KBLab/rixvox huggingface dataset:
Andreas Carlgren (C):
Det är bra att Désirée Liljevall uppskattar att jag tar frågorna på allvar, för det gör jag. Det är också ett skäl till varför Sverige har höga nivåer på statsbidragen för att kunna se till att mark saneras. Det har vi nu, och jag kommer självklart också att arbeta för att vi har det i fortsättningen.
Dessutom kommer jag att fortsätta att ställa krav på myndigheterna att de har hög effektivitet i verksamheten. Det har de hittills visat. Faktum är att de gånger där det har dragit ut på tiden beror det framför allt på att man fortfarande behöver klarlägga vem som är ansvarig. Detta beror på reglerna om efterbehandling av förorenade områden som finns i miljöbalken.
Där sägs det klart och tydligt att det i första hand är verksamhetsutövaren som är skyldig att bekosta undersökningar och efterbehandling, och så är det just för att man inte ska kunna bedriva en verksamhet och sedan lägga ned, smita från notan och lasta över den på skattebetalarna. Miljön mer än något annat kräver att vi ser till att använda pengarna till rätt saker.
Därför tycker jag att det är rätt när vi ställer tuffa krav på dem som har förorenat att också vara med och sanera i de fall det handlar om. Samtidigt ska vi ha höga anslag för att rädda den sanering som annars inte någon betalar för. Det ska inte vara för att åstadkomma smitvägar för förorenarna, utan det ska vara för att se till att skydda människor, hälsa och miljö.
Det är precis det vi gör, det är det vi kommer att fortsätta göra, och det är därför jag också kommer att fortsätta arbeta för en högre anslagsnivå.
Andreas Carlgren (C):
Gift ska bort, och människor, djur och natur ska skyddas. I själva verket agerar myndigheterna varje dag på den här punkten. Det är tur att det inte bara beror av mina handgripliga insatser utan att det finns rader av myndigheter, ansvariga länsstyrelser och duktiga tjänstemän som hanterar frågorna. Det var viktigt för mig att komma till Oskarshamn.
Jag fick en tydlig och klar genomgång av den mycket duktiga kommunledningen där, och jag har också intrycket att kommunledningen mycket väl har insett hur vi arbetar med myndigheterna så att det också kommer snabba och handfasta besked. Dessutom har det gett mig insikt om Naturvårdsverkets bedömning att detta är ett prioriterat projekt.
Därför välkomnar jag det besked som generaldirektören vid Naturvårdsverket har gett: att detta arbete kommer att kunna inledas i början av nästa år. "Tanklösa utsläpp", sade Désirée Liljevall, och jag håller med om det. Det är tur att det inte bara är skattebetalarna som ska ta den notan!
Den tanke som Désirée Liljevall hade, att vi skulle kunna ta på oss kostnaderna och sedan förhandla under tiden, skulle tyvärr göra att skattebetalarna får betala en orimligt dyr nota som behövs för andra viktiga miljöåtgärder. På så sätt är det också tur att Désirée Liljevall inte leder Naturvårdsverket men däremot är en mycket duktig ledamot som driver sina frågor här i riksdagen.
Andreas Carlgren (C):
Jag tycker att både Mats Berglind och Jörgen Johansson gjort viktiga inlägg i denna debatt. Det är bra att vi är ense om så mycket av huvudinriktningen. Jag menar att vi verkligen delar mycket av utgångspunkterna och märker också att vi gemensamt tar frågorna på allvar. Mats Berglind tog upp ett exempel från sin hemkommun.
Jag möter fler exempel på kommuner runt Mälaren, också sådana med samma partifärg som Mats Berglind, där man ivrigt bygger ut Mälaren. Exempel på det finns alltså på flera håll.
Jag är övertygad om att klimatförändringarna kommer att behöva sina statsmän och -kvinnor både internationellt och nationellt men sannerligen också i kommunerna.
Jag har ju framhållit den lagändring vi redan gjort, och som svar både på det som Mats Berglind antyder och det som Jörgen Johansson tar upp vill jag säga att jag är medveten om att Klimat- och sårbarhetsutredningen föreslagit ytterligare skärpningar i lagen jämfört med dem vi redan mycket snabbt genomfört.
Jag utesluter inte att vi ska vidta fler åtgärder även om jag vill undvika den typ av väldigt långtgående regleringar genom vilka jag tror man också skulle kunna åstadkomma lösningar, via samverkan till exempel mellan kommuner och framtida regioner kring Mälaren, eller andra kustnära områden där man kan utsättas för dessa förändringar.
Jag tror att det är mycket viktigt att samverka med utgångspunkt från de förändringar som man vet kommer, att i tid förutse dem och att gemensamt hitta en inriktning beträffande vattendrag och kuster så att man inte spelar schack med varandra för att försöka åstadkomma de mest attraktiva kustlägena genom att konkurrera ut andra som tar mer ansvar.
Också där är jag beredd att ta initiativ om det skulle behövas, men i första hand kommer jag att lita på att den klokskapen finns lokalt och regionalt. Jag delar uppfattningen att det kan vara en ödesfråga hur vattennivån i Mälaren utvecklas. Vi kommer i detta arbete att pröva åtgärderna när det gäller tappning.
Vi följer mycket noga det arbete som görs beträffande slussarna i både Södertälje och Stockholm, och vi kommer självklart också att från statens sida vara beredda att medverka. Det här är frågor som ska klaras gemensamt, både genom ett kommunalt ansvar och genom den roll som staten har.
Andreas Carlgren (C):
Också jag vill tacka för debatten. Jag besöker gärna både Enköping och andra kommuner runt Mälaren. Även jag ser att vi kommer att behöva skapa förutsättningar för ett konkret samarbete över partigränserna liksom över gränsen mellan kommun, region och stat.
Låt mig som gammal kommunpolitiker säga att jag gillar de tonerna eftersom det ofta gäller konkreta, tydliga frågor som sedan ska ge lösningar på stora, principiella problem, såsom det här rör sig om. Det utgör därmed en del av det nationella samarbete som vi vill åstadkomma när det gäller klimatfrågorna. Vi kan se det mycket tydligt när det gäller området kring Mälaren. Tack så mycket till er båda!
Andreas Carlgren (C):
Jan Lindholm och jag börjar bli ett strävsamt par här i riksdagens talarstolar, där vi diskuterar olika byggfrågor. Det känns helt stilenligt och hemtrevligt på något sätt att vi nu ägnar också en av försommarens allra vackraste kvällar till att diskutera detta. Det hindrar dock möjligen vår chans att ta del av lite av den utomhusluft vi skulle må så bra av.
För att komma till Jan Lindholms frågor kan jag konstatera att Jan Lindholm om igen pekar på det vi kan anta, medan jag menar att det som ligger till grund för ansvarsfrågor och försäkringsfrågor gäller mer än bara det som kan antas och som måste klarläggas ytterligare genom forskning.
Jag konstaterar att Jan Lindholms eget inlägg bekräftar riktigheten av mitt svar. När det gäller frågan om utvecklingsfel konstaterar jag att jag utförligt har förklarat regeringens och lagstiftningens syn på detta i interpellationssvaret. Jag tycker inte att det föranleder en ny snabbutredning.
Det jag hänvisade till var inte bara de höga premierna, som de berörda skulle riskera, utan också att det skulle innebära att man ändrade själva den grundläggande synen på ansvarsförhållandena, nämligen att nya tekniska lösningar först ska testas i liten skala.
Det kan inte räknas som fackmässigt användande att gå över till inte prövat material eller materialanvändning. Det är den fackmässigt godtagbara standarden vid den tid då arbetet utfördes som är utgångspunkten för lagstiftningen och för reglerna när det gäller försäkringspremierna.
Det är därför som vi avvisar detta och inte har utvecklingsfel som en del av byggfelsförsäkringen. Jag har gett de svaren också i interpellationssvaret.
Andreas Carlgren (C):
Jag beklagar att Jan Lindholm egentligen aldrig är nöjd med den minister han får debattera med i de här frågorna. Jag känner också igen att vi brukar hamna i detta att problemen i grunden beror på att jag är dåligt informerad. Det handlar aldrig om att det skulle kunna vara någonting i de egna tankegångarna som brister.
Vad jag konstaterar är att lagstiftningen gicks igenom väldigt noga när den genomfördes. Det var ett omfattande övervägande som låg till grund för den lagstiftningen. Den samlade bedömningen var att man inte skulle skapa felaktigheter i själva konstruktionen.
Av interpellationssvaret framgår att regeringen och vi som är ansvariga för detta tycker att det skulle leda till detta om man gjorde de förändringar som Jan Lindholm efterfrågar. Jag kan också konstatera att vi nu systematiskt går igenom ett antal av de frågor som gäller brister med mera i byggnadsbeståndet genom det mycket stora uppdrag som Boverket har fått.
Det ska i samverkan med ett antal andra myndigheter gå igenom hur läget ser ut i byggbeståndet och vilka åtgärder som det kan föranleda. Jag ska inte utesluta att vi också den vägen kan komma fram till kloka förändringar som kan behövas för att åtgärda problemen. Därför tycker jag också att en sådan här ljus sommardag ska Jan Lindholm inte bara se helt mörkt på tillvaron och inte heller på det här området.
Han ska också räkna med att det mycket väl kan komma kloka förslag som leder till förbättringar på det här området även om det inte helt kommer att vara exakt de åtgärder som Jan Lindholm just nu föreslår.
Andreas Carlgren (C):
Jag förstår att Jan Lindholm har många kontakter. Efter att jag nu har haft ett antal debatter med Jan Lindholm är det sista jag misstror kapaciteten att ringa många och stå till tjänst med att lyssna på många synpunkter. Att den finns är jag övertygad om. Nu kommer också Boverket att följa frågorna och dessutom ha ett mycket omfattande utredningsarbete att genomföra tillsammans med en rad andra myndigheter.
Det betyder också att man utöver den engagerade genomgång som Jan Lindholm står för också kan ha en systematisk, omfattande och bred genomgång som kräver myndigheternas kapacitet. Det innebär också att det finns tillgång till den sakkunskap och den expertis som kommer att behövas för att kunna redovisa bra och kloka förslag. Om det kommer fram sådana förslag också här i riksdagen till exempel på det kommande mötet på onsdag välkomnar jag det.
Det är självklart att det också är alldeles utmärkt i det arbete som ska göras. Jag svarar på de frågor som Jan Lindholm har ställt till mig i dag. De tycker jag att jag har gett ett hederligt och rakt svar på i interpellationssvaret. Nu ska vi se till att jobba vidare med frågorna. Det kommer att kunna ge bra lösningar framöver. Det räknar jag med. Där kommer jag också att välkomna Jan Lindholms insatser.
Andreas Carlgren (C):
Aleksander Gabelic har frågat mig om jag är beredd att förtydliga avsikten med uppdraget till Naturvårdsverket att beskriva konsekvenserna av att ta bort "det jämförliga avfallet" från den kommunala sophanteringen.
Regeringen gav i regleringsbrevet för 2008 Naturvårdsverket i uppdrag att göra en konsekvensbedömning av att begränsa definitionen av hushållsavfall till avfall som uteslutande kommer från hushåll. I uppdraget ingår att se till vilka miljömässiga och hygieniska effekter som kan uppkomma samt att analysera vilka förändringar som kan följa av att flera aktörer får tillgång till marknaden.
I uppdraget ingår vidare att göra en samhällsekonomisk bedömning såväl som en bedömning för enskilda aktörer. I regleringsbrevet framgår att uppdraget ska redovisas senast den 31 maj 2008, men Naturvårdsverket har fått förlängd tid till den 14 juni.
Avfallshanteringen i Sverige har under de senaste åren genomgått en positiv utveckling, och en rad viktiga och lyckade åtgärder har genomförts med syfte att minska deponeringen av avfall och i stället öka återvinningen och resursutnyttjandet av avfallet. Utvecklingen inom avfallsområdet har medfört att det är självklart att i dag betrakta avfall som en resurs och inte längre som enbart ett problem.
I dag råder konkurrens om avfallet på liknande sätt såsom för andra varor och tjänster. Regeringen ser positivt på denna utveckling och ser behov av att flera aktörer kan få tillgång till marknaden så att konkurrensen därigenom ökar. Regeringen har en ambition att förtydliga dagens ansvar för avfallet och att renodla de roller som dagens avfallsaktörer besitter för att få till stånd en ökad konkurrens.
Definitionen av hushållsavfall har varit omdebatterad sedan en lång tid tillbaka. Gränsen för vad som ingår i begreppet "och därmed jämförligt avfall" är otydlig, vilket skapar en oklar legal situation både för företag och för kommuner. I regeringens arbete med regelförenkling ingår också att skapa tydliga regler för företagen.
Det var utifrån dessa utgångspunkter som regeringen gav Naturvårdsverket i uppdrag att utreda konsekvenserna av en förändrad hushållsavfallsdefinition. Miljödepartementet avser att som en första åtgärd skicka uppdraget på remiss.
Andreas Carlgren (C):
Jag tycker att Aleksander Gabelic i allmänhet brukar vara rätt klok och sansad. Därför är jag lite förvånad över hela utgångspunkten för frågan. Är det någonting som verkar vara ideologiskt motiverat är det Aleksander Gabelics självklara försvar för kommunalt monopol på just det här området.
Det gäller i och för sig en inte helt oviktig del av soporna, men det rubbar inte på något sätt några viktiga principer för svensk miljöpolitik. Detta skulle bara ytterligare öka möjligheterna till konkurrens om avfall från till exempel restauranger eller andra anläggningar. Många kommuner har redan börjat den förändringen, men andra kommuner vill slå vakt om ett eget monopol. Jag tycker att det vore klokt att titta på det här.
Jag tror att miljöpolitiken kan gagnas av det därför att det kan leda till effektivare hantering av avfall. Det kan leda till att vi använder avfall på ett ännu bättre sätt än i dag. Det kan öppna för konkurrens, och skulle kunna öppna också för större möjligheter att åstadkomma teknikutveckling och pröva nya lösningar.
Samtidigt rubbar det inte själva grunden ett dugg: Det avfall som jag, Aleksander Gabelic och andra svenskar ger upphov till i sina hushåll kommer också i fortsättningen att tas hand om av kommuner när det gäller det som är viktigt, det vill säga att se till att hålla undan så att avfall inte samlas på hög och inte tas om hand och att städningen inte sköts. Det ska också i fortsättningen klaras.
En annan viktig uppgift som vi vet kommer att kunna klaras är försörjningen av råvara, resurs, för till exempel biogas. I själva verket kommer redan i dag uppemot fyra femtedelar av avfall och resurser till rötning av biogas från andra resurser än just det avfall som Aleksander Gabelics interpellation gäller. Var lite mer modig!
Våga lite mer! Vi har till och med redan hittills i enighet beslutat i riksdagen om att upphöra med det kommunala monopolet för det farliga avfallet. Varför skulle vi inte kunna upphäva också kommunalt monopol om det här vore klokt ur miljösynpunkt? Det handlar då inte om ideologiska skäl, utan bara om att det vore ett klokt sätt att hantera frågorna. Då ska vi inte försvara kommunala monopol av ideologiska skäl.
Andreas Carlgren (C):
Jag tycker nu att Aleksander Gabelic närmar sig den uppfattning som jag och regeringen har, det vill säga att det är självklart att vi inte på det här området ska hålla på och genomföra förändringar och skapa konkurrens bara av ideologiska skäl. Vi ska göra det därför att det kan bli bättre sophantering av det. Vi ska göra det därför att det kan bli bättre för miljön. Självfallet ska man också veta vad man gör när man genomför förändringarna.
Det är därför vi nu har lagt utredningsuppdraget på Naturvårdsverket. Vi kommer att gå igenom svaret ordentligt och se vad det ger för underlag för att vidta åtgärder. Därför värdesätter jag vad Aleksander Gabelic säger när han försäkrar att han inte är emot privat verksamhet på det här området heller. Det tycker jag är en bra grund.
Då ska vi nog kunna bli ense också om det visar sig att Naturvårdsverkets förslag ger en bra grund för det. Jag såg på något håll att Svenskt Avfalls vd hamnade lite i spagat när han å ena sidan var mycket ilsken över regeringens uppdrag till Naturvårdsverket, å andra sidan i samma pressmeddelande - om jag förstod det rätt - så småningom var tvungen att säga att det i själva verket var ganska bra att man prövar det här.
Jag tycker att det är bra att Aleksander Gabelic inte hamnar i spagat på det sättet. Men var inte fullt så räddhågad! Titta nu på utredningen och granska förslagen när de kommer! Försvara inte kommunala monopol av princip.
När det gäller kommunernas investeringar till exempel i biogasanläggningar har jag varit noga med att försäkra mig om att en stor del av de resurser som behövs för rötningen i själva verket kommer från annat avfall. Den delen hotas inte.
Jag är också övertygad om att en sådan här relativt begränsad förändring skulle kunna fungera mycket väl med att kommunerna också klarar sina egna investeringar. Lägg märke till, som en uppmuntran, att den socialdemokratiska regeringen i Norge har genomfört en liknande avreglering och förändring. Också där har man gjort den för miljöns skull och för sophanteringens skull, precis som vi tänker här. Vi ska vara eftertänksamma och kloka.
Men vi ska också våga agera, och jag är beredd att göra det om det visar sig att det finns en bra grund när Naturvårdsverkets förslag kommer.
Andreas Carlgren (C):
Jag tycker att det är viktigt att inte ha som utgångspunkt att förändringar av ett system skulle vara till för att man måste kritisera dem som har haft ansvaret i det tidigare systemet - absolut inte - utan det är bara ett uttryck för att vi hittar bättre möjligheter att organisera verksamheten så att det blir ännu bättre sophantering och ännu bättre miljökonsekvenser för medborgarna. Det är trots allt medborgarna som det handlar om.
Det var möjligen också det som förvånade mig när jag läste Aleksander Gabelics interpellation, nämligen att den handlade mycket om att slå vakt om kommunernas rättigheter men att det egentligen inte fanns några ord om att utgångspunkten är att skydda miljön, klara sophanteringen och göra det för medborgarnas och hushållens skull.
Men det är säkert så det är tänkt, och det är också därför som jag hoppas att vi av princip inte ska fastna för att försvara ett kommunalt monopol och låta ett kommunalt monopol vara den ideologiska utgångspunkten utan nu fördomsfritt och förutsättningslöst pröva vad man kommer fram till i Naturvårdsverkets förslag och också se om det finns goda förslag att ta vara på.
I så fall är jag beredd att göra det, inte därför att jag på något sätt i princip är emot kommunal verksamhet - det är inte heller alliansregeringen - utan tvärtom därför att vi vill utveckla bra verksamhet och också kunna bli bättre, ibland med andra utövare.
Andreas Carlgren (C):
Först och främst ska det göras klart att det här är ett förbud som, precis som Aleksander Gabelic sade, beslutades i augusti 2006 mitt i brinnande valrörelse av den socialdemokratiska regeringen. När sedan alliansregeringen hade tillträtt valde vi att inte riva upp beslutet.
I stället lät vi det träda i kraft för att se om det var så som Carina Ohlsson nu påstår i sin interpellation och som Aleksander Gabelic här har fört fram. Tyvärr visade det sig att det inte var så.
Tvärtom visade de vetenskapliga bedömningar som då presenterades att man ännu inte hade tillräcklig information för att Sverige helt och hållet och med säkerhet skulle kunna upprätthålla det här nationella förbudet också i EG-domstolen samt att vi inte hade så starka argument på vår sida som vi hade när det gällde ämnet parakvat. Därför inledde kommissionen sitt granskningsförfarande.
Sanningen är alltså att det här inte alls är ett exempel på att svensk kemikaliepolitik läggs om eller på att vi börjar nedrusta svensk kemikaliepolitik. Det är tyvärr enbart ett exempel på att den socialdemokratiska regeringen inte hade skaffat sig ett tillräckligt starkt underlag när den mitt i brinnande valrörelse fattade det här beslutet.
Nu beskrivs den svenska framgång som vi det här året har åstadkommit - EU förbjuder ju fyra femtedelar av deka-BDE i hela EU - som ett slags bakslag. Det blir väldigt konstigt. Hade vi genomfört förbudet bara här i Sverige skulle det ha berört nio miljoner människor.
Nu får vi ett beslut som gäller fyra femtedelar av deka-BDE inom EU, något som kommer att beröra 450 miljoner människor. Det är klart att det från miljösynpunkt och för att skydda inte minst barns hälsa betyder oerhört mycket mer än om vi bara går den nationella vägen. Jag menar att vi just för miljöns skull, för människornas hälsa och, inte minst, för att skydda barnen ska se till att framför allt gå EU-vägen.
Det gör mycket större nytta än om vi väljer att bara för egen skull och lite nationellt egoistiskt skydda våra egna här. Vi vet också att vi i det arbetet har framgångar att vänta framöver. Det är därför som vi ser till att Kemikalieinspektionen fortsätter dialogen med berörda branscher. Det är trots allt så att ingen i Sverige använder deka-BDE vid tillverkning.
Mycket lite deka-BDE används vid sidan av det som nu förbjuds. Det finns alternativa medel. Kemikalieinspektionen kommer att kunna upprätthålla dialogen med handeln och branscherna om att se till att undvika dessa - detta samtidigt som vi skaffar oss ett mycket bättre vetenskapligt underlag för att också kunna förbjuda den återstående delen av deka-BDE inom EU.
Det visar på möjligheterna att klara miljön genom att arbeta i EU och att använda EU som plattform och inte bara ensidigt inrikta sig på den nationella vägen.