Aron Modig (KD):
Åren 2006-2014 förde alliansregeringen en politik som gav utrymme för civilsamhället, för företag och för människor att växa. Alliansen har inför dagens votering lagt fram ett förslag som möjliggör en fortsättning på denna utveckling.
Som mina allianskolleger har påpekat här tidigare i debatten ser vi att regeringen tyvärr har lagt fram en budget som slår hårt mot jobb och tillväxt och som innebär stora skattehöjningar på arbete och för dem som jobbar. Samtidigt föreslår man nya skatter på sådant som flyg och avståndsbaserat vägslitage.
Dessutom inskränker man succéreformen RUT-avdraget, en reform som gett många nya jobb, inte minst till personer som tidigare stod långt från arbetsmarknaden. Mot detta alternativ står Alliansens gemensamma budgetmotion som inte innebär några skadliga skattehöjningar på arbete men som tydligt värnar ordning och reda i ekonomin.
Det råder ingen tvekan om vilket av alternativen som är bäst för Sverige. I mitt anförande har jag tänkt fokusera på tre perspektiv och områden som är viktiga för oss kristdemokrater i den aktuella debatten. För det första vill jag ta som utgångspunkt att den så kallade befolkningspyramiden har ändrat utseende det senaste seklet.
Vi står inför det faktum att allt färre ska försörja allt fler. Mot bakgrund av den demografiska utvecklingen är det onekligen svårt att förstå hur vänsterregeringen kan lägga fram en budget som slår så hårt mot jobben. Den säger att antalet arbetade timmar i ekonomin måste öka, men för en politik som går i rakt motsatt riktning.
De skadliga skatte- och avgiftshöjningarna kommer på kort sikt att drabba människors och familjers privatekonomi, men på längre sikt kommer de att drabba också den svenska ekonomin och välfärden i stort. Sverige behöver fler som arbetar och bidrar till vårt gemensamma bästa. Det är därför mycket oroande att vänsterkoalitionens budget slår mot både yngres och äldres möjligheter att arbeta.
För den som är ung väntar en riktig kalldusch, eftersom regeringen vill slopa nedsättningen av socialavgifterna för unga under 26 år. Det är svårt att förstå hur kraftigt höjda skatter på ungdomsjobb ska leda till att fler unga kommer i arbete. I själva verket gör regeringens förslag det svårare för unga att få fotfäste på arbetsmarknaden.
Utöver ungdomarna drabbas även de äldre av regeringens skatteförslag. Visst föreslår regeringen en sänkning av skatten för vissa pensionärer. Men det som man inte lika gärna framhåller är att sänkningen finansieras av att alla som väljer att arbeta vidare efter pensionsåldern straffas av vad man kallar för en särskild löneskatt för äldre. Incitamenten blir betydligt lägre för arbetsgivare att låta äldre jobba kvar något år extra.
Eftersom äldre inte sällan har högre löner än yngre kommer 65-plussarna också i högre grad än andra att drabbas av regeringens marginalskattehöjningar. De extra skatterna kommer att leda till att både yngre och äldre effektivt trycks ut från arbetsmarknaden, och det blir svårare att klara framtidens skola, välfärd och pensioner. Herr talman!
För det andra konstaterar jag att Sverige fortfarande har marginalskatter som är bland de högsta i världen men att regeringen trots detta nu vill höja dessa skattenivåer ytterligare genom att trappa ned jobbskatteavdraget och genom att räkna upp skiktgränsen för statlig skatt långsammare än tidigare. Jag ser flera problem med detta. Det innebär en urholkning av arbetslinjen när fler kommer att välja fritid framför arbete.
Sammantaget är det osäkert vilken effekten i slutändan blir på ekonomins och skatteintäkternas utveckling. Det finns en stor bredd av instanser som har påtalat just detta, till exempel den senaste långtidsutredningen, Svenskt Näringsliv, Saco och flera akademiker.
Men marginalskattehöjningarna gör det också mindre lönsamt för den enskilde att investera i utbildning och att anstränga sig lite mer på jobbet för att höja sin lön eller nå en befordran. Detta är förstås mycket problematiskt i en tid då de flesta av oss spår att kunskap och utbildning kommer att vara vad vi ska bygga vår konkurrenskraft på framåt.
Sverige får det tuffare att konkurrera om de internationella talangerna. När de anställda får behålla en mindre andel av lönen behöver arbetsgivaren kompensera genom att betala mer. Då ökar företagens kostnader. Bortsett från de rent ekonomiska konsekvenserna är det också orättvist och i grunden fel att motverka dygder som förkovran, flit och företagsamhet.
Att dessa dygder motarbetas påverkar samhället negativt också på ett djupare plan. Jag förstår visserligen att höjda marginalskatter är en viktig symbolfråga för Vänsterpartiet och kanske även för Miljöpartiet. Men det är inte ansvarsfullt att låta tillväxtfientliga partier helt avgöra förutsättningarna för vår ekonomi och konkurrenskraft. Herr talman!
För det tredje vill jag lyfta fram regeringens förslag om att slopa möjligheten till skattereduktion för gåvor till ideell verksamhet. Det civila samhället, med allt det ideella arbete som utförs inom idrottsföreningar, välgörenhetsorganisationer och församlingar, utgör en betydelsefull del av Sverige. Det är ett viktigt komplement till både den offentliga sektorn och det privata näringslivet.
I det civila samhället finns gemenskap, det är en skola för livet för väldigt många unga och här tillåts människor att växa. Dessutom är ett starkt civilsamhälle det bästa värnet mot en politisk sfär som svällt över sina gränser. Den politiska klåfingrigheten hålls tillbaka av ett starkt civilsamhälle. Man kan inte göra annat än att konstatera att avdragsrätten för gåvor till ideella ändamål har varit en stor succé.
År 2013 var det 761 000 personer som använde sig av möjligheten till skatteavdrag. Tillsammans hade de skänkt 1,3 miljarder kronor till de av Skatteverket godkända mottagarna. Det vore mycket olyckligt om denna reform nu gick om intet.
Från Alliansens sida vill vi, i stället för att slopa avdraget, utveckla det genom att ta bort den ansöknings- och årsavgift som finns för organisationer som ansöker om och godkänns som gåvomottagare inom ramen för avdragsrätten. Samhället är större än staten, och det är viktigt att också politiken inser det. Herr talman!
Sammantaget måste vi konstatera att de förändringar på skatteområdet som det redogörs för i regeringens budgetförslag innebär ett hårt slag mot jobb och tillväxt, och i förlängningen lägre sysselsättning och mindre resurser till skolan och välfärden.
Men regeringens skatteförslag innebär också ett hårt slag mot friheten i landet, mot enskilda människors frihet, mot familjers frihet, mot civilsamhällets frihet och mot näringslivets frihet. Det är värden som naturligtvis ska värnas och inte motverkas. Mot bakgrund av detta kan vi som är kristdemokrater och medlemmar av Alliansen inte köpa regeringens budgetförslag.
Vi måste konstatera att det på alla plan vore bättre för civilsamhället, för företagen och för människorna om Alliansens gemensamma alternativ vann bifall.