Emil Källström (C):
För att vara konkret: Det som vi i praktiken talar om i den här debatten är ju välfärdens kärna. Det är skolor, vårdcentraler och äldreomsorgen. I det här anförandet tänker jag tala om innovation, om valfrihet i hela landet, om små och nya aktörers möjlighet att verka. Vidare kommer jag att tala om svensk välfärd som en framtida exportvara.
Men jag anser att det är viktigt att inleda med det som det verkligen handlar om, nämligen om denna debatts kärna, om man så vill. Dessa välfärdstjänster är kanske det som vi värderar allra mest i det svenska samhället. När de inte fungerar, om man upplever att de inte är anpassande för ens behov, ja, det är då som man är som mest utsatt.
När man är som mest utsatt och har som störst behov av det svenska välfärdssamhället, det är då som man ska ha mest makt att påverka sin vardag. Det är då som man ska ha möjlighet att välja det som passar bäst för en själv i den livssituation som man befinner sig i. Centerpartiet och Alliansen kommer alltid att stå upp för denna valfrihet, precis som Jonas Jacobsson Gjörtler tidigare sa. Numera är valfriheten en självklar del av den svenska modellen.
När vi frågar svenska medborgare vad de förväntar sig av det svenska välfärdssamhället är det en väl utbyggd och fungerande valfrihet som de sätter absolut främst. Den valfriheten, den makten att påverka, är det som den här debatten handlar om. Herr talman!
Det svenska välfärdssamhället tvingas att hantera ständigt ökande krav, dels på grund av demografisk utveckling, dels på grund av samhällsutvecklingen, dels på grund av den tekniska utvecklingen. Vi förväntar oss ständigt mer av välfärdstjänsterna. Det som för några generationer sedan var det naturliga, att man låg i det som närmast liknade logementssalar på sjukhus, vill man nu absolut inte vara med om.
Man vill gärna ha eget rum. Det är ständigt ökande krav på det skattefinansierade välfärdssamhället, och dem måste vi möta. En stor del av våra möjligheter att möta just dessa är att vi klarar av att vara innovativa och att vi kan produktivitetsutveckla. Man behöver tänka nytt i hur välfärdstjänsterna levereras.
Precis som på alla andra marknader bygger det på att flera olika aktörer kan konkurrera och mäta krafterna mot varandra. Om vi från riksdag och regering lägger fram förslag eller agerar på ett sådant sätt som gör att det blir mindre valfrihet och mindre av innovation, innebär det i förlängningen att det kommer att bli en sämre välfärd att falla tillbaka på.
Om nu regeringen lägger en våt filt över det hela och skapar osäkerhet bland inte minst nya och små välfärdsaktörer - som inte sällan kommer med nya idéer för hur verksamheterna ska utvecklas - tappar vi svensk innovationskraft som så väl behövs inom välfärdssektorerna. Herr talman!
Ibland kan jag känna att det är en Stockholms- och storstadsfixerad debatt när det kommer till valfriheten i välfärdstjänsterna. Oavsett vad vänsterinriktade debattörer säger finns det inte för mycket valfrihet. Det finns inte för många alternativ. Det är inte för stort utbud för att man ska kunna välja. Det stora problemet är ju alla de kommuner, alla de landsdelar, alla de medborgare som ska ta del av välfärdstjänsterna där det bara finns ett enda alternativ.
I många kommuner finns det bara en skola. Det finns landsting och stora geografiska områden där det är mycket ovanligt med valfrihet i primärvården. I praktiken finns det ingen valfrihet alls. På skolområdet vet vi ju att resultatutvecklingen har varit sämst i de kommuner där det bara finns en enda aktör, kommunen. Sverige behöver mer valfrihet.
Vi har ett problem med för lite valfrihet, även om det låter annorlunda i debatten. Det vore olyckligt om riksdag och regering tycker att storstadsområdena fått sin valfrihet, så nu kan man lägga en våt filt över detta. Nu kan man göra så att utvecklingen stannar av.
Här ser vi också en ohelig allians mellan Miljöpartiet, som har sin bas framför allt i storstäderna och utformar sin politik för tillvaron där, och två partier - Socialdemokraterna och Vänsterpartiet - som i grunden är emot valfrihet och inte tycker att den är bra. Man har tvingats in i den utvecklingen snarare än att driva på den. Herr talman!
Jag vill också tala om de små och nya aktörernas möjligheter att verka på de här marknaderna i välfärdens sektorer. När vi ställer våra kvalitetskrav måste vi vara medvetna om att om vi utformar dem oklokt och alltför administrativt betungande är det små ideella och privata aktörer som hotas och som detta går ut över.
Det är inte de stora koncernerna eller de stora offentliga aktörerna som drabbas, för de har kvalitetsavdelningar, jurister och administratörer som kan hantera detta. Är det någonting som återkommer i Alliansens förslag till utredningsdirektiv är det just att vi när vi utvecklar kvaliteten och tar initiativ för att det ska bli en bättre fungerande välfärdssektor hela tiden måste se till att de krav vi ställer inte går ut över små och nystartade aktörer.
Lägger vi en våt filt över just dem innebär det att vi får en sämre reell valfrihet där det bara finns stora aktörer att välja på. Men det innebär också, som jag sagt tidigare, att den så viktiga innovationskraften går förlorad.
I väl fungerande sektorer och på väl fungerande marknader är det inte sällan de nya uppstickarna, de små aktörerna, som kommer med de nya lösningarna och utmanar gamla invanda sätt att tänka och agera. Herr talman! Vi är med rätta stolta över den svenska modellen och det svenska sättet att göra saker.
Inom välfärdssektorerna har vi en gemensam skattefinansiering, men utförandet sker med ett stort inslag av valfrihet. Men vi vet också att det finns andra aspekter av det svenska samhället som det finns anledning att vara stolt över, även om den svenska självgodheten ofta går hand i hand med den svenska modellen. Till exempel har vi en väldigt hög sysselsättningsgrad bland kvinnor i Sverige.
Det är någonting som många andra länder måste följa efter för att klara inte minst finansieringen av sina egna välfärdssamhällen.
För detta krävs att det är privata aktörer som tar initiativet. Jag har mycket svårt att se en framtid där det är svensk offentlig sektor som startar upp förskolor i Tyskland eller vårdcentraler i Kina. Det här är någonting för den privata sektorn, och då kan vi inte lägga den här våta filten över hemmasektorn.
Vi kan inte förstöra, stänga och lägga en våt filt över den svenska marknaden och tro att det inte går ut över våra möjligheter att skapa värden, såväl runt om i världen globalt som för oss i Sverige. Det är helt enkelt så att man måste klara av både och. Man måste ha möjligheter att agera i Sverige för att kunna agera globalt. Herr talman!
Avslutningsvis vill jag tala om kvalitetsbegreppet och vikten av att vi ställer krav på kvalitet oavsett form, oavsett om det är ideellt, privat eller offentligt. Varje elev är lika mycket värd.
Varje brukare i hemtjänsten och varje boende på ett äldreboende är lika mycket värd och förtjänar precis samma krav och uppföljning, precis samma kvalitet. Fungerar det inte är detta lika oacceptabelt oavsett vad det står för skylt på huset.
Därför är det solklart i Alliansens förslag till utredningsdirektiv, när vi nu föreslår hur vi ska ta nästa steg i utvecklingen av välfärdssektorerna, att samma sak gäller oavsett form, oavsett om det är privat, ideellt eller offentligt.
Den här slagsidan, att problem upplevs som mycket värre om det är i privat eller ideell sektor än om det är i offentlig, är ett hot mot utvecklingen, mot kvaliteten och mot alla människors lika rätt och värde när det gäller välfärdstjänsterna. Därför yrkar jag bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna.