Mats Odell (KD):
Det var en intressant monolog av Thomas Östros där han beskrev en historik som i sina grundelement naturligtvis var riktig. Men man blev inte riktigt klok på slutsatserna. Vi fick en europeisk överenskommelse den 16 oktober. Sedan drev regeringen fram ett underlag som vi i stor enighet antog här i Sveriges riksdag redan den 29 oktober.
Det var bredd i verktygslådan för att kunna genomföra en mängd saker. Jag vill inte vara långsint, men Thomas Östros och hans regering hade ju en möjlighet att bidra till att det hade kunnat gå ännu fortare, om man inte hade lagt Banklagskommitténs utredning i en byrålåda någonstans. Den kom år 2000.
Vi plockade fram den i början av 2007 och fick fram en lagstiftning som hanterar de mycket svåra frågor som handlar om möjligheten att tvångsinlösa banker. Så vi har en mycket bred och stor verktygslåda för detta. Den har också använts. När det gäller garantiprogrammet var första vågens bekymmer likviditeten efter Lehman Brothers konkurs.
Den 16 september, dagen efter, var det omöjligt för företag att få krediter i Sverige. Riksbanken och Riksgälden fungerade med autopilot och fick i gång denna kreditgivning. Ingen skattebetalare har förlorat några pengar på detta. Riksbankens interventioner har gett ett rekordresultat för Riksbankens penningförvaltning under förra året.
Riksgälden har gjort mycket lönsamma repor där man har lånat upp pengar för att få ut statsskuldväxlar och samtidigt köpt bostadsobligationer som ingen ville köpa av bankerna. Det har fått i gång verksamheten. Denna hantering har gett stora överskott för skattebetalarna. Det är sant att en bank har använt garantiprogrammet, men det var faktiskt den bank där spekulationerna om osäkerhet var som störst, där det pågick blankningsaktiviteter.
Och det tog bort en stor osäkerhet på marknaden. Dessutom, fru talman, är det så att blotta erbjudandet, att det finns statliga garantier för bankernas medelfristiga upplåning att tillgå direkt när man skriver på ett avtal med Riksgälden, har stabiliserat och lugnat ned den marknaden. Den fungerar nu mycket bättre.
De så kallade TED-spreadarna, alltså skillnaden mellan statsobligationer och interbankräntor, är nu nere på de nivåer som var före Lehman Brothers. Det har varit en kollektiv nyttighet. Man kan då säga att de andra har varit free riders . Det är därför, fru talman, som vi nu inför en obligatorisk stabilitetsavgift för samtliga banker. De får nu vara med och betala till den stabilitetsfond som ligger helt utanför statsbudgeten.
Därmed belastar den inte utgiftstaket, utan bankerna själva får betala in till den. Där kan man nu få kapitaltillskott på marknadsmässiga villkor. Ingen av oss kan förutspå vad som händer, men mycket talar för att om det är sådant som kallas hybridkapital som staten ska skjuta till är det en ränta som i dagsläget ligger på ungefär 10 procent som då staten får, jämfört med upplåningskostnaden som ligger någonstans mellan 2 och 3 procent.
Utöver detta finns möjligheten att få del av en värdetillväxt, som väl ändå får antas komma när den här krisen är över, i de banker som man sätter in pengar i från statens sida. Thomas Östros famlar omkring med en mängd olika anklagelser men utan något fokus. Vi har gjort detta. Vi har tagit fram de här åtgärderna.
Om man jämför med länder runt omkring i Europa och vad andra regeringar har gjort är det en allmän uppfattning att den svenska regeringen och den svenska riksdagen, inklusive Thomas Östros egna positiva bidrag till den här processen, har medverkat till att vi är ovanligt väl förberedda att hantera också en fortsättning av den här krisen. Ingen vet nämligen vart den tar vägen. Den är långt ifrån över.