David Josefsson (M):
När man lyssnar på bostadsministern låter det nästan som att momsreglerna är av Gud givna. Så är det ju inte; det är vi i riksdagen och regeringen som bestämmer reglerna. Det var också detta som jag uppfattade som syftet med den här utredningen - att identifiera hinder och sedan fundera på om man kan göra någonting åt dem. Jag trodde faktiskt att jag i den här debatten skulle ges möjlighet att ge beröm till regeringen. Detta är ju ett av få initiativ som har tagits det senaste året för att utreda hinder som finns för att skapa nya bostäder.
Jag tyckte att det var ett framsynt initiativ som förtjänade att lyftas upp. Nu sablas det dock ned av bostadsministern själv, som hänvisar till att momsreglerna är för krångliga. Man ska säga, fru talman, att pandemin inte är orsaken till att behovet av kontorsyta minskar, men pandemin har accentuerat utvecklingen. Såväl medieenkäter bland större arbetsgivare i både Sverige och utlandet som forskning visar på samma sak.
Hemarbetet tros komma att ligga på en betydligt högre nivå efter pandemin än före, och behovet av lokaler kommer att se helt annorlunda ut i framtiden. Lägg därtill en ökad användning av distansmötestjänster som kan antas minska behovet av både möteslokaler och exempelvis hotellrum för affärsresenärer. Exakt hur denna utveckling kommer att se ut är svårt att sia om, men jag tror att vi beslutsfattare redan nu bör fundera på hur vi kan se över och ändra regelverk för att möjliggöra ett mer flexibelt användande.
Jag vill lyfta fram detta av två skäl, fru talman. Det ena handlar om hållbarhet och det andra om stadsutveckling. Detta är två frågor som jag tidigare har uppfattat varit bärande också i Miljöpartiets syn på bostadspolitiken. Ett mer effektivt utnyttjande av kontorsyta är ju inte mer miljömässigt hållbart om man inte samtidigt kan använda den effektiviserade ytan till något annat ändamål.
Därtill är konvertering en lågt hängande frukt för att kunna förtäta i våra stadskärnor och ge ett större underlag till central handel och service att leva på. Under den andra halvan av 1900-talet var filosofin inom svensk stadsplanering att riva eller kontorisera bostadshus i centrala lägen och bygga kontorskomplex och köpcentrum. Samtidigt flyttades bostäderna ut till våra ytterområden.
Dokumentären När Domus kom till stan av Anders Wahlgren från 2004 visar hur tidigare levande stadskärnor runt om i Sverige utraderades för att ersättas av den tidens stadsbyggnadsideal. Vi har nu en historisk chans att återbostadisera våra stadskärnor, men detta kommer att kräva politisk handlingskraft. Alternativet är inte status quo. Gör vi ingenting pekar utvecklingen i stället mot övergivna stadskärnor med tomma kontorslokaler och ytterligare butiksdöd.
Det är en utveckling som vi redan ser i Nordamerika. Jag vill återkomma till bostadsministerns tvärvändning i synen på att undanröja hinder för att omvandla tomma lokaler till bostäder. Uppdraget skickades i november och återrapporterades i januari. Det är fyra månader sedan, och nu säger bostadsministern att det inte är aktuellt att vidta några åtgärder.
Jag tycker mig kunna höra att problemet nog snarare handlar om att åtgärderna som föreslogs var fel åtgärder och att det inte passar med regeringens politiska agenda att reformera krångliga momsregler eller reformera hyresregleringen. Är det därför man väljer att inte lyfta denna fråga vidare?