Patrik Björck (S):
Ibland är det bra att man har en interpellationsdebatt i tät anslutning till den avslutade. Då känns det som om man kan få lite upprättelse här. Jag är som sagt väldigt glad över att det blir färre människor i arbetslöshet. Men jag vill faktiskt för protokollets skull påpeka att jag inte anser att det har något som helst med alliansregeringens politik att göra. Det leder väldigt lätt över till nästa interpellation.
Det anser inte en majoritet av svenska folket heller. Det anser inte ens en majoritet av ledarskribenterna i de borgerliga tidningarna. Möjligen anser Ulf Adelsohn det - jag vet inte - men han är väl ensam. Han anser å andra sidan att felet är de borgerliga tidningarnas. Det är en lite lustig analys. Problemet är återigen kartan och verkligheten. Verkligheten visar att regeringen har misslyckats med i stort sett allt den har företagit sig.
Det som eventuellt har gått bra har gått bra av bara farten eftersom konjunkturen har den styrka som den har och skutan var så välutrustad när seglatsen inleddes att det tog lite tid att haverera det mesta. Men nu är det så att det inte bara är jag som ser det här. Det är inte bara borgerliga ledarskribenter som ser det här. Det är liksom inte bara en reaktion i största allmänhet bland folk som sysslar med politik eller bekymrar sig om det här.
Det märks även i plånböckerna, ute i hemmen, vid köksborden. Runt omkring sprids det en förstämning, trots att vi befinner oss i en brinnande högkonjunktur. Det är det som lite grann föranleder den här interpellationen. Man skulle naturligtvis kunna förvänta sig att när det går så här fantastiskt bra och när allting är så fint som det är skulle folk ha ett starkt förtroende, och den sittande regeringen kanske skulle ha ett starkt förtroende också.
Men det har den ju uppenbarligen inte. Vad finansministern säger i undersökningen är att hushållens framtidsförväntningar för den svenska ekonomin har dämpats främst på grund av att turbulensen på världens finansiella marknader har fortsatt under hösten och medfört en ökad oro både globalt och i viss mån även i Sverige. Det är ju lite fascinerande att läsa det, för här finns tydligen någonting som händer i Sverige som inte beror direkt på regeringen utan beror på någon annan.
Det var ju en vändning, för normalt sett beror allting som händer i det här landet på regeringen. Men nu är det internationella orsaker. Jag misstänker att just den här förändringen faktiskt inte beror framför allt på den internationellt starka konjunkturen. Jag tror inte att det är det som har gjort att folk har börjat se sig om, utan det är naturligtvis på grund av att man ser sin egen verklighet som man inser att det är ett bekymmer.
Man konstaterar också i den här undersökningen av hushållens uppfattning att synen på arbetsmarknaden är mindre ljus. Trenden med en ökad optimism när det gäller utvecklingen av arbetslösheten, som har pågått sedan slutet av 2005, tycks nu ha vänt. Mindre än hälften av hushållen tror att arbetslösheten kommer att minska under det närmaste året. Då gör ju hushållen en ganska klok analys. Man gör alltså samma analys i princip som experterna och ekonomerna på Konjunkturinstitutet gör.
Av det kan man dra slutsatsen att svenska hushåll är ganska kloka och består av rimligt pragmatiska människor som kan lägga ihop ett och ett och få det till två. Då förstår de att den politik som den borgerliga regeringen för inte är så lyckad för dem. Det är kontentan av det här. Den första rapporten, som vi diskuterade i den förra interpellationsdebatten, och den här är som hand i handske.
De beskriver samma fenomen. Någonstans här kan man börja känna en oro eftersom det verkar vara bara regeringen som inte känner oro. Då återstår min fråga: Vad kan man göra för att återställa det förlorade förtroendet?