KBLab/rixvox huggingface dataset:
Richard Jomshof (SD):
Jag kan tycka att Socialdemokraterna själva får besvara den sista frågan. Det är inte upp till mig att definiera hur de ser på den frågan. Bilden som ges är att man ska försöka få in barn med olika bakgrunder men även baserat på utländsk härkomst och liknande. Det blir ganska hårresande. Men det är väl ändå upp till Socialdemokraterna själva att definiera exakt hur de ser på det.
Men jag tycker att det är ett problem, eftersom det primärt tar bort möjligheten för föräldrar och elever att själva välja den skola som passar dem bäst. Det måste ändå vara utgångspunkten. När vi kommer in på köfrågan - det är ändå den som har varit uppe till diskussion - har vi konstaterat att det finns problem, men inte med kösystemet som sådant. Om det ska vara ett fritt val måste man kunna göra ett val, och om det finns många sökande till en viss enhet hamnar man i kö.
Vi är absolut villiga att diskutera den exakta utformningen, men det har regeringen inte varit villig att göra. Som jag sa konstaterade vi för en vecka sedan att det finns fem partier i oppositionen som gärna tar den diskussionen, men det har de inte varit villiga att göra. Jag tycker för övrigt att Finland är ett bra exempel. Jag minns att vi var i Finland och har till och med för mig att jag och Gunilla Svantorp var där tillsammans - rätta mig om jag har fel. Skolfrågan är inte en valfråga där, utan man har enats om en riktning framåt.
Vi efterlyser samma väg här i Sverige. Det är klart att det finns kritik. Vi har inte varit med om att ta fram det system som finns i dag. Vi har inte varit med om att höja ersättningen från 85 till 100 procent. Det var Socialdemokraterna som gjorde det. Problemet nu gäller det ersättningssystem som man beslutade om 1997, tror jag att det var, och som har funnits i ungefär 25 år. Det är den verkligheten som skolorna har anpassat sig till. När man då föreslår att ändra exempelvis det kommer det att slå hårt mot enskilda skolor.
Det är precis därför jag säger att det här kräver ett mycket bredare omtag och en bredare diskussion där samtliga partier är med och diskuterar hur vi vill ta oss framåt och gå vidare. Det ska inte bli något vi käbblar om i en valrörelse. Jag tycker att frågan förtjänar mer än så.
Richard Jomshof (SD):
Jag tycker att vi presenterar förslag varje gång. Kommunaliseringen är ett av de viktiga förslagen. Socialdemokraterna påstår att segregationen, sjunkande kunskapsresultat, utanförskap och liknande skulle bero på marknadsskolan. Ja, möjligtvis på marginalen. Det har alltid funnits en boendesegregation i Sverige. Även när jag gick i skolan på 70- och 80-talen var skolan segregerad. Man gick i skolan där man bodde. Höghusområdet eller villaområdet - det var segregation.
Men Sverige var inte lika splittrat då som det är i dag. Sedan kom massinvandringen. Där har alla partier en skuld, inte minst Socialdemokraterna. Och invandringen har spätt på boendesegregationen. Det innebär att i vissa områden bor det i stort sett inga svenskar alls. Skulle man ta bort friskolesystemet helt och hållet, det vill säga ta bort möjligheten att välja skola, kommer boendesegregationen att finnas kvar. Nu säger jag inte att man vill det, utan jag säger att det är där segregationen finns.
Den så kallade marknadsskolan påverkar inte att samhället är segregerat och svårt splittrat. Det är precis tvärtom. Har man en annan bakgrund i en förort finns faktiskt en möjlighet att välja en skola någon annanstans. Det gör att man snarare kan minska segregationen. Segregationen beror på invandringen och kommunaliseringen. I kommunaliseringen finns också problemet med att skolor har tvingats - ibland medvetet, ibland omedvetet - fungera som budgetregulatorer.
Vi ser det på den otroligt stora skillnad som finns i skolpengens storlek från en kommun till en annan. Där finns hela grundproblemet. Vi vill återförstatliga skolan. Det är ett förslag. Vi tror att det blir mer rättvist så. Det större problemet kopplat till boendesegregation och segregation på grund av invandring löser vi inte i skolan. Det är därför vi säger att barnen inte ska vara integrationsverktyg.
Det är en betydligt vidare fråga som behöver lyftas upp på ett bredare samhällsplan, men det går inte att skylla problemen på att det finns en friskola och möjligheten att välja en annan skola som passar barnen bäst. Det är inte sant.
Richard Jomshof (SD):
I debatten om ökad likvärdighet för skolhuvudmän den 7 juni hävdade skolministern följande: "Forskning visar också att det finns fall där man diskriminerar barn till föräldrar som har lägre utbildningsbakgrund. De som inte har akademiker till föräldrar får alltså sämre bemötande i skolkön än de som har det."
Vad jag undrar är följande: Vilken forskning syftar skolministern på, och exakt vad i den forskningen stöder det som skolministern påstår?
Richard Jomshof (SD):
Först och främst är det ju så, vilket inte kan undgå någon, att alla partier i den här kammaren är överens om att dagens kösystem är problematiskt. Det finns en vilja att försöka hitta en väg framåt. Därför är det så beklämmande att man gång på gång verkar låtsas som att det är motsatsen som råder. Men så är inte fallet. Vi tycker att föräldrar och elever ska ha rätt att välja skola, men vi anser att det finns skäl att kritisera kösystemet.
Vi vill reformera det, men det finns ingen vilja att göra det. Det är jätteproblematiskt. Det brukar ofta påstås att man diskriminerar elever med annan bakgrund. Statistik från läsåret 2020/21 visar att 27 procent av eleverna i fristående grundskolor har utländsk bakgrund; i kommunala grundskolor är det 26 procent. I de fristående gymnasieskolorna är det 32 procent och i de kommunala 29 procent. Detta innebär att det i friskolorna är en större andel som har en annan bakgrund.
Det kan mycket väl vara så att enskilda skolor beter sig illa, och då ska det hanteras. Men bilden som ges av att det här skulle vara ett systemfel någonstans stämmer inte, för uppenbarligen har en större andel av eleverna i fristående skolor utländsk bakgrund. Jag fick ett litet referat, men jag undrar: Exakt vad säger man? Exakt vad pekar man på?
Är det så att det bara finns ett par enskilda fall ska de enskilda fallen hanteras, precis som när det gäller utländsk bakgrund. Men om det är ett systemfel är det någonting helt annat. Bilden som ges är att det är ett systemfel, men det kan det ju inte vara när det gäller utländsk bakgrund. Därför undrar jag: Vad i denna forskning pekar på att det skulle vara ett systemfel även när det gäller föräldrarnas utbildningsbakgrund?
Richard Jomshof (SD):
Bra att vi är överens! Då skulle vi kunna gå så långt att vi lägger fram ett gemensamt förslag om att förbjuda de muslimska friskolorna. Det innebär att skolministern och Socialdemokraterna når halvvägs. Det måste ändå vara bättre än att inte nå någonstans. Jag ser fram emot ett sådant samtal. Jag tror att det hade varit väldigt viktigt. Jag tror inte att islamisterna är överens med skolministern om de friheter som hon precis pekade på.
Jag delar naturligtvis uppfattningen att denna frihet ska finnas i ett öppet, jämställt och demokratiskt samhälle. Problemet här är att detta egentligen inte bara rör de muslimska friskolorna. Det finns även exempel på kommunala skolor.
Det gjordes en undersökning 2018 där det visade sig att 27 av 40 kommunala skolor i Göteborg, Stockholm och Malmö filmade eller kunde tänka sig att filma och rapportera till föräldrarna om barnen bar slöja eller inte. Då pratar jag alltså om kommunala skolor. Jag vill därför påstå att islamismen och detta gift finns i stora delar av samhället, inte bara i dessa friskolor. Frågan är egentligen bredare än så. Men låt oss gå halvvägs.
Jag ser fram emot ett sådant samtal, jag ser fram emot en sådan diskussion och jag ser fram emot att vi kan lägga fram ett sådant förslag. Vi är inte villiga att gå längre. Precis som jag sa i mitt förra inlägg vill jag med bestämdhet hävda, trots att jag är ateist och inte har någon gudstro, att kristendomen ändå intar en särställning i Sverige. Dessa skolor ska naturligtvis följa gällande regelverk. Gör de inte det ska de stängas ned med omedelbar verkan. För mig är det en självklarhet. Men då är vi åtminstone delvis överens. Jag ser fram emot samtalet.
Jag vill avsluta med att säga att islamisterna ska bekämpas på alla plan. Det är min gärning. Jag anser att det är viktigt att den som står upp för demokratin gör det. Jag vill också passa på att önska skolministern, talmannen och alla här inne en trevlig midsommar.
Richard Jomshof (SD):
Min fråga går till skolminister Lina Axelsson Kihlblom. I december 2020 tillsattes en utredning med målet att skapa förutsättningar för ett statligt huvudmannaskap för skolan. Utredningen skulle presenteras nu i maj, alltså om drygt två månader. Men utredaren har fått ett nytt uppdrag. Fokus ligger nu i stället på att utreda hur skolan kan stärkas utan ett statligt huvudmannaskap. Utredningen ska dessutom presenteras i oktober, alltså först efter valet.
Sverigedemokraterna delar Lärarnas Riksförbunds uppfattning att detta tycks vara ett försök att lappa och laga i ett system som i grunden inte fungerar. Det är dessutom ett svek mot såväl lärare som elever. Kan det vara så att detta endast är ett försök att sopa problemen under mattan för att i valrörelsen slippa ta debatten om hur Socialdemokraterna fullständigt misslyckats med den svenska skolan?
Richard Jomshof (SD):
Många av de problem vi ser i skolan i dag och har sett under lång tid går att härleda till kommunaliseringen av den svenska skolan, som Socialdemokraterna drev igenom med Vänsterpartiet kommunisterna. Därför behövs ett statligt huvudmannaskap. Ett sådant möjliggör till exempel en mer rättvis resursfördelning men också tydliga nationella riktlinjer, vilket är ett måste om vi på allvar vill skapa en lugn och trygg skolmiljö för såväl lärare som elever.
Varför vill inte skolministern och Socialdemokraterna se en skola med rättvis resursfördelning och med fokus på kunskap och ordning och reda?
Richard Jomshof (SD):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Det råder ingen tvekan om att gängkriminaliteten, den organiserade brottsligheten och de ständigt återkommande skjutningarna och sprängningarna runt om i förorter och kommuner är värre i dag än någonsin tidigare. Som en direkt följd av det vet vi också och kan se att otryggheten breder ut sig.
Det handlar inte minst om att oskyldiga människor alltför ofta hamnar i skottlinjen när de grovt kriminella gör upp. En mycket stor majoritet av dem som ligger bakom denna brottslighet har en annan bakgrund. Det gäller även fenomen som förnedringsrån och överfalls- och gruppvåldtäkter. De kommer inte minst från länder i Mellanöstern och Afrika.
Jag har sagt det förr, men jag tycker att det är viktigt att understryka att de väl på plats här i Sverige har fått tak över huvudet, livslång bidragsförsörjning och tillgång till ett välfärdssystem som trots sina brister är ett av världens bästa och mest välfungerande. Trots det väljer alltför många att tacka för det genom att bedriva något slags lågintensivt krig mot det omgivande samhället.
Alltför många är dessutom islamister med målet att nedmontera och motarbeta vårt öppna och jämställda demokratiska samhälle. Mångkulturalismen, massinvandringen och islamiseringen som följer i dess spår är destruktiva krafter. De uppmärksammade korankravallerna, som drabbade Sverige under påskhelgen, är ett tydligt bevis på detta. När jag skrev min interpellation i november hade 30 personer blivit dömda med anledning av de kravallerna.
Av dessa kommer ingen att utvisas efter avtjänat straff, trots att en majoritet av dem är utländska medborgare - de är alltså inte medborgare i Sverige - och trots att de har dömts till fleråriga fängelsestraff för grovt blåljussabotage. Flera av dem är dessutom dömda sedan tidigare. Det handlar om alltifrån narkotika- till sexualbrott. Det finns till och med IS-återvändare bland dem.
Sedan dess har ytterligare 17 personer dömts, och det kommer att bli fler under våren. Exakt hur många det rör sig om vet jag inte. Men fler kommer att dömas. Det är märkligt att medborgare i ett annat land kan komma till Sverige och begå den sortens brott utan att skickas tillbaka. Det är anmärkningsvärt. Men precis som statsrådet konstaterar finns frågan om utvisning med i Tidöavtalet. Jag vill påstå att det är en central fråga.
På sidan 19 står det: "En möjlighet att kunna utvisa gängkriminella som saknar svenskt medborgarskap utan att de dömts för brott ska utredas . Det bör vidare kartläggas hur många utländska medborgare som är aktiva gängkriminella." Det är en jättebra skrivning. Jag ser verkligen fram emot ett skarpt förslag i frågan. Men det finns ett problem kopplat till just den skrivningen. Det här blir en öppen fråga.
Hur ska vi, även när en ny lag kommit på plats, kunna utvisa gängkriminella som saknar svenskt medborgarskap utan att de har dömts för brott om vi inte i dag klarar av att utvisa de gängkriminella som saknar svenskt medborgarskap och som har begått väldigt grova brott? Det skulle vara intressant att höra vad statsrådet har att säga om det.
Richard Jomshof (SD):
Jag tackar statsrådet för svaret. Som Maria Malmer Stenergard konstaterat i sitt svar kommer en ny utredning att tillsättas - alltså inte en ny regering utan en utredning . Jag tycker nog att ni ska få chansen ett tag till. Utredningen handlar om att ytterligare skärpa regelverket kring utvisning på grund av brott.
På sidan 43 i Tidöavtalet står det att utvisningsfrågan alltid ska prövas när utlänningar står åtalade för brott samt att verkställighetshinder inte ska medföra att domstolen inte fattar beslut om utvisning. Det har statsrådet redan konstaterat, och det är naturligtvis väldigt bra. Om man frågar mig är detta den absolut viktigaste delen i hela Tidöavtalet.
Jag menar att människor av det här slaget - det spelar ingen roll vad de har för bakgrund - inte har i Sverige att göra. Kommer man till Sverige och begår väldigt grova brott ska man naturligtvis skickas tillbaka hem igen. Det spelar ingen roll om man kommer från ett grannland eller något annat land. I Sverige förväntar vi oss att man sköter sig och bidrar till det allmänna.
Jag vill också påstå att frågan om utvisning är central för att komma till rätta med gängkriminaliteten och den allt grövre organiserade brottsligheten, för den är till stor del ett importerat problem. Den bilden förstärks inte minst av att omkring en tredjedel av dem som avtjänar straff i svenska fängelser de facto saknar svenskt medborgarskap. Problemet med att grovt kriminella utlänningar tillåts stanna i Sverige började inte med korankravallerna utan har funnits under väldigt lång tid, i väldigt många år.
Såväl våldtäktsmän som mördare har tillåtits stanna i Sverige efter avtjänat straff när de i själva verket borde ha skickats tillbaka hem igen. Ett uppmärksammat fall är de fyra eritreanska män som gruppvåldtog en kvinna i Flemingsberg i fjol. Två av männen våldtog dessutom kvinnan ytterligare en gång i en hiss på Flemingsbergs station.
Samtliga män kommer att dömas till fleråriga fängelsestraff, men trots att åklagaren yrkade på utvisning vid fällande dom kommer ingen att utvisas efter avtjänat fängelsestraff. Det är bara ett tragiskt exempel av många. Man kan också titta på siffror från Brå som visar att närmare sex av tio utländska mördare som var folkbokförda i Sverige när brottet begicks slipper utvisning efter avtjänat straff. Det är väldigt allvarligt att situationen ser ut så.
Att utländska medborgare avhåller sig från att våldta och mörda i Sverige är inget orimligt krav - inte heller att de inte startar eller deltar i kravaller där man till exempel försöker döda poliser. Jag tycker att det ligger inom rimlighetens gränser att man inte sysslar med den sortens verksamhet. Därför är det såklart bra att ny lagstiftning på området planeras. Men vad gör vi innan ny lagstiftning är på plats?
Vad gör vi med alla de grova brottslingar som tillåts stanna kvar i Sverige i dag? Vi har till exempel dem från korankravallerna som jag nämnde, och det blir förmodligen fler med tanke på hur man har valt att döma. Och när lagstiftning väl är på plats, vad gör vi då med människor som inte borde ha fått stanna i Sverige? Finns det något vi kan göra i efterhand?
Richard Jomshof (SD):
Tack för svaret, statsrådet! Det var ett bra svar. Jag tycker att det är positivt att frågan om utvisning är så central och att man - vi - arbetar med den på ett så omfattande sätt.
Den frågan är nämligen avgörande för att komma till rätta med den här sortens kriminalitet, just för att en majoritet av dem som begår dessa brott tyvärr - eller hur man nu väljer att se på det - har en annan bakgrund. Det är så verkligheten ser ut.
Jag hoppas att vi får ny lagstiftning på plats så fort det bara går, för det handlar naturligtvis också om att de som befinner sig i Sverige, och som sköter sig, inte ska behöva drabbas för att det finnas andra människor som inte förstår hur man beter sig i vårt land.
Erik Bengtzboe (M):
Vi är här i dag för att diskutera och debattera riksinternatens särskilda ställning. Vi är inte här för att debattera vad som egentligen är goda eller dåliga skolor - tyvärr, även om det skulle vara trevligt.
Vi är inte här för att diskutera om internatverksamhet är något som över huvud taget behövs, utan vi är här för att diskutera om riksinternatens särskilda ställning enligt den lagstiftning vi har haft verkligen är nödvändig. Det finns en bred enighet i kammaren om att så inte är fallet.
Efter åtta år med alliansstyre har många reformer på skolområdet åtminstone startats, även om jag kan hålla med många av de föregående talarna om att man alltid i efterhand kan önska att mer hade skett, och fortare. Man vill alltid se mer resultat.
Men en ny inriktning för svensk skola med fokus på kunskap, med fokus på kvalitet och med fokus på att på ett modernt sätt möta både elevers och föräldrars behov och önskemål har inletts. Där kan vi i förlängningen skapa en bättre skola för alla i Sverige. Riksinternaten har utan tvekan fyllt en viktig funktion i Sveriges historia, så som många har konstaterat.
Men i dag ser verkligheten annorlunda ut. Behoven ser annorlunda ut, och utvecklingen har inte varit den vi har förväntat oss. Många skolor erbjuder riksintag i dag. De jobbar med olika former av lösningar för att se till att man lyckas lösa det behov som finns av internat.
Den springande intressanta punkten och knäckfrågan blir då varför vissa skolor, utpekade av statens allsmäktiga hand, ska ha en särskild ställning kontra alla andra skolor som har riksintag och internatlösningar och som fyller en enormt viktig funktion när det gäller att möta de behov som många elever och föräldrar har.
De får inte ta del av de särskilda bestämmelserna, som bara gäller de tre riksinternaten. Vi måste självfallet se till att man gör upp med den snedvridning av konkurrensen som detta innebär och att alla får agera på lika villkor. Det finns säkert de som har olika uppfattningar om riksinternaten här. Det finns säkert de som tycker att det är bra skolor, och det finns säkert de som tycker att de är dåliga. Men det är som sagt inte därför vi är här.
Tidningsrubriker i alla ära - de kan agera bränsle åt vilken riktning man vill. Men tidningsrubriker är aldrig en god grund att styra svensk lag på, utan vi ska basera våra beslut på förnuft. När det gäller skolan ska vi basera dem på fokus på kunskap och kvalitet och på att möta de behov som elever och föräldrar har på ett så modernt sätt som möjligt.
Vi har i dag en orimlig situation där vissa skolor som sagt får privilegier framför andra. Det är hög tid att vi gör upp med det. Jag är glad att alliansregeringen och Jan Björklund tog tag i frågan och att den nu drivs vidare av den socialdemokratiskt ledda regeringen tillsammans med Miljöpartiet. Det är ett gott tecken på att svensk skola kan fortsätta att utvecklas i rätt riktning även om man byter regering. Vissa frågor om utlandssvenska elevers utbildning i Sverige
Erik Bengtzboe (M):
Det är väldigt roligt att vara tillbaka i utbildningsutskottet och denna kammare. Det är en ynnest att få fortsätta mitt arbete med utbildningsfrågor, och jag tror att den uppfattningen delas av de flesta som sitter här. Det är otroligt glädjande att få jobba med ett område som känns så viktigt och roligt att arbeta med. Jag ber om ursäkt om det är så att Lena Hallengren har uppfattat det som att vi vill ge sken av att allting började 2006. Det är absolut inte så vi ser på saker och ting.
Det är också väldigt glädjande att ha en ordförande i utskottet som inser att allting inte heller stannade 2006 utan att mycket har hänt sedan dess. Vi skulle kunna prata mycket om finansiering och pengar, och jag förstår att det är jobbigt för en socialdemokrat att stå med facit i hand och konstatera att vi under åtta år med en alliansledd regering har satsat mer på skolan än någon socialdemokratisk regering någonsin har gjort tidigare - trots att vi har sänkt skatten och därmed gjort det möjligt för människor att tjäna mer.
Jag skulle också kunna konstatera det faktum att moderatledda kommuner - det är kommunerna som är huvudmän för skolan - har bättre skolresultat och att de satsar mer pengar än vad socialdemokratiskt ledda kommuner gör, men jag ska precis som du gjorde ägna den sista minuten av denna replik åt att besvara din fråga. Det är absolut så att varje elev är unik. Det är absolut så att det bakom varje elev som inte klarar grundskolan ligger ett misslyckande som inte är den elevens ansvar utan just grundskolans ansvar.
Det är också mycket möjligt så att ett miljöombyte ibland är precis det som behövs, och det måste man se över vid vartenda enskilt tillfälle. Men som du precis sa själv är det ett misslyckande och ett ansvar för grundskolan, Lena Hallengren, och vår målsättning ska inte vara att göra det så enkelt som möjligt med det misslyckandet. Vår målsättning måste i stället vara att se till att misslyckandet inte sker.
Genom att tydligt lägga ansvaret på grundskolan och säga att den inte har alternativet att skjuta över problemet på gymnasieskolan är målsättningen att se till att eleverna når målen - inte att tvinga dem att gå kvar ett tionde grundskoleår. Det handlar om att se till att de når målen och att rätt resurser och stöd sätts in, så att detta inte blir nödvändigt.
Erik Bengtzboe (M):
Låt mig vara tydlig med att prov, kontroller och betyg inte ger kunskap i sig. Det är dock det absolut tydligaste kommunikationsvärdet vi har i den svenska skolan. Det är det som klargör för föräldrar, lärare och elever hur eleven ligger till och vilka insatser som behövs.
Jag är glad att vi har sett en utveckling där en samlad svensk vänster, med något undantag, börjar inse att betyg och prov inte är någonting farligt utan faktiskt någonting bra och någonting som behövs för att vi ska kunna garantera att ingen faller emellan.
Ingen ska någonsin riskera att hamna i en situation där man inte klarar skolan för att man inte får det stöd och de insatser man behöver - helt enkelt för att vi inte lyckas identifiera de utmaningar och problem vissa elever har. Vi vill gärna tro det bästa, och vissa politiska debattörer vill gärna önska att det inte skulle vara nödvändigt. Tyvärr bevisar historien att det är fel.
När det gäller frågan om ansvaret för misslyckandet i grundskolan och frågan om möjligheten att göra ett tionde grundskoleår obligatoriskt för de elever som inte klarar grundskolan handlar det just om en förskjutning av ansvar. Det handlar om att se till att rigga ett system som gör att grundskolan måste klara av det den ska klara av i stället för att skjuta problemet framför sig, så att vi undviker att fler elever än nödvändigt behöver de åtgärderna så sent och i stället får dem tidigare.
Hur den enskilda insatsen sedan organiseras för varje elev - inom vilken fysisk byggnad den äger rum och med vilken lärare - är en annan sak. Det viktiga här är frågan var huvudansvaret för grundskolans inlärning ska ligga. Ska den ligga på grundskolan, eller ska det vara någonting som lärare och rektorer kan välja att skjuta över på gymnasieskolan - som inte ens är obligatorisk i det här landet?