Lena Hallengren (S):
Det är roligt att det är så många som deltar i debatten. Det kunde jag inte ana när jag gick hit i dag. Vi kan inledningsvis konstatera att det finns mycket utbildning, men om jag tar just det som interpellationen handlar om, teknik och industri, är sökintresset lågt. Jag tror att vi får ägna mycket tid och funderingar åt att se vad ytterligare som kan göras åt detta.
Kvalificerad yrkesutbildning är en alldeles utmärkt utbildningsform bland annat för teknik och tillverkning. Jag är väldigt glad att vi kunnat omvandla flera av de riksrekryterande påbyggnadsutbildningarna till kvalificerade yrkesutbildningar. Vi breddar också det som är regeringens sysselsättningspaket, från arbetsmarknadsutbildning till att även innehålla kvalificerad yrkesutbildning. Det är så man ska se de tillfälliga tusen platserna, alltså att det inte enbart är fråga om arbetsmarknadsutbildning utan att det också ges möjlighet till kvalificerad yrkesutbildning med tusen platser.
Jag hoppas naturligtvis att de platserna inte är tillfälliga. Just nu är dock platserna tillfälliga, och jag ska göra mitt yttersta för att de ska bli kvar och vi ska få fler än så. Jag vill ge lite fakta om de industriellt inriktade utbildningar som finns på KY. Det är det näst största utbildningsområdet inom KY; 19 % av platserna är inom det området. Däremot är sökandetrycket bland de allra lägsta. Det finns i snitt 2,2 sökande per plats.
Tyvärr kan vi se att många av dem som har ambitionen att starta utbildningar, och också blir beviljade dessa, inte har möjlighet att starta. Alltför få söker, och det blir inte ekonomi i utbildningen. Det sviktande studerandeintresset funderar KY-myndigheten väldigt mycket på, och jag är helt övertygad om att också de olika anordnarna funderar mycket över detta. Även jag har funderat en hel del på hur vi kan göra.
Näringslivet säger, precis som Karin berättade, att det finns en efterfrågan. Samtidigt ska vi vara medvetna om att det inte alltid är så lätt för näringslivet att specificera sin efterfrågan. Som en information vill jag säga att av dem som lämnade en kvalificerad yrkesutbildning inom den här branschen fick 64 % jobb år 2000. År 2003 var den siffran nere på 45 %, vilket man naturligtvis kan fundera över.
En slutsats som jag drar av detta är att det inte alltid när man planerar utbildningen är så lätt att veta exakt vilket behovet är när eleverna två år senare lämnar utbildningen. Ett behov finns, men var det precis den kompetensen som krävdes? Stannar personen som gått utbildningen i området och i den bransch som var med och planerade utbildningen?
Utvecklingstendenserna i industrin är dock sådana att det naturligtvis även framöver kommer att behövas människor som jobbar i industri och tillverkning, trots att vi alla talar så mycket om kunskapssamhälle, tjänstesamhälle, informationssamhälle och allt vad de heter. Men visst har förädlingsvärdet i industrin ökat något enormt, samtidigt som sysselsättningen minskat. Den utvecklingen ligger naturligtvis också i botten och ska inte glömmas bort. Det ställdes många frågor och jag ska försöka återkomma till dem, om inte nu så under mina senare inlägg.
När det handlar om att hälften av alla går till högskolan delar jag den problembild som interpellanterna ger. Jag har talat mycket om detta och funderat mycket på vad som i olika sammanhang lyfts fram. Vad händer med den andra halvan? brukar jag fråga. Där finns den flexibla vuxenutbildningen och möjligheten till lärlingsutbildningar i gymnasieskolan, som införs i och med den nya gymnasieutbildningen 2007.
Samtidigt vill jag verkligen betona vikten av högskolebehörighet, för jag vill inte att vi låter unga människor passera gymnasieskolan utan att ha högskolebehörighet. Det vore att lura en generation genom att säga att de inte behöver den kompetensen. Den dag man står där och kanske ska ägna sig åt annan vidareutbildning blir steget onödigt långt. Skogsmaskinförarutbildningen kan jag inte uttala mig om, vilket Solveig kanske anade, men det är klart att arbetsmarknadsbehovet ska vara avgörande.
Jag tror att vi båda är medvetna om att arbetsmarknadsbehovet givetvis är väldigt avgörande och styr KY:s beviljande av platser. Yvonne tog upp flexibiliteten i utbildningen. Det handlar naturligtvis om att vuxenutbildningen och utbildningssystemet måste vara flexibla, vilket jag menar att de också är.
Vidare handlar det om påbyggnadsutbildningar, kompletterande utbildningar, kvalificerad yrkesutbildning, folkhögskolor och vuxenutbildning i olika former med olika anordnare, där alltfler blir allt duktigare på att ha koppling till arbetslivet.