KBLab/rixvox huggingface dataset:
Andreas Carlgren (C):
Jag tycker att det är bra med sunt bondförnuft både när man talar med barnfamiljer på Drottninggatan och när man fattar egna beslut. Men försök inte vilseleda barnfamiljen! Tala i stället om att orsaken till att kommissionen ifrågasatte Sveriges förbud och påbörjade ett förfarande som, om det hade fått fortsätta, hade dragit frågan till EG-domstolen!
Tala också om att risken fanns att Sverige skulle fällas i EG-domstolen och att vi då skulle få mycket större svårigheter med att förbjuda deka-BDE både i Sverige och i hela EU, vilket vi vill åstadkomma!
Tala dessutom om för barnfamiljen att orsaken till att risken var stor att vi inte skulle kunna klara ett förbud och försvara ett nationellt förbud i EG-domstolen var just att den socialdemokratiska regeringen inte hade skaffat sig ett tillräckligt bra underlag, helt enkelt inte hade gjort sitt jobb ordentligt! Förklara också för den här barnfamiljen att det inte är så att de här medlen nu väller in i landet igen! De finns i stort sett inte i Sverige. Fyra femtedelar är nu förbjudna i hela Europa.
Återstoden, som ännu inte är förbjuden, används i stort sett inte i Sverige. Dessutom har Kemikalieinspektionen fått i uppgift att ha en mycket nära dialog med branschen, att visa att alternativen finns och blir bättre och att se till att den vägen försöka undvika användning i Sverige - i avvaktan på vad jag hoppas ska bli ett genomgripande förbud i hela EU.
Den reträtt Sverige nu tvingas göra, på grund av att man inte hade förberett det här tillräckligt och inte hade tillräckligt starka kort på hand, gör vi för att inte förlora möjligheten att agera starkt i EU och åstadkomma ett klart förbud också för den sista återstoden. Vi gör det därför att vi vill att Sverige ska fortsätta att spela en ledande roll när det gäller kemikaliepolitiken både i Sverige och i EU.
Det är därför vi jobbar så hårt för att ha en kraftfull tillämpning av bestämmelserna om varuinformation inom Reach, där Sverige är så pådrivande för att försiktighetsprincipen och substitutionsprincipen ska tillämpas inom EU. Sverige är också mycket pådrivande inom EU när det gäller kvicksilverarbetet. Vi har bland annat legat bakom det omfattande exportförbud för kvicksilver som nu är på väg fram och att kvicksilver ska slutförvaras på ett säkert sätt.
Regeringen är pådrivande för att Sverige ska införa miljökrav för kosmetiska produkter och hygienprodukter. Vi har också inom ramen för den globala kemikaliesäkerhetsstrategin tagit initiativ till internationellt arbete för information om farliga ämnen i varor. Inom ramen för Uneps arbete med tungmetaller har Sverige en ledande roll för att få till stånd globalt bindande instrument för kvicksilver.
Vad det här innebär är alltså att vi undviker att skaffa oss egna nackdelar i det fortsatta arbetet och skapar ett viktigt förbud i hela EU. Det ska också barnfamiljen veta, samtidigt som man ska veta att den svenska regeringen och Sverige som land fortsätter att ha en mycket aktiv, framåtsyftande och offensiv kemikaliepolitik här hemma och i EU som helhet.
Andreas Carlgren (C):
Aleksander Gabelic kan försäkra var och en, inte minst med den lista jag nyss räknade upp, att Sverige inte bara ska vara pådrivande när det gäller kemikaliefrågorna och deka-BDE-frågorna i EU utan också är det. Nej, det är verkligen inte fråga om taktik. Det är helt enkelt fråga om att i EU liksom i Sverige gäller lag och ordning.
Kan du inte ge tillräckliga vetenskapliga bevis för att upprätthålla ett undantag, som ett nationellt förbud är, tvingas du ta bort det. Det problem vi hade här var just att vi inte ville tappa den sista femtedelen. Vi vill att också den sista femtedelen ska vara förbjuden.
För att inte riskera att tvingas avskaffa förbudet här i Sverige och sedan inte ha möjlighet att återinföra det går vi nu i stället vägen att ta den lilla reträtt det här innebär och erkänna att ni inte hade förberett underlaget ordentligt. Vi kan inte ge tillräckligt starka bevis för att vara säkra att det håller i EG-domstolen.
I stället går vi omvägen och tar fram det underlaget och ser till att Kemikalieinspektionen får fram rätt underlag, att andra vetenskapliga experter i Europa också kan bidra till det och att vi på så sätt kan förbjuda den sista återstående femtedelen, och då inte bara i Sverige utan i hela Europa.
Det är det jag menar: Precis som det är bättre att ha åstadkommit ett förbud för fyra femtedelar av deka-BDE inte bara i Sverige utan i hela Europa betyder det mycket mer för miljö och för människor, och inte minst för alla barnfamiljer i Europa, att vi lyckas stoppa den återstående delen av användningen i hela Europa. Då ska vi inte av nationella egoistiska intressen missbruka den möjligheten genom att riskera att bli fällda i EG-domstolen.
Då ska vi av EU-solidaritet och av miljöskäl i stället välja att ta den europeiska vägen också för den sista återstående femtedelen. Det är det regeringen har valt.
Andreas Carlgren (C):
Låt det inte råda någon tvekan: Utgångspunkten är självklart den biologiska mångfalden, annars skulle vi inte haft dessa mål. Jag är övertygad om att förutsättningen för att vi ska ha mål som långsiktigt garanterar den biologiska mångfalden kräver bred uppslutning runt om i landet, alltså för att vi ska kunna ha livskraftiga rovdjursstammar. Därför är legitimiteten avgörande också ur naturvårdssynpunkt.
Jag möter självfallet mycket av den oro som finns hos djurägare och andra. Det finns olika sätt att möta den. I grunden handlar det om hur förvaltningen byggs upp i framtiden och vissheten om att vi inte kommer att ha rovdjursstammar som växer okontrollerat. Men det kommer även att handla om det som regeringen nu har gjort, nämligen ökat ersättningen för viltskador.
Det vore naturligtvis också välkommet med ett bredare stöd i de berörda finansieringsfrågorna för att få möjlighet till annat; Bengt-Anders Johansson kommer alltså att ha många förutsättningar att arbeta för det. Vidare gäller det skydd och andra åtgärder, som nämnts i debatten. Det gäller att på olika sätt kunna skydda sig mot skador. Det har förts fram många intressanta synpunkter vad gäller den genetiska statusen.
Jag lyssnar på det och vill att vi ska skapa en nivå för livskraftighet som också kan tolereras långsiktigt. Då spelar den genetiska statusen hos vargstammen givetvis en stor roll. Med de synpunkter som lagts fram och det breda arbete vi ska göra i landet ser jag förutsättningar för att vi tillsammans ska kunna åstadkomma en mycket bred lösning. Det skulle jag välkomna.
Andreas Carlgren (C):
Som gammal, men absolut inte sliten, och entusiastisk föreningsmänniska tycker jag att det är självklart att vara övertygad om den roll som friluftslivet kan ha i en rad olika sammanhang. Jag vet att det till sist alltid blir en fråga tillbaka till den politiker som säger att han är engagerad, nämligen: Ger du pengar då?
Då är mitt svar: Ja, jag ger pengar, men jag tänker inte låtsas att det är min förmåga att ge mer och mer pengar som kommer att betyda mest för friluftslivets och föreningslivets kraft. Jag vet själv av egen erfarenhet, och det vet vi alla, att det inte är så. Det är inte heller så enkelt att man klarar sig jättebra utan pengar. Det finns inget verkligt samband mellan pengasumma och det som faktiskt händer i föreningslivet.
Precis som Anita Brodén sade handlar det om bredden. Det handlar om att det ska finnas mål, struktur, lokal verksamhet, organisationsförutsättningar och andra sådana förutsättningar i föreningslivet. Det kan vi skapa tillsammans. Skogsmulle skulle inte finnas på så många ställen om det inte fanns pengar, men å andra sidan har scoutrörelsen inte blivit så stor som den är på grund av pengar.
Det visar också att sambandet inte är så enkelt. Det handlar om människors engagemang, att ta vara på det och skapa förutsättningar för det. Vi kommer, precis som jag visade i mitt svar, att arbeta så brett som svaret beskriver. Det handlar om det vi gör inom kulturlivet, det vi gör inom hälsovård och förebyggande hälsovård och det vi gör inom pedagogiken. Jag hade verkligen önskat att mina barn hade fått gå på ur-och-skur-dagis.
Jag tror att det hade gett dem en massa erfarenheter och en grund som hade varit otroligt bra i en massa andra av livets sammanhang. På det sättet kan man också brett engagera invandrare och andra grupper. Jag ser framför allt ett stort hopp och stora möjligheter att utveckla friluftslivet. Jag ser också fram emot att framöver kunna beskriva mer av regeringens insatser, visioner och mål på det här området.
Andreas Carlgren (C):
Jag tackar så mycket för stort engagemang också från er meddebattörers sida. Låt mig också betona att utan ideellt arbete skulle mycket i Sverige stanna upp. Det arbete som kanaliseras i föreningar och folkrörelser spelar otroligt stor roll också för väldigt mycket av de upplevelser, den gemenskap och de erfarenheter som människor samlar på sig under livet.
Jag vill möjliggöra det arbetet på olika sätt. Jag tror att det är mycket viktigt på rader av områden som jag har beskrivit, och jag tror inte att det är så enkelt som att bara trycka på pengaknappen, vilket också har framgått av mitt svar. Jag delar verkligen uppfattningen att det är viktigt att slå vakt om organisationernas autonomi. Därför vill jag inte heller bara göra det så enkelt att jag säger: Så här ska den nya verksamheten se ut!
I stället vill jag uppmana organisationerna att medverka i en dialog och också se över sin egen verksamhet utifrån det som är deras verkliga syfte och själ. Frågan om jag tänker skapa möjligheter för Friluftsrådet att dela ut pengar i myndighets ställe är med det också besvarad. Jag tror inte att det skulle vara den främsta insatsen - däremot att stärka det lokala arbetet och betona kommunernas ansvar och roll.
Jag vill också verkligen understryka det som Anita Brodén har sagt i flera inlägg: Det är det breda arbetet, möjliggörandet, som är den viktiga insatsen. Tack, bägge två! Jag önskar er också god jul! Tack också för de uppmuntrande orden!
Andreas Carlgren (C):
Vi är helt överens om hur viktigt det har varit att bygga ut fjärrvärmen. Det har varit en viktig anledning till att vi har kunnat minska koldioxidutsläppen från just uppvärmningssektorn kraftigt. Självklart är uppvärmning med spillvärme ett bra sätt att ta vara på överflödsenergi, och det görs redan i stor utsträckning. Det har också en stor potential framöver.
Jag vet att Alf Eriksson också har tagit upp denna fråga med Maud Olofsson, som kommer att besvara den interpellationen i januari, så det kommer att finnas möjlighet att fortsätta diskussionen med närings- och energiministern.
Jag delar också uppfattningen att en orsak till att utvecklingen av fjärrvärmen inte har gått så bra som den skulle ha kunnat har varit monopolställningen och en prissättning som flera gånger har motverkat syftet att bredda underlaget för fjärrvärme. Därför kommer det att behövas ett vaksamt öga över prisutvecklingen också i fortsättningen.
Det kommer att behövas att kloka kommunalpolitiker sätter tummen i ögat och verkligen skapar rätt förutsättningar för fjärrvärme lokalt. Det sägs ofta att reglerna är hindret, men jag är inte övertygad, och jag vill bli det innan jag gör någon förändring.
Det som jag sade i mitt svar är att kravet i södra Sverige är dels att energieffektiviteten ska vara 55 kilowattimmar per kvadratmeter, dels att det dessutom finns krav på maximalt installerad eleffekt för uppvärmning.
Det innebär att det som i dag är det vanliga valet för nybyggda villor - det vill säga vattenburen el med frånluftsvärmepump - i framtiden beräknas minska avsevärt. Den lösningen får problem att klara det nya kravet.
Utan att jag nu kan bedöma det enskilda fallet exakt vill jag säga att det låter som om det inte är det problem som Alf Eriksson beskriver som är orsaken till att fjärrvärmen inte används i den utsträckning som den kunde ha använts i Varberg, i fråga om spillvärme.
Jag konstaterar också att eftersom det i sig har en så hög lönsamhet att använda spillvärme är det också en förklaring till att vi inte anser att vi behöver fortsätta ge den formen av stöd i form av lokala investeringsprogram som tidigare fanns. Det är lönsamt ändå. Här bekräftar också Alf Eriksson att det inte är lönsamheten som är problemet, utan det skulle vara andra förhållanden.
Jag är självklart alltid beredd att pröva regler om det är de som är problemet, men hittills tycker jag inte att det har visats att de är problemet. De regler vi har skapar också en energieffektivitet som är förutsättningen för att Sverige ska fortsätta att ligga i framkant med lägsta möjliga energiförbrukning för vår uppvärmning.
Andreas Carlgren (C):
Låt mig då vara ännu tydligare. De regler som regeringen beslutade om våren 2008, med krav på att installationer för uppvärmning, kylning och ventilation i bostäder och lokaler ska ha rätt förutsättningar för energieffektivitet, gäller från den 1 januari 2010.
Alf Eriksson har ännu inte sett effekten av dem. Boverkets regler ses för närvarande över. Precis som jag säger kommer man att sänka den tillåtna nivån för energiförbrukning från 110 till 55 kilowattimmar. Det är krav som träder i kraft från den 1 januari 2009. Vi har inte heller sett effekterna av detta än.
Jag råder Alf Eriksson att gå hem och tala med dem som har sagt att det är reglerna som hindrar spillvärmeutbyggnaden och verkligen granska kalkylerna bakom.
De regelverk vi nu fattar beslut om innebär i allmänhet att det är just vattenburen el med frånluftsvärmepump som får större nackdelar än tidigare, därför att kraven på effektivitet i tillförd energi nu blir så stora. Jag upprepar att jag alltid är beredd att pröva felaktiga regler.
Men det gäller att kunna visa att det är reglerna som är felaktiga. Hittills har det inte gjorts. Det sägs ofta på möten där jag medverkar, men hittills har man inte visat mig att det verkligen är så. Ibland brukar jag misstänka att det kan finnas andra intressen bakom. Man behöver ett skäl att ange för att en utbyggnad eller installation som annars skulle vara förnuftig inte blir av.
Mitt råd är att gå tillbaka och granska förutsättningarna på plats och att också jämföra med de regelverk som kommer att träda i kraft den 1 januari nästa år respektive 2010.
Andreas Carlgren (C):
På den sista punkten kan jag tydligt och klart lugna Alf Eriksson. Förra året, som var den här regeringens första regeringsår, minskade utsläppen mer än på länge. Och vi kommer att fortsätta den utvecklingen, som det ser ut med den politik vi har lagt fast och de åtgärder som vi genomför. Men låt mig också vara mycket tydlig med att byggreglerna är neutrala i förhållande till vilket energislag som används, frånsett att det ställs hårdare krav vid elvärme.
Jag menar att det ska vara den strikta neutraliteten som gäller. Det är nämligen inte regeringen som ska välja energislag, utan det ska man göra lokalt. Däremot ska vi ställa krav på effektivitet och när det gäller miljö som ska uppfyllas. Sedan måste man ute, beroende på förutsättningarna, välja i vilken form man vill uppfylla de reglerna. Jag vill också vara mycket tydlig med en annan sak.
Nu framgick det till sist - det fanns ändå en bockfot där - att Alf Eriksson ville ha regler som anger vilken energi som ska användas. Han ville ha särskilda regler för vilken energi som ska användas. Nej, det räknar jag inte med att införa därför att jag anser att det skulle vara fel. Vilket ansvar skulle vi kunna ta till exempel den dag en industri får ändrade förutsättningar och spillvärmen inte längre levereras?
Är det då vi centralt i Stockholm som ska stå ansvariga för det, eller är det den som har tagit investeringsbesluten som också ska ha ansvar för att se till att hitta andra lösningar? Det är därför vi väljer att utforma reglerna så som vi gör. Det är det rimliga sättet. Då driver vi fram energieffektivitet. Vi lägger ett lokalt ansvar för vilka uppvärmningsformer man väljer. Vi ger särskilda förutsättningar för elvärmen därför att den också har sina särskilda förutsättningar.
Det är samhällsekonomiskt effektivt att vi gör som vi gör. Spillvärmen och fjärrvärmen kommer i det sammanhanget också många gånger tvärtom att gynnas.
Andreas Carlgren (C):
Per Bolund har frågat mig om jag avser att ta initiativ till att en oberoende, vetenskaplig studie genomförs i Sverige för att utreda om det finns kopplingar mellan barncancer och den svenska kärnkraften. Låt mig till en början slå fast att det inte ska finnas någon ökad risk för cancer förknippad med att bo nära ett kärnkraftverk, varken för barn eller vuxna.
Kärnkraften ska underkastas stränga säkerhetskrav. Strålsäkerhetsmyndigheten har bland annat den viktiga uppgiften att stå för tillsyn av strålskydd och kärnsäkerhet. Myndigheten har därmed även i uppgift att finansiera forskning av hög kvalitet och relevans. Regeringen har under flera år förstärkt arbetet med strålskydd och kärnsäkerhet.
Myndigheterna Statens strålskyddsinstitut och Statens kärnkraftsinspektion har lagts samman för ett effektivare och samordnat arbete. I takt med att våra kärnkraftverk blir äldre ökar kraven på tillsynen. Regeringen har förstärkt budgeten för Strålsäkerhetsmyndigheten så att tillsynen av de kärntekniska anläggningarna kan öka, bland annat för att säkerställa säkerheten vid modernisering och eventuella effekthöjningar.
Regeringen har också ökat resurserna till forskning. Det är av största vikt att forskningsläget hålls aktuellt, och riskbedömningar görs kontinuerligt. Strålsäkerhetsmyndigheten finansierar sedan 2008 tre högre forskartjänster vid det nybildade Centrum för strålskyddsforskning vid Stockholms universitet. Syftet med centret är att långsiktigt stödja utbildning och forskning inom strålskyddsområdet.
Strålsäkerhetsmyndigheten och centret bevakar den internationella forskningen inom området och verkar för att Sverige fortsätter en lång tradition av utbildning och forskning vad gäller verkan av strålning på människa och miljö. Anläggningen är öppen för forskare på nationell och internationell nivå. Öppenheten möjliggör för den kontinuerliga prövning av de vetenskapliga resultaten om ofrivillig strålning som krävs.
Per Bolund hänvisar till en undersökning beträffande strålrisker i närheten av kärnkraftverk. Enligt ansvarig myndighet finns hittills ingen vetenskaplig studie som bekräftar särskilda risker av det slag som Per Bolund hänvisar till. Jag har dock erfarit att Strålsäkerhetsmyndigheten kommer att ta initiativ till en kunskapssammanställning över forskningsläget på detta område.
I sammanställningen kommer det också att finnas förslag på hur vi fortsättningsvis bör ta om hand den oro som ges uttryck för. Det är ett bra initiativ, och jag ser fram emot resultatet.
Andreas Carlgren (C):
Först av allt får jag hälsa Per Bolund välkommen tillbaka från föräldraledigheten. Det har säkert gett tillfälle till kraftsamling och återhämtning. Jag inser nu också att vi också har samlat kraft för väldigt mycket hårda ord. Det tycker jag kanske är lite överraskande, och jag tänkte själv försöka bidra till att lugna ned tonen lite grann.
Jag tycker att vi ska slå fast att det inte finns några som helst olika uppfattningar mellan mig och Per Bolund eller regeringen och övriga i riksdagen här. Det är mycket stränga säkerhetskrav som gäller för kärnkraften. Det är precis det jag har konstaterat. De ska dessutom uppfyllas. Det är inget "kanske" eller "utifall att" utan det är ett "ska".
De ska uppfyllas. Nästa steg är om jag - där kom om igen de hårda orden - ignorerar, bagatelliserar och avdramatiserar. Nej, verkligen inte! Men jag kan möjligen tänka, när jag lyssnar på Bolund, att skillnaden i syn mellan oss gäller vad som skapar största möjliga säkerhet.
Jag menar att säkerheten inte ligger i att jag personligen, på mitt rum uppe i Miljödepartementet, sitter och bedömer sanningshalten i och värdet av olika vetenskapliga undersökningar, utan jag anser att det ska de göra som verkligen har kompetensen att fullt ut göra det, och inte bara så att det tillfälligt ska bero på om de råkar finnas till hands.
Jag vill ha ett helt system som är uppbyggt för att just garantera att säkerhetskraven, som är mycket högt ställda, uppfylls. Det är så jag arbetar. Det innebär att jag hela tiden följer upp frågan med den ansvariga myndigheten, och jag har hela tiden kunnat konstatera att de har mycket noggrann bevakning av den. Det är de som i detta fall konstaterar att det inte är något fel på undersökningen. Det säger inte jag heller, och inte heller står det i interpellationssvaret.
Den bevisar över huvud taget inte det samband som Per Bolund hävdar, vilket visar värdet av att vända sig till den vetenskapliga kompetensen och de som verkligen har sakkunskapen innan vi, på politiska grunder, rycker ut och drar våra egna slutsatser. Dessutom har jag sett till att resurserna ökar både för att bevaka själva säkerheten och för att forskningen och bevakningen ska finnas även i fortsättningen.
Det är mycket starkare än att jag sitter och gör egna, personliga, bedömningar på Miljödepartementet. Slutligen handlar det även om att säkerställa att den forskning som görs i sin tur granskas av oberoende forskare. Det är då man kan få en balans mellan bredd, synpunkter och att frågorna tas på allvar, i stället för att hasta i väg och bara arbeta, om uttrycket tillåts, lite mer amatörmässigt.
I så fall riskerar vi att säkerheten inte blir tillräckligt stor. Det tycker jag är viktigt att göra eftersom vi i grunden har en gemensam bedömning av hur viktigt det är att slå vakt om säkerheten i kärnkraften.
Andreas Carlgren (C):
Jag välkomnar verkligen det engagemang som finns i frågorna. Jag konstaterar också att debatten verkligen har visat att det finns ett gemensamt engagemang och en gemensam syn på hur viktig kärnkraftssäkerheten är. Där har vi verkligen ingenting som skiljer sig åt.
Däremot kan jag när jag anklagas för att inte ta frågorna på allvar bara konstatera att jag sannerligen gör det och har visat detta genom att det satsas mycket mer på frågorna. Det görs mycket mer än tidigare. Det tas på större allvar. När kritiken kommer om att vi inte vill gå vidare med frågan konstaterar jag att det har gjorts. Det har gjorts i omgångar och görs också nu, och det är precis det vi säkerställer.
På påståendet att jag skulle vara rädd för fakta svarar jag: verkligen inte! Självklart har jag begärt underlag av Strålsäkerhetsmyndigheten för att hela tiden följa upp att man verkligen tar ansvaret. Jag har kunnat konstatera att man har gjort det. Det finns naturligtvis ingen risk för att Strålsäkerhetsmyndigheten skulle läggas ned om det var så att man inte hade den här tryggheten också. Det blir väldigt överdrivet.
Som ett belägg för hur vi arbetar: När vi ökade anslaget till myndighetens forskning och säkerhetsarbete inrättade man också det arbete som nu sker vid både Stockholms universitet och Karolinska Institutet. Man skapar ett slags centrum för excellens inom strålskyddsforskning i Sverige.
Det säkerställer en mycket bättre kunskap än om vi avgör kunskapen bara här. Sammantaget menar jag att detta visar att arbetet sker, precis som jag redogjorde för i interpellationssvaret. Det är viktigt att det arbetet utförs i fortsättningen också.