KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jonas Eriksson (MP):
Ann-Charlotte Hammar Johnsson hävdar i sitt anförande att frågan om allmän trafik och särskild trafik inte behandlas i dag. Jag menar att hon har fel. Det är ett val av definition som man har gjort i denna proposition. Direktivet är ett minimidirektiv. Vi har möjlighet att gå längre.
Vi har också möjlighet att själva bestämma vilka delar denna lag ska omfatta. Samma sak gäller faktiskt frågan om leasingavtals längd och ramavtal för hyrbilar.
Det är upp till oss vilka bedömningar, vilket urval och vilka krav vi väljer att ha i denna lagstiftning så länge de inte är på en lägre nivå än i direktivet.
Min fråga till Ann-Charlotte Hammar Johnsson är: Varför väljer ni att inte ställa krav som täcker hela området och som gör att alla dessa fordon och kollektivtrafiktjänster inkluderas? Vad är det som gör att just dessa fordonstjänster inte ska upphandlas i enlighet med miljökrav?
Jonas Eriksson (MP):
Vi vill att de som tillhandahåller ramavtal för hyrbilar, de som leasar ut bilar, ska ha miljöbilar. Det ska inte vara en merkostnad för dem om de under en kort period hyr ut till en upphandlande enhet eller en myndighet för att därefter fortsätta att använda bilen i andra avtal.
Det är inte så att bilen skrotas efter att ha använts under ett år eller kortare tid än ett år, om det nu skulle vara så. Införandet av direktivet ger Sverige en stor frihet att definiera vilken sorts trafik som lagen ska omfatta. I direktivet står det inte att det ska handla enbart om allmän trafik.
Det här är ett val, något som regeringen väljer att göra, och något som regeringspartierna i finansutskottet väljer att stödja. Jag skulle vilja veta varför ni vill exkludera en så stor grupp av fordon. Det handlar inte om att enskilda kommuner eller några enheter gör detta av fri vilja, utan här handlar det om en lagstiftning som vi vill ska få genomslag i hela samhället.
Jonas Eriksson (MP):
Miljöpartiet har länge arbetat för att offentlig upphandling ska användas för att uppnå fler mål än att köpa varor och tjänster till så låg kostnad som möjligt. Precis som vi fick höra i det förra anförandet uppgår den offentliga upphandlingen i Sverige till ca 500 miljarder kronor årligen.
I EU står den offentliga upphandlingen för ca 17-18 procent av EU:s totala bruttonationalprodukt. Att myndigheter och andra upphandlande enheter kan använda sina inköp så att varor och tjänster produceras med ett högre samhällsvärde torde därför vara uppenbart för alla. Krav i upphandlingen ger avtryck i kvalitet, produktion, teknik- och samhällsutveckling.
Fru talman! Förenklingar av upphandlingsreglerna är eftersträvansvärda, av många skäl. Vi vill också göra reglerna mer småföretagarvänliga så att små och medelstora företag får bättre förutsättningar att delta i offentlig upphandling.
Vi vill att det ska vara möjligt att ställa krav inte bara på produkter och tjänster utan även på hela produktionskedjan. Det kan handla om allt från krav på anständiga anställningsförhållanden till gott djurskydd, precis som föregående talare tog upp.
Här vill jag passa på att poängtera att även Miljöpartiet står bakom utskottets hänvisning till ILO:s konvention 94. Vi vill öka möjligheten att väga in lokala hänsyn och att det tydliggörs att sociala kriterier ska kunna ställas för att vid offentlig upphandling skapa arbete för grupper som i dag har det svårt att ta sig in på arbetsmarknaden.
Fru talman! Avslutningsvis vill jag säga att Miljöpartiet delar EU-kommissionens ambition att öka effektiviteten i de offentliga utgifterna, men vi vill betona, genom ett särskilt yttrande som vi lämnat till betänkandet tillsammans med Socialdemokraterna, att alla förändringsområden som tas upp i grönboken är angelägna.
Vi vill därför inte, som Moderaterna, Folkpartiet, Centerpartiet och Kristdemokraterna, peka ut effektivitetsmålet som mer väsentligt än andra.
Förhoppningsvis kan det som Miljöpartiet i många år har motionerat om i riksdagen, och lokalt i kommuner och landsting verkat för, nämligen ökade miljöhänsyn, krav på sociala kriterier, djurskydd och arbetsmiljö med mera inom kort där det är relevant, bli naturliga krav i upphandlingsförfaranden i hela Europa. Jag yrkar bifall till förslaget i finansutskottets utlåtande.
Jonas Eriksson (MP):
Jag tycker att det i det här skedet, i diskussionen om en grönbok från EU-kommissionen, är alldeles för tidigt att säga att allting är omöjligt. Vi har stött på flera problem med lagstiftningen kring offentlig upphandling, och det är det som den här grönboken nu ska lyfta fram, titta på, vrida och vända på.
Därför tycker jag att det är angeläget att vi från Sveriges sida gör detta inspel och lyfter fram de grundläggande värderingar som ILO:s konvention 94 tar upp vad gäller anställningsformer, lika villkor, löneförhållanden och många andra områden. Att se det, som Ann-Charlotte Hammar Johnsson tar upp, som ett hinder för att fortsätta diskussionen och utveckla regelverket tycker jag är olyckligt.
Det ger också på något sätt en bild av att möjligheten till förändringar inte finns. Jag står fast vid inspelet. Jag tycker att det är viktigt att lyfta fram de här aspekterna, och jag har stor förtröstan på att det faktiskt går att få till förbättringar.
Jonas Eriksson (MP):
Nej, då kan man konstatera att Ann-Charlotte Hammar Johnsson och jag ser olika problem med det här. Jag tror att det är bra att man vågar vara mer konkret i den här diskussionen, så att man också landar i diskussioner som är konkreta och så småningom kan omsättas i en förändrad lagstiftning.
Om vi inte vågar lyfta fram konkreta exempel eller hänvisa till andra erfarenheter, vad gäller både problem och möjligheter, riskerar en sådan här diskussion, en sådan här dialog inom EU, att inte landa i någonting annat än allmänt tal.
Jonas Eriksson (MP):
Jag vill inleda med att yrka bifall till förslaget i finansutskottets betänkande om en begäran om skrivelse från regeringen inför EU:s vårtoppmöte. Skälen till detta är flera. Regeringen företräder Sverige i EU-samarbetet men är skyldig att informera och samråda med riksdagen om vad som sker inom ramen för EU.
Vanligen sker detta, som många beskrivit, genom utskotten och EU-nämnden samt genom utlåtanden och rapporter till riksdagen. Sedan den finansiella och ekonomiska krisen bröt ut har flera olika förslag och initiativ till förstärkt styrning och samordning av den ekonomiska politiken väckts inom EU-samarbetet. Tempot har varit högt och tidsramarna för behandling snäva.
Förslag har också väckts vid sidan om de traditionella beredningsprocesserna inom EU. Vi har bland annat den tyska förbundskanslerns och Frankrikes presidents utspel om ett så kallat konkurrenskraftspaket, som antyder förslag om ökad överstatlig styrning och samordning av till exempel skatter, lönebildning och pensionssystem. Det är en inriktning som Miljöpartiet avvisar.
Även om det är angeläget att snabbt vidta åtgärder i en kris är det också viktigt med ordentliga beredningar i de nationella parlamenten. Den svenska hållningen till de olika förslagen och den svenska hållningen i diskussioner på EU-nivå ska vara väl förankrade och diskuterade i Sveriges riksdag.
En skrivelse ger också ytterligare möjligheter till en öppen och bred diskussion om utvecklingen inom EU, även utanför riksdagens väggar. Det är skälen till att Miljöpartiet yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Det är skälen till att vi vill ha en skrivelse från regeringen.
Jonas Eriksson (MP):
Det krävs en mycket tuff klimatpolitik både på nationell och på internationell nivå för att vi ska klara av att begränsa klimatförändringarna och begränsa ökningen av medeltemperaturen på jorden till högst två grader. I oktober i år presenterade kommissionen sitt meddelande om en översyn av EU:s budget där energi- och klimataspekter föreslås bli införda i forsknings-, sammanhållnings-, jordbruks- och landsbygdspolitiken.
Det är ett steg framåt i klimatarbetet. Miljöpartiet anser dock att detta inte är tillräckligt för att i tid uppnå de sänkningar av utsläppen av växthusgaser som krävs för att klara tvågradersmålet.
Även om EU:s budget och verksamhet utifrån kommissionens ambition kommer att innehålla vissa positiva delar befarar vi att stora delar av EU:s budget fortsatt verkar i fel riktning när det gäller klimatarbetet. Miljöpartiet menar att EU:s budgetpengar inte ska gå till verksamheter som förstör klimatet. EU lägger i dag stora resurser på att bygga motorvägar och flygplatser och på att stimulera flygtrafik.
Inte heller EU:s jordbrukspolitik är klimatanpassad. Man har subventioner på kolkraft, och man subventionerar diesel till fiskebåtar därför att dieselpriset är för högt. Samtidigt håller det på att bli utfiskat i de områden där dessa båtar fiskar. Vi behöver driva fram en stor översyn av EU:s budget och flytta resurser från det som skadar klimatet till sådant som bidrar till en minskad klimatpåverkan.
Miljöpartiet ser ett behov av att klimatsäkra EU:s budget och anser därför att regeringen bör driva denna fråga i samband med pågående budgetöversyn. Detta har vi motionerat om. Jag yrkar därför bifall till reservationen under punkt 3 i betänkandet.
Jonas Eriksson (MP):
Miljöpartiet är för mångfald. Vi tycker om att det finns en bredd i utbud och stor valfrihet för människor i vardagen. Vi tycker också att det finns många positiva delar i LOV och har inte för avsikt att förändra den. Däremot har vi varit kritiska till att det har varit en obligatorisk lagstiftning för många kommuner och har velat lämna besluten till dem som är allra närmast verksamheten.
Vi vill att besluten fattas så nära människor som möjligt och att det ska finnas kommunal möjlighet att bestämma hur man vill organisera tjänsterna inom just den sektorn. Jag hoppas att det kan vara ett svar på Johan Johanssons fråga.
Jonas Eriksson (MP):
Det vore fantastiskt om det fanns en magisk formel för detta. Man behöver självfallet vidta förändringar i de strukturer som finns i samhället för att gynna den här formen av utveckling. Däremot ser vi inget problem, utan snarare fördelar, med att man kan ta vara på entreprenörskap och innovationer för att förändra samhället och driva samhällets utveckling mot ett långsiktigt hållbart samhälle.
Det finns också stora behov på den sidan när vi står inför stora klimatförändringar och ett hot om minskad biologisk mångfald. Vi ser till exempel att det finns brister när det gäller tillgång till riskvilligt kapital. Man kan jobba mycket mer med samarbete mellan högskolor, universitet och näringsliv. Man kan jobba mer för att stödja en entreprenöriell utveckling inom grund- och gymnasieskolan.
Och det finns många andra åtgärder som jag tror behöver vidtas för att stödja den här utvecklingen. Ska vi satsa samhälleliga medel på att få en sådan utveckling vill vi gärna att de medlen också går i en riktning som gör vårt samhälle mer hållbart.
Jonas Eriksson (MP):
Jag är glad över Penilla Gunthers engagemang i de sociala företagen. År 2008 lämnade Tillväxtverket ifrån sig ett program för socialt företagande, ett uppdrag man hade fått från regeringen. Programmet innehöll många konkreta punkter om hur vi skulle kunna stärka utvecklingen av just sociala företag, och det var många som väntade på en proposition från regeringen eller åtminstone ett avtryck i budgeten. Ingenting hände.
I april 2010 kom regeringen med en handlingsplan. Den uttryckte förstås en positiv viljeinriktning, men det fanns ingen proposition och inget större avtryck i budgeten vad gäller pengar. Däremot innehöll handlingsplanen sex olika områden där man hade förslag. Bland annat sade man att man skulle ta fram en förordning för arbetsintegrerade företag.
Man skulle göra en översyn av offentlig upphandling i syfte att stärka möjligheterna för sociala företag att delta i sådana. Man hade också texter om finansieringsfrågor och ett uppdrag att utveckla statistiken. Det handlade även om ekonomiska stöd.
Kanske skulle Penilla Gunther som representant för ett av regeringspartierna kunna berätta för oss här i debatten när vi kommer att se några konkreta resultat. När kommer regeringens handlingsplan att i praktiken betyda något för de sociala företagen? Det var roligt att höra att det finns 300 företag.
Det var kanske just utvecklingen av statistiken som behövde utvecklas, för när jag senast i går sökte information om detta hade i alla fall Arbetsförmedlingen inte tillgång till den siffran, utan de angav fortfarande att det var 1 500 företag. Min fråga till Penilla är dock: När kommer handlingsplanen att leda till konkreta resultat?
Jonas Eriksson (MP):
Problemet är inte att det inte finns några förslag. Precis som du beskriver är det många som har lämnat ifrån sig flera konkreta förslag på åtgärder som skulle kunna förbättra förutsättningarna för sociala företag att arbeta, bidra till samhället och hjälpa människor att komma i arbete. Problemet är att regeringen inte kommer med några konkreta förslag utifrån dessa. Det är det som behövs.
Vi kan lägga fram hur många förslag som helst, antingen här i kammaren i form av motioner - vilket bland annat Miljöpartiet har gjort - eller genom Tillväxtverket, Tillväxtanalys, de idéburna organisationerna och så vidare. Men det som krävs är att regeringen tar initiativ och gör något av dessa förslag. Kommer det några förslag? Har vi något att vänta oss från regeringen på detta område?
Jonas Eriksson (MP):
Jag skulle delvis också vilja fokusera på sjuklöneansvaret. Precis som Jessica Polfjärd säger är kompetensförsörjningen en oerhört viktig fråga. Men den har jag mött främst hos de stora företagen, alltså de som har flera anställda och som har anställda redan i dag, medan frågan om sjuklöneansvar är en fråga för de företag som har väldigt få anställda.
Miljöpartiet har identifierat det här som en viktig faktor. Jag har också uppmärksammat att det här förslaget får stöd av flera allianspartier, att det i stort sett bara är Moderata samlingspartiet som bromsar i frågan. I början av året presenterade Centerpartiet sitt så kallade jobbpaket. De vill liksom vi se ett minskat sjuklöneansvar.
De har också samma syn som vi vad gäller att sänka arbetsgivaravgifterna. Även Kristdemokraterna vill ändra på företagens sjuklöneansvar och har tidigare lagt fram förslag om sänkta arbetsgivaravgifter för de små företagen. Det är uppenbart att det skulle gå att få majoritet i riksdagen för sådana reformer. Dina allianskolleger har i alla fall inte hittills sagt att det inte tycker att det här är rätt politik.
De hänvisar inte till utredningen, utan de har redan tydligt uttalat att de vill se förändringar på sjuklöneansvarsområdet och på arbetsgivaravgiftsområdet. Vad är det egentligen i grunden som hindrar Moderaterna från att göra verklighet av den här frågan redan i dag?
Jonas Eriksson (MP):
Sjuklönefrågan är inte bara en kostnadsfråga för företagen, för precis som Jessica Polfjärd nämnde finns det ett högkostnadsskydd i det systemet. Det är lika mycket en regelkrångelfråga. Människor känner en osäkerhet för hur de ska hantera frågan och upplever en belastning, och det gör att företag inte vågar anställa.
Under de senaste 20 åren har fyra av fem nya jobb skapats i företag med färre än 50 anställda. Ännu fler arbetstillfällen skulle kunna skapas om regeringen minskade kostnaderna för att hålla anställda. Vi tycker att det är viktigt att satsa på ett slopat sjuklöneansvar. Vi tycker också att det är viktigt att sänka arbetsgivaravgiften för de minsta företagen. Detta har stöd i flera partier inom Alliansen men uppenbarligen inte av Moderaterna.
Småföretagarnas Riksförbund menar att sjuklöneansvaret är ett av de största hindren för småföretag att nyanställa och låta företaget växa. Jag hoppas att vi kan hitta en majoritet i riksdagen för detta. Det tycks ju finnas en sådan, men än så länge hänger det på Moderaterna.
Jonas Eriksson (MP):
Eva Flyborg svarade delvis på en fråga som jag tänkte ställa i detta replikskifte. Det handlar just om sjuklöneansvaret, som jag också ställde en fråga till Jessica Polfjärd om. Sjuklöneansvaret innebär ett ökat risktagande för företagare. Sjuklöneansvaret innebär också att arbetsmarknaden fungerar sämre.
För att undvika att stå med kostnader för sjuklön har arbetsgivaren starka ekonomiska skäl att välja bort personer med lång sjukdomshistoria och människor som inte har referenser från andra jobb och är nya på arbetsmarknaden. Jag står bakom detta, men det är inte mina ord. Detta är hämtat från Folkpartiets hemsida där Folkpartiets programkommitté föreslår att sjuklöneansvaret slopas.
Eva Flyborg sade i sitt anförande att sjuklöneansvaret bör avskaffas, om jag förstod det hela rätt. När frågan diskuterades medialt för en tid sedan såg jag däremot att Folkpartiets ekonomisk-politiska talesperson Carl B Hamilton var tveksam till att slopa sjuklöneansvaret för den andra veckan. Han tyckte i stället att det möjligen kan vara bra att förbättra högkostnadsskyddet.
När Eva Flyborg säger att det bör avskaffas undrar jag ändå: Vad är Folkpartiets hållning i denna fråga? Är man beredd att stödja Miljöpartiets uppfattning? Står man för det som Eva Flyborg tog upp i sitt anförande?
Jonas Eriksson (MP):
Det var bra med ett tydligt besked från Eva Flyborg. Man kan säga att ett slopande av sjuklöneansvaret för den andra veckan är ett steg i rätt riktning. Men det hjälper inte till att minska det som företagarna upplever som ett regelkrångel med att hantera sjuklönefrågan. Den kvarstår så länge de har detta ansvar.
En annan fråga som dyker upp på Folkpartiets hemsida är att man också delar Miljöpartiets syn vad gäller behovet av sänkta arbetsgivaravgifter. Detta återfinns även hos en del andra allianspartier. Jag vill fråga Eva Flyborg vad hon bedömer att det egentligen är som hindrar att Sveriges företagare ska få se förslagen om ett slopat eller minskat sjuklöneansvar och sänkta arbetsgivaravgifter förverkligas.
Jonas Eriksson (MP):
Torg- och marknadshandelns branschtidning har låtit göra en enkätundersökning om effekterna av att det generella undantaget från skyldigheten att ha kassaregister för marknadshandeln tas bort. Av de 600 företagare som svarade var det 45 procent som svarade att de kommer att sluta om förslaget blir verklighet och ungefär 34 procent som uppgav tveksamhet till att de skulle komma att fortsätta. Endast 21 procent av dem som svarade uppgav att de skulle införskaffa kassaregister.
Företagarna ger i enkäten uttryck för stor skepsis till hur utrustningen kommer att fungera ute i verkligheten, vilket även tillverkarna av kassaregistren ger ett visst stöd för.
Jag hade tänkt fråga Maria Abrahamsson hur Moderaterna ser på värdet av marknadshandeln som kulturuttryck och som näring och hur Moderaterna ser på den oro som aktörerna som arrangerar och genomför marknader gett uttryck för när det gäller regeringens förslag. Det behöver jag inte göra, för Maria Abrahamsson har tydliggjort det i sitt anförande.
Den information som vi har fått ta del av förklarar hon är osaklig.
Frågetecknen kring de tekniska möjligheterna att i dag få en kassaapparat att fungera i allt från minus 30 till plus 40 grader, i fukt, i regn och i blåst samt transporteras och förvaras under längre tid i olika miljöer känner inte Maria Abrahamsson någon oro för. Jag har inte den kompetensen att jag kan bedöma det.
Vi har också fått information om CE-märkningen. Man får inte sälja utrustning som inte är anpassad för det den ska användas till, och de apparater som finns i dag är CE-märkta för temperaturspannet plus 5 till 40 grader. Jag hann inte ställa någon fråga, men jag får en replik till strax, Maria.
Jonas Eriksson (MP):
Maria Abrahamsson menar att jag inte skulle ha läst propositionen. Det har jag gjort, och jag har gjort det många gånger. Och jag är väl medveten om att det finns ett större utrymme för undantag än i gällande lagstiftning. Det tycker jag är bra, om man nu skulle gå vidare med lagförslaget. Jag har också lyssnat på andra som är för förslaget.
Det är inte så att jag har valt ut en grupp och bestämt mig för att bara lyssna på vad de säger. Vad jag har fört fram i mitt anförande är att det finns en sådan stor skillnad mellan de olika bilder som presenteras i remissvaren och att det behövs ett bättre underlag för att verkligen säkerställa att de negativa effekter som marknadshandeln själv påpekar inte kommer till stånd.
De generella undantagen ska ges i enskilda fall. I propositionen och i promemorian från Skatteverket nämner man att man tror att det kan omfatta 4 000-9 000 företag. Det måste också till någon form av praktisk hantering av enskilda undantag. Varje företagare ska alltså själv lämna in en ansökan om en viss enskild marknad eller de olika marknader som man inte alltid i förväg vet att man ska delta i.
Man kanske inte heller vet vilka väderförutsättningar som finns, vilka elförutsättningar som finns eller många andra omständigheter kring det hela, och det ska man söka undantag för. Det kan alltså vara en stor grupp som ska hantera det här. Detta gäller förstås inte bara den traditionella marknadshandeln utan även gårdsförsäljning och trädgårdsförsäljning, som också härbärgeras i undantaget.
Vad jag säger är inte att det inte finns någon lösning på det här utan att det krävs ett bättre underlag innan man gör en förändring och att jag är mån om att målen med lagstiftningen verkligen kommer till stånd.
Jonas Eriksson (MP):
Det är första gången jag är med och debatterar i skatteutskottet, och det är första gången jag har känt mig lite illa till mods att begära replik. Jag är inte van att i replikskiften få höra att jag inte har läst underlag eller att jag tar till mig osaklig information från små grupper. Det är dock angeläget att vi vågar debattera och diskutera denna fråga, för den är viktig för många företag i Sverige.
De små företagen är viktiga för svensk ekonomi, för jobb och för en levande landsbygd. Som jag sade i mitt anförande har jag ingen annan uppfattning än ni andra i kammaren, nämligen att det är viktigt att vi skapar sunda och goda förutsättningar på lika villkor och att vi minskar skattefusket i Sverige. Vår reservation handlar snarare om att vi vill fatta beslut på ett bra underlag och förstå effekterna.
Det är inte ovanligt, herr talman, att vi från de flesta partiföreträdare får höra att det är viktigt med konsekvensutredningar innan man fattar beslut. Att de skulle vara omöjliga att göra en bedömning av innan besluten är fattade verkar konstigt.
Min fråga till Centerpartiets ledamot i skatteutskottet är om hon gör samma bedömning som en föregående talare vad gäller hur mycket pengar som undanhålls i denna bransch. I Skatteverkets promemoria har man uppskattat det till 20 000 kronor per företag, men Skatteverket självt konstaterar att osäkerheten i beräkningarna är stor och i vissa fall mycket stor.
Några remissinstanser, däribland LRF, är mycket kritiska till hur Skatteverket har kommit fram till denna slutsats och tycker också att man behöver göra en djupare studie av villkoren innan man går vidare med en förändring i denna lagstiftning.
Jonas Eriksson (MP):
Jag tackar Karin Nilsson för svaret. En annan fråga som har varit uppe i debatten och som det skulle vara intressant att höra Centerpartiets syn på är att kassaregister inte skulle behövas för att fullgöra skattekontrollen vad gäller utländska företag och logiken att de behövs för att utföra skattekontroll vad gäller svenska företag, framför allt inom torg- och marknadshandeln.
Är det ett resonemang som också Centerpartiet tycker är rimligt och står bakom?
Jonas Eriksson (MP):
För 15 år sedan åtog sig 191 av världens länder att sätta upp mål för att bygga en bättre värld, de så kallade millenniemålen. Millenniemålen har bidragit till stora utvecklingsframsteg, men stora utmaningar kvarstår också. Nu är man inne i slutfasen av att formulera nya globala utvecklingsmål om hållbar utveckling, vilka ska gälla fram till 2030.
Min fråga, som jag skulle vilja att statsministern svarade på, är hur statsministern säkerställer att Sverige kan ta ansvar och visar världen vilka möjligheter som öppnar sig vid genomförandet av den här agendan.