Jan Eliasson (S):
Carl B Hamilton har frågat försvarsminister Leni Björklund om hennes åsikt om ett USA-Nato-erbjudande om ett närmare svenskt så kallat avancerat partnerskap med Nato och vilka förändringar detta skulle innebära för Sverige, politiskt och militärt. Carl B Hamilton har även frågat hur försvarsministern avser att parlamentariskt förankra ett beslut om avancerat partnerskap inför Natos informella utrikesministermöte i Sofia. Interpellationen har överlämnats till mig för besvarande.
Sverige har ett öppet och nära samarbete med Nato inom ramen för det Euroatlantiska partnerskapsrådet, EAPR, och Partnerskap för fred, PFF, på den militära alliansfrihetens grund. Vårt samarbete baseras på partnerskapets grundläggande principer om frivillighet, det vill säga att vi själva väljer i vad och i vilken utsträckning vi vill delta. Vi är aktiva partner och en substantiell och viktig truppbidragare till de Natoledda insatserna i Kosovo och Afghanistan.
Tillsammans med andra EAPR- och PFF-länder, inte minst Finland, värnar vi om ökad insyn och inflytande för partnerländerna i de aktiviteter till vilka vi bidrar. Inom Nato har en diskussion nyligen inletts inför Natos toppmöte i Riga i november i år om en möjlig översyn av Natos partnerskapspolitik. Bakgrunden till diskussionen är Natos breddade verksamhet, också geografiskt, och behov av ökat samarbete med både gamla och nya partnerländer.
En utgångspunkt är att Natos samarbete bör stärkas med partnerländer som Sverige, som har en mer utvecklad förmåga att bidra till internationella fredsfrämjande insatser. Konturerna av den diskussion som påbörjats inom Nato är ännu otydliga. Nato har inte presenterat några konkreta förslag till partnerländerna om förändringar av partnerskapet. Partnerländerna kommer formellt att involveras i dessa diskussioner längre fram.
Från svensk sida avser vi att delta aktivt med utgångspunkt i de svenska intressena för vårt partnerskap med Nato. Sverige har behov av insyn och inflytande vad gäller de Natoledda krishanteringsinsatserna och andra verksamheter som vi bidrar till. Det är avgörande för att partnerländer på ett effektivt sätt ska kunna bidra till och påverka planering och genomförande av Natoledda krishanteringsinsatser. Det är också av betydelse för våra soldaters säkerhet.
ISAF i Afghanistan är ett bra exempel på hur samarbetet mellan Nato och truppbidragande partnerländer bör fungera. Min uppfattning är dock att det finns utrymme för förbättringar. Sverige välkomnar förslag som syftar till att fördjupa och tidigarelägga konsultationer med truppbidragarländer. Utvecklandet av Försvarsmaktens förmåga till internationella fredsfrämjande insatser inom ramen för partnerskapet är av stor betydelse. Det sker inte i någon annan organisation.
Samarbetet är därför avgörande inte bara för vårt deltagande i Natoledda fredsfrämjande insatser utan även i EU- och FN-ledda insatser. Regeringen fäster också stort värde vid EAPR som ett euroatlantiskt och alleuropeiskt forum för diskussion om säkerhetspolitiska frågor som berör hela denna krets. Vi är givetvis angelägna om att partnerskapet även i framtiden kommer att vara utformat för att möjliggöra dialog i denna breda krets.
Om och när regeringen tar ställning till formella förslag om förändringar i vårt partnerskap med Nato som på något sätt påverkar vår grundläggande syn, kommer detta att föregås av en förankring i riksdagen. Jag vill understryka att vårt samarbete med Nato, genom EAPR och PFF, även i fortsättningen kommer att utgå från den svenska militära alliansfriheten och från vår strävan att ge aktiva bidrag till internationella fredsfrämjande insatser.