KBLab/rixvox huggingface dataset:
Per Bolund (MP):
Jag tackar statsministern för det viktiga svaret. Det är ju viktigt att vi på alla sätt agerar för att minska Rysslands kapacitet att utföra den här typen av aggressionshandlingar samt för att minska följdverkningarna och lidandet för dem som nu påverkas. Att den rödgröna regeringen har gjort stora insatser för att minska Sveriges användning av fossila bränslen, bland annat från Ryssland, är såklart viktigt för att minska de ekonomiska möjligheterna för Ryssland att utföra den här typen av handlingar.
Vi måste stå enade som land, tillsammans med EU, för mänskliga rättigheter och för folkrätten och därmed också mot Vladimir Putins olagliga och oprovocerade aggression. Vi gröna vill att Sverige ska vara ett humanitärt föredöme som visar andra att Sverige är berett att bidra till att rädda liv och lindra mänskligt lidande. Sverige behöver finnas som en famn som ger skydd till människor som flyr från krigets fasor.
Därför vill jag fråga statsministern: Även om enskilda EU-länder inte skulle ta sitt ansvar, är statsministern beredd att säga att Sverige ska erbjuda skydd åt ett broderfolk som nu kan tvingas att fly för sitt liv?
Per Bolund (MP):
För mig är det svårt att förstå hur man i denna kammare just nu kan ställa en fråga om något annat än kriget i Ukraina, när vi ser de fruktansvärda händelserna där. Tusentals ukrainare har dödats av den ryska krigsmakten, och miljontals har tvingats fly. Det är en förödelse som är total. Det är en enorm smärta och en bottenlös förtvivlan hos det ukrainska folket.
Nu ser vi också fruktansvärda exempel på krigsbrott mot civila och sexuellt våld i krigets namn. Vi kan vara stolta över att Sverige har agerat, även nationellt och inte bara gemensamt. Vi har också kunnat samarbeta inom EU och med andra länder för att kunna införa stora sanktioner mot Ryssland. Men det borde vara uppenbart för oss alla att vi måste ta fler steg och att vi måste göra det nu.
När Ukrainas president Zelenskyj talade till oss i denna sal var han väldigt tydlig: Det enda språk Putin förstår är sanktioner. Det handlar om de fossila bränslena. Som Zelenskyj sa: Varje tunna olja som Sverige köper och varje rysk tanker som lossar sin last i svenska hamnar hjälper Putin att fortsätta sin krigföring. Det här kriget kommer att avgöras av om vi kan sluta med finansieringen av Putins krigsmakt.
Nu har flera länder, till exempel våra baltiska grannar, redan gått före. De har strypt fossilkranarna från Ryssland. Vi säger att det är dags för Sverige att göra detsamma. Bara minuter innan president Zelenskyj talade här i riksdagen röstade riksdagen nej till Miljöpartiets förslag om att omedelbart stoppa importen av rysk energi. Då var alla partier utom ett emot. Sedan har fler och fler partier anslutit sig till vår linje, och detta visar väl precis motsatsen till det statsministern säger.
Ibland krävs det att någon går före för att andra ska följa. Min fråga till statsministern är: Varför vägrar regeringen, trots att vi vet att sanktioner på energiområdet är det mest effektiva sättet att stoppa Putins krig, att göra som våra baltiska grannar och stoppa den ryska energiimporten till Sverige?
Per Bolund (MP):
Jag håller med statsministern om att det är väldigt bra när EU kan agera samfällt, men att bara passivt vänta på att EU ska samla sig är ju att ge makt till de länder som vill göra minst för att stoppa importen av fossila bränslen, de som vill gå allra kortast väg när det gäller att minska finansieringen av Putins krigskassa. Sådant har vi sett exempel på. När det talades om flygförbudszoner var det många EU-länder som gick före och införde flygförbudszoner nationellt.
Detta hjälpte sedan EU att fatta beslutet om att inrätta en flygförbudszon i hela unionen. Att det på något sätt skulle vara ett problem att länder går före är väldigt svårt att förstå. Vi har sett så många exempel på detta genom historien. Länder som Sverige har kunnat gå före på område efter område och få beslut att komma till stånd också på EU-nivå. Det måste ske här också. Precis nu är en ny oljetanker med rysk olja på väg in till Malmö hamn.
Då är frågan: Väntar sig statsministern att hamnarbetarna ska ta striden en gång till, eller kommer regeringen att agera för att stoppa den och därmed inte låta finansieringen av rysk krigsmakt fortsätta?
Mats Pertoft (MP):
Så fortsätter vi vår dialog. Jag har ställt den här frågan till skolministern med en speciell utgångspunkt, nämligen skollagen. Vi hade ju äran och glädjen att gemensamt sitta i Skollagskommittén för ett antal år sedan och göra ett gediget arbete.
Den stora diskussionen där handlade väldigt mycket om att vi alla var överens om att målstyrning är ett bra sätt att styra en verksamhet. Vi tittade på målstyrningen i Sverige och konstaterade att vi var bra på att styra med mål men att vi var lite sämre på att följa upp. Där välkomnar jag den nya regeringens beslut om tätare tillsyn. Det är väldigt bra och behövs säkert. Vi vet att det behövs.
Det stora problemet i Sverige är: Vad gör man sedan när vi har konstaterat att det finns brister? Det är i den här situationen vi befinner oss nu. Skolverket har konstaterat när det gäller fritidshem och skolbarnsomsorg att det finns stora brister. Nu är frågan: Vad föreslår regeringen för åtgärder för att komma till rätta med dessa brister?
Behövs det åtgärder, eller gör man som vi tyvärr brukar göra i Sverige och säger: Jaså, det var ju synd? Men sedan händer det inte så mycket mer.
I skolministerns svar ser jag lite för mycket av "jaså" och lite för lite, eller snarare ingenting, av förslag till konkreta åtgärder eller åtminstone en diskussion om vad vi kan göra för att stödja kommunerna och se till att de tar frågan mer på allvar. I Skolverkets rapport framgår väldigt tydligt att kommunerna har missat denna fråga.
Eftersom jag själv har varit kommunpolitiker under många år vet jag mycket väl att det finns mycket att tänka på för en kommunal skolpolitiker. Kanske fritidshemmen inte alltid har stått högst på agendan - tyvärr. Med denna rapport som utgångspunkt måste vi tänka om. Läroplanen har tydliggjort att det här är en del av skolan. Det ska finnas ett helhetsgrepp. Det fungerar inte i dag.
Vilka förslag har skolministern för att förbättra situationen?
Mats Pertoft (MP):
Skolministern har rätt i att jag är en stark förespråkare för en kommunal skola. Som jag tog upp i mitt inledningsanförande har vi en målstyrning med en tydlig uppdragsfördelning i Sverige. Det är bra att Skolverket har gjort uppföljningen. Det är bra att Skolverket pekar på bristerna. Nu är bara frågan: Vad händer sedan?
Skolministerns svar är: Jaså, ja, men det var inte mitt parti som tyckte så här. Men det är ju historia. Nu är Jan Björklund skolminister, inte bara företrädare för Folkpartiet.
Nu är det skolministerns uppdrag och uppgift, precis som i den föregående debatten om svenska för vårdpersonal, att faktiskt se till att allting fungerar på ett övergripande sätt. I målstyrningsprocessen efterlyser jag vilka initiativ regeringen kommer att ta för att följa upp Skolverkets rapport.
Kommer det till exempel - det verkar ju finnas en brist på idéer på Utbildningsdepartementet - något så enkelt som ett uppdrag till Skolverket att kolla vad kommunerna gör för att komma till rätta med dessa brister på fritids? Kanske behövs det andra saker. Är det någonting som saknas lagmässigt?
Jag är ingen förespråkare av detaljstyrning, så jag är lite skeptisk till det, men det kan vara så. Är det någonting annat som måste göras för att kommunerna bättre ska leva upp till det regelverk som finns för hur man ska driva fritids och skolbarnsomsorgen? I min interpellation efterlyser jag vad skolministern tänker göra. Det är inte jag som är skolminister, för i så fall skulle jag försöka ta reda på det.
Det verkar inte som om skolministern tänker på detta sätt, utan det blir en debatt om varför skolan kommunaliserades. Skolan kommunaliserades därför att den drivs bäst av huvudmän som finns nära den, inte i Stockholm förutom Stockholms stad naturligtvis.
Det är det övergripande nationella perspektivet som skolministern bör ha, och det saknar jag i detta. Vi kan säkert diskutera länge om kommunaliseringens för- och nackdelar, men det är inte det frågan handlar om nu.
Mats Pertoft (MP):
Det är väldigt trevligt att jag och Jan Björklund kan vara helt överens om väldigt mycket i det stora hela. Vi är inte överens om vem som ska driva skolorna, men det verkar ändå finnas en trygg riksdagsmajoritet på min sida. Jag känner mig nöjd där. Skolministern får kanske känna sig i opposition just i den frågan.
Men det som jag ändå tycker är svårt är det här antingen-eller-perspektivet. Jag efterlyser inga nya lagar. Jag är väldigt glad att det betonas att Skolverket måste följa upp de brister man har konstaterat.
Jag hoppas också att i det uppdraget ingår att man också har ett nationellt perspektiv och ser om det finns saker som måste åtgärdas på nationell nivå för att komma till rätta med bristerna i fritidshemmen och skolbarnsomsorgen. Det är ju det min fråga handlade om. Det verkar som om vi har samma syn på det i grund och botten.
Jag efterlyser som sagt inga nya lagar nu, men jag efterlyser att skolministern håller frågan levande, kollar upp och ser om det behövs andra saker, till exempel det som Ibrahim Baylan tar upp, det vill säga statliga ekonomiska bidrag för att minska gruppstorleken på fritidshemmen. Vi har alla tre varit kommunalpolitiskt aktiva, och vi vet att under 90-talet var kommunernas ekonomi inte den bästa.
Man kanske prioriterade grundskolan framför fritidshemmen. Det gjorde man i Södertälje, och det var synd. Vi får väl försöka förbättra saken där, men det kostar pengar, och de finns inte i dag.
Jag ser med spänning fram emot dels hur Skolverket kommer att kolla hur kommunerna följer upp den kritiska rapporten, dels hur skolministern sedan kommer att se till att de nationella regler eller åtgärder som eventuellt behövs kommer fram.
Mats Pertoft (MP):
Jag börjar med det sista i skolministerns svar, att regeringens skolpolitiska mål ska uppnås. Det finns ju en stor fråga som vi skolpolitiker debatterar väldigt ofta och rådbråkar våra huvuden om, nämligen: Hur ska vi uppnå att fler elever intresserar sig för naturvetenskapliga ämnen, matematik etcetera?
Jag vet inte om skolministern någon gång har varit på Tom Tits och besökt verksamheten. Han nickar. Annars hade jag bjudit in honom, för det är en ganska suverän verksamhet som bedrivs vid Sveriges största science center i Stockholmsområdet. Trots tyvärr hög inträdesavgift är det fullt med skolungdomar där.
Frågeställningen är följande: Vi har en intressant verksamhet. Den är pedagogisk. Den är grundad av lärare. Det är entusiaster som har byggt upp det här från början. Verksamheten har under många år samarbetat med lärarhögskolan för att främja naturvetenskapliga ämnen med pedagogiska experiment och så vidare.
Man har nu startat en förskoleverksamhet. Det är kö till den. Den är eftertraktad. Man arbetar med hela utställningarna och bedriver pedagogiskt utvecklingsarbete i ordets bästa mening - och man vill starta en friskola. Man vill starta en skola som kan föra den pedagogiska traditionen, den här experimentlustan, vidare in i grundskolan.
Man har bara ett enda problem. Det är att man råkar vara ett helägt kommunalt bolag. Det beror på att det genom åren inte funnits någon i näringslivet som velat pytsa in pengar för att kunna starta den verksamheten. Inte ens nu för tiden går museiverksamheten, alltså utställningsverksamheten, runt. De har varit en stiftelse.
Nu är de ett kommunalt bolag och ingår i Täljekoncernen. De har alltså ett enda problem, nämligen att de har fel huvudman. Jag tror inte att något fristående bolag skulle vara berett att ta över verksamheten om man inte blev lovad en väldig massa pengar i all evighet. Frågan är om vi är intresserade av bra skolor eller av huvudmannafrågan.
För en liberal skolminister borde det vara självklart att det är skolan och inte huvudmannafrågan det måste handla om. Det finns inte något konkurrensförhållande. Jag betvivlar att Kunskapsskolan eller Vittra vore intresserade av att ta över verksamheten.
Det handlar om att skapa möjligheter för en pedagogiskt innovativ idé på områden där vi nationellt diskuterar hur vi kan främja elevernas intressen och att på detta område skapa möjligheter att utveckla verksamheten. Hur kan skolministern i sann liberal anda skapa dessa möjligheter? Det är min fråga.
Mats Pertoft (MP):
Det skulle man kunna göra, men då uppstår andra problem. En kommunal skola har, vilket också påpekas i svaret, delvis ett annat regelverk. Man har ett annat helhetsansvar.
När man har en hel organisation med anställningar och så vidare är det betydligt krångligare än för en enskild friskola, som helt kan fokusera på den pedagogiska idén och det koncept som finns.
Sedan vill jag som politiker inte lägga mig i detta för mycket, utan jag vill att dessa människor tillsammans med verksamhetsledningen för Tom Tits, med koncernledningen, arbetar fram sin idé och att den är fristående.
Jag kan hålla med om att den möjligheten diskuteras, men det vore betydligt enklare om de kunde fortsätta som friskola, särskilt då det redan finns en enskild förskola.
Mats Pertoft (MP):
Nu handlar detta om fristående skolor. Även om skolministern i var och varannan mening växlar mellan benämningen privatskola och friskola föredrar jag benämningen friskola. Jag trodde att vi i Sverige avskaffade privatskolorna för omkring 15 år sedan i och med att vi också avskaffade möjligheten att ta ut höga avgifter. Svårigheten består av flera delar.
Det handlar inte om att fuska bort personal. Det handlar om att det i en fristående skola finns en tydligare fokusering än i en kommunal skola. Det brukar ofta framhållas i debatten att en fördel med fristående skolor är just att de kan fokusera bättre.
Sedan har vi diskussionen om upptagningsområde, och allt annat som en kommunal skola har, som också kan krångla till det hela. Jag tror dock inte att vi ska ta den diskussionen nu. Det är lite synd om vi på det här sättet ska skilja mellan olika skolhuvudmäns möjligheter. Det vore bättre om vi kunde säga att vi vill ha bra skolor.
Varför ska i så fall inte kommunala bolag få driva friskolor på samma sätt som andra bolag? Man kan ha rent ideologiska invändningar mot det. Jag själv har inte det, men det verkar som om skolministern har en rent ideologisk invändning mot att kommunala bolag ska få driva friskolor. Jag undrar: Varför det?
Mats Pertoft (MP):
Jag tackar så mycket för svaret från integrationsministern. Jag håller helt med om att vi har en unik situation. Vi kommer med största sannolikhet att ta emot väldigt många flyktingar i Sverige under detta år. Med tanke på den politiska situationen i Irak ska vi faktiskt vara stolta över att vi kan ge skydd för människor som flyr från våld och krigstillstånd.
Just därför ställer jag frågan. Som boende i Södertälje kommun där vi tar emot väldigt många flyktingar från Irak ser jag problemen framför mig. Det är naturligtvis positivt att riksdagen var så enig om att höja introduktionsersättningen även permanent från och med 2007 och inte bara tillfälligt till 2006.
Miljöpartiet var ju starkt pådrivande i den frågan. Men i dag ser vi att detta inte räcker. Utredning efter utredning visar att detta inte täcker kostnaderna. 90 procent av introduktionsersättningen går till socialbidrag eller direkt introduktionsersättning till de nyanlända.
Det finns inte tillräckligt med resurser kvar i kommunerna för att ge dem det positiva mottagandet, svenska kunskaper och den väg in i det svenska samhället och arbetslivet som de behöver. Det är då jag blir orolig. Samtidigt är jag orolig över att detta ger föga incitament för de kommuner som i dag inte tar emot flyktingar att ändra sin hållning.
Om man måste ändra sin hållning samtidigt som undersökning efter undersökning visar att det kostar mer än vad man får från staten att ta emot nyanlända flyktingar ökar knappast benägenheten. Då kommer kommuner som Södertälje, Botkyrka, Malmö och Göteborg att fortsätta att vara de orter där man tar emot flest.
Det kommer att belasta dessa kommuner, och det ger också en svår situation i dessa kommuner med starka risker för debatter om främlingsfientlighet och annat när olika resurser måste slåss med varandra. Ministern öppnar ändå lite grann för detta i slutet av sitt svar där hon säger att det pågår en utredning i dag om dessa frågor.
Är ministern beredd att driva frågan att kommunerna ska få en högre ersättning när de tar emot flyktingar för att klara den stora anstormningen i år och att klara den framöver också och skapa det incitament, den morot, som vi behöver för att fler kommuner i Sverige ska ta sitt ansvar och ta emot flyktingar?
Det är inte konstigt om kommunerna nekar. Vi kan ha politiska och moraliska synpunkter på detta, och jag är den första som tycker att alla kommuner borde göra sin plikt och ta emot flyktingar, öppna sina dörrar. Absolut. Tyvärr är det ofta ganska välbärgade kommuner dessutom som säger nej. Om man inte vill arbeta med tvångsåtgärder behövs det faktiskt morotssystem som fungerar.
Hur långt är den nuvarande regeringen beredd att gå i denna fråga?
Mats Pertoft (MP):
Jag tackar även för detta svar. Vi är överens i väldigt många frågor. Fokus måste naturligtvis ligga på att få ut de nyanlända flyktingarna i jobb så fort som bara är möjligt. Det är därför jag inte tar upp de frågorna i min interpellation. Vi är också överens om att vi ska göra det möjligt för människor att bosätta sig i hela landet.
Det är jättebra att man tydligt i ett väldigt tidigt skede informerar om förutsättningarna för boende i Sverige och var detta går bra och inte. Vad jag fokuserar på är problemen. I dag är det ekonomiska läget för staten det bästa på väldigt länge.
Under förra mandatperioden beslutade riksdagen att höja introduktionsersättningen. Nu är det dags för den nya regeringen att också visa sitt ansvar. Hur bra det än är och vilka fina regler vi än har behövs pengar. Det finns kommuner som tar emot för att människor flyttar dit.
De blir belastade när de inte får introduktionsersättning från staten som täcker kostnaderna. Undersökning på undersökning visar att 90 procent av själva ersättningen går åt till introduktionen. Det blir knappt några pengar över till att bekosta svenskundervisning etcetera och få ut människor på arbetsmarknaden. Då faller hela den politiska retoriken platt.
Detta är något som man till exempel kan läsa om på Kommunförbundets hemsida. Det är inte ett faktum som uppmuntrar fler att aktivt försöka få flyktingar att bosätta sig i kommunen. Jag ser det själv hemma hos mig i Södertälje. Det är en stor belastning med de flyktingar som inte kommer ut i arbetslivet. Vi har många arbetsplatser i Södertälje och låg arbetslöshet.
Men de okvalificerade jobben som kan vara den första vägen in finns inte. Jag håller helt med integrationsministern om att de flyktingar som nu kommer från Irak är högutbildade. Det är jätteviktigt att se till att de får valideringar och kommer i jobb så fort som möjligt. Men det är ändå ett problem. Jag saknar svar på detta.
Är regeringen beredd att på ett positivt sätt få fler kommuner att ta sitt ansvar och också se till att det inte är en ekonomisk belastning för dem som tar sitt ansvar? Nästa vecka kommer man att i kommunstyrelsen i Södertälje att diskutera det ekonomiska läget. Jag vet att det är svårt bland annat på grund av socialbidragen och att många flyktingar fastnar i den fällan.
Hur mycket man än gör, hur många vackra ord man än säger och omorganisationer man än beslutar om i riksdagen, är detta verkligheten på det kommunala planet. Där menar jag att regeringen har ett ansvar. Nu när det finns mer pengar i statens kassakista än på väldigt länge måste man också se till att de hamnar hos de kommuner som tar ansvaret att ta emot flyktingar.
Mats Pertoft (MP):
Jag vill än en gång påpeka att jag i min interpellation inte har ifrågasatt jobbpolitiken. Man måste se till att det finns arbete så tidigt som möjligt. Jag påpekar det ofta för mina partikamrater.
Jag vet att man i Södertälje, där Miljöpartiet är med i majoriteten, nu ser över allting just i syfte att se till att människor kommer ut i arbetslivet så fort som bara är möjligt. Jag fokuserar på introduktionsersättningen i min fråga. Där har jag inte sett att någonting har hänt hittills.
Det finns kommuner som i dag tar emot väldigt många flyktingar och tar sitt ansvar, i motsats till andra som avstår från detta. Det är en viktig fråga att inte deras kommunmedborgare ska behöva få en ytterligare belastning. Det här gäller ju ofta kommuner som har en svår social situation redan. Nu hör jag från integrationsministern att man ska se över introduktionsersättningen.
Jag tar det här som ett löfte att man verkligen kommer att göra det här och kommer att gå igenom de siffrorna, bland annat som Sveriges Kommuner och Landsting tog fram för ungefär ett halvår sedan. Men problemet gäller uttrycket "se över". Det är bråttom. Det här är en situation som finns i dag och som man faktiskt måste ta tag i i dag.
I Södertälje räknar vi med att det kommer mellan 2 000 och 3 000 personer bara 2007. Det kom ungefär 1 000 personer förra året. Då toppade vi Sveriges kommunlista över vilka som tar emot flest per invånare. Det här blir en belastning, och det är den belastningen som borde vändas till det positiva tillskott som det är med kompetenta människor från hela världen som kommer till Sverige.
Därför menar jag att jag gärna vill ha ett löfte från integrationsministern att här kommer att ske en förändring snart.
Mats Pertoft (MP):
Tack för svaret. Det är trevligt att vi är överens om självklarheten av mångfald i det svenska skolväsendet. Dessutom är den friskolelagstiftning som vi har i landet internationellt unik och någonting vi måste värna om. När jag läser svaret verkar det finnas en del frågetecken eller missförstånd. Dem får skolministern hjälpa mig att reda ut.
Vi är helt överens om att Waldorfskolornas elever i dag deltar i de nationella proven i årskurs 9. Vi är helt överens om att man ska följa läroplaner och så vidare. Waldorfskolans läroplan är godkänd av Skolverket. Läroplanen förutsätter att alla når samma mål i årskurs 9.
I Waldorfskolans läroplan ligger att man de första åren går långsammare än i den kommunala skolan och snabbare under de senare åren. Det gör att man når samma mål i årskurs 9.
Utifrån detta faktum och det som är godkänt har en Waldorfelev i årskurs 3 inte läst in samma kunskaper som eleverna i den kommunala skolan.
Förutsättningen för ett nationellt prov som ger resultat värda att användas är att eleverna har läst samma ämnen och samma mängd och därför har en rimlig chans att ha samma kunskap.
Det är därför som det är en väldigt viktig fråga för Waldorfskolorna att man tar hänsyn till deras förhållanden. Märk väl - jag ifrågasätter inte nationella prov. Det här är ingen diskussion där jag ifrågasätter nationella prov i årskurs 3 generellt, det är en annan debatt.
Men har vi råd i Sverige att ha en mångfald och en målstyrning där vi är överens om att olika pedagogiska modeller kan leda till samma mål i årskurs 9, eller tänker skolministern se till att vi inte kan ha den pedagogiska mångfalden, att man inte kan gå i olika tempon mot samma mål?