KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Odell (KD):
Frågan om jag avser att ta initiativ till lagstiftningsförslag när det gäller möjligheten att bygga om lediga kommersiella lokaler till bostäder har Egon Frid redan ställt till mig så sent som för en månad sedan. Även då antydde Egon Frid att den nuvarande regeringen har drivit ned nyproduktionen av bostäder genom att ta bort tidigare investeringsbidrag.
Jag svarar nu som jag svarade då, att bostadsförsörjningen är en i huvudsak kommunal angelägenhet som regeringen inte har för avsikt att styra på det vis som Egon Frid föreslår. När det gäller den tidigare regeringens system med en mängd olika produktionsstöd anser jag att de har inverkat negativt på bostadsmarknaden och byggbranschen under lång tid.
Mot bakgrund av stödens negativa effekter har jag ingen avsikt att medverka till att sådana återinförs. Däremot följer jag noga studenternas situation på bostadsmarknaden och har därför gett Boverket i uppdrag att titta närmare på detta. Jag ser fram emot den redovisning som Boverket kommer att lämna i slutet av det här året. I övrigt hänvisar jag till det svar jag lämnade till Egon Frid i mitten av september.
Mats Odell (KD):
Egon Frid lever kvar i att subventionerna drev fram ett ökat byggande. Det är verkligen ingen enkel sak för Egon Frid att bevisa att det är på det viset. Under detta finanskrisens år, denna vargavinter, kommer det av allt att döma att byggas ungefär lika många bostäder i Sverige som under subventionsåren 2000-2001.
Egon Frid har en viss uppförsbacke när han ska bevisa det, men han vill återinföra investeringsstimulanser för att stimulera byggandet, framför allt studentbostäder och små hyresrätter. Jag vet att det saknas bostäder i de här kategorierna, men jag vänder mig ändå emot Egon Frids längtan att styra byggandet genom subventioner.
Det var nämligen just de tidigare subventionerna, fru talman, som gjorde att vi i Sverige byggde mindre bostäder än vad hushållen efterfrågade. Till skillnad från Egon Frid tycker inte jag att politiker ska bestämma hur bostäder ska vara utformade. Det ska hushållen göra tillsammans med byggsektorn, naturligtvis i enlighet med de regelverk som finns. Jag vill ställa två frågor till Egon Frid för att vi ska förstå varandra.
Enligt en OECD-rapport från 2007, alltså året då byggsubventionerna avskaffades, hade Sverige de högsta byggkostnaderna i Europa. Enligt den rapporten, som heter OECD Working Paper No 559 , låg de svenska byggkostnaderna på 55 procent över genomsnittet av byggkostnaderna år 2005.
Mellan 2005 och 2008 vet vi att byggkostnaderna ökade med ytterligare 40 procent enligt en undersökning som Sabo beställde och som Statistiska centralbyrån genomförde. Subventionerna har varit kostnadsdrivande och bidragit till att Sverige är det land i Norden som under de senaste decennierna har byggt allra minst bostäder per capita.
Vi vet att det under 2000-2007 i Sverige byggdes 180 000 bostäder, medan man i vårt grannland Norge för hälften så många invånare byggde 250 000 bostäder utan subventioner, och där är det lätt för studenter och andra att hitta bostäder. Egon Frid har ett stort bekymmer att försöka förklara hur det fungerar.
Inför valet 2010 har oppositionen i riksdagen bildat en rödgrön allians där Egon Frids parti av allt att döma ska ingå. Vi tror att det är bra att väljarna kan se att det finns två olika alternativ att jämföra.
När vi diskuterar nya byggsubventioner kan jag notera att Socialdemokraterna, som ska samarbeta med Egon Frid och hans parti, har skurit ned sin motsvarande satsning till ett absolut minimum - 400 miljoner kronor per år. Miljöpartiet satsar 0 kronor, Egon Frid, på nya byggsubventioner. Då ska man komma ihåg att alliansregeringen sparade in 2,7 miljarder.
Är det dit Egon Frid vill tillbaka har han en rejäl uppförsbacke. Visserligen når Vänsterpartiet, som har ställt den här interpellationen, hjälpligt upp till detta. Inte i år eller nästa år utan först 2012 är man uppe i 2,3 miljarder. Detta är inte riktigt sammanhängande.
Jag måste fråga vad som kommer att gälla i en rödgrön regering om inte ens Vänsterpartiet, som bara anslår 500 miljoner kronor till detta för 2010, orkar återinföra de här subventionerna. Hur kan man då samtidigt ställa krav på att regeringen ska göra det?
Mats Odell (KD):
Jag svarade på frågan, Egon Frid. Jag sade att vi inte har några planer på att återinföra subventioner som uppenbarligen har varit kostnadsdrivande. Det går inte att gömma sig bakom att det här skulle vara standardökningar, Egon Frid. Skulle byggstandarden ha ökat med 40 procent bara på de här åren? Det låter inte sannolikt. Vi vet att de här subventionerna har varit kostnadsdrivande.
Varför ska man hålla på och spara om man ändå får pengar från staten till projekten? Egon Frid har också ställt en fråga om möjligheten att omvandla andra typer av fastigheter, kontorsfastigheter som har blivit tomma eller industrilokaler, till bostäder. Det tycker jag är en sympatisk fråga. Det är alldeles utmärkt att göra det. Vi har ingenting emot det.
Vi har till och med erbjudit en lösning på detta, nämligen möjligheten att införa ägarlägenheter som direkt kan hyras ut med hyresrätt. Men när vi kommer med det förslaget säger Egon Frid i ett pressmeddelande den 11 november förra året: Regeringen ägnar sig åt att lösa problem som inte finns. Det verkliga problemet är att folk inte får tag på någon hyreslägenhet med förstahandskontrakt.
Nu spär regeringen på en oreglerad andrahandsmarknad där folk tvingas hyra lägenheter i andra hand med mindre rättigheter än i dag. Det var Egon Frids kommentar när vi införde en upplåtelseform som gör att man kan omvandla en tom kontorslokal eller en industrifastighet till just hyresrätter. Den handsken passar inte Vänsterpartiet.
Jag vet inte om det var ordet ägande som var stötande eller vad det var. Visst saknar vi bostäder, men man undrar ändå, fru talman, hur den situationen förbättras av att man säger nej till bostäder i gamla kontorslokaler. Varför ställer Egon Frid de här frågorna till mig när han och hans parti samtidigt tar avstånd från den lösning som vi har serverat?
Möjligheten att bygga om industrilokaler och tomma kontorslokaler till bostäder finns i dag, Egon Frid. Lösningen heter ägarlägenheter.
Mats Odell (KD):
Det är väldigt intressant. Ju längre den här debatten pågår, desto mer inser jag att Egon Frid borde läsa vad ägarlägenhetslagen innebär. Den innebär att man hyr med ett förstahandskontrakt av en ägare som äger en, tio eller hundra lägenheter. Men det är ett mycket mer flexibelt instrument än att omvandla det här till en hyresbostadsfastighet.
Det är en flexibel mekanism för att kunna ta vara på sådana här möjligheter. Vi har också sett att det har skett sådana ombyggnader. Jag håller med om att det finns de som har satsat på att göra väldigt exklusiva sådana här lägenheter, men det finns ingenting som säger att man inte kan göra om exempelvis en fabrikslokal till ägarlägenheter som upplåts med hyresrätt av det kommunala bostadsbolaget.
Ordet ägande tycks vara stötestenen för Egon Frid, men gå in och titta lite på möjligheterna att använda det här på ett socialt väldigt progressivt sätt!
Jag tror nämligen också, vilket Egon Frid och jag har diskuterat tidigare, att ägarlägenheter i befintligt bestånd, i våra miljonprogramsområden, skulle kunna tillgodose behoven för alla dem som bor där som ofta är födda i andra delar av världen och som vill bo kvar och ändå äga sin bostad, för det har de gjort tidigare i hela sina liv.
Det skulle kunna bidra till att stabilisera de här områdena om folk bor kvar och inte omedelbart flyttar därifrån när de har fått lite mer fast mark under fötterna. Ta till dig det här med ägarlägenheter och studera det! Det är ett flexibelt instrument som gör att man kan ta hand om även småskaliga möjligheter att tillskapa nya bostäder där det tidigare har varit någonting annat.
Den här möjligheten finns i dag, alltså att ta en befintlig fabrikslokal eller ett befintligt kontorshus eller delar av det och göra det till ägarlägenheter som upplåts med förstahandskontrakt för hyresrätt och som omfattas av alla de regler som gäller på hyresmarknaden i dag.
Mats Odell (KD):
Bosse Ringholm har frågat mig om jag är beredd att ge Finansinspektionen i uppdrag att skärpa det nu gällande regelverket för bonusar och se över om stabilitetsavgiften kan användas till att begränsa bonusar i banker. Regeringen har sedan finanskrisen blossade upp arbetat målmedvetet för att bankerna ska ta bort ersättningssystem som leder till osunt risktagande. Vi har också uppmanat bankerna att begränsa storleken på bonusutbetalningarna i krisens kölvatten.
Två tydliga bevis på att regeringens agerande och den allmänna opinionen har haft effekt är det bonusstopp och den bonussänkning som storbankerna Swedbank och SEB nyligen annonserade. Sedan årsskiftet gäller i Sverige ett nytt, tufft regelverk för bankernas ersättningssystem, baserat på de internationella överenskommelser i Europeiska unionen och G20 som regeringen var med om att förhandla fram under hösten.
Regleringen syftar till att motverka överdrivet risktagande och därigenom undvika att bonusar i framtiden blir ett hot mot den finansiella stabiliteten. Det är viktigt att understryka att det nya regelverket bygger på internationella principer som Sverige och andra länder i olika forum utfäst sig att följa.
Genom att regelverket genomförts som föreskrifter som kompletterats med allmänna råd av Finansinspektionen är samtliga banker och finansinstitut med säte i Sverige skyldiga att följa dem.
Finansinspektionen kommer att bedriva en aktiv tillsyn av bankernas ersättningsprinciper och noga följa vilka åtgärder de vidtar med anledning av den nya regleringen. En rapport avseende deras iakttagelser ska vara regeringen tillhanda senast den 1 oktober 2010.
Jag förutsätter att samtliga banker och finansinstitut rättar sig efter det nya, tuffa regelverket. Finansinspektionen har kraftfulla möjligheter att ingripa mot de banker som inte följer de nya reglerna. Skulle det ändå bli nödvändigt kommer regeringen att vidta ytterligare åtgärder, där en riskdifferentierad stabilitetsavgift skulle kunna vara ett tänkbart alternativ.
Låt mig slutligen kommentera Nordea, där svenska staten äger 19,8 procent av aktierna. Redan i fjol lade staten fram ett eget förslag till ersättningsprinciper för ledande befattningshavare, i syfte att stoppa rörliga ersättningar till högsta ledningen i banken. Staten har därefter i dialog med styrelsen och andra storägare utan framgång försökt vinna stöd för sin linje.
Inför årets stämma lägger staten därför åter fram ett eget förslag till ersättningsprinciper som innebär att ledande befattningshavare i Nordea inte ska ha rätt till rörlig ersättning. Jag är övertygad om att det finns många småsparare som på den kommande bolagsstämman kommer att stödja vårt förslag.
Min och regeringens ambition är att staten som ägare även framgent ska verka för att ledande befattningshavare i Nordea inte ska ha rätt till rörlig ersättning. Det är viktigt för regeringen att staten sopar framför egen dörr när vi kräver största möjliga återhållsamhet av andra.
Mats Odell (KD):
När man tittar på vilka möjligheter vi har i Sverige att vidta åtgärder som ligger vid sidan av internationella överenskommelser finner man att det kanske inte är någon riktigt bra idé. I en alltmer globaliserad finansmarknad är det ju åtgärder som har global eller åtminstone europeisk verkan som blir effektiva.
Om vi ska vidta nya åtgärder måste vi därför titta på om de ligger inom och bygger på de överenskommelser som vi har slutit på internationell nivå. Jag tror att det vi nu måste göra är att avvakta och se vad som sker på det här området. Vi vet att bankerna nu håller på att implementera det nya regelverket.
Men - och där håller jag helt och hållet med Bosse Ringholm - skulle vi finna att det finns banker som inte följer det här regelverket, som nu är fastlagt och som nu implementeras och som ska rapporteras tillbaka till Finansinspektionen, eller på annat sätt betalar ut bonusar som inte kan anses vara förenliga med en sund riskhantering får vi naturligtvis anledning att överväga om vi måste vidta ytterligare åtgärder.
Jag menar att regelverket är solklart, och jag förväntar mig att alla banker följer det. Men om det blir nödvändigt finns möjligheten att införa en riskdifferentierad stabilitetsavgift. Vi har sagt att den ska vara riskdifferentierad från 2011. Det är en målsättning som regeringen slår fast och som finns. Vi förbereder detta.
Man kan fråga sig om det finns andra alternativ. Det finns de som diskuterar en bonusskatt till exempel. Är det ett bra alternativ? Vi har inte tagit ställning till om en bonusskatt kan vara effektiv för att förhindra utbetalningar av bonusar som bidrar till osunt risktagande. Men man kan nog lugnt säga att erfarenheter från andra länder inte är entydigt positiva. Personligen är jag skeptisk till att följa det spåret, men regeringen har inte uteslutit någon sådan åtgärd.
Vad det finns för andra alternativ kan man alltid fundera på. Vi har, som sagt, siktat in oss på att stabilitetsavgiften ska vara riskbaserad från 2011. Det innebär en högre avgift för banker som har ett högre risktagande och som därmed löper större risk för att åsamka skattebetalarna stora kostnader.
I den mån det finns bonusar som bidrar till ett sådant risktagande ska stabilitetsavgiften självfallet fånga upp det. Men exakt hur en riskbaserad stabilitetsavgift ska utformas kommer regeringen att utreda under året.
När det gäller Nordea tycker jag ändå att det är angeläget att säga att av de 2,8 miljarder som har avsatts för rörliga ersättningar handlar ungefär 600 miljoner om Sverige. Resten är verksamheter som bedrivs i Luxemburg, London, Helsingfors, Köpenhamn, Oslo och så vidare. Det gör inte saken bättre.
Det som beslutas på stämmorna handlar uteslutande om ledningsgruppen, om dem som tar de strategiska besluten om risktagande i banken. Trots att stämman röstade ned det har ledningsgruppen självmant avstått från varje form av bonus både under förra året och under detta år. Regeringen lägger, som sagt, fram ett eget förslag om att stämman ska besluta om att sådan bonus inte heller ska utgå i framtiden.
Mats Odell (KD):
För att börja i den senare ändan har vi sagt att en riskdifferentierad avgift ska kunna gälla från 2011. Exakt när ett sådant förslag kan levereras kan jag inte svara på i dag. Det är också ett antal dimensioner av det här som behöver utredas. Vad ska ingå? Vad är det som konstituerar riskbeteende i de här sammanhangen? Det är något som vi nu arbetar med.
När det finns färdigt att presentera kan jag inte svara på i dag. Jag tror ändå att det mest slagkraftiga i den reglering som vi nu har infört och som Finansinspektionen har implementerat just är att det bygger på vad som har överenskommits på internationell nivå. Jag tror att det är viktigt att vi håller fast vid den principen.
Man kan fundera på införandet av regleringar på det här området. Regeringen har faktiskt genomfört den första verkliga regleringen av ersättningssystemen i finanssektorn någonsin. Bosse Ringholm i all ära, men han har varit finansminister. Han har suttit i socialdemokratiska regeringar och haft viktiga uppdrag.
Såvitt jag känner till har den socialdemokratiska regeringen inte ens försökt att genomföra något som är i närheten av detta, trots att det finns exempel på att det förekom ännu större bonusutbetalningar så sent som under den senaste socialdemokratiska mandatperioden.
Vår samlade uppfattning i regeringen är att det är absolut nödvändigt att åstadkomma ett definitivt stopp för den bonuskultur som har premierat - där tror jag vi är helt överens - ett osunt risktagande. Det är också bakgrunden till att regeringen har varit pådrivande inom både Europeiska unionen och G20 för att få på plats en skarp och effektfull reglering. Den signalen tror jag är alldeles glasklar.
Mats Odell (KD):
Jag tycker ändå att vi ska komma ihåg att regeringen har varit väldigt pådrivande i den debatt som har förts, och det regelverk som har satts på plats, inte bara i Sverige utan också inom hela Europeiska unionen och på G20-nivå, är ett kraftfullt regelverk. Vi ser också att den allmänna opinionen påverkar bankerna.
Swedbank har infört ett totalt bonusstopp, vilket kan tyckas vara naturligt med tanke på den bankens situation. Samma sak gäller SEB där man har sänkt ordentligt. Staten kommer självklart att fortsätta agera på det här området. Vi kommer att utnyttja vår rösträtt. Vi kommer att fortsätta tala om de här frågorna.
Den varumärkesvård som jag tror är angelägen för alla företag, oberoende av i vilken bransch de finns, men kanske framför allt i en sådan förtroendebransch som den finansiella sektorn, kommer att innebära att de tänker både en och två gånger på hur de vårdar sitt varumärke. Kunderna har faktiskt också möjlighet att rösta med fötterna, och det är någonting som jag tror att man väger in i hur man ska hantera de här frågorna framöver.
Mats Odell (KD):
Det här blir lite av en mönstring av vad de olika alternativen står för. Man kan konstatera, Greger Tidlund, att vi har en för hög ungdomsarbetslöshet i Sverige och i den industrialiserade världen. Hur smart är det då, Greger Tidlund, att fördubbla arbetsgivaravgiften för ungdomar? Först konstaterar Greger Tidlund att vi har en för hög ungdomsarbetslöshet. Vad gör ni socialdemokrater åt detta?
Ja, ni fördubblar arbetsgivaravgiften. Jag upprepar: Man behöver inte vara Einsteins kusin för att förstå att detta inte fungerar. Det är självklart. Fråga på Coop Forum, Ica Maxi eller våra grillrestauranger hur många anställda de har som är under 26 år. Säg sedan: Nu ska vi fördubbla arbetsavgiften för dem. Hur många nya jobb ger det? Här går en skiljelinje.
Jag tittade på er hemsida vad ni föreslår under Jobb. Jo, det som brukar kallas för Amsåtgärder. Det är lönebidrag, KY-platser, jobbutbildningar för unga - säkert viktigt - traineeplatser, företagsvikariat, utvidgad målgrupp, insatser på Arbetsförmedlingen, Access och så vidare.
Men det är bidrag, ingenting som skapar bättre drivkraft för fler att vilja investera i företag som kan anställa människor långsiktigt. Sverige har haft nog av den här Amspolitiken. Vi behöver en politik som gör att Sverige kan växa genom att fler vill anställa på riktiga jobb unga människor och även äldre.
Mats Odell (KD):
Tommy Waidelich har frågat mig om jag avser att ta några initiativ till att förändra stimulansen till bostadsmarknaden så att trenden minskat byggande och minskad rörlighet kan brytas. Med stimulanser torde interpellanten avse subventioner. De subventioner som funnits är avskaffade och kan således inte ändras. Att införa nya subventioner för att återigen driva på kostnadsutvecklingen är ingen politik för ett ökat bostadsbyggande.
Bostadsbyggandet mätt som antalet påbörjade bostäder har, bland annat till följd av finanskrisen, varit mycket lågt de senaste åren. Detta är beklagligt men något som har sin motsvarighet i många andra länder. Däremot pekar de flesta indikatorer på att botten nåddes under förra året och att tillväxten ökar igen. Enligt Boverket kommer bostadsbyggandet nu att öka, även om man bedömer att byggandet i Stockholmsregionen kommer att minska också i år.
En politik som främjar jobben, ökar individernas disponibla inkomster och motverkar utanförskapet är dock, både på kort och på lång sikt, det mest effektiva. De tidigare kostnadsdrivande subventionerna har bidragit till att det som byggts varit betydligt dyrare än i många andra länder vilket i sin tur bidragit till att vi i Sverige under en lång tid byggt betydligt färre bostäder än våra grannländer.
När det gäller den ränta på uppskjuten kapitalvinstbeskattning som i interpellationen kallas för Stockholmsskatt bidrog den till att finansiera den omläggning av fastighetsbeskattningen som inneburit att de allra flesta fastighetsägare i Stockholmsregionen fått en betydligt lägre löpande beskattning och därmed kan bo tryggare i sina hem. Den gamla fastighetsskatten som ständigt skapade oro hos många människor var den verkliga Stockholmsskatten.
Jag kommer självklart att fortsätta att bedriva en politik som främjar en väl fungerande bostadsmarknad, förbättrar förutsättningarna för bostadsbyggande och rörligheten på bostadsmarknaden. Däremot säger jag bestämt nej till subventioner som är missriktade och motverkar utvecklingen mot en bättre bostadsmarknad.
Mats Odell (KD):
Det här är en spännande debatt. Jag vill börja med att svara på Tommy Waidelichs fråga om vad jag ser för möjligheter att göra någonting åt den obalans som man kan konstatera mellan upplåtelseformerna bostadsrätt och hyresrätt.
Som ett resultat av att parterna nu har kommit samman i en stor uppgörelse om villkoren för hyressättning framöver och allmännyttans nya roll har de också hittat varandra i förslag på detta område, förslag som vi för närvarande analyserar på Finansdepartementet. Där finns förslag som handlar om att förändra fastighetsavgiften; det är ett sätt.
De föreslår en låg moms på hyra. De föreslår också olika typer av stimulanser för underhållsåtgärder. Det här är, som jag säger, någonting som vi analyserar på Finansdepartementet. Vi vill se om något av detta kan användas framöver för att skapa en bättre balans mellan hyresrätten och bostadsrätten.
Nu gillar inte Tommy Waidelich uppskovsräntor på reavinster. Det gör egentligen inte jag heller. Men jag måste ändå säga att de har bidragit till att vi har kunnat ta bort otryggheten i boendet för människor med måttliga inkomster som bor i Stockholms skärgård, i den bohuslänska skärgården och på annat håll där priserna har drivits upp på ett orimligt sätt.
För människor som finns i denna verklighet, där sänkningen av deras fastighetsskatt och slopandet av förmögenhetsskatten på deras hus har gjort deras liv mycket lättare, är den här uppskovsräntan kanske någonting som man kan vara beredd att betala, särskilt mot bakgrund av att borttagandet av den statliga fastighetsskatten och införandet av en låg kommunal avgift har gjort att värdet på deras fastigheter har gått upp.
Då är det ganska rimligt att man är med och betalar en del den gång man byter bostad. När man får en sänkt löpande kostnad för boendet på 3 000-4 000 kronor per månad, som det i många fall handlar om, kan man vara med och betala lite mer när man har pengar i handen. Jag tror att de flesta tycker att det är en ganska rimlig politik.
Om däremot Tommy Waidelich skulle åka runt i dessa områden, fiskarsamhällen i Bohuslän och Stockholms skärgård, skulle han väl säga till folk: Nu ska Stockholmsskatten bort, så att ni blir rörliga här ute i skärgården! Det här ska bort för att öka rörligheten; det är det som är er poäng. Detta tror jag faktiskt kommer att hända om ni får återinföra både en förmögenhetsskatt och en fastighetsskatt på de här husen. Det skulle innebära rörlighet.
Då kommer människor med vanliga inkomster att tvingas flytta därifrån och ersättas av dem som ni beviljar undantag från förmögenhetsskatt och annat och som får råd att flytta in i de här områdena. Vi kommer att få se samma segregation som den tidigare fastighetsskatten ledde till. Detta tror jag inte att människor vill ha.