Carl B Hamilton (L):
Jag vill tacka interpellanten för frågan, för jag tror att den är väldigt viktig. I själva verket är den beskattning som har hänvisningar till miljö och energi väldigt svåröverskådlig och svårbegriplig när det gäller vad effekterna är. Till denna komplikation kommer också att det är en blandning av nationell lagstiftning och EU-lagstiftning, eller åtminstone restriktioner på EU-nivå.
Det beror på att det är en blandning av fiskala mål, det vill säga att man vill ha pengar från Finansdepartementets sida, och miljömål där man vill komma till rätta med den så kallade externa effekten. Då är min första fråga: Är inte finansministern lite orolig att han alltför okritiskt tar över arvet från tidigare regeringar, inte nödvändigtvis bara den förra, utan alla tidigare regeringar?
För nu är man inne i en situation där miljö- och energiskatterna har en sådan magnitud att det är värt att titta på detta. Skulle jag ha ett ansvar för budgeten i likhet med finansministern skulle jag börja räkna på vad de skatterabatter innebär som nu utges i form av förlorade skatteintäkter, och när det gäller de subventioner som betalas ut, hur stora de är.
Hur många hundratals miljoner rör det sig om? Jag tror att det är angeläget att skattebetalarna och riksdagen får en uppfattning om storleken på det stöd som betalas ut över budgeten enligt dessa två metoder. Sedan har vi ju den gamla skatteprincipen att man ska stödja eller beskatta så nära källan till störningen eller felprissättningen som möjligt.
Det går att hitta mängder med exempel på det här området där denna princip inte följs. Det är mer en samhällsekonomisk observation. En annan viktig sak jag skulle vilja ta upp är detta med etanol.
Som sagts här tidigare har det föreslagits, eftersom etanol är så viktigt och man tankar för lite etanol, att vi nu ska börja subventionerna det. Då kan man ju fråga sig varför vi ska göra det om vi i stället kunde importera den till betydligt lägre pris från Brasilien, Karibien och successivt också från Afrika.
Inom Europeiska unionen har vi ju tullar på någonstans mellan 65 och 75 % på etanol, vilket är betydligt högre än de 3 eller 4 % som gäller för industrivaror. Det är också mycket högre än på andra jordbruksprodukter, i alla fall de flesta. Det gynnar skattebetalarna, självklart.
Det gynnar även Finansdepartementet och budgetavdelningen i form av intäkter till statsbudgeten. Det gynnar också fattiga producenter på landsbygden i fattiga länder, som får en ökad möjlighet att försörja sig.
Jag slås hur många gånger som helst av denna konstighet: Människor kan normalt sett vara väldigt engagerade för fattiga länders och u-länders utveckling, men när det kommer till energiområdet blir det låsningar. Man ser inte att denna del av jordbrukspolitiken i själva verket är väldigt problematisk. Vi ser att det i hela Europa växer fram en ny jordbrukspolitik som sysslar med bioenergi, till skillnad från den tidigare som var inriktad på livsmedel.
Om detta får expandera är det som att hoppa från en galen tunna till en annan. Jag vill gärna fråga finansministern hur han ser på ett starkare svenskt regeringsengagemang i Bryssel för att avskaffa EU:s importhinder för etanol.