KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Strandhäll (S):
Man kan säga så här: Det finns naturligtvis bra och dåliga arbetsgivare såväl i offentlig som i privat sektor. Dock tror jag - och det är verkligen min bild - att vi alltmer ser ett arbetsliv i Sverige där allt fler företag inser att det är i kompetensen hos de anställda som företagets kapital sitter.
Man tycker också att det är viktigt att investera i det och värna det. Det är dyrt, inte minst för små företagare, om en medarbetare blir sjukskriven. Det tror jag är en viktig drivkraft.
Samtidigt vet vi att allt fler, inte minst unga, välutbildade människor, när de söker ett jobb sätter högt på sin agenda en sjyst arbetsgivare som gärna får vara engagerad i samhällsfrågor, som tror på ett jämställt arbetsliv och som vill leverera en sjyst arbetsmiljö som gör att man kan kombinera barn och familjeliv med arbete.
Det tycker jag är en sund riktning, som vi nu ser att delar av arbetslivet nu går i. Det är mycket av det här jag uppfattar när jag för samtal med arbetsmarknadens parter och arbetsgivare nu. Man ser detta, och man ser att det är viktigt. Hur kan vi i så fall förstärka de sjysta och bra arbetsgivarna och lyfta fram de goda exemplen men också skapa stimulanser som gör att arbetsgivare som inte är riktigt så långt fram ännu kan få stöd och hjälp att bli ännu bättre?
Det gäller såväl i offentlig som i privat sektor, skulle jag vilja säga. Jag hoppas att jag har varit tydlig. En tredje sjuklönevecka är inget begrepp som jag har lyft fram, utan det har kommit från andra håll. Vi vill se en mobilisering från samhället där arbetsgivare, fack och myndigheter tar tag i ohälsan i samhället och ute på våra arbetsplatser.
Vi ska se till att vi skapar hållbara arbetsplatser där människor utvecklas och där företagen känner att de på så sätt får ut det mesta möjliga.
Annika Strandhäll (S):
Fredrik Schulte har frågat finansminister Magdalena Andersson om finansministern avser att förlänga företagens sjuklöneansvar med ytterligare en vecka, hur finansministern bedömer att höjda kostnader för anställdas sjukskrivningar kommer att påverka företagens benägenhet att nyanställa och hur finansministern bedömer att höjda kostnader för anställdas sjukskrivningar särskilt kommer att påverka företagens benägenhet att nyanställa människor som på grund av sjukdom stått långt ifrån arbetsmarknaden.
Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. I likhet med vad jag har framfört i en interpellationsdebatt i juni vill jag inledningsvis påpeka att det från regeringens sida inte finns några planer på att införa en tredje sjuklönevecka.
Nu, liksom då, är jag dock av uppfattningen att det är angeläget att vid stigande sjukfrånvaro se över alla möjliga åtgärder som kan bidra till att få människor tillbaka i arbete och kan förhindra att nya sjukfall uppstår. Jag menar att det är viktigt att kunna diskutera olika aktörers ansvar i sjukskrivningsprocessen. Där är arbetsgivarna en mycket viktig part.
Alla berörda aktörer måste bidra om vi ska lyckas bryta utvecklingen. Arbetsgivarna har en central roll i att både förebygga anställdas sjukfrånvaro och svara för att åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering. Det finns tydliga belägg för att arbetsplatsen måste vara involverad för att en medarbetare som varit sjukskriven för psykisk ohälsa ska komma tillbaka på ett bra sätt, oavsett orsak till sjukskrivning.
Det tycker jag är viktigt att hålla i åtanke. Med detta sagt vill jag samtidigt lyfta fram att det från årsskiftet finns en ny ersättning till arbetsgivare för höga sjuklönekostnader. Syftet med kompensationen är att minska den börda sjuklönekostnaderna kan utgöra, inte minst för de riktigt små företagen.
Genom reformen beräknas ersättning bli aktuellt för dessa företag redan efter att arbetsgivaren har utbetalat sjuklön för två dagar per anställd och år. Företagens börda har således minskat, dock i en annan form än genom borttagning av den andra sjuklöneveckan.
Annika Strandhäll (S):
Jag tror nog att Fredrik Schulte precis slog rekordet i oseriösa inlägg vid en interpellationsdebatt som jag har varit med om under alla de interpellationsdebatter som jag varit med om när jag har stått i den här talarstolen. Det var check på den, Fredrik Schulte. Först och främst måste jag få vara oerhört tydlig med att vi står i en interpellationsdebatt och att Fredrik Schulte håller ett valtal. Det tycker jag är väldigt intressant.
Jag har svarat på den fråga som Fredrik Schulte har ställt i sin interpellation i mitt svar som jag precis redogjorde för. Det är inte så att regeringen vid något enda tillfälle har framfört att vi har för avsikt att införa en tredje sjuklönevecka. Det stod jag senast i juni i den här kammaren och redogjorde för.
Den oro som företagen möjligtvis nu kan känna över detta skapas av Fredrik Schulte med kollegor och bland annat också Annie Lööf som har framfört precis samma sak. Det är ingenting som har framförts av mig som socialförsäkringsminister vid något enda tillfälle. Regeringen har inte för avsikt att införa en tredje sjuklönevecka. Det har jag sagt gång efter annan.
Däremot tycker jag att det är oerhört olyckligt att man gör kammaren till en lekplats för politiskt käbbel i en tid där vi står här och på medborgarnas uppdrag har ansvar för de viktiga utmaningar som de har lagt i vårt knä. I det här fallet handlar det om att när jag kom in i höstas fick jag ta emot en nota från den borgerliga regeringen på en ökning av sjukpenninganslaget med 12 miljarder kronor.
Det är en 50-procentig ökning som har pågått sedan 2010. Det försöker regeringen med stor seriositet nu ta sig an. Jag blir lite beklämd när man väljer att i stället vända detta till politiskt käbbel om en fråga som jag dessutom redan har svarat på.
När det handlar om vallöften, Fredrik Schulte, genomfördes den förändring av företagens sjuklöneansvar som vi utlovade under valrörelsen redan vid årsskiftet, vilket Fredrik Schulte mycket väl vet.
Den modell som infördes var en modell som innebär att vi lättar på höga kostnader för främst små och medelstora företag för sjukskrivningarna.
Att glida på sanningen på det sätt som Fredrik Schulte precis gjorde tycker jag är ovärdigt. Jag tycker dessutom att det sätter en nivå på debatten som är väldigt olycklig.
Med den utmaning vi står inför med de ökande sjuktalen skulle jag snarare önska att det fanns en vilja till dialog om vad vi ska göra åt detta med tanke på att det oavsett vilken färg regeringen har inte är önskvärt för någon. Det är dåligt för den enskilde. Det är dåligt för den svenska staten.
Det är dåligt inte minst för de företag som hamnar i en situation där de nu får stå med ökade kostnader för sjukskrivningar.
Annika Strandhäll (S):
Jag konstaterar att Fredrik Schulte fortsätter i samma oseriösa debattstil. Det kanske är signifikant för dig, vad vet jag. Jag kan apropå ordning och reda dock konstatera att när regeringen tillträdde förra hösten var det inte bara så att man hade lyckats låta sjukförsäkringskostnaderna dra iväg med 12 miljarder. Det är vad vi talar om när du säger att jag står och hittar på. Det är en ökning med 12 miljarder från 2010 till hösten 2014.
Vi talar alltså om 50 procent. Det är vad vi talar om. Dessutom kom vi in och fick ta över i ett läge där vi fick ett underskott på 75 miljarder i knät som en liten present från de borgerliga när de lämnade. Det är den verklighet som vi hade att hantera. Det är också den verklighet vi har haft att hantera under både förra hösten och den senaste våren.
Till detta ska också läggas att man inte bara lyckades låta sjukkostnaderna dra iväg med 12 miljarder under dessa år, utan dessutom samtidigt utförsäkra 100 000 individer. Det är inte heller sant att ökningen handlar enbart om de återvändare som har snurrat runt i systemet - en del nu för tredje gången - på grund av utförsäkringspolitiken.
Det ökar, och har ökat, också i och med nya sjukfall och längre sjukfall. Det gäller att också ha lite koll på fakta när man står och debatterar, Fredrik Schulte. Man kan inte bara dra lite politiskt käbbel. Ursäkta att jag säger det, men jag blir ganska upprörd.
När det handlar om den förändring för företagen som vi genomförde från årsskiftet gällande höga sjuklönekostnader var det ganska befriande att höra Fredrik Schulte egentligen såga detta jäms med fotknölarna, inte minst med tanke på att det var er regering som arbetade fram det förslag som vi sedan valde att genomföra nästan till punkt och pricka.
Dessutom underkänner du uppenbarligen Svenskt Näringslivs och de andra arbetsgivarorganisationernas åsikter i detta fall. De var under hösten tydliga med att detta var det förslag som de trodde skulle stödja de små och medelstora företagen på bästa sätt. Återigen: Det gäller att ha koll på fakta, Fredrik Schulte.
Jag trodde att vi skulle stå här i en debatt om sjukförsäkringen och om företagens situation kopplat till att sjuktalen nu ökar, vilket för många, inte minst små och medelstora företag, är betungande.
Vi som politiker har naturligtvis ett ansvar för att nu försöka vända på alla stenar som vi kan för att företagen ska kunna ha kvar sina medarbetare ute på arbetsplatserna friska och produktiva i stället för inne i vårt sjukförsäkringssystem. Det hade jag önskat att debatten skulle ha kunnat handla mer om. Vi skulle ha kunnat ha en dialog om huruvida det vi gör i dag är tillräckligt.
Vad behöver vi göra mer? Men några sådana öppningar bjöd inte Fredrik Schulte på, utan han föredrog att i stället hålla valtal i kammaren.
Annika Strandhäll (S):
Jag kan försäkra Fredrik Schulte att jag har järnkoll på var de här siffrorna ligger någonstans. Jag ägnar mig dagligen och stundligen åt bland annat analyser av dessa siffror både bakåt i tiden och när det gäller vad som krävs framåt i tiden för att detta ska hamna på en anständig nivå.
Jag kan också tala om för Fredrik Schulte att under alla de år som du talade om när sjuktalen ökade förra gången var jag bland annat fackordförande för tjänstemännen i Göteborg. Under ett par år hade jag också det övergripande ansvaret för arbetsmiljöfrågor i Göteborgs stad. Jag kan tala om för Fredrik Schulte att jag väldigt väl känner till karaktären på detta och framför allt hur enskilda människor drabbas när sjuktalen stiger.
Jag kan lova dig att jag har ägnat ganska många år av mitt liv just åt dessa frågor. Det är också med sanningen överensstämmande, Fredrik Schulte, att den socialdemokratiska regeringen 2003 vidtog kraftfulla åtgärder för att få ned sjuktalen, som ökade i slutet av 90-talet bland annat på grund av finanskrisen och stora förändringar i den offentliga sektorn.
Där var jag bland annat facklig och satt på den andra sidan bordet. Omstruktureringarna gjorde att många, inte minst äldre kvinnor i offentlig sektor, slogs ut och behövde hanteras i andra system.
Den socialdemokratiska regeringen införde ett halveringsmål, och sjuktalen hade börjat gå ned betydligt 2006 när ni tog över och sedan införde rehabiliteringskedjan.
Jag kan inte påstå att detta har varit en av de mest givande interpellationsdebatter jag har stått i. Om Fredrik Schulte vill tala med Magdalena Andersson om bensinskatten tycker jag att han ska skriva en interpellation till henne.
Annika Strandhäll (S):
Gunilla Nordgren har frågat mig om jag anser att det är tillfredsställande att förbunden, landstingen och kommunerna får vänta så länge på besked om medelsfördelningen från Försäkringskassan, vad jag avser att göra för att denna situation inte ska uppstå framöver och därmed möjliggöra en mer långsiktig planering samt om regeringen är beredd att öka medelstilldelningen till samordningsförbunden åren framöver.
Sedan 2004 är det möjligt för Försäkringskassan, Arbetsförmedlingen, kommunerna och landstingen att genom samordningsförbund vidta samordnade rehabiliteringsinsatser. Vid utgången av 2014 fanns det 85 samordningsförbund, vilka omfattar 240 av Sveriges 290 kommuner. Det finns planer på att bilda samordningsförbund i ytterligare kommuner.
Det är positivt, då samordningsförbunden möjliggör individanpassade rehabiliteringsinsatser utifrån lokala förutsättningar. Det är angeläget bland annat för att motverka den ökade sjukfrånvaron. För 2015 uppgår de statliga medlen för samordningsförbunden till 280 miljoner kronor.
Försäkringskassan arbetar, i samråd med Arbetsförmedlingen, Socialstyrelsen och Sveriges Kommuner och Landsting, med att utveckla principer för medelsfördelningen mellan samordningsförbunden. Det är bra att sådana principer fastställs. Jag är medveten om att det finns faktorer som Försäkringskassan behöver beakta, vilket innebär att medelstilldelningen för 2016 ännu inte har kunnat fastställas.
Hänsyn behöver tas till hur många nya samordningsförbund som kommer att bildas. Den ekonomiska situationen för pågående samordningsförbund behöver beaktas. Dessutom lämnas besked om medelstilldelningen för kommande år i budgetpropositionen, som presenteras i september. Regeringen avser att i budgetpropositionen för 2016 ge besked som framöver ger goda förutsättningar för samordningsförbundens verksamhet.
Annika Strandhäll (S):
Jag vill tacka dig för interpellationen, Gunilla. Du pekar på en verksamhet som jag tror är väldigt viktig, inte minst för dem som står långt ifrån arbetsmarknaden. Jag ska inledningsvis försöka svara på dina frågor så gott jag kan och också säga något om min och regeringens inställning till samordningsförbunden.
Jag har stor förståelse för att osäkerheten i fråga om förutsättningarna för 2016 upplevs som besvärlig. Det är beklagligt att det har blivit så här.
Jag har förstått att osäkerheten beror på de faktorer som Försäkringskassan nu behöver beakta för att vi ska få en så rättvisande och bra medelstilldelning som möjligt inför 2016.
Min förhoppning är att regeringens besked i budgetpropositionen för 2016 och Försäkringskassans fördelningsmodell ska ge bättre förutsättningar för långsiktig planering framöver. Jag vet att modellens utformning har fått både ris och ros.
Och Försäkringskassan har under lång tid försökt inhämta samordningsförbundens synpunkter. Jag tror dock att det är bra att en mer transparent fördelningsmodell utvecklas. Jag delar uppfattningen att det behövs. Det har saknats, och det har efterfrågats.
Jag har förtroende för att Försäkringskassan nu väger in de synpunkter som har kommit fram under processen, för att fördelningsmodellen ska bli så bra som möjligt. Det ser väldigt olika ut bland samordningsförbunden runt om i landet, precis som du pekar på.
Jag har följt deras utveckling sedan uppstarten 2004 och vet att ett väl fungerande samordningsförbund - det finns flera exempel på sådana, bland annat ett i Göteborg - kan betyda oerhört mycket för de människor som man kan serva. Det visar också den undersökning som socialförsäkringsutskottet har gjort.
När det fungerar väl får man väldigt goda resultat. Likaväl som det finns samordningsförbund som fungerar bra, som till exempel det i Göteborg och på andra ställen, finns det samordningsförbund som fungerar mindre bra. Karaktären på verksamheterna kan också se olika ut över landet.
Därför är den utveckling som vi nu ser bra; på vissa håll går man ihop och hittar nya modeller för att utveckla verksamheten. Jag vet att det finns samordningsförbund som har sparat rejält med kapital i ladorna samtidigt som det finns de som går på knäna. Här är fördelningsmodellen alltså viktig.
Om man ser till den utmaning som jag refererade till i min tidigare interpellation när det gäller sjuktalen och ökningen av sjuktalen, inte minst den oro som jag och regeringen känner över de allt fler unga under 30 som på olika sätt går in i sjukskrivning, är min och regeringens uppfattning att samordningsförbunden har en viktig roll att spela framöver.
Det finns stora utvecklingsmöjligheter genom den modell som samordningsförbunden företräder i dag. Jag ser fram emot att förhoppningsvis vara en del i en dialog och ett arbete med att utveckla det arbetet framåt.
Annika Strandhäll (S):
Tack för kloka inspel! Jag förstår att det finns synpunkter på fördelningsmodellen, för den är inte enkel. Den modell som nu läggs fram är ganska komplicerad.
Vad jag förstår ska det inför 2018 göras en ny bedömning av 10-procentsspärren utifrån de ekonomiska förutsättningar som då råder. Jag håller med om att det är positivt att förbunden är olika.
Jag tycker dock inte att den olikheten ska leda till att de inte är livskraftiga - om du förstår vad jag menar. Det gäller också att kvalitativt kunna leverera en bra verksamhet. Det är ändå en av styrkorna med samordningsförbunden, vilket också var en av tankarna från början.
Det skulle vara nära, individanpassade insatser där man samlar sig kring individen och löser i många fall väldigt långvariga problem. Samarbetet har också visat sig fungera på många ställen.
När det gäller problemen med finansieringsmodellen kom jag, innan jag blev socialförsäkringsminister, i kontakt med samordningsförbunden på olika sätt.
Efter att jag tillträdde som socialförsäkringsminister kan jag lova att vid de besök som jag har gjort på samordningsförbunden och på olika myndigheter har jag kommit i kontakt med handläggare som är oerhört besjälade av samarbetet inom ramen för Finsam. Men det har påpekats att det finns en brist i finansieringsmodellen på grund av kortsiktigheten.
Det skapar också en osäkerhet med tanke på att de problem som man har att hantera handlar om att det är långvariga insatser som behöver göras. Gunilla Nordgren lyfter upp detta med uppföljningen.
Det är en brist i dag att det finns alldeles för dåliga verktyg för att man ska kunna följa upp det som du betecknade som mjukvara. Det gäller de små framstegen för en människa som kan innebära en helt ny verklighet för den individen samtidigt som det bara går att mäta om han eller hon gått till arbetet eller deltagit i studier.
Jag delar verkligen interpellantens ingång om att det här finns saker och ting att göra. Socialförsäkringsutskottet har haft en arbetsgrupp som har tittat på en del olika perspektiv.
Innan jag kom hit i dag lovade jag att jag ska avvakta den behandling som ska göras i utskottet i samband med budgetprocessen innan jag gör några tvärsäkra uttalanden om innehållet. Men man säger bland annat att man har kommit fram till att det behövs en översyn av samtliga relevanta rehabiliteringsåtgärder för att klargöra gränsdragningar och respektive åtgärds målgrupp.
Man föreslår alltså att det ska göras en lite större översyn. Det här sättet att arbeta med individer som står långt ifrån arbetsmarknaden är väldigt klokt. Den här lagstiftningen har funnits ett tag, och det finns väl inga som helst hinder för att våga tänka gemensamt och eventuellt se över flera saker.
Annika Strandhäll (S):
Återigen: Tack, Gunilla Nordgren, för kloka inspel! Det är alltid intressant att höra om detta när man har ett antal års erfarenhet av att väldigt konkret ha jobbat med den här verksamheten.
Utöver de svar som jag har gett här i dag kan jag säga att vi ser väldigt positivt på verksamheten i samordningsförbunden, inte minst med tanke på utbyggnadstakten och det intresse som finns. Man täcker nästan hela Sverige i dag, och det är en oerhörd resurs i sig.
Dessutom vet jag att det finns flera - vilket har satt tryck på förbunden under de senaste åren - som vill bilda nya samordningsförbund, och det behöver vi ta höjd för. Jag är inte på något sätt alls främmande för att ta till mig det som Gunilla Nordgren har framfört här nu om behovet av att se över lagstiftningen.
Jag känner igen de synpunkter som du har framfört här i dag. Det är viktigt för oss att försöka se till att vi kan stötta samordningsförbunden så att de kan ha så väl fungerande verksamhet och goda förutsättningar som möjligt för att kunna möta den utmaning som de står inför, och då pratar jag om både långtidsarbetslösa och långtidssjukskrivna.
Inte minst pratar jag om just den problematik hos den grupp som samordningsförbundens verksamhet är riktad till - personer under 30 år - som är ett bekymmer. Jag stannar här och tackar för debatten.
Annika Strandhäll (S):
Jag kan inledningsvis konstatera att jag till del håller med våra interpellanter. Det sista vi vill är att komma tillbaka till en situation där människor förtidspensioneras från arbetsmarknaden och glöms bort. Det har Sverige inte råd med.
Vad vi behöver är att ta ansvar för och se till att skapa förutsättningar för att ta vara på människors förmåga till arbete och att stärka de insatser som leder till att människor kommer tillbaka till arbete. Jag håller också med Fredrik Lundh Sammeli. När det gäller den delen av sjukförsäkringen som handlar om den bortre tidsgränsen tror jag inte att effekten har blivit som ni förväntade er.
Vi kan konstatera att väldigt många människor utförsäkras från sjukförsäkringen. Detta sker dagligen och stundligen. Detta innebär mycket lidande för de enskilda. Vi kan också konstatera att väldigt många som utförsäkras kommer tillbaka till sjukförsäkringen igen. Det är ca 60 procent av dem som utförsäkrades första gången. Av dem som håller på att återförsäkras för andra gången är det 70 procent.
Väldigt många av dem är dessutom kvinnor. Bara för att man börjar räkna från noll betyder det ju inte att sjukdomsperioden har blivit kortare. Man blir inte heller friskare för att man utförsäkras. Jag har en bakgrund där jag under ganska många år har följt utvecklingen inom det här området.
I början av 2000-talet, när det rådde höga sjukskrivningstal, var jag bland annat vice ordförande och ansvarig för att samordna arbetsmiljöarbetet bland tjänstemännen i Göteborgs stad. De senaste åren sedan 2010, när vi har sett sjukskrivningstalen återigen öka, har jag varit förbundsordförande för ett av de stora fackförbunden på svensk arbetsmarknad som organiserar främst kvinnor inom just tjänstemannasektorn.
Vi måste se svängningarna, och de har varit återkommande, när det gäller sjukskrivningar. De fanns också i mitten av 90-talet. Vi har varje gång sett att det till stor del har handlat om kvinnor. Många gånger har vi sett som en röd tråd att det handlar om psykiska diagnoser.
Vad som behövs är ett resonemang om hur vi åstadkommer en bättre rehabilitering i sjukförsäkringen, hur vi åstadkommer bättre förutsättningar när det gäller tidiga åtgärder för att få tillbaka människor till jobb. Vi vet att när man har gått sjukskriven i två och ett halvt år är man långt gången i sin sjukskrivning.
Åtminstone är min erfarenhet att man då också är passiviserad. Jag har blivit glad när jag har hört de exempel som flera av interpellanterna har lyft upp här. Det är solskensexempel. Sådana vill vi också se i framtiden. Naturligtvis ska vi ha en sjukförsäkring som också ger människor möjlighet att komma tillbaka. Flera utredningar finns på området.
Jag kommer gärna tillbaka till dem i ett senare inlägg där jag också kan redogöra för de kraftfulla insatser som regeringen vill göra för att stärka rehabiliteringen. Vi ser gärna en dialog över blockgränserna.