KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Larsson (S):
Det vi socialdemokrater vill satsa på är något vi kallar Nynäshamnsmodellen. Nynäshamns kommun har framgångsrikt satsat på sommarjobb.
De har gått ut med ett löfte till alla ungdomar i kommunen, nämligen att från och med det år de slutar nionde klass till och med det år de slutar gymnasiet, och självklart alla år däremellan, ska alla gymnasieungdomar garanteras tre veckors sommarjobb. De får lämna in en ansökan. Det är inget tvång utan självklart frivilligt.
Nynäshamn har lyckats få ut alla ungdomar som vill i sommarjobb. Grundregeln är att företagen själva betalar vad det kostar, det vill säga lön till ungdomarna, men det har även funnits en stimulans för att se till att det ska bli ännu fler sommarjobb. Det här skulle vi vilja tillämpa för hela landet.
Det liknar mycket vad som har skett tidigare under både socialdemokratisk regering och den engångssatsning som nuvarande regering tog initiativ till 2010. Regeringen satsade 100 miljoner för att få ut ungdomar i sommarjobb, och det ledde till 25 000 sommarjobb. Det är inte alls dåligt.
Även om det självklart utlyses en hel del jobb från kommunerna och från det privata näringslivet räcker det inte på långa vägar. Vi kan se att ungdomsarbetslösheten har bitit sig fast på en oacceptabelt hög nivå. Det här är ett lysande tillfälle att under sommaren få ut ungdomarna i jobb, som förhoppningsvis sedan leder vidare.
Problemet med ungdomsarbetslösheten är att många ungdomar saknar kontakter, de har inte arbetslivserfarenheter och de har inte referenser. Det kan vara det första steget in på arbetsmarknaden. Ett sommarjobb där man sköter sig och trivs bra kan innebära att man kan komma tillbaka till samma arbetsplats eller en annan arbetsplats. Det ger ett försprång framför dem som inte ens kommer i fråga för ett sommarjobb.
Det här är en lysande åtgärd för både ungdomarna och framför allt för att förebygga arbetslöshet bland ungdomar i framtiden. Det är bra att jobben riktar sig till ungdomar som har slutat nian och gymnasieungdomar, som får en chans att kombinera en mestadels teoretisk utbildning med lite praktisk erfarenhet av arbetslivet som kan vara guld värd.
Jag vidhåller att regeringen har fattat många dåliga beslut, men beslutet 2010 att satsa på sommarjobb för ungdomar var bra. Jag kan inte förstå varför man inte går vidare med detta. Siffrorna är tydliga. Det gäller siffrorna från Arbetsförmedlingen, det vill säga hur många sommarjobb som är utlysta från arbetsgivares sida. Det är färre i år än förra året och året dessförinnan.
De av kommunerna utlysta sommarjobben är också färre. Samtidigt har vi en hög ungdomsarbetslöshet. Jag tycker att man kan efterfråga lite fler konkreta åtgärder. I sitt svar sade Hillevi Engström att sänkningen av restaurangmomsen, halveringen av arbetsgivaravgiften för ungdomar och nystartsjobben är bra åtgärder för att skapa sommarjobb.
Men de har inte lett till sommarjobb eller till att ungdomsarbetslösheten har minskat. Viljan är god, men resultaten uteblir. När man har prövat något tillräckligt länge anser jag att det är dags att ompröva och pröva något nytt.
Hillevi Larsson (S):
När man diskuterar åtgärder är det viktigt att se på vilka krav man ställer i den andra ändan. Här finns ett tydligt krav, nämligen att de arbetsgivare som skulle få del av den här stimulansen, vare sig det är offentliga eller privata arbetsgivare, måste erbjuda ungdomarna jobb. Vi skulle vilja införa Nynäshamnsmodellen i hela Sverige med statlig stimulans till kommuner.
Där är kravet att erbjuda en ungdom tre veckors sommarjobb. Det är det som man får stimulansen för. Huvuddelen betalas av arbetsgivaren, men man kan få en liten stimulans. Regeringen satsade 100 miljoner år 2010, och det resulterade i 25 000 sommarjobb.
Vi kan se en tydlig skillnad mellan hur många sommarjobb som tillkom den sommaren och hur många som tillkom förra året och hur många man räknar med ska tillkomma i år. Den här satsningen handlar om 100 miljoner.
De andra åtgärder som regeringen hänvisar till och som man gör i stället är sänkning av restaurangmomsen och sänkning av arbetsgivaravgifter för ungdomar, vilket är mångmiljardsatsningar. Skillnaden är att det är kravlöst, och det fungerar tyvärr inte. Hittills har det knappt blivit några jobb av krogmomssänkningen. Det har inte lett till några större prissänkningar.
På vissa håll är det en minimal prissänkning, men på många håll leder det bara till ökade vinster. Det är samma sak med halveringen av arbetsgivaravgiften. Man har inte sagt att företagen måste anställa nya ungdomar för att få den halverade arbetsgivaravgiften. Det är det som är felet. Man måste våga ställa krav.
Hillevi Larsson (S):
Det är en bra fråga som Eva-Lena Jansson har ställt. Tidigare var det tydligt att det skulle vara fokus på jämställdhet i Försäkringskassans information till föräldrarna. Man skulle visa föräldrarna hur de kunde välja jämställt. Nu handlar det bara om att visa föräldrarna hur de kan välja som de vill när det gäller föräldraförsäkringen.
Det är uppenbart att vi har ett problem vad gäller fördelningen av dagarna inom föräldraförsäkringen. Det är knappt en fjärdedel av dagarna som tas ut av papporna. Vi kan också se konsekvenserna av den ojämna fördelningen. När kvinnor föder barn riskerar de att tappa i inkomst, missa chanser till befordran och till och med, i en del fall, bli uppsagda och förlora jobbet.
Många män går i motsatt riktning när de har fått barn. De får högre lön och blir befordrade. Detta visar att när kvinnor föder barn händer något som gör att de börjar särbehandlas på ett negativt sätt. Föräldraförsäkringen är en nyckel i detta.
Hade man kunnat se till att föräldrarna tog ett mer jämnt uttag så att det blev lite mindre skevt hade det gynnat kvinnor på arbetsmarknaden. Forskningen visar att separationer är vanligare i relationer där det har varit ojämn fördelning i uttaget av föräldradagar.
Detta skulle alltså kunna gynna familjernas möjlighet till sammanhållning, och framför allt skulle det gynna barnen. Det har visat sig vara mycket positivt att båda föräldrarna är hemma och lär känna det lilla barnet så tidigt som möjligt. Skulle en separation ändå bli oundviklig är det gynnsamt både för barnet och för föräldrarna att båda föräldrarna redan har en god relation till barnet.
Det underlättar på alla sätt, även i vårdnadstvister, för möjligheten att få gemensam vårdnad. Föräldraförsäkringen är alltså en viktig fråga, speciellt i tider då det väcks förslag om att ta bort de två pappamånader som finns.
De är visserligen inte renodlade pappamånader, för skulle pappan ha tagit ut alla dagar blir de mammamånader. Men i den överväldigande andelen av fallen blir det pappamånader. Att ta bort dessa två månader skulle innebära en katastrof. Risken är då att vissa pappor inte skulle vara hemma en enda dag med sina barn.
Redan när det gäller de tio pappadagarna - som ska bli en längre period om en månad då båda föräldrarna kan vara hemma samtidigt, vilket är bra - kan man se att det finns pappor som inte tar ut en enda pappadag i samband med förlossningen.
Vi har alltså ett stort problem när det gäller föräldraförsäkringen, och man borde i stället jobba mer för att främja en utveckling där fler pappor tar ut fler dagar. Det finns en hel del som driver detta. Vi har till och med ministrar som tydligt har sagt att fler pappamånader skulle vara önskvärt.
Vi vet att partiernas kvinnoförbund är drivande i denna fråga också. Riktlinjerna när det gäller Försäkringskassan kan tyckas vara en liten sak, men det ger en tydlig signal om vilken riktning man vill gå i. Det borde vara mot mer jämställdhet och mer jämn fördelning av föräldradagarna.
Hillevi Larsson (S):
Jag tycker att det är egendomligt att man har ändrat regleringsbrevet. Tidigare stod det att det skulle vara ett jämställt uttag och att man skulle hjälpa föräldrarna till det. Nu ska föräldrarna kunna välja som de vill. Jag tycker att det är speciellt egendomligt med tanke på de förändringar som har skett när det gäller jämställdhetsbonusen, nämligen att den ska betalas ut automatiskt i stället för att man ska ansöka om den. Man skulle ju kunna informera om det.
Nu kommer jämställdhetsbonusen för många som en överraskning i brevlådan. - Jaha, här kommer ett par hundralappar. Varför det? Man kan ju styra sin föräldraledighet så att man får mer jämställdhetsbonus. Reformen har hittills inte haft någon effekt.
Den kanske hade haft lite större effekt om man åtminstone hade fått information om hur man ska gå till väga som förälder för att få så mycket jämställdhetsbonus som möjligt. Det rimmar illa med de reformer ni gör, nämligen att det ska bidra till ett jämställt uttag, att ni tar bort regleringen. Grunden för jämställdheten är kvinnors försörjning.
Det är det som är det allvarliga med det ojämna uttaget i föräldraförsäkringen. Det drabbar ofta kvinnors försörjning. De får sämre lön. Många går ned till deltid för att de ska sköta både barnen och hemarbetet eftersom mannen inte gör det. En del förlorar till och med jobbet.
På andra områden har regeringen inte lyckats när det gäller kvinnors försörjning. Arbetslösheten ökar, många kvinnor har drabbats hårt av försämringarna i sjukförsäkringen, och jobbskatteavdraget har huvudsakligen gått till män. Det finns mycket att göra på det här området. Det första steget är att peka ut att jämställdheten är målet.
Hillevi Larsson (S):
Siffrorna talar sitt tydliga språk: 1994 var det 194 personer som dog av narkotika. År 2010 var den siffran uppe i 421 personer. När vi tittar på dödligheten i trafiken har siffrorna gått åt rakt motsatt håll, det vill säga, det var höga siffror 1994, och de är mycket lägre nu.
Det visar dels att det går åt fel håll när det gäller narkotikadödligheten, dels att det är möjligt att med hjälp av politiska beslut jobba mot den här utvecklingen. Om vi bestämmer oss för att det är prioriterat att minska den narkotikarelaterade dödligheten är jag övertygad om att vi kan klara av det. Låt oss titta på vilka det är som dör, för det är det som är intressant om vi vill angripa problemet.
Det är tunga opiatmissbrukare. Många heroinister blandar olika droger. Det kan vara amfetamin och kokain. Det kan vara subutex och gatumetadon, alltså sådant som man köper på svarta marknaden. Det kan vara sprit och alla andra droger de kan få tag i. Den här blandningen blir fatal med grundmissbruket av heroin. Det är en av anledningarna till att de dör.
Många av dem som har dött har blandat. Den andra anledningen är att de inte är i kontrollerad behandling, utan de är utanför vårdens insatser. I första hand handlar det om att de inte har släppts in i behandling med buprenorfin och metadon, som är läkemedelsassisterad behandling, eller så har de kastats ut från den behandlingen. Det är nämligen väldigt hårda regler.
Om de faller tillbaka i missbruk, vilket de allra flesta gör åtminstone en eller ett par gånger, kastas de ut från behandlingen. Bland dem som har kastats ut är dödligheten 20 gånger högre. Knäckfrågan är att se till att människor är i behandling, lättare kommer in i behandling och sedan inte kastas ut.
Vi borde ändra vår vision när det gäller narkotika i samhället. I dag finns en nollvision mot narkotika. Vi borde höja ambitionsnivån och säga att vi har en nollvision mot den narkotikarelaterade dödligheten - som hela tiden ökar. Jag har konkreta förslag om hur vi ska uppnå målet. En avgörande sak är det statliga ansvaret.
I dag finns stora skillnader mellan olika regioner och kommuner. På vissa håll har tillgången till behandling ökat. Det är helt och hållet tack vare landstingens prioriteringar. Det har inget att göra med vad regeringen har gjort. Det finns fortfarande stora skillnader. I exempelvis Göteborgsregionen är det årslånga köer, och över hundra heroinister köar för behandling.
Heroin är en extremt beroendeframkallande drog. Den som är motiverad att sluta måste få behandling snarast möjligt, annars klarar man sig inte utan faller tillbaka i missbruk. Redan månadslånga köer är förödande, men årslånga köer är katastrof.
Jag är inne på linjen att vi måste ha någon form av statlig kontroll med tanke på hur olika det ser ut över landet. Gerhard Larsson lade fram Missbruksutredningen för ett och ett halvt år sedan. Ingenting har hänt. Det är otroligt viktigt att se till att alla de förslag Gerhard Larsson lade fram får en seriös behandling och leder till beslut.
Hillevi Larsson (S):
Vi är överens om att den restriktiva hållningen till narkotika ska bestå, men den behöver inte innebära att det även råder en hård och omänsklig politik mot missbrukarna. Där måste räddande av människoliv gå i första rummet. Jag återvänder till kopplingen till bristande behandling som är orsaken till den överväldigande majoriteten av dödsfallen.
Det är höga trösklar till behandlingen med metadon och buprenorfin, som det framför allt handlar om - det är svårt att få behandling. Man måste vara mycket nedgången med många överdoser för att få en chans. På många håll är det lång väntetid. Det är förödande. Motivationen är som starkast precis när man har bestämt sig.
Sedan finns en risk att halka tillbaka i missbruk. Spärregeln är värst i behandlingen i dag. Spärregeln innebär att om man faller tillbaka i tidigare missbruk stängs man av minst tre månader från behandling. Både buprenorfin och metadon är beroendeframkallande.
De utgör en form av behandling mot grundmissbruket av heroin, men de är i sig beroendeframkallande. Det innebär en otrolig chock för patienterna när de stängs av från den behandling de har blivit beroende av. Den överväldigande majoriteten av dem som stängs av går tillbaka till sitt tidigare missbruk eftersom de har ingenting att tillgå.
Många av dem köper metadon på svarta marknaden. Det läckage som det talas om går till stor del till dem som har kastats ut från behandlingen. En nyckelfråga när det gäller minskningen av dödsfall på grund av narkotikamissbruk är att se till att fler får tillgång till behandling och inte kastas ut från den.
Givetvis är målet drogfrihet. Vi önskar att inte en enda människa i Sverige använder narkotika. Men vi måste se verkligheten som den är. För framför allt heroinmissbruk råder hög dödlighet. Om de inte klarar drogfrihet är det risk att de går ned sig totalt och dör.
Det har forskats mycket om metadon, och det har visat sig att dödligheten minskar, hälsan blir bättre, de flesta slutar begå brott, prostitutionen upphör och de kan leva i många stycken ett normalt liv. Det är till och med möjligt att inneha körkort och köra bil om de sköter sin behandling. Det är rigorösa kontroller.
Det har visat sig att omdömet inte påverkas om de följer behandlingsdirektiven. Många av dem som i dag går ned sig i missbruk och dör skulle alltså kunna leva ett normalt liv, till och med kunna leva tillsammans med sina familjer, vara yrkesverksamma och ha bostäder - många är också bostadslösa. Men då måste vi se till att det blir en mer human behandling, just att man lättare får behandling och att man inte kastas ut från sin behandling.
Man kastas inte ut från någon annan behandling inom sjukvården i samhället, men det händer just i detta fall. Det är en inhuman politik. Det är det jag vill säga: Behåll den restriktiva hållningen till narkotika som sådan, men ha en human inställning till missbrukarna! Då tror jag att vi kan minska dödligheten också.
Hillevi Larsson (S):
Som jag har varit inne på lade Gerhard Larsson för ett och ett halvt år sedan fram sin utredning, som handlar just om missbruksvården och har ett sjuttiotal konkreta förslag till förbättringar av missbruksvården. Den grundidé som han har är att metoderna ska baseras på vetenskap.
Där kan man ifrågasätta om det verkligen är så i dag, med tanke på att det finns vetenskapliga belägg för att metadonbehandling och buprenorfinbehandling faktiskt räddar liv, ökar hälsan och gör att människor kan leva ett normalt liv. Det är egentligen mot vetenskapen att begränsa den tillgången så mycket som fortfarande görs. Det har blivit bättre, men det är fortfarande ett stort problem.
Gerhard Larsson förespråkar också respekt för missbrukarna. Det är många som känner att de inte blir respektfullt bemötta av vården. Han för fram att spärregeln måste tas bort, det vill säga att om man missköter sig och faller tillbaka i missbruk stängs man av i minst tre månader. Därför blir jag förvånad när Maria Larsson säger att detta inte är politik, dessa enskildheter kring behandlingen.
Men detta är vad Gerhard Larsson själv föreslår i sin utredning. Innebär det att regeringen inte kan komma med förslag i den riktningen därför att detta inte är politik? Jo, självklart måste detta räknas som politik, speciellt med tanke på de avgörande effekter som det får för missbrukarna. Det handlar ju om liv eller död för dem. En fråga som jag inte har varit inne på tidigare men som är viktig är sprutbytet. Sprutbyte handlar om att minska smittspridning.
Det handlar om att minska spridning av hiv, hepatit B och hepatit C. Vi kan se att det är alldeles för få sprutbyten i landet. Det är också en politisk åtgärd som man kunde lägga fram: obligatoriska sprutbyten i hela landet.
Hillevi Larsson (S):
När de borgerliga partierna vann valet 2006 hade vi en högkonjunktur. Det hade varit lågkonjunktur, men blev högkonjunktur. En del av de jobb som har tillkommit under perioden tillkom innan regeringens politik hade hunnit få genomslag.
Därför känner jag mig ännu mer osäker på om man kan säga att de jobb som har tillkommit skulle vara jobbskatteavdragets förtjänst. Man kan leka mycket med statistik. Regeringen har valt att fokusera på det antal jobb som har tillkommit under dessa sex år, nämligen 100 000 jobb.
Normalt brukar man prata om hur hög arbetslösheten är. Vi kan se att även om det har tillkommit jobb är det fler som har blivit arbetslösa eller stannat kvar i arbetslöshet. Arbetslösheten var då ungefär 6 procent. Nu är den ungefär 8 procent. Man kan alltså se att detta är ett misslyckande.
Den retorik som användes när alla de här avdragen infördes, det är ju flera, var att detta skulle minska arbetslösheten. Nu kan vi se att det har blivit precis tvärtom. Jag tycker att det är dags att ompröva den här politiken eftersom den leder åt fel håll. Det är inte bara arbetslösheten som har ökat, utan även långtidsarbetslösheten och ungdomsarbetslösheten.
Det är extra allvarigt med tanke på att om man börjar sitt unga liv som arbetslös är det stor risk att man fastnar i arbetslöshet. Långtidsarbetslösa har också ofta svårt att ta sig ur arbetslösheten när den har pågått länge. Det är alltså allvarligt. Eftersom den här politiken hittills inte har gett önskvärda resultat blir jag oroad över att det kan bli nya jobbskatteavdrag. Jag tycker också att det är en felprioritering.
Man skär ned för människor som har det svårt så att sjuka och arbetslösa använder sin energi till att försöka få vardagen att gå ihop eftersom de inte kan leva på den lilla peng de får. Man har också satsat mindre på aktiv arbetsmarknadspolitik, gymnasieutbildning och vuxenutbildning.
Man har satsat mindre på hela utbildningskedjan. All forskning visar att ju mer utbildad man är, desto mindre är risken att man hamnar i arbetslöshet och desto större är chansen att man får ett jobb, inte minst när konjunkturen vänder om det har varit lågkonjunktur.
Därför borde vi ägna denna tid då det är kris i vår omvärld åt att rusta våra ungdomar och våra arbetslösa inför framtidens behov och inte ösa pengar över dem som faktiskt redan har tillräckligt och som klarar sitt liv alldeles utmärkt. Det är en felprioritering, och den leder uppenbarligen inte heller till att arbetslösheten minskar. Därför skulle jag önska att man prövade nya vägar.
Jag har varit inne på utbildning och arbetsmarknadspolitik. Jag kan utvidga det till att man kan satsa på forskning och innovation och bygga bostäder som vi saknar i dag och som är allvarligt för arbetsmarknaden. Man kan satsa på infrastruktursatsningar. Det finns mycket som leder till att vi står mycket mer rustade för framtiden och kan minska arbetslösheten men som även sätter människor i arbete i denna process.
Efter alla dessa jobbskatteavdrag skulle jag önska att man tar en tankeställare: Finns det kanske inte något annat som vi borde pröva eftersom denna väg har misslyckats?
Hillevi Larsson (S):
När det gäller arbetslösheten sade jag att den har gått från 6 procent till 8 procent medan denna regering har suttit. Det är alltså exakt samma beräkningssätt för dessa två siffror, så det finns inte utrymme för något tricksande. Det är exakt samma beräkningssätt - arbetslösheten har ökat med 2 procent. Det som är intressant är att på den tiden när arbetslösheten var 6 procent kallades det massarbetslöshet.
Det var katastrof och anledning till regeringsskifte. Regeringen lovade att sänka arbetslösheten. Det fanns väldigt tydliga uttalanden inte minst från Fredrik Reinfeldt av typen: Klarar vi inte den uppgiften ska vi inte sitta kvar. Då får vi gå, helt enkelt. Nu kan vi se att det är ett totalt misslyckande när det gäller detta mål - arbetslösheten har gått upp.
Om det var massarbetslöshet 2006 undrar jag vad det kallas i dag. Finansministern talar precis som om det aldrig har varit bättre tider, och det förvånar mig väldigt mycket. Har man ambitionen att få människor att arbeta mer finns det mycket bättre sätt än att hela tiden komma med nya jobbskatteavdrag. För många spelar det ingen som helst roll; de har redan så de klarar sig och jobbar inte mer ändå.
Sedan finns det så klart vissa som kanske jobbar lite mer övertid, och frågan är om det verkligen är det som är målet. Är det vad som löser arbetslösheten i Sverige, att vissa människor bränner ut sig och jobbar övertid? Det finns ingenting som tyder på det. Vad det handlar om är i stället att se till att de arbetslösa är anställningsbara. Var femte jobbrekrytering misslyckas på grund av att de arbetslösa inte har rätt kompetens. Satsa på utbildning!
Satsa på rätt till heltid så att deltidsarbetslösa kan jobba mer! Satsa på barnomsorg på obekväm arbetstid! Allt detta har regeringen sagt nej till, men jag tycker att det är dags att pröva nya grepp.