Jonas Sjöstedt (V):
Jag tackar finansministern för svaret. Som vi alla vet råder en allvarlig ekonomisk kris i stora delar av Europeiska unionen. Inte minst är många euroländer hårt drabbade. Det är en kris som har flera olika orsaker. Den som säger att den bara beror på euron gör det för enkelt för sig. Den beror på finanskris, bankkris, i vissa fall slarvigt skötta statsfinanser och dåligt fungerande skattesystem, men den beror också på valutaunionen.
Vi har under de senaste åren kunnat se hur valutaunionen har varit ett hinder för ekonomisk utveckling, både i högkonjunktur och i lågkonjunktur. I högkonjunktur var det en rad länder som skulle ha behövt höja räntan och strama åt men som inte förmådde göra det och som hade en betydande fallhöjd ned i finanskrisen. I dag skulle de behöva en annan växelkurs än exempelvis Tyskland. Euron är en del av problemet, inte en del av lösningen.
Svenska folket röstade nej till EU:s valutaunion 2003. I efterhand framstår det som ett mycket klokt beslut. Vi har haft en lägre ränta, en mer fördelaktig växelkurs och över lag en bättre ekonomisk utveckling än merparten av euroländerna. Vad var det då vi röstade nej till? Vi röstade nej till en gemensam valuta men också till ett helt regelverk som också påverkar finanspolitiken och som endast omfattar de länder som har den gemensamma valutan.
I det ingår sanktionsmöjligheten om man inte följer de finanspolitiska direktiv man får av Europeiska unionen. I artikel 139b i Lissabonfördraget undandras icke-euroländer från den sanktionsmöjlighet som stadgas i artikel 126.
Nu vill finansministrarna i expertgruppen och Europeiska rådet att man utvidgar EU:s makt över finanspolitiken, inte bara över euroländerna - med detta finns det en viss logik om euron ska kunna klara sig i framtiden - utan också över icke-euroländer. Detta kräver såvitt jag kan se en fördragsändring av just artikel 139b, och det vore intressant att höra finansministerns syn på detta. Som jag ser det är dessa förändringar i grunden ett svek mot folkomröstningens resultat.
Det var ju det här vi röstade nej till. Vi röstade nej till dessa regler som endast ska gälla euroländerna. I efterhand kommer man nu och ger oss de regler som svenska folket i demokratisk ordning har avskaffat. Jag menar att detta också står i motsats till det Anders Borg själv säger om att finanspolitiken bör vara en nationell angelägenhet. Hela detta paket går ju ut på att göra finanspolitiken till en EU-angelägenhet, som då blir en sorts överrock på den nationella politiken.
Det är det enda syftet med det här paketet egentligen. Jag kan förstå att en anhängare av EU:s valutaunion vill införa den steg för steg. Det är ju egentligen det som sker nu. Men det är en brist på respekt för folkomröstningen. Jag skulle vilja höra med Anders Borg om han ser det här som ett steg på vägen mot svensk euroanslutning - att steg för steg ta över valutaunionens regelverk.
Vill Anders Borg fortfarande, med erfarenheten av den djupa eurokrisen, att Sverige blir en del av EU:s valutaunion, eller har vi lärt att det kanske var klokt att stå fria från den? Om svaret är ja - om politiken ligger fast och vi ska ge upp vår valuta och vår finanspolitiska frihet - när ska det ske? Jag hörde Birgitta Ohlsson och en rad andra ledande regerings- och alliansföreträdare i valrörelsen säga att det bör ske under denna mandatperiod.
Jag tror att finansministern har uttryckt sig betydligt mer försiktigt i den här frågan tidigare. Delar finansministern synen att Sverige bör gå in i EU:s valutaunion under den innevarande mandatperioden?