Anders Borg (M):
Låt mig tacka för Monica Greens empati. Jag känner naturligtvis på samma sätt en stark empati för Monica Green. Det kan inte vara lätt att vara i opposition i dessa tider. Vi har de starkaste offentliga finanserna under mycket lång tid, vi minskar vår skuldsättning, och vi har en remarkabel utveckling på arbetsmarknaden att se tillbaka på den senaste tiden. Det var naturligtvis inte bara 2006.
Sedan årsskiftet har antalet personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder minskat från 84 000 till 78 000. De latenta arbetslösa, de som uppger i arbetskraftsundersökningar att de söker jobb, att de vill ha jobb men inte är inskrivna, har minskat från 175 000 till 92 000. De undersysselsatta, de som jobbar men som vill jobba mer, har minskat från 265 000 till 247 000 sedan årsskiftet.
De med sjukpenning har minskat från 200 000 till 166 000. Förtidspensionärerna har minskat med 6 000 sedan årsskiftet. Det är naturligtvis en remarkabel utveckling, där vi ser att det utanförskap som har byggts upp under tre decennier nu är på väg att pressas tillbaka. De starka offentliga finanserna och den politiken gör att vi offensivt kan möta utvecklingen.
Det har gjort att vi har underlättat resursutnyttjandet samtidigt som vi har en möjlighet att göra åtgärder för att vi har stora överskott. Vår politik kan inte bättre formuleras än på det sätt som Lars Leijonborg gjorde. När det är en tuffare tid med lite dämpad efterfrågan ska man investera för framtiden. Då ska man göra mer på kort sikt av det som på lång sikt bygger produktionsförmåga.
Det kan vi göra därför att vi har de stora överskotten i utgångsläget. Det är en aktiv ekonomisk politik för att bygga produktionsförmåga på lång sikt och för att på kort sikt dämpa svängningarna. Monica Green driver tesen att vi har försvårat Riksbankens arbete. Så är det naturligtvis inte.
Den politik vi fört som minskat utanförskapet och fört tillbaka människor till arbetsmarknaden har gjort att svensk ekonomi kan leva med en högre sysselsättningsnivå. I KI:s rapport skriver man - jag kan inte låta bli att läsa ur den, kanske inte för att det är så välformulerat men det är viktigt: Arbetskraften bedöms fortsätta att öka under prognosperioden till följd av den demografiska utvecklingen och regeringens arbetsutbudsstimulerande politik.
Man konstaterar vidare: Arbetskraftsutbudet stimuleras samtidigt av ekonomiska reformer med syfte att höja incitamenten för att vara i arbete i förhållande till att inte arbeta. Man konstaterar också att regeringens ekonomiska politik bidrar till att sysselsättningen 2010 blir ungefär 20 000 högre än vad den annars skulle ha kunnat vara.
Jag kunde ha fortsatt att läsa ur KI:s rapport, för det finns väldigt många stycken som handlar om att en konsekvent politik för att fler människor ska vilja arbeta, som gör det enklare att anställa och lättare att driva företag också är en politik som gör att ekonomin fungerar bättre. Den skapar inte inflationstrycket. Den underlättar ekonomins funktionssätt. Det är precis det som är vår uppgift.
Vi ska underlätta ekonomins funktionssätt, och det ska vi göra genom att därmed också minska risken för överhettning. Det var det vi gjorde förra året. Här har vi en god grund. Vi har en god grund för att nu dämpa nedgången genom att göra mer av det som på lång sikt bygger produktionsförmåga. Det är därför den handlingskraft den här regeringen har kanske allra bäst kommer till uttryck i den forskningssatsning som Lars Leijonborg tidigare talade om.