KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Torstensson (C):
Det är mycket riktigt att Banverket i samband med det arbete som nu pågår i åtgärdsplaneringen har i uppdrag - precis som de andra verken - att ständigt skapa förutsättningar för ökad medfinansiering, så att de 417 miljarderna kan bli ännu fler.
Medfinansiering ger nya riktiga pengar in i systemet, så att vi kan få mer spår för pengarna. Det uppdraget ligger hos Banverket. Det är det man arbetar med nu, och det är det man ska ge svar på när man i september lämnar ifrån sig den samlade åtgärdsplanen för investeringarna på järnvägssidan - för Vägverket på vägsidan.
Detta är mycket riktigt en del av Banverkets uppdrag. Jag vill inte vara oförskämd, men Ibrahim Baylan, du är inte trovärdig i din argumentering när du hänvisar till att ni har finansierat Norrbotniabanan. Norrbotniabanan, liksom andra järnvägsinvesteringar, har ni just inte prioriterat och inte finansierat.
Jag kanske kan återkomma med anledning av er egen proposition till riksdagen, där det mycket tydligt står att det saknas 56 miljarder. Det finns alltså en ofinansierad del.
Ni återkom varken 2005 eller 2006 med nya pengar till budgeten, medan den här regeringen tydligt har talat om vad det är för ramar som gäller. De är finansierade. Det är 417 miljarder som gäller. Ibrahim Baylan!
Hade ni finansierat Haparandabanan och investeringarna för drift och underhåll på järnvägen hade vi inte behövt börja med att täppa igen de löften och tomma hål som ni har skapat runt omkring i Infrastruktursverige, inklusive järnvägssidan.
Det hade vi inte behövt om ni hade uppfyllt era egna löften, det som dina kommunalråd och medborgarna trodde gällde när de väl hade sett att det fanns en plan att utgå från. Men ni har inte ens talat om för era kommunalråd att ni inte finansierade detta.
Jag bejakar, Ibrahim Baylan, vikten av att i nuläget investera i järnvägar och i vägar av den anledningen att det är här och nu som vi skapar jobb runt omkring i landet.
Det är därför vi har gett resurser till Haparandabanan och Ostkustbanan, allt i syfte att vi ska komma i kapp och ha bra kapacitet när Botniabanan öppnar och Haparandabanan moderniseras så att detta för näringslivet så viktiga stråk kan börja verka.
Därtill ska jag säga att jag också tror att Norrbotniabanan är avgörande och viktig för svensk basindustri och att våra jobb och våra företag har behov av bra godsflöden och modern järnvägsinfrastruktur.
Av den anledningen är det viktigt att vi satsar på gods och godsflöden på järnvägen. Jag tror att Norrbotniabanan har en roll. Men, Ibrahim Baylan, ni har aldrig finansierat den, och det är en oerhört stor investering. Diskussioner förs inom ramen för det åtgärdsplaneringsuppdrag som nu pågår.
Åsa Torstensson (C):
Nu står Ibrahim Baylan och säger att man har finansierat Norrbotniabanan. Det är oerhört intressant att höra. Så är inte fallet! I er egen proposition redogör ni för att ni inte har finansierat drygt 56 miljarder.
Ni har heller inte återkommit med uppgifter om hur finansieringen skulle kunna ske under de år ni hade möjlighet att göra det. Naturligtvis står jag inte och garanterar att det inte kan ske förändringar i världen. Men då blir det ett aktivt agerande för att dra in pengar.
Det är en oerhörd skillnad mot att man från början inte har finansierat och därmed också har redogjort för att man inte har finansierat. Tillbaka till frågeställningen om förskottering! Det är förskottering som Ibrahim Baylan frågar om, inte det här andra om medfinansiering, kopplat till Sundsvall och Motala. Detta är ett uppdrag som Banverket har att hantera.
Arbetet med de objekt som man ska prioritera fram till 2021 pågår nu. Jag kan också lyssna och höra och förstå svårigheterna att hitta lösningar för alla de infrastrukturprojekt som efterfrågas runt omkring i landet. Det är ett oerhört tufft jobb som man nu har att hantera tillsammans med regionerna. Det krävs prioriteringar.
Underlaget kan jag kommentera generellt sett när jag får det i september. Därefter ska detta underlag också gå på remiss.
Åsa Torstensson (C):
Eva-Lena Jansson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att stimulera en snabb bredbandsutbyggnad även utanför storstäderna. Désirée Liljevall har ställt frågor på samma tema och vill ha svar på vilka åtgärder jag avser att vidta för att den svenska bredbandsutbyggnaden fortsätter i Sverige så att alla får tillgång till en snabb Internetuppkoppling. Désirée Liljevall frågar också när och hur jag avser att implementera EU:s bidrag i bredbandsutbyggnadsprocessen.
Eva-Lena Jansson och Désirée Liljevall uttrycker en oro för att företag och boende i glesbygdsområden inte har samma tillgång till bredband som mer tätbefolkade delar av landet och att företagen därför riskerar att halka efter. Jag vill börja med att säga att regeringen på många sätt arbetar aktivt för att IT och bredband ska bidra till fler jobb genom fler och växande företag, till utvecklingskraft i alla delar av Sverige och till att förena miljö och företagsamhet.
Sverige har överlag en god tillgång till IT-infrastruktur med hög överföringskapacitet. Enligt Post- och telestyrelsens senaste kartläggning har de flesta hushåll och företag förutsättningar att få bredband via trådbundna eller trådlösa nät. Det som bidragit till denna utveckling är en politik och reglering som stimulerat ökad konkurrens, täckningskrav vid frekvenstilldelning, en hög användning av Internet samt en teknisk utveckling, inte minst av mobilt bredband.
Men vi kan inte blunda för att det finns skillnader. I storstäder kan man i dag välja mellan flera operatörer och olika bredbandsuppkopplingar, medan valmöjligheterna i småorter och landsbygd är mer begränsade. Det finns också områden som saknar tillgång till en fungerande IT-infrastruktur. Tillgång till IT-infrastruktur och bredband är en viktig fråga för regeringen och något som vi arbetar kontinuerligt med.
Statens huvudsakliga roll är att få marknaden att fungera effektivt och ge marknadsaktörerna goda förutsättningar för sin verksamhet. Regeringen har stor tilltro till de drivkrafter som finns på marknaden. Samtidigt är förutsättningarna för att bygga ut ny infrastruktur sämre i de glest befolkade delarna av vårt land. Utmaningen är större i dessa delar. Staten har ett ansvar för den miniminivå av så kallade samhällsomfattande tjänster som medborgarna har rätt till.
Här pågår ett arbete både inom EU och Sverige för att diskutera hur samhällsomfattande tjänster ska definieras och hur nödvändiga åtgärder ska finansieras. De medel som nu frigörs inom EU kan vara en ytterligare möjlighet i sammanhanget. Regeringen tittar just nu på möjligheterna att använda medlen på ett verkningsfullt sätt inom ramen för en ansvarsfull statsfinansiell politik. Regeringen har också fått in ett antal förslag som bland annat rör tillgången till IT-infrastruktur och bredband.
Det gäller de statliga utredningarna Effektivare signaler och Bredband i hela landet och förslag från Post- och telestyrelsen. Dessa förslag bereds nu inom Regeringskansliet.
Åsa Torstensson (C):
Vad det gäller interpellationer och EU-valrörelsen är det väl en ömsesidighet. Det är ju interpellanterna som har ställt interpellationerna. Det är därför vi alla finns här i kammaren i dag. Men låt oss ta den diskussion som Désirée Liljevall hänvisar till! Naturligtvis är det här också en del i att skapa bra förutsättningar för tillväxt och utveckling i hela EU.
Det är därför som det också finns en diskussion med anledning av Recovery Plan om bredbandsutbyggnad. Därmed är det naturligtvis viktigt att andra länder, förutom Sverige, också har höga ambitioner att skapa bra bredbandsförutsättningar i sina länder för sina hushåll och sina invånare.
Eva-Lena Jansson frågar vad regeringen har gjort och hänvisar till att Post- och telestyrelsen efterfrågar strategier. Det är ju Post- och telestyrelsens uppgift att komma med årliga kartläggningar och följa utvecklingen på bredbandssidan. Det är naturligtvis Post- och telestyrelsens ansvar som myndighet.
Regeringen anser, precis som jag sade, att det först och främst är marknadens aktörer som ska möta sina kunder och tillgodose kundernas behov när det gäller IT-infrastrukturen, eftersom det ligger i marknadsaktörernas intresse. Men, precis som jag också sade, finns det behov av statliga insatser i de mest glesbebyggda områdena.
Därför har regeringen vidtagit åtgärder för att stimulera marknaden. Det är därför som vi har lagt in resurser för kanalisation när det gäller IT-infrastruktur. Det har vi gjort just i syfte att nyttja situationen på ett bra sätt. Om man ändå gräver runt om i landet i vägar eller annan infrastruktur kan man samtidigt göra bra saker och lägga in tomrör.
Dessutom har vi i ett mycket avgörande, tror jag, långsiktigt beslut avsatt radiofrekvenser för de elektroniska kommunikationstjänsterna. Det tror jag långsiktigt kommer att visa sig vara det avgjort viktigaste beslutet just när det gäller att kunna utveckla mobila bredbandstjänster med mycket bra yttäckning.
Vidare har vi gett möjlighet till skattereduktion när det gäller arbetskostnad vid anslutning av elektroniska kommunikationsmedel till hus genom de ROT-avdrag som finns. Där finns en mycket tydlig koppling till vad staten å sin sida har gjort. Désirée Liljevall kommenterade att två miljoner människor står utanför.
Jag tror att det är oerhört viktigt att identifiera vad "utanför" i det här sammanhanget betyder. Det är ju inte så att man därmed inte har tillgång till Internet, bredbandsuppkoppling, utan det gäller människor som av en eller annan anledning finns utanför användningen av den tekniken.
Inte desto mindre ska man vara uppmärksam på detta. Vi har bett Handisam identifiera vilka åtgärder som har vidtagits för att inkludera dem som trots allt vill vara uppkopplade. Dock vet jag - jag kan visa siffror i det avseendet - att det finns människor som aktivt väljer att stå utanför.
Det är oerhört viktigt att tala om vad "två miljoner" står för. Det gäller alltså människor som i många sammanhang har valt att inte använda Internet. Det handlar inte om att man inte per automatik kan koppla upp sig.
Åsa Torstensson (C):
Till er interpellanter vill jag säga att jag tror att det är oerhört viktigt att förstå - vilket ni naturligtvis gör, även om det inte framgår i debatten - att världen så att säga inte står stilla inom IT-sektorn, framför allt inte inom bredbandsutbyggnadsprocessen och inte i Sverige. Inte heller står det stilla när det gäller marknadens utveckling. Saker är på gång.
Ganska mycket händer. Att 98,9 procent av Sveriges befolkning har via sitt fasta boställe tillgång till Ice.net med en hastighet på 1-2 megabit per sekund har naturligtvis betydelse. Att Ice.net kan täcka 90 procent av Sveriges geografiska yta har också betydelse för tillgången fortsättningsvis.
Vi pratade tidigare om PTS. När det gäller 800-megahertzbandet kommer PTS inom en snar framtid att dela ut tillstånd, något som är oerhört attraktivt och som också innebär att Internetoperatören kan erbjuda snabbt bredband i stora delar av landet.
I fråga om ambitionen att det ska vara svart eller vitt vill jag återkomma till att det inom IT-branschen och bredbandssektorn ligger i sakens natur att det inte står stilla. Det är teknikutveckling som innebär att det undan för undan skapas nya tekniska möjligheter att nå fler delar av landet.
Till Désirée Liljevall vad gäller Recovery Plan: Det är mycket riktigt två delar i det. I ärlighetens namn ska jag säga att det är precis som det var under Socialdemokraternas tid att det är kommunerna som till oerhört stor del tar kostnaden för bredbandsutbyggnaden.
Så har det varit. Det är inte så att staten har tagit detta ansvar, även om ni i dag får det att låta så. När man använder strukturfondsmedel och motsvarande handlar det naturligtvis om regional eller kommunal medfinansiering.
I dag gäller det att ta hem dessa pengar, något som naturligtvis måste hanteras under statens utgiftstak. Det arbetet pågår i regeringen för att skapa möjligheter för att hantera detta på bästa sätt.
Men i flera sammanhang var det landsbygd och glesbygd som prioriterades vid utbyggnaderna.
Åsa Torstensson (C):
Jag ska säga som i den tidigare interpellationsdebatten vad gäller Obamas intresse för att investera i vägar och järnvägar: Det är väl så att Obama har tittat på Sverige och svensk regering och nu investerar i bredband. Obama är välkommen att ha samma ambitioner som Sverige har att alla ska ha tillgång till bra IT-infrastruktur med hög kapacitet.
I diskussionens hetta blir det lite övertoner här. Sverige har en mycket god tillgång till bra och hög kapacitet inom IT.
Den kartläggning som finns och där Sverige ibland är i topp, sedan kanske någon annan i topp och Sverige tvåa, visar på att de flesta hushåll och företag har möjlighet att få tillgång till bredband. Då har också hänsyn tagits till trådlösa anslutningar. Sverige ligger i topp och är i världsklass.
Det är naturligtvis också därför som Obama tittar på Sveriges lösningar.
Åsa Torstensson (C):
Bosse Ringholm har frågat mig när regeringen kan fatta beslut om förskottering av Förbifart Stockholm. Frågan ställs mot bakgrund av att den politiska ledningen i Stockholms stad, Stockholms län och kommunförbundet i länet inom ramen för åtgärdsplaneringen har föreslagit att infrastrukturinvesteringar om 100 miljarder kronor genomförs i Stockholmsregionen under de närmaste tolv åren. Jag och Bosse Ringholm hade en interpellationsdebatt om just denna fråga i januari i år. I sak har inget förändrats sedan dess, varför jag hänvisar till mitt tidigare svar.
För närvarande pågår en tillåtlighetsprövning av Förbifart Stockholm. Vägverket inkom under våren 2008 med en ansökan om tillåtlighet till regeringen. Ärendet bereds för närvarande inom Miljödepartementet. Förskottering är ett sätt att tidigarelägga byggandet av olika projekt. Som jag nämnde i mitt tidigare interpellationssvar har något ärende gällande förskottering av Förbifart Stockholm inte inkommit till regeringen. Regeringen har alltså ingen formell framställan att ta ställning till.
Åsa Torstensson (C):
Det är oerhört intressant att ha en interpellant som fortsätter att ställa frågor fast han vet svaret. Men välkommen in från solskenet, så att vi kan ha en seriös diskussion om Förbifart Stockholm, till exempel. Herr talman!
Det är en oerhörd tur att den här regeringen tog tag i finansieringen av statens delar av den infrastrukturplanering som finns i och kring Stockholm. Vad Socialdemokraterna och Bosse Ringholm lyckades med var att lämna efter sig en citybana som var ofinansierad. Det är en citybana som byggs i Stockholm; tunneln ligger i Malmö.
Men det, Bosse Ringholm, har vi rett ut nu, så nu har vi startat Citybanebygget i Stockholm - ett av de viktigaste, tror jag, för Stockholm, stockholmarna och nationen som sådan. Det andra är Förbifart Stockholm.
Precis som jag har skrivit i svaret - jag trodde inte att jag skulle behöva upprepa svaret till ett tidigare statsråd som borde veta hur hanteringen är - är det ett ärende som hanteras i Miljödepartementet. Med anledning av det pågår en tillåtlighetsprövning.
Samtidigt, herr talman, pågår en stor åtgärdsplanering vad gäller insatserna fram till år 2020. Det är en åtgärdsplanering med en mycket aktiv medverkan från Stockholms stad och Stockholms län.
Det innebär att vi under september månad kommer att få ett samlat förslag från våra verk till åtgärdsplan vad gäller de insatser som man räknar med ska göras fram till och med 2020. Därefter kommer underlaget att skickas ut på remiss.
Det är, precis som Bosse Ringholm vet, alltid en process när det pågår en infrastrukturplanering. Jag trodde inte att jag skulle behöva förtydliga detta, men när den tidigare majoriteten har hamnat i opposition glömmer de snabbt även de brister som fanns i den egna finansieringen.
Åsa Torstensson (C):
Jag vänder mig till de stockholmare som eventuellt läser protokollet och funderar över Bosse Ringholms inledning och anföranden. Under sin tid som finansminister lyckades Bosse Ringholm lämna ifrån sig ett förslag till citybana utan att finansiera det. Det saknades drygt 7 miljarder.
Det var så Socialdemokraternas finansminister Bosse Ringholm skötte finansieringen av svensk infrastruktur. Det här exemplet gäller bara Stockholm och Citybanan.
Vi kan fortsätta landet runt med alla projekt som man så stolt startade eller skröt med men där det saknades pengar.
Förbifart Stockholm är under hantering i Miljödepartementet eftersom det pågår en tillåtlighetsprövning.
Detta görs i Stockholm likaväl som i andra delar av landet. I september kommer trafikverken att lämna ifrån sig ett gediget underlag som givetvis ska gå ut på remiss. Därefter kommer regeringen att fatta beslut i början av 2010. Vad gäller specifikt Förbifart Stockholm pågår arbetet och frågan bereds i Miljödepartementet.
Åsa Torstensson (C):
Det är uppenbart att Bosse Ringholm i den här debatten, liksom i den förra, gör allt för att prata bort sina egna misslyckanden när det gäller att vidta åtgärder för att förbättra infrastrukturen i Stockholm. Han har inte ens finansierat en bra järnvägsinfrastruktur. Jag och alliansregeringen har nu sett till att den har börjat byggas.
Det hjälper inte att Bosse Ringholm upprepar frågeställningen och jag förklarar. Det är att prata för döva öron. Bosse Ringholm vill inte lyssna.
All planering i och omkring Stockholm är naturligtvis en del av den nationella planering som våra verk har att hantera. De kommer att leverera ett underlag till regeringen som regeringen har att ta ställning till. Det underlaget kommer till regeringen i september.
När det gäller den specifika frågan om Förbifart Stockholm upprepar jag, Bosse Ringholm, att den ligger för prövning hos Miljödepartementet. Jag förväntar mig att vi snart har en likadan debatt igen. Vi tackar varandra så här långt, så kan vi återkomma efter sommaren.
Åsa Torstensson (C):
Jag tror att det är oerhört viktigt att upprepa att trafiksäkerhetsarbetet är ett ständigt pågående arbete. Nollvisionsarbetet är ett ständigt pågående arbete. Det kommer ständigt nya trafikanter, och det är ett ständigt pågående arbete med attitydpåverkan och naturligtvis nya investeringar i bra och säkra vägar.
Vi ska analysera den nedåtgående tendensen i siffrorna för att tydligare få en relation till trafikintensiteten. Jag tror också, som Marie Nordén säger, att det kan ha med lågkonjunkturen att göra, men jag vet också att jag sade att de höga siffrorna hade med högkonjunkturen att göra, och då var det inte så många i oppositionen som bekräftade detta.
Det är intressant att när siffrorna går ned har det med lågkonjunkturen att göra. Medan Marie Nordén fortsätter diskutera NTF:s administrativa former fortsätter jag med trafiksäkerhetsarbetet.
Jag tror att det är en ganska bra fördelning, men jag tror inte att NTF:s verksamhet gynnas av att Marie Nordén fortsätter trots Riksrevisionens kritik - att man hävdar att NTF:s administration ska direktfinansieras av regeringen.
Vad gäller det alternativa trafiksäkerhetsarbetet från frivillighetssidan pågår det ganska många intressanta initiativ. Vägverket har nu fått in ett sextiotal ansökningar för bidrag inom området när det gäller stöd till ideella föreningar så sent som fram till den 1 februari, och deras beslut hanteras nu.
Det handlar naturligtvis mest om trafiksäkerhet, men det handlar även om miljö, jämställdhet och tillgänglighet. Det är en bred utvärdering som nu pågår för att hantera de här ansökningarna. Det är flera nya aktörer som på den här korta tiden har ansökt om medel, till exempel Caravan Club, som just har ansökt för att få pröva alkolåsbommar vid några stora campingplatser. Det är ett mycket intressant initiativ.
Det handlar om Cykelfrämjandet, men det handlar också om NTF-ansökningar där man har skapat projekt gemensamt med andra organisationer. Det kan vara Hem och Skola, Sveriges Bilkårers Riksförbund och så vidare. Den här typen av samverkansprojekt har lättare att nå nya grupper och en bredd av grupper.
Vad gäller alkolås, Karin Svensson Smith, har vi naturligtvis inte glömt bort persontrafiken och har inte heller en undanskymd roll vad gäller att vidta åtgärder för att minska alkoholen. Men vad gäller obligatoriskt alkolås vet Karin Svensson Smith mycket väl att det krävs ett beslut om undantag i EU för att man ska kunna gå vidare med ett sådant mål.
Det är inte i dag realistiskt att tro att vi får ett sådant gehör inom EU.
Därmed slår vi oss inte till ro med detta, men genom att arbeta konsekvent till exempel med yrkestrafiken och få med oss ett flertal andra länder driver vi naturligtvis en process, precis som politiken har till uppgift: att undan för undan skapa gehör för ny teknik till stöd för föraren och till trygghet för andra trafikanter.
Allt detta syftar till att minska alkoholen i trafiken, och det är också en mycket tydlig del av EU-ordförandeskapsåret i samband med framför allt Göteborgsmötet, när vi lyfter fram teknik både för trafiksäkerhet och för att minska utsläppen från trafiken.
Åsa Torstensson (C):
Låt oss vara tydliga. Det sändes ett brev från den socialdemokratiska regeringen till kommissionen för att begära undantag från EU:s beslut och få lov att gå vidare med alkolås. Det var ett brev som aldrig fick något svar. Så oerhört kraftfullt det var!
Om den socialdemokratiska regeringen verkligen hade engagerat sig i frågan hade man också tagit till sig på vilket sätt man måste arbeta för att nå framgång och resultat i EU. Det handlar naturligtvis om att driva processer på ett område där det, som Karin Svensson Smith väl vet, finns ett stort motstånd i de övriga europeiska länderna.
Man måste ha samtal med kollegerna och vid varje tillfälle skapa förutsättningar för en diskussion om alkolås eller, framför allt, om att få bort alkoholen från trafiken.
Det är på det sättet som jag har arbetat, och det därför jag undan för undan, utan stora ovationer, kan finna gehör hos fler medlemsländer för att börja med obligatorium i nya bussar och lastbilar i yrkesmässig trafik.
Det är naturligtvis så som politiken driver ett förändringsarbete för att man ska kunna få erfarenhet från olika länder. På det sättet skapar vi också förutsättningar för att detta ska bli en standard i våra fordon framöver.
Det låter så kraftfullt när man pläderar för obligatoriskt alkolås i alla nya bilar i Sverige. Sverige har Europas äldsta fordonspark. Det går inte så snabbt att få effekt i trafiken och nå dem som är rattfyllerister.
Jag tror att det är oerhört viktigt att inse att man här måste jobba på bred front.
Därför kommer jag också att gå vidare med lagstiftning gentemot just dem som är dömda för rattfylleri för att på så sätt ta udden av återfallsrattfylleristerna, som utgör 30 procent av de rattfyllerister som grips ute i trafiken. Det blir ibland en lite konstgjord konflikt.
Nu vänder jag mig till Karin Svensson Smith igen. Med sin utredning har hon identifierat precis vad som krävs för att gå vidare med alkolås. Hon identifierade också bristerna i den teknik som finns. Den är fortfarande som hjälpmedel möjlig att manipulera.
När tekniken utvecklas ser också jag att alkolås kommer att vara en standard och ett standardhjälpmedel i kommande nya bilar. Den som inte har alkohol i kroppen kommer inte att märka alkolåset, men den som har alkohol i kroppen kommer inte att kunna använda fordonet.