Ingela Nylund Watz (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Jag uppskattar att statsrådet i svaret faktiskt ger uttryck för en allvarlig syn på behovet av långsiktighet inom psykiatrin och att vi delar uppfattningen om hur läget är i stort.
Min utgångspunkt för interpellationen var att jag tog väldigt starkt intryck av en debattartikel som 164 personer såväl inom professionen som anhöriga och brukare inom psykiatrin i Stockholms läns landsting publicerade i SvD den 5 november. Jag är säker på att statsrådet har läst artikeln. De beskriver med olika perspektiv sin vardag.
Som de upplever det leder de ekonomiska ersättningssystem som finns för psykiatrin inom Stockholms läns landsting, med ett mycket detaljerat poängsystem, till ganska allvarliga missförhållanden inom den psykiatriska vården. Till exempel försvårar det samverkan med andra myndigheter. I praktiken omöjliggör systemet uppsökande arbete. Det försvårar möjligheten att stödja anhöriga.
Man premierar nybesök på bekostnad av kontinuitet, och man premierar läkarbesök på bekostnad av andra professioners insatser.
Allra mest oroande i det artikelförfattarna pekar på är dock att det numera helt saknas helhetsperspektiv när det handlar om insatserna för barn och unga, eftersom den helhetssynen inte passar in i ersättningssystemets modell. Herr talman!
Min fråga till statsrådet var i huvudsak ifall de omvittnade missförhållanden som tas fram i artikeln föranleder statsrådet att vidta några åtgärder. Jag förstår att statsrådet inte vill kritisera den borgerliga landstingsledningen i Stockholm här i talarstolen.
Därför tänker jag faktiskt vara så pass sjyst att jag väljer att tolka statsrådets svar på så sätt att jag ser svaret som helhet som ett erkännande av en del av det artikelförfattarna tar upp i sin artikel den 5 november. Statsrådet hänvisar till att ett flertal projekt har genomförts inom psykiatrin. Det är alldeles riktigt. Det har pågått projektverksamhet i 10-15 år inom den svenska psykiatrin.
Han hänvisar också till att Statskontoret har gjort en utvärdering som pekar på att vissa insatser har varit helt okej och haft bra effekter. Det är dess värre bara delvis en korrekt beskrivning.
Statsrådet väljer nämligen att inte kommentera att man från Statskontorets sida just pekar på den projektträngsel som finns inom den svenska psykiatrin i dag och som delvis har inneburit att man har haft konkurrens om deltagare i de insatser som har handlat om utbildning, till exempel.
Bara inom landstingsgemensamma kompetensprojekt fanns det 97 olika utbildningssatsningar under 2010. Jag tycker att det är bra att statsrådet har dragit lärdom av de projekt som har genomförts inom psykiatrin och att man nu siktar på mer långsiktighet genom till exempel PRIO-projektet. Det är dock bara ytterligare ett projekt, som är ganska kortsiktigt.
Det är ganska förvånande eftersom statsrådet i sitt svar framhåller behovet av långsiktighet. Jag skulle därför återigen, för att följa upp artikeln, vilja ställa ett par frågor. För det första: Varför har regeringen valt att nu sjösätta ytterligare ett relativt kortsiktigt projekt inom psykiatrin?
För det andra: Kommer regeringens arbete med att se över vårdvalssystemet att innehålla en analys av vilka effekter sjukvårdshuvudmännens olika ersättningssystem har ur ett patientperspektiv?