KBLab/rixvox huggingface dataset:
Erik Ottoson (M):
Låt mig börja i det strikta hundägaransvaret. Jag tror inte att vi är oense om den saken, men jag tror att vi kanske drar lite olika slutsatser av det.
Min slutsats är att när vi har ett problem med så mycket trafikdödat vilt och så många trafikolyckor där vilt är inblandat kan det faktiskt vara - och är - ett statligt intresse att bidra efter bästa förmåga som stat för att försöka hjälpa våra hundförare genom att se till att de ska kunna ta det här ansvaret.
Alla vi som har jagat med löshund vet hur svårt det är att få en hund att stanna och tvärvända vid en väg när man själv befinner sig en eller kanske två kilometer bort och springer för allt vad man har för att stoppa en möjlig trafikolycka. Det är alltså så jakt går till. Statsrådet skakar på huvudet här och viskar: Då är man alltså inte ens i närheten!
Nej, det är helt riktigt; det är så jakt med lös hund går till. Det är helt inom ramen för lagen, och det är helt inom ramen för vad som behövs för att vi ska kunna kontrollera våra viltstammar.
Att statsrådet ger uttryck för att han tycker att det här är bekymmersamt genom att viska här i kammaren under mitt anförande visar och understryker okunskapen om hur man begränsar och hanterar viltstammar, hur vi kan minska antalet trafikdödat vilt och hur vi kan minska antalet trafikolyckor där vilt är inblandat - för att inte tala om antalet olyckor där hundar är inblandade.
Jag vet inte vad det är för hundförare statsrådet talar med som säger att man måste vara i närheten av sin hund när man släpper den för att jaga. Det är inte så det fungerar. Statsrådet talar om trafiksäkerhetssystem i bilar som har möjlighet att detektera potentiellt större hundar. Detta gör nog inte en ganska stor del av jägarkåren särskilt nöjd.
Det gäller till exempel alla som jagar med tax, som knappast kan betraktas som en stor hund men som utgör ett etiskt jaktsätt eftersom den inte stressar viltet särskilt mycket.
Det är en form av jakt som håller ned hastigheten och som skapar säkra möjligheter för viltet att avslutas utan att det ska behöva bli några onödigt snabba skott eller annat i skogen. Jag vill poängtera att det alltså finns enkla åtgärder man kan vidta. Statsrådet känner till en av dessa.
Han skulle kunna ge ett uppdrag till Trafikverket att underlätta för jakthundar och hundförare att informera längs med våra statliga vägar genom skyltar och annat, kanske även blinkande ljus i valfri färg, om att här pågår det jakt, och här kan det finnas skäl att sänka hastigheten.
Rådjuren står för merparten eller en väldigt stor andel av det trafikdödade viltet i stora delar av landet eftersom de är hyggligt stationära. De har hemområden på mellan 10 och kanske 40 hektar, och om de har bosatt sig nära en väg måste de därför också jagas nära en väg för att man inte där ska skapa problem med trafikdödat vilt. Avslutningsvis, fru talman, heter det inte "trafiksök".
Det heter "trafikeftersök". Det är en juridisk term, som infrastrukturministern kan behöva bekanta sig med.
Erik Ottoson (M):
Jag ska börja med att informera infrastrukturministern om att interpellationer är en del av riksdagens kontrollmakt gentemot regeringen och inte vice versa. Efter valet 2022 kan han få interpellera mig eller någon annan moderat om vår politik. Tills vidare är det han som är granskad av riksdagen och inte tvärtom.
Vi kan väl börja med att konkludera att statsrådet väljer att lägga väldigt stort eftertryck på det strikta hundägaransvaret, som ingen av oss egentligen menar att det inte finns. Däremot vill jag nog mena att det strikta hundägaransvaret i en samhällsnyttig verksamhet behöver stöd och hjälp från det allmänna.
I svaret till mig skjuter han helt och hållet ifrån sig frågan om möjligheten att ta initiativ till att jägare och hundförare ska få möjlighet att informera i anslutning till statliga vägar och nämner det inte ens senare i debatten, trots att jag lyfter det och frågar om det.
Jag förstår inte att man inte ska få sätta upp en skylt längs en statlig väg där det står "Jakt pågår, lös hund" utan att löpa risken att en vägvakt åker förbi och plockar upp skylten och i värsta fall, om skylten kan knytas till den som har satt upp den, avgiftsbeläggas och få betala självkostnaden för att transportera bort skylten.
Jag förstår att det är ett myndighetsbeslut, men det är faktiskt så att myndigheterna styrs av regeringen. Regeringen kan lägga ett uppdrag om att verka för ökad trafiksäkerhet och möjlighet att informera om jakt längs våra statliga vägar. Det ligger inom regeringens bemyndigande att göra detta gentemot sina myndigheter. Jag beklagar det bristande engagemanget. Jag hade hoppats på mer.
Jag får konkludera att det kanske blir en uppföljning. Det kanske också behövs, för det här duger faktiskt inte.
Erik Ottoson (M):
Konstitutionsutskottets betänkande om offentlighet, sekretess och integritet rymmer många intressanta frågor. Det handlar om några av kärnuppgifterna för konstitutionsutskottet att slå vakt om, men jag kommer att koncentrera mig på två av dessa frågor och vill inledningsvis yrka bifall till reservation nummer 7.
Inom begreppet integritetsskydd ryms ett flertal olika aspekter. En av dem handlar om skyddet för personliga data och skyddet gentemot illasinnade, kanske företag eller främmande makter.
Europeiska unionen har genom det som vi känner som GDPR eller personuppgiftsskyddsförordningen säkerställt detta. Det innebär bland annat att man inte får lagra personuppgifter hur som helst utanför Europeiska unionen. Inledningsvis fanns det ett avtal mellan Europeiska unionen och USA om att kunna lagra personuppgifter på andra sidan Atlanten.
Detta var till gagn såväl för skyddet av vår personliga integritet som för företag och teknisk utveckling på många olika sätt och vis.
Att detta har fallit, herr talman, har lett till att vi inom den statliga förvaltningen eller i Sverige över huvud taget inte får använda oss av till exempel den form av videokommunikationsprogramvaror som lagrar uppgifter utanför Europeiska unionen. Detta har begränsat våra förutsättningar att kommunicera med andra, och det finns saker som kan behöva utvecklas här.
Schrems II-domen har med andra ord inneburit att vi har utmaningar på detta område som vi behöver komma till rätta med. Det enda sättet att göra det är ett nytt avtal med till exempel USA och andra vänligt sinnade ekonomier för att säkerställa att vi kan utbyta teknologi och erfarenheter och utvecklas tillsammans.
Ingen av oss vill lämpa över våra personuppgifter till exempel till ryska servrar, men vi måste kunna samarbeta med andra utanför Europeiska unionen. Därför betonar vi moderater vikten av att regeringen vidtar snabba åtgärder för att inom ramen för Europeiska unionen få till stånd ett nytt sådant avtal med bland andra USA. Men även på hemmaplan har vi utmaningar, herr talman.
I Sverige har vi något så fint som en integritetsskyddsmyndighet, vilket är något som vi ska vara stolta över. Denna myndighet har som uppgift att slå vakt om vårt integritetsskydd. Detta är inte något som vi kan ta för givet. Det är viktigt och en värdefull uppgift.
I det arbetet måste vi samtidigt klara av balansen mellan att skydda vår integritet och att inte hämma teknisk utveckling och framskridande som leder till förbättringar av vårt samhälle. Regleringsbrevet till Integritetsskyddsmyndigheten, så som det ser ut i dag, kan uppfattas som någorlunda ensidigt.
Detta har lett till vissa problem framför allt när det gäller möjligheterna till teknisk utveckling, då Integritetsskyddsmyndigheten - helt i enlighet med sitt uppdrag, ska tilläggas - har stoppat vissa förutsättningar som annars hade kunnat finnas. Man hade på ett integritetssäkert sätt kunnat tillåta teknikutveckling som i dag har hämmats.
Erik Ottoson (M):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation nummer 1 i betänkandet. Att stärka skyddet för journalister och medieredaktioner är en av de viktigaste åtgärderna vi kan vidta för att trygga utvecklingen i ett minst sagt turbulent medielandskap i vår samtid. Fru talman!
Det finns faktiskt någonting som är rätt och fel. Det finns sant, och det finns falskt. Det finns fakta, och det finns felaktiga påståenden.
Skyddet för medieredaktioner och journalister är en del av det. En annan del är att underlätta omställningen för våra seriösa mediehus och medieredaktioner till en ny, hållbar och långsiktig situation vad gäller finansiering, förutsättningar för rekrytering och det fortsatta arbetet.
Därför är det viktigt för Moderaterna, vilket vi poängterar i betänkandet, att mediestödet som ges måste leda till omställning. Det är viktigt att vi ger ett stöd till vårt medielandskap för att man ska kunna bibehålla magnituden och verkshöjden.
Men för att kunna uppnå nya, stabila förutsättningar i en digitaliserad värld med sociala medier och ett utvecklat medielandskap måste omställningen fortgå. Vi får inte ha ett press- och mediestöd som cementerar gamla strukturer i något som inte kommer att vara livskraftigt på lång sikt. Fru talman! Med det vill jag återigen yrka bifall till reservation nummer 1.
Erik Ottoson (M):
Jag vill inledningsvis redovisa mitt och mitt partis hållning att det är bra att vi nu har på plats en ordning som innebär att vi får regelbundna redovisningar från Integritetsskyddsmyndigheten på det område som myndigheten är satt att bevaka. Det är fråga om viktiga värden att värna och bevara för den enskilda individen men också för oss som samhälle.
Det är, tycker jag, avgörande för värdegrunden i vårt svenska samhälle att vi värnar den enskildes integritet och att det många gånger väger mycket tungt i de avvägningar som oundvikligen måste göras när den personliga integriteten ställs mot till exempel en samhällsnytta.
Det är just det som det handlar om, fru talman: avvägningar. Jag vill samtidigt höja ett varningens finger för att politiken sätter sig själv som förlängning av en myndighet eller ett enskilt värde.
Det är trots allt så här: När vi stoppar in en grupp människor i ett rum eller en myndighet och ger dem ett problem kommer de här personerna att börja försöka lösa problemet. Ger man dem en uppgift kommer de att försöka börja verkställa och fullfölja den uppgiften.
Det är inte Integritetsskyddsmyndighetens uppgift att bevaka balansen mellan den personliga integriteten och det allmänna intresset i en rad olika frågor. Att bevaka den balansen inför framtida lagstiftning och inför hur riket ska styras är det bara politiken som kan göra.
Det är en omistlig politisk kompetens att göra de vägval som krävs och peka ut den riktning i vilken vi ska vandra. Det är i det ljuset som de redovisningar vi nu regelbundet kommer att få se komma till regeringen och följaktligen också riksdagen måste ses.
Det är ett oerhört viktigt grundläggande värde för oss som samhälle som bevakas men som måste vägas mot andra nyttor. Det är inte allenarådande. Med den brasklappen, fru talman, ställer även vi oss bakom konstitutionsutskottets betänkande.
Erik Ottoson (M):
Det är inte tradition att vi i KU-debatter begär replik, men jag har en fråga jag vill ställa. Den rör just det här med biträdet bakom avskärmningarna. Det finns också en annan punkt i detta där utredningen var enig men där man inte har gått fram, och det gäller tystnadsplikten för en person som är biträde.
Jag tror att vi är många som hade haft lättare att smälta att man får ta med sig någon bakom avskärmningarna och det inte finns någon övervakning av om saker och ting går rätt till om det hade funnits en tystnadsplikt med ett straffansvar.
Min fråga till Mia Sydow Mölleby blir: Varför välja att lämna även den punkten, som kommittén stod bakom, när all möjlighet till kontroll över att saker och ting går rätt till bakom avskärmningarna försvinner med regeringens förslag?
Erik Ottoson (M):
Ett sätt att lyssna på remissrundorna är ju att utveckla förslagen och förtydliga och precisera. En sådan väg framåt hade kunnat vara att till exempel se till att det kommer rutiner på plats för att säkerställa just informationen till de personliga biträdena och att röstmottagarna har den kompetens och utbildning som krävs.
Icke förty är det dessutom så att det i betänkandet finns ett krav på Valmyndigheten att ta fram ett utbildningsmaterial till just röstmottagare där just den här detaljen såklart skulle ha kunnat vara en viktig del.
Jag undrar fortfarande: Varför ta bort i princip varenda säkerhetsmekanism för att säkerställa valhemligheten och det fria valet för den som får hjälp av ett biträde bakom avskärmningarna?
När det gäller avvägningen som Mia Sydow Mölleby beskrev mellan möjligheten att få rösta över huvud taget och valhemligheten hade vi en balans som innebar att man skulle få möjlighet att rösta och att det skulle finnas ytterligare säkerhetsmekanismer för att den fria rösten och valhemligheten skulle kunna säkerställas. Men när de skyddsmekanismerna har plockats bort av regeringen inför att man lägger propositionen rubbas balansen.
Det kan man inte bara låta gå obemärkt förbi, så jag ställer frågan igen: Varför släppa båda de här punkterna, och varför inte backa upp utskottets tillkännagivande fullt ut om att det här på något sätt måste hanteras?
Erik Ottoson (M):
Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet. Eftersom de två föregående talarna på ett intressant och mångsidigt sätt har belyst den här frågan ska jag begränsa mig till att klargöra att vi moderater står bakom det betänkande som ligger på kammarens bord i dag.
Vi konstaterar att det är viktigt i en värld där vi reser mer och mer över gränser. Vi hoppas att när pandemin ebbat ut kunna uppnå ett nytt normalläge där utbyte mellan länder fortsätter att utvecklas.
Kanske framför allt inom vårt nordiska samarbete är det här ett korrekt steg på vägen. Ömsesidighet är såklart viktigt. Men sammantaget menar vi att det finns tillräckliga skäl för att Sverige ska välja att vidta åtgärden för att riva gränshinder.
Om det skulle innebära att ett kommunalråd från ett land som inte är nordiskt skulle kunna få ledighet för sitt lokala förtroendeuppdrag hemmavid kan man väl säga att det är ett pris som är värt att betala. Frågan är om det ens ska betraktas som ett pris att betala.
Rätt till ledighet för politiska uppdrag på lokal och regional nivå i ett annat land Vi har ett intresse av att länder runt omkring oss också har en fungerande lokal och regional demokratisk process. I förlängningen kan man även gentemot andra länder driva förhoppningen att svenskar ska få samma möjligheter i retur. Men demokrati är inte alltid ett nollsummespel.
Demokrati måste man ibland prioritera även om man inte alltid själv står som den huvudsakliga vinnaren.
Erik Ottoson (M):
Jag tackar ministern för de utvecklade resonemangen. Precis som ministern sa i sitt svar finns det ju en delvis delad foderresurs med älgen när det gäller till exempel olika barrplantor, framför allt förädlade sådana. Det finns dock en diskussion om evidensen även när det gäller älgskador.
Frågan är också vad som påverkar mest av en älg och ett rådjur samt i vilken omfattning man löser problemen med ytterligare jakt på rådjur. När det gäller trafikbiten är jag den första att hålla med om att det är angeläget.
Jag har haft en interpellationsdebatt i kammaren med ministerns kollega, infrastrukturminister Tomas Eneroth, som tyvärr har visat ett kompakt ointresse för att underlätta för jakt nära väg, framför allt med lös hund, som den interpellationen gällde. Jag tycker att detta är beklagligt, framför allt eftersom rådjur är hyggligt lokala och har hemområden på inte särskilt många hektar.
Vill man minska antalet viltolyckor måste jakten bedrivas i anslutning till vägar, och ska jakten bedrivas i anslutning till vägar innebär det stora risker för oss med jakthund. Så sent som för någon dag sedan fick jag själv stoppa min hund från att springa rakt över en 80-väg, vilket såklart är en väldigt obehaglig upplevelse när det är tung trafik.
Det är klart att det är många olika kommunicerande kärl; det är därför jag avslutningsvis vill återkomma till frågan om vilka andra åtgärder man har övervägt.
Med respekt för att ministern inte var landsbygdsminister när beslutet fattades och under denna beredningsprocess hoppas och tror jag att det institutionella minnet trots allt har följt med för att ministern ska kunna svara på denna fråga: Har man funderat på andra saker än bara utökad jakttid? Det är lite känsligt med vårbocksjakten eftersom detta är någonting nytt och komplicerat som kräver ny kunskap i jägarkåren - som i dag kanske inte finns där - för att få till en bra förvaltning.
Erik Ottoson (M):
Tidigare i år fattade regeringen beslut om nya tider för allmän jakt i Sverige. Det innebar bland annat förändring inom älgjakten, rådjursjakten och en rad andra områden. Vi som utbildar och har utbildat nya generationens jägare i teorikurs för jägarexamen har alltid kunnat säga att skälet till våra olika jakttider har byggt på biologiska och ekologiska hänsyn.
Det har handlat om att på ett etiskt och bra sätt förvalta våra olika viltstammar. Nu har man fattat beslut som är svåra att förstå ur det perspektivet. Tidigare i dag fick jag ett exempel från Östergötland där man upplever att det pågår brunstaktivitet i älgstammen efter att älgjakten har påbörjats i södra Sverige på det nya datumet den 8 oktober.
Jag vill därför fråga landsbygdsminister Ibrahim Baylan: Vilka ekologiska och biologiska faktorer har varit ledande för regeringens beslut om förändrade jakttider?
Erik Ottoson (M):
I dag lämnar konstitutionsutskottet sitt granskningsbetänkande där ett enigt konstitutionsutskott har granskat regeringen och kommit till gemensamma slutsatser. Några av de slutsatser som konstitutionsutskottet kommer till även i år rör uttalanden av justitie- och migrationsminister Morgan Johansson som har visat sig inte fullt ut visa vad som är rätt och riktigt.
Det är en omskrivning för att det som han har sagt inte stämmer. Det har inte varit sant. Det är inte första gången. Jag har som KU-ledamot svårt att komma ihåg ett granskningsbetänkande under den gångna mandatperioden där Morgan Johansson inte har förekommit och där det inte har påtalats brister.
Därför vill jag fråga Morgan Johansson: Vilka åtgärder avser han att vidta för att i framtiden undvika att återfalla i den här formen av brister?
Erik Ottoson (M):
För att börja i den första änden kan jag konstatera att Ida Karkiainens resonemang bygger på bilden att den socialdemokratiska regeringen inte skulle ha inlett någon form av budgetarbete före valet. Vanligtvis börjar man arbeta med budgeten ganska tidigt i Regeringskansliet. Det är framför allt efter ett val med ett regeringsskifte, som vi har haft nu, som man inte kan inleda arbetet tidigare än så.
Jag skulle vilja mena att det kanske inte riktigt är en rättvisande bild att anta att den sittande socialdemokratiska regeringen inte började med arbetet att förbereda en budget därför att man hade ett val framför sig. Det var åtminstone inte det som förespeglades i debatter och andra sammanhang där Mikael Damberg som dåvarande finansminister signalerade vad man hade tänkt sig att göra och att man hade satt igång Finansdepartementet i olika avseenden.
Det finns absolut en sådan dimension som Ida Karkiainen redogör för, att oppositionen ofta gärna vill dra ned på Regeringskansliet och att regeringssidan gärna vill göra det motsatta. Den uppenbara skillnaden mot förra mandatperioden är att vi då inte hade något Natointräde som gjorde att man behövde dimensionera upp arbetet inom Regeringskansliet. Inte heller hade man något ordförandeskapshalvår i EU som gjorde att man behövde dimensionera upp arbetet i Regeringskansliet.
Detta är två för demokratins framtid ganska viktiga frågor som vi nu behöver satsa ganska mycket pengar på - absolut! Därför är det väldigt märkligt när man, utan någon tydlig motivering om vad man egentligen vill dra tillbaka på, bestämmer sig för att göra en sådan oerhörd neddragning på Regeringskansliet med nästan en halv miljard kronor, 400 miljoner kronor, från Socialdemokraternas sida.
Det är ganska stort att minska så pass mycket med en så orolig omvärld och med så stora nya uppdrag som Regeringskansliet ska utföra som man inte har haft tidigare. Att jämföra med tidigare års budgetar blir ju lite äpplen och päron, givet att de nya uppgifterna kommer nu och inte har funnits på samma sätt tidigare.
Erik Ottoson (M):
Det är tveklöst så att Ida Karkiainen har en djupare insyn i eventuella effektiviseringsmöjligheter som har funnits i Regeringskansliet. Jag har som sagt aldrig varit minister själv, men det resonemanget i så fall bygger på är att det tidigare har funnits luft i Regeringskansliets budget som nu kan tas i anspråk för de nya arbetsuppgifterna.
Det är inte riktigt den bilden vi har fått när den tidigare regeringen har kommit med sina förslag till budget för Regeringskansliet, snarare att det varit väldigt stramt och att de ökningar som den dåvarande socialdemokratiska regeringen kom med var välmotiverade. Det Ida Karkiainen nu beskriver leder kanske till en annan slutsats, att det då fanns luft att ta av.
Samtidigt med detta har svenska folket röstat fram ett regeringsalternativ med en ganska omfattande reformagenda som också ska kunna landsättas. Även det är en viktig demokratisk förutsättning. De nya förslag som väljarna röstade fram i valet ska kunna komma på plats, och det är ingenting som sker över en kafferast. Det måste till ett gediget arbete. Med detta är såklart samtliga i kammaren väldigt bekanta.
När Regeringskansliet får nya arbetsuppgifter och behöver anslag för att hantera dessa, och när dessa arbetsuppgifter har tillkommit i så pass bred politisk enighet, tycker jag fortfarande att det är uppseendeväckande att man utan några närmare beräkningar landar i att 400 miljoner kronor kan användas till någonting annat.
Om sanningen ska fram hamnar väl nu dessa pengar i andra utgiftsområden som, vad vet jag, möjligen skulle kunna vara lättare att kommunicera att de är spännande att satsa på än Regeringskansliet.
Erik Ottoson (M):
Timbroiter är onekligen bra att ha. Men för att börja där Jessica Wetterling slutade kan jag konstatera att vi inte hade de här nya arbetsuppgifterna under de åren. Då hade man, som Ida Karkiainen så väl redogjorde för, ett överskott i Regeringskansliets redovisning, och då tyckte vi att det var onödigt att anslå mer medel. Men nu får man nya tunga, viktiga arbetsuppgifter.
Natomedlemskapet kommer att ställa stora krav på bland annat hur vi kan utbyta underrättelser och information på ett säkert sätt. Det innebär att vi måste kunna arbeta mycket mer gentemot den här organisationen i form av möten, avstämningar och förhandlingar.
Det blir arbete med en mängd ny information som måste kunna bearbetas och leda fram till åtgärder från den svenska sidan i samarbete med våra blivande partner i Nato. EU-ordförandeskapet talar lite grann för sig självt. Varje gång vi har varit ordförandeland i EU har det behövt innebära en ganska tydlig ökning av Regeringskansliets budget och medel. Inget av detta har varit sant när det gäller de tidigare åren då vi har föreslagit neddragningar.
Då har det snarare handlat om att den dåvarande regeringen ville ha pengar till utredningar som sedan inte alltid kostade så mycket, varför det blev pengar som låg kvar. När det gäller frågan om hågkomstresorna ligger dessa inte i den här budgeten men kommer att genomföras. Jag är inte helt säker på exakt från vilket anslag pengarna kommer att tas. Det tror jag är en fråga som bäst riktas till kulturministern i en skriftlig fråga eller interpellation.
I statsbudgeten brukar vi generellt inte heller låsa fast regeringen i så "små" satsningar som det ändå rör sig som. Det är 16 1⁄2 miljon, och vi rör oss med ganska mycket större budgetposter. Vilken just detta hamnar i kan jag inte säga på rak arm.