Cecilia Malmström (FP):
Jag kan försäkra Bosse Ringholm om att jag fortfarande känner mig full av energi, och jag är glad över att Bosse Ringholm och jag är så eniga i själva sakfrågan. Jag har gått igenom hela Rosenbads alla arkiv, register och gamla PM, och jag har inte hittat något spår av eller anteckningar från något bilateralt möte som visar att Bosse Ringholm eller någon av de socialdemokratiska före detta ministrarna vid något tillfälle över huvud taget har rest denna fråga med någon under sitt långa maktinnehav.
Jag är dock väldigt glad över att Bosse Ringholm och hela riksdagen nu står bakom detta. Det ger regeringen en större tyngd när vi ska driva frågan. Vi driver frågan. Det kräver som Bosse Ringholm vet en fördragsändring, och därför måste man bilda allianser för att successivt få med sig flera länder, annars har vi ingen möjlighet att nå framgång. Vi tar upp frågan i kontakter med medlemsländerna. Jag diskuterar den väldigt ofta med mina kolleger.
Jag har diskuterat det med mina franska kolleger vid ett flertal tillfällen, och precis i veckan fick jag ett mycket argt brev från det franska utrikesdepartementet och min goda kollega Jean-Pierre Jouyet, som är EU-minister i Frankrike, där han skällde på oss för att vi drev frågan. Han kritiserade även en artikel jag har skrivit. Jag har svarat på brevet och sagt att detta är den svenska regeringens ståndpunkt och att vi tycker så här. De vet alltså mycket väl vad vi tycker, och vi är oense i frågan. Det är inte så att Frankrike kan skrämma oss till tystnad.
Vi har också fört samtal inte minst med den grupp i Europaparlamentet som fortsätter att driva frågan om olika initiativ som man skulle kunna erbjuda Frankrike. Där diskuteras allt ifrån universitet och så vidare, men det har inte riktigt varit möjligt att komma fram den vägen. President Sarkozy sade också mycket tydligt i talet till Europaparlamentet att han över huvud taget inte ville diskutera denna mycket viktiga franska fråga.
Detta hindrar naturligtvis inte att andra pratar om frågan, men om man ska resonera med fransmännen är det bra om vi i alla fall kan enas om att ha frågan på dagordningen, men de vägrar sätta frågan på dagordningen. Vi fortsätter, och jag fortsätter själv, att driva den här frågan med andra kolleger i hopp om att försöka få fler länder som vill driva den tillsammans med oss. Det går tyvärr väldigt långsamt, måste jag säga. Andra länder delar ofta åsikten i princip men är inte villiga att driva den av olika skäl. Budgetöversynen är ett tillfälle då man skulle kunna lyfta fram frågan.
Fördragsöversynen är svår just nu, eftersom vi väntar på att Lissabonfördraget ska ratificeras i ytterligare några länder. Just nu är det alltså inte en fördragsöversyn som står närmast för dörren. Men en budgetöversyn står för dörren, och då har Sverige faktiskt med stöd av riksdagen lagt in att vi önskar diskutera frågan även här, för den har också en budgetmässig aspekt. Jag tycker att det kan vara ett bra tillfälle att lyfta fram frågan när vi också ska se över de administrativa kostnaderna.
Det är alltså ett initiativ som vi har tagit, och vi hoppas att under det tjeckiska och det svenska ordförandeskapet kunna komma vidare i diskussionen om hur vi bäst använder unionens gemensamma resurser.