Per Bolund (MP):
Vi ser med oro rapporteringen från toppmöten på flera platser i världen, men toppmötet i Durban, som handlar om klimatavtal i framtiden, har speciellt dystra utsikter som det ser ut just nu. Det verkar inte gå framåt över huvud taget. Klimatförhandlingarna står och stampar. En av de stora knäckfrågorna är att förtroendet mellan de rika länderna och de fattiga länderna allvarligt har försvagats. Det samarbete som man kunde se när Kyotoprotokollet kom till tycks det nu inte finnas förutsättningar för.
En av de absolut viktigaste förutsättningarna för att ett sådant samförstånd ska kunna uppnås och att det ska kunna bli ett större förtroende mellan parterna handlar just om frågan om klimatfinansiering. Vi är verkligen besvikna över att den svenska regeringen inte har kommit med några öppningar över huvud taget på det här området för att komma fram till en bättre överenskommelse på Durbanmötet. Det hade varit en gest som hade kunnat få stor effekt.
Det är länge sedan Sverige spelade en konstruktiv och ansvarstagande roll i klimatförhandlingarna. Det är någonting som vi bara kan beklaga. När det gäller klimatfinansiering har det efterfrågats vilka initiativ som man skulle kunna komma med från regeringen och från regeringspartierna. Det gjordes till exempel en enkät från Svenska kyrkan inför Köpenhamnsmötet där man frågade partierna om de kunde tänka sig att finansieringen skulle vara utöver biståndet på 1 procent av bruttonationalinkomsten.
Man frågade också om de kunde tänka sig alternativa finansieringsformer. Tre av regeringspartierna, de mindre partierna, svarade ganska tydligt att de tyckte att det skulle vara utöver biståndet, och de var intresserade av att ha alternativa finansieringskällor. Men Moderaterna, som finansministern företräder, valde att inte svara på frågorna över huvud taget. Tyvärr kan vi se nu att det är Moderaternas hållning som har slagit igenom i regeringens arbete när det gäller klimatfinansiering. Det kommer nämligen inga förslag över huvud taget. Det kommer inga initiativ.
Det händer ingenting på det området. Det är väldigt beklagligt. Finansiering av klimatåtgärder i fattiga länder är ju inte frivilligt. Det är ingenting som vi kan välja att inte göra. Sverige har åtagit sig att stå för klimatfinansiering genom Kyotoprotokollet, där det tydligt slås fast att det är de rika ländernas ansvar att bidra med finansiering, och genom Köpenhamnsöverenskommelsen, där det slogs fast en nivå på 100 miljarder amerikanska dollar varje år från 2020. Ändå kommer det inga initiativ och inga förslag.
Sverige är snarare en bromskloss i diskussionerna om hur man ska komma fram med den typen av pengar. När det kommer förslag på alternativa finansieringsformer från olika parter, enskilda länder eller EU är Sveriges roll tyvärr nu snarare att säga nej och inte att föreslå någonting nytt. Man bara motverkar alla de förslag som kommer. De förslag som vi har väckt här i kammaren, till exempel om en flygskatt, säger regeringen nej till. Det vill man inte ha. Man vill inte pröva det sättet.
Det har kommit förslag om en skatt på bunkerolja för internationell sjöfart, som i dag är obeskattad. Även där säger regeringen nej. Det är man inte intresserad av. Skatt på finansiella transaktioner har EU-kommissionen nu lyft upp som en möjlighet. Vi har sagt att vi tycker att det är intressant att införa det. Vi tycker inte att pengarna ska gå till EU:s budget, utan vi tycker att de ska användas just till klimatfinansiering. Men regeringen, med Anders Borg i spetsen, säger nej. Det är inte intressant.
Vi har pratat om inkomsterna från handelssystemet för utsläppsrätter i EU - när man auktionerar ut dem. De skulle kunna användas som finansiering. Men regeringen säger nej. Det räcker inte med vackra ord. Det räcker inte att säga att man tycker att klimatfinansiering är viktigt. Någonstans måste man också komma med initiativen, komma med åtgärderna och komma med förslagen. Då vill jag fråga Anders Borg: Vad är det för förslag som ni har drivit? När har ni drivit förslag för att få fram de pengar som det handlar om, 100 miljarder amerikanska dollar varje år?
Nu ser vi i Durban hur Tyskland och Danmark har gått in på mötet och lagt pengar på bordet och sagt: Det här är vi beredda att bistå med för att man ska kunna lösa den konflikt som finns. Sverige har även där varit passivt. Man kommer inte med några åtgärder. När kommer de pengar som Sverige har utfäst sig att komma fram med? Och vilka former är det som regeringen aktivt föreslår?