Gunilla Carlsson (M):
Tack för interpellationen! Låt mig dock få börja med att säga att det skulle vara mig främmande som minister att ha synpunkter eller kritik på Riksrevisionen, som är riksdagens kanske främsta organ för att ha kapacitet att granska just maktutövningen. Det är därför jag inte kan berätta varför det blev bara en förstudie.
Det är därför jag alltid - alldeles oavsett vad man har tyckt om de olika granskningarna - har dragit nytta av Riksrevisionens slutsatser som ett stöd i mitt utövande av ämbetet som minister. Det har varit viktigt för mig att hedra Riksrevisionen och hålla reda på detta, och därför är jag lite frågande över interpellationen utifrån ett rent riksdagsperspektiv. Det kan ju inte vara jag som ska vara för att Riksrevisionen väljer att göra bara en förstudie.
Jag har själv till medierna sagt att jag skulle välkomna och till och med behöva en fullödig studie från Riksrevisionen kring UD:s bidragshantering. Det skulle vara ett stöd för mig att mer konkret kunna få ord på de brister som kanske finns i intern kontroll och rutiner. På samma sätt har jag dragit nytta av Riksrevisionens granskning av Sida och kunnat använda det i ett förbättringsarbete.
Jag vill också, fru talman, för ordningens skull för protokollet säga att det när Sidas generaldirektör fick lämna sitt uppdrag inte alls berodde på någon riksrevisionsgranskning. Myndigheten har som sin främsta uppgift att hantera väldigt mycket skattepengar, och man kunde inte hålla sina egna förvaltningsanslag och hade svårt att få organisationen att fungera. Det var alltså inte till följd av riksrevisionsrapporten. Däremot låg det ett gediget arbete bakom och efter denna tillsättning.
Vi har stöttat upp och stärkt Sidas hantering, bland annat med hjälp av Ekonomistyrningsverket, för att man ska kunna få ordning och reda i Sidas egen penninghantering. Nu pågår ett gediget och väldigt framgångsrikt arbete för att myndigheten åter ska komma i ekonomisk balans. Vad gäller Riksrevisionens granskning av Zambia och varför jag gjorde så stor affär av detta handlade det just om att man satte fingret på korruptionsproblematiken i biståndet. Det var det som jag ville uppmärksamma.
Riksrevisionen kunde visa på att det förmodligen fanns återkommande brister i hur vi hanterar biståndsmedel och att biståndsmedel kanske därmed skulle möjliggöra ökad korruption. Jag tycker att det är förfärligt med korruption. Jag tycker att det är att stjäla från de fattiga.
Många gånger undergräver också korruptionen demokratiseringssträvanden och nedsolkar hela det engagemang vi har för en deltagande demokrati, ett ansvarsutkrävande och också en god samhällsstyrning i utvecklingsländerna. Då måste vi som största biståndsgivare i många länder slå ned på korruptionstendenser, bli duktigare på att hantera det. Här visade Riksrevisionen just att det fanns en risk för återkommande brister i detta.
Det är därför som vi mycket har diskuterat korruptionsproblematiken i det svenska biståndet. Jag tycker att det är nästan lika angeläget som att ständigt bara höja biståndsanslagen. Om vi kan få ut mer av varje satsad krona har vi verkligen hjälpt de fattiga, i stället för att se till att de fattiga får betala dubbelt när vi till exempel vill förmedla engagemang genom att möjliggöra hälsoinsatser. Här har jag dragit nytta av Riksrevisionen.
Jag ställer likartade krav på alla aktörer inom biståndet. Jag kommer att fortsätta att använda mig av den granskning som sker för att åstadkomma förändringar när det gäller de brister som åskådliggörs. Biståndet är nämligen svårt. Det verkar långt bortanför Sveriges gränser. Det är väldigt svårt att dagligdags ha kontakter och få återkoppling när det gäller om biståndet kommer i rätta händer eller inte. Därför har Riksrevisionen varit till väldigt stor nytta för oss.
Och, som sagt, ingen skulle vara mer glad än jag om jag kunde få en fullödig studie även över hur andra delar av biståndsförvaltningen, det vill säga bland annat Utrikesdepartementet, hanterar medel.