Elisabeth Svantesson (M):
Tack, Patrik Björck och Johan Andersson, för interpellationerna! Det här utvecklas till en intressant debatt, men den hamnar ungefär där den brukar. Det blir inte så mycket diskussion om hur jobben ska fortsätta att bli fler. Om fler ska ha ett jobb att gå till, om arbetsmarknadspolitiken ska vara verkningsfull, måste jobben bli fler. Jobbpolitik är brett. Det handlar om skatter, det handlar om utbildning, det handlar om förmågan för företagen att växa och anställa, att våga. Det handlar om att ha en bra och sund ekonomi så att företagen vill stanna i Sverige.
Arbetsmarknadspolitik handlar mycket om den viktiga frågan hur fler ska få del av jobben, hur vi ska sänka trösklarna tillsammans. I varje budget, varje år, har den här regeringen levererat skarpa förslag inom både jobbpolitik och arbetsmarknadspolitik, och det tänker vi fortsätta att göra. Jobbpolitiken handlar exempelvis om RUT-jobb och ROT-jobb. Det handlar om stora satsningar på forskning och utveckling, som gör att vi kan fortsätta att vara konkurrenskraftiga.
Det handlar om stora satsningar på utbildning, även inom bristyrkena så att matchningen ska fungera bättre. Det handlar om stora satsningar helt enkelt för att jobben ska bli fler, att drivkrafterna att arbeta ska bli större. Det är ingen slump, även om Socialdemokraterna gärna vill tro det, att jobben blivit så många fler trots en kris. Med detta sagt är jag inte nöjd. Åk till era kompisar i Danmark!
Där har befolkningen ökat, men sysselsättningen har minskat. Det är ingen slump att jobben i Sverige blivit fler. Det är en tydlig jobbpolitik som lett till det. Men jag är inte nöjd. Jag kommer att fortsätta - det gör vi i varje budget - att driva en politik så att jobben kommer fler till del. Det handlar om verktyg i arbetsmarknadspolitiken. Många av de verktygen är inte lagförslag. Det vet Socialdemokraterna mycket väl.
De verktyg vi har att jobba med, de som vi utökat verktygslådan med, är till exempel nystartsjobb, instegsjobb, särskilt anställningsstöd där arbetsgivare betalar 15 procent av den kostnad det innebär att anställa en person. Det handlar också om ytterligare satsningar på SIUS-handläggare för de särskilt utsatta grupperna samt om stöd för unga att komma vidare, att återgå till studierna som man en gång hoppade av från.
Allt det är viktigt i arbetsmarknadspolitiken. Det finns verktyg och skarpa förslag i varje budget för att jobben ska komma fler till del. Det är en utmaning när människor efter en lång och utdragen lågkonjunktur upplever att det är svårt att komma tillbaka. Man kanske förlorade jobbet på Esab i Laxå 2009. Man hade låg utbildning och hade jobbat i industrin hela sitt liv. Hur ska man komma tillbaka? Alla vill inte bli civilingenjörer.
Man behöver andra typer av stöd för att komma vidare. Dessutom måste vi se till att antalet jobb fortsätter att växa i alla delar, i alla sektorer. Här har vi en viktig uppgift. När det gäller sysselsättningsfasen, Johan Andersson, undrar jag lite grann vad du säger till de människor du möter. Jag möter varje vecka människor som har kommit i arbete. Jag besökte ett företag i Borås häromveckan.
Jag var inte där för att träffa någon i sysselsättningsfasen, utan jag ville träffa medarbetarna, de som jobbar på golvet. En av medarbetarna, vi kan kalla henne Lena, hade tidigare varit i sysselsättningsfasen. Hon är en av de tusentals personer som gått vidare. När Socialdemokraterna beskriver sysselsättningsfasen låter det som om ingen går vidare till jobb och utbildning. Det gör många, och fler måste göra det. För att det ska bli verklighet måste jobben bli fler.
Då kan man inte ha en politik med Socialdemokraternas skarpa förslag som slår ut jobb och företag. Lägger man skatter på jobb blir det färre arbeten. Vill man höja alla transfereringar slås jobben ut.