KBLab/rixvox huggingface dataset:
Linda W Snecker (V):
Tack för svaret, statsrådet Ygeman! Jag instämmer i mycket av det du säger. Jag vill fokusera lite mer på staten som arbetsgivare. Den undersökning från Jusek som jag nämnde tidigare visar att bara 43 procent av arbetsgivarna har vidtagit åtgärder under de senaste två åren. År 2013 var siffran 50 procent, så den har sjunkit.
Den myndighet som vidtagit minst åtgärder är kronofogden, alltså den myndighet där flest antal anställda blivit utsatta för hot, hat eller trakasserier. Detta är jätteallvarligt, för det kan skapa en kultur av att hot inte är så allvarligt och att vi inte ska ta det på så stort allvar. Det är här själva arbetsgivaransvaret kommer in.
Vi i den här kammaren och ni från regeringen måste trycka på det ansvar statliga arbetsgivare har. Förtroendet för rättsväsendet har ökat den senaste tiden - människor litar på sina myndigheter - och därför måste myndigheterna också leverera till sina anställda. Så ser det tyvärr inte riktigt ut i dag.
Många myndigheter befinner sig i ålderdomliga lokaler. I till exempel domstolar saknas det ibland enskilda utgångar för åklagare och enskilda samtalsrum för försvarare. Antalet anställda som menar att de nu för tiden får samma stöd som tidigare av sin arbetsgivare när något händer har minskat, och tyvärr vidtas färre åtgärder.
Målet, som jag tror att vi är överens om, är att statliga myndigheter ska vara en attraktiv arbetsplats. Då måste vi också vara på tå och påpeka när saker och ting inte fungerar. Det statliga yrket måste nämligen utvecklas, och där har vi facket som ett väldigt bra redskap.
Jag kan ibland oroa mig över att det fackliga uppdraget och engagemanget ibland kan leda till reprimander och andra åtgärder, till exempel inget lönepåslag, inom den statliga myndigheten.
Här måste vi också se hur vi kan undvika att det statliga arbetet hamnar i samma situation som vissa privata företag i dag befinner sig i, nämligen att det fackliga engagemanget och facket ses som fienden. Det är viktigt att staten är en god arbetsgivare - en arbetsgivare som sätter rättssäkerheten först och myndighetsutövningen främst.
Det är en förutsättning för att personalen ska vara trygg, kompetent och självständig. Det kan den bara vara om situationen på arbetsplatsen är trygg och stabil. Jag instämmer i det Jusek säger om att ingen ska behöva känna oro och otrygghet på jobbet. Jag skulle därför vilja ställa ett par frågor, statsrådet Ygeman. Du har redovisat en del saker, men hur går tankarna kring staten som arbetsgivare?
Hur ska vi kunna arbeta fram att staten blir en ännu bättre arbetsgivare med en trygg personal?
Linda W Snecker (V):
Tack för ditt svar, statsrådet Ygeman! Jag är jätteglad över engagemanget i frågan. Detta är frågor där det tar lång tid att förändra, och det är envishet och enträget arbete som gör att vi rör oss framåt. Jag tror att mycket kan bli bättre.
Jag tror att vi har kommit längre inom vissa myndigheter än inom andra; du redovisade kronofogdens arbete, och det låter väldigt bra med tanke på den utsatta situation som finns inom myndighetens verksamhet. Jag kommer att följa frågan med stort intresse, och jag tror att du gör på precis samma sätt. Jag vill tacka så mycket för debatten.
Linda W Snecker (V):
Jag har världens roligaste jobb, men berätta det inte för någon. Så sa en polis till mig, och det är det jag tror att många poliser upplever: Jag har världens roligaste jobb, men det är lite tungt just nu. Att vara polis innebär att man har ett oerhört varierande arbete. Det är riskfullt. Det är stimulerande.
Polisyrket är ett yrke som engagerar samhället. Vi har sett det den senaste tiden. Det finns ett otroligt folkligt engagemang för polisens situation. Det är antagligen för att polisen ska komma när vi är som allra mest utsatta och behöver dem allra mest. Debatten i dag har känts lite som en minibudgetdebatt.
Olika partier får berätta hur många miljoner och miljarder de har lagt i sina budgetar, som ändå inte kommer att gå igenom. Men det spelar ingen roll hur upprörda vi är i den här kammaren och hur mycket vi försöker övertyga varandra om att just det egna partiet tar polisens situation på allra största allvar. Vi är ganska överens om att det är ett allvarligt läge.
Det finns faktiskt en hel del att kritisera polisen för. Man använder sig av en förändringsledningsteori som är kundanpassad, som inte passar i den offentliga förvaltningen. New public management och lean är någonting som vi tillsammans med regeringen har beslutat ska fasas ut ur de svenska myndigheterna. Det här är kontraproduktivt. Det är ett ineffektivt sätt att arbeta på.
Inom polisen råder det en tystnadskultur, och det är en väldigt hierarkisk situation. Det är inte bra. Och vi står här i dag i ett sammelsurium i en omorganisation, där förvaltningspolitik samsas med riksdagens beslut. Olika ministrars handlingskraft ska bevisas i den offentliga debatten. Det är byråkrati.
Det är olika slags organisationsteorier om hur man förvaltar och omorganiserar på bästa sätt. Och så finns det en vilja av att faktiskt skapa en viktig och reell förändring. Nej, den här processen hos polisen har inte varit helt lyckad. Men detta har också visat på vikten av en god arbetsmiljö och vikten av att ha många och duktiga kollegor.
Det handlar också om att ha en bra lön och om känslan av att vara behövd på sin arbetsplats varje dag. Detta har även visat på betydelsen av ett stort fackligt engagemang och många fackligt anslutna för att man ska få tryck i frågor om vad som inte fungerar. Men det behövs också många modiga poliser som menar: Ett mer meningsfullt yrke kan man inte ha.
Linda W Snecker (V):
Tack, alla, för dagens debatt! Roger Haddad från Liberalerna har två gånger stått och ropat mitt namn från talarstolen. Han har i det närmaste efterfrågat ett ministerstyre av polisen. Jag tycker att det är lite spännande. Han vill ha så mycket inflytande hos en minister att det närmar sig ministerstyre. Det är något som en opposition till regeringen brukar beskylla regeringen för och inte efterfråga.
Det är också något som regleras i regeringsformen i kap. 11 och 12. Detta visar på Liberalernas oförmåga att faktiskt lita på polisen, att inte lita på den kompetens och förmåga som poliserna yrkesmässigt besitter. Det här visar också på att vi inte ska använda polisen som politiskt slagträ.
Vi måste ha förtroende och lita på att våra statliga tjänstemän i myndigheter i Sverige vet vad de gör. Vi från politikens sida ska stå till tjänst med resurser och stöd. Vi ska aldrig blunda för de många utmaningar våra myndigheter och polisen står inför. Vi ska inte heller missa att polisen har infört många nya arbetssätt.
Där finns medborgarlöftena och samverkansöverenskommelserna med kommunerna. Dem har vi inte debatterat i dag. Polisen är inne i en omorganisation. Det tar tid. Det gör ont! Det är jobbigt när saker och ting förändras. Vi tar alla dessa frågor på högsta och största allvar.
Jag vill tacka Polisförbundet för det stora och gedigna arbete ni har gjort, och jag vill tacka alla poliser som varje dag går till jobbet med stolthet. Ni gör ett otroligt viktigt arbete!
Linda W Snecker (V):
Jag vill ställa en fråga till statsrådet Johansson. För ett år sedan gick Anton Lundin Pettersson in på skolan Kronan i Trollhättan. Tre personer mördades. Anton drevs av högerextrema åsikter och ansåg att invandrare och flyktingar var det största hotet. Under 2014 utsattes 1,4 procent av Sveriges befolkning för främlingsfientliga hatbrott.
År 2015 blev rekordåret, med flest polisanmälda hatbrott någonsin. Hatbrott är inte en brottsrubricering utan ett samlingsnamn på flera olika brott där motivet är hat och fördomar mot en grupp människor. Det kan vara fråga om ett hakkors på en synagoga eller en kvinna som blir bespottad för att hon bär slöja.
Tyvärr ökar hatbrotten, och rasistiska miljöer uppmanar sina anhängare att gå från ord till handling. Vad avser regeringen att göra för att minska antalet hatbrott?
Linda W Snecker (V):
Jag tackar statsrådet Johansson för svaret. Brottsförebyggande rådet har under längre tid påpekat att det behövs en enhetlighet om hatbrotten genom hela rättskedjan och att det behövs en sammanställning av hur domstolar dömer, vilken polis och åklagare ska kunna ta del av för att på rätt sätt kunna utreda hatbrotten. Vad avser regeringen att göra för att hatbrott ska få en enhetlig definition inom hela rättskedjan?
Linda W Snecker (V):
Jag vill ställa en fråga till statsrådet Damberg. Avslöjanden i medier har de senaste dagarna visat att tusentals svenskar förra året laddade ned filmer och bilder med sexuella övergrepp på barn. Det går inte att i ord beskriva hur vidriga dessa brott är.
När en person laddar ned filmer där barn utsätts för sexuella övergrepp klassas inte brottet som ett sexualbrott utan som ett brott mot allmän ordning med ett maxstraff på två års fängelse. Det gör att polisen sällan kan prioritera att utreda fallet. Genom en enkel omflyttning i lagen kan brottets prioritet hos polisen höjas. Vänsterpartiet vill se en ändring av lagen. Barnpornografibrott måste flyttas till sexualbrottskapitlet.
När kommer det att ske?
Linda W Snecker (V):
Tack för ditt svar, Mikael Damberg! Det är ju mestadels män som begår sexualbrott, och det finns en förvrängning av den manliga normen som legitimerar mäns beteende och underordning av kvinnor och barn. Vi är tack och lov många feminister som dagligen kämpar mot sexuellt våld och för ett jämställt samhälle.
Vad vill regeringen göra för att den destruktiva mansnormen ska förändras och för att män i större utsträckning ska sluta begå brott?
Linda W Snecker (V):
När jag gick på högstadiet fanns det gäng med tuffa grabbar. Jag tror att nästan alla skolor har ett sådant gäng. De var bråkiga och de var våldsamma. De knuffades och hotade folk i skolkorridorerna. Nu har en del blivit kriminella, men inte alla, och jag brukar ofta fundera på vad det är som gör att vissa blir kriminella och andra väljer ett liv utan kriminalitet.
Svaret har vi i forskningen, som visar att ett jämlikt samhälle, utan klyftor och med möjlighet till god utbildning och till att skaffa jobb och bostad minskar kriminaliteten.
Det är inte en självklarhet att det bråkiga grabbgänget från högstadiet blir kriminella, men om samhället inte kan erbjuda utbildning, bostad och en sjyst arbetsmarknad blir lockelsen till ett alternativt liv mycket större. Det är därför rekryteringsbasen till kriminella gäng måste minska. Ingen ska vilja bli kriminell.
Ingen ska vilja kasta sten eller sexuellt ofreda någon. Det är därför kriminella beteenden måste stoppas redan i tidig ålder. Det är därför skolan är ett så himla viktigt redskap för att kunna identifiera om något går snett. Det är därför som fritidsgården och nattfotbollsturneringarna i Hageby och Skäggetorp är så himla viktiga.
Det är delvis så vi faktiskt stoppar rekryteringen. Om du inte var särskilt kriminell när du kom in på anstalten eller behandlingshemmet eller i ungdomsvården är du det när du kommer ut. Jag vet inte hur många gånger jag har hört detta från personer som har lämnat sitt kriminella gäng och liv.
De berättar för mig att det inte var det långa straffet som gjorde att de slutade med sitt kriminella beteende och ändrade sin livsstil - det var att det fanns andra alternativ. Det fanns något annat att sysselsätta sig med, som arbete eller studier. Det fanns andra vänner, som inte var kriminella, att umgås med.
Det fanns ett samhällssystem som fångade upp dem när valet att bryta den kriminella banan hade gjorts. Ibland låter det i debatten som om Sverige aldrig har tagit tag i kriminaliteten, men i Sverige har vi alltid arbetat med tidiga insatser och tror på att människan faktiskt kan ändra sig.
I Sverige har vi inte fängelsestraff som ett avskräckande exempel för att inte begå brott, utan för att döma ut det straff som är lämpligt i förhållande till det brott som har begåtts. Kriminalvården har i uppdrag att med fängelsestraffet ge behandling och vård så att klienten ska kunna komma ut i samhället på bästa sätt. Det här är värt att komma ihåg i debatten i dag.
Jag är helt överens med alla om att samhället ska vara tryggt och att kriminalitet är ett hot. Men ibland när jag står här i kammaren undrar jag om vi har samma syfte med debatten. Vissa partier står här och målar upp en bild av att Sverige en gång var lugnt och tryggt och att inga överfall eller våldtäkter skedde. Andra partier använder kvinnors utsatthet som ett slagträ för att invandringen ska minska.
Vänsterpartiet tror inte att vi ökar tryggheten genom en debatt i riksdagens kammare. Vi vet att vi gör skillnad med klassisk vänsterpolitik, genom att minska inkomstskillnaderna, öka bostadsbyggandet och ha en sjyst arbetsmarknad.
Linda W Snecker (V):
Ibland låter det i debatten som om otrygghet är något nytt, men så är det inte. Jag och mina tjejkompisar gick alltid hem på kvällen med nyckeln i handen. Vi var redo att använda den som ett vapen om en våldtäktsman skulle visa sig. Mina vänner som inte var lika blonda som jag var oroliga över att bli skjutna av Lasermannen eller misshandlade av nynazister.
Som student bodde jag bredvid gatan i Linköping där det ouppklarade dubbelmordet skedde en tidig morgon. Otrygghet är ingenting nytt som plötsligt har uppstått från tomma intet - otrygghet har alltid funnits. Men trygghet är också en känsla och en upplevelse.
Det är många olika faktorer som spelar in - om du är kvinna eller man, är svensk eller invandrad, kan ta bilen eller bussen, är gammal eller ung. Trygghet betyder inte samma sak för alla. Frågar du tio personer vad trygghet är får du tio olika svar. Vänsterpartiet ser två akuta åtgärder som måste ske nu.
Vi måste få stopp på de illegala vapnen, och vi måste strypa rekryteringen till kriminella gäng. Det måste vi göra. Vänsterpartiet vill nämligen ha ett samhälle där alla människor känner sig fria. Där får man uttrycka sig i sociala medier utan att bli näthatad. Man får klä sig i niqab eller ha ett kors runt halsen.
Man får älska vem man vill, plugga det man är intresserad av och känna att livet är fullt av valmöjligheter oavsett vem man är. Det är Vänsterpartiets vision om ett tryggt samhälle.
Linda W Snecker (V):
Jag har en fråga till statsrådet Bolund. För snart två veckor sedan skakades Sverige återigen av ett fruktansvärt terrordåd. Förra gången var det i Trollhättan, den här gången var det i Stockholm. Polisens hantering var bra, och de ska ha vårt största tack. Stockholm tapetserades med kärleksbudskap. Alla manade till lugn, men regeringen och alla andra partier gör nu tvärtom.
Budgivningen har startat om åtgärder som straffar människor som söker asyl. Man pekar ut muslimer och alla andra som inte är lika blonda som jag och statsrådet. Målet för terrorister är att politiker och samhälle ska utestänga och misstänkliggöra muslimer, minska mångfalden och stänga gränserna. Det är det som alla partier nu gör genom förslag om fotbojor och om förvar av asylsökande.
Vänsterpartiet vägrar att delta i den budgivning som misstänkliggör alla Sveriges muslimer. Varför vill regeringen gå den vägen?
Linda W Snecker (V):
Eftersom Vänsterpartiet anser att terroristdåd är en fruktansvärd handling som hotar både demokratin och det öppna samhället vill vi väldigt gärna diskutera denna fråga med andra partier för att komma fram till lösningar som minskar våldsbejakande extremism.
När den första delen av terrorlagstiftningen, som handlar om finansiering, utbildning och resor, kom 2015 var Vänsterpartiet kritiskt till slutförslaget. Men vi var med och förhandlade om förslaget och fick med och tillförde punkter som vi tycker är bra i överenskommelsen.
Jag vill särskilt påminna Liberalerna om att de därmed stöttar Vänsterpartiets politik när det gäller hur vi motverkar terrorism. Men Vänsterpartiet ställde inte upp på slutprodukten, och när förhandlingarna nu fortsatte var ett av kraven att Vänsterpartiet skulle backa i sin politik för att kunna vara med i samtalet.
Jag ska förklara lite varför vi har svårt att göra det. Vi kan inte backa från den politiken, för den kriminalisering som har föreslagits avser handlingar som ligger långt ifrån själva terroristhandlingen i både tid och rum.
I flera fall kriminaliseras helt vardagliga handlingar, som till exempel att resa, öppna ett e-postmeddelande, ge gåvor till familjemedlemmar och skänka bidrag till humanitära projekt.
Vi tycker inte att detta är ett bra sätt att lagstifta. Vänsterpartiet ansåg att möjligheterna till lagföring med denna lagstiftning kan väntas bli begränsade och därmed ineffektiva, samtidigt som lagförslagen innebär en långtgående kriminalisering och en inskränkning av mänskliga fri- och rättigheter.
Vi trodde även att det skulle bli svårt att bevisa i domstol och få en fällande dom. Det har enbart skett ett åtal med den nya terrorlagstiftningen, och det föll i Svea hovrätt. Det som vi i Vänsterpartiet var oroliga för har nu skett. Vi har därför svårt att backa från den politiken när vi nu ser vad som sker i Sveriges domstolar.
Det är också svårt att ta vissa partiers förslag på allvar. Borgerliga partier reagerar med ryggmärgsreflexen och menar att mer övervakning och mer kriminalisering är lösningen. Det är ju så borgerliga partier brukar reagera. Men det parti som totalt har tappat sin politiska kompass är Miljöpartiet, och detta är något jag verkligen beklagar.
Miljöpartiet föreslår att fotboja - som är ett sätt att verkställa brottsdömdas fängelsestraff - ska användas för människor som varken har begått brott eller är dömda brottslingar. Det märks att Vänsterpartiet hade behövts i terrorsamtalen.
Vänsterpartiet gör som så många vill: Vi ser till att terrorattacken inte blir en politisk pajkastning, att vi i lagstiftningen inte hastar iväg och att vi inte gör partipolitik av en så pass allvarlig händelse.
Linda W Snecker (V):
Vänsterpartiet vill bekämpa och motverka terrorism med effektiva, rättssäkra och välavvägda metoder. Vi måste ha kunskap om varför människor vänder sig till våldsbejakande extremism, hur rekryteringen går till och hur vi som ett öppet och demokratiskt samhälle kan motverka auktoritära, fascistiska och våldsamma krafter.
Att då måla ut islam och muslimer som det största hotet är att gå både högerextrema och jihadisterna till mötes. Det är att brännmärka vissa människor och göra dem till brottslingar. Experter manade till lugn och eftertänksamhet för tre veckor sedan. Vi vet att terrorattacker begås av personer från samtliga våldsbejakande miljöer.
När vi bekämpar terrorbrott måste vi hålla huvudet kallt och hjärtat varmt. Jag tackar för dagens debatt.
Linda W Snecker (V):
Nu är ju inte straffen lösningen på allt. Det skulle vara oerhört skönt för oss politiker om det var så att om vi höjer straffen minskar brottsligheten. Men tyvärr ser vi att höjda straff inte påverkar brottsligheten. Det finns dock ett undantag. Vänsterpartiet gillar inte höjda straff, men när det gäller sexualbrott kan vi tänka oss det, av en anledning, nämligen att polisen ska prioritera dessa brott högre.
Vi ser nu att sexualbrott inte har prioriterats. Tomas Tobé, du talade i ditt anförande om att det har skett en explosion av sexualbrott de två senaste åren. Det stämmer ju inte. Det är vi kvinnor som har börjat anmäla det som vi ständigt har varit utsatta för. Vi har under årtusendet i det patriarkala samhället varit offren för mäns våld mot kvinnor. Vi har tjänat mindre. Vi har haft sämre utbildning och sämre förutsättningar.
Vi dör tidigare än vad män gör. Detta börjar nu ändras. Jag tror att du och jag är helt överens om att detta är något bra. Det patriarkala samhället måste förändras i grunden, och det börjar framför allt med alla män - att män tar sitt gemensamma ansvar för att inte sexuellt trakassera eller utnyttja kvinnor eller daska en tjej på rumpan. Ibland är det inte svårare än så.
Men det är intressant att Moderaterna inte riktigt erkänner detta. Vi vet att 97 procent av alla sexualbrott som anmäldes 2016 begicks av män - det var män som var förövarna. Vad mer behöver ni veta för att minska sexualbrotten? Måste vi veta vilken etnicitet dessa män hade för att kunna komma med en åtgärdsplan?
Varför ser era åtgärder olika ut beroende på om förövarna är från Sverige eller inte?
Linda W Snecker (V):
Tomas Tobé, ditt svar visar tydligt var Moderaterna står i dag. Det handlar om att inte ta systematiskt samhällsansvar för det som har skett. Vi som är feminister har hur länge som helst sagt att det är män som har ett problem. Det finns en maskulin destruktiv norm i samhället, som överordnar män och underordnar kvinnor. Detta är inte rocket science.
Det var i 70-talets feministiska rörelse som den här analysen startade. Moderaterna vill inte lyssna på kvinnors erfarenhet. Moderaterna vill inte göra något åt detta förrän de kommer på vad som kanske kan vara problemet, och det är alltså den ökade asylinvandringen. Där har ni löst problemet! Ni säger: Låt oss peka på några andra. Låt oss registrera dem.
Låt oss analysera dem, trots att vi vet att 97 procent av alla sexualbrott som anmäldes 2016 begicks av män. Det spelar ingen roll varifrån männen kommer, var de bor eller vilken utbildning och inkomst de har, för män utsätter kvinnor för våld och sexualbrott. De gör det som chefer och kollegor. Det händer i våra partier. Det händer i riksdagens kammare. Det sker överallt.
Om vi ska tänka på brottsoffren är det dags att börja lyssna på alla oss kvinnor som vrålar ur vårt inre över den utsatthet som vi dagligen möts av. Vi blir inte trodda. Vi anmäler, och ingen lyssnar. Fallen läggs ned. Detta måste ändras. Jag tror att vi nu står i den förändringen. Då måste Moderaterna komma med på banan och inse att det är stora förändringar som måste ske.
Linda W Snecker (V):
Det finns nog inget annat parti som så aggressivt, eller jag ska kanske säga passionerat, driver frågan om polisen. Roger Haddad pratar otroligt mycket om poliser och om utsatta områden. I beskrivningen av det Sverige som vi just nu lever i verkar Liberalernas liberala frihet vara som bortblåst.
Ambitionerna om människors frihet och rätt att leva sina liv är inte riktigt i fokus. Vad Roger Haddad inte alls nämner är hur samarbetet i justitieutskottet ser ut. Alliansen gör rekordmånga tillkännagivanden. Det är ni i Alliansen väldigt stolta över. Ni slår er för bröstet: Vi påverkar riksdagen otroligt mycket och pressar regeringen.
Ni är väldigt nöjda över det. Men ni säger inte hur dessa tillkännagivanden kommer till - att det är ett aktivt samarbete mellan Alliansen och Sverigedemokraterna och att det framför allt är Moderaterna som har flyttat sina positioner närmare Sverigedemokraterna. Jag vet hur det är att vara i ett mindre parti och att försöka samarbeta med andra, större partier. Det är inte lätt.
Man får inte igenom allt man vill. Men vad har Liberalerna gjort för att Alliansen inte ska flytta sig närmare den främlingsfientliga positionen? Hur ser Liberalernas antirasistiska strategi i justitieutskottet ut? Vad gör ni för att påverka Moderaterna att inte närma sig Sverigedemokraterna? Vi antirasister har ett oerhört stort ansvar.
Jag vill veta vad Liberalerna gör.
Linda W Snecker (V):
Roger Haddad svarar inte riktigt på mina frågor. Hur ser Liberalernas antirasistiska strategi ut, Roger Haddad? Hur arbetar ni som parti för att motverka främlingsfientlighet? Hur applicerar du den strategin i justitieutskottet? Det du gör nu är att rycka på axlarna och säga att er politik verkade ligga väldigt nära SD:s och att de råkade stödja den. Men det är inte riktigt det som sker.
Det som sker är en positionsförändring av hela det politiska fältet, där etablerade partier närmar sig den främlingsfientliga kontexten för att det passar dem bra för att komma åt makten. Det är farligt när etablerade partier är mer intresserade av makt än av politikens innehåll. Då börjar vi närma oss en världsordning som är långt ifrån den liberala världsåskådning som du verkligen brinner för.
Jag vill veta, Roger Haddad: Hur arbetar Liberalerna antirasistiskt i justitieutskottet? Jag vill inte att du bara ska rycka på axlarna och säga: Oj då, Sverigedemokraterna stöttade vår politik - det kan vi inte göra någonting åt.