KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Ek (C):
Ärade ledamöter! Ärade åhörare! Jag tänker nu besvara den fjärde interpellationen i dag.
Jacob Johnson har frågat mig om jag avser att presentera en proposition utifrån Avfallsutredningens betänkande så att riksdagen kan fatta ett beslut i frågan före valet 2014 och vilka åtgärder jag avser att vidta för att öka materialåtervinningen i Sverige.
Som Jacob Johnson skriver är bakgrunden till frågan Avfallsutredningens slutbetänkande som heter Mot det hållbara samhället - resurseffektiv avfallshantering och den presenterades för regeringen hösten 2012. Regeringen uppdrog åt utredaren att bland annat göra en översyn av avfallsområdet, särskilt avseende infrastrukturen kring insamling, och ansvarsfördelning för avfall från hushåll och andra aktörer.
Regeringens övergripande syfte är att nå en mer effektiv och miljömässigt bättre avfallshantering som också underlättar för hushåll och andra aktörer att delta. Betänkandet innehåller många intressanta förslag för att främja en ökad återanvändning och återvinning. Frågan bereds inom Regeringskansliet och jag kan som Jacob Johnson säkert förstår inte föregripa denna beredning och därför inte gå in på konkreta frågor.
Lena Ek (C):
Frågan om avfall och kretslopp är komplicerad men av stor miljömässig betydelse. Som inte bara miljöminister utan också centerpartist känner jag stort ansvar för frågan. Det var Olof Johansson som efter FN:s stora Riokonferens införde Agenda 21-tänkandet i Sverige.
Det var efter det som det lagstadgade producentansvaret kom. Det var då den svenska politiska diskussionen om kretsloppsfrågor kom i gång. Jag känner alltså som miljöminister ett stort ansvar för att föra frågan vidare.
Det tar ett par år att föra en fråga genom hela Regeringskansliet, från det att tanken uppstår till utredning, remissomgång, beredning och förhandling, för att slutligen lämnas till riksdagen. Det innebär att jag beträffande den här frågan inte anser att det är en exceptionellt lång hanteringstid.
Det finns ett enormt intresse för dessa frågor. Vi hade skickat ärendet på remiss enligt en normal remisslista. Förutom svaren utifrån den listan fick vi in ytterligare 126 svar. Det innebär att vi har att processa 256 remissvar. Det tar en viss tid.
Under tiden som frågan bereds i Regeringskansliet kan man inte av respekt för dem som arbetat med utredningen och för dem som svarat på remissen, samt av respekt för den politiska och demokratiska processen, uttala sig om det konkreta innehållet. Det kan jag alltså inte göra i dag eftersom frågan är under beredning. Jag kan dock försäkra att det är en prioriterad fråga.
Jag kan också försäkra att de teorier som torgförs av interpellanten Jacob Johnson om hur det står till mellan centerdepartementen och övriga departement är helt ogrundade.
Lena Ek (C):
Jacob Johnson är en erfaren riksdagsledamot och vet precis hur det går till när man arbetar med sådana här frågor. Vi fick in nästan dubbelt så många remissvar mot vad vi förväntade. Det kräver respekt. Vi förbereder, som jag sade, en lagrådsremiss. I övrigt kan jag inte gå in på det mer än att säga att frågan bereds i Regeringskansliet. Jag tackar för engagemanget som interpellanten visar i den här frågan.
Lena Ek (C):
Jacob Johnson vet som erfaren riksdagsledamot att man inte kan ge kommentarer så länge beredning pågår i Regeringskansliet. Han har också fått förklaringen till att det tar tid. Trots allt är det lite drygt ett år sedan jag fick ta emot en utredning på det här området.
Med dubbla antalet remissvar mot det förväntade får man ha respekt för att det kräver beredningstid. Dessutom har jag under året engagerat mig i återvinningsfrågor genom att ta fajten för att öka insamlingsgraden vad gäller lågenergilampor. Där har det skett en fördubbling. Jag har visat ett tydligt engagemang i de här frågorna, och det kommer mer.
Lena Ek (C):
Ärade ledamöter och åhörare! Gunnar Sandberg har frågat mig om jag anser att det behövs ett statligt organ som har det övergripande ansvaret för skoterfrågorna och när jag i så fall avser att komma med ett förslag om detta.
Först och främst vill jag säga att jag håller med Gunnar Sandberg om att det är nödvändigt att de frågor och diskussioner som är förknippade med snöskoteråkning fortsätter under ordnade former där statliga myndigheter deltar. Och detta är just vad som sker. Tvärtemot, fru talman, vad Gunnar Sandberg påstår i sin interpellation har samarbetet i Nationella Snöskoterrådet inte upphört.
Naturvårdsverket är sedan den 1 januari 2013 sammankallande i rådet och har ett samordningsansvar för arbetet i rådet. Snöskoterrådets parter är överens om att fortsätta arbetet i den tidigare överenskommelsens anda till dess att en ny överenskommelse finns. En sådan är för närvarande under framtagande.
Naturvårdsverket har vidare, som Gunnar Sandberg påpekar, utvärderat Nationella Snöskoterrådets arbete. Utvärderingen visar att arbetet i Snöskoterrådet har fungerat bra och att det finns ett behov och framför allt en vilja bland Snöskoterrådets parter att fortsätta sitt arbete med samverkan kring snöskoterrelaterade frågor i detta nationella råd.
Jag tror att det absolut bästa sättet att komma framåt och utveckla skoterpolitiken är att göra det i samarbete med Nationella Snöskoterrådet. De snöskoterrelaterade frågorna berör flera olika aktörer, och var och en har sitt specifika ansvarområde.
Det kan handla om så olika saker som trafiksäkerhet, rennäring, miljöpåverkan, buller, friluftsliv, turism eller tillämpning av regelverk och tillsyn.
Den här bredden av ansvarsområden låter sig inte enkelt samlas under ett och samma tak, utan här har olika myndigheter som sig bör olika huvudansvar och olika expertis för de sakområden man ansvarar för i enlighet med instruktioner och regleringsbrev.
Naturvårdsverkets utvärdering visar vidare på att frågor som är svåra att hantera inom Snöskoterrådet, till exempel på grund av motstridiga intressen, i stället kan tas om hand bland annat genom att regeringen ger uppdrag till berörda myndigheter. De olika parterna i Snöskoterrådet har tillsammans uppnått goda resultat genom sin konstruktiva samverkan, vilket också framgår av Naturvårdsverkets utvärdering.
Fördelen med det här samarbetet som bygger på frivillighet är att det ökar förståelsen parterna emellan och bygger på en vilja att nå resultat, vilket regeringen naturligtvis anser är bra. Avslutningsvis vill jag påpeka att arbetet med bland annat buller, minskad miljöpåverkan samt ökad kanalisering av snöskotertrafiken är en viktig del i arbetet kring miljökvalitetmålet Storslagen fjällmiljö.
Naturvårdsverket fick i april 2013 i uppdrag att föreslå en strategi med etappmål, styrmedel och åtgärder som ska bidra till att miljökvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö nås. Det uppdraget ska redovisas i juni 2014.
Lena Ek (C):
Jag tycker att det här är en väldigt intressant diskussion, som egentligen speglar samma samarbetsanda som Snöskoterrådet har och visar i sin verksamhet.
Allra först vill jag säga att jag naturligt nog förstår frihetskänslan i att kunna ta sig fram i ett snötäckt landskap och kunna ta sig dit man vill, om det nu handlar om att uppleva naturen, om rekreation, friluftsliv eller yrkesverksamhet.
Det är självklart att snöskotern betyder väldigt mycket för människor i snötäckta delar av vårt land. Jag tror inte att alla som deltar i debatten vet att terrängkörning regleras i terrängkörningslagen.
Alla som lyssnar kanske inte vet vilken skada det kan handla om. Om man packar snön blir det skador på den gröda som finns under den. Ytvattenavrinning försvåras. Det finns rätt mycket problem som kan uppstå. Det är den reglering vi har. I övrigt kan man faktiskt köra i snötäckt miljö i väldigt stora områden i vårt land.
Det betyder mycket för utvecklingen av friluftslivet men också för utvecklingen av arbetstillfällen, både inom turismen och inom andra områden. Det är också så att hänsyn ska tas till samebyarnas verksamhet. Jag tycker att det arbete som finns med samebyarnas terrängkörningsplaner är väldigt bra.
Man har tittat på och utvärderat de planer som finns. 30 av Sveriges 33 fjällsamebyar har ansökt om och beviljats medel för framtagande av terrängkörningsplaner. Förutom att se var man kan köra i de områdena handlar det många gånger om att få bidrag till markförstärkande åtgärder för att minska terrängkörningens påverkan på våtmarker.
Det sker mycket arbete för att märka ut snöskoterleder, dels via frivilligt medlemskap och ledbidrag i skoterföreningar, dels via kommunalt bidrag till skoterföreningar och dels via avgiftsbelagda leder i framför allt sju skoterområden i fjällen, fördelade mellan Dalarna, Jämtland, Härjedalen och Gävleborg.
Utöver det skulle jag vilja säga att när snöskoterkörningen ökar är det väldigt viktigt att samtliga inblandade parter finns med i diskussionen och med balans försöker lösa de problem som uppstår.
Är det så att problem inte går att lösa genom diskussioner i Snöskoterrådet kommer vi att ha möjlighet att ge specifika myndighetsuppdrag. Man kan lita på att Naturvårdsverket i sitt regleringsbrev har de beslut som behövs för att de ska kunna vara ett hem för de här frågorna.
Lena Ek (C):
Tre saker pågår just nu i skoterpolitiken. Det första är att Naturvårdsverket i sitt regleringsbrev har fått uppgiften att vara en hemvist för de här diskussionerna och organisera det frivilliga Snöskoterrådets arbete. Man håller där på och är mitt uppe i förhandlingarna om ett nytt avtal för den närmaste fyraårsperioden. Det är naturligtvis väldigt bra.
Frågorna har utvecklats, för antalet skotrar har ökat, räckvidden har ökat och användningsområdena har ökat. Det innebär naturligtvis att det är nya problemställningar nu i förhållande till hur det var när man började i den första omgången av skoterrådets arbete. Jag värnar mycket om det frivilliga Nationella snöskoterrådet.
Som i all miljöpolitik uppstår det konflikter mellan olika intressen, och det allra bästa är att man sitter vid samma bord, pratar med varandra och lär sig förstå varandras argument och kommer fram till slutliga lösningar. Går inte det är regeringen beredd att gå in med uppdrag till olika myndigheter.
Jag måste säga att jag är lite tveksam till detta att hela snöskoterverksamheten ska hanteras som en trafikfråga. Det finns inslag av det, men det finns väldigt mycket annat i det här sammanhanget som man behöver resonera om.
Det tredje stora som pågår är uppdraget om Storslagen fjällmiljö, som Naturvårdsverket har fått. Vi har något väldigt fint i Sverige. Vi har nämligen ett nationellt miljömålssystem med 16 miljömål. De bearbetas av Miljömålsberedningen, där alla partier är med. Det är därmed också ett fantastiskt dialogforum och också ett pådrivande forum.
Miljömålsberedningen kommer fram med väldigt tuffa förslag - det vet jag som miljöminister, som ska se till att det blir en remissomgång och sedan sammanfatta det hela till politik. Här ligger ett uppdrag som kommer ur Miljömålsberedningen, där alla partier är med.
Det är ett uppdrag som har förmedlats via regeringen om att Naturvårdsverket ska föreslå en strategi med etappmål, styrmedel och åtgärder som ska bidra till att miljökvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö nås. Där ingår också att, inom ramen för uppdraget, peka ut områden där behov av författningsändringar finns. Det är naturligtvis väldigt bra att Naturvårdsverket är hemvist för skoterfrågorna just nu.
Man har detta uppdrag, och därmed har man en alldeles naturlig möjlighet att diskutera de här frågorna inom Naturvårdsverkets uppdrag. Det handlar då om buller, minskad miljöpåverkan och också om kanalisering av snöskotertrafiken. Det är precis det som deltagarna i den här interpellationsdebatten efterlyser. Det är fullt möjligt att delta i diskussionen med Naturvårdsverket.
Man kommer att redovisa uppdraget i juni, så det finns fortfarande tid för alla olika intressenter att delta. Jag ser fram emot resultatet av uppdraget. Då kommer vi att ha ett underlag som pekar på om vi behöver förändra något eller om vi ska fortsätta arbetet framåt på den väg som vi har följt de senaste åren.
Lena Ek (C):
Det är en styrka att Miljömålsberedningen står bakom uppdraget. Det ska bli intressant att se hur Naturvårdsverket fogar samman förslag för hur man ska klara miljömålet Storslagen fjällmiljö, kanalisera skotertrafiken och eventuella förslag om ytterligare reglering.
Här finns naturligtvis en möjlighet för representanter i Nationella snöskoterrådet att jobba med Naturvårdsverket under slutfasen av arbetet med att ta fram texten. Uppdraget rapporteras i juni 2014. Sedan kommer det att på vanligt sätt skickas ut på remiss.
Då finns möjlighet att yttra sig om man tycker att förslagen som finns i Naturvårdsverkets redovisning är bra eller dåliga. Jag håller med om att det som har gjorts i fråga om förarbevis och alkoholkontroller är viktigt. För båtmotorer, bilar och snöskotrar är det i fråga om buller och klimat viktigt med teknikutveckling.
Vi ser att det sker. Jag uppskattar det jobb som görs på Naturvårdsverket i dessa frågor. Hela den stora gruppen organisationer deltar i Snöskoterrådets arbete på ett konstruktivt sätt. Jag hoppas att man når fram till ett bra nytt avtal. Fru talman!
Alla vi som har deltagit i debatten är intresserade av att arbetet ska bli bra. Det vilar ett ansvar på oss alla. Jag hoppas att vi kan fortsätta diskussionen för att utveckla snöskoterpolitiken i samma konstruktiva anda som vi har haft i interpellationsdebatten.
Lena Ek (C):
Åsa Romson har frågat mig om jag avser att agera för länsstyrelsens förslag till åtgärdsprogram för att ytterligare gator i Stockholm ska ha förbud för dubbade vinterdäck. Bakgrunden till frågan är att Länsstyrelsen i Stockholms län har haft i uppdrag att fastställa ett åtgärdsprogram för att nå miljökvalitetsnormerna för grova partiklar och kvävedioxid i Stockholms län.
När länsstyrelsen fastställde åtgärdsprogrammet överlämnades ett förslag om att införa dubbdäcksförbud på ytterligare två gator i Stockholm till regeringen för prövning, då länsstyrelsen och Stockholms stad inte kunde enas om denna åtgärd. Stockholms stad förordade i stället ett avgiftssystem.
Stadens motiv var att dubbdäcksförbud på ytterligare två gator inte är tillräckligt för att nå miljökvalitetsnormen samt att förbuden är kostsamma och innebär en administrativ belastning.
En särskild utredare har därför fått i uppdrag att förutsättningslöst ta fram förslag på åtgärder som varaktigt kan minska de höga halterna av stora partiklar i Stockholm och andra berörda tätorter, så att gränsvärdena i EU:s luftkvalitetsdirektiv kan nås överallt.
I uppdraget till den särskilda så kallade partikelutredningen ingår att föreslå åtgärder som på lång respektive kort sikt bedöms kunna lösa partikelproblematiken. Den typ av avgift Stockholms stad förespråkar är nämligen statsrättsligt en skatt.
I uppdraget ingår även att utreda förutsättningarna för och bedöma ändamålsenligheten samt lämpligheten i att införa en skatt på dubbdäcksanvändning i första hand i Stockholm men även i andra berörda tätorter. Utredningen ska slutredovisa sitt arbete den 31 mars 2015.
Att ett beslut nu har tagits om en utredning som bland annat ska undersöka förutsättningarna och lämpligheten för den åtgärd Stockholms stad förespråkar innebär inte att arbetet med andra insatser kan upphöra, utan vi fortsätter med full kraft.
Lena Ek (C):
Ja, luftkvalitetsfrågan är ett allvarligt problem ur hälsosynpunkt. Där är vi nog ense allihop. Vad kan då en kommun göra? Man kan byta till en annan beläggning. Man kan ha dammbindning. Man kan jobba med hastighetsbegränsningar. Man kan använda en annan sorts singel, som kan vara tvättad. Man kan minska sandningen. Man kan städa gator och vägar bättre. Man kan ha nya städmaskiner med vakuumteknik.
Alla dessa åtgärder - med flera - kan man göra, förutom att man har planmonopol och kan se över sin parkeringspolicy och så vidare. Vad har staten har gjort? Ja, staten har sett till att det finns möjlighet att införa dubbdäcksförbud, och perioden man får använda dubbdäck har kortats. Då ska vi ändå, om vi har ett perspektiv som är större än att bara gälla Stockholm, säga att dubbdäck behövs i vissa delar av Sverige. Det högsta tillåtna antalet dubb per rullomkretsmeter har förändrats.
Trafikverket har ett uppdrag som handlar om att informera människor om i vilken situation dubbdäck inte behövs och när de kanske behövs. Vi har aviserat en höjning av trängselskatten, vilket också kommer att ge effekt i sammanhanget. Vi har också tillsatt en bredare partikelutredning, för problemet är större än Hornsgatan. Det är anledningen till att vi behöver ett bredare underlag i sammanhanget.
Vi ser att Stockholms stad har vidtagit ett antal åtgärder och att regeringen har vidtagit ett antal åtgärder. Vi kommer naturligtvis att fortsätta göra det; det är precis därför vi har tillsatt Partikelutredningen. Det handlar om att se vilka andra verktyg vi kan ge kommunerna i sammanhanget och vad mer vi kanske kan göra från statlig sida.
Den stora skillnaden mellan två miljöengagerade politiker som Åsa Romson och jag är synen på kommunerna och det kommunala självbestämmandet. Medan Åsa Romson alltid - alltid - säger att det är staten och skattebetalarna som ska träda in när det handlar om miljöproblem menar vi att det kommunala självstyret faktiskt spelar roll.
Det spelar roll att vi samarbetar om de olika åtgärderna på olika nivåer i samhället. Är man decentralist lyssnar man på kommunerna och ger dem stöd eller styrmedel att utifrån sina förutsättningar och inom sina beslutsramar genomföra det de kan, medan andra politiska nivåer naturligtvis har ett ansvar och ska genomföra det de kan. I det här sammanhanget har Stockholms stad bett om att få ett verktyg till.
Det är, som Åsa Romson väl vet, komplicerat eftersom vi inte kan ha det som en avgift utan måste ha det som en skatt. Och då måste vi följa de förvaltningsregler som vi har och som säger att vi ska ha ett bra underlag. Det är precis det som regeringen har beställt.
Slutligen, herr talman, skulle jag vilja konstatera att vi, sett över ett antal år och givet att det fortfarande återstår problem i Stockholm, ändå har haft färre dagar då gränsvärdet har överskridits de senaste åren. Även årsmedelvärdena har minskat under senare år. Det innebär att det går åt rätt håll.
Jag är absolut bestämd när det gäller att se till att vi kommer fram till en situation då vi inte har de här problemen längre och att vi inte har några överskridna dygn när det gäller partikelhalter i Stockholm.
Lena Ek (C):
Ja, luftkvalitet är en oerhört viktig fråga. Men låt oss inte komma bort ifrån det faktum - även om detta inte är en stadshusdebatt, vilket Åsa Romson gärna vill göra det till - att Stockholms stad vidtar en rad åtgärder för att förbättra luftkvaliteten i centrum. Det har gett tydliga resultat, både när det gäller antal dygn och årsmedelvärden.
Stockholms stad är enligt uppgift bestämda när det gäller att komma ned under de gränsvärden som finns, och de är på väg åt det hållet. I fråga om regeringen har jag redogjort för ett antal åtgärder som vi har vidtagit för att dels se till att vi tar vårt ansvar för det som vi som regering kan påverka, dels att se till att vi får den kunskap vi behöver för att kunna gå vidare.
Jag måste ärligt talat säga att jag är lite förvånad över att Åsa Romson så lättvindigt hoppar över det krav som finns på ett beredningsunderlag för propositioner till riksdagen vilket kommer att behövas eftersom det är en skattefråga. Vi jobbar med det här, och vi kommer att komma fram. Men vi måste se till att underlaget finns där.
Det som däremot är väldigt tydligt här, och som är en mycket stor skillnad, är de signaler som Åsa Romson sänder vad gäller den kommunala demokratin, transparensen och inflytandet. Här handlar det om att tvinga, och här handlar det om "förbannad skyldighet". Det används också ord som slapphänthet och så vidare. Jag tycker inte att det är passande. Jag respekterar det kommunala självstyret.
Det behöver alla som sitter i en regering eller som sitter och leder en kommun göra. Här handlar det om att hitta så många åtgärder som möjligt och att gemensamt försöka se till att lösa den här problematiken. Det finns nämligen ingen annan väg framåt för att se till att vi inte överskrider de gränsvärden som är oerhört viktiga.
Med min ideologiska utgångspunkt som grön liberal tror jag att den här typen av angreppssätt, den här typen av förslag i stället centraliserar makten, försvårar samarbetet och riskerar att stöta bort många viktiga aktörer ur processen.
Lena Ek (C):
Det blir en tråkig ton i debatten när Åsa Romson hävdar att jag inte står bakom EU-reglerna om luftkvalitet. Det är väl alldeles självklart att jag gör. Det finns en anledning till att jag turnerat runt i de tio kommuner som har överträdelseproblem.
Jag har diskuterat med företrädare för landsting, kommuner, företag, med alla intressenter, vid öppna och transparenta möten vilka regler som gäller, vad det handlar om, vad det betyder för hälsan och hur viktigt det är att alla hjälps åt i det sammanhanget. Jag upplever en alldeles tydlig skärpning hos de kommuner som behöver sätta in ytterligare åtgärder för att inte överskrida de viktiga gränsvärdena för luftkvaliteten.
Den inställningen finns alldeles tydligt också i Stockholms stad. För att vi ska nå ända fram är det min absoluta tro att vi måste engagera kommunerna, engagera alla berörda parter. Regeringen har ett ansvar, och jag har tidigare i debatten redogjort för de åtgärder som vi vidtagit och de regeländringar som vi sett till att genomföra för att vi ska komma närmare en lösning.
Genom Partikelutredningen utreder vi nu på ett bredare sätt vad vi kan göra för att ge kommunerna ytterligare verktyg och för att se vad staten i övrigt kan göra. Det tror jag är en framkomlig väg för att klara problemet. Skillnaden mellan oss ligger inte i viljan och ambitionen att lösa frågan om luftkvalitet, för det är alldeles uppenbart att den är oerhört viktig.
Skillnaden ligger i sättet att göra det på, hur vi ser på transparens och lokal demokrati och på övriga Sverige, det utanför Stockholm.
Lena Ek (C):
Lise Nordin har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta mot bakgrund av att kärnkraftsägarna endast utfört hälften av de säkerhetskrav som ställdes redan 2005 och som skulle vara klara senast år 2013. Lise Nordin har också frågat mig hur länge jag avser att låta kärnkraftsreaktorerna vara i drift utan att leva upp till säkerhetsföreskrifterna från 2005.
Avslutningsvis frågar Lise Nordin mig vad min plan är om kärnkraftsreaktorerna fortfarande inte lever upp till säkerhetskraven vid det nya slutdatumet 2015. Herr talman! Den svenska lagstiftningen är tydlig när det kommer till ansvaret för säkerheten vid kärnkraftverken. Det är tillståndshavarna som har ansvaret för att vidta alla åtgärder som behövs för att upprätthålla säkerheten vid anläggningarna.
Samma sak gäller EU-lagstiftning och internationella säkerhetskonventioner med krav på området. Ansvaret som tillståndshavarna har kan inte delegeras. Strålsäkerhetsmyndigheten har, genom ett bemyndigande, uppdraget att se till att kärnkraftsindustrin tar sitt fulla ansvar.
Myndigheten har ett mandat att ge ut de föreskrifter och ställa de krav som behövs för att industrin ska uppfylla lagen. De moderniseringar som svenska kärnkraftverk har genomgått de senaste åren har varit omfattande och nödvändiga. För att få driva ett kärnkraftverk i Sverige kräver vi att tillståndshavarna lever upp till moderna krav.
Sverige har i flera fall varit tidigt med att genomföra åtgärder till följd av erfarenheter av händelser som inträffat, och så ska det vara även fortsättningsvis. Jag utgår från att Strålsäkerhetsmyndigheten, som har ansvaret för att ställa säkerhetskrav på våra kärnkraftverk, gör de avvägningar som behövs för att vi ska kunna ha en fortsatt hög och kontinuerligt uppdaterad säkerhetsnivå.