Gunilla Wahlén (V):
De senaste 30-40 åren har psykiatrin genomgått stora och nödvändiga förändringar. De har förbättrat levnadsvillkoren för människor med psykiska problem och sjukdomar, men de är långt ifrån tillräckliga. Det finns fortfarande mycket att göra för att tillgodose människor med psykisk ohälsa och garantera att de får en god vård på samma villkor som när man drabbas av annan sjukdom.
Det är inte enbart en vårdfråga, utan det handlar fortfarande mycket om attityder, om samhällets syn på psykisk sjukdom. I mitt anförande kommer jag att ta upp några förslag till förbättringar som Vänsterpartiet har. Den psykiatriska hälso- och sjukvården är i stort behov av samordning, utveckling och nytänkande.
I skuggan av de uppmärksammade händelser som satt psykiatrin i fokus för samhällsdebatten finns den enskilda patienten. Psykisk sjukdom eller psykisk ohälsa är fortfarande ett tillstånd som man försöker dölja trots att många någon gång i sitt liv själva upplever det eller har någon i sin nära omgivning som är psykiskt sjuk.
Många patienter inom psykiatrin känner en ökad oro för en tillbakagång till en psykiatrisk vård som innebär mer inlåsning och utanförskap. Vi måste komma ihåg att de reformer som genomförts under 1990-talet inom psykiatrin har haft som syfte att humanisera vården.
Och ingen vill ha tillbaka den rättsosäkerhet och de ibland livslånga vårdtider på stora institutioner som tidigare fanns. Reformerna syftade till att ge psykiskt sjuka människor en möjlighet att leva ett värdigt liv i gemenskap med andra och en möjlighet till öppnare vårdformer som utgår från den enskildes behov.
Tyvärr har många patienter och anhöriga kommit i kläm eftersom landsting och kommuner inte har samarbetat, och därför har man inte uppnått de mål som fanns med psykiatrireformen. Precis som inom all annan vård och omsorg ska psykiatrin vara tillgänglig, trygg, säker och human med hög kvalité. Och det är viktigt att komma ihåg reformernas etiska och humanistiska intentioner.
De senaste årens minskning av antalet vårdplatser har skett huvudsakligen av ekonomiska skäl. Psykiatrins andel av kostnaderna har minskat från 11 % till 8 %. Den statliga ekonomiska satsning på psykiatrin som Vänsterpartiet har gjort tillsammans med regeringen och Miljöpartiet är ett viktigt steg i rätt riktning. Samtidigt får kommuner och landsting ökade generella resurser.
Vi menar att de ansvarar för att komplettera satsningen på psykiatrin så att kvaliteten och tillgängligheten i psykiatrin förbättras. Vi vill att man skapar fler öppna och flexibla vårdformer och att det blir ett ökat stöd till eget boende och sysselsättning och ökade möjligheter till psykoterapi. Vänsterpartiet står bakom tillkännagivandet om finansieringen av rättspsykiatrin.
Det är angeläget att utreda hur det finansiella ansvaret ska fördelas inom rättspsykiatrin och om man ska lägga ansvaret på staten. Herr talman! När det gäller kompetens inom den psykiatriska vården vill jag lyfta fram en behandlingsform som är underdimensionerad, nämligen psykoterapi. Vi kan konstatera att det medicinska och farmakologiska synsättet dominerar framför ett psykologiskt förhållningssätt.
Min mening är inte att ta ställning för den ena eller den andra behandlingsmetoden, men jag vill understryka behovet av helhetssyn och tillgång till olika behandlingsmetoder. Tillgången till psykoterapi ska inte heller vara en kostnadsfråga för en person med psykisk ohälsa. Studier visar att höga egenavgifter för psykoterapi ställer den behandlingen utom räckhåll för dem som behöver den mest. Själv tänker jag på ungdomar som lider av psykisk ohälsa.
20 % av kvinnorna i åldern 18-29 år upplever psykisk ohälsa. De så kallade SSRI-preparaten, lyckopillren, räcker inte som enda behandlingsalternativ. Vänsterpartiet anser att den offentliga vården måste utvecklas så att fler psykoterapeuter finns tillgängliga. Läkemedel och annan behandling måste komplettera varandra.
Det är i dag endast läkare och sjukgymnaster som får ge psykoterapi som omfattas av hälso- och sjukvårdens högkostnadsskydd. Det är orimligt att inte legitimerade psykologer och arbetsterapeuter ska ha motsvarande möjlighet eftersom de har motsvarande kompetens när det gäller psykoterapi. Psykologer och arbetsterapeuters behandling bör kunna ingå i försäkringssystemet på samma villkor som för andra yrkesgrupper. Herr talman!
I all psykiatrisk hälso- och sjukvård spelar språket en central roll. Det är bland annat genom orden - det handlar om att bli förstådd och lyssnad på - som patienten ger personalen en möjlighet till insikt om de behov som han eller hon har. Det är därför viktigt att psykiatrin tar hänsyn till det och utvecklas så att de svenskar som inte har svenska som modersmål också ges möjlighet till en god psykiatrisk vård.
De nationella minoriteterna, såsom de samiska och finska med flera, och människor med annat etniskt ursprung än svenskt måste kunna få vård på sitt eget modersmål. Barn och ungdomar i Sverige har i en internationell jämförelse en mycket god hälsa. Men det finns undantag när det gäller den psykiska hälsan.
Psykosomatiska symtom som magont, huvudvärk och sömnbesvär har ökat kontinuerligt hos barn sedan 80-talet enligt Socialstyrelsens folkhälsopolitiska rapport från 2005. Vi i Vänsterpartiet är mycket oroade över den här utvecklingen. Det handlar om självdestruktiva handlingar, som vi har hört tidigare i dag. Det handlar om svält, om att man skär sig, om depressioner, om självmordsförsök - ja, till och med självmord.
Barn- och ungdomspsykiatrin får absolut inte hamna på efterkälken när man utvecklar psykiatrin. Herr talman! Den som blir vårdad enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård är i en mycket utsatt situation. Patientens akuta behov av vård kan vara större än behovet av integritet och självbestämmande.
Vanligtvis är orsaken att man vill skydda den enskilda från att själv fara illa, men det handlar även om att hon inte ska skada andra i samhället. Samhället har i sådana situationer ett mycket stort ansvar för att i största möjliga mån ändå försöka skydda, stödja och behandla dessa människor.
Ett sätt att ge ett sådant stöd är att tilldela patienten en stödperson, en vanlig person som arbetar ideellt, som kan vara ett stöd under den tvångsvårdsperiod man har. Tyvärr finns det inte tillräckligt mycket kunskap om hur det här ska kunna gå till. Därför borde Socialstyrelsen utvärdera det. Och i detta sammanhang yrkar jag bifall till reservation nr 19.
Kvinnor upplever oro och ångest i större utsträckning än män i samtliga åldersgrupper, enligt en rapport om könsperspektiv på hälso- och sjukvården kallad Jämställd vård? I Socialstyrelsens senaste folkhälsorapport konstateras att yngre kvinnor mellan 16 och 34 år står för den största ökningen av inrapporterad ängslan, oro och ångest.
Den psykiska hälsan skiljer sig mellan kvinnor och män. Det kan även vara viktigt att notera att fler kvinnor än män äter antidepressiva läkemedel. Kvinnor ordineras antipsykotiska läkemedel oftare än män trots att man inte har en dokumenterad psykosdiagnos. Enligt Socialstyrelsen saknas det klinisk forskning och kunskap om könsspecifika faktorer inom psykiatrin.
Vänsterpartiet har med anledning av våra motioner på området valt att inte reservera oss, utan vi har lämnat ett särskilt yttrande. Men vi kommer att noga följa frågan framöver. Herr talman! Avslutningsvis vill jag framhålla att det fortfarande finns mycket kvar att göra för att garantera människor med psykisk ohälsa en vård som är lika god och tillgänglig som den är för dem som drabbas av fysisk ohälsa.
Den psykiatriska vårdens status behöver höjas. Hur ska vi kunna göra det? Vänsterpartiet anser att det behövs en nationell handlingsplan för psykiatrin, såväl inom landstingen som i kommunerna, där även barn- och ungdomspsykiatrin inkluderas. Några områden som man kan vara kritisk till är bristen på sysselsättning och bristen på brukarmedverkan och individuellt utformade insatser.
Därutöver är det många kommuner som brister i sin organisation för att möta psykiskt funktionshindrades behov. Det finns till och med kommuner som saknar kunskap om vilka behov som finns i den egna kommunen. En nationell handlingsplan skulle innebära en möjlighet att strukturerat driva psykiatrin framåt och skapa en samling kring gemensamma mål. Regeringen bör snarast påbörja en beredning av en sådan handlingsplan.
Vi menar att en nationell handlingsplan kan bidra till att synliggöra psykiatrins behov och till att till exempel lyfta fram vad som behöver göras för att rekrytera kompetent personal i framtiden. Det är ändå personalen som ska vara den som är bäst på att ge psykiatrisk vård. Herr talman! Vi står bakom våra motioner, men yrkar nu bifall till reservation 19 om stödpersoner.