Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Att det händer saker i och kring Pajala kan ses som ett problem eller så kan det ses som en fantastisk möjlighet. Jag har talat med det tidigare kommunalrådet i Pajala och hört om den otroliga resa det är att från att under närmare 50 år ha jobbat med avveckling nu börja tala om utveckling. Leif Pettersson nämnde lite grann om det i sitt inlägg.
Däremot tycker jag att Leif Pettersson ger en väldigt orättvis bild när han säger att regeringen ingenting gör och att ingenting händer i fråga om Pajala, särskilt vad gäller gruvnäringen som sådan och det som är en följd av Northland Resources gruvetablering, och också kommunen i övrigt.
Antingen är det, fru talman, en medveten strategi att uttala sig på det sättet eller så handlar det om okunskap eller brist på information, vilket jag i så fall hoppas att vi med den här debatten kan råda bot på. När det gäller arbetet för gruvorna har det under ett års tid förts ganska täta diskussioner.
Vi har en särskild person som sitter som spindeln i nätet vid länsstyrelsen och jobbar med koppling till olika departement. Inom Näringsdepartementet samordnar vi de olika statsrådens ansvarsområden för att se vad som kan göras i infrastrukturen.
Då gäller det inte enbart väg- och järnvägstransporter utan hela den uppbyggnad som följer av gruvans etablering och av att människor kommer att jobba i Pajalaområdet och förhoppningsvis också kommer att bosätta sig där. Det medför konsekvenser i form av behov av barnomsorg, skola, äldreomsorg och annat. Även det finns med.
Låt mig så gå till den konkreta frågan, som både Siv Holma och Leif Pettersson tar upp, nämligen hur man kan ha långsiktighet och hållbarhet i transporter, inte minst mellan Kaunisvaara och Svappavaara, innan man sedan kommer in på Malmbanans trafikering där vi vet att malmen till största delen kommer att gå vidare till Narvik. Det arbetet har pågått i två steg, i så kallade åtgärdsval, där man har tittat på strategier.
Det ena har man kommit långt med. Man har haft ett gränsöverskridande arbete vad gäller Malmbanan och Ofotenbanan. Nu pågår ett arbete gällande Kaunisvaara till Malmbanan och Pajala med omnejd. Bland annat kommer väg 99, som Leif Pettersson har med i sin fråga, men också väg 392 upp i den diskussionen. Väg 392, som inte berörs på samma sätt som väg 99, kommer dock inte med riktigt lika mycket.
Det talas om en järnväg, och jag kan säga att också det har tittats på. Leif Pettersson är orolig för eltradarna, att de enligt honom låter futuristiska och kanske kan finnas på plats om 15 år. Då är frågan: Hur lång tid kan det ta för en järnväg att komma på plats de 15 milen och till vilken kostnad? Generellt vet vi att en mil järnväg kostar 1 miljard. Det betyder 15 miljarder.
Just nu finns ett företag som är berett att komma i gång och ha sin första leverans till kund redan 2013. Med det som fokus jobbar vi tätt ihop med alla berörda för att se om och hur befintlig väg kan stärkas upp, och vi jobbar med dispens för tunga lastbilar till att börja med. I det uppdrag som Siv Holma tog upp har det funnits tankar om hur man kan hitta en långsiktig lösning, att pröva någonting nytt som kanske är miljömässigt hållbart och trafiksäkert.
Därför ingår i uppdraget att även titta på elvägar. Det ska göras i samklang med människorna som bor i och kring området så att de känner att de har en trafiksäkerhet och en framkomlighet som är anpassad för alla.