KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl B Hamilton (L):
Låt mig börja med att understryka den väldigt viktiga insats som de här jourerna och jourtelefonerna under många år har gjort. Den är väldigt betydelsefull. Som någon redan har varit inne på har det offentliga Sverige förlitat sig på dessa ideella krafter i en utsträckning som kanske har varit för stor.
Det offentliga Sverige, det vill säga stat och kommun, bör i framtiden ha en större roll som finansiär. Det är också det som återspeglas i regeringsbesluten under 2013 och 2014.
Vikten av den här verksamheten gör också att interpellanten Gustav Fridolin har ett särskilt ansvar att vara väldigt noga med fakta och resonemang så att inte verksamheten blir om inte svartmålad så i alla fall nedsvärtad av oriktiga uppgifter.
Kortversionen av frågan är att det statliga anslaget till nationella verksamheter har fördubblats. Socialstyrelsen har betalat ut dessa ökade anslag till Roks, där Terrafem är med. Om Roks inte vidarebefordrar anslag till sina medlemmar är det naturligtvis inte regeringens fel. Den del av Terrafem som är riksomfattande, telefonjouren, har fått ett extra anslag.
Övriga delar är lokala - det är ett kommunalt ansvar att besluta om extra stöd, vilket till exempel Stockholms stad, Stockholms kommun, gjorde förra året. Det var kortversionen. Låt mig ta upp några av de påståenden som har gjorts. Uppgiften att Terrafem inte skulle ha fått några pengar från Socialstyrelsen stämmer inte.
Både 2013 och 2014 har Terrafem fått 1 450 000 kronor till sin hjälptelefon eftersom man anser att denna är ett riksintresse. Terrafem har inte fått pengar i egenskap av en organisation eftersom den inte är en rikstäckande organisation. Anledningen till detta är att man inte har verksamhet i minst hälften av landets län. Det är kriteriet.
Socialstyrelsen har beslutat att lägga alla extrapengar på SKR och Roks. Terrafem kan alltså få pengar ur Roks pott, som nu är betydligt större. Roks har som sagt också fått från kommunen. Terrafem anser att regeringen har svikit.
Terrafem tillhör ju Roks, som har fått kraftigt förstärkta medel. Att Terrafem skulle få pengar från staten till särskilda boenden har aldrig utlovats - inte heller i artikeln som det refereras till. Särskilda boenden är socialtjänstens ansvar, inte statens.
Det har heller aldrig utlovats att det statliga verksamhetsbidraget skulle kunna användas till att finansiera driften av verksamheten. Också det är ett kommunalt ansvar. Jag ska återkomma till detta i senare inlägg, men jag vill understryka att jag har full förståelse för att personer som inte sitter i regering eller riksdag eller förekommer i politiska sammanhang inte har rollfördelningen mellan stat och kommun klar för sig.
De har heller inte anledning att sätta sig in i vad som bestämmer den och vilka principerna för den är. Det har jag full förståelse för. Men det lägger ett särskilt ansvar på interpellanten.
Carl B Hamilton (L):
Vi är alla överens om betydelsen och vikten av den här verksamheten. Därför är det lite tråkigt att vi håller på att tvista om vad som egentligen är förvaltningspolitiska frågor.
Jag tycker också att man ska lägga märke till att vad den här regeringen har gjort är att acceptera ett ansvar för den här verksamheten, så att det inte enbart ligger på ideella organisationer. Det har man gjort genom att skjuta till betydligt mer pengar än tidigare regeringar.
Regeringen i Sverige kan inte gå in i enskilda myndigheter och styra vad de ska göra. Det är inte tillåtet. Man har en rollfördelning mellan regeringen och myndigheter för att politiken inte ska ha sina fingrar med överallt.
Det är ett sätt att skydda det kommunala självstyret där kommunerna har ansvaret. Kommunerna har ansvaret för att ta hand om våldsutsatta kvinnor. Det är som statsrådet tidigare sade: Hur detta beskrivs har förändrats - ett "bör" har blivit ett "ska".
Det kanske låter blygsamt, men hur detta exakt formuleras har otroligt stor betydelse i den faktiska förvaltningspolitiken i kommuner och i staten.
Carl B Hamilton (L):
Socialdemokraterna älskar nu för tiden att säga att någonting har gått sönder i Sverige. När man frågar vad det är som har gått sönder blir det ganska oklart. Till Bo Bernhardsson kan man väl säga i dag att det som har gått sönder i Sverige är Socialdemokraternas rationella ekonomiska politik.
Hela det upplägg som Bo Bernhardsson talar om är en fråga om efterfrågestyrning. Samtidigt har vi ju hört tidigare här i dag att det är en väldig fixering vid budgetmålen. Det är inte jobben och efterfrågans effekt på jobben som har stått i fokus för Socialdemokraterna sedan januari, utan det är budgeten.
Vi har hävdat hela tiden att man ska ha en aktiv konjunkturpolitik, en kombination av automatiska stabilisatorer och aktiva åtgärder som stimulerar via finanspolitiken. Det har ni lämnat. Det är det som har gått sönder i er ekonomiska politik. Ni tror inte längre på Keynes.
Ni tror inte längre på efterfrågereglering via finanspolitiken och Riksbanken. Det har gått sönder. Man fattar inte riktigt hur ni egentligen tänker driva den ekonomiska politiken. Jag tror inte att ni, om olyckan skulle vara framme och ni fick makten, skulle driva den enbart utifrån föreställningen att man ska nå en viss budgetbalans inom en viss tid.
Jag ska ställa frågan på ett annat sätt. Det går mycket lätt att göra beställningar via de ekonometriska metoder som finns nu för tiden. Moderna metoder gör det helt möjligt att dra upp en väg tillbaka till balans - om det nu är det ni vill ha - eller ett överskott, som vi syftar till ska finnas vid slutet av nästa mandatperiod. Men hur ser er väg ut?
Hur ser er kombination av skattehöjningar och minskade utgifter ut? Hur kommer ni att se till att de produktiva resurserna kommer till bättre användning? Bortsett från Bo Bernhardsson tycker jag att det har varit en arrogant ton hos Socialdemokraterna. Jag kan säga att min reflexion efter att ha hört debatten är att det är någonting som har gått sönder i Sverige - tack och lov.
Maktpartiets dominans har gått sönder i Sverige. Självgodheten är inte riktigt densamma som tidigare - den har gått sönder. Pampväldet har gått sönder. Det är det Socialdemokraterna sörjer. Vi ser bilderna på Stefan Löfven, ordförande i Socialdemokraterna, och Thorwaldsson, ordförande i LO.
De står bredvid varandra, de sitter bredvid varandra, de går bredvid varandra och de skrattar tillsammans. Pampväldet har gått sönder. Det är det som Carin Jämtin och Socialdemokraterna nu kan konstatera. En del i detta var att man skulle kväsa medierna och näpsa journalister. Maktens arrogans - jag är väldigt glad att den har gått sönder.
Jag är väldigt angelägen om att vi inte får tillbaka maktens arrogans i september. Jag ska avslutningsvis poängtera, herr talman, att Miljöpartiet var med och slog sönder den här maktarrogansen, det här pampväldet, den här självgodheten. Tack för det biståndet, Miljöpartiet! Låt oss fortsätta med den politiken.
Carl B Hamilton (L):
Bo Bernhardsson säger att Socialdemokraterna inte har någon tanke på att överge överskottsmålet. Då uppstår frågan: Vad är innebörden av Magdalena Anderssons uttalanden om att man ska se över målet?
Min fråga till Bo Bernhardsson är: Vad innebär det att se över överskottsmålet? Man kan inte hänvisa till att det pågår en diskussion mellan nationalekonomerna. Frågan är vad det i politiken innebär att se över målet. Att se över brukar innebära att man ska ändra på något. Tänker ni tillsätta en utredning, eller vad ska ni göra?
Det är inte någon stor konst att, med moderna metoder, bestämma sig för hur anpassningsvägen ska se ut framöver under givna förutsättningar - sedan kan de ändras av kriser i Ukraina och andra internationella händelser. Men hur ser er bästa prognos ut? När ska överskottsmålet vara uppnått? Hur ska vi komma dit?
Hur mycket skattehöjningar ska det vara? Vilka ska bära skatterna? Och hur många eventuella utgiftsbegränsningar är det tal om? Det är det som debatten framöver kommer att handla om. Men vad innebär det, politiskt sett, när man från Socialdemokraternas sida säger att man ska se över överskottsmålet?
Carl B Hamilton (L):
Socialdemokraterna säger: Vi låter väljarna bestämma. Det är ungefär som om det vore en ynnest som överräcktes av svensk socialdemokrati till väljarna: Ni får bestämma hur det ska regeras. Jag kan tala om för er att dessa väljare kommer att bestämma det vare sig ni vill eller inte. Om en demokrati ska fungera är det viktigt att väljarna har klara och tydliga alternativ att välja mellan.
Men detta upplägg ställer ni inte upp på, och det är det som är allvarligt i det här. Ni följer inte den demokratiska grundregeln att väljarna ska kunna stå vid valurnan och välja mellan olika alternativ, utan ni pratar runt om att ni efter valet ska fixa till det på något sätt.
Det finns ett intresse av att veta hur en sådan här konstellation som ni tänker ingå i ska lösa till exempel Europas energiproblem - nu inför EU-valet. Miljöpartiet har en helt annan linje än Socialdemokraterna, men ni ska båda två leva i Europa under nästa mandatperiod.
När det gäller försvaret vill ni gå ungefär samma linje som Alliansen och rusta upp flyg, ubåtar och kryssningsrobotar medan Miljöpartiet vill minska försvaret. De vill ha färre flygplan och ubåtar och absolut inga kryssningsmissiler.
Det är viktigt för väljarna att kunna veta vad som blir resultatet om man lägger sin röst på det ena eller det andra. Men det kan inte ni leverera. Sedan har vi det här med arbetslösheten. Det är intressant - eller det är kanske inte så intressant - att arbetslösheten i Sverige är 8-8,2 procent. Men om man tittar på dem som är över 25 år är arbetslösheten i Sverige ungefär densamma som i övriga Europa - 5,5-5,7 procent.
Skillnaden mellan Sverige och andra är ungdomsarbetslösheten. Om man tittar på dem som är ungdomsarbetslösa är ungefär 47 procent - nästan hälften - ungdomar som är heltidsstuderande. De studerar på heltid på högskolan eller gymnasiet. Man får välja om man tycker att det är ett problem eller inte. Jag tycker inte att det är ett problem att ungdomar heltidsstuderar. Jag tycker att det är eftersträvansvärt.
Men då kan man inte räkna in dem och säga att det är ett problem att de är arbetslösa. De är anmälda på Arbetsförmedlingen därför att de vill ha ett extraknäck eller ett sommarjobb.
På en direkt fråga från dem som samlar in informationen från arbetslösa svarar dessa unga vuxna att de inte ser sig själva som arbetslösa.
Statistiken är lite lurig, och den överdriver ungdomsarbetslösheten som problem genom att nästan hälften är heltidsstuderande och faktiskt bör fortsätta att vara det för att de ska få ett bra jobb efter gymnasiet. Herr talman!
I de föredömen som Socialdemokraterna har, till exempel Österrike, är man inriktad på yrkesutbildning och avlönade lärlingar. Men det är detta som Socialdemokraterna är emot. De vill inte ha avlönade lärlingar. Ni går emot detta, och ni går emot det som kanske är det mest effektiva receptet i de länder som ni har som föredöme.
Ni kan alltså inte imitera Österrike, Tyskland och andra länder eftersom ni är på motsatt kurs.
Carl B Hamilton (L):
Jag tror att det är viktigt att understryka att det är dålig demokrati från Socialdemokraternas sida att ni inte talar om hur ni ska regera efter valet, med vem och hur sakfrågorna ser ut. Ni kan tydligen inte åstadkomma ett valmanifest, vilket vi kommer att göra och som Anders Borg var inne på. Låt mig också ta upp det här med statistiken.
Jag är inte företrädare och vill inte ändra statistiken, men jag tycker att man kan hålla två eller tre tankar i huvudet samtidigt. Det finns nämligen unga vuxna som har en helt annan arbetslöshetssituation än vad de som är äldre har. Nästan hälften av dessa är heltidsstuderande på högstadiet. Jag tycker att de ska gå kvar där. Jag tycker att de andra, de som går i gymnasiet, också ska gå kvar.
Jag tycker att det är viktigt att de får en utbildning. Om man inte har fakta om ungdomsarbetslösheten klara för sig, de olika kategorierna, och alltså inte håller två eller tre tankar i huvudet samtidigt kommer man inte att lösa problemen. Ett problem som Socialdemokraterna hela tiden försöker osynliggöra i det här sammanhanget är det som handlar om dem som är födda utomlands.
Ni är väldigt noga med att inte tala om integrationsfrågorna. Varför är ni så noga med det? Jag hittar inte på detta, utan det är tydligt att det är er skräck att sitta ihop och komma i diskussion med Sverigedemokraterna om dessa problem, och det gör att ni hela tiden osynliggör integrationsfrågorna.
Ska man komma till rätta med ungdomsarbetslösheten ska man både inrikta sig på utbildningsfrågorna, bättre utbildning, och på särskilda insatser för dem som är födda utomlands. Det gäller mer svenska och det gäller anpassad och förlängd undervisning.
Carl B Hamilton (L):
Det pågår en energirevolution i världen. Det är en kombination av ny teknik och politiska beslut. Det som har förvånat mig de senaste åren är att denna revolution fullständigt har förbigått Miljöpartiet, och partiet framstår för mig som ålderdomligt i sin världsbild.
Det är ett problem, för man måste välja. Att vara emot koldioxidutsläpp är inte detsamma som att vara för förnybart, men Miljöpartiet sätter ett likhetstecken mellan detta. Man får nog välja vad man är mest bekymrad för här i världen. Är det att det är för lite förnybart, eller är det att det är för mycket koldioxid?
Låt oss se på utvecklingen i Europa och kolgruvorna. Jag tror i och för sig att det av politiska skäl är svårt för svenska staten att äga kolgruvor i andra länder, men det är den politiska logiken. När det gäller den tekniska utvecklingen av fossilgas är priset på fossilgas i USA en fjärdedel av det i Europa.
Det pressar ut en stor export av kol från USA som mer eller mindre dumpas i Europa och som givetvis driver ned lönsamheten i europeiska kolgruvor. Det minskar dock inte användningen av kol i Europa. Det kommer att brännas kol i europeiska elverk, men produktionen i europeiska kolgruvor kommer säkert att minska kraftigt. Här har vi det första problemet med Miljöpartiets logik.
De siktar in sig på gruvorna, men det är inte där koldioxidutsläppen sker utan i kraftverken. Kraftverken kommer dess värre att blomstra på grund av importen från USA, dock inte produktionen i gruvorna.
Det andra är den geopolitiska utvecklingen i och med att ett antal länder i Östeuropa absolut inte vill vara beroende av import från Ryssland och att Tyskland genom politiska beslut lägger ned kärnkraften, vilket ökar deras beroende av fossila bränslen. Det är också ett bidragande problem.
När det gäller det förnybara är det solpanelerna som är det tekniska genombrottet, framför allt för att Kina producerar dem till kanske en femtedel av det pris som var för tio år sedan. Det i kombination med amerikansk teknik för hur man hanterar solpaneler i stora anläggningar med de variationer som finns är ganska knepigt med baskraftsfrågan och så.
Det viktigaste i Tyskland för förnybar energi är sol genom solpaneler. Nu råder en kamp för att hålla uppe priserna genom höga gränshinder medan konsumenterna vill ha låga priser. Då kliver Miljöpartiet som alltid på i ullstrumporna och säger att vi ska subventionera solkraft i Tyskland.
Men kära vänner, är det inte bättre att fokusera på att få ned priserna så att konsumenterna använder mer solpaneler? Då är subventioner marginella. Det som räknas är handelspolitiska åtgärder. Fru talman! Det gäller att fokusera på om man vill ha mer förnybart eller om man är mer intresserad av klimatet, för i så fall ska man fokusera på mindre koldioxidutsläpp.
Det är viktigt att göra den distinktionen och inte sätta likhetstecken mellan dessa två fenomen.
Carl B Hamilton (L):
Det som skiljer energipolitik i Sverige och i Europa i dag - framför allt under de senaste tre fyra åren - från situationen för 20 år sedan är att det drivs in en kil mellan förbrukning och produktion. Det kan förbrukas i Europa, och det är det som släpper ut koldioxiden. Men kolen, för att ta det viktiga exemplet, produceras i amerikanska kolgruvor.
Det är detta som blir paradoxalt. Det visar att Per Bolund inte hänger med när han betonar att det ska göras stora investeringar i den europeiska kolproduktionen. Men, Per Bolund, det amerikanska importerade kolet gör detta olönsamt. Det minskar inte koldioxidutsläppen i Europa. Fokusera på det som faktiskt orsakar koldioxidutsläppen, nämligen produktionen i kraftverken! Det är inte produktionen när man bryter kolet.
Jag tror att kolet kommer att stanna i marken, och det är alldeles utmärkt. Men tyvärr är det amerikansk kol som bryts i stället och används i Europa. Lise Nordin är inne på det som har diskuterats hur många gånger som helst. Det är klart att om man tittar på procenten så ökar produktionen av förnybar energi snabbt.
Men det sker från otroligt låga nivåer, och det kan inte ersätta den baskraft som finns i Europa. Det sägs här att det billigaste och snabbaste sättet att få bort koldioxiden skulle vara förnybar energi. Det är möjligen riktigt om man har ett femårsperspektiv. Man kan smälla upp ett antal vindkraftverk och solpaneler.
Men de har inte någon längre livstid, och de orsakar dessutom andra stora krav på näten som innebär stora investeringar. Jag tycker att Miljöpartiet ska börja fundera lite på det här med utrikeshandel, men jag vet att det bjuder er emot.
Carl B Hamilton (L):
Hos Socialdemokraterna är det närmast per definition så att är det en borgerlig regering blir det ökade klyftor, ökad fattigdom och ökad ojämlikhet, som vi hört här. Men enligt statistiken och de mått som finns besannas inte de anklagelser som framförts här. Det finns tre mått som man brukar använda.
Det ena är den så kallade Gini-koefficienten, som mäter inkomstfördelningen från den fattigaste till den rikaste, från den lägsta inkomsten till den högsta inkomsten. Enligt det måttet har jämlikheten inte förändrats i Sverige under alliansregeringens tid. Däremot försämrades den under Socialdemokraternas tid från 1994 och framåt i efterbörden av 90-talskrisen. Det andra måttet är så kallad relativ fattigdom.
Det är ett besvärligt mått att använda därför att det är så konjunkturberoende, och OECD brukar varna för att använda det. Men det är klart att man kan göra det, och då kommer man till exempel fram till att det blev bättre i Grekland under krisen när människor blev arbetslösa, förlorade sina inkomster och tvingades emigrera. Det måttet är också dåligt, av det skälet att det inte alls på något sätt speglar social misär.
Det tredje måttet är ett mått som inte används så mycket i Sverige, och det mäter absolut fattigdom. Hillevi Larsson var också inne på det. Där definieras låg materiell standard med nio kriterier, och om fyra av dem är uppfyllda är man fattig.
Det är att man inte har råd med oförutsedda utgifter eller en veckas semester, inte kan betala skulder, inte får äta kött och fisk varje dag och så vidare. Om vi tittar på det måttet ser vi att Sverige, tillsammans med Luxemburg, har den lägsta andelen fattiga i hela EU. Det är lite överraskande att denna siffra är absolut lägst i Norrland.
Den har dessutom förbättrats för Sveriges del under alliansregeringens tid. Vi har alltså i Sverige i dag den lägsta andelen fattiga i hela EU, och den region i Sverige som har allra lägst andel, under 1 procent, är Norrland. Jag tycker att det är lite överraskande, men det är väldigt glädjande.
Hur kan man då stå här och säga gång på gång att Sverige blir ett allt uslare land att leva i och att människor har det allt sämre? Det stämmer alltså inte alls med de mätningar som görs, av Statistiska centralbyrån för Sveriges del. Sverige har en bättre situation än andra länder.
Sverige har under alliansregeringens tid haft en bättre situation eller en oförändrad situation vad beträffar jämlikhet. Sedan var det någon som gled in på detta med sänkta skatter. Sanningen är den att vi har sänkt skatten - ja. Men vi har också ökat utgifterna för offentliga tjänster, i kommuner, för vård, skola och omsorg. Vi har kunnat förena båda två.
Anledningen till att vi har gjort det är att vi har 250 000-260 000 fler människor i sysselsättning. Och lägg märke till att jobbskatteavdrag har införts fem gånger i Sverige av denna regering och att oppositionen varje gång har varit emot detta. De har varit emot det varje gång tills de varje gång har varit för det och accepterat det. Så mycket för principfasthet!
Carl B Hamilton (L):
Det sades här att alla ser hur ojämlikheten breder ut sig. Problemet för den som sade det är att de som arbetar som statistiker på Statistiska centralbyrån eller Europeiska statistiska centralbyrån inte ser detta. Av alla mått som vi har, de tre viktiga måtten, registrerar inget någon ökad ojämlikhet för Sverige. Sedan var det detta med teoretiska kamrar som jag skulle sitta i tillsammans med Anders Borg.
Låt mig då upplysa om följande: Sverige har i dag fler läkare, fler sjuksköterskor, fler vårdcentraler, fler apotek - 600 stycken - och kortare vårdköer än 2006. Resurserna till vården har ökat sedan 2006. Resurserna till äldreomsorgen har ökat. Resurserna till personer med funktionsnedsättning har ökat. Tillgängligheten i primärvården har förbättrats.
Mer än 20 000 fler arbetar i den offentliga välfärden. Resurserna till den offentliga välfärden har ökat med mer än 70 miljarder. Resurserna till välfärden som andel av bruttonationalprodukten, de totala inkomsterna i Sverige, har ökat. Bostadsbidraget för barnfamiljer har ökat jämfört med 2006. Andelen biståndsmottagare i befolkningen har minskat, Pia Nilsson. Flerbarnstillägget är högre.
Barnfattigdomen, sådan den mäts, har minskat. Bostadstillägget för pensionärer är högre. Högkostnadsskyddet för tandvård är högre. Grundavdraget för pensionärer är högre. Grundnivån i föräldrapenningen är högre än den var 2006. Sverige har högre personaltäthet när det gäller skolsköterskor, kuratorer och skolpsykologer. Sverige har 40 000 fler studenter vid våra universitet.
Sverige har fler barn i förskolan utan att barngruppernas genomsnittliga storlek har ökat och med samma förskollärartäthet som tidigare. Fru talman! Nu har min tid gått ut. Jag hade några saker till att nämna. Sverige är ett bra land att leva i.