KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Norman (M):
Jag kan svara Lise Nordin för tredje gången. Jag anser inte att frågan är korrekt formulerad eftersom jag inte anser att det Vattenfall har gjort är en lobbyverksamhet mot förnybar energi. Om det skulle vara så skulle jag tycka att det inte var förenligt med uppdraget. Jag hoppas att jag därmed har rett ut den frågan. Sedan kan vi diskutera om målen är effektiva eller inte.
Jag tycker att det är ett mycket precist mål att säga att Vattenfall ska gå ned till 65 miljoner ton 2020. Det är lätt att mäta, det är lätt att utvärdera och det är lätt att följa under resans gång. Om Miljöpartiet har andra, ännu tydligare mål är jag intresserad av att diskutera dessa. Jag tycker dock att koldioxidutsläppsmålet, som det i dag är formulerat, är ett bra formulerat mål.
Jag utgår ifrån att bolaget arbetar för att uppnå detta. Om vi under resans gång kommer att se att så inte sker måste vi intervenera från ägarhåll, och vi har inga problem att göra det. Det här hade inte ens behövt hända om bolaget inte hade gått upp till 100 miljoner ton, vilket skedde under den tid då ni hade möjlighet att påverka energipolitiken. Detta är en tragedi både för Vattenfall och för Sveriges rykte.
Men det har någon annan ansvar för, i första hand Socialdemokraterna men även dess stödpartier.
Peter Norman (M):
Valter Mutt har frågat finansministern vad han avser att göra för att öka det demokratiska inflytandet över penningutgivning och kreditflöden, för att öka den demokratiska styrningen av Riksbanken, för att se över och utvidga Riksbankens uppdrag till att omfatta mål om social rättvisa och hushållning med naturresurser och för att undvika onödiga räntekostnader vid statlig upplåning. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Precis som de myndigheter som är placerade under regeringen bör myndigheter under riksdagen agera självständigt i sitt beslutsfattande utefter de riktlinjer och principer som styr deras verksamheter. Detta är av sådan vikt för vårt demokratiska system att det är reglerat i grundlagen. Därtill ställer även EU-rätten krav på att beslutsfattarna i en medlemsstats centralbank ska vara oberoende.
I fråga om den demokratiska styrningen av Riksbanken och möjligheten att se över och eventuellt utvidga Riksbankens uppdrag är det en fråga för riksdagen och riksbanksfullmäktige, inte för regeringen. När det gäller statens räntekostnader är det Riksgäldskontoret som är statens centrala finansförvaltning. I rollen som statens internbank ansvarar Riksgäldskontoret för att de statliga myndigheterna får tillgång till de anslagsmedel och lån som beslutats av riksdagen.
Myndigheternas in- och utbetalningar styr hur mycket Riksgäldskontoret behöver låna eller kan amortera på statsskulden. Genom att samla ansvar och expertis för statens betalningar, statsskuld, garantier, lån och bankstöd hos Riksgäldskontoret får staten en effektiv finansförvaltning. Regeringen utvärderar vartannat år statsskuldförvaltningen.
Den senaste skrivelsen överlämnades till riksdagen i april 2014 ( Utvärdering av statens upplåning och skuldförvaltning 2009-2013 , skr. 2013/14:196).
Regeringens bedömning är att statens upplåning och skuldförvaltning fungerar väl och bedrivs kostnadseffektivt.
Peter Norman (M):
Jag ska ägna en del av mitt slutanförande till att svara på Annika Lillemets fråga om bankdelning som hon ställde förut. Det finns ett sådant förslag som EU arbetar med, och det kallas för Liikanenrapporten. Det är en finsk före detta minister som har utarbetat den. Tanken är, precis som Annika Lillemets säger, att man ska försöka separera lån till företag och hushåll från investmentbankdelen. Jag tror att detta blir ett problem.
Ett problem är att det är mycket svårt att göra en gränsdragning. Jag kan nämna ett annat problem. Vi kan som exempel ta den senaste kraschen, Lehman Brothers-kraschen 2008. Lehman Brothers var en investmentbank. Tanken i Liikanenrapporten är att man skulle låta investmentbankdelen vara i fred. Men denna bankkrasch höll på att sänka hela världsekonomin. Även om vi hade haft denna bankdelningslagen då hade man inte rått på de problem som man hade.
Min bedömning är att den väg som i första hand Europa, men även USA, har tagit för att öka stabiliteten i banksektorn är att tvinga aktieägarna att stoppa in mer pengar i bankerna, dels för att göra dem mer robusta, dels för att göra kapitalägarna mer rädda för att om det går dåligt förlorar de mer pengar. Det är den väg som vi bör gå vidare på. Här har Sverige tagit på ledartröjan och har stoppat in väldigt mycket mer pengar i bankerna än andra har gjort. Därför tycker jag att Liikanenrapporten om bankdelning är ett sidospår.
Men, återigen, det finns andra länder som tycker annorlunda. Detta bearbetas i EU just nu, och vi vet inte vad som kommer ut av detta. Det finns också länder som har liknande förslag, både USA och Storbritannien. Riksbanken lever förstås i en politisk miljö. Det är finansutskottet som bestämmer vilket mål Riksbanken ska ha.
Det är också finansutskottet som kallar riksbankschefen plus en vice riksbankschef med regelbundenhet till utfrågningar. Det är alldeles utmärkt. Därför tycker jag i princip att tingens ordning är bra. I huvudsak handlar det om att om man har bara ett mål går det bara att ha ett medel. Andra medel som vi har här i riksdagen bör användas till frågor som är av mycket behjärtansvärd karaktär, till exempel klimathotet.
Peter Norman (M):
Leif Pettersson har frågat mig hur jag ser på resultatet av utförsäljningen av Bilprovningen och möjligheterna till bra fordonsbesiktning till rimliga priser i hela landet även i framtiden. Det huvudsakliga syftet med att konkurrensutsätta fordonsbesiktningen och avyttra delar av Bilprovningen var att skapa en marknad med effektiv konkurrens som ger valfrihet och möjlighet för kunderna att påverka serviceutbudet och tillgängligheten. Förutsättningar gavs också för fler och växande företag och för nya produkter och tjänster som bidrar till ökad sysselsättning och ekonomisk tillväxt på sikt.
Det har från början funnits med att kostnadsspridningen för fordonsbesiktningen skulle kunna öka genom en omreglering. En viss prisjustering har skett sedan omregleringen, men det bör beaktas att prisnivån under cirka tio års tid då hade varit helt oförändrad, det vill säga inte ens täckt den årliga lönekostnadsutvecklingen i branschen. Tillgängligheten och servicegraden bestäms av vad kunderna efterfrågar.
Jag kan i det sammanhanget notera att då antalet stationer i landet har ökat med drygt 60 procent sedan den 1 juli 2010 har möjligheten generellt för kunderna att välja andra stationer ökat markant sedan omregleringen. Alla företag som arbetar med fordonsbesiktning måste vara ackrediterade av Swedac, vilket innebär en säkring av såväl kompetens som utrustning. Tillsammans med Transportstyrelsens regler och tillsyn har vi ett system för god service och kvalitet.
Försäljningarna av de två stationsklustren skedde på affärsmässiga villkor till två professionella aktörer. Genom försäljningarna etablerades tre självständiga aktörer som tillsammans med de övriga nya aktörerna har skapat konkurrens på besiktningsmarknaden. Alla aktörer behöver vara lyhörda och anpassa sig efter kundernas önskemål för att på sikt kunna överleva. Vi har i dag en bra fordonsbesiktning i Sverige till rimliga priser, och jag förväntar mig att vi kommer att ha en fortsatt god utveckling av bland annat tillgängligheten även i framtiden. Talmannen konstaterade att Leif Pettersson, som framställt interpellationen, inte var närvarande i kammaren.
Peter Norman (M):
Lars Johansson säger att det nu finns "några" fler stationer. Det har varit en ökning med 60 procent sedan 2010. Det är inte "några" fler stationer. Det här betyder kort och gott att folk numera kan besiktiga sina bilar på många fler ställen. Förut var man ofta hänvisad till hemorten. Nu kan man få bilen besiktigad kanske där man har sitt arbete eller på andra ställen.
Det är en revolution när det gäller besiktningen i Sverige, tycker jag, som alla borde glädjas åt. Det är korrekt, som Lars Johansson säger, att det har blivit en prisökning. Det ska ses i ljuset av att man under tio års tid hade oförändrade priser och i praktiken realt sänkta priser under längre tid. Jag ska svara på frågorna först och sedan försöka hinna tala lite mer övergripande. Bilprovningen lånade ut pengar till Opus vid försäljningen; det är riktigt.
Detta är en mycket vanligt förekommande företeelse när man gör stora affärer nu för tiden. Det handlar om att statsmakterna och skattebetalarna ska få ut så mycket som möjligt för de tillgångar man säljer. Detta var ett bra sätt att göra det och maximera köpeskillingen. Låt oss konstatera att Sverige var ett av de absolut sista länderna i Europa att avreglera den här marknaden. Det har skett i de allra flesta länder tidigare, och äntligen skedde det även i Sverige.
Det är möjligt att vi har olika syn på konkurrens och monopol. Man ser i Transportstyrelsens utvärdering att det finns lokala monopol kvar på marknaden. Det är inte bra; dem ska vi försöka få bort. Kom dock ihåg att det tidigare fanns ett enda stort monopol i hela Sverige, ett statligt monopol.
Genom att vi har olika aktörer får man i bästa fall olika typer av tjänster och kringtjänster, olika öppettider och andra typer av service. Det är just detta som gör att ekonomin i sin helhet drivs framåt. När olika aktörer uppfattar kundernas olika efterfrågan och erbjuder olika typer av lösningar får man en produktivitetsutveckling och ett framåtskridande i ekonomin.
Det får vi även när det gäller bilprovningen, som vi tidigare fått när det gäller apoteken. Även i fråga om apoteken vet jag att Socialdemokraterna var väldigt skeptiska. Som jag ser det handlar det om hur man ser på ekonomin. Det är en enligt min uppfattning mycket gammalmodig syn att tro att ett statligt bolag ska vara Guds gåva till mänskligheten när det gäller att ge medborgarna service. Jag tror att det är bättre att ett flertal aktörer, gärna en blandning av statliga och privata, ska tillhandahålla service för medborgarna så som man nu gör när det gäller bilprovning.
Vad gäller Lars Johanssons tredje fråga finns det för tillfället inte några planer på att göra mer med Bilprovningen är vad vi gjort hittills. Vi får se hur det här verkar, och sedan får framtiden utvisa om vi ska gå vidare med nya strukturreformer.
Peter Norman (M):
Jag är överens med Lars Johansson på ett stort antal punkter. En av dem är att vi har, och även har haft, en bra fordonsbesiktning i Sverige. Min bedömning är att när den statliga aktören fick klart för sig att det stundade andra tider, att det skulle bli en konkurrensutsatt marknad, skedde det ett stort utvecklingsarbete på Bilprovningen. Det var alldeles utmärkt.
Man hade längre öppettider, andra typer av tjänster och så vidare. Men det krävdes någon form av piska eller morot för att få Bilprovningen att utveckla sig och komma med produktivitetsförbättringar. Det är också intressant att de i bolaget Bilprovningen - jag kan rekommendera Lars Johansson och Leif Pettersson att tala med dem om de inte har gjort det - själva tycker att konkurrensutsättningen har varit bra för dem.
De är väldigt nöjda med sin egen utveckling i denna konkurrensutsatta värld. De har själva fått ökat tryck på sig att komma med nya produkter, nya stationer och nya öppettider. Inom bolaget tycker de att den tid de är i nu är den bästa tid de har haft på Bilprovningen.
Själva välkomnar de avregleringen, för de tycker att den är bra både för det egna företaget och för branschen i dess helhet. Vi är också överens, naturligtvis, om värdet av en högklassig fordonsbesiktning, inte minst för att minska antalet olyckfall på våra vägar.
Min bedömning är att vi har, och även har haft, en väldigt hög kvalitet i vår fordonsbesiktning, vilket vi ska vara stolta över. Däremot är det antagligen så att vi har lite olika uppfattningar om värdet av konkurrens jämfört med värdet av att ha monopol, och vi får väl acceptera att det är på det viset.
Jag har under min korta tid som statsråd haft nöjet att ha ett antal debatter med Lars Johansson, och jag tycker att de alltid har varit präglade av inte minst gott humör och bra sakinnehåll. Jag vill tacka Lars Johansson så mycket för detta och önska honom lycka till i nästa skede av livet. Jag vill också tacka talmannen och personalen här i riksdagen för ett gott arbete under denna period, och jag önskar alla en glad sommar. Vi ses igen i höst.
Peter Norman (M):
Kent Persson har frågat mig när jag avser att vidta åtgärder som gör att Telia Sonera lever upp till de principer som slås fast i 2012 års riktlinjer för företag med statligt ägande. Det är styrelsens och ledningens ansvar att förvalta och operativt driva bolaget.
Det är rimligt att vi som ägare tydligt anger att vi tycker att hållbarhetsfrågor ska integreras av bolaget, men det är upp till styrelse och ledning att leva upp till ägarens inställning i dessa frågor. Vår utgångspunkt är att styrelsen har ett tydligt ansvar för bolagets drift, operativa inriktning och uppföljning. Som Kent Persson nämner har vi som största ägare talat om att Telia Sonera behöver en tydlig etisk kompass, inte minst när bolaget navigerar i länder där det förekommer kränkningar av mänskliga rättigheter.
Att enbart hänvisa till den lokalt tillämpliga lagen räcker inte. Det krävs ett förhållningssätt i hela organisationen där frågor kring bland annat mänskliga rättigheter tas på stort allvar och hanteras på ett föredömligt sätt. Ägarnas kanske viktigaste uppgift är att tillsätta en bra styrelse. I början av året gjorde jag bedömningen att en större översyn av styrelsens sammansättning var nödvändig.
Detta för att kunna säkra en nystart för bolaget och gradvis återskapa det förtroende som gått förlorat och stärka förutsättningen för ett väl fungerande arbete kring etik och hållbarhetsfrågor, framför allt frågor rörande antikorruption, integritet och yttrandefrihet. Sedan i april finns en ny styrelse på plats med kompetens och förståelse för våra förväntningar inom detta område.
Förutom att vara med och tillsätta styrelsen ska vi vara en kunnig och engagerad ägare som i dialog med framför allt styrelsens ordförande är med och utvecklar bolagets strategiska inriktning. Som huvudägare har vi ett tydligt ansvar att bolaget styrs på ett långsiktigt och ansvarsfullt sätt. Vi har varit mycket tydliga i vår styrning gentemot Telia Sonera. Finansdepartementet har en regelbunden dialog med bolagets nya styrelse och ledning.
Detta är komplexa frågor som tar lång tid att lösa, och vi har försäkrat oss om att det finns ett långsiktigt och starkt engagemang i detta avseende. Jag har fullt förtroende för att den nu tillsatta styrelsen och bolagets ledning tar denna uppgift på allvar.
Peter Norman (M):
Jag vill börja med att tacka Kent Persson för frågeställningen och interpellationen. Det är ett stort innehav i den statliga portföljen. Det är viktigt av många skäl. Dividerar man hela den statliga portföljen med antalet svenskar i landet kommer man fram till ungefär 60 000-70 000 kronor per person.
Förutom att det är symbolföretag genom att staten äger dem är det ett stort ansvar rent pekuniärt att förvalta bolagen. De meningar som Kent Persson hänvisar till i mitt svar är viktiga. För mig börjar etik någonstans där lagen slutar.
Om man har ambitionen att ha ett etiskt förhållningssätt räcker det inte vare sig i Sverige eller i andra länder med att enbart gå till lagens bokstav. Det måste vara lagens anda eller att man har en högre ribba än vad lagen föreskriver. Det är för mig vad etik handlar om i affärsverksamhet. Där både tror och hoppas jag att Telia Sonera lever upp till detta.
Jag kan säga att jag inte vet i detalj vad som har hänt i Georgien. Jag vet inte heller om den tidning som skrev artikeln har det exakt klart för sig.
När vi talar med Telia om Georgien säger de att den lokala vd:n där för Geocell, som det heter, har påbörjat ett påverkansarbete som har lett fram till ett nytt parlamentariskt utskott som tittar på frågan om en förändring av lagstiftningen så att det juridiska ramverket stärks. Detta görs på initiativ av Telias dotterbolag i Georgien, och jag tycker förstås att det är en bra handling.
Vi får fortsätta att gräva i frågan om exakt vad som har hänt. Telia Sonera säger i alla fall att den lokala vd:n arbetar i den anda som jag just beskrev. Till detta hör att Telia Sonera på ledningsnivå nu har skapat en compliancefunktion som omfattar dessa frågor och som, vilket kanske inte är minst viktigt, rapporterar direkt till vd:n. Vd:n känner alltså ett extra ansvar här.
Man har även etablerat en ny funktion - ett så kallat CEO-office, det vill säga vd:s eget kontor - som ska stödja den översyn av Eurasien som styrelsen har initierat. Jag tycker att det vi ser i både styrelsearbete och ledning i Telia bådar gott. Men jag är också överens med Kent Persson om att bolagets varumärke är skadat.
Vi vet alla att förtroende tar lång tid att få och kort tid att förlora. Här har man bara en chans, som Kent Persson säger. Jag är nöjd med vad jag har sett av den granskning som har förevarit, men jag inser också att den inte är slut. Det kan komma fler typer av åtgärder från Telias ledning, och vi välkomnar deras arbete härvidlag.
Peter Norman (M):
Låt mig säga att detta är svåra frågor som vi säkert är överens om. Å ena sidan är det viktigt att man kan etablera ett kommunikationssystem så att människor kan tala med varandra. Det är grunden för demokratin. Kanske är det extra viktigt i de här svåra länderna. Å andra sidan ska man inte riskera att det används i händerna på diktatorer.
Det är detta som är själva svårigheten när det gäller att agera för ett sådant här bolag. Min bedömning är att god etik inte står i något slags motsatsställning till lönsamheten, utan tvärtom. Jag tyckte att det som hände i Telia när Uzbekistanaffären exploderade var intressant. Först och främst var det två stora ägare som sålde av sina aktier: Swedbank Robur och Nordea Fonder. Det andra var att kunden reagerade.
Det var ett borgarråd i Stockholm som sade: Vi har 40 000 abonnemang. Jag tänker göra en ny upphandling! Vi vet från enkäter när man har frågat ungdomar att det är viktigt för dem när de tar sina första jobb att de går till företag som har ordning och reda på de här sakerna. Det är kommersiellt viktigt att man tar dessa frågor på allra största allvar.
Jag vet att den nya koncernchefen redan har varit i Uzbekistan på studiebesök, vilket jag tycker är en bra markering. Om vi på något vis kan hjälpa till för att se till att andra ägare i Telia får tillgång till dessa marknader gör jag gärna det i samtal med Telia.
Sven-Erik Bucht (S):
Frågan om infrastrukturproblematik och tågproblematik har kanske varit den mest debatterade i kammaren under den gångna hösten och vintern. Det finns anledning till det, för inte har det fungerat bra. Jag tror att vi alla är överens om att det behövs åtgärder för att få det att fungera med resurser till drift, underhåll och till investeringar.
Jag tror också att det behövs mycket mer kunskap och smarta lösningar, så att tågen kommer i tid eller så att de över huvud taget går. Ett modernt samhälle behöver ett smart och effektivt infrastruktursystem.
Oavsett om det gäller godstransporter, varutransporter, tjänstetransporter eller persontransporter måste det i ett modernt samhälle fungera, och det måste vara smarta lösningar. Vi lever i ett avlångt land, och förutsättningarna ser lite olika ut vad gäller möjligheten att hantera den problematik som finns framför allt vintertid.
Jag bor uppe i Norrbotten, där is-, snö- och vinterproblematik kanske kan hanteras på ett lite bättre sätt än här söderut. Det är klart att det är olika förutsättningar. Vi har "vinter" med stora problem varje år och har byggt upp kunskap kring detta. Sedan har vi givetvis olika rörelser. Det är betydligt mer tågtrafikrörelser här nere.
Men jag tror att kunskapsöverföringen inom transportsektorn behövs. Man kan det kanske lite bättre där. Det finns alltid någonting att lära sig. Våra tåg ser inte ut som de gjorde på 60-talet, inte våra växlar heller, och det är betydligt mer rörelser. Det behövs betydligt mer forskning på detta område och nya innovativa lösningar.
Jag vet att Trafikverket stöder bland annat Luleå tekniska universitet som har forskning om järnvägsteknik samt kyla, snö och is. Jag tror att det behövs mycket mer av det här för att vi ska kunna hitta de smarta lösningarna. Vi har i vårt land förutsättningar att bygga upp världens smartaste infrastruktur. Men då måste vi ligga i framkant när det gäller forskning och innovativa lösningar.
Jag skulle vilja uppmana infrastrukturministern och regeringen att ta initiativ till detta - att se till att den kunskap som finns i de olika delarna av landet överförs och att vi satsar betydligt mer på forskning vad gäller snö, is och kyla. Det är tekniker som kommer till nytta också inom andra områden, inte bara vid järnvägen.
Jag ser också hur man hanterar flygfälten och om flygen kan lyfta eller landa. Det finns bättre förutsättningar för det i norr, där man har mer kunskap om detta. Den forskningen skulle kunna ge bidrag inte bara till att tågen kommer i tid utan även till vindkraften, som också har problem så fort det är mer än 20 minusgrader, och mycket annat. Detta är en uppmaning till ministern att ta tag i forskning och innovativa lösningar. Det finns kunskap.
Vi behöver världens smartaste infrastruktur i landet.
Sven-Erik Bucht (S):
Jag hade inte tänkt säga mer i debatten. Men jag måste ta till orda när jag hör på Edward Riedl. Jag använde, Edward, 3 minuter och 55 sekunder till att tala om kunskapsöverföring och forskning och innovation som vi behöver. Jag använde min tid till att tala om att vi i Sverige behöver ett smart infrastruktursystem.
Jag vet inte om du lyssnade dåligt, Edward. Också ministern talade om kapacitetsbrist. Kapacitetsbrist kan man givetvis lösa genom att bygga fler spår och göra investeringar. Jag försökte att lyfta fram en annan dimension i detta. Man kan inte backa sig in i framtiden.
Man måste investera, hitta nya smarta lösningar och icke förakta kunskap som finns. Det gäller att dela med sig av kunskap som finns och hitta nya lösningar via forskning.
Sven-Erik Bucht (S):
Det är en viktig och bra interpellation som Lars Johansson har ställt. Den är oerhört viktig för svenska hushåll och företag. Det senaste året har det skett en gigantisk kapitalöverföring från svenska hushåll och företag till elproducenter.
I mitt tidigare värv mötte jag flera gånger små och medelstora företag som till och med fått stoppa produktionen för att priserna plötsligt gått upp så mycket. Så här kan vi inte ha det. Det är en mycket märklig prisbildning vi har för el.
Om man beskriver det schematiskt och enkelt kostar vattenkraft ungefär 5 öre att producera, kärnkraft ungefär 20 öre och kol och olja kanske närmare 2 kronor. Prisbildningen är märklig, därför att den produktion som kostar mest bestämmer priset på alltihop.
Man kan inte ha det på det här sättet. Vi kan göra en jämförelse med bensin: I en stad finns det sex mackar, och den som har högst pris gör att alla andra får höja till det priset. Det blir inte en reell konkurrens när det är på det sättet. Det är klart att det blir så här.
Det är väldigt få aktörer, och det är märkligt att de får agera så utan att politiken går in och agerar och säger: Stopp, nu får det vara slut! Ta taxekonstruktionerna för nätavgifter! Marknadskrafterna, de få bolagen, vill mer och mer gå mot fasta kostnader. Det stimulerar inte sparandet.
Det innebär att den som sparar betalar mer per kilowattimme än dem som slösar. Så blir det. Det skulle i princip bli - jag jämför med bensin igen - som om den som åker till macken och tankar 20 liter får betala 15 kronor per liter, men den som tankar 25 liter betalar 13 kronor. Det är inte en riktig marknad vi har.
Det finns faktiskt skillnader. De kommunala elbolagen har i regel lägre priser och i regel - jag tror nästan alltid - rejäla vinster som de levererar in till de kommuner som har elbolag. Det finns någonting i hela elmarknaden som är sjukt. Statsrådet! De här frågorna måste vi ta på allvar.
De är oerhört viktiga för de svenska hushållen och för svenska företag.