Cristina Husmark Pehrsson (M):
Tack för svaret ministern. Jag vill också börja med att tacka för svaret i frågestunden i dag som handlade om äldreomsorgen. Det gladde mig. Det är inte en dag för tidigt att börja ta tag i frågan. Många gånger har jag stått här i kammaren och vädjat om att man ska ta tag i kvaliteten i äldreomsorgen, så jag önskar ministern lycka till i det arbetet. Det är högst angeläget. Därmed kopplar jag över till frågan om psykiatrin, för det finns ju också ett samband mellan äldreomsorg och psykiatri.
Vi ser hur många äldre det är som i dag far illa och inte får rätt diagnos. Det finns skrämmande siffror som visar att de dels inte får någon diagnos, dels får fel diagnos. Man sätter fel diagnos för depression, demens, och så vidare. Båda de här två ämnena har alltså mycket samröre.
I svaret säger statsrådet att psykiatrin är ett av hennes högst prioriterade områden - jag undrar om det snart finns något område som inte är högst prioriterat. Det är ett otroligt viktigt område, så jag uppskattar detta. Jag uppskattar särskilt ministerns tal om tillgänglighet och minns att, just som Chatrine Pålsson sade, för ett år sedan röstade Socialdemokraterna nej till en vårdgaranti tolv gånger under ett år.
Därför börjar vi naturligtvis undra lite grann vad som ska hända. Brist på tillgänglighet gör att många psykiskt sjuka inte får den vård de behöver. Är man psykiskt sjuk orkar man inte alltid uppsöka en mottagning på bestämd tid. En brist i vården gör att man inte får det stöd och den hjälp som man behöver. Man blir då försämrad, får en försämrad livskvalitet och en isolering.
Men mycket av detta är landstings och kommuners angelägenheter, där de har sitt ansvar. Socialministern påminner om att psykiatrin kommer att få 200 miljoner mer i år. Samma summa ger också Moderaterna, men vi ger ytterligare 200 miljoner nästa år och 500 miljoner året därpå.
Jag hoppas att vi kan ha en liten tävling här i både ökad kvalitet och bättre vård men också mer pengar till den psykiatriska vården, för det behövs en ordentlig satsning inom psykiatrin. Vi vet nämligen att sju av tio våldsverkare bara i Stockholm har nekats den hjälp de har sökt just före sitt våldsdåd. Detta är ju helt oacceptabelt.
För de många sjuka är bristen på samarbete mellan socialtjänsten och vården i olika former det som får vågskålen att tippa över. Neddragningar inom denna sektor, psykiatrin, har också, som vi hörde här, påverkan på rättsväsende och trygghet. Här är det - återigen - kommuner, landsting, olika aktörer inom landstinget men också rättsväsendet som berör de psykiskt sjuka.
Men det handlar inte bara om pengar. Det handlar också om psykiskt sjukas rätt att få ett arbete och sysselsättning. I dag ser vi skrämmande nog många personer med psykiska sjukdomar, inte minst unga, som i stället får förtidspension. De får alltså en social isolering och en påtvingad fritid.
Jag menar att arbetsgivaren måste få incitament att anställa arbetshandikappade. Samtidigt måste sjukförsäkringen göras mer flexibel. I dag är det många småföretagare som skulle kunna och hade velat anställa någon med något arbetshandikapp, men med det utökade arbetsgivaransvar man får i dag för sjuklöneperioden vågar man inte ta den risken.
Det är ett problem på arbetsmarknaden, och det är arbetsmarknadspolitiken som har ansvaret för dessa psykiskt sjuka, men också arbetsförmedlingar och försäkringskassor. Vad jag vill säga med detta är att det är så väldigt många olika händer som ansvarar för de psykiskt sjuka. Min fråga är: Vilket ansvar anser sig Ylva Johansson ha som statsråd för de psykiskt sjuka?