Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Jag vill börja med att yrka bifall till vår reservation. Sverige är ett av världens mest jämställda länder. Det ska vi naturligtvis vara stolta över. Trots det möter kvinnor och män skillnader på arbetsmarknaden. Trots att män tar ett större ansvar hemma nu än tidigare är det fler kvinnor som står för det obetalda hemarbetet. Kvinnor har i genomsnitt lägre lön än män.
Kvinnor är även överrepresenterade bland sjukskrivna. Att undanröja fördomar och strukturer som förhindrar ett jämställt samhälle är en fråga som Moderaterna tar på stort allvar. Där regeringen väljer vägar som tvång och kvotering väljer Moderaterna att skapa förutsättningar för föräldrar att själva ta ansvar och finna lösningar som passar just den egna familjen.
Att lagstifta om en tredje pappamånad löser inga problem, utan tvärtom riskerar det att förstärka bilden av att jämställdhetsfrågor bara handlar om ändrade lagar och regler. Vi tycker inte att det är en bra idé att försöka tvinga fram ett ändrat beteende hos alla mammor och pappor mot deras vilja genom olika former av påbud från regering och riksdag. Fördelningen av föräldraledigheten är familjens ensak.
Familjer vill ha vardagsmakt, inte fler politiska pekpinnar. Jag vill vara tydlig med att jag inte har något emot en tredje, en fjärde, en femte och en sjätte pappamånad och så vidare så länge det kommer utifrån varje familjs egen önskan. Situationen ser väldigt olika ut för olika familjer och därmed är också lösningarna olika.
Jag saknar också barnperspektivet i den här diskussionen från regeringens sida. Inspektionen för socialförsäkringen, IFAU och Barnombudsmannen med flera framför att förslaget kan medföra att barnet sammantaget får kortare tid med föräldrarna i de fall där framför allt papporna inte utökar sitt uttag av föräldrapenning.
Det gäller särskilt den tiondel av barnen vars pappa i dag inte har tagit ut någon föräldrapenning när barnet fyllt åtta år. Om detta blir effekten av förslaget kan det medföra att mamman antingen får förlänga sin föräldraledighet utan ersättning eller, i värsta fall, att barnets totala tid med föräldrarna minskar.
Låt mig också vara tydlig med att det finns ett stort samhällsproblem som är kopplat till den ojämna fördelningen i uttaget av föräldrapenning.
Vi vet att skillnaderna i uttag får långtgående konsekvenser för kvinnors sysselsättning, löneutveckling och framtida pensionsinkomst, och det finns tydliga tecken på att dessa skillnader även spelar en roll för de skillnader vi ser i ohälsa och sjukfrånvaro mellan kvinnor och män. Samtidigt måste man ha respekt för hur olika familjer lägger upp sin tid utanför arbetsplatsen.
Vi ska från politiskt håll fokusera på att skapa möjligheter för kvinnor att få tillgång till arbetsmarknaden på lika villkor som män. Det arbetet måste ständigt ske i skolan, på arbetsplatsen och i opinionsbildandet. Vad Sverige behöver nu är en jämställd arbetslinje. Vi vet att arbetsmarknaden i stora delar håller på att förändras.
Gränserna mellan jobb och fritid suddas ut, och det som tidigare var en enkelt definierad arbetsdag med fasta klockslag ersätts av nya krav på uppkoppling och tillgänglighet. Samtidigt som gränserna mellan arbetstid och fritid suddas ut ställs nya krav på hur vi måste se på och arbeta med jämställdhets, arbetsmiljö- och socialförsäkringsfrågor.
I tider där reformerna behöver bli fler för kvinnor på arbetsmarknaden gör regeringen det motsatta. Att regeringen nu halverar RUT-avdraget, som är den reform som skapat tusentals jobb för kvinnor och som också underlättat många familjers vardagspussel, är ett steg i fel riktning.
Att regeringen också i sin budget aviserat att man tänker avskaffa jämställdhetsbonusen, som skapar incitament för föräldrar att dela lika på ansvaret, är ytterligare ett exempel. Regeringen höjer skatter och slopar reformer som gör det mer lönsamt att arbeta, och det är också fel väg att gå om man vill öka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. Att minska lönsamheten i att gå till jobbet skapar inte större incitament för att jobba.
Det säger sig självt. Det är direkt skadligt och motverkar en jämställd arbetslinje. Vi föreslår att man ska uppmuntra föräldrar till ett jämställt uttag genom att förstärka jämställdhetsbonusen ytterligare. Vi vill skapa ekonomiska incitament för föräldrar att dela mer lika på föräldrapenningen. Barnfamiljer vill även fortsatt själva kunna bestämma över sin familjesituation.
Därför förstärker vi incitamenten för föräldrar som delar lika snarare än använder oss av tvång och kvotering. Regeringen väljer i stället att slopa jämställdhetsbonusen som uppmuntrar till ett jämnare uttag av försäkringen. Att ta bort incitament för ett jämnare föräldraansvar är inte rätt väg att gå. Jämställdhetsbonusen bör i stället förstärkas.
För att fler föräldrar ska använda bonusen måste dock informationen bli bättre, då Försäkringskassans egen utvärdering visade att föräldrarna saknar tillräcklig kunskap för att veta vad det innebär ekonomiskt och hur och när bonusen utbetalas. Lösningen på att det råder informationsbrist kan inte vara att ta bort morötter och uppmuntran för mammor och pappor att dela lika.
Till alla mammor och pappor som lyssnar vill jag säga: Moderaterna tror på er. Vi tror på er förmåga att se till era barns bästa i stället för att politiker ska göra det. Vi tror på er förmåga att utifrån era förutsättningar ta föräldraansvar. Herr talman!
Med vår politik vill vi bidra till goda förutsättningar för familjernas frihet, ekonomisk trygghet, tid tillsammans, valmöjligheter i barnomsorgen och jämställdhet mellan föräldrarna.
Vi tror också att grunden för en mer jämställd arbetsmarknad läggs genom en förbättrad jämställdhetsbonus, möjlighet för fler att gå upp i arbetstid, en politik som underlättar för människors livspussel och reformer som gör det mer lönsamt att arbeta.