KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Christensson (C):
Skolministern inledde med att lägga ord i min mun som jag inte har lyft fram. Det som Centerpartiet hela tiden har sagt är att det finns ett antal problem med hur det nuvarande kösystemet ser ut. Det innebär att man kan behöva ställa sitt barn i kö på BB och att det missgynnar dem som flyttar in sent. Vi ser ett behov av reformer för att på det sättet möta de problemen, se till att minska segregationen, se till att skolvalet kommer alla till del och se till att alla får bättre information.
Där hade regeringen kunnat gå fram med förslag i linje med det som lärarförbundens ordförande lyfte fram och som också Centerpartiet lyft fram under en längre tid. Det handlar om att behålla kön men också att reformera den och öppna upp. Vi ser risker med att helt slopa kötider. Alternativet innebär att den enda påverkningsbara urvalsgrunden för föräldrar är närhetsprincipen. Då är det att flytta för att komma in på den kommunala skola som eleven vill komma in på.
I det här läget är det i praktiken Socialdemokraterna som bär ansvaret för att vi inte får bukt med möjligheten att ställa sina barn i kö från början. Det finns ett antal andra reformer som hade varit väldigt välkomna att få plats med för att utveckla skolvalet. Det har föreslagits från Centerpartiet och andra partier och också i den allmänna debatten.
Det handlar om att på det sättet skapa ett rättvist skolval som kommer fler till del så att vi ser till att alla barn får goda möjligheter att välja och också möjlighet att komma in på de skolor som de helst önskar.
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Vi tror på uppmuntran och morötter. Det gäller generellt i vår politik. I vår budget, som har vunnit majoritet i riksdagen, föreslår vi en förstärkning av jämställdhetsbonusen för att kunna bidra till en utökad jämställdhet när föräldrar tar ut föräldrapenningen. Tyvärr avstyrker ni detta. Ni vill avskaffa jämställdhetsbonusen.
Vi tror att det är mycket viktigt att lyssna på barnfamiljerna. Om man frågar svenska barnfamiljer säger en majoritet att deras uppfattning är att de vill kunna styra över sin livssituation. Vi tror därför att den tredje vägen nu måste vara att ge ekonomiska incitament - morötter - för att faktiskt öka jämställdheten. Föräldraskapet är viktigt utifrån ett barnperspektiv.
Vi tror såklart att båda föräldrarna vill vara med sina barn. Därför tror vi också på valfriheten, det vill säga att föräldrarna faktiskt ska fatta detta beslut själva.
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Nya moderater kommer alltid att pröva politiken. Det finns inga absoluta sanningar som kommer att gälla i 20 år framöver. Vi är alltid beredda att pröva och ompröva vår politik. Därför lägger vi nu fram ett förslag som innebär att vi vill förstärka jämställdhetsbonusen. Den har kanske inte i tillräckligt hög grad haft den effekt som vi har velat att den skulle ha. Men vi vill att den ska ge ännu större effekt. Därför stärker vi den med över 6 000 kronor.
Ert svar på det är att faktiskt avskaffa den helt. Jag kan inte förstå det. När man skapar ett instrument, ett verktyg, för att kunna öka detta uttag och för att det ska bli en ökad jämställdhet hos föräldrarna är ert svar att avskaffa jämställdhetsbonusen helt. Det tycker jag inte är att vara seriös när man talar om jämställdhetspolitik. Vi tror att jämställdhet också handlar om att ge rätt insatser på rätt ställen.
Ett område är arbetsmarknadspolitiken. Vi har en politik för ökad jämställdhet. Vi vet också att kvinnor oftast tar ett större ansvar i hemmet. Därför har vi vårt RUT-avdrag, vilket ni var prompt emot i valrörelsen. Vi har också genomfört fem jobbskatteavdrag som vi vet gynnar kvinnor framför män.
Det är ni också tydligt emot.
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Jag vill inleda med att tacka statsrådet för att hon är här i dag. Det är en lång debatt som rör många utgiftsområden. Jag vill berömma statsrådet för att hon tar debatten i kammaren med oss ledamöter. Du tog upp många delar, statsrådet. Jag tänkte fokusera på och lyfta fram en av dem. Du nämnde underhållsbidraget.
Om föräldrar inte kommer överens om underhållsbidrag kan barn få underhållsstöd från Försäkringskassan. På er låter det nästan som att det här är ett bidrag från staten. Men den betalningsskyldige föräldern ska betala tillbaka hela eller delar av beloppet.
För att påminna om fakta i sak handlar det alltså inte om att staten ger ett rent bidrag, utan staten kommer sedan att begära in pengar av den betalningsskyldige föräldern. Ni lyfter fram det här med 300 kronor. Det är som att ge ett lillfinger på högra handen men sedan äta upp hela vänsterhanden.
Samtidigt som ni förespråkar 300 kronor ytterligare i underhållsstöd slopar ni nämligen den så kallade fritidspengen, som alliansregeringen införde och som uppgår till 3 000 kronor. Fritidspengen är riktad till skolbarn i ekonomiskt utsatta hushåll och är till för att barnen ska kunna delta i fritidsaktiviteter, som dans, fotboll eller simskola.
Ni rödgröna vill i er budget slopa det här från årsskiftet, med stöd av Vänsterpartiet. Jag tycker att diskussionen blir oerhört motsägelsefull.
Ni kritiserar alliansbudgeten för att vi har 300 kronor mindre i underhållsstöd, samtidigt som ni slopar ett bidrag på 3 000 kronor direkt riktat till fritidsaktiviteter för de mest utsatta barnen.
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Jag säger inte emot statsrådet Strandhäll när det kommer till underhållsstödet. Det är säkert en väldigt viktig åtgärd.
Men medan ni står i talarstolen och kritiserar Alliansen för att vi inte har ett höjt underhållsstöd i den här budgeten ger vi med vår politik 3 000 kronor till en fritidspeng.
Med andra ord innebär det att ni ger 2 700 kronor mindre, eftersom ni vill avskaffa fritidspengen i er budget. Det föreslår ni från årsskiftet. När ni förespråkar ett underhållsstöd men inte en fritidspeng blir argumentationen väldigt märklig.
Därför menar jag att man får vara väldigt försiktig när man debatterar hur man förhåller sig till saker och ting.
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Jag delar till viss del den bild som förmedlas i debatten. Det finns många problem i vårt samhälle som behöver förändras men också som behöver förbättras. Vi vet att attityder och beteendemönster tar längst tid att förändra.
Jämställdhetsbonusen i sin nuvarande och förbättrade form har bara funnits i två år, vilket är på tok för kort tid för att utvärdera om den på sikt kommer att leda till de avsedda effekterna. Försäkringskassans analyschef menar att vi måste sprida kunskap om vilka konsekvenser ett ojämställt uttag får. Hur man delar föräldraledigheten korrelerar med hur man flera år senare delar på till exempel hushållsarbetet i familjen.
Till det kommer konsekvenser i karriären, löneutveckling och pension som jag också nämnde tidigare. Men om det finns en kunskapsbrist om just jämställdhetsbonusen - det finns det tydligen här - är det inte ansvarsfullt av oss politiker att alltid svara att vi ska slopa eller avskaffa. Bristen kanske snarare ligger i att vi måste öka kunskapen. Därför har vi just förstärkt jämställdhetsbonusen.
Men i sak är det en annan diskussion. Jag vill återgå till frågans kärna, som gäller den konstitutionella praxisen och riksdagens beslut. Här har riksdagen varit väldigt tydlig och fattat beslut om att förstärka jämställdhetsbonusen. Vi har såklart respekt för att regeringen må ha en annan uppfattning i en rad olika frågor än vad riksdagen har. Så är det ju i politikens vardag.
Men av samma anledning vill vi, riksdagens majoritet, ha samma respekt tillbaka. Regeringen bör ta hänsyn till riksdagens fattade beslut. Men vi står inte här och tjafsar för tjafsandets skull.
De som drabbas mest är beklagligtvis alla de barnfamiljer som får en mindre jämställdhetsbonus än vad som var tänkt. Herr talman! Med vår politik vill vi bidra till goda förutsättningar för jämställdhet mellan föräldrarna.
Vi tror att grunden för en mer jämställd arbetsmarknad läggs genom en förbättrad jämställdhetsbonus, möjlighet för fler att gå upp i arbetstid, en politik som underlättar för människors livspussel och reformer som gör det mer lönsamt att arbeta. Så gott som dagligen läser vi om stress, livspusselsproblem och ökade sjukskrivningar, i synnerhet bland kvinnor.
Då behövs det fler lösningar, inte färre. Därmed återgår jag till min grundfråga. Vi har fått besked om att regeringen avser att återkomma. Men när i tid tänker regeringen återkomma till riksdagen med ett förslag om en förstärkt jämställdhetsbonus?
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Sverige är ett av världens mest jämställda länder, men mer behöver såklart göras. Sverige rankas av The Global Gender Gap Report som världens fjärde bästa land vad gäller jämställdhet, och svenska kvinnor arbetar näst mest i hela OECD. Svenska pappor tar i dag ut nästan dubbelt så många föräldradagar som för tio år sedan. Trots det har föräldraskapet en dämpande effekt för en jämställd arbetsmarknad.
Mer kan och måste göras. Jag hyser stor respekt för det engagemang för dessa oerhört viktiga frågor som finns i kammaren, men uppenbarligen har vi lite olika svar på lösningar. Det är olyckligt om regeringen återkommer till riksdagen med färre lösningar snarare än fler. Det behövs fler lösningar på jämställdhetsområdet, inte färre.
När vi gjorde förändringarna 2012 gjorde vi utbetalningen automatisk. Det var ett sätt att underlätta för barnfamiljerna, för föräldrarna. Det är beklagligt att ärendet dröjer, främst för de familjers skull som nu får en mindre jämställdhetsbonus än vad som var tänkt.
Jag vill därför ta tillfället i akt och i detta mitt sista inlägg uppmana regeringen att visa riksdagen respekt för den institution det är och återkomma med förslag till de nödvändiga lagändringar som krävs. Jag vill passa på att tacka för diskussionen, men jag ställer fortfarande samma fråga eftersom jag inte blivit mycket klokare av svaret: Varför tar det så lång tid?
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Vi har här hört finansministern tala om andra möjliga åtgärder för att få ungdomar i jobb. Jag tror att det som hon försöker tala om är den så kallade 90-dagarsgarantin. Som min kollega tidigare har påpekat har denna metod prövats tidigare, i slutet av 1990-talet och i början av 2000-talet.
IFAU gjorde en utvärdering 2002 där man kom fram till att de kommuner som inte införde den dåvarande 100-dagarsgarantin till och med hade lägre arbetslöshet än de kommuner som faktiskt införde den. Det är också osäkert om subventionen är tillåten enligt EU:s regelverk.
Även en hel del fackföreningar är mycket kritiska till detta. Riksdagens utredningstjänst har tagit fram en utvärdering av vad de dubblerade arbetsgivaravgifterna skulle innebära för unga. Man har kommit fram till att de skulle öka välfärdens kostnader med nästan 3 miljarder kronor. Om man tittar på landstingen skulle kostnadsökningen motsvara kostnaderna för att anställa över 1 000 sjuksköterskor. Det är väldigt mycket.
För kommunerna skulle kostnadsökningen motsvara kostnaderna för att anställa över 7 000 förskollärare och lärare. Nu vill regeringen kompensera kommunerna för detta. Det kan man också diskutera. Varför ska en skattehöjning som regeringen menar har en liten påverkan på jobb kompenseras?
Om det är som regeringen säger, alltså att den åtgärd som alliansregeringen genomförde inte har haft någon större påverkan, varför ska man då kompensera kommunerna för densamma? Jag tror också att det är farligt att kompensera kommuner men inte företag - här riskerar faktiskt konkurrensen att snedvridas. Mina frågor kvarstår därför. Hur kommer en höjning av arbetsgivaravgiften för unga att kunna bidra till fler jobb?
Hur kommer regeringen och finansministern att kompensera de stora ungdomsarbetsgivarna när de nu blir tvungna att säga upp ungdomar på grund av höjd skatt?
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Finansministern sade här att när något inte funkar måste man testa något nytt. Då blir jag lite beklämd av att lösningen i era förslag är att testa något gammalt, som vi efter utvärdering dessutom vet inte har fungerat. Att säga att sänkningen av arbetsgivaravgiften för unga inte har fungerat är direkt felaktigt.
Tack vare våra reformer under våra åtta år har ju jobben blivit 300 000 fler sedan 2006, och utanförskapet har minskat med närmare 200 000 personer. Sverige har i dag högst sysselsättningsgrad och högst arbetskraftsdeltagande i hela EU. Det är fantastiskt med tanke på den finanskris som vi har gått igenom.
Peter Persson sade att arbetslösheten har exploderat. Och jag får väl vara glad att inte Peter Persson är finansminister utan Magdalena Andersson, om jag nu måste välja mellan dessa två. Ungdomsarbetslösheten är lägre i dag än 2006. Nu har du också fått en rapport av min kollega som jag hoppas att du kan läsa.
Konjunkturinstitutet har lämnat ett yttrande till Finansdepartementet där de skriver så här: "Regeringen tar bort nedsättningen av socialavgifter för unga, vilket kan påverka sysselsättningen negativt." Dessutom har regeringen i sin egen budgettext skrivit att skatteförslagen kommer att leda till att sysselsättningen och bnp dämpas något.
Ni föreslår alltså själva en politik som ni vet inte kommer att leda till ökad sysselsättning. Jag känner att jag fortfarande inte har fått svar på mina frågor. Jag undrar hur den här åtgärden ska leda till fler jobb. Jag undrar också hur ni kommer att kompensera de stora ungdomsarbetsgivarna för skattehöjningen.
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Jag vill börja med att tacka framtidsminister Kristina Persson för svaret och för att hon är här i dag och debatterar denna fråga. Många frågor kvarstår dock obesvarade, och den kanske främsta frågan är: Vad är framtidsministerns egna analyser av Sveriges utmaningar och lösningar på längre sikt?
Tidigare i år aviserade framtidsministern att hon skulle inrätta tre analysgrupper med uppgift att utveckla regeringens politik. Uppgiften som ministern har fått är att hitta lösningar på de framtidsutmaningar som vi står inför. Där ska lösningar för grön omställning, arbetet och arbetsmarknaden i framtiden men också hur vi kan samverka i en globaliserad värld ingå. I detta arbete har ministern också upprättat ett så kallat framtidskansli.
Mina frågor till statsrådet Kristina Persson var därför följande: Hur går arbetet för dessa analysgrupper, och vilka politiska förslag har statsrådet och analysgrupperna kommit fram till? Och hur kommer detta arbete att påverka framtidens välfärd och framtidsutmaningarna? Jag måste tyvärr säga att svaret är något av en besvikelse. Jag hade hoppats att statsrådet skulle kunna komma hit till riksdagen i dag och ge några besked, eller i alla fall någon form av inriktning. Svaret är dessutom oroande.
Det verkar som att framtidsministern helt har delegerat bort stora delar av ansvaret för detta arbete. Ministern nämnde också tidigare att varje grupp arbetar självständigt och i frihet. Med all respekt för de personer som har en bred kompetens och erfarenhet och som är utvalda att sitta i dessa arbetsgrupper, men vad är framtidsministerns roll i detta arbete? Jag hoppas att svaret inte är att det endast är att samordna möten.
Jag hoppas att framtidsministern, som är ansvarig för dessa frågor i regeringen, har egna tankar, funderingar och en hel del idéer om hur vi ska möta Sveriges framtidsutmaningar. Vi lever allt längre, och vi blir allt friskare. Vi har dessutom en allt äldre befolkning, och färre ska försörja allt fler. Vilka utmaningar ser statsrådet när det gäller vår gemensamma välfärd? Och hur tycker du, Kristina Persson, att framtidens välfärd ska finansieras?
I en radiointervju med Nordegren & Epstein i P1, som du, Kristina Persson, gjorde tre dagar efter att du utsågs, svarade du att din första uppgift var att jobba för grön omställning. Då är min fråga: Hur går detta arbete med grön omställning, och vilka konkreta förslag har ni kommit fram till?
Jag är glad att framtidsministern är här i riksdagen i dag, och jag ser mycket fram emot att få höra hennes personliga syn och reflektioner på Sveriges utmaningar och problem och förslag till prioriterade åtgärder på medellång och längre sikt.
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Det gläder mig att framtidsministern länge har haft ett engagemang i dessa framtidsfrågor. Jag personligen har inte lika lång erfarenhet, men jag har kanske ett desto större intresse för min egen framtid men också för andra i min generation när det gäller dessa frågor. Jag förstår och hör vad framtidsministern säger. Jag förstår att arbetsgrupperna jobbar. De jobbar dessutom, som ministern uttryckte det, självständigt och i frihet.
Men jag är fortsatt intresserad av att veta vad framtidsministerns egna spaningar är. Jag förstår att man inte kan föregripa arbetet helt. Men det vore intressant att få höra ministerns syn på denna typ av frågor. Ministern har haft sitt uppdrag i över sju månader. Under dessa sju månader måste, utöver att dessa arbetsgrupper har tillsatts, en hel del ha hunnit göras, stöpas och blötas.
Jag tycker att det skulle vara intressant att höra framtidsministerns analyser på dessa områden. Vi ser bland annat att sjukskrivningstalen ökar. Vi har en åldrande befolkning, som du själv också nämnde, och allt färre ska försörja fler. Vi ser också en hel del integrationsutmaningar i samhället. Vi ser också digitaliseringen i samhället som påverkar inte minst jobben i framtiden. Det finns alltså en hel del att bita i. Jag skulle därför gärna vilja höra ministerns reflektioner på dessa områden.
Med anledning av att statsrådet i och med detta framtidsarbete har tillsatt ett så kallat framtidskansli har jag några ytterligare frågor. Hur är dessa arbetsgrupper tillsatta, och vilket mandat har de? Du nämnde någonting om att de skulle komma med en slutleverans i februari mars 2016. Vilka ingår i detta framtidskansli? Är de tillsatta av regeringen eller av Socialdemokraterna?
Du nämnde också att syftet var att dra upp riktlinjerna. Vilka riktlinjer har ni kommit fram till? Jag undrar också: Vad skiljer arbetsgruppernas arbete från universitetens forskningsenheter där man forskar just på framtidens utmaningar? Statsrådet nämnde också när det gäller arbetsgrupperna att politiken måste förändras av egen kraft.
Vad avser statsrådet med detta uttalande? När statsrådet säger att arbetsgrupperna ska arbeta självständigt undrar jag: Vad är då statsrådets roll i detta arbete?
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Jag vill bara understryka att jag tycker att det är väldigt bra att ha en framtidsspaning och dessa analysgrupper. Det är inte det som jag vänder mig emot. Jag vet mycket väl att den tidigare alliansregeringen arbetade med den så kallade framtidskommissionen, men där hade politiken en tydlig roll. Den tidigare statsministern, Fredrik Reinfeldt, var ordförande där och ledde detta arbete. Därav min fråga.
Jag är intresserad av vad arbetet leder till, vilka visionerna är och vilken inriktning det ska ha. Jag är såklart också intresserad nu när ministern har en roll och ett uppdrag som framtidsminister. Det borde finnas en viss form av politisk inriktning i arbetet. Detta vill jag säga med all respekt för personerna som ingår i arbetsgrupperna. Jag vill försöka att vara konkret.
Vi var inne på välfärd, och det var också en av mina huvudfrågor. Vi blir allt äldre och friskare, och många vill därför också jobba längre. Att fortsätta att vara med och bidra, tjäna lite extra pengar eller att man helt enkelt trivs med sitt jobb är viktiga faktorer att ta till vara. Att fortsätta att arbeta kan förbättra livskvaliteten för många, det vet vi. Som vi också tidigare nämnde blir befolkningen dessutom allt äldre, och färre ska försörja allt fler.
Ett längre arbetsliv behövs därför för att vi ska kunna finansiera välfärden på sikt. Men för att äldre ska kunna stanna kvar på arbetsmarknaden måste det även finnas arbetsgivare som är villiga att anställa äldre. Samhället måste också se äldre människors kompetens. Min fråga till statsrådet är: Vad tycker du om regeringens förslag om att höja kostnaderna för att anställa äldre?
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Phia Andersson nämner i sitt anförande socialavgifterna för unga men också socialavgifterna för äldre. Jag skulle vilja ta en ögonblicksbild och stanna lite i diskussionen vad gäller den så kallade löneskatten för äldre. Bilden att det behöver vara fler som arbetar längre är gemensam för oss.
Statsminister Stefan Löfven har framhållit detta, liksom socialförsäkringsminister Annika Strandhäll. Även arbetsmarknadsminister Ylva Johansson har framhållit att vi behöver vara fler som jobbar längre. Vår bild är densamma.
Inför budgetarbetet i höstas skrev pensionärsorganisationerna i sitt remissvar till regeringen att de var särskilt emot den höjda löneskatten, med argumentet att äldres möjlighet att få anställning skulle försämras drastiskt.
Man menade också att det finns en risk för att införandet av en löneskatt för äldre inverkar negativt på äldres möjlighet att fortsätta förvärvsarbeta efter uppnådd pensionsålder. Dessutom har regeringens egen myndighet, Ekonomistyrningsverket, tidigare slagit fast att en särskild löneskatt kommer att leda till minskad efterfrågan på äldre arbetskraft.
Det går stick i stäv med ambitionen att få fler att arbeta längre. Hur ser Socialdemokraterna på äldres insatser på svensk arbetsmarknad? Ser man behovet? I så fall, hur ska Socialdemokraterna och regeringen få äldre att fortsätta arbeta om man försämrar villkoren för äldre?
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Phia Andersson nämner att Socialdemokraterna vill ge förutsättningar för äldre att vara kvar på arbetsmarknaden. Jag måste säga att jag blir lite förvånad. Det Socialdemokraterna gör med det här förslaget är nämligen att ta bort en av de viktigaste förutsättningarna. Sverige behöver den kompetens och erfarenhet som finns hos 40-talister och 50-talister.
Till exempel är ingenjörers, sjuksköterskors och många andra erfarna yrkesmänniskors kompetens svår att hitta ersättning för i dag. Inom vissa branscher skriker man efter välutbildad arbetskraft när de anställda börjar närma sig pension. Det råder exempelvis en akut brist på behörig personal inom vården och skolan. Här gör många äldre en jätteviktig insats för välfärden.
Det har också tillkommit många särskilda veteranföretag, där pensionerade erbjuder tjänster av olika slag, vilket är ett värdefullt tillskott inte minst inom tjänstesektorn. Under Alliansens regeringstid mer än fördubblades antalet personer som jobbar efter 65 år. Med det här förslaget stimulerade vi människor att fortsätta arbeta med högre jobbskatteavdrag och med lägre löneskatt. Vi gjorde det också billigare och enklare att starta och driva företag.
Det här är inget som det går att bortse från. Och jag har fortfarande inte fått svar på min fråga som jag ställde i min första replik: Hur ser Socialdemokraterna på äldres insats på arbetsmarknaden? Hur ska regeringen få äldre att fortsätta arbeta om man försämrar villkoren?
Jag fick faktiskt inget svar på hur ni på andra sätt, eftersom ni tar bort de villkor som finns i dag, vill stimulera människor som vill och kan att arbeta längre.
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Jag kan försöka berätta hur det har sett ut historiskt, inte minst när det gäller föräldrapenningens grundnivå som Teresa tar upp. Det var nämligen alliansregeringen som senast höjde grundnivån. Det gjorde vi så sent som förra året, och vi höjde den rejält. Vi gjorde också annat under mandatperioden. 2010 höjde vi flerbarnstillägget i barnbidraget.
2012 och 2014 höjde vi bostadsbidraget för barnfamiljer. Vid två tillfällen, 2012 och 2014, höjde vi dessutom det särskilda bidraget för hemmavarande barn. 2012 beviljade vi också bostadsbidrag för lägre bostadskostnader.
2014 höjde vi föräldrapenningens grundnivå från 180 kronor till 225 kronor. Alliansregeringen satsade på ekonomiskt utsatta barnfamiljer i en tid av finanskris, skuldkris och den mest påtagliga finansiella krisen sedan 1930-talet. Detta var möjligt tack vare att vi förde en ansvarsfull politik med ordning och reda.
Teresa nämnde också den ytterligare öronmärkta månaden. Det är ju så att Moderaterna är ett parti som lyssnar på föräldrarna. En majoritet av barnfamiljerna i Sverige vill kunna bestämma över sin föräldraledighet. Vi ser utmaningarna. Vi blundar inte för dem.
Men i stället för att påtvinga en kvotering skapar vi incitament genom jämställdhetsbonusen där vi möjliggör för föräldrar att dela mer lika och utjämna de ekonomiska skillnaderna.