KBLab/rixvox huggingface dataset:
Robert Halef (KD):
Tack, Johan, för informationen! Att dessa alkobommar ska vara på plats först 2020 innebär att ni har haft makten i snart fyra år och det kommer att ta ytterligare två år. Den här frågan har dragits i långbänk. Majoritetspartierna i riksdagen har haft några texter i tidigare budgetar som har lämnats för några år sedan.
Inte mycket har hänt sedan dess, men vi välkomnar att det nu finns avsatta medel och att man verkligen menar allvar med att dessa alkobommar ska komma på plats. Jag förstår byråkratin som det innebär med upplåtelse av mark och bygglov med mera, men att det har tagit så lång tid förstår jag inte. Jag tror dessutom att den första bommen som kommer att komma på plats kommer att bli någon sorts mobil variant.
Det känns inte riktigt som att regeringen eller infrastrukturministern har fattat allvaret i införandet av dessa alkobommar. Vi från Kristdemokraterna hade gärna sett en mer handlingskraftig regering så att man hade kunnat få de här bommarna på plats. Jag tror att det går att få dem på plats på bara några år. Det ska inte behöva ta sex år.
Robert Halef (KD):
Jag ser också fram emot att vi gör det tillsammans, eftersom det är en fråga som alla i utskottet är överens om. Men frågan kvarstår. Vi har haft försöksverksamhet i både Stockholm och Göteborg. Utifrån dessa försök och med tanke på enigheten i utskottet borde regeringen ha varit mer handlingskraftig, dragit igång och avsatt medel i tidigare budgetar för att få det på plats tidigare i dessa hamnar än man nu beräknar.
Robert Halef (KD):
Tack för inlägget, Peter Eriksson! Mycket av det du sa håller vi med om. Detta är en väldigt viktig fråga. Digitaliseringens möjligheter har stor betydelse för samhället och dess utveckling. Målet är att vi ska ha bredbandstäckning över hela landet, och frågan är hur vi kommer dit.
Vi vet att 700 megahertz-bandet kommer att bidra till bättre täckning, speciellt ute på landsbygden.
En fråga jag saknade i inlägget från ministern är dock de kommunala stadsnätens betydelse för ytterligare utbyggnad eller täckning i områden som i dag inte har bredband och internetuppkoppling. Med lokaliseringsprincipen begränsar man stadsnätens möjligheter att erbjuda tjänster över kommungränserna.
Herr talman! Min fråga till minister Peter Eriksson är om regeringen kommer att verka för att göra det möjligt att tillåta även de kommunala stadsnäten att erbjuda bredbands- och internettjänster över kommungränserna. Det är en fråga som Kristdemokraterna har drivit under en tid.
Robert Halef (KD):
Det gläder mig att vi är överens i den här frågan. Jag delar din beskrivning av vad de lokala, kommunala stadsnäten kan bidra med, Peter Eriksson. Vi vet redan att 220 av Sveriges 290 kommuner har egna stadsnät som skulle kunna bidra till bättre täckning ute på landsbygden.
Min fråga går till finansministern. I dagarna har vi fått veta att anställda vid Trafikverket misstänks ha tagit emot mutor i form av kontanter, lyxprylar och på förhand godkända luftfakturor. Det har varit ett villkor för vissa företagare för att få uppdrag såsom vägmålning med mera. Det är ett omoraliskt och oetiskt beteende av vissa anställda på Trafikverket som har pågått alltför länge. Fru talman!
Min följdfråga är när ministern tror att lagändringen kan komma på plats.
Det räcker inte med den interna granskningen. Arbetet med etikfrågor måste prioriteras, och korrumperade anställda och konsulter ska polisanmälas. Regeringen bör ta muthärvan på största allvar och gå till botten med dessa oegentligheter. Min fråga till finansministern är: Vad kommer regeringen att göra för att förebygga och motverka korruptionen inom Trafikverket?
Robert Halef (KD):
I betänkandet behandlas regeringens skrivelse och Riksrevisionens granskningsrapport om Sidas humanitära bistånd och långsiktiga utvecklingssamarbete. Riksrevisionen har i rapporten granskat regeringens styrning och Sidas arbetssätt vad gäller samverkan mellan humanitärt bistånd och långsiktigt utvecklingssamarbete fungerade under åren 2015-2017.
Fru talman! Riksrevisionens samlade bedömning är att regeringen och Sida genom sin styrning har tydliggjort att samverkan mellan humanitärt bistånd och långsiktigt utvecklingssamarbete är en prioriterad fråga i svenskt bistånd. Samtidigt konstaterar Riksrevisionen att det inte finns samverkan i den utsträckning som skulle kunna vara möjlig.
Det saknas exempelvis gemensamma målformuleringar på strateginivå för det humanitära biståndet och det långsiktiga utvecklingssamarbetet. Riksrevisionen bedömer att både regeringen och Sida kan förbättra samverkan mellan det humanitära och det långsiktiga biståndet. Fru talman!
Kristdemokraterna rekommenderar att Sida arbetar fram en gemensam strategi för humanitärt bistånd och långsiktigt utvecklingssamarbete, gemensamma målformuleringar och ökad samverkan. Detta skulle effektivisera biståndet och Sidas insatser, vilket även skulle bidra till bättre fattigdomsbekämpning och hållbar utveckling. Fru talman!
Riksrevisionen menar att avsaknaden av gemensamma mål för de två biståndsformerna även begränsar förutsättningarna för samfinansiering och samrapportering. Riksrevisionens konstaterande är viktigt för verksamhetens effektivitet, och därför bör Sida ta fram rutiner för ökad samordning när det gäller finansiering och rapportering av olika insatser.
En sådan förändring i biståndsarbetet kommer att frigöra mer resurser till bistånd på andra områden. Att handläggare inom det humanitära biståndet och de som arbetar med det långsiktiga utvecklingsarbetet har gemensam planering av insatser där det är praktisk möjligt är nödvändigt och bidrar till bättre resultat. Fru talman!
Det är viktigt att Sidas ledning arbetar fram en struktur som gör det möjligt till samfinansiering och samrapportering av olika insatser som är nödvändiga för verksamhetens och inte minst myndighetens trovärdighet. Fru talman! Bistånd är en del av Sveriges arbete för global utveckling och fattigdomsbekämpning.
Kristdemokraterna är övertygade om att behovet av bistånd är stort och att Sveriges insatser gör skillnad. Vi ska fortsätta att ha 1 procent av bni i bistånd och verka för att andra länder kommer upp till minst 0,7 procent. Miljoner människor lever i förtryck och misär, och vi har ett ansvar att hjälpa.
Det handlar om solidaritet och medmänsklighet gentemot behövande. Vårt bistånd har bidragit till att fler människor har fått mat för dagen, rent vatten, tak över huvudet, mediciner, skolgång och ökad jämlikhet och demokratisk utveckling i många länder. Fru talman! Behovet av hjälpinsatser är stort och vi ska fortsätta med vårt humana ansvarstagande.
Men det är viktigt att biståndsmedel används effektivt och att de insatser som görs bidrar till att uppfylla de uppställda målen.
Robert Halef (KD):
Europarådet grundades av 10 västeuropeiska stater i London den 5 maj 1949. Europarådet har nu 47 medlemsländer och arbetar för att skapa en gemensam europeisk värdegrund baserad på krav på mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer.
Målet är att åstadkomma ett nära samarbete, etablera goda relationer mellan medlemsländerna och värna mänskliga rättigheter. Europarådet arbetar på tre olika politiska nivåer. Det finns ett beslutande och verkställande organ som kallas ministerrådet och består av medlemsländernas utrikesministrar.
Det finns ett rådgivande och pådrivande organ, den parlamentariska församlingen. Slutligen finns det ett organ för samarbete på lokal och regional nivå - Europarådets kongress för lokala och regionala organ, som kallas kommunalkongressen. I Europarådets parlamentariska församling utses ledamöterna av medlemsländernas parlament, och dessa ska vara parlamentariker. Fru talman!
Under de senaste åren har medlemsländerna glidit isär, och Europarådets kärnvärden står på spel. De utmanas av bristen på respekt för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer. Flera medlemsländer brister i respekten för denna värdegrund och lever inte upp till sina åtaganden.
Vi ser med stor oro på utvecklingen i Ryssland, Turkiet och Tjetjenien och några andra länder, där godtyckliga arresteringar av journalister och politiska motståndare sker.
Vi ser att ett flertal medlemsländer inte uppfyller många av sina åtaganden när det gäller migration och flyktingar, mediefrihet, tryckfrihet, jämställdhet med mera. Minoriteter diskrimineras, och deras minoritetsrättigheter inskränks. Fru talman!
Under de senaste åren har debatten i Europarådet alltmer handlat om flera medlemsländers brist på värnande av grundprinciperna demokrati, rättsstatens principer och mänskliga rättigheter.
Att vissa medlemsländer inte respekterar denna värdegrund och inte delar de grundläggande värderingar som Europarådet står för är väldigt oroande. Detta skadar dessutom organisationens trovärdighet som företrädare för och försvarare av de mänskliga rättigheterna. Fru talman!
Europarådets samtliga länder har ratificerat Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det räcker inte med rekommendationer från Europarådet mot medlemsländer som bryter mot sina åtaganden.
För att bättre främja öppenhet, demokrati och mänskliga rättigheter bör rådet utesluta medlemsstater från medverkan och samarbete under en viss tid, för att markera att deras beteende inte är acceptabelt. Fru talman!
Det räcker inte att ett land ingår en principiell överenskommelse om att respektera de mänskliga rättigheterna och rättsstatens principer. Landet måste i praktisk tillämpning visa att lagstiftningen följs och att man lever upp till vad medlemskapet egentligen innebär.
Det är viktigt att upprätthålla de värderingar och principer som organisationen vilar på - annars kommer Europarådets trovärdighet på sikt att försvagas.
Robert Halef (KD):
Tack, Kerstin, för frågan! Jag nämnde att det behövs ett övergripande jämställdhetsperspektiv, för vi ska se människor som jämlika i alla sammanhang, utan skillnad.
För oss kristdemokrater är en av de viktigaste grundpelarna, som finns i vårt principprogram, att alla människors lika, unika och okränkbara värde ska värnas oavsett kön, sexuell tillhörighet, hudfärg, etnicitet, ålder och så vidare. Det råder inga tvivel om att kvinnor ska ha lika rättigheter.
Alla människor föds fria och är lika.
Robert Halef (KD):
Tack, Kerstin! Jag instämmer helt i det du sa. Kvinnors rätt till sin egen kropp och kvinnors rätt till abort enligt svensk lag står vi bakom. Det finns inga skiljaktigheter i dessa frågor. Som jag nämnde tidigare gör Kristdemokraterna inte skillnad på människovärde och rättigheter utifrån kön, utan vi är alla människor och har lika rättigheter.
Det handlar om sexuell läggning, rätten till jämlika löner och alla möjliga rättigheter. Kristdemokraterna ser ingen skillnad där utan står bakom det precis som du. Vi hade ett seminarium via webben om detta häromdagen, där Kvinna till Kvinna och många andra organisationer deltog och där jag medverkade från Kristdemokraterna. De frågor som du nämnde lyfte jag upp varmt i diskussionen.
Julia Kronlid (SD):
Först och främst vill jag kommentera att kvinnan har rätt till sin egen kropp. Ja, det är klart att kvinnan har rätt till sin egen kropp. Men jag vill framföra att vi också måste våga lyfta fram att det finns två parter involverade vid en abort - kvinnan och fostret. Tidigare i Sverige har det varit en naturlig diskussion att det finns ett etiskt dilemma mellan kvinnans intresse och fostrets intresse. Det ser man till exempel i ett betänkande från 1994, där det gjordes vissa förändringar av abortlagstiftningen.
I betänkandet fanns en utredning med som hette Utredningen om det ofödda barnet . I betänkandet står att utredningen ser kvinnan och fostret som två individer som är skyddsvärda och att fostret inte enbart kan ses som en del av kvinnans kropp, även om det långt fram i graviditeten är beroende av kvinnans kropp för sin utveckling. Vidare står det i betänkandet att enligt utredningen måste man ibland låta den enas intressen gå före den andras, och att fostrets intresse ska börja väga tyngre allteftersom fosterutvecklingen fortskrider.
Det jag vill lyfta fram är att vi måste våga prata om abort utifrån flera intressen. När det gäller att respektera kultur i andra länder kan det vara så att man i deras kultur betonar just detta etiska dilemma med att se både till fostret och till kvinnan. Vi måste se att om vi ska vara pådrivande och påverka andra i frågan kan det också komma tillbaka på så vis att andra länder som har en mer restriktiv abortpolitik ska börja sätta press på oss.
I Europa har de flesta länder fri abort upp till vecka 12, och vi har kanske inte alls chans att få igenom vår politik. Vi måste se till risken att vi får anpassa oss till de andra. Tycker vi att det är okej att andra ska lägga sig i vår abortlagstiftning i Sverige?
Julia Kronlid (SD):
Det jag vill lyfta fram är vad vi ska tänka på om vi ska föra en dialog om aborter med länder som har en extremt restriktiv abortpolitik där man förbjuder aborter helt och hållet, även när det är risk för kvinnans liv eller när någon har blivit utsatt för ett sexuellt övergrepp. Vi kan se att det handlar om ett övergrepp om någon som är ett barn blir gravid. Visst kan det finnas en problematik i sådana situationer, men det jag vill framföra är att vi måste problematisera.
Vi måste lyfta fram etiska dilemman, och vi måste ha respekt för andras syn i abortfrågan. Nu handlar det inte bara om det som Carin Runeson talar om - att vi ska se till extremt tragiska fall. Vi ska tydligen också tala för fri abort i alla länder. Vi ska påverka Storbritannien, Finland och Island som har behovsprövad abort att ändra sin abortlagstiftning. Vi ska försöka överföra svensk abortlagstiftning, som har brister.
Det har kommit fram att foster överlever. Jag menar att vi måste nyansera hur vi för över frågan om abort till andra länder och hur vi påverkar andra länder. Det vill jag lyfta fram. Jag vill också påpeka något när det gäller detta att barn föds till svåra förhållanden. Ska kvinnor behöva pressas att göra abort för att de är fattiga?
Vi måste hjälpa kvinnorna att behålla sina barn. Vi måste hjälpa de kvinnor som vill behålla sina barn så att de kan göra det. Vi ska inte säga: Det här landet är så fattigt så där får de abortera sina barn! Vi måste sätta in insatserna så att de har råd att behålla sina barn. Det kan inte vara en ursäkt för att vi ska införa en liberal abortlagstiftning att mammorna är fattiga.
Julia Kronlid (SD):
Jag tror inte att Hans Linde lyssnade på ett enda ord i mitt anförande. Jag var tydlig med att Sverigedemokraterna står upp för mänskliga rättigheter och att vi fördömer lagar, kulturer och regimer som strider mot grundläggande mänskliga rättigheter. Alla de saker som Hans Linde räknar upp, såsom incest och diskriminering av hbt-personer, innebär brott mot grundläggande mänskliga rättigheter.
Jag förstår inte anklagelserna i Hans Lindes påhopp. Jag har varit mycket tydlig med att vi står upp för mänskliga rättigheter.
Det jag vill framföra är att när man ska ställa krav på länder att ha svenska värderingar som inte har med grundläggande mänskliga rättigheter att göra, när vi ska försöka överföra svensk abortlagstiftning till andra länder och över huvud taget inte respektera deras syn på frågan, då blir det problematiskt. Hans Linde vill göra abort till en mänsklig rättighet.
Att göra abort är en sista utväg i en svår situation, och abort är en svår etisk fråga. Om abort ska vara en mänsklig rättighet som alla länder i Europa ska respektera, hur ska det då tillämpas, vill jag fråga Hans Linde. Ska abort kunna hävdas som en mänsklig rättighet i alla lägen? I Indien och Kina är flickaborter ett stort problem. Ska det verkligen vara en mänsklig rättighet att förhindra flickor att födas av den enda anledningen att de anses ha fel kön?
Ser inte Hans Linde att om abort görs till en mänsklig rättighet strider det mot den grundläggande mänskliga rättigheten rätten till liv?
Julia Kronlid (SD):
När det gäller illegala aborter lyfter Sverigedemokraterna fram att vi måste diskutera frågan utifrån flera infallsvinklar. Vi behöver se till bakgrunden, till varför kvinnor utsätter sig för risken med illegal abort. Vi behöver påverka länder att bekämpa sexuella övergrepp, fattigdom, kvinnors ekonomiska utsatthet och skadliga patriarkala samhällsstrukturer liksom att ensamma mammor blir stigmatiserade, att kvinnor får dålig information om och dålig tillgång till preventivmedel.
Vi måste bekämpa hedersmord, lynchning och publik avrättning på grund av sex utanför äktenskapet. Det finns många frågor. Om vi ska föra dialog med länder i abortfrågan, för att minska problemet med illegala aborter i länder där abort är förbjudet, menar jag att vi måste kunna ha respekt för andra synsätt än det svenska. I Sverige finns en fördömande attityd mot dem som vill problematisera abortfrågan och lyfta fram frågan om livets uppkomst.
Dessutom finns det flera parter i abortfrågan - kvinnan, pappan och fostret. Om jag som politiker ska representera ett land med synen att även fostret ska ha vissa mänskliga rättigheter skulle jag inte vilja mötas av den attityd som jag ser hos Hans Linde i dag, att inte ha någon förståelse för en annan syn i abortfrågan. Sverigedemokraterna verkar vara det enda parti som har en mer balanserad hållning när det gäller andra länders rätt till egen åsikt.
Fru talman! Hans Linde ville ha exempel på när vi ska visa andra länder respekt. Jag tyckte att jag var mycket tydlig med att vi måste problematisera det etiska dilemmat med abort. Vi måste kunna se att det finns olika åsikter. Lagstiftningen ser väldigt olika ut i olika länder. Man har behovsprövad abort i länder som Finland, Storbritannien och Island. Ska vi tvinga dem att ändra sin lagstiftning också?
Julia Kronlid (SD):
Jag noterar att jag inte fick något tydligt svar på hur vi ska se på foster som visar tydliga livstecken. Anser socialminister Göran Hägglund att de lever eller att de inte lever? Ska de få något skydd eller ska de inte få något skydd?
I svaret på min interpellation framhåller socialminister Göran Hägglund att Socialstyrelsen i samråd med myndighetens rådgivande organ för etiska frågor ska se över vilka rutiner som bör finnas och vilka lämpliga medicinska metoder som finns att tillgå för att undvika att dessa situationer uppstår. Fru talman!
I Dagens Medicin den 18 maj uttrycker avdelningschefen Anders Printz på Socialstyrelsen att man ska se över vilka metoder det finns som gör att fostren inte rör på sig efter att de har aborterats. Jag har inte sett någon diskussion om en utredning om det över huvud taget är etiskt att aborter utförs i ett så sent läge att fostren faktiskt borde kunna anses livsdugliga.
I Svenska Dagbladet berättar Pia Teleman, ordförande i Svensk förening för obstetrik och gynekologi, att Sverige inte har som rutin att döda fostret före aborten. I vissa länder dödas fostret med hjälp av en injektion av kaliumklorid i fostrets hjärta, säger hon till tidningen. Fru talman! Min fråga till socialminister Göran Hägglund är vad han har för inställning till denna metod eller andra metoder som handlar om att döda foster innan de kommer ut.
Är det bara hur man ska undvika att de visar livstecken när de kommer ut som ska utredas av Socialstyrelsen? Jan-Henrik Stjerndahl, som är överläkare på Sahlgrenska universitetssjukhuset, ifrågasätter detta och säger att vi kan ställas inför ett ännu svårare etiskt dilemma. Socialminister Göran Hägglund gick till val med en slogan om ett mänskligare Sverige.
Jag hoppas därför att Göran Hägglund fortsättningsvis vill försvara människans värde och verka för ett mänskligare Sverige även för de minsta och försvarslösa individerna i vårt samhälle.
Julia Kronlid (SD):
Jag tackar Tuve Skånberg för lite tydliggöranden. Resolution 1763 är inte bindande och ger ingen garanti för vårdpersonalen att åberopa. Det kan bli en väldigt lång process att i efterhand söka hjälp i Europarådet.
Om vi nu tycker att det är av stor principiell vikt och när den här resolutionen nu finns tycker jag att Kristdemokraterna och Tuve Skånberg borde stå upp för att vi ska införliva regler i svensk lag som garanterar rätten till samvetsfrihet, såsom man också har gjort i flertalet andra länder i Europarådet.
Jag undrar varför inte Tuve Skånberg och KD vill driva på hårdare, såsom vi vill göra här i dag, och rösta för motionen. När det gäller att vi hänvisar till resolutionen vill jag säga att Sveriges riksdag förra året sade att man var kritisk till resolutionen. Jag undrar hur Tuve Skånberg ställer sig till det.
Kan svenska medborgare verkligen känna sig trygga med och förlita sig på en resolution som Sveriges riksdag i princip vill verka för att upphäva?
Julia Kronlid (SD):
Jag välkomnar att resolutionen finns och att man åtminstone kan söka hjälp i efterhand. Men vad jag vill föra fram är att vi, liksom andra länder i Europa, borde kunna införa regler i lagstiftningen som reglerar det här och också tydliggör hur man ska tolka samvetsfrihet. Annars blir det ännu svårare att tolka och reglera detta så att man tillfredsställer både rätten till samvetsfrihet och den lagstadgade rätten att få vård och en abort utförd.
Det skulle bli enklare om vi hade rätten till samvetsfrihet i svensk lagstiftning än att man i efterhand ska söka hjälp i Europarådet. Det är vår ståndpunkt. Det finns olika ståndpunkter, och det är en sak. Vi anser att det vore en fördel att ha tydliga regler i svensk sjukvårdslagstiftning.
Julia Kronlid (SD):
Det var ganska många frågor, så jag hoppas att jag kan komma ihåg alla. Mia Sydow Mölleby säger att abort är en mänsklig rättighet, men ur internationell och juridisk synpunkt finns det ingen grund för att tillgång till abort ska vara en mänsklig rättighet. Det är ingenting som enligt FN:s deklaration är en mänsklig rättighet, utan det är någonting som en del politiker i Sverige har formulerat i sin politik.
Däremot är det en lagstadgad rätt i Sverige att få utföra en abort, och även ganska sent. Om vi nu ska diskutera tidsgränser är det just de sena aborterna som väcker väldigt mycket svåra känslor hos vårdpersonalen i Sverige. Jag tror att det ofta är där som man upplever samvetsbetänkligheter, och det påverkar den här debatten.
Mia Sydow Mölleby frågade om vi ska utveckla detta till ännu fler yrken. Nej, det som jag pratar om här i dag är specifikt resolution 1763 och det som resolutionen uppmanar medlemsländerna till, att införa tydliga regler för samvetsfrihet. Här ska också den avvägning som Mia Sydow Mölleby pratar om göras. Det ska ske en avvägning mellan kvinnans lagstadgade rätt till abort och samvetsfrihet.
Vi vill ge regeringen till känna att de ska återkomma med förslag på hur sådana regler ska utformas och där de båda vågskålarna ska finnas med.
Julia Kronlid (SD):
Jag har fått många starka reaktioner från personer som arbetar inom vården om att de är oroliga för att många i riksdagen är kritiska till samvetsfrihet. De undrar också vad de har för rätt att åberopa samvetsfrihet just för att de ställs inför svåra etiska situationer i vården.
Jag tycker att det är beklagligt att Mia Sydow Mölleby inte kan ta hänsyn till både vårdpersonalens rättigheter och kvinnans rättigheter utan helt bortser från att vårdpersonalen behöver vissa rättigheter i sitt svåra yrke som de ska utföra.
Om Mia Sydow Mölleby tror att mycket vårdpersonal kommer att säga nej till att utföra den här typen av uppgifter bör hon kanske fundera över om vi ska börja diskutera de etiska frågor och dilemman som finns i den abortlagstiftning vi har i Sverige där aborter tillåts så sent.
Det är dessa situationer som upplevs som svåra av vårdpersonalen.