KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ali Esbati (V):
När det gäller själva interpellationens beskaffenhet ska jag säga att jag har haft förmånen att ställa interpellationer om en rad frågor som har med arbetsmarknaden att göra - både till företrädare för denna regering och till andra.
Ofta har man en betydligt starkare kritik och en mer konfliktfylld ingång än i den här situationen. Här tror jag att regeringen har en god vilja och en rimlig idé om att Samhall är en viktig institution och ett viktigt företag.
Skälet till att jag ställer den här frågan gällande Samhalls olika utmaningar och problem och att jag har gjort det många gånger tidigare är just att jag tänker att det är viktigt att det finns en överensstämmelse mellan det som man säger i mer högtidliga ordalag om Samhall och det engagemang som visas.
Jag är den första att säga att jag ser positivt på att regeringen har gjort en del saker på ägarsidan på senare tid. Sänkningen av kravet på marknadsmässig avkastning är ett steg i rätt riktning utifrån den verklighet som har rått.
Det går att ha synpunkter på hur snabbt man agerade, men vi kan vara överens om att det var bra att man äntligen lyssnade på en del av den kritik som har funnits under en längre tid.
Jag tror att det är viktigt att man inte hamnar i en situation där det i praktiken finns en känsla hos den som jobbar på Samhall att man liksom får ta att det kan vara en problematisk arbetsmiljö, lite riskabelt och så där. Man ska liksom vara lite tacksam över att man har ett jobb, och då får man kanske inte gnälla så mycket på risker och sådant.
Jag säger absolut inte att detta är regeringens ingång; det jag säger är att man i en verksamhet med utsatta medarbetare behöver ha en ännu större tydlighet i det systematiska arbetsmiljöarbetet, eftersom det kan vara ganska svårt för personer i en sådan utsatt situation att göra sin röst hörd.
Därför blir det ännu viktigare att följa upp signaler från till exempel fackliga företrädare och skyddsombud. Jag tror också att vi behöver ha en lite större diskussion i samhället och i detta lite tydligare visioner från regeringen vad man egentligen vill med Samhall. Som det är nu finns nämligen en ganska stor kritik från en mängd olika håll.
Somligt håller jag med om, annat håller jag inte alls med om. Men situationen är att det finns företagarorganisationer som tycker att Samhall ibland konkurrerar ut dem. Civilsamhället och sociala företag vill vara i samma branscher som Samhall och tycker att Samhall får för hög ersättning.
Vi har också en kritik från funktionshindersrörelsen som handlar om att människor ibland lämnas lite vind för våg på Samhall. Det kommer naturligtvis alltid att finnas kritik. Därför behövs det också ett aktivt och proaktivt arbete från regeringens sida att ständigt utveckla Samhall, därav mina återkommande påminnelser i detta forum.
Ali Esbati (V):
Jag får tacka för mycket av det som ministern säger. Jag behöver ändå sammanfatta lite grann varför jag ställde frågan och vad som fortfarande finns som en oro och ett bekymmer när jag ser på det som sker på Samhall.
Det är just utifrån att vi förhoppningsvis är överens om att Samhall har en viktig roll att spela som det här meningsutbytet sker över huvud taget.
Det jag tänker att jag kommer att behöva återkomma till eller följa upp är just diskrepansen mellan att det finns vissa undersökningar och mått som företaget har använt sig av som ser väldigt bra ut och att det verkar finnas ganska tydliga problem som andra typer av undersökningar och samtal pekar på, och det handlar inte om enstaka saker.
Som jag nämnde menade ungefär hälften av de fackliga företrädarna inom städbranschen i Samhall att arbetsmiljön var dålig eller mycket dålig. Detta är verkligen någonting som man behöver följa upp för att se hur det egentligen funkar och vad man kan göra. Som jag sa är jag också positiv till sänkningen av avkastningsmålet.
Men det finns även andra typer av systematiska utmaningar som behöver följas upp, till exempel vilka det är som får plats inom Samhall och hur den verksamhet fungerar som finns inom de områden som har vuxit, exempelvis städning. Finns det kanske andra områden som Samhall borde ägna sig åt ännu mer än i dag? Vi lär återkomma till de här frågorna senare.
Ali Esbati (V):
Jag sitter i samma utskott som ledamoten Mats Green, och han har många förtjänster. Ytterligare en förtjänst kommer fram här, och det får man väl säga är fräckhetens gåva.
Men det är ju lite som med en klocka som står still - ibland kan man få rätt i alla fall. Här skulle jag säga att de frågor som Mats Green har ställt till arbetsmarknadsministern är ganska ordentligt relevanta.
Den förvirring som finns blir inte mindre av det utspel som kom från Liberalerna för bara någon eller några timmar sedan. Det är väldigt oklart - och det har det varit hela tiden - hur det marknadsliberala monster som ska skapas egentligen ska se ut.
Nu förstår ingen vad kommunernas roll i detta ska bli.
Det är dock smärtsamt tydligt för kommunerna att det redan i dag har blivit merkostnader i och med att man får ett tillbakadragande av statlig service eftersom Arbetsförmedlingen anpassar sig till de olika direktiv som finns och till de penganeddragningar som har genomförts.
Kontor läggs ned, men det är också så att man redan har en mycket ansträngd situation för personalen på Arbetsförmedlingen. Det är folk som befinner sig under väldigt stark press. Det är personer som har sagt upp sig utöver det stora varsel som lades med nödvändighet efter servettskissbudgeten.
Allt detta gör att kommunerna redan i dag är drabbade.
Detta ger anledning att ställa ganska allvarliga frågor om regeringens möjligheter - som är konstitutionellt bestämda - att styra landet och därmed också styra landets alla myndigheter. I detta fall handlar det om en av de allra största myndigheter som finns, nämligen Arbetsförmedlingen. Det är en kaotisk situation.
Jag önskar att arbetsmarknadsministern kan säga något som kanske bidrar till att göra situationen lite ljusare.
Ali Esbati (V):
Det är beklagligt att Mats Green bland sina i och för sig helt rimliga frågor lägger in lite dimridåer om Moderaternas egen position, för den har ju varit mer kaosartad, inte mindre, än det som januariöverenskommelsen leder till.
Från Moderaternas sida har man ju inte haft någon aning om vad man vill göra med Arbetsförmedlingen, bara att den ska skäras ned på, och det har bidragit till den situation som råder på myndigheten nu.
Det vore intressant att höra från arbetsmarknadsministern om det finns någon faktisk plan vad gäller vilken roll som kommunerna ska ha i en framtida struktur med Arbetsförmedlingen.
Men ännu mer intressant vore att höra om det är rimligt att fortsätta hävda att den tidsplan som man har annonserat ska gälla.
Det är inte rimligt att de arbetslösa och de anställda på Arbetsförmedlingen får ta kostnaden för den oenigheten.
Ali Esbati (V):
En utgångspunkt är att alla vuxna i vårt samhälle är hänvisade till att arbeta för sin försörjning. Därmed har villkoren på arbetet en fundamental betydelse för våra livsbetingelser. Det mest självklara är, eller borde i alla fall vara, att vi tillsammans ser till att arbetslivet inte innebär fara för att skadas eller i värsta fall dö. I ett långt perspektiv har vi i Sverige lyckats få ned antalet arbetsolyckor med dödlig utgång.
De senaste åren tycks det dock ha skett ett trendbrott, och det är någonting som regering och riksdag måste ta på största allvar. Det kan inte vara acceptabelt att människor dör till följd av sitt arbete. Vi i Vänsterpartiet menar att den här utvecklingen har fått alldeles för liten plats på den politiska dagordningen. Regeringen men också övriga politiska partier har alla ett ansvar för att berätta hur man ser på döden på jobbet och vad man skulle vilja göra för att motverka den.
Det är därför Vänsterpartiet har begärt dagens debatt.
Ali Esbati (V):
En arbetare klipper gräset på en golfbana, hamnar i en damm och får gräsklipparen över sig. En ung byggjobbare faller från ett tak i centrala Stockholm. På en anläggning i Göteborg faller en stolpe över en arbetare. Detta är några exempel på dödsfall bara de senaste månaderna. Till och med under den korta tid som har gått sedan vår begäran om aktuell debatt bifölls har människor fått sätta livet till när de bara gått till sitt jobb en vanlig dag, nu senast på grund av att ett ställverk rasade över en arbetare i Vallentuna.
Jag tror faktiskt att det är svårt för vissa i politikens korridorer och byråkratins ombonade rum att på djupet förstå att det finns arbeten i Sverige där man varje dag riskerar att inte återvända helskinnad och att detta är någonting som påverkar arbetande människor och deras nära och kära. Vänsterpartiet har återkommande presenterat politiska förslag på det här området.
Och vi gör det fullt medvetna om att det inte finns någon mirakulös enstaka åtgärd som kan lösa alla problem utan att det behöver göras mycket på många områden. Ett antal satsningar har vi lagt fram i vårt alternativa förslag till statsbudget. Arbetsmiljöverket, som har nämnts, behöver i dag resurser för att antalet inspektörer inte ska behöva bli färre utan tvärtom fler. Vi vill också skjuta till resurser till det oerhört viktiga arbete som skyddsombuden genomför.
Då handlar det både om de lokala och de regionala skyddsombudens möjligheter till vidareutbildning, till exempel. Det skulle sammanlagt handla om 120 miljoner nästa år och 170 miljoner framöver. Det är en prioritering som vi gör i vår budgetmotion. Men vi vet också att det inte bara är pengar det hänger på. Här är några ytterligare konkreta förslag från vår sida: Tillsätt en statlig kriskommission! Det skulle behövas ett erkännande av frågans dignitet och ett bredare grepp om dessa händelser och denna utveckling.
Stärk rättsväsendets arbete med arbetsmiljöbrott! Där behövs det statlig styrning. Jag blev själv nyligen kontaktad av en mamma som för ett antal år sedan förlorat sitt barn när han var på sitt arbete. Hennes historia liknar tyvärr många andras, det vill säga upplevelsen av att rättsväsendets prioriteringar när det kommer till sådana här händelser lämnar mycket övrigt att önska.
Vi ser ett akut behov av att fler poliser och utredare men också åklagare specialiserar sig på arbetsmiljöbrott så att de kan få en god undersökning och lösning. Utöka de regionala skyddsombudens tillträdesrätt! I dag finns det företag som skriver på ett kollektivavtal men där det av olika skäl inte finns medlemmar i den fackliga organisation som bär avtalet.
Då ska det finnas tillträdesrätt för regionala skyddsombud - det är ofta också just där som behoven är som störst. Vår lista med konkreta förslag är mycket längre. Vi har presenterat dem i olika sammanhang, och tiden är knapp nu. Det jag hoppas är att regeringen ska ta till sig några av förslagen och se till att det här arbetet trappas upp, för det finns det verkligen behov av.
Ali Esbati (V):
Under förra mandatperioden var Vänsterpartiet och regeringen överens om att ge ordentligt med mer resurser till Arbetsmiljöverket, att initiera flera uppdrag som nu har gett oss viktig, ny kunskap om situationen, att upprätta en myndighet för arbetsmiljökunskap med mera. Jag ska inte säga att initiativen på området har tagit slut efter valet. Vi har hört här att bra saker görs och har gjorts. Men jag menar att takten och engagemanget har förändrats.
Det är till exempel bekymmersamt att Arbetsmiljöverket signalerar att de behöver dra ned på antalet inspektörer i stället för att öka. Jag vill veta om regeringen är beredd att skjuta till mer resurser till Arbetsmiljöverket eller till skyddsombudens vidareutbildning. Kan man få veta någon tid vad gäller lagförslaget om utökad tillträdesrätt för regionala skyddsombud? Eller är det på det sättet att de här frågorna inte lirar särskilt bra med andan i 73-punktsprogrammet, som styr regeringens arbete?
Ali Esbati (V):
Jag ser fram emot att ministern återkommer angående de regionala skyddsombuden. Det är en viktig fråga. Det har tidigare sagts att det ska ske saker där, men det har inte hänt. När det gäller Arbetsmiljöverket vill jag understryka att skälet till att det har kunnat göras fler inspektioner är att tidigare budgetar har gett mer resurser till Arbetsmiljöverket.
Nu signalerar Arbetsmiljöverket att budgetposten i budgeten för 2020 inte kommer att räcka till att upprätthålla antalet inspektioner. Det var det min fråga handlade om.
Ali Esbati (V):
Det här var inget svar, men var på sitt sätt väldigt talande. Jag noterar att Moderaterna framöver kanske vill lägga ned alla myndigheter där eventuella arbetsmiljöproblem förekommer. Det ska bli intressant att följa upp detta ställningstagande. Det förklarar dock inte varför man hela tiden och hela vägen har varit emot alla myndigheter och alla satsningar på arbetstagare samt kunskaper och forskning om dem.
Det förklarar heller inte varför man vill skära ned 8 miljoner på Arbetsmiljöverket.
Ali Esbati (V):
Magnus Persson och Sverigedemokraterna kommer inte undan genom att hävda att det finns någon lögnfabrik. Det är deras förslag om skyddsombuden som vi diskuterar. Det som Sverigedemokraterna har föreslagit är att man ska frångå den svenska modellen för att utse skyddsombud. Modellen bygger på att det är arbetstagarnas organisationer som har den bästa möjligheten att göra detta arbete, som är så oerhört viktigt.
Varför vill ni dra undan benen för den modellen?
Ali Esbati (V):
Detta är ett märkligt sätt att beskriva det faktum att Sverigedemokraterna utför beställningsverk åt Svenskt Näringsliv, som har långtgående förslag på hur man ska rasera det svenska systemet med skyddsombud. Den framgångsrika svenska modellen bygger på att arbetsgivare och arbetstagare genom sina organisationer har en avgörande roll, eftersom de vet bäst hur det funkar på arbetsplatserna när viktigt jobb ska göras på arbetsmiljöområdet.
Allt ska inte bara vara arbetsgivare och myndigheter. Det vill ni frångå.
Ali Esbati (V):
Vårt samhällssystem vilar på principen om alla människors lika värde. Men vi vet alla att detta i praktiken ofta sätts på undantag. På arbetsmarknaden ser vi det inte minst när det gäller risken för att brytas ned, slitas ut, skadas eller dö. Den här debatten har haft fokus på de plötsliga dödsfallen på jobbet, men vi ska komma ihåg att det därutöver är mångdubbelt fler som dör en för tidig död som en följd av sitt arbete.
I en nyligen gjord studie av tre Umeforskare beräknas antalet personer som dör till följd av arbetsrelaterad stress som orsakar stroke och hjärtsjukdom till 770 om året. Man måste förstå att de generella villkoren inom olika branscher är avgörande för människors liv och hälsa i det här landet och det i en skala som är dramatiskt mycket större än vad som diskuteras i medier och i våra politiska församlingar.
Att ta de här frågorna på allvar handlar därför om att se ojämlikheten och otryggheten på arbetsmarknaden som ett problem och att kämpa för att ändra de förhållandena. Från högerhåll har man traditionellt inte varit så upptagen av de sakerna. Det vet vi. Nu ser vi en S-ledd regering som samarbetar med alltmer arbetarfientliga partier. Det ger skäl till oro. Från Vänsterpartiets sida kommer vi att fortsätta att driva frågor som är grundläggande för ett tryggare arbetsliv.
Det handlar om arbetsrätten som behöver stärkas och inte urholkas. Det handlar om regler för upphandling, där arbetsmiljöarbetet i dag skadas när man har entreprenader i flera led. Det handlar om att stoppa missbruk av subventionerade anställningar. Det handlar om att utländska företag ska ha anmälningsskyldighet från dag ett för utstationerad arbetskraft. Vi vet att det är en utsatt grupp. Det handlar om behovet av en branschkunnig företagshälsovård som omfattar alla arbetstagare.
Vi är redo för samtal och för att förhandla om de här frågorna om viljan och engagemanget skulle finnas på andra håll.
Ali Esbati (V):
Det var bra för kunskapsnivån i den allmänna debatten att notera att Liberalerna har samma förslag som Sverigedemokraterna när det gäller skyddsombuden och att det har uppmärksammats väldigt lite. Det tycker jag är väldigt synd i sak. Skyddsombuden är väldigt viktiga, och den svenska modellen för det är väldigt viktig. Maria Nilsson nämnde att de regionala skyddsombuden ska ha en viktig roll.
Men ni vill också ersätta dem med vad ni kallar för en ny och mer ändamålsenligt utformad funktion. Vad är det?
Ali Esbati (V):
Jag noterar att Mats Green inleder sin replik med att säga att vi befinner oss i budgettider. Det tror jag är den viktigaste förklaringen till att vi har denna diskussion - att Mats Green känner att han helst vill diskutera budgetfrågor och helst kanske med någon annan än mig, som ju inte står för regeringens budget. Men låt så vara! Nu diskuterar vi den här frågan.
Min verklighetsbeskrivning från överläggningen med regeringen är att man själv kan läsa den avvikande mening som Moderaterna hade vid överläggningen. Där framgår att det är den historiska synen man vill diskutera.
På utskottsmötet var vi alla egentligen överens om att man ville diskutera regeringens ståndpunkt framöver. Vi var eniga, men Mats Green gjorde sitt yttersta för att ändå försöka hitta något att bedriva oppositionspolitik runt. Gudarna ska veta att man har rätt till det, men det är inte så ansvarsfullt. Framför allt blir det konstigt om man ger en felaktig bild av hur det faktiskt gick till på mötet; det var mer det jag reagerade på.
När det gäller användningen av ordet "tveksamt" vet nog även Mats Green att detta är en juridisk frågeställning - så yttrar sig den juridiska avdelningen på Regeringskansliet. Ställningstagandet är att man helt enkelt tycker att detta strider mot subsidiaritetsprincipen. Det är det ställningstagande som också riksdagen har gjort. Är det en delseger?
Nej, det är klart att det är ett bakslag. Det är dock bra i den processen att kommissionen har konstaterat att Sverige har en annan modell. Men självklart är det bara dåligt att man har lagt fram detta förslag, och det är vi alla eniga om.
Ali Esbati (V):
Jag är tveksam till mycket av betydligt tyngre kaliber i den här diskussionen. Jag är tveksam till hela EU-projektet. Jag var med och kampanjade för ett svenskt nej och tycker fortfarande att det hade varit bättre om Sverige hade röstat nej i den folkomröstningen. Jag är också jättetveksam till regeringens plattform att regera på.
Det är uppenbart att resultatet hittills av det agerande som har varit är dåligt, och det är vi eniga om. Problemet är att Mats Green genom olika abrovinker försöker få det till att han hade en bättre idé om hur saker och ting skulle gå till. Men det har han inte.
Vi får se hur det går med detta framöver. Vår inställning är tydlig. Det här är ett mycket dåligt förslag, och vi bör göra allt vi kan tillsammans för att undvika att det blir något som träs över huvudet på de svenska parterna.
Då är det bra att regeringen har ett stöd för att agera så tydligt som det uttrycks i de ställningstaganden som har gjorts. Det är mycket möjligt att regeringen inte hade agerat så tydligt om det inte hade funnits ett tryck från riksdagen, men det kan jag inte svara på. Det finns många tillfällen där regeringen har agerat jättedåligt i EU-frågor.
Det blir dock lite konstigt när Mats Green, som tidigare inte har haft så mycket emot att EU kör över den svenska modellen, nu kommer med denna typ av kritik - därav mina repliker.
Ali Esbati (V):
Jag har generellt inget emot oenighet, men det är lite lustigt att diskutera det med Martin Ådahl i just denna fråga. Här råkar vi inte ha ett särskilt yttrande, utan det är Centerpartiet, Sverigedemokraterna, Kristdemokraterna och Moderaterna som har särskilda yttranden i det betänkande vi nu debatterar.
Det var väl det som stod i dessa särskilda yttranden som jag ville diskutera, och det är väl rimligt att göra det. Är det dåligt att det finns de som har kommit på att man bör trä en annan lönemodell över den svenska? Ja, självklart är det mycket dåligt.
Jag försökte också i mitt huvudanförande säga vad det finns för systemiska grundorsaker till det, men det kan vi diskutera en annan gång. Var det bra att regeringen var med och arrangerade det där toppmötet? Jag tycker generellt att det mesta som sker inom EU är dåligt.
Det är poängen med hur den sociala pelaren formulerades. Diskussionen om att kunna lagstifta om minimilöner har länge funnits i EU, och vi har alltid tyckt att det var dåligt.
Ali Esbati (V):
Min entusiasm för EU-systemet generellt är, till skillnad från Martin Ådahls, mycket begränsad. Det är en ståndpunkt som jag inte har haft skäl att omvärdera. Det som är diskussionen här är ju vad man kan göra för att i den situation där vi befinner oss, där flaggan hänger här i kammaren och Sverige är medlem i EU, försöka göra det så bra som möjligt.
Där är vi överens om vissa saker, till exempel att det är dåligt att man lägger fram ett direktivförslag som undergräver den svenska lönebildningsmodellen. Andra saker är vi inte överens om. Så ska det vara, och så kommer det att vara.
Där står Martin Ådahl uppenbarligen fortfarande kvar. Det är bra att fler känner till det eftersom det har nog så stora effekter på hur man ser på svensk arbetsmarknad i framtiden både i utstationeringshänseende och mer generellt.
Jag väljer ändå att vara glad över att vi är överens om att det är viktigt att agera mot den specifika utformningen av EU-regleringar som riskerar att få negativa effekter för svensk lönebildning.
Ali Esbati (V):
Jag förstår att det kan bli något förvirrat för Martin Ådahl om han tror att Vänsterpartiet tycker att allting med Arbetsförmedlingen var jättebra förut. Det är motsatsen till vad vi aktivt och energiskt har sagt i snart 15 år.
Processen att göra om Arbetsförmedlingen, som accelererade inte minst under regeringen Reinfeldt, från en förmedling som ska hjälpa människor att bli bättre rustade för en föränderlig arbetsmarknad till en myndighet som mest ska upphandla och kontrollera saker var olycklig. De olyckliga resultaten har vi nu sett steg för steg bli allt större.
Nu vill man göra de misslyckade fläckvisa experimenten till ett slags fullskaligt experiment. Det tror vi är dåligt. Det betyder inte att vi tycker att det var jättebra förr utan att Centerpartiet möjligen har potential att göra saker ännu sämre.
När det gäller det som Martin Ådahl säger i övrigt är det lite magstarkt att stå och säga att man har gjort en massa saker när ens parti har bidragit starkt till att få bort en massa arbetsförmedlingskontor runt om i landet så att det har uppstått risk för kala fläckar i arbetsmarknadspolitiken.
Man har även bidragit till en paniksituation i många kommuner, som säger att staten måste ta sitt ansvar. Men staten kan inte göra det eftersom man har skurit ned på anslagen och har försatt Arbetsförmedlingen i denna kaossituation. Det är vad vi diskuterar just nu. Riksrevisionen säger i sin rapport hur ett LOV-system ska kunna förbättras.
Men det jag sa i den andra talarstolen och som jag kan upprepa även i den här talarstolen är att vi behöver se huruvida det över huvud taget är rimligt att ha det systemet, inte hur vi ska skruva i det utan hur det förhåller sig till att exempelvis ha saker i egen regi.