Daniel Sestrajcic (V):
Det är alltid spännande med dessa debatter, speciellt när deras ytterpoler visar sig. Jag inser att jag är en ytterpol i denna debatt. Jag är välfärdskramare, till skillnad från Erik, som är skattehatare och därmed välfärdshatare.
Det är ju så enkelt att man behöver ta in skatter för att kunna finansiera välfärden. Svårare än så är det inte. Det är inte så att jag älskar skatter. Jag tycker att vi kan ha många lägre skatter. Vi kan se till att utjämna den skatteklyfta som finns mellan pensionärer och dem som arbetar. Vi kan se till att ta bort den skatteklyfta som finns mellan sjuka och dem som arbetar. Det är sådant som vi nu gör tillsammans med regeringen. Visst finns det skatter som det är bra att sänka.
Men det finns också väldigt många skatter som det är bra att ha för att finansiera välfärden, för att styra konsumtionen och för att förändra samhället. Men om man är en marknadsfundamentalist, som jag tror att Erik från Täby är, vill man inte ha några skatter över huvud taget. Då kan vi ta bort varenda skatt. Lycka till med det, säger jag. Då tycker jag att man också måste svara på varifrån de pengarna ska tas.
Jag lyssnade på debatten förra veckan. Då refererades det bland annat till Sverigemötet - det är alltså Moderaternas stora Sverigemöte - där man pratade om att effektivisera bort 28 miljarder av välfärden. Låt oss dekodifiera det språket!
Effektivisera bort betyder: ett mindre antal förskolepersonal och ett mindre antal personal i äldreomsorgen. Det betyder att man skär ned på välfärden. Det betyder att du som jobbar i välfärden kommer att få det tuffare. Du kommer att få färre arbetskamrater, inte fler arbetskamrater, som är det du behöver.
Därför ska man akta sig för skattehatare om man inte tillhör Moderaternas kärnväljare och bor i Täby, i Danderyd eller på Lidingö och tjänar på alla avdrag och skattesänkningar eller tillhör ägarna av storföretagen - det är dem vi pratar om. Erik! Du och jag är varandras motpoler - det är jag väldigt glad för. Herr talman!
De punktskatter som vi ska tala om här används för att påverka människors och företags beteendemönster. Det har visat sig fungera. Vill vi av hälsoskäl minska rökningen och alkoholintaget arbetar vi bland annat med att höja priserna med skatteverktyget. Det gör vi för att detta är skadligt och förstör. På miljöområdet har vi flera punktskatter för att styra i en klimatsmartare och miljövänligare riktning.
Punktskatterna underlättar för människor och företag att i vardagen välja de alternativ som är bra för samhället i dess helhet. Självklart är också punktskatterna avgörande när det gäller att finansiera välfärden och statens kostnader för att vi bor i ett land med till exempel vägar, järnväg och många andra nyttigheter. 126 miljarder är ingen liten summa pengar. Jag tror att Malmö stads kommunbudget - Sveriges tredje största stad - är runt 22 miljarder.
Vi pratar alltså om sex sju gånger Malmö stad, med 24 000-25 000 anställda. Det är ett mått på hur mycket pengar det är. Vi vet att våra transportsystem både behöver ställas om och behöver genomgå en teknisk utveckling. Det hjälper inte med bara det ena. Det hjälper inte med bara en teknisk utveckling. På samma sätt hjälper det inte med att bara ställa om. Båda sakerna behövs. För att uppnå den tekniska utvecklingen behöver vi stimulera den.
Men vi behöver också skattebelägga det som är dåligt för att exempelvis driva fram nya lösningar och mönster. Vänsterpartiet har därför lyssnat på näringslivet, som länge kritiserat hur avgifter på trafikslag som järnväg och sjöfart i många fall missgynnar en effektiv användning av den kapacitet som finns och den överflyttning av godstransporter på väg till järnväg, sjöfart och inre vattenvägar som behövs.
Vi vill därför se ökade investeringar på järnvägen och ökade satsningar på transportlösningar där godsenheter kan lastas om mellan olika transportslag i olika delar av transportens hela livskedja, i syfte att uppnå energieffektiva transporter med låga utsläpp av växthusgaser. Avgifter och andra styrmedel måste förändras för att man ska kunna uppnå detta mål. Detta borde ligga i linje med en grön regerings ambitioner.
Därför förvånar det mig att utskottet avvisar Vänsterpartiets förslag om att göra en översyn av avgifts- och skattestrukturen i syfte att uppnå energieffektiva transporter och en ökad andel miljövänliga transporter. Det borde vara ett yrkande och en motion som ni skulle kunna bifalla.
Självklart yrkar jag bifall till Vänsterpartiets reservation nr 8 och ger på detta sätt kloka miljöpartister och socialdemokrater i kammaren möjligheten att nästnästa onsdag stödja förslaget om en översyn. Herr talman! En annan viktig del att få genomförd med ett skarpt förslag är en fungerande vägslitageskatt.
Den tunga trafiken, oavsett om det handlar om svenska eller utländska bilar, måste i högre grad bära sina kostnader för samhällsekonomin. Avgifterna, som i olika beräkningar har uppskattats till 4 miljarder, möjliggör dessutom nya investeringar i infrastrukturen. Det ökar möjligheten till styrning mot miljövänliga fordon.
En vägslitageskatt är alltså en viktig pusselbit som bidrar till att långväga transporter kan flyttas över till både tåg och sjöfart. En vägslitageskatt ökar dessutom möjligheten till kontroll av tunga vägtransporter. På det sättet kan man komma åt den illegala trafiken, som är omfattande i Sverige. Det är klart att det finns problem där inte järnväg eller sjöfart kan användas.
Därför kan man absolut, som Vänsterpartiet gör, tänka sig en differentiering av vägslitageskatten. Då skulle vi kunna ta hänsyn till transporter där det inte finns några andra alternativ. Det borde vara en alldeles utmärkt lösning på de problem med vägslitageskatten som det har pekats på från borgerligt håll. Herr talman! Moderaterna säger nej till alla klimatsmarta skatter.
Vänsterpartiet säger ja till både vägslitageskatten och flygskatten. Jag tror att vi alla känner igen huvudskakningarna när vi kollar på priser för resor från Göteborg till Stockholm och från Malmö till Stockholm och inser att flyget är mycket billigare. Det handlar inte om några tior. Det handlar om hundringar. Det är mycket billigare att åka flyg. Flyget ökar hela tiden.
I dag är flyget en miljöbov som inte står för sin klimatpåverkan eller sina samhällskostnader. Vi vet alla att flyget måste minska, och tågtrafiken måste öka. Ska detta göras möjligt måste konkurrenskraften hos de hållbara transportslagen stärkas. Konkurrenskraft är ett ord som framför allt moderater gillar. Jag gillar det också.
Men vi måste se till att konkurrenskraften ökar för de hållbara transportslagen och därmed minskar för flyget. En möjlighet som Vänsterpartiet har pekat på och presenterat är att man ska ta de 1,8 miljarder som en flygskatt skulle kunna ge och satsa dem på tågen. Med de resurserna kan vi se till att nattågen rustas upp och inte läggs ned, som nu.
Med de resurserna kan vi se till att öka komforten och servicen på tåget. Med de resurserna kan vi se till att sänka biljettpriserna. Vänsterpartiets förslag ger tydliga signaler om att det som belastar miljön och klimatet, det vill säga flyget, ska stå för sina kostnader. Samtidigt gör vi det billigare att resa hållbart. Det är till och med näst intill en marknadslösning. Det borde ni moderater gilla.
Låt mig avsluta med att säga några ord om parkeringsskatten, som Karin Svensson Smith förtjänstfullt har motionerat om. Det finns fakta i den motionen som för mig var överraskande och som är väl värda att fundera över, speciellt om vi vill ställa om våra städer till hållbara städer med minskad bilism. Vi vet att ni vill det.
Det behöver vi göra om vi ska uppfylla de åtaganden som vi har enligt Parisdeklarationen, som vi alla har hyllat. Det är tre faktum som jag tycker talar för det som Karin Svensson Smith argumenterar för att vi ska göra - hon argumenterar för att vi ska göra en översyn och en utredning. Det första är: Utsläppen från vägtrafiken ökar igen, efter att ha minskat under åtta år.
Efter att utsläppen från vägtrafiken har minskat under åtta år, tack vare teknikutvecklingen, ökar de nu igen. Det betyder att den tekniska utvecklingen inte längre hinner kompensera för den stora ökning av vägtrafiken som sker.
Det andra är: Enligt en utredning skulle 110 000 personer i Stockholms län kunna byta dagens bilpendling mot cykelpendling, och de skulle ändå inte få en längre restid än max 30 minuter. Det är revolutionerande.
Med rätt incitament men också genom att försvåra möjligheterna att använda bilen skulle man alltså kunna få 110 000 stockholmare att cykla i stället, och de skulle inte få en förlängd restid. De skulle kunna ta sig till jobbet på max 30 minuter. Det är inte många stockholmare som klarar det, trots allt. Det tredje är: En genomsnittlig bil står parkerad - hör och häpna - 23 av dygnets 24 timmar.
Varenda parkeringsplats är 25-30 kvadratmeter. Jag flyttade till Lund och bodde på studentnation under ett halvår. Då bodde jag i ett studentrum som var 15-20 kvadratmeter. Men vi tar i här; vi säger att det är 25-30 kvadratmeter. Det är alltså jäkligt många studentrum som tas upp av onödiga parkeringsplatser.
Vi skulle kunna använda en skatt för att styra åt rätt håll. Det har visat sig fungera på väldigt många platser. Det borde utredas i Sverige.