KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gustav Fridolin (MP):
När man lyssnar till Barbro Holmberg får man bilden att några bygger en fästning runt Europa. Och medan det arbetet pågår fokuserar Barbro Holmberg inte på själva fästningsbyggandet utan på de få, små hål i muren som fortfarande finns kvar. Hon pekar på dem och säger: Titta vad bra - man kan ju faktiskt se igenom!
Jag förnekar inte att det i skyddsgrundsdirektivet finns vissa saker som kan leda till en framgång i vissa länder. Jag förnekar inte att man på några punkter lyckats flytta fram positionerna. Men i huvudsak innebär skyddsgrundsdirektivet och asylprocedurdirektivet ett stort bakslag för oss som på allvar tror på humanism och rättssäkerhet i asylsystemet. Det är jag inte ensam om att säga.
Jag upprepar igen vad UNHCR:s kritik går ut på. Asylprocedurdirektivet som det står riskerar att leda till en global erosion av hela asylsystemet. Det riskerar att sätta flyktingars liv i fara. Dessutom pekar Ruud Lubbers, FN:s flyktingkommissarie, på ett par punkter där det inte stämmer överens med den internationella rätt som vi tillsammans har slagit fast.
Det är möjligt att Barbro Holmberg upplever att hon har svarat på några frågor. Men vissa svar har jag definitivt inte fått. Precis som Barbro Holmberg säger är asylprocedurdirektivet ännu inte färdigförhandlat. Vi väntar på ett nytt ministerrådsmöte eftersom allt det här ska hastas igenom innan de nya medlemsländerna är med i EU. På det ministerrådsmötet kommer ju de frågor som jag lyfte fram i mitt förra anförande att tas upp.
Där kommer frågan om de säkra länderna, alltså det som i vissa länder uttrycks genom listor på länder som man ganska slentrianmässigt kan direktavvisa folk till. Detsamma gäller frågan om de säkra tredjeländerna. Man kan alltså avvisa folk direkt till länder som de har besökt på vägen till det land som de söker asyl i. Vi har också frågan om att asylsökande som får avslag ska kunna skickas tillbaka till ursprungslandet medan deras fall fortfarande överprövas i EU-landet.
Dessa frågor kommer att behandlas på nästa ministerrådsmöte, och hur jag än lyssnade på vad Barbro Holmberg sade kunde jag inte höra att hon berättade hur Sverige kommer att agera för att få de här frågorna avgjorda i enlighet med vad UNHCR har sagt. De har alltså talat om att få bort begreppet "säkra länder", eller åtminstone mildra det, att få bort begreppet "säkra tredjeländer", eller åtminstone mildra det, och att få bort den här möjligheten att avvisa människor vilkas överklagandetid fortfarande löper, eller åtminstone mildra det.
Jag hörde inte hur Barbro Holmberg har tänkt agera på ministerrådsmötet för att se till att UNHCR:s kritik faktiskt leder till någonting, att det faktiskt leder till att EU inte blir de som tar ett steg som innebär att hela det globala asylsystemet raseras.
Gustav Fridolin (MP):
Nej, Barbro Holmberg, det är inte du som målar upp bilden av "Fästning Europa". Den fastslås av så många andra, frivilligorganisationerna, UNHCR, och man kan läsa om det i Kyrkans Tidning i det senaste numret. Vi pratar alltså inte om någon rabulistisk liten tidskrift. Ingressen om flyktingpolitiken låter så här: Den 1 maj kan EU slå fast sin nya gemensamma flyktingpolitik. Flera ledande frivilligrörelser rasar mot förslaget som stänger unionens gränser.
FN:s flyktingkommissarie befarar slutet för den globala asylrätten. Man fortsätter i samma stil: Kritiken från europeiska flykting-, hjälp- och människorättsorganisationer är kraftfull. Förslaget bryter mot folkrätten. Direktivet skulle innebära att asylrätten villkoras i EU-länderna. Den som kommer från ett land som anses säkert, passerat ett annat land på väg till EU eller fått avslag i första instans kan avvisas. Murarna runt EU växer ännu högre. UNHCR:s flyktingkommissarie Ruud Lubbers kritik har också varit hård.
Om EU:s förslag antas kan det leda till ett sönderfall av det globala asylsystemet och att framtida flyktingars liv äventyras. Den bild jag visade var att medan det här händer varnar inte Sveriges migrationsminister för det utan pekar i stället på de små hål som fortfarande finns kvar i muren och säger att det var väl bra. Det här en pågående process, precis som Barbro Holmberg förklarar.
I vissa saker kan vi möjligen nå den framgången att det vid det här laget avförs från dagordningen. På den fråga som Barbro Holmberg ställer är svaret att det bästa vore om vi kunde få verkliga miniminormer så att ingen kröp under, men i praktiken håller de här direktiven på att bli tak i stället. Vi håller på att få en kapprustning mot botten i flyktingpolitiken. Jag har ställt ett par frågor under den här interpellationsdebatten. En av dem har jag inte fått något som helst svar på.
Jag har fått redovisat för mig vissa förändringar som kommit i processen inför nästa ministerrådsmöte, men jag har inte fått svar på hur den svenska regeringen kommer att agera på det mötet för att få till stånd ytterligare förändringar för att se till att den kritik som riktas från frivilligorganisationerna och UNHCR också får bäring i det slutgiltiga asylprocedurdirektivet, om det nu blir något.
Gustav Fridolin (MP):
Låt oss alla som vid den här sena timmen är i riksdagens kammare tänka oss ett antal barn, fem sex syskon.
Tänk er nu att de här barnen måste ta hand om varandra därför att deras föräldrar av olika skäl känt sig tvingade att gömma sig. Tänk er nu att det ligger ett hot över de här barnen att utvisas till ett land, Tyskland, där de inte har några anhöriga, där de inte har någon alls att komma till.
Tänk er att de är på väg att utvisas utan de föräldrar som gömmer sig i Sverige. Tänk er nu att det här är just Sverige och att det här är just 2004 och inte någon skräckhistoria från förr. Det här är ingen uppdiktad historia. Det här är ett fall som har funnits med i debatten den senaste veckan.
Det är ett fall där nu inhibition råder, men det är ett fall som visar på grava brister i asylsystemet och hur barn behandlas. Det här är Gunnar Nordmarks viktiga interpellation, och jag vill inte tynga ministerns svar med några längre frågor utan nöjer mig med att ställa en fråga som hon kan välja att besvara med ett ja eller ett nej.
Gustav Fridolin (MP):
Tack till Gunnar Nordmark som har skrivit interpellationen som har föranlett debatten i dag. Jag konfronterade i mitt inlägg migrationsministern med en del av verkligheten.
Det gäller ett fall som är typiskt för vilken attityd som finns inom utlänningsmyndigheterna och bland dem som har att uttolka vår lagstiftning när det handlar om barn men som också visar på hur utlänningsmyndigheterna tänjer på gränserna och går ett steg längre än vad man tidigare gjort vid behandling av asylsökande barn. Jag ställde en fråga som ministern hade kunnat besvara med ett ja eller nej, men hon valde att inte svara alls.
Jag ställde frågan om hon utifrån detta ser att barnkonventionen i dag har en tillräckligt stark ställning i asylhanteringen och utlänningslagstiftningen. Om ministern har tid och möjlighet att svara i sitt nästa inlägg får jag ändå ställa följdfrågorna.
Om ministern svarar nej på frågan, att det finns en del saker som åtminstone indikerar att barnkonventionen i dag inte har en tillräckligt stark ställning, vad avser ministern att göra för att förändra den situationen?
Gustav Fridolin (MP):
Riksdagen måste ju genom ett tillkännagivande, som är det verktyg vi har, kunna begära att en fråga som regeringen, genom sin makt att ge direktiv till utredningar, placerat på en plats där det kommer att ta ytterligare tid att bli färdig med den ska behandlas snabbt eller, vilket jag helst vill och för fram i min reservation, lyftas ur denna utredning för att behandlas på särskilt sätt.
Jag vidhåller att frågan om lokala folkinitiativ, som inte är en grundlagsfråga, därmed inte hör hemma i Grundlagsutredningen. Den borde behandlas på annat sätt. Jag kan tänka mig att när nu Grundlagsutredningen fått den, kan de väl få behandla den, men då ska den behandlas snabbt. Det ska inte vara så att den ska vara färdig samtidigt som det stora grundlagsarbete som Grundlagsutredningen gör ska vara färdigt, vilket är om lång tid.
Den bör behandlas snabbt, och ett betänkande bör i så fall presenteras under detta år.
Gustav Fridolin (MP):
Formen av begränsningar vad gäller hur högt valdeltagandet ska vara, vilka frågor som kan omfattas, vem som ska formulera frågeställningen, hur lång tid som ska förflyta till dess folkomröstningen hålls - den typen av begränsningar måste man titta närmare på och utforma ett regelverk för. Där är jag och Skårman fullständigt ense.
Men ska jag tolka det Skårman sade som att han instämmer i principen att man ska ha tvingande folkinitiativ, alltså om en viss del - vi sätter en procentsats här i riksdagen - kräver en folkomröstning ska det bli en folkomröstning, såsom Moderaterna tidigare har uttryckt det?
Gustav Fridolin (MP):
Om Ingvar Svensson uppfattar att jag har gjort utfall från riksdagens talarstol när jag hållit ett anförande får det stå för honom. Jag bara konstaterade att när vi hade diskussionen om huruvida homosexuella skulle inkluderas i hetslagstiftningen fanns ingen enighet om detta i kammaren. Jag har också konstaterat att vi har kolleger som nu slåss för trosfrihetsparagrafen. Jag har velat visa på det något inkonsekventa i en situation där det ska vara möjligt att hetsa mot homosexuella.
I dag är det möjligt att hetsa mot homosexuella inom religionens ram, inom kyrkans ram, med hänvisning till bibelcitat med mera. Däremot är det omöjligt att i den allmänna debatten diskutera problem kring olika religioner om det knyter an till något som skulle kunna störa den trosfridsparagraf som det talas om.
Gustav Fridolin (MP):
Låt mig till den debatt som precis var understryka att jag tror att de offentliga verksamheterna som berörs och samhället i stort tjänar på att människor som arbetar i den offentliga verksamheten känner en trygghet i att de kan gå till medierna utan att bli efterforskade och utstå repressalier om det finns missförhållanden. På samma sätt skulle det privata näringslivet tjäna på att ha samma skydd för sina medarbetare.
Både samhället och de privata företagen skulle tjäna på att ha det som i den internationella debatten brukar kallas för whistle blowers , personer som kan meddela medierna och andra om det försiggår felaktigheter eller om de anställda blir behandlade på ett dåligt sätt. Fru talman! Jag begärde replik på Yoomi Renströms inlägg därför att jag ville tala något om presstödsfrågan.
Jag noterar med gillande att Yoomi Renström understryker att förutom presstödet och yttrandefriheten måste det också finnas rimliga möjligheter att nå ut med sitt budskap. Därför har vi länge krävt att man ser över distributionskanalerna för framför allt tidskrifter.
I dag finns det i praktiken ett monopol för distributionen av tidskrifter vilket gör det svårt för små tidskrifter som inte hör till de stora ägarkoncernerna att komma ut med sitt budskap, sina produkter och sina tidskrifter.
Därför skulle vi vilja att regeringen i det arbete man nu har med att titta på Presstödsutredningens förslag också beaktar hur det statliga distributionsstödet till dagstidningar skulle kunna utvidgas för distribution av tidskrifter. Eftersom Yoomi Renström inte i sitt inlägg berörde just den här frågan specifikt vill jag ge henne möjlighet att säga om hon tror att regeringen kommer att göra det.
Gustav Fridolin (MP):
Visst är det så att vi lever i ett samhälle där medielandskapet förändras väldigt kraftigt och gör det på det positiva sätt som Yoomi Renström lyfter upp. Det finns nya distributionskanaler. Det finns alternativa medier som genom Internet har en möjlighet att nå ut på ett annat sätt. Det är såklart väldigt positivt och utmanar dem som brukar kallas för de stora drakarna i det här sammanhanget. Men samtidigt har vi en negativ utveckling. Vi har en ökad mediekoncentration.
Men det är svårigheter, som jag kanske inte till fullo förstår, att få igenom en mediekoncentrationslagstiftning i den här riksdagen. Det är en ökad kommersialisering inom medierna, med allt vad det innebär. Just därför tror jag att frågan om tidskriftsdistribution inte kan hänvisas till att enbart lösas genom de nya distributionskanaler som finns.
Här behövs ett ansvar för att de som gör tidskrifter på det traditionella sättet också ska kunna komma ut med sina tidskrifter och sitt budskap. Därför vore det bra att ha distributionskanaler som var fria från de stora ägarintressena inom medierna i övrigt.
Gustav Fridolin (MP):
Man ska alltid undvika att vara för svepande. Det är en lärdom jag kommer att ha med mig från det här huset och från den här debatten. Låt oss konstatera att det här är en intressant diskussion. Den som talar om att det finns en absolut yttrandefrihet kommer ju genast att bli emotsagd. Det finns inte ett land som har en absolut yttrandefrihet, utan alla utvecklade demokratier har vissa gränser för yttrandefriheten. Man får inte direkt kränka eller förtala någon.
Man får - och det är en dyrköpt erfarenhet från de krig som vår världsdel har genomlevt - inte heller hetsa mot enskilda grupper. Man kopplar samman hetsen med de brott som de grupperna har utsatts för.
Nu förs i samhället en diskussion om resultatet av den lagändring som några av oss gemensamt gjorde i början av mandatperioden, nämligen att homosexuella och bisexuella inkluderas i hetslagstiftningen. Det har visat sig att den lagen inte gäller för den som framför vissa hetsande inlägg i ett kyrkorum till exempel.
Samtidigt förs i samhället en diskussion om ytterligare en inskränkning i yttrandefriheten, nämligen att man ska ha en trosfridsparagraf. Även om jag inte ska gå in på om det är samma personer som säger de här sakerna, precis som Ingvar Svensson säger, så finns det en risk att vi hamnar i den något inkonsekventa situationen att man får hetsa i kyrkorummet, men man får inte tala illa om det som görs i kyrkorummet.
Det skulle ju bli en ganska märklig situation.
Gustav Fridolin (MP):
Huruvida jag har missförstått resultatet av den dom som föll i det uppmärksammade Åke Green-fallet eller inte får vi väl delvis lämna därhän. Det är inte vår sak att gå in i enskilda domar, men det konstateras att flera av oss - däribland jag - efter det har krävt att vi bör göra en utvärdering av om lagen har fått det syfte vi tänkte att den skulle få.
Det skulle vara rimligt att se om det kanske inte var så att vi menade att uttalanden som att homosexuella är en cancersvulst på samhällskroppen faktiskt skulle vara att räkna som hets. Fru talman! Den här typen av debatt leder ofta till olika former av stickspår och intressanta diskussioner, och det ligger väl en rimlighet i det. Vi förde precis nyss en diskussion om vem som hade fällt ett särskilt uttalande.
Delvis är väl det här också ett stickspår, även om det är en intressant diskussion. Det understryker Ingvar Svensson när han markerar att man inte ska uttrycka sig alltför svepande. Det jag försökte säga i mitt huvudanförande var att jag tror att i en tid när vi kanske snarare karikerar varandra än pratar med varandra så finns det en vikt av att vi understryker dialogens värde.
Det är ju trots allt dialogen och mötet mellan människor och chansen att få bryta sina åsikter i en öppen och fri debatt som är yttrandefrihetens viktigaste värde. Det är inte att man kan kränka andra människor. Vi kan också se i spåren av den debatt som har förts och de bilder som har publicerats i Danmark och på andra ställen att hatbrott riktade mot just muslimer har ökat i vår del av världen.
De har funnits i en ökande grad i Danmark och också i Sverige. Där finns ett arbete som vi måste göra med att begränsa hetsen samtidigt som vi behandlar yttrandefriheten.
Gustav Fridolin (MP):
Det är alltid positivt när någon är ense med en miljöpartist och med Miljöpartiets ståndpunkter, så jag har väl inte så mycket att erinra mer än det att den utredning som förevarit arbetet med att ta bort kravet på medborgarskap för vissa tjänster och vissa uppdrag, betänkandet från Kommittén om medborgarskapskrav, har en gång beretts i Regeringskansliet, och förslag har lagts fram.
Därför hyser jag farhågor om att de övriga förslag som i det sammanhanget inte lades fram till riksdagen inte kommer att genomföras om inte riksdagen återigen påpekar att man inte vill ha dessa krav på medborgarskap.
Jag kan möjligen lugnas senare av den socialdemokratiska ledamoten i debatten - man kan ju alltid hoppas - men jag tror att det vore positivt med ett tillkännagivande till regeringen där vi tydliggör att också de övriga förslagen som Kommittén om medborgarskapskrav lade fram ska genomföras, så att människor som bor i Sverige ska ha rätt att inneha också tillsättningar och uppdrag som i dag är förbehållna dem med svenskt medborgarskap.
Gustav Fridolin (MP):
Jag ber om ursäkt till Winston Churchill om han känner sig orättvist behandlad i riksdagens kammare. Jag tyckte nog att man kunde ta upp och diskutera de stora statsmän som varit med och format den verklighet vi lever i och hur de uttryckte sig, även om de tyvärr inte längre är i livet. Den danska miljörörelsen är intressant.
Det var en av de rörelser som en gång ville att Danmark skulle ansluta sig till EG, detta för att de ur ett snävt miljömässigt perspektiv såg att Danmark nog kunde få bättre miljöregler med ett medlemskap i dåvarande EG. Tilläggas bör att ganska många av dem har ändrat sig nu, men det hör inte hit. De kämpade för ett danskt EG-medlemskap.
Samma människor åkte när frågan kom upp i Sverige över sundet och kampanjade tillsammans med mig i Skåne mot ett svenskt EU-medlemskap. Varför det? kan man fråga sig. Jo, de sade att viktigare än små miljöstandarder, möjligen bättre eller sämre, är att något land kan gå före, att något land kan visa att miljöomställningen är möjlig, att det finns exempel att peka på: Titta där, det går att förbjuda antibiotika i djurfoder!
Titta där, det går att momsbefria miljöriktiga varor! Titta där, det går att över tid stoppa torskfisket för att få upp torskbeståndet i våra hav igen! Titta, det går! Inom EU är allt detta omöjligt. Inom EU existerar inte det som vissa har kallat för miljögaranti, rätten att gå före på miljöområdet. Inom EU hindras vi att vara exemplets makt.
Jag tror att vi skulle ha större möjligheter att faktiskt agera internationellt för miljön om Sverige inte var medlem i den europeiska unionen.
Gustav Fridolin (MP):
Jag lämnade ett svar på hur Sverige internationellt kan driva på för en bättre miljöpolitik där jag sade att jag tror att vi har större möjligheter till detta utanför än innanför den europeiska unionen. Det andra svaret på Tobias Krantz fråga, eftersom han nu inte var nöjd med det första, är att vi också använder andra internationella organ, de mellanstatliga organ som finns på det internationella planet, för att jobba för miljöfrågor.
Jag nämnde i mitt anförande just dessa två olika delar - dels folkrörelsearbetet, det nationella arbetet, exemplets makt, dels det internationella samarbetet, det globala samarbetet. I sin replik kallade Tobias Krantz EU för globalt. Jag gissar att det var ett misstag. Det är ju trots allt bara 25 länder. Världen har ett antal fler länder och några fler världsdelar än Europa.
Detta globala samarbete byggs rimligen upp inom just det organ som flyttat fram positionerna på miljöområdet - FN. FN har trots motstånd från USA och en flat inställning från EU lagt fram ett Kyotoprotokoll som kraftigt kan begränsa växthusutsläppen i världen.
FN är också det organ som byggt upp en internationell brottmålsdomstol som borde kompletteras med en miljödomstol med kraft att döma stater och multinationella företag som inte ställer upp på de miljöregler vi arbetar fram tillsammans. Jag är inte principiell motståndare till överstatlighet. Jag är motståndare till när makt flyttas längre ifrån människor än nödvändigt, som den gör på många områden inom EU. Gränsöverskridande miljöproblem ska behandlas gränsöverskridande.
Just därför, fru talman, försöker vi så länge Sverige är med i EU också använda just detta organ för att trycka på för en bättre miljöpolitik. Vi gör vad vi kan inom EU-parlamentet. Vi har en representant; vi har haft fler tidigare. Vi jobbar ihop med andra progressiva krafter i den gröna gruppen, Europeiska fria alliansen, för att få en bättre miljöpolitik. Tyvärr är vi dock oftast inte lyckosamma.
Den europeiska miljörörelsen uppmanade som bekant de europeiska medborgarna att rösta nej till det konventsförslag som lades fram och som nu äntligen har fallit.
Gustav Fridolin (MP):
Stoppa möjligheterna för de länder som vill ansluta sig till EU - det är ju befängt att påstå att jag vill något sådant, Kerstin Lundgren. Miljöpartiet har inte motionerat mot anslutning av nya länder till EU. Alla länder som i demokratisk ordning fattar beslut om att de vill vara med i den organisationen har givetvis den fulla rätten att vara det.
Men jag förbehåller mig rätten att ha en åsikt såväl i Sverige som hos mina vänner i de gröna partierna i många av EU:s nya länder som gärna vill se en annan form av samarbete och med andra samarbetsorganisationer i andra länder. EU kommer att fortsätta, säger Kerstin Lundgren. Det är väl troligt, även om det är en ganska intressant politisk linje. Så här ska det vara. Så kommer det att fortsätta att vara. Därför ska vi ha det så. Det innehåller liksom inget argument.
Men om EU nu kommer att fortsätta, låt oss diskutera vilket EU vi vill ha i fortsättningen. Jag tror att EU också skulle bli bättre om något land vågade säga: Om ni fortsätter på den inslagna vägen, om ni fortsätter flytta makt längre och längre bort, vill vi inte vara med längre.
Jag tror att ett svenskt utträde eller något annat lands utträde hade varit en kraftig väckarklocka för makten i Bryssel - en väckarklocka som de så väl behöver, för de verkar inte vakna trots att folken i EU i folkomröstning efter folkomröstning underkänner EU:s utveckling, vare sig det handlar om EMU i Sverige, den nya konstitutionen i Frankrike och Nederländerna eller Nicefördraget på Irland.
Vad skulle det innebära med ett utträde? Vad går vi ut till? Vi går ut till självständiga möjligheter att forma vår politik, möjligheter till internationellt samarbete i Europarådet, genom avtal med EU och andra länder i FN. Vi har möjligheten att föra en självständig linje i FN på alla de internationella områden vi i dag är tysta med hänvisning till EU-linjen. Vi har möjlighet att kritisera Kinas övergrepp i Tibet, en fråga där vi varit tysta med hänvisning till Frankrikes handelsintressen.
Vi har möjligheten att stoppa svensk vapenexport till länder som vi inte vill exportera vapen till. Vi har möjligheten att vara en aktiv och pådrivande kraft för miljö, mänskliga rättigheter och rättvisa över världen som tyvärr har försvagats genom EU-medlemskapet.