KBLab/rixvox huggingface dataset:
Bosse Ringholm (S):
Maud Olofsson har uppenbarligen en ådra av humor som hon har lyckats dölja för oss tidigare. Maud Olofsson säger nämligen att när regeringen ska träffa det privata näringslivet kommer regeringen att framstå som ett föredöme. Det måste vara årets skämt, i varje fall i kammaren.
En regering som har åkt än hit än dit, en regering som först har försvarat och förstärkt bonusar och ändrat i den tidigare socialdemokratiska regeringens system och gjort bonusarna ännu mer förmånliga, en regering som efter opinionens tryck har tvingats ändra sig 180 grader är inget föredöme för det privata näringslivet.
Vi har en regering vars representanter, finansministern och finansmarknadsministern, har kritiserat det privata näringslivet för storvulna bonusar och sedan lite skamset tvingats konstatera: Oj, vi har också bonusar i den statliga sektorn. Vi har till och med från den borgerliga regeringens sida förstärkt de där statliga. Tror Maud Olofsson verkligen att denna regering är något slags föredöme för det privata näringslivet?
Det var i och för sig trevligt att märka att näringsministern har lite skämtlynne, för gör man bort sig så som Maud Olofsson har gjort är väl enda lösningen att försöka skämta bort sin position i sammanhanget. Jag har ställt två allvarliga frågor. Vad drar regeringen för slutsats av den dubbelmoral regeringen har haft i ämnet?
Vad tänker regeringen säga till näringslivet för att återfå det förtroende som man uppenbarligen har förlorat? Jag har inte fått något svar. Maud Olofsson försöker med den gamla taktiken att vi socialdemokrater vill ha mer bonus. Maud Olofsson får sluta snacka om det. Vi socialdemokrater har tvingat regeringen att avstå från de överdådiga bonusar som ni införde tidigare. Vi kommer att fortsätta att bevaka vartenda steg ni tar. Vi litar inte på er.
Men det är bra så länge ni går i rätt riktning i varje fall.
Bosse Ringholm (S):
När jag hör Mats Odell tänker jag på det gamla ordspråket Bättre fly än illa fäkta, men i Mats Odells fall handlar det nog om att både fly och illa fäkta. Jag har ställt en enkel fråga, Mats Odell. Vad tänker statsrådet göra för att öka bostadsproduktionen i Stockholm med tanke på att bostadskön ökade med 32 000 personer förra året?
Mycket kan Mats Odell och regeringen beskylla oppositionen för, men knappast för att det är oppositionens ansvar att bostadskön ökat med 32 000. Jag säger inte att det är regeringens fel till hundra procent. Regeringen får väl dela äran med den borgerliga majoriteten i Stockholms stadshus, men oppositionen kan rimligen inte ta på sig ansvaret för att bostadskön växte med 32 000 personer förra året.
Mats Odell sade i sitt interpellationssvar att han är oroad över att den har vuxit så mycket, men han hade inget förslag till någon åtgärd. Och i sitt inlägg talar han inte ens om åtgärder. Där talar han om bostadspolitiska analyser och om varför det har blivit si och så i bostadspolitiken i Sverige. Det är inte det jag har frågat om, Mats Odell. Jag har ställt en enkel fråga, men jag inser att jag aldrig kommer att få något svar, för det finns inget svar att lämna. Mats Odell har inget svar.
Och Mats Odells kolleger i Stockholms stadshus har heller inget svar. Det är därför bostadsbyggandet inte bara i Stockholm utan också i övriga landet har sjunkit ihop som en sufflé. Eftersom min interpellation handlar om bostadspolitiken i Stockholm och jag nu har fått svaret att regeringen tänker ingenting göra, kan vi sätta punkt där, Mats Odell. Det är bara att konstatera att Mats Odell inte har något svar. Jag ber att få tacka för det uteblivna svaret.
Bosse Ringholm (S):
Av Anders Borgs utlovade svar på min fråga två om krediterna till statliga myndigheter blev det ett enda svar på slutet. Jag ber att få återkomma med en särskild interpellation i ämnet, Anders Borg, så att du får tillfälle att utveckla ditt kunnande lite mer än vad du har gjort hittills från talarstolen. Jag anklagar ingen regering, och inte heller den borgerliga regeringen i Sverige, för att på egen hand har uppfunnit den globala finanskrisen.
Däremot tycker jag att den borgerliga regeringen i Sverige har förstärkt den globala finanskrisen och gjort att den arbetslöses kris, jobbkrisen som vi har i Sverige i dag, är värre än vad den hade kunnat vara. Jag vill erinra Anders Borg om att vi ett antal gånger haft diskussion om de skattesänkningar som Anders Borg har genomfört. De har under innevarande delar av den här perioden förstärkt konjunkturen, drivit på inflationen och drivit på överhettningen i ekonomin.
Vi varnade för det och sade att det kan komma surt efter. Det har kommit surt efter. De pengarna, de senaste 15 miljarderna för skattesänkningar, hade varit utomordentligt bra att kunna använda för arbetsmarknadspolitiken. Det är inte så, Anders Borg, att jag anklagar dig för att dölja arbetsmarknadspolitiken genom satsningen på arbetsmarknadspolitik som en del av de automatiska stabilisatorerna.
Du döljer bakom 10 miljardersanslaget till arbetsmarknadsåtgärder att det inte handlar om arbetsmarknadspolitiken. Det handlar om a-kassa och utbetalning av ersättning till arbetslösa. Det är inte en enda krona mer till program för Arbetsförmedlingen. Tvärtom är det så att massor av arbetsförmedlingar nu står inför krav från sina kommuner att göra insatser, och de har helt enkelt inga pengar.
Det är ett faktum att vi har gått från de 70 miljarder som Anders Borg ärvde av den förra socialdemokratiska regeringen till att nu hamna i ett underskott i statsbudgeten på bortåt 200 miljarder kronor. Frågan är fortfarande: Kan Anders Borg leverera den reformbudget som han lovade i januari i år? Det har vi inget svar på. Jag återkommer om myndigheterna och krediterna eftersom jag inte fick något svar.
Bosse Ringholm (S):
Jag tackar statsrådet för svaren på mina frågor. Mats Odell bekräftar att en av AP-fonderna, Tredje AP-fonden, har brutit mot regelverket. Jag fick alltså svar på den frågan. Jag har också frågat om regeringen och Mats Odell avser att vidta någon form av åtgärder. Svaret är att man följer frågan, men några åtgärder avser man inte att vidta. Kan man då vara säker på att inte någon annan AP-fond har brutit mot något regelverk?
Kan man vara säker på att den granskning som varje år görs av AP-fonderna inte upptäcker något annat som är ett brott mot regelverket? Det återstår att se. Hittills har det inte varit någon större succé när Mats Odell har använt sig av de kontrollinstanser han har. Det har varit många luckor och brister allt från Carnegiegranskningen och allt annat som har ramlat mellan stolarna under årens lopp.
Jag kanske ska vara lugnad av att Mats Odell inte tänker vidta någon åtgärd när det gäller det regelbrott som Tredje AP-fonden uppenbarligen har gjort sig skyldig till. Skulle han vidta någon åtgärd skulle det kanske bara bli värre. Det kanske är lika bra att Mats Odell och regeringen inte gör något. Då blir det i varje fall inte värre.
Jag ställde också frågan om det finns någon koppling mellan de bonussystem som har brett ut sig - inte minst i pensionsfonderna där Tredje AP-fonden varit särskilt uppmärksammad - och regelbrotten. Mats Odell försäkrar att någon sådan koppling mellan regelbrott och bonusar kan han inte tänka sig att det över huvud taget finns.
Trovärdigheten är dock inte så stor på den punkten eftersom Mats Odell i alla andra sammanhang har försvarat, förklarat och tyckt att det är rimligt med olika bonussystem. Men i morse gjorde han plötsligt en stor pudel, den största som synts på länge, och tyckte att man nu ska göra sig av med alla bonussystem. Från oppositionens sida får vi tacka för att han någon gång lyssnar.
Vi ska med noggrannhet följa AP-fondernas verksamhet i fortsättningen, inte bara när det gäller deras möjligheter att följa den nya linjen vad gäller bonusar utan även deras möjligheter att avveckla de konsekvenser av de brutna regelverk som exempelvis Tredje AP-fonden har bistått till. Jag välkomnar det jag har sett i andra sammanhang, nämligen att det från regeringens sida kanske nu inleds ett arbete för att se över AP-fondernas verksamhet eftersom det uppenbarligen finns en del andra brister.
Dem finns det skäl att återkomma till, men jag har valt att koncentrera denna interpellationsdebatt på det regelbrott som Mats Odell nu har bekräftat. Det har alltså begåtts och regeringen har varit informerad om det, men regeringen tänker inte vidta några åtgärder. Regeringen gör i stället det man är bäst på. Man avvaktar läget.
Bosse Ringholm (S):
Det är naturligtvis så att de olika AP-fonderna kan ha olika strategier för sin placering av kapital. Det Mats Odell räknade upp visar att det också är lite olika marginaler på placeringarna. Tredje AP-fonden är väl den som har exponerat den största risken i sammanhanget och också får ta konsekvenserna av det.
Det är sådant som bör vägas in i fortsättningen vid en översyn av regelverket, aktiviteten i de olika fonderna och konstruktionen av fonderna. Det som en gång inrättades som ett visst antal fonder med en viss konstruktion kan inte vara skrivet för evigheten. Det kan alltid finnas skäl att se över det och överväga om det finns andra och bättre former för hur kapitalet kan förvaltas i fortsättningen.
Det som gör mig orolig är att det är just Tredje AP-fonden som det har varit den mest infekterade bonusdebatten kring. Det är också den som har tagit de största riskerna. Man kan inte undvika att tänka tanken att det trots allt finns ett visst samband mellan bonus och risk.
Det tycker jag att Mats Odell bekräftar i sitt inlägg genom att säga att det är just Tredje AP-fonden som har tagit de största riskerna och därmed haft de minsta marginalerna för att parera det som har hänt på den finansiella marknaden. Ingen kan med säkerhet säga hur kronkurs och valutor utvecklas, men det är alltid en fråga om hur stor risk fonden vill ta med det kapital man placerar.
Vi har under de senaste dagarna också fått en debatt av skatteteknisk natur som vi kan ha skäl att återkomma till i ett annat sammanhang. Det gäller om en del av AP-fondernas kapital placeras via så kallade riskkapitalbolag i sådana delar av vår värld där det inte alltid går att komma åt dem beskattningsmässigt. Det är dock ingen debatt för Mats Odell utan för finansministern.
Han bör fundera på om det är fullt ut möjligt att beskatta de riskkapitalister som nyttjar sig av det kapital som AP-fonderna har. Det är en viktig fråga att komma tillbaka till när det gäller etiken i AP-fondernas placeringsarbete och placeringsregler och den skattemoral som sviktar lite här och där.
Bosse Ringholm (S):
Tack för svaret där Mats Odell bekräftar att bankernas räntenetto har ökat som en följd av det stabilitetsprogram som regeringen tidigare har föreslagit och riksdagen fattat beslut om. I Finansinspektionens senaste stabilitetsrapport analyseras också det förhållandet att bankernas räntenetto har förbättrats.
Det finns naturligtvis flera skäl att anta att det i den utsatta position som bankerna, både i Sverige och i andra länder, har haft under senare tid kan vara en rimlig utveckling. Men det är alltid också en fråga om relationen mellan bankernas räntenetto och det som kunderna i praktiken får stå för.
Det är en intressant utveckling som det finns skäl att ha ögonen på tiden framöver, allra helst som vi förmodligen bara har sett början på fasen för de svenska kreditinstitutens och bankernas utveckling under den här globala finanskrisen. Det bankpaket som Mats Odell fick riksdagens stöd för i höstas har ju inte blivit någon större succé.
Det är bara en enda av de större bankerna som har ställt sig bakom och anslutit sig till programmet. Trots olika manipulationer och diskussioner i EU-sammanhang har det egentligen inte lett till full anslutning ännu. Man kan förmoda att det ur bankernas synpunkt finns bättre förutsättningar att klara det på en egen marknad, och förhoppningsvis kan man få i gång en internationell marknad i fortsättningen.
Det visar också att paketet som sådant kanske var konstruerat på ett sätt som inte var riktigt optimalt från början. Framför allt verkar det inte som om dialogen mellan regeringen och de svenska bankerna har fungerat över huvud taget. Det har varit många delade meningar om hur man har tolkat det riksdagsbeslut som fattades i höstas och de villkor som regeringen har presenterat.
Det som är angeläget, inte minst ur politisk synpunkt, är att se till att det inte är skattebetalarna och i sista hand låntagarna och kunderna i banken som får stå för hela effekten av detta. Jag tycker att det är viktigt att följa Finansinspektionens kommande rapporter på området.
Bosse Ringholm (S):
Finansinspektionen konstaterar just i sin senaste stabilitetsrapport att den hjälp som riksdagens och regeringens stödpaket till bankerna har gett bankerna har varit mycket positivt för bankerna men inte lika positivt för låntagarna och kunderna. Det är naturligtvis hela tiden en avvägning där kunderna är de som i sista hand alltid kommer att få betala.
Men det handlar också om att ägarna till bankerna, aktieägarna, kan komma att få betala. Vi har sett stora fluktuationer på marknaden under senare tid. Men frågan är om hela bördan ska ligga på kunderna eller om det ska ske någon form av fördelning. Vi kommer framöver säkerligen att få se stora förändringar när det gäller bankernas kreditsituation. Vi är bara i början av det som har inträffat i den globala finanskrisens spår.
Det är också mycket beroende på vad som händer på den svenska marknaden. Det som vi har sett hittills är att det inte har funnits full följsamhet i alla de lägen som man kunde förvänta sig från bankerna för de räntesänkningar som har gjorts av Riksbanken, utan bankerna har naturligtvis passat på att öka sitt räntenetto och därmed också försökt hålla sina aktieägare skadeslösa så långt det har gått.
Där är det viktigt med en fortsatt diskussion om att någon håller efter bankerna och att någon framför allt ser till att kunderna och låntagarna får en behandling som gör att stödpaketen från riksdag och regering inte innebär vinst enbart för bankernas ägare utan även kommer att kunna stödja de vanliga låntagarna och kunderna.
I det läget är det väldigt viktigt att staten har övriga instrument utöver de som kan finnas i den vanliga kreditpolitiken. Jag tänker inte minst på hur viktigt det är att staten också har en egen bank som Mats Odell ännu inte lyckats avveckla, nämligen SBAB. Jag är tacksam för att Mats Odell inte har visat så stor handlingskraft på det området. Jag uppmanar honom att även i fortsättningen vara passiv. Det är den gren som regeringen brukar vara bra på.
Här är det faktiskt en fördel om regeringen är passiv på området när det gäller just SBAB. Det gäller också aktieandelen i Nordea. Jag ser därför fram mot en följsam passivitet från regeringens sida. Då tror jag att regeringen i det avseendet kommer att kunna ha lite fler instrument till sitt förfogande för att också få bättre balans mellan aktieägandet i bankerna och de vanliga låntagarna.
Bosse Ringholm (S):
Nej, Mats Odell, min uppmaning till passivitet handlade helt om att sälja ut SBAB. Jag tror att vi är överens på den punkten. Jag är glad om Mats Odell ägnar sig åt andra saker i fortsättningen än att sälja ut SBAB. Jag tror att det är en klar fördel om det instrumentet behålls av regeringen tiden framöver.
Sedan är det i den fortsatta utvecklingen på marknaden med befarade kreditförluster och allt annat som kan uppkomma naturligtvis väldigt viktigt att någon också står på konsumenternas och spararnas sida. Det ligger i sakens natur att en bank naturligtvis ska värna om sina kunder. Men banken har också sina ägare att ta hänsyn till.
Precis som Finansinspektionen konstaterar är det snarast ägarna och inte kunderna som hittills har varit vinnare i sammanhanget även om många kan säga att det kanske är fler förlorare än vinnare i dess helhet, eftersom hela branschen som sådan har varit ganska kraftigt åderlåten. Jag tror att det är viktigt att vi vidgar den här diskussionen lite grann så att den inte bara handlar om dagens situation.
Det är uppenbarligen så att inte ens EU:s program har visat sig tillräckligt effektivt. Även om regeringen tycker att man vill göra en del avvikelser från EU-programmet finns det skäl att också i olika EU-sammanhang föra en diskussion om hur man kan skapa ett mer robust internationellt system för att hantera finansmarknaden.
Det har inte varit tillräckligt, utan det har funnits spekulationsintressen, inte bara i USA utan även i Europa och i Sverige, som har kunnat rucka den finansiella stabiliteten. Vi har skäl att tänka igenom att de som ibland hyllas som stora riskkapitalister och som stora aktörer på finansmarkanden ibland kanske också har bidragit till den globala krisen.
Man kan alltså inte bara lägga skulden på några figurer i USA, utan de finns nog närmare än man tror ibland.
Bosse Ringholm (S):
Vi fick före pausen besked av näringsministern att regeringen inte avser att sälja Vattenfall under den här mandatperioden. Det hade naturligtvis varit intressant att få en fortsättning av den debatten, eftersom Vattenfall är ett företag som är oerhört centralt för svensk energipolitik och inte minst för den diskussion som nu sker om den av den borgerliga regeringen initierade framtida kärnkraftsutbyggnaden.
Men vi får inget tillfälle eftersom näringsministern uppenbarligen har något viktigare möte än att vara i Sveriges riksdag och delta i kammarens debatt. Jag har själv vid ett tillfälle tidigare diskuterat utförsäljningsfrågor med näringsministern, men jag fick då inte något svar av henne hur regeringen avser att gå vidare med utförsäljningen av olika statliga bolag. Därför har jag i en interpellation tagit upp frågan på nytt.
Eftersom näringsministern inte har möjlighet att vara här nu i kväll får vi hoppas att hon kanske kan återkomma - även om det brukar dröja sju åtta veckor innan vi får svar på våra interpellationer - till en fortsatt diskussion om Vattenfalls framtid. Det är ingen liten fråga, och det borde väcka lite större intresse från näringsministern att diskutera Vattenfall och framtiden.
Vi får väl ge oss till tåls eftersom riksdagen och kammaren inte längre är nummer ett i svensk politik utan det finns andra politiska arenor som tydligen är viktigare.
Bosse Ringholm (S):
Det är väldigt sällan som man som riksdagsledamot i talarstolen kan få sina påståenden bekräftade så snabbt som Sten Tolgfors nu gjorde. Han säger att Sten Tolgfors och en rad statsråd gör sig förberedda för oppositionstiden genom att ställa frågor. Det får Sten Tolgfors fortsätta med.
Det enda som många av statsråden tycks vara inriktade på är att öva och förbereda sig för den kommande mandatperioden, då man ska vara i opposition. Fru talman! Jag har inte ställt några frågor om försvarsbudgeten och försvarspropositionen, ännu mindre om några motioner, det enda Sten Tolgfors ägnar sig åt. Jag har ställt frågor om någonting helt annat som Sten Tolgfors över huvud taget inte vill beröra.
Jag har citerat ur Expressen sommaren 2007 där Andes Borg säger att skattesänkningar som utlovats till medelinkomsttagare ska betalas genom neddragningar av försvaret. År 2010 ska försvarets anslag ha minskat med 4 miljarder om året, eller cirka en tiondel. Jag har frågat om det gäller fortfarande. Då skulle Sten Tolgfors kunna säga: Nej, det gäller inte, vi ska ha oförändrade försvarsanslag. Men det säger han varken i det skriftliga svaret eller här.
Jag förstår att det är pinsamt för Anders Borg att säga: Jag tyckte det sommaren 2007, men jag har körts över både en och två gånger av kollegerna i regeringen. Det blir inte så. Därmed hade Borg inte behövt besvara frågan hur han skulle finansiera skattesänkningar som han skulle göra via minskade försvarsanslag. Eftersom han inte ens klarade den första uppgiften kunde han rimligen inte heller klara den andra uppgiften, det säger all logik.
Men försvarsministern diskuterar i stället vilka frågor han ska ställa under nästa mandatperiod till Socialdemokraterna om försvarspolitiken. Grattis, gör gärna det! Det var inte det min interpellation handlade om, fru talman, och det hade kanske kunnat uppmärksammas även av herr försvarsministern.
Bosse Ringholm (S):
Det är alldeles uppenbart att statsrådet inte har något svar på frågan: Kommer polisen i Stockholm att få mer ekonomiska resurser? Svaret är snarast: Jag vet inte. Det är naturligtvis allvarligt om polisen i Stockholm ska genomföra nedskärningar med 70 miljoner kronor. Man räknar med ett underskott på 50 miljoner kronor i år. Statsrådet säger att de får fortsätta att arbeta på kredit.
Vi har förstått att det ska bli 20 000 poliser, men det ska ske på kredit. Med inställningen att allting ska skötas på kredit i fortsättningen är det inte så konstigt att den här regeringen har lyckats förvandla ett överskott, som man övertog från den tidigare socialdemokratiska regeringen, på 70 miljarder till ett befarat underskott på ett par hundra miljarder kronor.
Det lilla tillskott på 150 miljoner kronor som regeringen i tilläggsbudgeten lägger till polisen är inte motiverat. Statsrådet har inte heller någon motivering. Är det EU-ordförandeskapet eller polisen i Stockholm, i Gävleborg eller någon annanstans som i första hand ska uppmärksammas? Uppenbarligen har inte regeringen någon bestämd uppfattning om vad pengarna ska användas till.
Det är en så liten droppe i havet att det ju inte betyder särskilt mycket. Om Stockholmspolisen ensam befarar ett underskott på 50 miljoner kronor och dessutom har ett ackumulerat underskott för nästa år på över 400 miljoner kronor och om Rikspolisstyrelsen i sina sammanställningar talar om att det inte är 1 utan kanske 2 miljarder kronor i ackumulerat underskott för nästa år är ju 150 miljoner kronor ingenting att prata om i sammanhanget.
Jag konstaterar att statsrådet i sitt svar erkänner att det blir färre civilanställda och därmed mer ineffektivt eftersom poliserna får göra det jobb som civilanställda kunde ha gjort till lägre kostnad. Vi utbildar poliser men kan tyvärr inte sätta dem i verksamhet för det som de är utbildade för eftersom vi inte har tillräckligt många civilanställda. Det är bankrutt i statsrådets poliskista.
Bosse Ringholm (S):
Den här debatten har haft det goda med sig att Anders Borg inte längre torgför regeringens ekonomiska politik som den mest expansiva i världen. Han står inte längre fast vid den beskrivningen. Det vore bra om han i fortsättningen kunde hålla sig till det eftersom det uppenbarligen var ett helt felaktigt påstående. Anders Borg har mycket på sitt samvete.
När han under brinnande högkonjunktur, 2006, 2007 och in på 2008, har sänkt skatterna har han bidragit till att försämra svensk ekonomi och framför allt försämrat möjligheterna att nu i lågkonjunktur bekämpa arbetslösheten. Hans skattepolitik har inte skapat några nya jobb.
Däremot har han skapat jättestora underskott i statskassan och försämrat de offentliga finanserna. Detta gör att den arbetslöshetsförsäkring som han också har försämrat - en halv miljon har tvingats lämna a-kassan, lägre ersättningsnivåer och sämre villkor - har inneburit att varannan person som i dag är arbetslös får ingen ersättning från a-kassan. Det är en prestation som Anders Borg och hans regering har lyckats med, nämligen att varannan person inte längre får ersättning från a-kassan.
Sedan säger Anders Borg att de automatiska stabilisatorerna ändå har ökat i omfattning. Om Anders Borg fördubblar arbetslösheten - vilket han är på väg att lyckas med - ökar naturligtvis kostnaderna för stödet till de arbetslösa. Det är väl en självklarhet. Men någon arbetsmarknadspolitik har Anders Borg inga pengar till. De har han redan spillt ut på skattesänkningarna för ett par år sedan.
Faktum är att vi aldrig har haft så lite resurser för arbetsmarknadspolitik i en situation med så fruktansvärt hög arbetslöshet. Anders Borg har på ett år lyckats halvera pengarna till arbetsmarknadsutbildningen. Det är bara hälften så många personer i arbetsmarknadsutbildning. Det är en av de mest effektiva insatserna för arbetslösa. Det är en prestation, Anders Borg. Berätta gärna om det för svenska folket.