Tomas Eneroth (S):
Tack, statsrådet! Det är skönt att höra att det ska ske med största möjliga omsorg. Frågan är: Om vem? Jag är lite orolig för att det är med största möjliga omsorg om de grossister som nu ska in på marknaden och tjäna ordentligt med pengar på att få högre priser i kundledet. Den huvudvärk ni refererar till får onekligen Finn Bengtsson att resonera. Poängen med hela liknelsen är att människovärdet reduceras till ett marknadsvärde.
Det är den principiella skillnaden. Om man släpper in grossistföretagen i apoteksledet säger det sig självt att det inte är de anställdas uppgift att uppmana till att ta ett annat konkurrerande märke. Det har inte hänt mig på vare sig Elgiganten, Onoff eller någon annanstans. Det som kommer att inträffa är att man uppenbarligen sätter sina egna varumärken och sitt eget kundsortiment före någonting annat. Det är den uppenbara risken.
Jag ser inte att det finns någonting i den proposition som nu ligger på riksdagens bord som förhindrar detta. Vi vet ingenting om hur den kommande propositionen kommer att se ut. Inte ens remisstiden är avslutad. Inga myndigheter har fått ge sina färdiga synpunkter på detta. Det står ingenting i regleringen om hur man ska garantera verksamhet i glesbygd.
Statsrådet har här inte kunnat redovisa detta - inte heller var de 176 nyetablerade apoteken i Norge har etablerats. Det skulle vara intressant att få sådan information. Det finns många frågor, inte minst om hur läkemedelspriserna kommer att se ut för kunderna i slutledet.
Det är klart att detta är angeläget, inte minst i ett läge där vi vet att en stor grupp konsumenter av dessa läkemedel är landets pensionärer som av den här regeringen har fått se 70 miljarder kronor i skattesänkningar gå till många andra men inte till dem själva. Snarare har pensionärerna i det här landet fått ett högre skattetryck än övriga löntagare. Det är klart att det är viktigt att vi håller priserna på läkemedel nere. Då är den grundläggande frågan som rör hanteringen: Varför är det så bråttom?
Jag har, precis som Ylva Johansson och många andra här framfört, funderat över vad det är som gör att man nu stressar fram en utförsäljning av apoteken innan ens materialet eller utredningen är klar. Vad är det som gör att man har en omvänd ordning i riksdagen, det vill säga att först ska vi ta beslut om att sälja ut när vi inte ens vet om det kommer att bli en marknad? Vi vet ännu inte om riksdagen kommer att ge sitt godkännande.
Vad är det som gör att såväl statsrådet och socialutskottets ordförande som statssekreteraren känner sig föranledda att nästan utropande lova att det inte kommer att säljas några apotek innan vi har tagit beslut om en apoteksmarknad? Ja, om det nu är så, varför är det då så bråttom? Har man redan påbörjat diskussioner med eventuella ägare om att avyttra ett antal av de apotek som man nu har preciserat?
Om det är det är det naturligtvis allvarligt eftersom vi ännu inte har någon apoteksmarknad. Jag förutsätter och hoppas att statsrådet även på den frågan kan ge riksdagen lite klarare besked, det vill säga: Nej, vi har inte inlett några affärskontakter, och vi har inte tagit några kontakter med potentiella köpare om att sälja ut apoteken.
Den här riksdagen har inte beslutat att sälja ut apoteken eller ens tagit ställning till eller tagit emot information om den proposition som talar om hur en apoteksmarknad ska se ut. Det skulle vara allvarligt om man hade tagit den typen av kontakter.
Grundfrågan finns där: Hur ska vi kunna garantera att man som kund får vettiga priser framöver när vi i omvärlden - även om procentsiffrorna var jobbiga att höra - kan se att det är 60 procent högre priser i Danmark, 180 procent högre priser i Finland och 510 procent högre priser i Norge? Och pizzorna i Norge kostade inte 510 procent mer än i Sverige. Det kan jag garantera statsrådet. Har de gjort det vid något av statsrådets besök måste han ha gått på en ruskigt dyr restaurang.