Mats Wiking (S):
I dag behandlar vi socialutskottets betänkande SoU37 Vård av unga vid Statens institutionsstyrelses särskilda ungdomshem . Jag vill börja med att yrka bifall till reservation nummer 10. I mitt anförande kommer jag att fokusera på målgruppens bakgrund och behov och de behov av förändringar som både myndigheten, regeringen och utskottet har lyft fram i olika sammanhang och i den skrivelse vi debatterar i dag. Fru talman!
De ungdomar som i dag placeras på Sis-hem har ofta haft en tuff uppväxt, en uppväxt där föräldrar ofta svikit och där det kanske varit våld och droger i familjen. Vanligt är också att ungdomar på Sis-hem tidigare varit med om många olika placeringar i familjehem och på andra institutioner, vilket har medfört att ungdomen bytt skola många gånger och därför inte fått med sig godkända betyg för att kunna studera vidare.
Dessa ungdomar, som har ramlat igenom en rad skyddsnät innan de hamnade på Sis-hem, känner sig ofta svikna av omvärlden. Tilliten brister, och det tar därför lång tid innan de vågar lita på en vuxen. Fru talman! Det de här ungdomarna behöver är långa, trygga behandlingsperioder där förtroende kan byggas mellan personal och ungdomar.
När generaldirektören för Sis redovisar att den genomsnittliga placeringstiden är tre månader kan man undra över vad som kan åstadkommas på så kort tid. I princip ingenting. Möjligtvis, i bästa fall, får ungdomen se att livet skulle kunna vara annorlunda och smaka på ett liv där hen får gå i skola, ha ordentliga rutiner och människor som bryr sig.
Men efter tre månader skickas ungdomen hem till den miljö som var anledningen till placeringen, och ganska snart ramlar hen tillbaka i gamla vanor. Detta givetvis utifrån att tre månader är alldeles för kort tid att åstadkomma en förändring. Att sedan återvända till det gamla livet kan bara sluta negativt. Risken är stor att ungdomen ganska snart har behov av att placeras igen. Fru talman!
Ungdomar som hamnat på Sis-hem behöver tid för förändring och stöd även efter en placering. Ungdomen bör efter en placering på Sis-hem få möjlighet till utslussning och eftervård genom att flytta till ett familjehem eller ett eget boende där Sis tillsammans med kommunen sköter utslussningen. Att en del av utslussningen bör ligga på Sis är för att personal på Sis-hemmet har lärt känna ungdomen under behandlingsperioden.
Att lägga över ansvaret för hela utslussningen på kommunen är för sårbart, då kommunen inte har den relation som krävs för att stötta ungdomen i lägenheten eller i familjehemmet. Fru talman! Vi i socialutskottet bör jobba vidare med att kommunerna ska placera ungdomar utifrån behoven och inte utifrån plånboken. För att underlätta detta har regeringen lagt ett riktat statsbidrag där kommunerna får en så kallad rabatt för placeringar hos Sis.
Tanken är att det ska hjälpa kommuner som inte har tillräckliga resurser för längre placeringar på Sis-hem. Fru talman! En annan fråga som Ivo pekat på och som vi tagit upp i vår gemensamma skrivelse från utskottet och i olika diskussioner är personalens kompetens, som föregående talare var inne på.
Grundkravet som Sis har är att man ska ha en mellangymnasial utbildning, vilket tyvärr är något som Sis har svårt att leva upp till. Rent generellt skulle kraven behöva höjas eftersom de ungdomar som i dag placeras har en mer mångfasetterad problematik. I dag är det lika vanligt med en psykiatrisk problematik som med missbruk eller kriminalitet. Fru talman!
Personalens kompetens måste höjas och breddas för att klara de större behov som finns. Därför har regeringen skjutit till medel till Sis för att just höja kunskapen hos personalen. Sis har redovisat en kompetensförsörjningsplan där man bland annat från 2022 ska ge samtliga nyanställda en grundutbildning, som ska ge en fördjupad kunskap om säkerhet och trygghet vid behandling och om professionellt bemötande.
Just säkerhet, trygghet och bemötande är, som föregående talare också var inne på, ett problem inom Sis i dag. Alltför ofta kommer rapporter om att barn och ungdomar blir illa behandlade av personalen. Särskilt avskiljningar, som innebär att ungdomen blir inlåst, verkar vara en metod som flera Sis-hem har använt i tid och otid. Detta är något som vi i socialutskottet har reagerat starkt mot. Fru talman!
I diskussionen med Statens institutionsstyrelse har det också visat sig att lokalerna ofta är gamla och inte anpassade för den målgrupp som finns i dag. I dag hamnar ungdomar med psykiska problem på samma avdelning som ungdomar med missbruksproblem eller kriminalitet. Detta arbetar Sis med att förändra, och då behöver lokaler anpassas och byggas om för att tillgodose de nya behandlingsbehoven, men också för ungdomarnas och personalens säkerhet.
Vad har då regeringen gjort under dessa år, och vad har man gjort inför detta år? I budgeten för 2022 har regeringen försökt se över de behov som finns på Sis och faktiskt gjort den största ekonomiska satsningen på ungdomsvården någonsin. Anslaget till Sis har i år höjts med 100 miljoner, och från 2023 blir det en höjning med 140 miljoner. Fru talman!
Förutom satsningarna på att utbilda personalen, anpassa lokalerna och ge kommunerna en så kallad rabatt för placeringar är både regeringen och utskottet tydliga med att det som kallas avskiljningar ska undvikas, och det ska göras ett tydligt arbete inom Sis för att ta fram andra metoder. När det gäller avvikelser, det vill säga att ungdomar rymmer, kan man se tydliga framsteg. I fjol avvek endast 6 ungdomar från Sis.
Detta kan jämföras med tre år tillbaka då siffran för avvikelser var 26. Där gör man alltså framsteg. Fru talman! Slutligen vill jag peka på vikten av att ungdomar på Sis kan få tillit till personalen och att de i den mån det går bör ges möjlighet att vara med och påverka sin behandling och vistelse på Sis.
Det ska också vara självklart att ungdomar på Sis ska kunna framföra klagomål gällande personal och behandling, något som uppmärksammats av bland annat Uppdrag granskning och Ivo. Jag har redan tidigare i mitt anförande pekat på att avskiljningarna måste minska. Jag menar också att hot och våld på Sis måste bekämpas med alla krafter.
Ungdomar som hamnar på Sis ska i stället mötas av trygga vuxna som är bra på att sätta gränser men också på att vara goda vuxna förebilder som ungdomarna på Sis kan känna förtroende för. Jag lärde mig en gång, fru talman, att en barndom inte går i repris, men jag har också fått ta till mig att den faktiskt kan repareras i tonåren. Det finns barnforskning som visar att de tre första åren formar ett barns trygghet och anknytning.
Att då inte lägga tillräcklig tid på att reparera en trasig barndom bara för att barnet är en tonåring är ett svek mot det lilla barnet.