Lena Ek (C):
Ärade ledamöter! Ärade åhörare! Jens Holm har frågat mig om försäljning av framtida överskott av utsläppsrätter och om ett ställningstagande kring intäkterna från försäljningen av utsläppsrätter från reserven för nya deltagare.
Till att börja med vill jag säga att EU:s system för handel med utsläppsrätter är centralt för EU:s klimatpolitik och för att klara EU:s klimatmål - både på kortare och längre sikt. Därför är jag djupt oroad av nuvarande situation där systemets prissignal har blivit alldeles för svag för att styra mot de långsiktiga investeringar som nu behövs i hela Europa.
EU:s kommande behov av investeringar i energisektorn är mycket stora, och beslut som undviker inlåsning i fossil teknik brådskar. Samtidigt lider alltså handelssystemet av ett stort utbudsöverskott som beräknas till nästan två miljarder utsläppsrätter. Det är också oroande att flera börjar tala om nationella åtgärder inom den handlande sektorn.
Sådana åtgärder riskerar att steg för steg urholka handelssystemet och leda till ännu lägre priser och lägre kostnadseffektivitet i slutänden. Även i Sverige förs det fram förslag om att vi bör införa kompletterande styrmedel inom handelssystemet. Men handelssystemet syftar till att minska utsläppen från utsläppsintensiva verksamheter i hela EU på ett konkurrensneutralt sätt och med bibehållen konkurrenskraft för Sverige.
Åtgärder för att stärka systemet måste därför till på EU-nivå. Det är därför regeringen har stött förslaget om att ändra tidsprofilen för auktionering av utsläppsrätter, det så kallade backloadingförslaget. Det är ett första steg för att möta utbudsöverskottet, och nu kan det slutligen genomföras. Det är också därför regeringen tydligt har stött kommissionen i att lägga fram ett förslag på mer långsiktiga och strukturella åtgärder i handelssystemet.
Vidare ska man därför heller inte överskatta effekten av den försäljning av utsläppsrätter som skedde från reserven för nya deltagare på grund av ett gammalt beslut under 2013. Detta var utsläppsrätter som redan var utlovade till den handlande sektorn. Totalt delades det ut ca 110 miljoner utsläppsrätter under den andra handelsperioden i enlighet med EU:s regelverk.
Att restpotten på 1,3 miljoner utsläppsrätter sedan såldes, enligt tidigare överenskommelse och enligt löfte till den handlande sektorn, är inte uppseendeväckande utan god hushållning med statens finansiella tillgångar i enlighet med budgetlagens krav. De utgör inte ens 1 promille av det totala utbudsöverskottet inom handelssystemet. Kommande eventuellt överskott inom EU- och FN-systemen har vi tidigare debatterat flera gånger.
Möjligheten till handel med utsläppsrätter finns för att skapa flexibilitet gällande när i tiden och var i världen utsläppsminskningarna ska ske. Handel är därmed något bra och leder till att vi kan åstadkomma mer utsläppsminskning för pengarna. Därmed inte sagt att Sverige eller något annat land ska sälja sitt överskott på ett sätt som gör att andra inte behöver anstränga sig.
Men med tanke på klimatutmaningens omfattning är det nödvändigt att tillvarata möjligheterna att begränsa kostnaderna för utsläppsminskningar genom effektivt internationellt samarbete. Ett eventuellt överskott bör hanteras så att de totala nettoutsläppen inte ökar och förvaltas i enlighet med det internationella regelverket. När det gäller överskott av utsläppsutrymme inom FN-systemet är efterfrågan obefintlig.
Det står klart efter överenskommelsen i Doha förra året, då vi såg till att det inte fanns några kunder som skulle handla de stora mängder överblivna utsläppsrätter som fanns. Jag ser inte framför mig att den situationen kommer att ändras de närmaste åren. Inom EU:s utsläppshandelssystem kan man konstatera att i och med övergången till tredje handelsperioden finns ingen reserv som medlemsländerna har rådighet över.
Det är då alltså enbart de ingående verksamheterna i handelssystemet som har att hantera ett eventuellt överskott. Då är ju handel själva poängen med systemet. Vad gäller inkomsterna från försäljningen av utsläppsrätter från reserven för nya deltagare inkommer dessa på inkomsttitel på statsbudgeten i likhet med övriga inkomster.
Att öronmärka dessa till något särskilt ändamål strider mot de svenska budgetprinciperna och är därför inte aktuellt.