KBLab/rixvox huggingface dataset:
Stefan Attefall (KD):
Jag vill gärna använda mitt sista inlägg till att förklara den hyressättningsmodell som är föreslagen. Den föreslås för att det hela ska bli enkelt och tydligt. Det ska inte vara svårt att veta vilken hyra man kan sätta. Sedan tror jag att vi måste ha en realistisk syn på hur andrahandsuthyrningen fungerar i dag. Människor lever med svarta och grå kontrakt och med en mängd olika regler.
De flesta får betala de faktiska kostnader som den som hyr ut har, men det sker på ett sätt som i dag inte är särskilt bra reglerat. Nu skapar vi en ordning där man vet att man kan ta ut en hyra upp till en maxnivå. Det innebär att man oftast landar någonstans mellan den faktiska avgiften och det som är maxnivån.
Och kom ihåg att man med dessa regler aldrig kan skriva kontrakt som innebär att hyresgästen inte kan lämna lägenheten med ungefär en månads varsel. Uppsägningstiden får alltså aldrig vara längre än till nästa kalendermånads utgång. Det innebär att det går att ganska snabbt säga upp en lägenhet om man känner att det inte blev bra eller om man hittat en annan lägenhet som har en vettigare hyra, ett bättre läge eller som man av något annat skäl vill flytta till.
Kom ihåg att detta gäller inte bara studenter utan även människor som får sitt första arbete och ska tjäna hyfsat bra och som kommer att vilja ha tag på en lägenhet i exempelvis Stockholm, Karlstad, Göteborg eller Malmö. De tvingas säga nej till jobben. Här kan vi hjälpa dem att hitta en tillfällig lösning, för åtminstone ett eller två års tid, tills de hittar den permanenta lösningen. Det förvägrar ni dessa människor genom att säga nej till ett förslag som kan skapa tusentals nya lägenheter.
Glöm inte heller kommunernas roll i bostadsbyggandet! Det gäller alla dessa interpellationsdebatter. Kommunerna har halva bollen när det gäller bostadsbyggandet. Vi ser att kommunerna kan göra mycket mer inom befintliga regelverk. Det tycker jag också är viktigt att poängtera i sammanhanget. De har många delar av ansvaret.
Stefan Attefall (KD):
Agneta Luttropp har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att Västmanlands läns landsting ska omfattas av lagen om regionalt utvecklingsansvar i vissa län och om inte varför. Det regionala utvecklingsansvaret omfattar vissa uppgifter i det regionala tillväxtarbetet samt att upprätta och fastställa länsplaner för regional transportinfrastruktur. Utvecklingsansvaret är fördelat på olika sätt i länen.
Enligt lagen om regionalt utvecklingsansvar har landstingen i Skåne, Hallands och Västra Götalands län sedan 2011 det regionala utvecklingsansvaret. I Gotlands län har Gotlands kommun, enligt samma lag, det regionala utvecklingsansvaret eftersom kommunen är en landstingsfri kommun. I Uppsala, Södermanlands, Östergötlands, Jönköpings, Kronobergs, Kalmar, Blekinge, Värmlands, Örebro, Dalarnas, Gävleborgs, Jämtlands och Västerbottens län har samverkansorgan det regionala utvecklingsansvaret.
I övriga fyra län åligger detta ansvar länsstyrelsen. Västmanlands läns landsting har den 20 september 2013 lämnat en ansökan till regeringen om att Landstinget Västmanland från och med den 1 januari 2015 ska få överta det regionala utvecklingsansvaret enligt lagen om regionalt utvecklingsansvar i vissa län och därmed också få ett direktvalt fullmäktige som ansvarar för de regionala utvecklingsfrågorna från 2015.
Till regeringen har motsvarande ansökningar inkommit från landstingen i totalt nio län under 2012 och 2013. I det regionala tillväxtarbetet kan staten och den kommunala nivån anses ha delvis överlappande uppgifter. Länsstyrelsen har till uppgift att samordna andra statliga myndigheters insatser för regional tillväxt i länet.
Samtidigt ska den aktör som har ansvar för det regionala utvecklingsprogrammet också ha direkta kontakter med berörda statliga myndigheter, näringsliv och organisationer som är nödvändiga för programmets framtagande och för att samordna insatser för genomförandet. Enligt budgetpropositionen 2014 avser regeringen därför att förtydliga vad som förväntas av länsstyrelserna ur ett tillväxtperspektiv.
Utöver detta har det i beredningen av motsvarande ansökningar från andra län där länsstyrelsen i dag har det regionala utvecklingsansvaret framförts remissynpunkter som regeringen anser bör få betydelse i den fortsatta hanteringen. Regeringen fattade i går beslut om proposition 2013/14:46 Regionalt utvecklingsansvar i Jönköpings, Örebro och Gävleborgs län och kommer att överlämna denna till riksdagen i närtid.
Vidare fattade regeringen i går beslut om att avslå ansökningarna från landstingen i Västmanlands, Västernorrlands och Norrbottens län om att få överta det regionala utvecklingsansvaret. Regeringen är inte beredd att i detta skede ändra kompetensfördelningen avseende det regionala utvecklingsansvaret mellan stat och regionala organ.
Stefan Attefall (KD):
Jag beklagar att vi inte har kunnat tillfredsställa era önskemål, Agneta Luttropp. Jag hoppas och utgår från att ni jobbar vidare med att hitta bra former för samverkan inom länet. Oavsett om de materiella besluten hamnar på landstinget eller blir kvar på länsstyrelsen är jag helt övertygad om att ni tillsammans kommer att kunna samverka och hitta bra lösningar som utvecklar Västmanlands län. Det är det som är det substantiellt viktiga - att man får bra beslut i sak.
De besluten kan man åstadkomma på lite olika sätt. I det här läget var regeringen inte beredd att flytta över ansvaret från staten till regionala organ, utan där ansvaret redan låg hos regionala organ ville man skapa förutsättningar för att lägga det på landstingen för att få en effektivare och mer demokratisk struktur.
Vi behöver titta vidare på hur länsstyrelser och regionala organ, oavsett om de är samverkansorgan eller på landstinget, ska fungera. Här ser vi att det finns vissa överlappningar och otydligheter med den utveckling som varit. Detta kommer vi att jobba vidare med. Jag hoppas att de här diskussionerna fortsätter. Jag räknar med att det blir nya diskussioner ute i landet och självklart också i regering och riksdag under nästa mandatperiod.
Det finns ingen rak väg i den här typen av frågor. Historien har visat att det går lite knaggligt framåt, men det tar sig framåt på olika sätt. Förhoppningsvis hittar vi lösningar som passar både staten och de regionala organen, och de kanske inte alltid ser exakt likadana ut i alla delar av Sverige.
Stefan Attefall (KD):
Låt mig ta det sista först. När vi har en realistisk finansiering på plats går vi till beslut. Vi pratar inte och lovar inte innan vi har finansiering. Det är det som har skett när det gäller tunnelbaneutbyggnaden. Det finns en realistisk finansiering som gör att det går att förverkliga. Det är inte bara tomma löften utan täckning i verkligheten, vilket var fallet med många av de infrastruktursatsningar som socialdemokratin utlovade.
Veronica Palm säger att vi ska mäta resultat som uppnåtts. Det låter bra; låt oss göra det. Vem regerade i Sverige mellan 1994 och 2006 när vi byggde hälften av vad norrmän, finnar, danskar och alla andra gjorde? Det var Socialdemokraterna. Det är facit, sett med distans när man verkligen kan mäta effekterna.
Vi underpresterade jämfört med alla jämförbara länder under den tid Socialdemokraterna regerade. Om det tar fem till tolv år från idé till att spaden kommer i backen dröjer det såklart innan det märks att alliansregeringen har fått gehör för sin politik. Vi har fyra och en halv miljon bostäder.
Lyckas vi fördubbla bostadsbyggandet är det ändå bara 1 procent av hela beståndet som vi bygger till varje år. Då förstår man vilka tröga processer det handlar om. Det innebär dock inte att vi kan slå av på takten, utan vi måste med full fart angripa de problem som finns för att långsiktigt skapa goda förutsättningar för bostadsbyggandet. Okej, säger Socialdemokraterna och Veronica Palm, men vi måste ha ett samlat grepp.
Innebär det att allt lagstiftningsarbete som man jobbar med för högtryck på Regeringskansliet ska stanna av och att inga propositioner ska läggas fram utan att vi ska sätta oss ned i ett samtal i några månader? Nej, låt oss i stället diskutera konkreta saker. Vi har precis tagit det samlade greppet. Vi har rest runt och pratat med alla aktörer och lyft på alla stenar som finns.
Vi har processer i gång för alla de problem som byggare, förvaltare, kommuner och Hyresgästföreningen har pekat på. De kanske inte blir nöjda med alla detaljer, men vi är på väg att tackla alla dessa frågor. Låt oss ta ett exempel för att få konkretion i diskussionen.
En viktig faktor för att kunna bygga billigare som Hyresgästföreningen, HSB och Riksbyggen tycker är bra - jag nämner några som borde intressera Veronica Palm - är gemensamma byggregler. Det kommer ett lagförslag om detta. Kommer Veronica Palm att rösta för detta lagförslag?
Stefan Attefall (KD):
Sänkt fastighetsavgift för alla flerbostadshus, slopad för alla i 15 år, förlängd presumtionshyra, lättare att hyra ut i andra hand, kortare handläggningstider på länsstyrelserna, tydliga regler för när bygglov vinner laga kraft, skärpt bostadsförsörjningslag, höjda statliga kreditgarantier - jag bara kompletterar listan över sådant som vi redan har genomfört.
Jag har också tidigare - som den som läser protokollet kan se - presenterat ett antal saker som kommer att genomföras. Det är ingen "duttelidutt"-politik, utan det är en samlad strategi för att på punkt efter punkt göra processen att bygga fler bostäder enklare och billigare.
Jag frågade Socialdemokraterna: Ställer ni upp på att göra det enklare att bygga billiga bostäder genom att underlätta industrialisering i byggprocessen genom att ha enhetliga byggregler? Det är något som Hyresgästföreningen, HSB och Riksbyggen säger är helt rätt väg att gå. Då får jag ett undanglidande svar från Veronica Palm: Vi vill ha mer enhetliga regler. Ja, men det var inte det frågan gällde.
Ställer ni upp på en lagstiftning som gör att vi får enhetliga regler och som gör att Västerås bygger inte bara dyra hyresrätter utan kanske också billiga hyresrätter i framtiden? Det är ju det som händer. Kan vi bygga billigare hyresrätter skapar vi också förutsättningar för vanliga löntagare att bo i nyproducerade lägenheter.
Det måste vi medverka till genom att skapa en enklare planprocess men också genom att skapa mer av industrialisering i byggprocessen - inte så att vi skapar miljonprogramsområden à la 60- och 70-tal utan genom att vi gör standardiserade produkter som sätts ihop till nya, bra bostäder till rimliga kostnader. Det är också en del av bostadspolitiken. Även där kommer det att komma lagförslag, och då kommer socialdemokratin att prövas.
Står man verkligen på vanliga människors sida, eller står man på någon annans sida?
Stefan Attefall (KD):
Miljöstyrningsrådet har bedrivit och byggt upp en bra verksamhet. Självklart ska man ta till vara detta. Jag delar helt den slutsats som bland andra Upphandlingsutredningen och Anders Wijkman hade om att denna verksamhet är viktig och ska tas till vara i en ny struktur. Diskussionen handlar om huruvida Konkurrensverket är lämpat för detta. Fördelar finns, som sagt. Vi får en samling i ett sammanhang där det finns en stor juridisk kompetens.
Det finns en miljö av juridisk kompetens. Man kan tala både med dem som jobbar med tillsyn och med dem som jobbar med rådgivning när man behöver testa olika saker. Det är nära till dessa saker, och det finns fördelar med detta. Men samtidigt ska detta organiseras så att tillsyn och stödverksamhet skiljs åt. Många andra myndigheter jobbar på detta sätt, och enligt olika mätningar har de som berörs av verksamheten också ett stort förtroende för dessa myndigheter.
Vi slipper overheadkostnader, och vi kan satsa mer pengar på verksamhet i stället för att anställa chefer och så vidare. Då anklagas Konkurrensverket för att ha haft synpunkter när till exempel denna bör-regel infördes när det gäller miljöhänsyn och sociala hänsyn som jag tycker att vi nu ska vässa i samband med de nya direktiv som kommer. Men de var kritiska för att de tyckte att formuleringen var flummig och lite luftig.
Men sedan är det en kompetent myndighet som följer de beslut som riksdag och regering fattar. Vi får inte utgå från att en myndighet som framför en synpunkt på att lagstiftningen borde vara tydligare och klarare skulle obstruera. Så fungerar det inte. Då kommer denna myndighet inte längre att ha denna chef. Det handlar om att alla följer de beslut de fått sig tilldelade. Det är regeringen som själv bestämmer hur man vill organisera sin verksamhet, men riktlinjerna nämns i budgetpropositionen.
Dels genom att komma tillbaka till riksdagen, dels genom enskilda regeringsbeslut kommer vi att se till att arbetet får en bra start och det blir en bra verksamhet. Jag tror att det är helt nödvändigt att vi samlar upphandlingsstödet. Vi gör en kraftsamling och tillför friska nya pengar för att på så sätt bygga ut och förstärka arbetet. Då behövs det människor med olika kompetenser. Alla aspekter måste tillgodoses.
Om myndigheten börjat annonsera ut tjänster i förväg tyder det väl på att de vill vara ute i god tid så att de verkligen kan starta upp verksamheten på ett bra sätt. Däremot kan de inte fatta några beslut utanför de regleringar som finns. Att de är ute i god tid och förbereder sig för den verksamhet som komma skall tycker jag visar att det finns en ledning som är aktiv och mån om att göra ett bra arbete.
Jag tror att det här är ett klokt sätt att hantera frågorna på, men självklart krävs att vi har tydliga mål för verksamheten och en bra lagstiftning i botten samt att vi mycket noga följer hur myndigheten utvecklar sitt arbete. Jag tror att Konkurrensverket vet om att de har ögonen på sig för att det ska bli en bra verksamhet.
De ögonen, som de känner från många olika håll, tror jag gör att de kommer att göra allt de kan för att det ska bli så bra som det någonsin är möjligt.
Stefan Attefall (KD):
Det fungerar så i Sverige att det är regeringen som organiserar myndigheterna. Det innebär att när vi för verksamheter mellan olika myndigheter är det formellt sett ett regeringsbeslut. Sedan kan riksdagen i och för sig ha synpunkter på det, men sådan är arbetsfördelningen. Vi har informerat riksdagen och kommer att på olika sätt komma tillbaka med nya beslut och ny information till riksdagen. 600 miljarder kronor omsätts i offentlig upphandling, ja.
Vi kommer nu att få nya EU-direktiv på plats - med ny lagstiftning i Sverige. Det innebär att vi kommer att ha större möjligheter till förhandlingar i samband med anbudsförfaranden, vi kommer att kunna ha ett större livscykelkostnadsperspektiv i upphandlingarna, vi kommer att kunna ta större hänsyn till miljön och ta större sociala och etiska hänsyn. Samtidigt måste vi följa de grundläggande principerna i den gemensamma lagstiftningen på EU-nivå.
Det kräver ett bättre stöd för att det ska bli enklare för myndigheter, kommuner och landsting att upphandla. På så sätt kan de göra rätt från början, ha med det strategiska tänkandet från början. Då måste vi tala med en röst från staten och kraftsamla kompetensen, och det måste vi göra på ett effektivt sätt. Vi har bedömt att det är lämpligt att lägga dessa uppgifter på Konkurrensverket. Vi vet att om vi i stället började bygga upp en helt ny myndighet skulle den behöva en lång startsträcka innan den fungerade.
Allt det praktiska måste ordnas från start till att verksamheten går för fullt. I en myndighet av Konkurrensverkets karaktär handlar det om att bygga vidare och bygga ut verksamheten. På så sätt kan vi snabbare få effekt av de insatta resurserna. Med de extrapengar som aviseras till nästa år tror jag att vi kommer att kunna bygga upp ett slagkraftigt, kompetent och bra stöd för kommuner, landsting och myndigheter.
Jag är ganska övertygad om att det kommer att bli bra, men det kräver självklart att regeringen noga följer vad som sker och att Konkurrensverket känner ett stort ansvar för att sköta det hela på ett snyggt och bra sätt.
Stefan Attefall (KD):
Det är viktigt att konstatera att subventioner i stort sett inte har fungerat. Vi måste jobba med regelförenklingar och med att få ut mer byggbar mark - det är ett utbudsproblem som är grundorsaken. Vi behöver se över den skattemässiga situationen för hyresrätter. Vi avvaktar nu en utredning, och vi får bereda den och komma tillbaka. Vi har dock, som jag nämnde tidigare, redan gjort en hel del när det gäller avgiftssänkningar och skattesänkningar.
Ja, Alliansen har suttit vid regeringsmakten i drygt sju år. Jag tycker att det är viktigt att säga att vi har hanterat en finanskris som lamslog mycket av svensk industri och inte minst byggindustrin. Det är klart att det märktes i Sverige. Det märktes ännu mer i många andra länder. Det har gått upp och ned för bostadsbyggandet i Sverige, men det har kroniskt legat på en lägre nivå än i andra länder.
Svängningarna har följt varandra ganska väl; när det har gått upp Sverige har det gått upp i Danmark, Finland och Norge också, och när det har gått ned har det gått ned även i Danmark, Finland, och Norge. På senare tid har vi brutit mot den utvecklingen. Vi går nu bättre än omvärlden, tack vare gedigna och bra offentliga statsfinanser.
Vad vi kanske skulle ha gjort tidigare är att sammanföra plan- och bygglagsfrågorna med det som på regeringsspråk kallas bostadsfinansierings- och bostadsförsörjningsfrågorna. Det gjorde vi i efter valet 2010, då vi också använde beteckningen "bostadsminister" mer officiellt i Sverige. Det har nämligen gett oss ett bättre samlat grepp kring frågorna och gjort att vi har haft bättre möjlighet att analysera.
Det tror jag hade varit bra om vi hade gjort tidigare, men vi gjorde en rad olika saker under den förra mandatperioden: förbättrade kreditgarantier, hyressättningssystem, regler för kommunala bostadsbolag, ägarlägenheter, modernisering av plan- och bygglagen etcetera. Vi ser nu också att det finns ett starkt stöd för regeringens synsätt i forskarvärlden och bland de olika aktörer som finns på marknaden.
Det finns även ett växande intresse och stöd från människor som följer bostadsdebatten, och när vi levererar förslag på förslag tror jag att allt fler kommer att se att det här är den framkomliga vägen - inte subventionsvägen.
Stefan Attefall (KD):
Jag tackar för att frågeställningen väcks. Jag är mycket medveten om de diskussioner och problem som den judiska gruppen upplever och som är accentuerade i Stockholm. Grunden för problemet är just att man enligt den judiska traditionen vill ha en evig gravrätt. Man vill alltså att graven ska vara för personen inte bara i 15 eller 25 år utan för all framtid.
Detta skapar problem utifrån svensk lagstiftning och svensk tradition. Detta har lösts genom att den judiska gruppen har haft egen mark att förfoga över och då kunnat tillförsäkra sig den eviga gravrätten eller genom att man har hittat bra lösningar i samverkan med Svenska kyrkan eller andra aktörer på olika ställen i Sverige. Det finns sådana begravningsplatser i Malmö och Göteborg, till exempel. I Stockholm har man dock hamnat i läget att det fysiska utrymmet inte längre finns kvar.
Man behöver ny mark, och man behöver göra i ordning den marken. Clearingsystemet medger som sagt ekonomisk kompensation för ceremoni och gravsättning. Men för att göra i ordning mark och andra tunga investeringskostnader finns ingen kompensation. Man har som sagt hittat bra uppgörelser på andra ställen i Sverige men inte i Stockholm.
Det har bland annat att göra med att markkostnaderna är högre och att det är kommunal huvudman. Då är man begränsad av kommunallagen, och juristerna i Stockholms stad bedömer möjligheten att vara flexibel som liten. Man kan inte gynna en enskild aktör. Jag tror på mångfald och på att Sverige ska ha många traditioner som lever sida vid sida även på detta område.
Jag tror också på att vi ska ha ett system som ger alla goda och rimliga förutsättningar att klara av detta. Därför har vi fört samtal med Stockholms stad och försökt analysera frågan. Vi ser att det redan finns en kompensation i vårt system för ceremoni och gravsättning, men för de tunga förvaltningskostnaderna räcker vårt system inte till.
Därför säger jag i interpellationssvaret att jag avser att se över clearingsystemet. Det kan vara en väg att försöka hitta en lösning när vi nu ska få en gemensam begravningsavgift för hela landet. Kan vi inkorporera både Stockholm och Tranås i ett gemensamt system skapas också en möjlighet att i det sammanhanget göra en översyn av clearingavgifterna.
Det kan som sagt vara ett sätt att försöka hitta en lösning, men vi är inte så långt framme i beredningsprocessen ännu att vi kan ge ett tydligt besked. Det är dock en tänkbar väg. Min ambition är att hitta en lösning som gör att den judiska gruppen ska kunna fortsätta att ha sin gravplats i Stockholm med evig gravrätt enligt tradition och kunna sköta det på ett ekonomiskt rimligt sätt. Exakt vilken väg vi ska ta oss framåt på det spåret är för tidigt att säga.
Clearingsystemet kan vara ett instrument, och det kan finnas andra. Det har som sagt löst sig ganska bra i andra städer och på andra platser i Sverige men inte i Stockholm.
Stefan Attefall (KD):
Vi ska sträva efter att ha ett samhälle med mångfald och att olika traditioner ska kunna leva sida vid sida. Även den judiska gruppen ska ha rimliga förutsättningar att hantera sin tradition på begravningsområdet utifrån sin historia och sina erfarenheter.
Jag kommer att arbeta hårt för att vi ska hitta en rättvis fördelning så att det skapas en rimlig situation också för den judiska gruppen. De förändringar vi gör måste dock vara allmängiltiga och generella för alla enskilda huvudmän. Självklart måste det också vara en rimligt ekonomisk kompensation; det får inte vara en över- eller under kompensation.
Den analys vi har gjort är att det finns anledning att se över systemet. Vi ger enskilda huvudmän, som den judiska gruppen är ett exempel på, kompensation för exempelvis ceremonier, transporter, gravsättning och liknande. Kammarkollegiet fastställer en taxa som gäller för alla enskilda huvudmän eller om man begravs på annan ort än där man är skriven.
Detta kompenserar för en del av de löpande kostnaderna, men som Helene Petersson säger är det investeringskostnaderna som är tunga. Nu står den judiska gruppen i Stockholm inför en sådan investering, och det är uppenbart att det blir besvärligare när begravningshuvudmannen är en kommun. Huvudmannen är mer reglerad och har snävare handlingsutrymme. Som jag har uppfattat det tolkar i alla fall juristerna i Stockholms stad det så.
Man har mindre möjlighet att vara flexibel än till exempel Svenska kyrkan, som kanske kan hitta lämpliga arrangemang som fungerar. Därför vi måste se över regelverket. Ett spår kan vara att se över clearingsystemet så att man får ta med sig de pengar man betalt när man ska begravas.
Det rimliga är att man får en viss kompensation inte bara för direkta, löpande kostnader utan också för investeringskostnader. Vi jobbar med att hitta ett fungerande system som är generellt och allmängiltigt och som skapar goda förutsättningar för inte bara den judiska gruppen utan även för andra grupper.
Systemet ska vara neutralt ur kulturell synpunkt och värna en bra och etiskt väl fungerande begravningsverksamhet i Sverige. Jag försäkrar att vi jobbar aktivt med frågan och har höga ambitioner att ge den judiska gruppen en rimlig lösning på den besvärliga situation man befinner sig i.