KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Johansson (S):
Anders Borg började med att säga att det är andra länder som styrs av socialdemokrater som har svårigheter att klara den ekonomiska krisen. Det är väl korrekt.
Ändå kan man komma ihåg att utvecklingen i Norden beror på den nordiska modellen, som vi också företräder från svensk socialdemokrati och har gjort hela tiden, nämligen att man ska ha en stor offentlig sektor som omfördelar resurserna för människor i samhället. Det är det centrala i vår politik. Det har vi också pekat på. De lever ju kvar med den modellen. Det intressanta är hur utvecklingen har varit.
Det är därför som de siffror som jag tog fram från OECD är intressanta, att vi faller ned nu när ni har gjort de här drastiska förändringarna. Interpellationen handlar om vad finansministern avser att göra för att minska inkomstklyftorna. När jag läser i interpellationssvaret kan jag notera att det står lite längre ned på första sidan att "det är viktigt att de som drabbas hårdare än andra också ska få del av förbättringarna när utvecklingen vänder".
Men det kommer ju inga sådana förslag. Det görs inga förändringar, utan det är tvärtom så att människor som har drabbats hårt drabbas ännu hårdare. Vi har diskuterat sjukförsäkring och a-kassa.
Det som händer i kommunerna är att man får ta en allt större del av sina pengar till socialkontoret och lägga pengar på försörjningsstöd därför att de centrala trygghetssystemen inte fungerar för människor, vilket gör att du har en kostnadsexplosion på socialkontoren runt om i landet som innebär att kostnaderna under en fyraårsperiod ökar med ungefär 5 miljarder kronor.
Det är sådana pengar som i annat fall skulle ha använts till välfärdsbygget som man får använda för att kompensera människor som inte har tillräcklig ersättning från trygghetssystemen. Det är det som är problemet. Det är det finansministern inte ser.
Lars Johansson (S):
Interpellationen handlar om en fråga som jag tycker skulle vara väldigt enkel för finansministern att svara på: Hur ska framtida skattesänkningar finansieras? Vi har ännu inte fått något svar. Det gäller de här 92 miljarderna, som de borgerliga arbetsgrupperna har presenterat. Jag vet att finansministern också har tagit del av detta, men han kan ännu inte presentera på vilket sätt han ska finansiera dessa skattesänkningar.
Då blir det väl precis som det har varit den här mandatperioden. Man genomför ofinansierade skattesänkningar. Man finansierar inte sina skattesänkningar, utan det blir underskott i stället. Det är som vanligt. Vi får aldrig några svar av finansministern om vad han vill med sin egen politik. Det är alltid en attack på vad Socialdemokraternas politik skulle kunna innebära. Men det är inte det som interpellationsinstrumentet handlar om.
Interpellationsinstrumentet handlar faktiskt om att vi i oppositionen ska ställa frågor till finansministern eller till ett annat statsråd och få svar på våra frågor. Då kan jag bara upplysa finansministern om en sak. Man kan gå in och titta på hur Moderaterna har agerat tidigare när det gäller skattesänkningar. Sedan 1921 har man alltid krävt skattesänkningar. Det kan vi se på Moderaternas hemsida. Detta gäller oavsett om det är lågkonjunktur eller högkonjunktur eller underskott eller överskott i statens finanser.
Det är alltid samma sak: sänkt skatt. Före valet -91 utlovade Moderaterna sänkt skatt. Och sedan gick det åt pipan med Sveriges ekonomi. Efter den mandatperioden, -94, krävde man återigen sänkt skatt, trots att budgetunderskotten var astronomiska. Det är alltid sänkt skatt. Man vill inte diskutera vad skattepolitiken ska användas till, sambanden mellan inkomster och utgifter.
Utjämning använder vi som en aktiv del i vår fördelningspolitik, från Socialdemokraternas sida. Vi talar naturligtvis också om det före valet. Det gör inte den borgerliga regeringen. Ni mörkar.
Lars Johansson (S):
Jag ställde den här interpellationen till finansministern eftersom jag tyckte att det var intressant att få en diskussion om skattekvotens utveckling i Sverige. Det framgår också av interpellationssvaret att den har gått ned med ungefär 3 procent. Vad 3 procent motsvarar är kanske en teknisk fråga, men det motsvarar ganska många miljarder kronor, kanske upp till 100 miljarder.
Det handlar om hur välfärden ska finansieras i Sverige i framtiden och vad vi tror om fortsättningen. I interpellationssvaret från finansministern jämför han med övriga Europa som har en skattekvot på 40 procent. De har ju en betydligt lägre finansierad välfärd. Välfärden är utjämnande i mindre omfattning och omfattar färre människor.
Därför är det oftast betydligt större ekonomiska klyftor i de länderna. I Norden har vi vant oss vid ett högre skattetak. Det skapar mer välfärd. Det är det som gäller i Norge och Danmark. Det har också i stor utsträckning gällt i Sverige, men nu går vi i en annan riktning. Frågan är vad det leder till.
Vi kan se att trygghetssystemen i Sverige har blivit betydligt sämre för många människor. Vi har haft flera inlägg om det tidigare, så jag ska inte upprepa det. Det är bara att konstatera att det är så.
I Kommunförbundets rapport Framtidens utmaning som kom för ett tag sedan redovisar man i politisk enighet hur läget kan bli under de kommande 25 åren om utvecklingen är densamma som under de gångna 25 åren. Den kommunala verksamheten förbättras i olika avseenden. Man gör förändringar.
Kommunerna ska se till att välfärden successivt växer. Det har den gjort med i genomsnitt ungefär 1 procent per år under de gångna 25 åren. Det har bland annat inneburit att statsbidragen till den kommunala verksamheten har ökat. Frågan är vad som kommer att ske framöver.
Om vi under de kommande 25 åren har samma utveckling med en tillväxt på ungefär 1 procent om året i den kommunala verksamheten kommer det att uppstå ett skattegap på ca 13 kronor, eller 200 miljarder kronor, 2035. Påverkar det dagens debatt, kan man undra. Ja, det gör det förmodligen. Det kommer att ske successivt under de här åren.
Därför är det intressant att höra finansministerns synpunkter på detta. I rapporten konstaterar man att det finns ett antal vägval som man kan göra. Man kan naturligtvis till viss del finansiera ökad välfärd med avgifter. Inom vissa sektorer kan man delvis finansiera den med en ökad effektivisering.
Hur många lärare man ska ha i skolan, hur många förskollärare man ska ha och hur många man ska ha inom äldreomsorgen och andra områden där man jobbar med människor är inte samma sak som att effektivisera i ett tekniskt verk. Det handlar om hur man samverkar och tillgodoser de behov som föreligger. Man kan inte skära ned. Den vägen är inte möjlig på de områdena. Det är de stora kostnaderna i den kommunala verksamheten.
Då återstår neddragningar eller privatisering om man inte är beredd att höja skatterna i kommunerna eller att höja statsbidragen via staten. Det är i den frågan som jag tycker att det är intressant att lyssna på finansministern. Vad har finansministern att säga med anledning av denna rapport?
Lars Johansson (S):
Jag noterar att finansministern på inget sätt vill föra en diskussion om skattekvoten och det jag ser framför mig som ett stort problem med hur välfärden ska vara finansierad i kommunerna långsiktigt. Han har inga synpunkter på detta över huvud taget, vilket jag tycker är helt fantastiskt. Det är ändå så att interpellationsinstrumentet är till för att oppositionen ska få ställa frågor till statsrådet.
Statsrådet ska svara på frågor, men han svarar inte utan diskuterar mer den socialdemokratiska politiken. Jag har inget emot att diskutera den, och jag kan ge dig några korta, snabba svar. Först och främst: När ni bildade regering sade ni att de branschprogram som socialdemokratiska regeringar hade arbetat fram för fordonsindustrin, i nära samarbete med industrin och de fackliga organisationerna, var planekonomi. Det skulle vi inte ha.
Ni blev uppvaktade av teknikföretagen och fordonsindustrin med frågan varför ni inte ville fortsätta med dessa program för att samla Sverige i en internationell konkurrens och stärka den svenska fordonsindustrin. Ni sade nej till det, hela tiden. Fortfarande har ni inte tagit fram något sådant branschprogram. Vi har i opposition, tillsammans med IF Metall, arbetat fram just ett sådant fordonsprogram och är beredda att satsa på den svenska fordonsindustrin.
Men ni har nonchalerat denna industri. Det är rätt fantastiskt när finansministern börjar skrämmas med vad som ska ske när det gäller fordonsbeskattningen, förmånsbeskattningen av tjänstebilar och så vidare. Vi har väldigt tydligt sagt att vi vill se över bestämmelserna i samråd med fordonsindustrin.
Det centrala är nämligen att vi får ned koldioxidutsläppen i Sverige så att vi tar vår del av ansvaret för en långsiktig miljöpolitik. Vi har också kunnat se att fordonsindustrin är beredd att göra stora insatser med den forskning och utveckling som finns i företagen, trots att regeringen har visat ett ointresse för att skapa möjligheter för bilar med mindre koldioxidutsläpp.
Lars Johansson (S):
Finansministern har, som här sagts, valt att svara på flera olika frågor i samma interpellationssvar. Men det är inte så många på läktaren, så det har kanske inte så stor betydelse. Annars kan det kanske vara svårt att hänga med i de olika frågeställningarna. Det jag interpellerat finansministern om gäller fusk, eller kanske rättare sagt bedrägeri när det gäller det så kallade HUS-avdraget enligt den så kallade fakturamodellen.
Det är intressant att höra finansministern säga att han inte tycker att detta är ett problem, att det är Skatteverket som har i uppdrag att betala ut de här pengarna till entreprenörer som genomför olika former av reparationer i hemmet och att Skatteverket har möjligheter att kontrollera att pengarna kommer till rätt entreprenör. Det där är inte sant.
För ett tag sedan var Skatteverkets generaldirektör i skatteutskottet. Han redovisade då hur deras verksamhet fungerar.
På direkta frågor just om det är så att Skatteverket kontrollerar att det är rätt entreprenör, att pengarna går till den som utfört uppdraget, och att uppdraget är utfört svarade generaldirektören väldigt tydligt: Nej, det hinner vi inte därför att regeringen tydligt har talat om för Skatteverket att de här pengarna ska betalas ut omgående, inom tio dagar.
Det finns inga som helst möjligheter att kontrollera om arbetet är utfört. Det får man i så fall göra i efterhand, om det visar sig att felaktiga utbetalningar av statliga pengar har gjorts. Det är skattepengar. Det är helt fantastiskt att finansministern här säger att Skatteverket kan genomföra relevanta kontroller för att hålla fusket nere även på detta område. Skatteverket säger ju att man inte gör det.
Dessutom, vilket en annan interpellant sedermera kommer att ta upp, rustar Skatteverket ned. Färre personer sysslar med skattekontroll i dag, eftersom finansministern inte skjuter till tillräckliga medel till Skatteverket. Detta uppmärksammades också i Svenska Dagbladet för ett tag sedan.
Man intervjuade polisen på Stockholmspolisens bedrägerirotel, och de sade att det är ett naivt system och naivt att tro att det fungerar. Det är nämligen hur lätt som helst för bedragare att utnyttja. De går också vidare och pekar på att bedragarna är väldigt skickliga på att hitta sådana här hål.
Till exempel finns metoden att begära pengar från Skatteverket samtidigt som man skickar en uppgift till ett hushåll, till en person. Det kan vara en så kallad målvakt, och det kan till och med vara dementa människor som får meddelande från Skatteverket om att det har utförts ett arbete, och de svarar inte på det.
Därmed är hålet klart, och det är väldigt tydligt att man kan lura staten på skattemedel. Om detta säger finansministern att det inte är några problem. Jag tycker att det är oerhört nonchalant att inte se att denna reform bara några månader efter dess genomförande den 1 juli i år har drabbats av dessa problem.
Att inte se att man måste vidta åtgärder för att komma till rätta med det förslag som regeringen har lagt fram tycker jag är upprörande.
Lars Johansson (S):
Jag kan tyvärr notera att finansministern inte har velat komma med några besked om de problem som har uppstått med den så kallade fakturamodellen. Det är intressant att notera att vi inte når varandra i sakfrågan. Finansministern säger att det här ska betalas ut och undrar vilken annan modell man kan ha.
Vi har sagt att det är helt unikt att man via företagen betalar en skattereduktion som kunden ska ha. Det är det unika. Det har inte förekommit tidigare i skattesystemet att man gör på det viset. Vi har föreslagit att det naturligtvis är den som har begärt att jobbet ska utföras som ska redovisa till Skatteverket hur många timmar det är och att man vill ha avdrag för det.
Sedan får man skattereduktionen i efterhand. Nu talar man om för kunderna att de får skattereduktionen direkt och sedan får företaget pengar utan kontroll. Den stora skillnaden är att Skatteverket i efterhand granskar om arbetet har utförts och då tar ställning till skattereduktionen. Då kontrollerar man. Det är därför det tar lite tid.
Just nu är det ingen kontroll över huvud taget. Det öppnar naturligtvis möjligheten för skattefusk och bedrägeri. När vi diskuterar möjligheten för människor att få arbetslöshetsersättning och när det handlar om människor som behöver sjukersättning vid sjukdom är det en enorm kontroll innan de får ut pengarna. Här behövs ingen kontroll. Det är den stora skillnaden.
Jag kan inte för mitt liv begripa hur man som finansminister kan tycka att det är ett bra system som leder till skattefusk och bedrägeri.
Lars Johansson (S):
Jag begärde ordet med anledning av Mats Odells inlägg där han öppnar för samtal över blockgränserna, vilket jag tyckte var väldigt positivt. Jag har i dag i samband med frågestunden deklarerat att vi är intresserade av samtal.
Det beror delvis på det som Mats Odell själv sade. Den nuvarande regeringens energipolitik bygger på en kompromiss med de partier som ingår i regeringen. Den har en brist, och det är att den vilar på en väldigt smal bas i riksdagen.
Industrin tycker att det är oroväckande att det inte finns en blocköverskridande majoritet i riksdagen om energipolitiken långsiktigt. Det har vi tagit fasta på. Vi tycker därför att det finns anledning att föra samtal. Självklart utgår man i sådana samtal från de positioner man har.
Det gör i så fall regeringen, och det kommer vi naturligtvis också att göra. Sedan får man se vad samtalet ger vid handen. Det är ändå lite intressant att komma ihåg historien för energipolitiken i Sverige, och framför allt från folkomröstningen år 1980. Jag hörde då för övrigt till Linje 2. Vi har haft olika beslut i riksdagen.
Vi har också haft kärnkraftsolyckor, som tur är inte i Sverige. De har påverkat riksdagens ställningstagande i energipolitiken ganska avsevärt. Jag vill påminna om det alla verkar vara överens om i den här debatten, nämligen att det är viktigt att satsa på nya energikällor.
Det blev inte någon riktig fart på det förrän vi hade stängt Barsebäck 1 och 2. Det var därefter som investeringarna i de nya alternativen tog fart, till exempel med vindkraften som nu successivt byggs ut i Sverige. Den startade efter det. Det är en viktig signal att komma ihåg för framtiden när vi diskuterar hur energipolitiken ska utformas.
Det är därför som jag tyckte att det var lite trist att man inte kunde få en blocköverskridande energipolitik för ett par år sedan. Det fanns många andra skäl till varför det blev som det blev. Naturligtvis ville den borgerliga regeringen bli överens inom sig. Det var det ena. Det andra var att man ville se möjligheten av att skapa en viss oreda hos oppositionen. Det var uppenbart att det var så.
Nu har vi haft ett val, och det är fyra år till nästa val. Då kanske förutsättningarna finns för att kunna göra en överenskommelse eller i varje fall föra ett samtal om det. Vi får väl se vad det leder till. Vi går in i de diskussionerna utifrån de positioner vi har. Jag hoppas att regeringen nu är beredd att inbjuda till sådana samtal. Vi har samtal om andra politiska frågor.
Det vore konstigt om inte vi i ett demokratiskt land ska kunna föra samtal om energipolitiken, utan att prestigen ska vara helt avgörande och låsa energipolitiken för lång tid framöver. Jag tror att det är möjligt att hitta lösningar.
Lars Johansson (S):
Vi hoppas att elpriserna inte kommer att fortsätta att stiga i den takt de har gjort under de senaste veckorna. Jag hoppas också att de tio kärnkraftverk som finns ska producera den el som de är byggda för att göra, eller i varje fall från början byggda för att göra.
Sedan har den uppgradering som vi talat om tidigare inte skett i den takt den skulle ske trots att det finns ett beslut sedan den socialdemokratiska regeringen. Det är en viktig fråga i samtalen att se till att man fullföljer det som finns för närvarande.
Jag kan notera att i samma artikel som Mats Odell hänvisar till säger också Vattenfall själva att det inte är aktuellt att diskutera någon ny kärnkraftsutbyggnad i dag. Det kanske är en diskussion som handlar om 10-15 år fram i tiden.
Därför finns det egentligen ganska goda förutsättningar att föra samtal om den aktuella situationen och få fart på investeringarna i nya energislag så att vi kan hjälpa till på den punkten med en samlad syn på det.
Lars Johansson (S):
Jag vill avslutningsvis kort nämna, eftersom Mats Odell inte har rätt till någon ytterligare replik, att vi inser att vi har våra ståndpunkter och att regeringen har sina ståndpunkter. Ska man föra samtal ska man inte låsa sig. Därför gör jag inte det nu mer än så. Det är viktigt om vi ska kunna föra samtal. Sedan kan man diskutera hur samtalen ska se ut framöver.
Jag hoppas det kan leda fram till att det blir en inbjudan från regeringens sida om dessa samtal. I annat fall får väl Socialdemokraterna ta initiativ. Men jag tycker att det är regeringens ansvar att inbjuda oppositionen till samtal.
Lars Johansson (S):
Jag tackar näringsministern för en redovisning av läget såsom näringsministern upplever det. Man kan också beskriva det på ett annat sätt. Elpriserna skenar. Kallt väder, stillastående kärnkraftverk och halvtomma vattenmagasin pressar upp elpriserna till nya rekordnivåer. I december 2010 hade vi kärnkraft med en kapacitet på 67 procent.
Vattenmagasinen låg på 57 procent. I december månad kunde man, om man hade rörligt elpris, få ett elpris på 152 öre per kilowattimme enligt Elmarknadsinspektionen. Med andra ord: Elpriserna skenar i Sverige just nu. De har alltså gjort det den här vintern också. Detta är bakgrunden till interpellationen.
Vi hade skenande elpriser förra vintern, och det upprepas återigen. Då är min fråga: Vad drog regeringen för slutsatser av detta? Vilka åtgärder har man vidtagit för att det inte ska upprepas? Det har inte hänt särskilt mycket, och det framgick också väldigt tydligt av interpellationssvaret.
Jag kan konstatera att regeringen fortfarande är ganska handfallen inför elmarknadens avarter.
Var det detta som var meningen när regeringen gav Elmarknadsinspektionen ett nytt uppdrag att se över vilken modell som skulle gälla för nätföretagen? Det är min fråga till näringsministern. Var det verkligen det man hade tänkt sig? Vi har alltså en situation med elbrist och prisrekord varje vinter. Frågan är nu: Vad gör regeringen?
Hittills har man avvisat förslag från oppositionen, till exempel att ge möjligheter för människor att i allt större utsträckning pressa ned sina energikostnader. Man har sagt nej till vårt förslag att fastighetsavgiften skulle vara noll kronor i tre års tid om man gör energiförbättringar på minst 30 procent i sina villor.
Man har sagt nej till att utvidga ROT-avdraget med en klimatbonus för våra många flerfamiljshus. Det skulle dessutom ge 15 000 nya jobb. Det har man också sagt nej till. Man skulle också kunna gå vidare och diskutera vad man skulle kunna göra åt de stora övervinster som elbolagen har.
Konsumenterna får ju betala de stora vinster som uppstår på den så kallade marknaden. Varför inte använda dem till någon form konverteringsstöd för att på det viset ge ytterligare möjligheter för hushållen att ta fram alternativ som gör att man kan nedbringa sina elkostnader? Vi i oppositionen har kommit med en lång rad olika förslag för att rätta till situationen.
Det är förslag som vi lade fram för ett år sedan, men redan då sade regeringen nej till dem, och det har inte kommit något annat i stället. Vi har dessutom föreslagit att man skulle samla de olika krafterna i en särskild elpriskommission som skulle få i uppdrag att titta över den här marknaden ordentligt och se vilka åtgärder man kan vidta för att både basindustrin och hushållen ska få lägre elpriser.
Lars Johansson (S):
Anklaga inte oss för att gå ut och påstå att vi ska stänga kärnkraftverken. Det har vi aldrig sagt.
Maud Olofsson vet mycket väl att under den socialdemokratiska regeringsperioden, då vi hade ett samarbete om energipolitiken med Centerpartiet, var en av frågorna om de tio kvarvarande kärnkraftverken skulle uppgraderas tekniskt för att få en längre livslängd och ge mer energi än vad det skulle innebära att stänga Barsebäck, som Eva Flyborg pratade om tidigare. Vi var tveksamma, men vi gav tillstånd till det.
Jag tror till och med att vi var avvisande till frågan vid den tidpunkten. Kom inte och påstå att vi inte slår vakt om elförsörjningen i Sverige. Det har nu tagit fem år, under den borgerliga regeringen, att få kärnkraftverken uppgraderade. De är inte riktigt färdiga än. Det är det som är förklaringen till varför det har varit problem med produktionen hos kärnkraftverken. Vi har sagt att vi inte ska stänga kärnkraftverken förrän det finns alternativ för att klara den svenska elförsörjningen.
Den linjen är kristallklar från Socialdemokraterna. Men det måste vara bekymmersamt för Maud Olofsson att ha Cecilie Tenfjord-Toftby och Eva Flyborg i sitt hägn, med tanke på deras entusiasm för utbyggnaden av kärnkraftverken. Men precis som många har sagt här i dag är det inte detta diskussionen handlar om i dag. Även med de planer som förekommer i debatten ibland är det kanske fråga om tio eller femton år, men det är inte det vi diskuterar.
Vi diskuterar elpriserna i dag och den situation vi står inför just nu. Det är det som är bakgrunden till interpellationen. Det är viktigt att vi håller fast vid det. Precis som Maud Olofsson säger är priserna alltid högre på vintern än på sommaren. Visst är det så. Marknaden får styra trots att produktionen av elenergi i Sverige inte är dyrare på vintern än på sommaren. Det är det som måste åtgärdas.