Jonas Andersson (SD):
Apropå vilka som har brutit mot demokrativillkor har såvitt jag vet MUCF kollat närmare också på till exempel SSU, ungdomsförbundet till det parti som Amanda Lind är med och regerar tillsammans med, så det tycker jag också är en intressant fråga i sammanhanget. En fråga i min interpellation rör ansvarstagandet för konsekvenserna av att statsbidrag år ut och år in har gått till islamism och liknande i civilsamhället.
Jag tycker att frågan tyvärr inte har besvarats i det interpellationssvar som jag fick, även om de andra frågorna delvis har besvarats. Om de förslag som eventuellt läggs fram till följd av regeringens nya utredning om demokrativillkor ens ska vara värda vatten får vi utgå från att vissa organisationer som i dag får statsbidrag inte längre kommer att få det. Jag har bland annat pratat om att vi har organisationer i dag med väldokumenterade kopplingar till Muslimska brödraskapet, som får statsbidrag.
Det är väl ett ganska tydligt exempel på något som inte borde ha det, tycker jag. Följden av de nya reglerna kan bli att organisationer som har erhållit statsbidrag under flera år, kanske till och med decennier, inte längre får rätt till bidragen med hänvisning till att de till exempel skulle strida mot demokratin eller ha kopplingar till islamism.
Om så blir fallet tycker jag att en ansvarstagande regering rimligen bör agera och se konsekvenserna av det som har hänt. Jag utgår från att regeringen förstår allvaret i att mata in tiotals miljoner i bidragskronor varje år till vissa organisationer som man sedan kommer fram till är extremister på olika sätt och att det kan få dåliga konsekvenser för det svenska civilsamhället och det svenska samhället i övrigt.
Lägger man exempelvis ihop de årliga utbetalningarna av statsbidrag till Ibn Rushd, som vi har pratat om tidigare, handlar det om hundratals miljoner kronor. Radikalisering, våldsbejakande islamism och dylikt kan underblåsas i decennier. Då måste man ju som regering gå till botten med det och inte bara vända blad eller lägga locket på. Fru talman!
Jag ska också säga några ord om det kommunala perspektivet när det gäller stöd till civilsamhället, som Amanda Lind var inne på lite i början här. Det är riktigt, som Amanda Lind hänvisar till i interpellationssvaret, att regeringen har begränsade möjligheter att styra kommuners agerande. Och jag tror att vi är eniga om vikten av det kommunala självstyret och att det är något som vi ska värna i grunden. Det är en viktig del av den svenska demokratin.
Men jag måste ändå fråga: Är det verkligen rimligt att det ska kunna vara valfritt för kommuner att ge bidrag till föreningar som göder radikalisering och våldsbejakande islamism, särskilt om det samtidigt stoppas på statlig nivå? Jag menar att det är en säkerhetsfråga för Sverige som går bortom kulturpolitik och offentligt stöd till civilsamhället.
Bara för att vi har 290 kommuner kan det offentliga Sverige inte ha lika många hållningar i frågan om vi ska göda radikalisering och våldsbejakande föreningar. Säpo har som sagt påpekat det hot som finns i att många organisationer med kopplingar till extremistmiljöer tar emot offentliga medel, även kommunala bidrag, samt att detta i sin tur kan bidra till ökad radikalisering och våldsbejakande miljöers tillväxt.
Menar Amanda Lind då att kommuner om de bara vill bör få dela ut bidrag till föreningar som bland annat Säpo menar kan bidra till ökad radikalisering och våldsbejakande miljöers tillväxt i Sverige?