Julia Kronlid (SD):
Jag vill börja med att tacka för det skriftliga och muntliga svar som jag nu fått av socialminister Göran Hägglund rörande könsselektiva aborter. Att en flicka eller pojke förvägras möjligheten att födas bara för att den av föräldrarna inte anses ha det rätta könet är i mina ögon en allvarlig könsdiskriminering som vi på olika sätt bör motverka.
Det är därför glädjande att samtliga ledamöter i Europarådet röstade ja till resolution 1829 om att motverka könsselektiva aborter och att socialministern framför att denna resolution är väl motiverad och angelägen. Det verkar dock som om socialminister Göran Hägglund inte anser den vara lika motiverad och angelägen i Sverige som på andra ställen i världen. Jag anser dock att denna diskriminering är lika allvarlig varhelst den sker.
I svaret lyfter socialministern fram den svenska abortlagstiftningen. Dess värre väljer socialministern att inte bemöta att i den rapport som förelåg resolutionen 1829 från Europarådet lyfts Sverige fram som ett isolerat särfall i Europa i negativ mening just för att vi tillåter abort utan att det krävs några särskilda skäl ända fram till graviditetsvecka 18.
Jag undrar om inte socialminister Göran Hägglund anser att denna kritik från Europarådet borde föranleda att utformningen av svensk abortlagstiftning ses över, eller om vår socialminister fortsatt kommer att försvara att Sverige ska vara ett isolerat särfall i Europa.
När det gäller möjligheten till könsbestämning genom fosterdiagnostik, svarar socialminister Göran Hägglund att enligt nya föreskrifter som ska gälla från den 1 februari 2013 och framåt får inte fosterdiagnostik erbjudas i syfte att göra könsbestämningar av foster, men om fostrets kön framgår vid en undersökning får uppgiften om könet lämnas ut om den gravida kvinnan begär det.
Socialminister Göran Hägglund har även svarat på frågor om könsselektiva aborter och vilka åtgärder ministern avser att vidta för att leva upp till kraven i resolution 1829 i nättidningen Liv och Rätt. Där framkom det med all önskvärd tydlighet i svaren att en stor del av kvinnorna också begär att få information om kön och sedan, utan att det ifrågasätts, kan göra abort ifall könet inte var det önskade om kvinnan fått denna information före utgången av graviditetsvecka 18.
Detta visar att de nya föreskrifterna från Socialstyrelsen fortfarande är väldigt begränsade vad gäller att kunna motverka könsselektiva aborter, och jag måste erkänna att jag har svårt att se vari den stora skillnaden ligger jämfört med dagens riktlinjer.
När nu riktlinjerna ändå ska ändras undrar jag varför socialminister Göran Hägglund inte har drivit igenom nationella riktlinjer som helt avråder från att informera om kön även om kvinnan så begär fram till graviditetsvecka 22 då abort inte längre är tillåtet, eller åtminstone fram till den 18:e graviditetsveckan. Är detta en åtgärd som socialministern kan tänka sig att överväga?
Jag som själv väntar barn för tillfället kan mycket väl förstå att föräldrar av positiva skäl kan vara nyfikna och vilja veta könet på sitt barn. Det borde dock kunna utredas om just informationen om kön kan lämnas vid ett senare tillfälle till föräldrarna än inom tidsramen för den fria abortgränsen. Även om de är få finns det, såvitt jag vet, redan landsting som har eller åtminstone har haft en policy om att inte berätta om kön även om föräldrarna så vill.
Det borde därför inte vara omöjligt att ha en sådan policy i hela Sverige.