Börje Vestlund (S):
Jag vill först tacka utbildningsministern för svaret. Jag instämmer i en del av vad som anförts, inte minst när det gäller Sverige som forskarnation men också i att aktiva forskare är de som är mest kompetenta att avgöra vilken forskning som håller högst kvalitet. Jag vill betona att det inte är kvaliteten på forskningen och inte heller storleken på anslagen till forskning som denna interpellation tar upp.
Jag vill helt enkelt belysa de motsättningar som ibland kan finnas mellan å ena sidan den tillämpade forskningen, å andra sidan den mer samhällsinriktade forskningen. Låt mig ta ett par exempel. I dag pågår en aktiv och intensiv forskning för att få fram så effektiva och motorstarka fordon som möjligt. Det gäller såväl vanliga personbilar som lastbilar.
Effekten av denna forskning blir att personbilarna kan köra fortare och fortare trots att man har tydliga hastighetsbegränsningar. Det finns motorkapacitet att köra dubbelt så fort. Man kan lasta mer än 100 ton på relativt ordinära lastbilar, trots att vår infrastruktur bara kan bära mellan 40 och 60 ton. Forskningen kring infrastrukturen sker på Banverket, på Vägverket, på VTI och i viss mån på Vinnova.
Någon sammanhållande forskning för att möta det behov som såväl samhället som näringslivet har finns inte. Tvärtom får vi laga och lappa och nästan be högre krafter om nåd för att vägar och järnvägar ska hålla en tid till. När det gäller järnvägen kan vi konstatera att vi har svårt att införa de nya snabbjärnvägarna där man kan köra ända upp till 300 kilometer i timmen.
Då måste vi bygga helt nya spår. Vi har inte hängt med när det gäller att forska fram ny teknik för detta. Vi har egentligen bara gammal teknik. Vi har heller inte haft en forskning som har inneburit att vi kan få fram detta på det transportekonomiska området. Ett annat exempel visar på väldigt stor framgång.
Det är den smått otroliga framgång vi tillsammans med många länder har i fråga om IT och telekommunikation. Jag tror inte att vi för tio år sedan ens kunde ana vilken utveckling som skulle ske på det här området. I dag talar vi om mejl, SMS, wap och annat, och vi visste knappt vad de orden betydde för bara några år sedan.
Man har varit otroligt framgångsrik, och forskning och utveckling har gått oerhört snabbt. Men ändå måste vi som politiker och bärare av det här samhället också slå vakt om välfärden, hälsan och miljön. I dag vet vi att vi blir påverkade av att använda en del av de här apparaterna och produkterna. Vi vet inte hur mycket.
Vi vet bara att en del människor har den uppfattningen att de faktiskt mår dåligt av det här. Vi vet också att strålning kan påverka oss, men vi vet inte hur mycket och i vilken omfattning. Vi har, vad gäller forskningen, inte kunnat hänga med och kunnat utröna varför det är på det här sättet.
Jag tror inte att vi på något sätt kan uppnå de helt perfekta avvägningarna, men den forskningspolitik vi bedriver, inte minst i vårt land och inom EU, borde kunna inriktas på att vi ska kunna dra maximal nytta av den forskning som görs.
Jag vill fråga: Vilka åtgärder, långsiktiga och kortsiktiga, kan statsrådet vidta för att vi ska kunna undvika den här typen av misstag i framtiden? Vi kan påvisa ett bakslag i dag, men vad kan man göra i framtiden för att vi inte ska hamna i den här situationen?