Hillevi Larsson (S):
Ibland blir jag inte riktigt klok på kritiken. Det har varit mycket kritik mot att man inte har en integrationsminister och inte talar om integration. När man nu har ett så här omfattande arbete just på det området blir det kritik för det. Jag tycker att det är lite märkligt. Det är omöjligt att säga exakt hur många arbeten det här kommer att leda till. Ska man göra det behöver man ha en kristallkula för att sia in i framtiden. Det går inte.
Däremot är det uppenbart att ju mer man satsar på ett politikområde desto större chans har man att lyckas när man nu fokuserar. Det som är bra också är att man tar in flera olika politikområden i det här.
Det handlar inte bara om jobb, även om det är en mycket central fråga, utan det handlar också om utbildning, om bostadssituation, om människor i så kallade utanförskapsområden och om hur man satsar på de områdena så att människorna där inte upplever att de kommer i sista hand, vilket en del upplever att de gör. Ministern har ju svarat utförligt på vad det här handlar om.
Jag tycker att det är spännande att man har de här stora visionerna för hur vi ska lösa problemet och att man kan använda sig av verktygslådan på flera olika politikområden där det behövs. Jag tror att en viktig sak är att titta på goda exempel.
I Malmö till exempel, där jag kommer från, blandade man elever från skolor i olika bostadsområden, både sådana där föräldrarna var välutbildade och hade relativt goda inkomster och sådana där många föräldrar hade låga inkomster och många var arbetslösa.
Effekten blev att eleverna som kom från de utsatta områdena höjde sina betyg markant. Det var alltså rejäla förbättringar. Men det ledde inte till att de elever som gick på samma skola men som kom från områden där föräldrarna är välutbildade fick lägre betyg och resultat. Det är väldigt intressant. Och det talar för att det är bra att bryta segregationen.
Mycket av det här bygger på bostadssegregationen, på att det är naturligt att barnen går på förskolor och skolor som ligger nära hemmen. Då riskerar vi att få en sådan effekt att elever som kommer från hem med välutbildade föräldrar går för sig och att de andra går för sig. Det drabbar framför allt elever som kommer från områden med många fattiga eller arbetslösa föräldrar. Att bryta det är ett exempel på vad man skulle kunna göra.
I Malmö har vi en jättestor utmaning. Vi har verkligen inte löst problemen utan har enormt mycket att göra. Men jag tror att det är viktigt att fokusera på positiva exempel och se om man kanske kan tillämpa sådant på fler håll, för att få en positiv utveckling. Trångboddhet, som nämndes, innebär också att det blir svårt att göra läxor. Om det till exempel bor två familjer i en lägenhet kan det vara svårt att få vara i fred.
Och om man inte klarar skolan är risken större för att bli arbetslös. Då är det i sin tur större risk för att man blir fattig, drabbas av ohälsa, i värsta fall till och med hamnar i missbruk, kriminalitet och drabbas av förtida död. Det går att se tydliga sådana samband. Det börjar tidigt. Det är därför vi ska ge alla barn, redan när de är små, de bästa förutsättningarna. Det är bra att regeringen arbetar långsiktigt.
Det finns ingen quick fix, som man kan använda för att lösa det över en natt. När det gäller arbetslösheten kan vi också titta på var det finns behov av folk. Många lediga jobb tillsätts inte i dag, eftersom man inte hittar människor med rätt kompetens. Jag tror att många ungdomar och arbetslösa skulle kunna få utbildning inom de områdena, för att kunna ta de jobben. Det handlar inte bara om enkla jobb, som det talas om.