KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Hultqvist (S):
Tack för svaret, utbildningsministern! Förskolan är starten på det livslånga lärandet. Verksamheten har en oerhörd betydelse för barnens utveckling. Den är läroplansstyrd och arbetar efter bestämda mål. De pedagogiska ambitionerna är höga, och detta ställer krav på ledarskap. Noterbart är att förskolan har ett starkt stöd bland föräldrar och allmänhet. Det är en populär och uppskattad verksamhet.
Framför allt finns det anledning att framhålla upplevelsen av god och fungerande kvalitet. Barnen ska erbjudas bästa tänkbara verksamhet. Därför är förskollärarutbildningen viktig, Barnskötarnas framtida utvecklingsmöjligheter är viktiga, och förskolans ledares möjlighet till utbildning och fortbildning är också mycket avgörande.
När regeringens intentioner om en förskollärarutbildning på lägre nivå än övriga lärargrupper blir tydliga känns det illavarslande. Det är också illavarslande när rektorsutbildningen föreslås vara obligatorisk för skolans rektorer men ej för förskolans rektorer. I skriften Tydligare ledarskap i skolan och förskolan presenteras det förslaget på s. 66. Man frågar sig varför.
Ministern svarar egentligen inte riktigt på min fråga vilka åtgärder han avser att vidta för att tydliga skillnader i status och stöd när det gäller ledarskapet i förskolan kontra den övriga skolan inte ska uppstå. Mot bakgrund av att ambitionen och utvecklingen länge varit att minska och överbrygga sådana skillnader är dagens utveckling och de förslag som diskuteras i regeringssammanhang märkliga.
Jag kan egentligen inte se vare sig logiska eller rationella skäl till varför förskolans ledare inte ska behandlas på samma sätt som skolans ledare i övrigt. Att skapa ett enhetligt skolsystem med det livslånga lärandet som bas är framtidsinriktat.
Men genom att regeringen markerar en utbildning på lägre nivå för förskollärare, ej vill göra rektorsutbildningen obligatorisk för förskolans ledare och dessutom behåller begreppet "förskolechef", trots att rektorsbegreppet är det som bör gälla i ett enhetligt skolsystem, känns det som om det sätts käppar i hjulet för en sådan utveckling.
Är det så att ministern verkligen vill upprätthålla en skillnad mellan förskola och skola? Om så inte är fallet är det som pågår nu mycket märkligt, och jag vill att ministern förklarar sig. Förskolan står inför stora utmaningar.
Man ska klara av att hantera sociala problem, integrationsfrågor, ge omsorg och samtidigt driva pedagogiskt utvecklingsarbete, lägga grunden för en lyckad skolgång för varje barn och också försöka leva upp till läroplanens olika mål och inriktningar. Detta kräver ett starkt och framtidsinriktat ledarskap. Framför allt är det viktigt att de pedagogiska frågorna ges utvecklingskraft.
Därför är det viktigt, tycker jag, att rektorsutbildningen är obligatorisk även för förskolans rektorer och ledare. Jag vill upprepa min fråga: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att tydliga skillnader i status och stöd när det gäller ledarskapet i skola kontra den övriga skolan inte ska uppstå?
Peter Hultqvist (S):
Det här var väldigt intressant, men det var också intressant att lyssna på nyanserna och det finstilta. Förskolechefsbegreppet var kvar i Björklunds beskrivning, och det blir "naturligt att också överväga" ett "eventuellt obligatorium". Det är alltså tveksamheter i bägge meningarna i beskrivningen av vad som eventuellt kan hända.
När nu ett nytt förslag ska läggas fram tycker jag att det enda rimliga är att säga så här: Det ska vara rektorer över hela linjen, och det ska inte vara frågan om vare sig "överväga" eller "eventuellt", utan nu är det så att rektorsutbildningen blir ett obligatorium för rektorer i både förskola och skola.
Det är själva cloun, det är det som är utvecklingen, det är det som på något vis är framtiden i detta. Vad jag har förstått av de signaler som har kommit från departementet hittills är det inte så himla klart att man lägger fram ett förslag som innebär att det är ett obligatorium rakt av.
Om Björklund nu vill flytta fram positionerna och ta bort "överväga" och "eventuellt" och säga att det är ett obligatorium vi pratar om, då är jag mycket nöjd. Då ska jag gratulera ministern. Björklund har ytterligare inlägg för att förklara det här, men jag hoppas att detta ska återkomma som ett förslag. Men ännu har man inte lagt fram något sådant förslag.
Det som också diskuteras när det gäller lärarutbildningen är, såvitt jag kan förstå, att utbildningen för förskolans lärare ska vara en kortare variant än för dem som ska undervisa barn i högre åldrar. Man kan fråga sig om det är rimligt att ha ett system med denna uppdelning.
Är det inte rimligt att också försöka ha en lärarutbildning som är enhetlig? Ministern hänvisade i sitt svar till en OECD-rapport om hur viktigt ledarskapet är. Det håller jag med om - så är det. Det har också nyligen kommit en rapport från McKinsey om det pedagogiska ledarskapet i förskolan och skolan.
Där visar man att om man ska ha ett framgångsrikt ledarskap bör ungefär 80 procent av tiden ägnas åt det pedagogiska ledarskapet och utvecklingsarbetet. Lärarförbundet har gjort en studie där man har frågat 1 000 rektorer i skola och förskola. Man konstaterar att hela 75 procent av rektorerna ägnar 40 procent av tiden eller mindre åt det pedagogiska ledarskapet. Resterande tid går åt till administrativt arbete.
Jag tror att om vi ska utveckla det här ledarskapet är de pedagogiska ledarskapsfunktionerna oerhört viktiga. Då är det också viktigt att man har en gemensam rektorsutbildning som är obligatorisk och en grund för alla. Det är alltså fråga om en kvalitetsambition där man på det sättet skulle kunna säga att förskola och skola är likställda.
Min fråga är: Är ministern beredd att gå hela vägen ända ut och redan nu säga att det blir ett obligatorium och därmed ett likabehandlande av förskolans och skolans rektorer? Är ministern beredd att ta bort begreppet "förskolechef" och ge beteckningen "rektor" över hela linjen?
Peter Hultqvist (S):
Över huvud taget har jag inte fört någon diskussion om att skolifiera förskolan eller ta bort dess särart. Däremot har jag markerat att förskolan är starten på det livslånga lärandet. Jag är väl underkunnig om läroplanens intentioner och uppläggning och den kombination av omsorg, pedagogik och lärande som finns i förskolan. Rektorsbegreppet när det gäller att leda förskolan är dessutom infört i mycket stora delar av landet.
Begreppet förskolechef finns kvar på olika håll, men det har varit en våg av införande av rektorsbegreppet. Det har handlat om att man har samordnat verksamheterna och försökt skapa en helhet. Då har man tyckt att det har varit naturligt. Det kan kanske med den utveckling som har skett vara lite konservativt att hävda förskolechefbegreppet.
I grunden handlar det om en strävan att verksamheterna när det gäller själva nivån, statusen och utvecklingskraften ska likställas. Om man har ett gemensamt ledarskap är det också viktigt att obligatoriet i rektorsutbildningen omfattar både skola och förskola. För mig är det självklart att det ska vara en sådan utveckling. För Socialdemokraterna är det en självklarhet.
Men ministern vill i dag inte sträcka sig längre än till att tala om "överväga" och "eventuellt". Lärarförbundet, som är den fackliga organisationen i sammanhanget, kräver också detta obligatorium. Jag är alltså i mycket gott sällskap när jag kräver det här. Jag hoppas att det är en ståndpunkt som så småningom kommer att delas också av ministern.
Det är det här som är den naturliga utvecklingen när man sätter det hela i proportion till hur förskolan har utvecklats under senare år.
Peter Hultqvist (S):
Jag tackar för svaret, justitieministern. Hela försäkringssystemet har stramats åt. Många människor upplever sig vara hårt granskade och ifrågasatta av Försäkringskassan. Behandlande läkares intyg underkänns, och försäkringsläkarna gör nya bedömningar, många gånger utan att ha träffat den person som är berörd. Detta leder ofta till en känsla av att beslut har fattats på orättvisa och felaktiga grunder.
Detta i sin tur leder till att många beslut överklagas till länsrätterna. Nu har det visat sig att en stor andel av Försäkringskassans beslut ändras när de tas upp i länsrätten. Men det skiljer sig starkt åt i olika delar av landet. I Dalarna ändras 33 procent av Försäkringskassans överklagade beslut i länsrätten.
I Jönköping är det 40 procent, i Norrbotten är det 22 procent, i Västerbotten är det 48 procent, i Västmanland är det 14 procent, i Örebro är det 3 procent, i Östergötland är det 27 procent, och i Halland är det 18 procent. "Det är märkligt att det är så omotiverat stora skillnader", säger chefen för processjuridiska enheten på Försäkringskassan i Göteborg.
Att vissa länsrätter ligger högt beror kanske på att Försäkringskassan har en tuffare inställning där, säger en rådman i länsrätten i Södermanland. Detta ger en bild av att Försäkringskassans beslut skiljer sig åt i olika delar av landet. Men det är också en likartad bild när det gäller länsrätterna.
Från rättssäkerhetssynpunkt känns det allvarligt om bostadsorten ska vara beroende av dels vilken behandling som man får av Försäkringskassan, dels hur ett eventuellt överklagande kommer att hanteras. I praktiken är länsrätterna sista instans i sådana här ärenden. Därför är länsrätternas agerande oerhört viktigt. Det krävs att de har en god och fungerande kompetens.
För att få prövningstillstånd i kammarrätten krävs det speciella skäl, såsom att det är av vikt för rättstillämpningen, att det finns anledning att ändra ett domslut eller att så kallade synnerliga skäl föreligger. Det är mycket ovanligt att prövningstillstånd ges i kammarrätten. När ministern i dessa ärenden hänvisar till kammarrättsdomar ges ingen hel bild av sanningen bakom problematiken.
Den stora skillnaden när det gäller ändringsfrekvensen har enligt min uppfattning att göra med kompetensfrågor. Försäkringsärendena är i regel omfattande och svåra. Det krävs en speciell insikt och ett speciellt kunnande för att upprätthålla kvaliteten både inom Försäkringskassan och i domsluten. Det finns särskild anledning att fundera över rättssäkerheten i såväl Försäkringskassans som länsrätternas beslut.
Det hänger bland annat ihop med den ökande ärendemängden och antalet avslag inom försäkringssystemet som i sin tur hänger ihop med de direktiv om åtstramningar som varit. Av ministerns svar att döma drar jag slutsatsen att hon inte anser att det finns några större problem i sammanhanget. Jag vill fråga om det är en riktig tolkning från min sida.
Peter Hultqvist (S):
Jag vill peka på länsrätterna som var utgångspunkten för den här debatten. Man beslutar - där är det ett rätt stort antal fall där det skiljer sig mellan olika delar av landet - om att ändra Försäkringskassans beslut.
Det kan bero på att de har tolkat regelverket åt det alltför hårda hållet och stramat åt det alltför mycket. Det kan vara orsaken till den här typen av beslut. När ministern beskriver att det handlar om att man följer regelverket vill jag säga att det också kan handla om att man är hårdare än regelverket och att det bygger på att man övertolkar de centrala direktiven.
Från den politiska sidan uttrycker man sig ibland lite väl hårt om hur försäkringsärendena ska hanteras. I förvaltningslagen framgår det att man ska kunna få prövningstillstånd om det finns anledning till att få ändrat domslut.
Det står i förvaltningslagen § 34 a. Det måste finnas en koppling till att det är prejudicerande och att man kan se att det är en uppenbar felaktighet. Det är inte helt enkelt. Jag vill upprepa att det inte är särskilt vanligt att man får prövningstillstånd i kammarrätten.
Det här kan ministern analysera i sitt fortsatta arbete och ta med i bilden. En annan sak som skulle kunna vara bra att driva i ett sådant här ärende för att föra det vidare är att kontakta jurister och människor som jobbar med socialförsäkringsrätt och hanterar den typen av ärenden, kanske advokater som ibland företräder klienter med sådana här problem.
Det skulle kunna vara ett sätt att skaffa sig ökad kunskap för att kunna gå vidare på ett bättre sätt. Slutligen: Är ministern beredd att vidta åtgärder för att förstärka kompetensen på socialförsäkringsrättens område? Den frågan fick jag inget svar på.
Peter Hultqvist (S):
Tack för svaret, arbetsmarknadsministern! Lågkonjunkturen slår nu mycket hårt. Arbetsförmedlingens prognoser pekar på att antalet arbetslösa kommer att öka från 6,2 procent till ca 9 procent år 2010. Hela 145 000 personer färre kommer att ha ett arbete: Samtidigt räknar regeringen i sin egen budget med ökade utgifter för socialbidrag under både 2009 och 2010.
Det är allt fler som blir beroende av samhällets yttersta skyddsnät. I Dalarna räknar Arbetsförmedlingen med att 1 400 personer färre kommer att vara i arbete i slutet av 2009. I industrisektorn blir det 700 färre jobb, i byggsektorn 100 jobb färre, och inom offentlig sektor blir det en minskning med 800. Däremot räknar man med en ökning med 200 jobb inom den privata tjänstesektorn.
Varslen i Dalarna har ökat månad för månad under hösten. I augusti var de 69, i september 104, i oktober 171, i november 603 och i december 962. Farhågorna är stora för att det under våren kommer att bli en andra varselvåg i företag som redan har varslat vid ett tillfälle. Situationen känns skakig, orolig och instabil.
Arbetsförmedlingen i länet tror att arbetslösheten kan komma att öka från i dag ca 6 000 personer till i värsta fall 13 000 arbetslösa 2010. I kommunerna i länet och i landstinget ligger nu stora sparbeting. Det handlar om indragna tjänster, nedlagda verksamheter och kvalitetsförsämringar. Det spelar i stort sett ingen roll att regeringen påstår sig ha skickat pengar till kommunerna och landstinget.
Så ser det ut i kommun efter kommun - ingen nämnd, ingen glömd. Det ekonomiska läget är bland annat på grund av nya och kraftigt försämrade skatteprognoser mycket kärvt. Varsel och uppsägningar väntar i den offentliga sektorn. Till sommaren kommer en stor och viktig grupp ut på arbetsmarknaden, nämligen de som slutar gymnasiet våren 2009. I Dalarna handlar det om 4 067 personer. Detta gäller alltså för år 2009.
2010 handlar det om 4 053. Vad kommer dessa personer att möta för verklighet, och vilka resurser är regeringen beredd att sätta in för att de inte ska bli arbetslösa? Jag vill också påminna om Ungdomsstyrelsens rapport från november 2008, där man konstaterar att 90 000 ungdomar, 14 procent av alla unga mellan 20 och 25 år, under ett år inte hade haft vare sig utbildning eller arbete.
Min första fråga till ministern är: Vad är regeringen beredd att göra för att människor i företag som nu har låg produktion ska kunna övervintra och komma igen på sina jobb när konjunkturen vänder? Fråga 2 är: Kommer regeringen att avsätta mer pengar till kommuner och landsting för att undvika varsel, uppsägningar och kvalitetsförsämringar?
Fråga 3 är: Är regeringen beredd att vidta några åtgärder för att alla de som nu går ut gymnasiet inte ska tvingas till arbetslöshet?
Peter Hultqvist (S):
Jag kan konstatera att några pengar till kommunerna verkar det inte bli, och några pengar till landstingen verkar det inte bli. Vi har olika uppfattningar om verkligheten i kommuner och landsting. Jag ser en nedskärningsvåg som är rätt så brutal och omfattande, och det är stor risk för att det kommer varsel under våren. Ministern ser en annan verklighet, så här har vi olika uppfattningar.
Jag tror att det vore oerhört klokt att gå in med pengar från regeringens sida för att värna kvaliteten men också värna jobben och inte späda på arbetslösheten. När det gäller ungdomssidan spårar jag mer välvilja och allmänna formuleringar än nya förslag som leder till någonting. Jag har presenterat ett antal förslag som ministern hittills inte har kommenterat.
När det sedan gäller företagen tror jag att om man har låg produktion ska man försöka satsa på att utveckla personalen, utbilda personalen och se till att de kan komma igen när man har en högre produktion, när konjunkturen vänder. Det är ett bra sätt för alla att övervintra. Men då krävs det någon form av utbildningsstöd. Då krävs det ett spetskompetenslyft. Då krävs det att man är beredd att göra något.
Ministern hänvisar nu till ESF-rådet. Men min fråga är: Är du kategoriskt emot utbildningsstöd i företag eller kan du säga ja till det? Svara ja eller nej! Det är rätt enkelt och tar bara någon sekund.
Slutligen kan jag notera att vi i vårt budgetalternativ för tre år har ungefär 30 000 fler platser per år i yrkesinriktad arbetsmarknadsutbildning, yrkesvux, komvux, kvalificerad yrkesutbildning, högskoleutbildning än vad regeringen har i sin budget. Utöver det har vi 20 000 platser i spetskompetenslyft och 5 000 i utbildningsvikariat. Här har vi alltså en rätt så rejäl satsning för att kunna möta alla behov.
Jag tycker att regeringen skulle ta till sig det. Det är dags att ta ut steglängden och göra mer än vad man gör i dag.
Peter Hultqvist (S):
Jag tycker att Odell försöker göra livet väldigt enkelt för sig. Jag poängterade två gånger hur viktig min sista fråga är: Kan Odell garantera att formuleringen om affärsmässig grund inte får konsekvenser i kommande utredningar? Det beslut vi tar i frågan påverkar naturligtvis i andra led och i kommande ställningstaganden, och det är det som är problemet.
Det försöker dock Odell slingra sig ur. Då är det lätt att misstänka att man försöker smyga in en förändring bakvägen. Odell måste betänka att både Sabo och SKL i sina remissyttranden har varit mycket kritiska. SKL har till och med gått till konstitutionsutskottet med detta.
De tycker att lagförslaget är oklart och svårtolkat.
Vad är det som gör att Odell inte skulle kunna tänka sig att i all ödmjukhet skjuta upp beslutet och låta de stycken i lagförslaget som nu är ifrågasatta och uppfattas som svårtolkade utgå och sätta sig ned och reda ut det med Sabo och Sveriges Kommuner och Landsting?
Vad är det för poäng med att försöka forcera fram någonting när det uppenbarligen är så att tunga organisationer, de allmännyttiga företagens ägare säger att de förslag som ni lägger fram inte känns rimliga. De vill reda ut vad det här är för någonting. Men Odell står här och säger att det här inte har någon påverkan. Omvärlden tycker tydligen det.
Om Odell till varje pris ska driva igenom det här och det visar sig att det blir som jag säger, att det här påverkar i andra led, och det i princip visar sig att det kritikerna säger i den här frågan i förlängningen blir rätt: Är du beredd att i ett senare skede ändra lagstiftningen när det uppenbart har visat sig att du har fel? Är du beredd att ta de stegen?
Jag tycker naturligtvis att det skulle vara enklare att gå till botten med det här innan riksdagen har en omröstning. Jag vill också påminna om en annan sak. När SKL i sitt remissyttrande beskriver utredningen skriver man att begreppen om affärsmässig grund kom in i ett mycket sent skede, under stor tidspress.
Man konstaterar att lagförslaget öppnar för en helt ny syn på kommunal näringsverksamhet. Man skriver så här: Att genomföra en så dramatisk förändring på grund av ett misstag eller i vart fall på grundval av bristfälligt beslutsunderlag och dessutom genom en omtolkning av gällande förarbeten är inte acceptabelt. Det här är rätt stabila och hårda ord, Odell.
Att då inte göra en ordentlig analys och utredning av konsekvensen av vad skrivningarna om affärsmässig grund innebär för de kommunala bolagen tycker jag är mycket märkligt. Odell skulle stärka sin position om han kunde dra tillbaka det här och försöka gå till botten med det som av många uppfattas som ett ogenomtänkt hafsverk.
Det är faktiskt så att en riksdagsmajoritet och även en regering kan bli väl övermodig, och man kan också begå misstag. Eller är det så att den risken inte finns i Odells värld? Varför är det så svårt att låta de kontroversiella delarna av den nya lagen utgå för fördjupad analys och utredning? Det skulle inte kosta någonting mer än att man kunde gå till botten med det här ordentligt, på ett bra sätt och få fram ett bra beslutsunderlag.
Peter Hultqvist (S):
Nu säger jag det för tredje gången, Odell: Principer i lagstiftningen som det fattas beslut om på ena området kan faktiskt påverka hur man agerar i andra utredningar och andra led i lagstiftningen i ett senare skede. Just det förhållandet är en sak som Odell inte har rett ut i debatten. Det är därför det här är ett problem.
Det är ju därför jag har ställt den här interpellationen, för jag tycker att regeringen har brustit i sina förarbeten på den här punkten. Att Lorentz Andersson har varit inblandad i det här ändrar väl ingenting när det gäller det jag argumenterar för. Det ändrar ingenting i sak. Du kunde ha nämnt vem som helst vid namn. Det hade inte ändrat ett smack i sammanhanget.
SKL säger så här i sitt yttrande till konstitutionsutskottet: Bestämmelsen är dock utformad så att det framgår att begreppet affärsmässig grund innebär ett undantag från såväl självkostnadsprincipen som förbudet mot att driva företag i vinstsyfte.
Att begreppet affärsmässig grund skulle innebära ett undantag från förbudet mot att driva företag i vinstsyfte har emellertid inte stöd i några förarbeten till de lagar där begreppet förekommer sedan tidigare. Det är dessutom oklart hur undantaget ska tolkas. Innebär det ett krav på att kommunen ska bedriva verksamhet i vinstsyfte eller får man bara göra det? Det tycker jag alltså är en sådan fråga som Odell kanske skulle reda ut.
Det är rätt viktigt när det är en organisation, som i det här fallet SKL, som ställer den här typen av frågor men inte får några rimliga svar. Då kanske det ändå vore klokt att dra tillbaka det här och göra en grundligare analys, sätta sig ned med de här organisationerna och diskutera igenom vad det här verkligen innebär och också se om det kan påverka i ett senare skede och i andra sammanhang. Där tycker jag att Odell har brustit hittills.