specifik myndighet, för då kan man säga: Ja, ja, detta sköter ändå den myndigheten.
Vi har ju ändå en jämställdhetsmyndighet, så låt dem ta hand om detta. I sin första replik var Annika Hirvonen Falk inne på att jag sa att vi ska ta inspiration från utlandet. Det handlar om att jobba mycket mer departements- och myndighetsöverskridande för att integrera detta på ett bättre sätt än att lämna det till en enda myndighet.
Och vad beträffar att vi i dag vill ta bort denna myndighet som har funnits så kort tid är det väl bättre att det görs nu och att det görs rätt än att vi låter detta fortgå.
Sofia Damm (KD):
Regeringens stora målsättning under den förra mandatperioden var att uppnå lägst arbetslöshet i EU. Hela ministerkåren skulle göra allt de kunde för att varje beslut skulle leda till lägre arbetslöshet. Men dåligt utformade mål följdes av dåliga resultat, och Sverige tappade i stället sju placeringar i arbetslöshetsstatistiken. Jag kan notera att detta mål nu är slopat och att misslyckandet delvis skylls på en M-KD-budget som trädde i kraft förra månaden.
Ett annat misslyckande på arbetsmarknadsområdet som nu har fått stor internationell uppmärksamhet är kompetensutvisningarna. Enligt stiftelsen Diversify är nu sju av tio arbetskraftsinvandrare negativt inställda till att rekommendera andra att arbeta i Sverige. Hur har det blivit så? Jo, för att vi gång på gång får se hur duktig och välbehövlig personal utvisats efter att små fel uppdagats hos arbetsgivarna.
Jag vill därför fråga arbetsmarknadsministern: Vad gör regeringen för att förändra bilden, så att vi kan locka till oss den personal som Sverige så väl behöver?
Sofia Damm (KD):
Flera samhällsförändringar har medfört nya utmaningar för Arbetsförmedlingen. En större andel av de inskrivna står i dag längre ifrån arbetsmarknaden jämfört med tidigare samtidigt som det råder arbetskraftsbrist i flera sektorer. De nuvarande strukturerna för Arbetsförmedlingen är helt enkelt inte anpassade efter dagens arbetsmarknad, och få tycker i dag att myndigheten fungerar väl.
Arbetsförmedlingens anslag har ökat dramatiskt under de senaste åren samtidigt som antalet förmedlade jobb fortsatt varit mycket litet. Att det behövs effektiviseringar och att den statliga myndigheten bör få ett smalare uppdrag är därför en logisk följd. I dag sker matchningen i hög grad på andra sätt och inte sällan genom fristående aktörer, där bemannings- och rekryteringsföretag spelar en växande roll.
Behovet av en offentlig aktör som förmedlar arbeten finns inte längre kvar på samma sätt. Däremot kvarstår behovet av att genom olika insatser öka sysselsättningen bland dem som står längst ifrån arbetsmarknaden. Fru talman! Arbetsgivare vittnar om rekryteringar som misslyckats för att det helt enkelt inte går att få tag på kandidater med rätt utbildning eller arbetslivserfarenhet. Resultatet blir att arbetsgivare inte kan hitta den kompetens som krävs för att säkra konkurrenskraften.
Den offentliga sektorn hittar inte arbetskraft för att upprätthålla kvaliteten. Det är en tudelad arbetsmarknad, där en alltför stor grupp arbetssökande inte etablerar sig på arbetsmarknaden och där en alltför stor grupp riskerar att fastna i långvarig arbetslöshet. Arbetsträning och förberedande insatser är här helt centrala. Detta är insatser som bör ledas av Arbetsförmedlingen och som kan utföras i regi av det offentliga, av ideell sektor eller av arbetsintegrerande sociala företag.
Andelen personer som är inskrivna som arbetslösa och som tillhör de så kallade utsatta grupperna har ökat på senare år och var under 2017 ungefär 75 procent av de inskrivna. Situationen för personer med funktionsnedsättning är särskilt allvarlig, med långa handläggningstider och bristfällig rehabilitering.
Detta är särskilt allvarligt, fru talman, då det hos varje människa finns ett behov av att få känna gemenskap med andra, ta eget ansvar och utvecklas som person. Därför handlar också arbetsmarknadspolitik om mer än samhällsekonomisk effektivitet. Kristdemokraterna vill se ett samhälle som tar vara på människors möjligheter och deras inneboende förmåga. Människans värde sitter inte i hur mycket hon arbetar eller hur produktiv hon är, men arbetets betydelse för den enskildes utveckling är stor.
Personer som under en längre tid står utanför arbetsmarknaden riskerar att isoleras, och den egna självkänslan riskerar att brytas ner. Avslutningsvis, fru talman: Kristdemokraterna kommer att bevaka den kommande omställningen noga. För oss är det centralt att tudelningen på arbetsmarknaden, utrikes föddas väg in på arbetsmarknaden, kompetensbristen och funktionsnedsattas ställning adresseras särskilt noga.
Sofia Damm (KD):
Gruppen funktionsnedsatta behöver ett särskilt stöd för att etablera sig på arbetsmarknaden eller få de insatser som krävs för att tillgodose deras potential. Det handlar om bedömning av psykologer, arbetsterapeuter och socialkonsulenter, för att nämna några som har specialkunskap i att förstå de utmaningar som funktionsnedsatta står inför. Generaldirektör Mikael Sjöberg har varslat fler än hälften av alla psykologer om uppsägning. Neddragningarna är också kraftiga bland arbetsterapeuter.
Totalt varslas två tredjedelar av alla med denna typ av specialkompetens. Detta sker samtidigt som januariöverenskommelsens omläggning av Arbetsförmedlingen inte ska beröra funktionsnedsatta - något som vi givetvis välkomnar. Men hur går detta ihop? Hur ska arbetsmarknadsministern se till att gruppen funktionsnedsatta inte får försämrat stöd och hamnar mellan stolarna i den förändringsprocess som vi står inför?
Sofia Damm (KD):
Jag tackar Ylva Johansson för svaret. Varslet av 4 500 står faktiskt inte helt i proportion till budgetneddragningarna i vår budget. Är det inte möjligt för en generaldirektör att undanta vissa specialistgrupper från varslet?
Det gör mig bekymrad när jag hör generaldirektören i Lördagsintervjun säga att man inte tycker att denna grupp bör administreras av Arbetsförmedlingen.
Sofia Damm (KD):
Jag har en stor förståelse för att en omläggning skapar oro bland myndighetens medarbetare och att detta får negativa konsekvenser för många enskilda anställda. Vi står för vår budget. Dock anser vi att Arbetsförmedlingens ledning har fattat beslut som har varit oproportionerliga och överilade.
Vi ser en stor effektiviseringspotential i Arbetsförmedlingens verksamhet, och vi valde därför att göra andra prioriteringar i vårt budgetförslag. Nu hoppas jag att regeringen också börjar stå för sina prioriteringar. Bästföredatumet för att skylla på M-KD-budgeten borde ha utgått i och med vårändringsbudgeten.
Men det passar inte att stå för den, utan man vill fortsätta använda en retorik som inte är alldeles hederlig. Vi kristdemokrater har länge förespråkat en konkurrensutsättning men vet också att det behövs en struktur och tydliga regelverk för att man ska kunna styra mot god kvalitet. Omläggningen av Arbetsförmedlingen ska ske under former som gör att marknaden för privata aktörer sakta öppnas upp för fler.
För oss har det varit viktigt att fler än de stora jättarna ska kunna matcha och förmedla jobb. Den lokala kännedomen har stor betydelse. Därför anser vi att ideella krafter, socialt integrerade företag och mindre förmedlare med lokal anknytning också ska få utrymme att bidra. Jag noterar att regeringen nu är beredd att gå ännu längre när det gäller privata aktörer. Den omläggning som nu ska ske av Arbetsförmedlingen, fru talman, är mycket viktig.
Jag ser med tillförsikt på förutsättningarna att den kanske största omställningen av en myndighet ska ske genom en partikonstellation med vitt skilda åsikter om Arbetsförmedlingens problem och framtid.
Sofia Damm (KD):
Tack, Ali Esbati, för möjligheten att få svara på den här frågan! I mitt anförande betonade jag just att jag tycker att Arbetsförmedlingens ledning har agerat alltför överilat när det gäller nedläggningen av lokala kontor. Möjligen har man gjort det då man vet att det slår hårdast där mot ett av samarbetspartierna, Centern, och dess landsbygdsfokus. Jag tycker att det har varit fel.
Man måste i lugn och ro se vilka förutsättningar som finns i de olika kommunerna.
Sofia Damm (KD):
Situationen i de socialt utsatta områdena i vårt land förvärras. Vi har i dag 60 utsatta områden och 22 särskilt utsatta. Här frodas segregation, kriminalitet, sysslolöshet och arbetslöshet. Brottsligheten mot unga av unga ökar kraftigt. Vi har skolor där bara en tredjedel av eleverna når gymnasiebehörighet. Det är inget annat än skamligt att vi bara har sett på när barnens uppväxtmiljöer försämrats och segregerats.
I verklighetens Sverige är det våra kommuner som kämpar för att bryta segregationen och jobbar för att nå integration och samhällsgemenskap, men de måste få förutsättningar att vända utvecklingen. Kommun efter kommun vittnar om att de inte klarar mottagandet, inte klarar ekonomin. Ansvarig minister för arbetet med segregation för nyanländas etablering är Åsa Lindhagen, och jag upplever inte att ministern svarar upp med konkreta lagändringar. Därför, fru talman, vill jag fråga om ministern inte hör kommunernas rop på hjälp.
Sofia Damm (KD):
Flygplanskapningen i Belarus är en ny nivå av hänsynslöshet för att gripa regimkritiker. Händelsen visar att inte heller de som befinner sig inom EU går säkra och att det nog inte är alldeles långsökt att anta att ett syfte för regimen i Minsk var att skrämma modet ur exilbelarusierna. När Lukasjenko talade i parlamentet i Minsk i går försvarade han inte bara flygkapningen. Han hade också en direkt varning till andra oppositionella som har sökt skydd i exil.
Den löd: Vi vet vilka ni är, och det är bara en tidsfråga innan vi får tag på er. Många exilbelarusier befinner sig i grannlandet Litauen, och det står sedan tidigare klart att både rysk och belarusisk säkerhetstjänst helt ogenerat utför aktioner inom EU. Jag vill därför fråga EU-minister Hans Dahlgren vad EU kan göra för att stärka skyddet för regimkritiker som lever i exil i EU och på vilket sätt Sverige faktiskt kan trycka på i den här viktiga frågan.
Sofia Damm (KD):
Jag förstår att Patrik Björck är besviken på att det inte blev någon nedläggning av Jämställdhetsmyndigheten. Den var ju ett så lämpligt slagträ i debatten. Jag vill minnas att vi stod här för ett par år sedan, och då var det en svartvit debatt: Antingen är man för jämställdhet eller så är man mot jämställdhet.
Allt hängde på en myndighet, och allt hängde på hur arbetet organiserades inom jämställdhetsområdet. Den här debatten förtjänar så mycket mer. Den förtjänar verkligen seriositet, och det blir det inte när man fastnar i en debatt om huruvida man är för eller emot jämställdhet. Det stämmer att vi inte har varit positivt inställda till Jämställdhetsmyndigheten. Det var flera andra partier som inte var det.
Flera remissinstanser menade att man skulle slå undan benen på redan fungerande verksamheter. Vårt förslag gick ut på att skapa en form av delegation som skulle ha det övergripande ansvaret att se till så att verksamheterna inte skulle överlappa varandra. Det skulle inte vara en myndighet som tar redan fungerande verksamheter och slår sönder dem på det sätt som gjordes.
Sofia Damm (KD):
Jag vet faktiskt inte om det har varit hårda förhandlingar om just detta. Det jag däremot känner är ett skämt är att Patrik Björck är så upprörd över att en myndighet finns kvar som Patrik Björck säger gör ett bra jobb och vill ha kvar. När det gäller just samarbetsproblem och vad som pågår i förhandlingsrummen tycker jag att det är lite magstarkt att en socialdemokrat uttalar sig.
Det är ju de stora samarbetsproblem som Socialdemokraterna har ägnat sig åt som vi i den här budgeten har fått fokusera oss på att lösa. Ni har bortsett från dem. Ni har varit alldeles för fokuserade för att lösa dem, med Vänsterpartiet på ena sidan och Centerpartiet på andra sidan. Det kommer lite från fel ledamot, måste jag nog ändå tycka.