Ingemar Nilsson (S):
Sverige är ett exportberoende land, öppet och positivt till frihandel. Exportens andel av vår bruttonationalprodukt är i dag över 50 procent; det är mer än någonsin. Det är många faktorer som är viktiga för en framgångsrik exportnation. Det gäller att ha tillgång till kvalitativa råvaror, och vår tillgång till bland annat skog och malm har varit avgörande. Det krävs också tillgång till välutbildad arbetskraft, duktiga företagare och välvilliga investerare. En av våra konkurrensnackdelar är att vi ligger lite perifert till i förhållande till våra exportmarknader.
Då är behovet av goda kommunikationer och transporter direkt avgörande för vår konkurrenskraft. Svensk skogsindustri bidrar årligen till Sveriges exportintäkter med nära 130 miljarder kronor. Det är den näringsgren som står för den största andelen av den svenska nettoexporten. En mycket stor del av skogsindustrins anläggningar för exporten finns lokaliserade i de norra delarna av Sverige, inte minst på grund av den goda tillgången på den unika råvaran.
I mitt hemlän Västernorrland är skogsindustrin helt dominerande. Den står för 30 procent av sysselsättningen inom industrin, och den svarar för 49 procent av produktionsvärdet i länets industri. De produkter som skogsindustrin producerar för export, mestadels massa, papper och sågade trävaror, levereras till Europa och övriga världen i huvudsak via sjötransporter.
År 2010 gick mer än 70 procent av denna export via sjöfart och sjötransporter. Vad blir då betydelsen av införandet av svaveldirektivet? Låt mig understryka, herr talman, att jag och Socialdemokraterna absolut inte har något emot tuffa miljökrav. Vi ska ha tuffa miljökrav. Sverige får gärna vara ett föregångsland, vilket vi också är på många områden. Det är dessutom bra att EU tar initiativ på detta område.
Men för att Sverige ska kunna hävda sin konkurrenskraft som exportland krävs likvärdiga konkurrensvillkor, i första hand inom EU men gärna i ett större perspektiv också. Hur regeringens handläggning av IMO-beslutet gick till har jag inte tid att gå in på, men den har berörts av föregående talare. När svaveldirektivet införs den 1 januari 2015 kommer skogsindustrins konkurrensförutsättningar att förändras dramatiskt.
En kostnadsökning för sjötransporter har beräknats till ca 95 kronor per ton. Det låter kanske inte så mycket, men i en hård världskonkurrens kan det vara helt avgörande. Dessa 95 kronor per ton motsvarar i verkligheten ca 1,3 miljarder kronor, räknat på den exportvolym vi hade 2011 - och jag hoppas att den inte ska minska.
Av statsrådets svar på dessa två viktiga interpellationer kan jag utläsa två saker, dels att branscherna själva ska lösa problemet, dels att regeringens insats är anslagen till forskning och innovation. Statsrådet säger vidare att branschen har haft drygt sex år på sig att anpassa sig. Det är, enligt min mening, inte riktigt korrekt. IMO-beslutet togs 2008, men EU:s direktiv fattades det beslut om i år, 2012.
Så sent som hösten 2011 gick två statsråd i den regering där ministern ingår ut och gav bilden av att Sverige minsann skulle ta striden om svaveldirektivet. Det var först när EU-direktivet fanns på plats som det berörda näringslivet kunde veta vilka regler som gäller. Då blir frågan: Är detta en bra och långsiktig näringspolitik?
Med tanke på det otillräckliga svaret på interpellationerna och den korta omställningstid som återstår till den 1 januari 2015 kvarstår frågan till regeringen i interpellationerna: Vilka åtgärder är regeringen beredd att vidta för att minska de negativa effekterna för svensk exportindustri som svaveldirektivet innebär och ge svensk exportindustri likvärdiga konkurrensförutsättningar som konkurrentländerna inom i första hand EU?