KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mattias Jonsson (S):
Tack, ledamoten, för frågorna! Vad gäller kärnkraften först och om vi har produktion eller stängt vissa reaktorer är sanningen den att vi har högre energi från våra kärnkraftverk i dag än vad vi hade under allianstiden.
När det gäller det stora problemet med de höga elpriser som vi ser just nu råder det inget tvivel om att det är ett antal faktorer som styr, bland annat pandemin och gasen från Ryssland som skruvas åt. Europa har och har haft högre elpriser än Sverige, och det smittar av sig på den svenska marknaden, framför allt området i södra Sverige. Då får det den effekten, samtidigt som det är ovanligt kallt.
Men det var inte så länge sedan som vi hade negativa elpriser. Det var i våras, och vi hade inslag av det i höstas också. Vi har haft, och jag ser framför mig att vi kommer att ha, konkurrenskraftiga elpriser. Men jag är absolut inte nöjd med de höga elpriser som vi har nu.
Det är därför som jag senast i går föreslog i näringsutskottet att vi skulle bjuda in Svenska kraftnät, Energimarknadsinspektionen och Energimyndigheten för att få svar på om det finns åtgärder som vi här och nu kan vidta för att få bukt med de höga elpriserna och få en bättre bild av hur situationen ser ut. Här behöver vi nog tillsammans kraftsamla för att se vilka nycklar som finns.
Men de långsiktiga frågorna som återigen tenderar att komma upp även från ledamoten från Liberalerna handlar om kärnkraften. Det är indirekt detta som sägs. Det finns inga svar där heller om var pengarna ska tas och hur den investeringen ska se ut. Det är bra med kärnkraftsutbyggnad kombinerat med förnybart - ja. Men om det inte är möjligt och om ingen vill betala för det har vi bara kvar det förnybara. Jag vill ställa en fråga tillbaka.
Hur löser Liberalerna frågan om att få till nybyggd kärnkraft för att klara det som de själva argumenterar för?
Mattias Jonsson (S):
Jag vill definitivt säga att vi värnar energimixen. Vi behöver ett stabilt, robust och konkurrenskraftigt pris på vår elproduktion. Självfallet värnar vi den. Jag tycker att det är något märkligt när vi hör Liberalerna i talarstolen tala om att vi inte skulle göra det. När vi hade en energiöverenskommelse orkade inte Liberalerna vara med hela vägen utan hoppade av. Jag tycker att det är beklagligt.
Hade de visat att de var intresserade av frågorna hela vägen och kommit med inspel så att vi tillsammans hade kunnat skapa en förutsägbarhet för dem som vill göra investeringar i utökad energi i vårt land hade det varit bra om vi fått en bred politisk överenskommelse om det. Men jag noterar att Liberalerna inte klarade av det när vi slöt energiöverenskommelsen. Jag vill tillägga en annan del när det gäller de höga elpriserna.
Det som vi såg hända senast denna vecka var att Polen, som har elbrist, bad Sverige om produktionsstöd.
Mattias Jonsson (S):
Jag tackar Camilla Brodin för frågan. Ledamoten får gärna utveckla frågeställningen i nästa replik och förtydliga något. När det gäller anslutningsavgiften vill vi ta bort den. Om vi plockar bort den och vindkraften till havs bär sina egna kostnader och priserna sjunker är det konkurrenskraftig el som produceras.
Det är ny teknik som skapar balans i systemet och som nu håller på att plockas fram. Det är väldigt intressant. Ska vi gå mot det som Kristdemokraterna vurmar mycket för, nämligen att bygga ny kärnkraft, skapar det också stora utrymmen rent ekonomiskt när det gäller olika typer av subventioner eller garantier. Där är Kristdemokraterna också svaret skyldiga om hur det ska lösas. Jag ser att framgången är en lösning med förnybar energi.
Som jag sa i tidigare replikskifte fick vi i dag en rapport om att det fram till 2050 handlar om 167 terawattimmar i bara vindkraft. Det är en enormt spännande utveckling. Samtidigt som vi ser ett ökat energibehov konstaterar jag att man i den budget som klubbades igenom, som Kristdemokraterna står bakom och som det gjordes förändringar i, rycker undan energieffektiviseringarna.
Man kan kapa i ena änden och lägga till i andra änden. Men den utvecklingen ville man uppenbarligen inte se när man rycker bort 100 miljoner kronor ur budgeten. När det gäller de elektrifierade transporterna rycker man bort 600 miljoner kronor. Och när det gäller energiteknik, som kan vara en del av lösningen för framtiden, rycker man bort en halv miljard kronor. Jag tycker därför att det finns något mer att göra från vissa partier i Sveriges riksdag innan de ifrågasätter borttagandet av en anslutningsavgift.
Mattias Jonsson (S):
Detta var väldigt intressant. Camilla Brodin säger att näringslivet står bakom att stötta upp för byggande av kärnkraft. Jag har hört en från näringslivet som uttrycker detta, och det var Jacob Wallenberg som gjorde det i en intervju för ett tag sedan. Jag tycker att det är väldigt intressant. Om det kommer fler från näringslivet som vill göra det skulle det vara väldigt intressant att sätta sig ned och diskutera detta.
Men vi pratar om ett slopande av en anslutningsavgift för vindkraft till havs. Jag får inte något svar från Kristdemokraterna, Moderaterna, Sverigedemokraterna och Liberalerna om hur finansieringslösningen för kärnkraften ska se ut. Däremot har vi en havsbaserad och landbaserad vindkraft som bär sina egna kostnader i dag. Där är det ganska stor skillnad.
Mattias Jonsson (S):
Jag ställer min fråga till statsrådet Farmanbar. Vi står inför ett väldigt snabbt ökande behov av mer elproduktion, inte minst på grund av den gröna omställningen, och kanske finns behovet särskilt i södra Sverige. Den havsbaserade vindkraften nämns ofta som en del av lösningen för att möta det växande behovet.
Jag undrar om statsrådet kan beskriva vilken potential han ser i havsbaserad vindkraft för att möta de ökade behoven framöver.
Mattias Jonsson (S):
Tack, statsrådet, för svaret! Att det finns stor potential är ett hoppingivande svar. Men vilka hot eller hinder ser statsrådet på vägen för att nå de mål vi har i inte minst södra Sverige om vi inte får till denna utbyggnad? Vi ser ju kommuner som med sitt veto har stoppat en del utbyggnad av vindkraft.
Jag skulle gärna vilja höra statsrådets syn på det och på vilka möjligheter och hinder som finns.
Mattias Jonsson (S):
Min fråga är riktad till näringsminister Karl-Petter Thorwaldsson. Pandemin satte fingret på behovet av försörjningsberedskap till men också från industrin. Till industrin ser vi många exempel på - bland annat i Göteborg, där bristen på halvledare till exempelvis Volvo har skapat stora störningar.
Men min fråga är vad regeringen vill göra för att stärka vår förmåga att försörja samhällsviktig verksamhet med råvaror från industrin. Jag tänker i huvudsak på att vi ska bygga bostäder och på infrastrukturfrågor som är viktiga för samhället.
Elin Lundgren (S):
Jag vill redogöra för hur vi socialdemokrater har resonerat om flygskanningen. Sverige har alltså fått en fråga från EU som ser behovet av en gemensam strategi och som bett om ett utlåtande från Sverige. Vi socialdemokrater har vägt in olika aspekter som vi tycker är viktiga. Vi kan yrka bifall till justitieutskottets förslag i utlåtandet. Som vi redan hört finns i dag flygskanning runt om i världen, också i Europa.
Då detta redan är ett faktum ser vi att det finns en mycket stor poäng i att EU tar fram riktlinjer för hur skanningen ska gå till. Vi vill framhålla de bitar som känns viktiga för oss. Först och främst handlar det om det som flera gånger nämnts här, nämligen om integriteten. Skanningen ska utföras på ett sådant sätt att någon möjlighet att spara och sprida bilder inte finns. Vi har sett exempel på att det har förekommit. Det är väldigt viktigt och också självklart att det inte får förekomma.
Vidare är det viktigt att den teknik som används är sådan att den inte medför hälsofaror för individen. Den typen av teknik finns. Självklart framhåller vi användningen av den tekniken framför användningen av andra tekniker. Den röntgenstrålning som i dag används på en del ställen är joniserande och kan alltså vara cancerframkallande. Sannolikheten för att den skulle utsätta oss för en sådan mängd skadlig strålning att den påverkar oss är ganska liten.
Men försiktighetsprincipen ska alltid råda, alltså även här. Herr talman! För att flygpassagerare ska känna trygghet inför en resa ser vi att säkerhetskontroller behövs. Hur dessa går till och vad de innebär måste passagerarna på ett tydligt sätt informeras om så att man, om man så vill, har möjlighet att välja en annan metod. Ett alternativ till kroppsskanning är den gamla klassiska visiteringen, att någon fysiskt känner igenom kläderna.
Vi människor är olika, och olika saker kränker vår integritet. Finns det olika alternativ ska dessa alltså redogöras för och göras möjliga. Med hänsyn tagen till hälsoaspekter och integriteten ser vi socialdemokrater att flygskanning är ett sätt att upprätthålla säkerheten vid flygresor.
Elin Lundgren (S):
Jag har skrivit en av motionerna om minknäringen, med titeln Förbättrade förhållanden för minkar i fångenskap , och tänkte passa på att säga någonting om den.
Man kan säga att den är baserad på den kunskap jag har tillskansat mig genom att läsa en hel del om hur minkar lever i naturen, och jag tänkte läsa en kort bit ur skriften Minknäringen i Sverige från Jordbruksverket: De kunskaper som finns visar att minkar i naturligt tillstånd huvudsakligen är solitära djur som har ett stort rörelsebehov och simmar och jagar i vatten.
Egentligen tycker inte jag att man behöver säga mycket mer än så för att förstå att den typ av burliv minkarna är förpassade till i dag inte passar dem särskilt bra. Jag tänker dock inte fördjupa mig mer i detta då jag tycker att föregående talare, Helena Leander, gjorde det på ett alldeles utmärkt sätt. Jag besökte nyligen den nya typen av mjölkgård. Det är en enorm byggnad med lösdrift för korna.
De kan välja om de vill vara ute eller inne, om de vill vila, om de vill chilla lite med sina kokompisar, om de vill gå och klia sig på ryggen, om de är hungriga och vill käka eller om det är dags för mjölkning. Detta är en utveckling vi kanske inte riktigt såg tidigare när vi hade trånga ladugårdar med uppbundna djur. Då såg vi det som en självklarhet. Jag tycker dock att det är ett bra exempel på att det är möjligt att göra förbättringar för djuren, och jag tycker att det är vår skyldighet.
Människan håller djur av olika skäl, men vi vill inte gärna se hur olika vi behandlar de olika djurarterna. Det beror naturligtvis på att vi håller dem för olika ändamål och verkar tycka att det berättigar olika behandling. Hunden får bli en familjemedlem, och i dag vet vi att många lägger stora summor på sin hunds mat och sjukvård därför att man tycker att hunden är värd det bästa.
Det vore bra om också andra djur som människan håller i andra syften än sällskap kunde ses som de individer de är. Djur för matproduktion och pälsproduktion är där ett exempel. Minkarna är det som vi har pratat om i dag och som jag främst vill framhålla. Nu är det deras tur att få leva som djurskyddslagens § 4 säger, nämligen att kunna bete sig naturligt. Jag yrkar bifall till reservation 4.
Elin Lundgren (S):
Jag tackar för svaret. Jag ser fram emot de förnyade funktionsavtalen och vad de kan komma att innebära för trafiksäkerheten. Jag undrar om infrastrukturministern är nöjd med kravet på femmillimetersdjupet. Jag är medveten om att ett alternativ kan vara dubbdäck. Andra alternativ skulle till exempel kunna vara snökedjor, såsom jag har förstått att man har i Norge när vädret är som det är.
I går, när jag förberedde mig för debatten, tittade jag två gånger in på nyhetsplatsen Hela Hälsingland. Båda gångerna var den uppdaterad med nyheter som var skarpt relaterade till detta ämne. Den första gången stod det så här: "Vid ett-tiden på tisdagen fick räddningstjänsten rycka ut till en trafikolycka på E4 i Njutånger. Det var totalstopp i båda färdriktningarna under en dryg halvtimme innan vägen öppnades för trafik." Det gällde ett tungt fordon.
Sedan stod det något från mina hemtrakter: "Klockan 14.30 på tisdagseftermiddagen fastnade ytterligare en långtradare i backen vid Norraladalen. Strax efter kom uppgifter om en trafikolycka fem kilometer söder om Ångersjön mellan Söderhamn och Enånger." De trefiliga vägarna som blir enfiliga åt det ena hållet och den tunga trafiken ställer alltså till stora problem.
Precis som statsrådet själv sade och som vi har pratat om i debatten tidigare är det inte bara personer som ska fram på ett säkert sätt och i tid. Det är också gods som ska fram. Företagare sitter och väntar på att kunna producera det de ska producera. Ett stopp i produktionen kostar otroligt mycket pengar. Frågan är om det skulle vara samhällsekonomiskt riktigt, om ni nu inte vill satsa så mycket på järnvägen som vi önskar, att i stället kika lite på hur man ska göra med de här vägarna.
Jag vill då poängtera att jag föredrar tågtrafik framför trafik på väg. Herr talman! Jag skulle vilja att statsrådet utvecklar tankarna lite grann på vad jag som gävleborgare kan förvänta mig av E4:an och när det gäller driftssäkerheten i mitt hemlän i framtiden.
Elin Lundgren (S):
Naturligtvis är det precis som jag sade tidigare; de byggprojekt som genomförs kommer att minska olyckorna och öka driftssäkerheten väldigt mycket. Det tror jag också. Där är vi helt överens, och vi är tacksamma över att detta pågår just nu. Jag skulle ändå vilja dröja kvar lite vid den tunga trafiken och åkarna, som vi har pratat lite om. Det kommer alltså att komma en utvärdering av femmillimetersdäcken. Jag undrar när denna utvärdering ska göras. Jag undrar också en annan sak.
Infrastrukturministern talar en del om åkarnas eget ansvar för hur de lastar och hur de kör, som jag uppfattade det. Hur ska åkarna uppmuntras till att ta detta egna ansvar? I slutänden kan det handla om människoliv. Jag skulle gärna vilja att politiken tog ett lite större ansvar än att bara fundera på åkarnas eget ansvar i detta.
Det får bli min sista fråga i debatten.
Elin Lundgren (S):
Per Svedberg har inte möjlighet att närvara här i dag. Därför tar jag som hans sanna kamrat från Gävleborg hans interpellationsdebatt. Infrastrukturministern har svarat på frågan om hur biljettsystem kan fungera vid en avreglering. Jag hör en formulering om att skapa "ett så konsumentvänligt biljettsystem för tågresor som möjligt".
För att jag ska känna mig lugn borde det vara ett konsumentvänligt biljettsystem - punkt. Jag hör också att det i dag finns "ett relativt långtgående frivilligt branschsamarbete". Hur kommer det att se ut efter avregleringen? Kommer det att vara tvingande, eller har statsrådet en förhoppning om att det sagda ska infrias?
Jag hör Elmsäter-Svärd säga att det "kan bli aktuellt att kräva obligatorisk samverkan vad gäller bokning, betalning och distribution". Är det meningen att det tillsammans med EU:s datoriseringssystem, som i ett första steg ska gälla internationella resor, ska få mig som tågkonsument att känna en tilltro till min tågframtid? Så är det inte. I stället gör det mig lite mer oroad.
Jag tolkar statsrådets svar så att det inte är helt självklart att konsumenten enkelt, på ett och samma ställe, ska kunna köpa sin tågresa. Storbritannien, Nya Zeeland och Estland är länder som hittills har avreglerat tågtrafiken. I alla de länderna är konsekvensen att det blivit stora problem för resenärerna. Nya Zeeland och Estland har därför återreglerat sin trafik.
Jag är rädd att det i Sverige blir som för min kompis Sissi som i dag bor i England och som får gå till en massa olika försäljningsställen när hon ska komponera en resa i Storbritannien. Statsrådet säger att hon kommer att följa frågan, något som självklart är glädjande. Men jag tycker att det också signalerar att hon delar min farhåga om att det här kan komma att bli ett problem. Herr talman!
Mot den bakgrunden undrar jag hur säker Catharina Elmsäter-Svärd själv är på att vi efter avregleringen får ett bra och tillförlitligt biljettsystem.
Elin Lundgren (S):
Varför är jag ändå så skeptisk? Jo, det är jag därför att jag tittar på situationen i dag med förmodat färre tågintressenter på spåren än i framtiden. Där vi har det statsrådet kallar ett långtgående frivilligt arbete. Detta arbete är inte alls så långtgående att det hjälper till exempel resenärer som drabbas av vinterns tågförseningar och har biljetter till olika tågbolag.
Det är möjligt att vi har ett snökaos, men vi har också - precis som ministern själv säger - ett informationskaos. Kanske är det så att detta skapar den allra största irritationen hos resenärer som står på perronger och undrar vad som händer härnäst - om det händer något alls, kanske man ska tillägga. Om inte bolagen i dag har ett intresse av att samordna sig bättre än vad de gör, varför skulle de ha det senare? Vidare undrar jag, herr talman, över den samordning statsrådet nämner och som kan bli obligatorisk.
Vem ska betala för den? Är det så att vi kan befara att samordningskostnaden för ett i dag okänt antal bolags försök att vara konsumentvänliga helt enkelt kommer att fördyra kostnaden för våra tågresor? Många gånger den senaste tiden har tågtrafiken debatterats i kammaren. Fördyrade tågresor vet vi ger färre resenärer och förmodligen mer biltrafik och mer oönskade utsläpp, när vi vet att det borde vara precis tvärtom.
Det borde vara enklare och billigare att åka tåg. Herr talman! Jag undrar om ministern kan svara på följande frågor. Tror ministern att samordningen kommer att behöva göras obligatorisk för att garantera en god service, och tror hon att det kan medföra extra kostnader för resenärerna?
Elin Lundgren (S):
Jag hör att ministern duckar i frågan om huruvida vi kan komma att behöva göra detta obligatoriskt och vilka konsekvenser det i så fall skulle få. Bättre sent än aldrig, säger hon också, och det är väl någonting som vi som åker mycket med tågen i dag faktiskt tänker ganska ofta.
En intressant sak som har med prisvärdheten med att åka tåg att göra är om servicenivån kommer att vara så att det över huvud taget kommer att finnas biljetter att köpa på sträckor som inte är lika kommersiellt gångbara som andra. Det kan vara någonting som kommer att följa i spåren av avregleringen, att ingen kommer att vilja köra oss resenärer på sträckor som inte ger vinst men som kanske ändå är väldigt viktiga för oss att ta sig fram på.
Hur tror ministern att detta kommer att påverka biljettpriserna? Detta är naturligtvis en diskussion som förtjänar många egna debatter, men jag tycker ändå att det är värt att lyfta fram i sammanhanget. Den slutgiltiga frågan från mig till ministern blir alltså hur ministern tänker kring möjligheten att även i fortsättningen kunna åka överallt där det finns spår - helst på en biljett, och helst på en biljett som inte är särskilt dyr.
Elin Lundgren (S):
Jag vill tacka justitieministern för svaret. Det pekar på att den fråga jag har ställt om polisens effektivitet är aktuell och relevant eftersom justitieministern har vidtagit flera åtgärder. Jag håller med justitieministern när hon säger att regeringen förutsätter att ökade resurser ger ett bättre resultat. Dess värre är det inte vad vi ser. Siffror och statistik kan vara riktigt svårt. Man kan själv välja lite vad man framhåller för att påvisa ett resultat som ser bra ut.
Jag har valt att titta på det som heter Måluppfyllelse av kvantifierade nationella mål enligt planeringsförutsättningarna. Det är ett mått polisen själv har valt. Polisens årsredovisning från år 2010 säger själv att inget av de redovisade nationella målen för år 2010 har uppnåtts. När jag tittar på hur de olika polismyndigheterna har klarat de kvantifierade nationella målen ser jag att det skiljer sig åt mycket.
Polisen där jag bor, i Gävleborg, har nått mycket längre med de kvantifierade målen än till exempel polisen i Jönköping. Det är stora skillnader. Som medborgare ställer jag mig frågande till hur det kan vara så stora skillnader. Jag är medveten om att polisens organisation just nu utreds, just för att vi i dag har 21 självständiga myndigheter.
Men även om vi skulle ha en polismyndighet krävs det ett mycket gott ledarskap för att skapa ett klimat inom en stor organisation där alla jobbar lika framgångsrikt. Polisen har de senaste åren satsat hårt på ledarutbildning. Syftet med det torde självklart vara att få styr på verksamheten på bästa sätt. Har ledarsatsningen utvärderats? Har vi fått valuta för pengarna?
I programmet Svensk maffia sade rikspolischefen Bengt Svenson att förebyggande verksamhet är otroligt viktigt. I en färsk debattartikel skriver han samma sak. Samstämmigheten finns med justitieministerns svar på min fråga här, där hon också säger att förebyggande av brott är ett syfte med fler poliser.
Samtidigt har Riksrevisionen i slutet av förra året, alltså alldeles nyligen, levererat riktigt svidande kritik mot det brottsförebyggande arbete som polisen gör. Några av bristerna är att målen hela tiden ändras av regeringen, att det är oklart hur mycket av polisens tid som ska gå till detta och vidare hur definitionen av brottsförebyggande arbete ser ut. Herr talman!
Förutom utvärderingen av ledarutbildningen inom polisen undrar jag hur justitieministern definierar förebyggande arbete.
Elin Lundgren (S):
Jag hörde inte att justitieministern lämnade någon definition av vad brottsförebyggande arbete är mer än att det kan vara poliser i yttre tjänst. Vad de ska göra framgick inte. Justitieministern kommenterade också att det är svårt med siffror. När det gäller de siffror jag nämnde, de kvantifierade nationella målen, tycker justitieministern att det är felaktigt att titta på dem vid översynen av resultatet för polisen?
Det är mer än ett år kvar tills utredningen av polisorganisationen är klar. Sedan ska det naturligtvis lämnas förslag på korrigeringar. Det tar lång tid att implementera dem. Vi ska alltså vänta på ett effektivare polisarbete i de myndigheter där det inte händer så mycket.
Eller kan vi räkna med att det händer saker i väntan på polisutredningen så att vi inte bara hänvisar till den? Polisens grundutbildning är under utredning ännu en gång. Den betyder självklart mycket för polisens arbete och effektivitet. Två gånger har utbildningen utretts under de senaste åren. Man har då sagt att polisutbildningen borde förlängas och få högskolestatus. Det är dags.
Polisförbundet har det som en prioriterad fråga och pekar bland annat på att en positiv följdeffekt skulle vara att få en stabil bas för polisforskning och specialistutbildningar. Det är någonting som verkligen behövs. Riksrevisionen påpekar att den utvärdering som polisen gör många gånger har brister.
Dessutom jobbar polisen på många ställen som man alltid har gjort och tar inte till sig nya metoder, också det enligt Riksrevisionen. I en artikel har rikspolischefen Bengt Svensson nyligen sagt att polisen ska bli en mer lärande och modern organisation. Ett steg på vägen är att modernisera polisutbildningen. I dagsläget har vi fler poliser än vad vi någonsin har haft. Det är jättebra.
Varje polis har dessutom i snitt nästan 25 procent fler utbildningsdagar under 2010 än under 2005. Herr talman! Vi har alltså fler poliser och poliserna vidareutbildas mer. Ändå når man inte ett enda av de kvantifierade nationella målen. Hur tänker justitieministern om det och om polisens grundutbildning?