Mikaela Valtersson (MP):
Vi hade visserligen rätt trevligt i onsdags och jag vet inte vad finansministern tycker, men jag för min del tänkte inte upprepa budgetdebatten utan hålla mig till det jag faktiskt har frågat om. Det handlade om er hantering av utanförskapet och utanförskapssiffrorna. Jag vill också tipsa finansministern om att läsa på oppositionspartiernas budgetar lite bättre eftersom han menar att vi ersätter jobbavdraget med grundavdrag. Det är inte på långa vägar i samma nivå. Det är lägre arbetslöshet nu än för några år sedan.
Det vore väl konstigt annars med den brinnande högkonjunktur som har varit. Arbetslöshetssiffrorna går ned i högkonjunktur. Min fråga handlade om er användning av utanförskap som begrepp. Jag kritiserade inte det. Det handlar inte om vilka åtgärder ni har gjort och analysen av om de har varit riktiga eller inte. Om finansministern redovisar statistiken på samma sätt som nu är det åtminstone ärligt.
Att klumpa ihop detta och prata om ett utanförskap vänder jag mig emot och ställer min fråga om. Vi kanske kan prata om det. Jag tror att det är stor skillnad om man har ganska lätt att komma tillbaka till arbetsmarknaden eller om man står långt ifrån och har varit sjuk och arbetslös under många år. Då behöver man ofta hjälp i en omställningsprocess eller med omskolning. När det gäller de människorna har ni inte lyckats, och ni har inte haft några åtgärder som riktar sig till just dem.
Av de 1,8 miljoner individer som regeringen räknar in i utanförskapet var det under förra året ungefär 450 000 som hade sin inkomst enbart från de aktuella stöden, resten hade i huvudsak inkomst från arbete eller näringsverksamhet. Därför stämmer användningen av begreppet utanförskap väldigt dåligt överens med människors gängse uppfattning om vad ett utanförskap är.
Jag tycker att det är en märklig människosyn att befästa att man står utanför något slags samhällsgemenskap om man av någon anledning inte kan försörja sig själv. Eftersom begreppet används så flitigt av den moderatledda regeringen kan det vara på sin plats att fundera över vad det betyder. Jag slog upp det i Nationalencyklopedin. Där står det att begreppet utanförskap handlar om att stå utanför en viss gemenskap i hem-, arbets-, kultur- eller samhällsliv mellan medlemmar av ett land.
När regeringen säger att utanförskapet har minskat med 121 000 personer tror nog de flesta att 121 000 riktiga människor har sluppit ifrån långtidssjukdom eller långtidsarbetslöshet och därmed ett utanförskap från arbetsgemenskapen. Så är ju inte fallet. I själva verket har till exempel långtidsarbetslösheten nästan inte minskat alls. Det var fortfarande 79 100 i mars 2008, jämfört med 81 800 i oktober 2006.
Visst har den minskat något, men i ett läge där jobbtillväxten har varit exceptionell är det ändå en ganska blygsam minskning. Risken är nu stor att långtidsarbetslösheten åter ökar. Regeringen och dess företrädare som utgör majoritet för regeringens politik verkar själva inte ens vara medvetna om vad man menar när man säger att utanförskapet minskar.
Till skillnad från den statistik som SCB tidigare har tagit fram över antalet helårsekvivalenter har man valt att lägga till sjuklöneperioden, som faktiskt betalas av arbetsgivaren de första 14 dagarna. Jag har låtit riksdagens utredningstjänst beräkna utanförskapet med utgångspunkt från Finansdepartementets egna prognoser i stället för Moderaternas ursprungliga beräkningsmodell - den ni använde i valrörelsen.
Den analysen visar att utanförskapet under hela den här mandatperioden inte kommer att minska med en enda person utan snarare öka något. När man ser den verkligheten ändrar man statistiken och räknar på något annat sätt för att få bättre siffror. Det är det jag vänder mig emot. Jag har inte analyserat er jobbpolitik i sak. Jag vänder mig emot ert sätt att använda begreppet utanförskap.