KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Persson (S):
Jag minns hösten 2006. Då var 260 000 personer arbetslösa i den kvarvarande bubblan av it-problematiken i ekonomin. Anders Borg och Moderaterna var ute på gator och torg och sade: Det är Socialdemokraternas fel och Socialdemokraternas ansvar!
Nu skriver vi 2013 och 430 000 är arbetslösa. Då är det någon annans fel. Det är inte regeringens fel, utan det ligger någonstans ute i någon oro i världen. Anders Borg har inget ansvar.
Socialdemokraterna bands vid allt ansvar när vi hade 260 000 arbetslösa, men Anders Borg skakar bara av sig ansvaret när vi har 430 000 arbetslösa. Man har genomfört en politik kliniskt som man har sagt ska leda till nya jobb. Men det är inte avsikten, fru talman.
Avsikten är något annat, nämligen systemskiftet. Skattesänkningar med 120 miljarder har ökat arbetslösheten och dramatiskt även ökat klyftorna i vårt land. Sänkningen av arbetslöshetskassan skulle leda till nya jobb.
Hungriga vargar jagar bättre, löd den primitiva retoriken. Nya människor bultar på socialkontorets port och säger: Det finns ingen arbetslöshetsförsäkring. För vår försörjning måste vi hemställa om bidrag från kommunen.
Det bidragssamhälle som ni talade om har inte reducerats, Anders Borg. Det har tagit en ny skepnad i form av fattigdom i stället för försäkring.
Jag ger dig chansen, Anders Borg, att berätta: Har regeringen under den massarbetslöshet ni administrerar någon plan eller tanke om när arbetslösheten ska reduceras för unga och för människor i allmänhet? Har ni någon tidsaspekt, Anders Borg?
Det skulle vara utomordentligt intressant att höra. Precis som Bosse Bernhardsson sade nyss saknas all utvärdering av jobbskatteavdragets jobbskapande effekt. Jag var med på samma seminarium.
Givetvis måste Finansdepartementets statssekreterare bära fram sanningen om 100 000 jobb. I så fall kostar varje jobb 1 miljon. I äldreomsorgen hade det varit tre undersköterskor. I skolan hade det varit åtminstone två lärare och mer därtill.
De hade gjort nytta, det hade skapat jobb och det hade bidragit till en bättre välfärd. Anders Borg! Kan du i kammaren i dag ge oss besked. Har ni någon plan och något mål för hur ni ska bryta den accelererande arbetslösheten i vårt land?
Peter Persson (S):
I boken Generell välfärdspolitik - bara magiska ord? som utkom 1992 kan man läsa följande: Politikens viktigaste uppgift under de närmaste tre fyra decennierna är att på ett rationellt och humant sätt nedmontera den generella välfärdspolitiken. Författare till dessa rader är Anders Borg.
Nu har han som finansminister möjlighet att fullgöra sin praktik. Han säger att jobben kommer när skatterna sänks. Han har gjort det fyra gånger, och han vill göra det en femte gång. Det kom inga nya jobb, men det kom neddragningar i det gemensamma. Han säger att jobben kommer om vi sänker a-kassan och försämrar sjukförsäkringen.
Det kom inga nya jobb. Det kom nya orättvisor. Ett nytt klassamhälle börjar skönjas. Jag tror, Anders Borg, att det var din egentliga avsikt. Annars hade du inte förhållit dig till politiken såsom du gör. När det var 260 000 arbetslösa i vårt land var det politikens fel därför att det då var en socialdemokratisk regering.
När det är 430 000 arbetslösa och du är finansminister är det någon annans fel, och det går inte att påverka. Det ligger utanför politikens räckhåll.
Ni försöker vinna ett val genom att vara opolitiska - grilla korv, hissa flagga och le - medan vi socialdemokrater faktiskt presterar politik, Anders Borg.
Peter Persson (S):
Jag tackar finansministern för svaret. Min interpellation handlar om de ökade klyftorna i vårt land. Förra veckan presenterade OECD, västvärldens ekonomiska samarbetsorganisation, en rapport där inkomstskillnader och relativ fattigdom i 34 medlemsländer beskrivs.
I inget annat land har utvecklingen varit så dramatisk mot ett mer ojämlikt samhälle som i Sverige. Särskilt sedan 2006 har klyftorna ökat kraftigt i vårt land.
Andelen fattiga uppgår 2010 till 9 procent, mer än dubbelt så många som 1995, då siffran var 4 procent. Sverige har rasat från första plats i jämlikhetsjämförelsen till 14:e plats med en moderatledd politik och med dig, Anders Borg, som finansminister.
Det är den moderatledda regeringens och ditt ansvar, och det är resultatet av en medveten politik. Försämringar av gemensamma försäkringar vid arbetslöshet och sjukdom och gigantiska skattesänkningar med orättvis fördelning har varit grundbultar.
Om man sammanväger effekterna av skatter, avgifter och transfereringar har 20 procent av befolkningen i vårt land fått direkta försämringar.
Neddragningar i kommuner och stängda fritidsgårdar förstärker orättvisorna, naturligtvis tillsammans med jobbmisslyckandet.
260 000 arbetslösa - alldeles för många - när ni bildade regering har nu blivit 447 000. 6 procent har omvandlats till ett tal som närmar sig 9 procent.
Motorerna för er jobbpolitik - skattesänkningar och försämringar av gemensamma försäkringar - har inte fungerat. Arbetslösheten har inte minskat utan ökat.
I stället har skattesänkningarna och försämringarna av arbetslöshetsförsäkringen och sjukförsäkringen varit motorer åt någonting annat, nämligen en ökad ojämlikhet i vårt land. Herr talman!
Dessutom har kommunerna drabbats genom att skattesänkningarna och neddragningarna av sociala försäkringar som jag tidigare nämnde har omvandlats till fler barn i skolorna och nedlagda fritidsgårdar. Kan du verkligen vara nöjd med detta fördelningsutfall, Anders Borg?
Peter Persson (S):
Anders Borgs arbetslinje är alltså att ha ökat arbetslösheten från 260 000 personer till 430 000 personer. Moderaterna säger: Persson anklagar oss för att medvetet öka klyftorna. Ja, jag anklagar er för det.
När man går in och precisionsbombar arbetslöshetsförsäkringen, försämrar den och gör så att allt fler står utan försäkring och när man går in och precisionsbombar sjukförsäkringen så att människor slängs ut ur den är det medveten politik.
När man lägger ihop skatter, transfereringar och avgifter har 20 procent av människorna i vårt land fått det sämre. När ni nu alltid argumenterar mot det som Socialdemokraterna säger och menar att det närmast är osant - låt mig berätta vad Svenska kyrkan säger på några platser i landet.
Vi kan börja i Uppsala, där diakonen Maria Holmgren säger att Sankta Maria kyrka får in en ny ansökan om bistånd varje dag. Tidigare fanns inte detta, utan det sköttes av samhället.
I Luleå stift ser man för tredje året i rad en dramatisk ökning av de medel ur vilka församlingar söker pengar som förmedlas till behövande. Man säger: "Vi kan till exempel hjälpa en familj att klara avgifter och bostadslån en månad. Enligt lag ska en hjälpsökande i stället sälja bostadsrätten och hyra lägenhet. Men det kan ibland bli dyrare i längden."
I Lund säger man: "Det är en tragisk utveckling som visar att välfärdssystemen inte fungerar." I Lunds stift förmedlar Diakonicentralen mycket stöd till utsatta människor. Man fortsätter: "Vår traditionella grupp, missbrukare och hemlösa, är relativt konstant.
De som blir fler är människor som alltid haft en ordnad ekonomi, barnfamiljer, i synnerhet ensamstående med barn." Man klarar inte att försörja en familj med dagens bidragsnivåer och prisökningar.
Vi kan resa vidare till Karlstad, där Karlstad stift säger: Det brukar vara ett tiotal sökande, men i år var det mångfalt fler. Allmänheten söker från kyrkan som aldrig förr.
Vi kan sluta nere i Göteborg, där kyrkan tillsammans med Stadsmissionen och Lennart Forsberg som socialchef säger: "Men vi märker att de sökande blir fler och fler. De är avsevärt fler nu än för fem år sedan." En tydlig skillnad är också att på senare år söker människor hjälp för basala saker som hyra eller räkningar och mat.
Har dessa röster som jag har gett till känna här i kammaren fel? Är deras beskrivningar av verkligheten fel, Anders Borg och Finn Bengtsson? När kyrkan säger att det finns en växande fattigdom i Sverige tycker jag att det är dags för er att lyssna på andra röster än socialdemokratin i de djupa orättvisor som vi observerar.
Peter Persson (S):
För Anders Borg är en människa en fjärde decimal. Åk hem till henne som har slängts ut från sjukförsäkringen och säg: Att vi tar in dig i försäkringen igen betyder ingenting. Du är en fjärde decimal. Åk ut till någon av de 34 000 som finns i fas 3 med en havererad arbetslöshetsförsäkring eller socialbidrag och säg: Nej, vi ska inte förbättra dina villkor. Du är en fjärde decimal.
Eller åk ut till någon som inte kommer in i arbetslöshetsförsäkringen, eftersom ni har försvårat det, och säg: Du är en fjärde decimal. Hur mycket statistik från olika institut du än rabblar upp kan du inte med komma ifrån ditt ansvar, Anders Borg. Arbetslösheten har ökat från 260 000 till 440 000 under den tid du har haft ansvar som finansminister. Det är inte jobbpolitik.
Det är arbetslöshetspolitik som du är ytterst ansvarig för. Det har bidragit till att öka klyftorna tillsammans med den medvetna nedmonteringen av arbetslöshetsförsäkringen och sjukförsäkringen. Det har lett till att det gemensamma också rustas ned.
Jag tror att ett samhälle med stora klyftor är och blir outhärdligt för oss alla. Även den som har det hyggligt far illa i ett sådant samhälle. Jag tror på en samhällsidé där vi som har måste inse att några behöver lite mer.
Men du tar ifrån de några som behöver lite mer det de hade förr, Anders Borg. Så ser ditt kapitel i slutavsnittet ut.
Peter Persson (S):
Tack för svaret, utbildningsministern. Arbetslösheten är tillsammans med skolan de stora misslyckandena för den moderatledda regeringen. Det är 426 000 arbetslösa, och 13 000 i mitt hemlän Jönköping.
Det är 146 000 ungdomar, och 4 000 av dem i mitt hemlän. Massarbetslösheten är ett enormt resursslöseri, ett socialt lidande och resurser som samhället går miste om. Samtidigt besöker jag företag i mitt hemlän.
De berättar för mig om brist på arbetskraft inom sektorer som exempelvis verkstadsindustri och möbelindustri. Detta sker när yrkesprogrammen på gymnasieskolan har minskat med 18 procent de senaste två åren.
Utbildningar som skulle kunna leda omgående till arbete läggs ned exempelvis i alliansstyrda Jönköpings kommun, min hemkommun. Resurser som skulle kunna ha använts till utbildning slukas i stället av det kommunala försörjningsstödet i spåret av en havererad arbetslöshetsförsäkring.
Privatskolor som John Bauer Gymnasiet lägger ned sitt fordonsprogram därför att "lönsamheten är för liten". Samtidigt har logistiktäta Jönköping företag som ropar efter arbetskraft.
När jag besöker gymnasieskolor berättar ungdomarna samlat om varför deras kamrater inte söker programmen: Det är gymnasiereformen - som Socialdemokraterna protesterade emot - som är vår återvändsgränd. Ungdomarna inser vikten av en bred utbildning och det livslånga lärandet.
Utbildningsministern och den regering han företräder har en annan och ålderdomlig syn på utbildning som innebär medverkan till det totala misslyckandet med jobben och skolan. Om detta handlade min interpellation. Den gällde vad utbildningsministern avser att göra och om han reagerar.
Jag får till svar, liksom i många andra debatter med regeringsföreträdare i kammaren, lite allmänna kommentarer kring frågeställningarna. Vi har nu en regering som verkar ha upphört att regera.
Den sitter och administrerar och blickar ut över en värld av misslyckanden och lämnar allmänna kommentarer som om den inte vore en av riksdagen vald regering utan i stället av Sveriges Radio städslade kommentatorer. Man kunde kräva och bör kräva väsentligt mer av en utbildningsminister när gymnasieskolan havererar.
Peter Persson (S):
Jag noterar att utbildningsministern över huvud taget inte svarar på mina frågeställningar. Han talar om sin närda längtan att få tala på första maj. Möjligen har utbildningsministern den retoriska förmågan, men ack - inte den sociala och den ideologiska kompetensen för att vara med om ett dylikt arrangemang.
Det krävs nog omfattande utbildningsinsatser. De problem jag lyfte fram i interpellationen är två. Det ena är att kommunala gymnasier, som i Jönköping, av ekonomiska skäl lägger ned program som leder till jobb. Detta gör man alltså på grund av resursbrist.
Det andra är att privatskolors eller friskolors slappa hantering av elever när de bara meddelar att till hösten är utbildningen i fordon och transport nedlagd på John Bauergymnasiet i Jönköping. Varsågoda att ta vägen någon annanstans! Vår vinst är för låg. Detta vill utbildningsministern över huvud taget inte kommentera.
Det här är två av de grundläggande sakerna tillsammans med den återvändsgränd som jag talade om. Ungdomarna ser vikten av den breda utbildningen och det livslånga lärandet. Man kommer inte att vara inom en trång yrkessektor hela livet, utan det hela ska vara vidare. Därför söker alltför få ungdomar till gymnasieskolan.
Utbildningsministern har gjort en försiktig reträtt på området. Men den är alldeles för försiktig. Den förändring som Socialdemokraterna hemställer om är påhejad av näringslivet, fackliga organisationer och elevorganisationer - ja, av alla utom utbildningsministern.
Jag tror att grunden för vår diskussion i dag om gymnasieskolan, försörjning av arbetsmarknaden och elevernas utbildningsmöjligheter är att Jan Björklund och regeringen har en annan syn på arbetsmarknad och lönebildning.
Hans svar på att förbättra gymnasieskolan är att starta ettåriga gymnasieprogram. Det behövs inte mer utbildning, menar han. Det är en ny sektor av arbetskraft som ska fram nu, inom ett nytt område. Förutom att vara utbildningspolitiker är Björklund den främste agitatorn för att sänka ungdomslönerna. Det är den metoden han vill ha.
Han vill ha sämre utbildning, lägre löner och en annan arbetsmarknad. Det är detta man tror ska lösa ungdomsarbetslösheten. Det är en samhällssyn som när det gäller arbete och lönebildning minner mycket om utbildningsministerns syn på utbildning. Också på detta område vill han gå tillbaka till 30-talet.
Jag tror att detta egentligen är den övergripande ideologiska frågeställningen. Vilka jobb och vilka utbildningsmöjligheter ungdomarna ska ha hänger ihop med hur vi ser på deras arbete och framtid. Där tror vi socialdemokrater att vi ska gå vidare i en värdekedja och förbättringar av jobb.
Det hänger ihop med vår syn på utbildning och arbetsmarknad, och den kontrasterar kraftigt mot den nyliberala syn som regeringen har.
Peter Persson (S):
Jag ska hälsa utbildningsministern från Lisa och Mikaela. De går på fordonsprogrammet på John Bauergymnasiet i Jönköping. Det läggs ned nu eftersom utbildningen inte är tillräckligt lönsam. Om detta vill utbildningsministern inte tala allmänt.
Jag kan hälsa från ungdomar som söker in till yrkesinriktade program i Jönköpings gymnasieskola. De programmen avvecklas därför att man anser att de inte har tillräckligt ekonomisk bärighet. Det är utbildningar som kunde ha gett jobb. Om detta vill inte utbildningsministern tala.
Han har samma manus oavsett vad det är för debatt i den här kammaren. I dag ger utbildningsministern sig själv betyg i DN när det gäller grundskolan. Det var inga strålande betyg. Det indikerar en viss självkännedom.
Jag konstaterar att utbildningsministern inte vill debattera den gymnasieskola, med återvändsgränder, som jag har tagit upp i mina inlägg. Han lovade stor valfrihet. I verkligheten inskränks den. Det är 25 miljoner i överkostnad i Jönköpings kommun på grund av privatskolorna. Det är privatskolor som lägger ned när vinsten inte bär.
Spåren av er gymnasieskola är ökade kostnader och ökad segregation. Men trots detta usla resultat rekommenderar jag verkligen ingen kvarsittning, utbildningsministern.
Peter Persson (S):
Jag har i tidigare debatter här i kammaren noterat att statsrådet Norman inte ens i herr Björklunds skola är i närheten av att kunna framlägga någon doktorsavhandling i ämnet kommunalkunskap.
I dag var han innovativ och tänkte sig att riksdagens kontrollmakt av regeringen också skulle omfatta regeringen, så att regeringen skulle interpellera sig själv. Det blir möjligen lite enklare att hantera riksdagen så.
Jag tror att det tekniska uttrycket skatteutjämning egentligen är Moderaternas lackmustest. Det handlar om att alla landets 290 kommuner ska kunna leva. De har olika förutsättningar.
Några bär på oerhörda rikedomar i form av vattenkraft, malm, industriell tillverkning av lastbilar, pappersmassa eller vad det kan vara. Men de har inkomster och strukturella förutsättningar som gör att de avviker från andra.
Det har funnits ett politiskt intresse i vårt land över partigränserna av att kommunerna ska ha hyggligt likvärdiga förutsättningar att bedriva barnomsorg, äldreomsorg och skola. Detta är Moderaternas lackmustest i den meningen att färgen på papperet som dras upp i propositionens dröjande alltid blir blått.
Moderaterna avslöjar att man egentligen när det gäller skatteutjämning är intressepartiet för välbärgade i storstaden. Det är inte bara jag som socialdemokrat som säger det. Jag kan återge vad 9 av 13 kommuner i Jönköpings län, flertalet med moderat kommunstyrelseordförande, säger.
Dessa kommuner ställer sig mycket avvisande till denna förändring av Utjämningskommitténs förslag. Det är en förändring som tillför ytterligare en miljard kronor till redan ekonomiskt välmående kommuner. Man tillför en miljard till kommuner med en utdebitering som ligger 2,04 procentenheter lägre än rikets vägda genomsnitt.
Moderata kommunalråd ute i landet protesterar mot den moderatledda regeringens politik - intressepolitiken för välbärgade i storstad. Man ska inte ställa kommun mot kommun. Men man ska ställa upp lika förutsättningar som ska gälla.
Den manipulation som Norman föreslår i ett enigt kommittéförslag handlar bara om att rädda väljarstöd och majoritetsförhållanden i de rikaste kommunerna i landet. Andra kommuner, som bär upp stora delar av näringslivet i meningen sysselsättning och som skapar bytesbalansöverskott, kämpar med svåra strukturproblem.
42 av dem fick höja skatten inför innevarande år. Då svarar Norman med att vänta med skatteutjämningen, och när han säger något är det en miljard till de mest välbärgade. Det är inte en politik för hela landet, herr talman.
Peter Persson (S):
Innan jag kom till riksdagen var jag kommunalråd i 19 år. Jag känner åtskilliga kommunalråd i detta land i 290 kommuner.
Jag har aldrig träffat någon som inte har brunnit för att utveckla sin kommun, att åstadkomma fler jobb, att ge förutsättningar för en bättre välfärd och att kunna ha omsorg om barnen och de gamla. Har Peter Norman gjort det?
Anser Peter Norman att de kommuner som har en medelskattekraft över 100 jobbar hårdare och sliter mer och att de som har en medelskattekraft under 100 är nonchalanta och tänker att staten fixar detta? Har statsrådet den synen på landets kommunpolitiker? Det skulle vara intressant att få det bekräftat.
Han säger ju mellan raderna att de rikaste ska kompenseras därför att vi utjämnar förändrade förutsättningar framför allt i benägenheten att använda barnomsorg. Sedan säger Norman: Ingen kommun och inget landsting ska förlora på den föreslagna förändringen.
Kan Norman garantera att det han säger i sitt interpellationssvar här och nu i kammaren stämmer? Kommer ingen kommun och inget landsting att förlora på den utjämningen som föreslås i propositionen som läggs fram i Sveriges riksdag? Kan han garantera det?
Den frågan ställer jag jämte frågan om huruvida han har träffat något kommunalråd som bara sitter och väntar på miljarder från regeringen eller som inte är besjälad av sitt uppdrag.
Peter Persson (S):
Snart är det valborg. Ungdomen sjunger och jublar om framtiden.
Jag tycker att den moderatledda regeringen sviker Sveriges ungdom och Sveriges framtid, i kombination med en ungdomsarbetslöshet som är runt 20 procent och en brist på bostäder som gör att en tredjedel av alla ungdomar i åldern 20-25 år tvingas bo hemma.
Jag vet själv vilken jublande frihetskänsla jag kände när jag var 19 år gammal och fick ett första jobb, ett fast jobb med en ersättning jag kunde leva på och en egen lägenhet. Vilken frigörelse det är i en ung människas liv, jobb och bostad. Ni sviker båda.
Det andra är ju att regeringen i brist på handlingskraft också sviker möjligheten att bygga Sverige starkare och ha resurser på välfärdspolitikens område, ty ni har skapat tillväxtens flaskhalsar.
Bristerna i infrastrukturen, brister i utbildning och brister i bostadsproduktion i förening har lett till att kommuner i vårt land som kan utvecklas och som har en tillväxtpotential sviks.
Som exempel kan jag ta det län, Stefan Attefall, som du och jag lever i. I 13 kommuner är det i centralorten brist på bostäder, i två är det balans. Endast i en kommun är det överskott.
Så ser det ut i hela landet. Attefall upprepar som ett mantra, inga samhällsåtgärder i ekonomisk mening för att stimulera bostadsproduktionen, så som vi socialdemokrater säger. Men han har lite dålig kontroll på sitt departement.
Ty när Maria Larsson får frågor om bostäder till äldre, särskilda boendeformer, säger hon att si och så många har jag burit fram tack vare den miljard i stimulans som jag förfogar över.
När Michael Anefur, som särskild utredare för bostäder till människor med en för stunden varande social problematik, får frågan vad som krävs svarar han: Samhället måste gå in med resurser. Fungerar samordningen så illa på ditt departement?
Varför är det bra med resurser till äldre? Varför är det bra med resurser till människor med social problematik? Varför är det fel att ge ungdomar bostäder men rätt att subventionera grillfester på spanska solkusten? Du är svaret skyldig.
Peter Persson (S):
Låt mig inledningsvis få kommentera Oskar Öholms tal om samma gamla subventioner. Denne moderat tycker alltså att det är fel att vi gemensamt med samhälleliga resurser ska få ned kostnaderna så att ungdomar faktiskt kan hyra en lägenhet och inte bo kvar hemma, som en tredjedel nu gör. Det är fel.
Men det är rätt att vi med skattemedel ska se till att grillpartyt på spanska solkusten blir billigare. Det är rätt att vi ska se till att poolrensningen blir billigare. Det är rätt att vi ska betala hälften av läxhjälpen hemma i de välbärgade hushållen. Det är rätt.
Det beskriver väl om någonting Öholms och Moderaternas syn på fördelning i samhället. Låt mig sedan säga till Stefan Attefall: Du har i sak fel när du skyller på historien. Låt mig ta vårt län. År 2006 var det 1 193 färdigställda lägenheter. År 2007 dök det till 634.
År 2008 var det 591. År 2009 var det 553. År 2010, när du knackade på porten för att bli minister, var det 350. Rätt ned har det gått. Du tillhör en regering som alltid säger att det är någon annans fel.
Någon beskrev det så här: Attefall kommer till jobbet klockan nio, fikar och läser tidningarna, och sedan går han hem klockan fem. Men den stora frågan är: Vad gör han däremellan?