KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ingela Nylund Watz (S):
Jag vill till Carl B Hamilton säga att det var flera intressanta antaganden och påståenden om socialdemokratisk näringspolitik som interpellationsdebatten egentligen inte alls handlar om. Här handlar det om att oppositionen försöker att få svar från näringsministern om på vilket sätt näringsministern ser på sin egen roll när det handlar om att utveckla näringspolitiken i Sverige.
Det gäller också de faktorer som andra statsråd i regeringen ansvarar för och på vilket sätt de kan samverka för att skapa mer sysselsättning i Sverige. Det är i och för sig intressant att Carl B Hamilton på sitt vis försöker flytta ansvaret från den som faktiskt har ansvaret i Sverige för den nuvarande politiken, nämligen regeringen.
Den har inte heller, enligt de bedömare som jag har kunnat ta del av, lämnat särskilt mycket förslag i vårpropositionen. Han anstränger sig för att flytta fokus till Socialdemokraterna. Vi kommer i god tid före valet att presentera förslag på alla de områden där Carl B Hamilton efterlyser förslag.
Skillnaden just nu är att Socialdemokraterna för närvarande inte regerar landet och har de verktyg som Regeringskansliet besitter. Det handlar om möjligheten att lägga fram konkreta förslag som skulle vara mer verksamma än till exempel generella skattelättnader för arbetsgivare som anställer ungdomar under 25 år. Hela den etablerade finanspolitiska världen har dömt ut det som en misslyckad satsning. Låt oss återkomma till detta när vi har presenterat våra konkreta förslag.
Just nu är det vår uppgift att syna regeringen i den här frågan. Det ägnar vi interpellationsdebatten åt tillsammans med näringsminister Annie Lööf.
Ingela Nylund Watz (S):
Jag glömde i mitt förra inlägg att kommentera en av de frågor som Carl B Hamilton tog upp i sitt första inlägg, nämligen att han efterlyste socialdemokratiska svar på problematiken med integrationsfrågorna. Låt mig säga att jag kommer från en av de kommuner som kanske lever allra närmast inpå detta.
Vi har en öppen arbetslöshet på 26 procent bland de utomnordiska invånarna i Södertälje kommun. Det är också något som jag kommer att diskutera senare med Annie Lööf.
Där har regeringen inget vidare gott renommé, kan jag säga. Den arbetsmarknadspolitik som regeringen har på detta område har helt enkelt inte dugt.
Ingela Nylund Watz (S):
Tack, näringsministern! Jag måste säga att jag känner mig något lugnare när jag diskuterar den här frågan med näringsministern än när jag gör det med utbildningsministern. Därför tycker jag att det vore bra om näringsministern i den här debatten kunde klargöra vilket departement det är som bär ansvaret för att samordna insatserna i Södertälje.
Det är ju en av de främsta kritikpunkterna som har funnits och som alltjämt finns kvar, både från kommunen och inte minst från de fackliga företrädarna på Astra Zeneca. Det är alldeles korrekt som näringsministern säger att regeringen var väldigt snabb med att tillsätta en samordnare, Lars Leijonborg.
Men som näringsministern är väl medveten om var hans uppdrag mycket snävt, nämligen enbart att se till att rädda de mycket kompetenta forskarna kvar i Sverige.
Jag säger inte att det är ett dåligt uppdrag; jag bara konstaterar att från en regionalpolitisk och näringspolitisk utgångspunkt för Stockholmsregionen, och inte minst södra Stockholmsregionen och Mälardalen, så var detta ett alltför snävt uppdrag som har försinkat en väldigt snäv tidtabell som företaget tvingat kommunen in i, nämligen att från besked till avslut ge kommunen tio månaders tidsfrist.
Man kan ha mycket synpunkter på det oansvariga i att agera på det sättet hos ett företag som har funnits i Södertälje i 100 år, men det är ändå företagens egna beslut som avgör den saken. Därför menar jag att även om det är sent så är det bra att regeringen nu signalerar ett antal åtgärder.
Jag har nu försökt sätta mig in i vad det är för aktiviteter näringsministern ser framför sig, och jag tycker att det är bra med uppdraget till SP.
Som sagt handlar det mycket lite, på marginalerna, om hur lokalerna i Södertälje kan tas till vara. Det är gott och väl, men det kanske inte motsvarar vad näringsministern försöker påskina i svaret, nämligen att detta skulle vara en mycket offensiv åtgärd tillsammans med Södertälje.
Södertälje kommun och de fackliga organisationerna har presenterat flera förslag där det också har funnits intresse bland forskarna själva att hitta vägar att skapa ny verksamhet i Södertälje där dessa världsklassiga forskningsmiljöer faktiskt finns.
Detta har man nu försökt signalera till regeringen, Regeringskansliet och samordnaren Lars Leijonborg ända sedan beslutet kom i februari, men man har inte fått någon som helst respons. Därför undrar jag över det som ska ske på måndag, när dessa myndigheter uppenbarligen ska träffas i Södertälje.
Kommer kommunen och de fackliga företrädarna då att få någon som helst respons på det tiotal olika konkreta förslag de har lämnat till olika delar av Regeringskansliet? Jag tror att det vore bra för att skapa ett förtroende mellan regeringen och dess myndigheter, de som jobbar på Astra Zeneca och det omgivande samhället. Det finns nämligen en hel del övrigt att önska.
Ingela Nylund Watz (S):
Tack, näringsministern! Jag ska i ärlighetens namn säga att jag kände mig ganska glad när jag läste interpellationssvaret i går vid lunch, när det kom. Då tänkte jag nämligen att det nu ser ut som att regeringen samlar ihop sig och försöker leverera ett paket av åtgärder som kommunen kan förhålla sig till och kommunicera med när det handlar om de egna förslagen.
Lika glad som jag blev när jag läste interpellationssvaret, lika förvirrad blev jag dock när jag såg att Lars Leijonborg nu har fått förlängt uppdrag att samordna insatserna när det gäller relationen till Södertälje - men ingen utvidgning av uppdraget. Hans uppdrag är alltjämt att rädda kvar forskarna i Sverige.
Det har inte skett någon förändring i det avseendet, såvitt jag förstår. Därför blir jag nu väldigt bekymrad.
Om Lars Leijonborg inte får ett bredare uppdrag eller om det inte sker en tydlig markering från regeringens sida, samlat, på vilket sätt detta arbete ska skötas från Regeringskansliet är det naturligtvis så att misstron och förvirringen kommer att kvarstå.
Därför hoppas jag att näringsministern efter dagens diskussion med mig med anledning av interpellationen kan dra ett strå till stacken för att åtminstone när det handlar om relationerna med kommunen klargöra på vilket sätt Regeringskansliet samlat vill arbeta när det gäller att lösa den mycket besvärliga situation kommunen har hamnat i. Sedan får vi se vad mötet på måndag leder fram till. Jag hoppas på att antal konkreta besked.
Kommunen har varit i kontakt också med näringsministerns statssekreterare men inte fått någon respons när det gäller på vilket sätt man ska arbeta vidare med dessa frågor. Jag hoppas alltså att dagens interpellationsdebatt gör att näringsministern tar sitt vällovliga syfte med sig och snabbar på processen något.
Ingela Nylund Watz (S):
Jag vill börja med att tacka näringsministern för svaret, som i långa stycken är detsamma som det jag fick i december när vi hade den senaste interpellationsdebatten i ämnet. Liksom då måste jag tyvärr säga att jag inte är helt nöjd. Bakgrunden till min interpellation, precis som det står i den, är att läget på Stockholmsregionens arbetsmarknad har förvärrats sedan sist vi sågs i kammaren och debatterade detta.
Vi kunde då se att den varselvåg som drog över landet också fick fäste i huvudstadsregionen och att arbetslöshetsnivån tangerade den nivå som statsministern 2006 kallade massarbetslöshet. Vi kunde också se att långtidsarbetslösheten, inte minst bland ungdomar, ökar dramatiskt i Stockholmsregionen. Nu efter årsskiftet kan vi se att utvecklingen tyvärr fortsätter åt samma håll.
Det är mycket oroväckande. Fru talman! I min interpellation nämner jag en rapport från LO-distriktet i Stockholms län som redovisar att andelen av befolkningen i Stockholms län som drabbats av varsel under 2012 var högre än i riket i övrigt: 0,8 procent i Stockholms län jämfört med 0,75 procent i riket i övrigt.
I februari har Stockholms handelskammare presenterat sin så kallade Stockholmsbarometer, som sammanfattar läget så här, vilket också torde oroa en näringsminister: "Stockholmskonjunkturen stannar upp och visar tecken på recession" - vilket är första gången på fyra år. "Arbetsmarknaden minskar kraftigt . vilket prognostiseras att fortsätta i ännu snabbare takt under första kvartalet.
Antalet anställda minskar i samtliga branscher, särskilt i tillverkningsindustrin, byggindustrin och IT-branschen." It-branschen hittar inte rätt kompetens. Uppdragsverksamheten minskar. Mot denna bakgrund hade jag, liksom i den förra interpellationsdebatten, förväntat mig ett något mer ambitiöst svar.
Men enligt näringsministern gör regeringen, precis som under de senaste sju åren, allting rätt - och alla problem är i princip att hänföra till inbromsningar i den globala ekonomin. Det enda nya inslaget i näringsministerns svar är att det nu också finns en regional innovationsstrategi jämte regeringens egen. Fru talman!
Jag tycker inte att detta duger som svar, och därför vill jag ge näringsministern en ny chans. Vilka förklaringar ser näringsministern till utvecklingen på Stockholmsregionens arbetsmarknad? Det var min första fråga i interpellationen. Vilka åtgärder avser näringsministern att vidta för att vända utvecklingen och stärka Stockholmsregionens arbetsmarknad?
När de här tecknen kommer på Stockholmsregionens arbetsmarknad, när näringslivet så kraftigt bromsar in, borde det från en näringsministers utgångspunkt vara angeläget att leta fler förklaringar än att det bara är dålig konjunktur i resten av världen.
Ingela Nylund Watz (S):
Jag vill börja med att understryka att jag inte någon gång under den här debatten har hävdat att regeringen gör mer för övriga landet än för Stockholmsregionen. Det har ministern formulerat alldeles själv i sin egen fantasi. Vi kan gå till protokollet sedan och titta.
Vad jag har efterlyst är mer av det som näringsministern nu pratar om i sitt inlägg, nämligen analysen av de samband som finns mellan det som sker i övriga landet och det som nu håller på att ske i Stockholmsregionen. I Stockholmsregionen bromsar nu alla branscher in. Vi har recession och en långtidsarbetslöshet som biter sig fast hårdare och hårdare.
På vilket sätt kommer det att påverka Sveriges möjligheter att komma ur arbetslöshetsträsket och skapa nya jobb, ökad tillväxt och bättre välfärd? Sverige är, precis som näringsministern säger, ett litet och exportberoende land. När motorerna i den svenska ekonomin börjar halta och hacka tror jag att det finns anledning för regeringen att ta sig en ny funderare.
Regeringens verktyg hittills har ju inte haft någon som helst effekt på arbetslösheten. Om man inte själv har recepten kan man lyssna på rådgivare, till exempel Stockholms Handelskammare, som säger att det behövs utbildningssatsningar som möter företagens behov. Det krävs aktiva stimulanser av efterfrågan på hemmamarknaden och en politik för ökat bostadsbyggande. Inget av detta har regeringen i sin verktygslåda.
Det enda som regeringen har kunnat prestera är i princip alla de skattesänkningar som regeringen har valt att använda som verktyg. Ingenting av detta har gett effekt. Arbetslösheten ökar. Konjunkturen försvagas. Det riskerar också att innebära att våra motorer i ekonomin, de svenska storstäderna, hamnar i en situation som det kommer att ta mycket lång tid att ta sig ur.
Jag hoppas att näringsministern är beredd att fortsätta debatten om analysen av storstädernas roll för den svenska tillväxten. Som läget är nu tycker jag att det saknas en hel del från regeringen.
Ingela Nylund Watz (S):
Det har delvis varit en ganska intressant debatt. Det är ju lite grann så i debatter att man på något vis försöker "tvista" varandras uttalanden och placera in dem i hörn. Jag har inte någon gång i den här debatten sagt att jag tycker att den uppdelning vi har mellan sjukvårdshuvudmännen och staten ska ändras.
Det jag talat om är vilka morötter som staten från tid till annan är beredd att använda för att utveckla sjukvården. Det är instrument som både socialdemokratiska och borgerliga regeringar har använt. Det är instrument som också kommande regeringar kommer att använda.
Vi har kommit till en situation, bland annat på grund av att landstingen haft stora ekonomiska problem sedan 90-talet, där organisationerna är så slimmade att personalen på flera håll i landet reser sig upp och säger: Sorry, vi gör allt vi kan, men vi orkar inte mer, vi knäar.
En del säger till och med upp sig, som Hillevi Larsson nämnde, för att de inte mäktar med den vanmakt och den samvetsstress som de råkat ut för.
Det jag försökt föra en diskussion om är ifall den situation vi nu hamnat i, att vi på många håll i landet har alldeles för få vårdplatser, är så pass allvarlig att också socialministern kunde tänka sig att vara beredd att föra diskussioner med sjukvårdshuvudmännen om huruvida det är en utveckling som vi kan tillåta att fortgå särskilt mycket längre.
Jag är fortfarande övertygad om att det är en bra idé att försöka styra patientströmmar ut från akutsjukhusen, men det lyckas ju inte. Även socialministern måste väl reflektera över detta. Det vore bra om socialministern kunde säga ifall han vid något tillfälle är beredd att diskutera den uppkomna situationen med sjukvårdshuvudmännen.
Ingela Nylund Watz (S):
Jag tackar statsrådet för svaret på mina två interpellationer. Skälet till att jag skrivit dem är, som socialministern säkert är väl medveten om, att det sker väldigt stora förändringar på apoteksmarknaden just nu. Flera fristående aktörer köps nu upp av varandra. Det senaste exemplet på det är att hela kedjan Medstop nu har köpts upp av Oriola-KD, som redan äger Kronans Droghandel.
Sammantaget beräknas nu den här koncernen få en marknadsandel på ungefär 21 procent. Många bedömare i branschen ser nu framför sig en utveckling där allt fler små apotek kommer att få väldigt stora bekymmer med lönsamheten och sannolikt tvingas avvecklas eller säljas. Att detta sker är inte på något sätt oväntat, för regeringen har skapat en ny marknad.
Nu svarar marknaden på det sätt som en marknad svarar på, nämligen att strukturera sig på det sätt som aktieägarna bedömer som mest fördelaktigt. På den här marknaden verkar Apoteket AB, som sedan avregleringen 2010 inte får ha en marknadsandel som överstiger 36 procent. Inga nyetableringar av öppenvårdsapotek får göras före den 30 april 2014.
Därefter är, som det står i svaret, målsättningen att Apoteket AB ska kunna konkurrera på konkurrensneutrala villkor. Fru talman! Statsrådet och jag har helt olika uppfattningar om det kloka i att avreglera apoteksmarknaden.
Jag kan inte tolka statsrådets svar på annat sätt än att han anser att regleringen av marknadsandelen och ansvaret för god samhällsservice i hela landet är förenliga. Jag är dock inte säker på att konsumenterna i Sverige delar den uppfattningen. Konsumentverkets undersökning från 2011 pekar åt ett helt annat håll. År 2008 fick apoteksmarknaden ett gott betyg av 95 procent av kunderna.
År 2011 hade den siffran sjunkit till 77 procent. Statsrådet har nu sagt att det inte finns några problem på den här marknaden och att vi är på väg åt rätt håll. Så måste jag tolka svaret. Men jag tycker att det vore bra om statsrådet kunde ägna några minuter åt att fundera över den lite knepigare frågeställningen.
Vad händer om flera privata aktörer på vissa håll i landet tvingas lägga ned på grund av pressad lönsamhet och Apoteket AB har den här regleringen med max 36 procent i marknadsandel? Kommer det per automatik att leda till att Apoteket AB måste avveckla ytterligare verksamhet för att inte överskrida de ägardirektiv man har från staten?
Ingela Nylund Watz (S):
Det är som sagt många trådar i denna debatt. Jag ska börja med att ta upp en tråd som socialministern häktade fast vid: målet med apoteksreformen och avregleringen av apoteksmarknaden. Ökad tillgänglighet, säger socialministern. Men det är inte det socialministern skriver i sitt interpellationssvar.
Där står: Motivet bakom Apoteket AB:s marknadsandelsbegränsning är bland annat den starka ställning och det starka varumärke som Apoteket AB har på öppenvårdsmarknaden och problemen för konkurrenterna att därigenom etablera en lönsam konkurrens om Apoteket AB växer sig för stort.
Jag hävdar - och framtiden får visa vem som har rätt - att det fanns helt andra motiv för att genomföra avregleringen av apoteksmarknaden, nämligen just att skapa en marknad för apoteksintressenter. Fru talman!
I svaret säger statsrådet att begränsningen för Apoteket AB:s möjligheter till nyetablering av öppenvårdsapotek gäller till den 30 april nästa år. Därefter är det en målsättning att Apoteket AB ska kunna verka konkurrensneutralt på en fungerande marknad. Vän av ordning ställer sig då ett antal frågor. Det är ganska exakt ett år kvar.
Vad händer om regeringen då gör bedömningen att målsättningen inte har uppnåtts? Ska regleringen av Apotekets tillåtna marknadsandelar kvarstå? Vad händer om Apoteket återigen blir marknadsdominerande efter den 30 april nästa år?
Kommer regeringen då att höja handelsmarginalen för apoteken ytterligare för att stimulera fler fristående apotek att etablera sig, precis som man gjorde som stimulans när man avreglerade marknaden? Hur mycket måste konsumenternas missnöje med apoteksmarknaden öka för att regeringen ska vidta några åtgärder?
Det är just detta som jag tycker är det besvärliga med socialministerns svar på min interpellation: Svaret har inte på något sätt fångat in den stupstock som regeringen har lagt in i reformen den 30 april nästa år. Jag är oerhört intresserad av detta.
Jag tror att de flesta väljare och konsumenter, inte minst de som är beroende av att ofta hämta läkemedel på apoteken, också vill veta vad regeringen tänker göra med apoteksmarknaden om ett år. Vad händer om Apotekets marknadsandelar börjar öka igen? Vad tänker regeringen göra då? Vad har regeringen för beredskap? Vad vill regeringen egentligen med den svenska apoteksmarknaden?
Jag tror att det är bra för konsumenterna och för personalen inom Apoteket, som också är väldigt oroad, att få veta hur det ska gå. Kommer man som konsument att kunna lita på att man kan hämta sin medicin vid det första tillfället, och absolut senast inom 24 timmar på det apotek som man är van att gå till?
Eller kommer det nu att bli en period av oro på apoteksmarknaden som gör att vi kommer att få se ytterligare nedläggningar av apotek, vilket många befarar, på grund av att lönsamheten i branschen är så pressad för närvarande?
Ingela Nylund Watz (S):
Nu ska jag rätta socialministern. Den här debatten handlar inte om tre saker. Den handlar om åtminstone fyra. Den fjärde saken, som jag vill upplysa socialministern om att den här debatten också handlar om, är hur regeringen tänker hantera Apoteket AB den 30 april 2014 om det visar sig att man bedömer att apoteket är moget för att verka på en fri konkurrensutsatt marknad. Det ska ju regeringen bedöma då.
Jag har försökt ställa frågan. Jag har ställt den skriftligt i interpellationen, och jag har berört den under debatten. Vad tänker regeringen göra om det visar sig att apoteket börjar växa på den fria marknaden på grund av att man är riktigt duktig? Vad tänker regeringen göra om regeringen inte tycker att apoteket är moget? Det är ju bara en målsättning att apoteket ska kunna verka på den fria marknaden.
Har regeringen någon plan i bokhyllan för vad som ska hända med Apoteket AB om ett år?
Min och Socialdemokraternas bedömning är ändå att Apoteket AB är det mest verksamma instrument vi har i den här kammaren för att se till att rikta sådana ägardirektiv, krav och förutsättningar till bolaget att vi kan garantera en god samhällsservice i hela landet.
Det är någonting som regeringen har tagit lite lätt på, men min fråga är ändå till statsrådet: Vad tänker regeringen göra om ett år med Apoteket AB? Jag tror att konsumenter och patienter i hela Sverige är oerhört angelägna om att få veta detta. Som situationen är i dag sjunker kundnöjdheten.
Personalen på apoteken är inte nöjd, och det är väldigt många som är oroade, inte bara jag.
Ingela Nylund Watz (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Den nationella innovationsstrategin omfattar ungefär 60 sidor. På s. 51 i innovationsstrategin börjar kapitel 7. Det omfattar en dryg sida, och det handlar om hur strategin ska genomföras.
Som målbild anges där: "Sverige lär av andra länders arbete med att utveckla innovationspolitiken och inspirerar internationellt genom ett långsiktigt och samordnat arbete med att stärka innovationsklimatet."
Vidare slås fast att visionen för 2020 är ett riktmärke för insatser inom många politikområden, att samhällsutmaningar ska mötas med innovation och att ökad innovation ska bidra till att politiska mål på olika områden uppnås bättre och snabbare.
Behovet av samordnade insatser internationellt, nationellt, regionalt och lokalt framhålls, liksom att regeringen eftersträvar en lärande innovationspolitik och att det krävs en helhetssyn med inslag från olika politikområden för att vi ska lyckas i Sverige. Det här, herr talman, är bra. Jag har heller inte i min interpellation framfört någon kritik mot regeringen när det gäller att ta fram strategin.
Det var ett ambitiöst arbete, och många aktörer gavs tillfälle och tog tillfället i akt att delta. Däremot står jag fortfarande fast vid, och det har jag framfört i tidigare debatter, att strategin hade blivit starkare om den hade kunnat inrymmas i en blocköverskridande överenskommelse om forsknings- och innovationspolitiken. Herr talman!
Jag blir mer och mer övertygad om att en sådan bredare förankring av vår innovationsstrategi hade inneburit mer av konkretion och uppföljbara mål.
Min uppfattning, som delas av många aktörer - det är ministern väl medveten om - är att de 6 definierade målbilderna och de 17 delmål som beskrivs i strategin visserligen är mål, men tyvärr inte tillräckligt konkreta för att vara uppföljbara i syfte att flytta fram Sveriges positioner.
Det var mot den bakgrunden som jag ville höra om statsrådet ville göra det möjligt för riksdagen att delta i uppföljningen av innovationsstrategin. Av svaret framgår klart och tydligt att ministern inte är beredd till det. Herr talman! Mot bakgrund av detta svar, som är väldigt tydligt, reser sig några ytterligare frågeställningar.
För det första: Kan statsrådet presentera någon politisk arena som ur ett politiskt helhetsperspektiv, vilket strategin hela tiden framhåller behovet av, bättre ska kunna bidra i uppföljningen av den nationella innovationsstrategin än Sveriges riksdag? För det andra: I kapitel 7 på s. 51 står det att regeringen avser att redovisa en översikt av genomförandet.
Vad betyder det konkret? För det tredje: I samma text framgår också att regeringen avser att med jämna mellanrum redovisa hur innovationsklimatet utvecklas. Vad betyder det konkret? För det fjärde: I målbilden för genomförandet står att Sverige ska lära av andra länder för att utveckla innovationspolitiken. På vilket sätt har regeringen tagit intryck av andra länder när strategin utarbetades?