KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva-Lena Jansson (S):
Jag fick faktiskt ingen tidsaspekt. Jag vill framhålla att det besked vi fick i Malmö i måndags var att man där hade valt att skicka tillbaka samtliga ärenden till Migrationsverket. Men så hanterar inte alla domstolar ärenden. Några kommer att få sin sak prövad utifrån en dom och utifrån helt andra förutsättningar än andra kommer att få. Det är viktigt att vi har samma rättstillämpning.
Min bild är i alla fall att det krävs en lagändring. Jag har uppfattat att även Miljöpartiet förespråkar en sådan. Jag tyckte att till och med Ulf Nilsson var ute efter en sådan. Vänsterpartiet har varit jättetydligt och även Kristdemokraterna har efterfrågat detta. Vilken är tidshorisonten för regeringen? Är det ett år, ett halvår, två år, tre år, inom mandatperioden eller vad är det för tid som gäller?
Det vore åtminstone viktigt att få reda på om statsrådet har en tidsuppfattning, om det finns någon tidsrymd i frågan.
Eva-Lena Jansson (S):
I går kom ett pressmeddelande från forskning.se: "Ökad ojämlikhet i hälsa och livslängd. Klyftorna i Sverige har ökat. En ny unik forskningsöversikt visar att detta leder till ökad ojämlikhet i hälsa och livslängd hos den svenska befolkningen." Jag har, fru talman, valt att anmäla mig till denna debatt därför att jag blev lite förvånad över regeringens svar.
Anders Borg avslutar med: "Det är regeringens fortsatta ambition att ytterligare stärka arbetslinjen och driva en effektiv fördelningspolitik som gagnar dem som har det allra sämst." Han skriver "en effektiv fördelningspolitik" - inte en jämlik eller solidarisk fördelningspolitik, utan en effektiv - "som gagnar dem som har det allra sämst". Då är frågan: Vad är det som gagnar dem som har det allra sämst? I dag, fru talman, har jag fått ett presentkort från en känd restaurangfirma.
Jag tror att det är som tack till riksdagens majoritet som har röstat för sänkt restaurangmoms. Det är så vi på något sätt får uppmärksamhet från en del medborgare och företag, beroende på vilka beslut vi tar. Jag får också en hel del mejl och samtal från personer som har blivit fattigare på grund av regeringens politik. De är väldigt bekymrade. Vad menar alltså Anders Borg med att det gagnar dem som har det allra sämst?
65 000 har blivit utförsäkrade från sjukförsäkringen. Nästan 30 000 personer befinner sig i fas 3. Det är en arbetsmarknadspolitisk åtgärd som nu har fler personer inskrivna än vad som jobbar på Posten. Det är 68 000 personer som har varit långtidsarbetslösa i mer än två år.
Anders Borg sade häromdagen till TT att han finner klyftorna i Sverige besvärande och att "vi" - det är oklart vem han avser där, fru talman - i varje läge ska göra det som behövs för att hålla ihop Sverige. Det är inte med sanningen och de skattesänkningar som denna regering har genomfört överensstämmande, fru talman. Fram till 2009 fick den rikaste fjärdedelen 49 procent av de totala skattesänkningarna.
Den fattigaste fick 6 procent att dela på. Är det att hålla ihop Sverige? Är det att bedriva en effektiv fördelningspolitik som gagnar dem som har det allra sämst? Fru talman! Jag är socialdemokrat. Uppenbarligen är Anders Borg inte det. Jag skulle ändå vilja ha svar på frågan: Vad menar man med att bedriva en effektiv fördelningspolitik som gagnar dem som har det allra sämst?
Är det att de ska bli så fattiga som möjligt, eller vad är syftet?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag hade hoppats att Anders Borg skulle svara på min fråga om den ökade ojämlikhet som nu finns i Sverige och varför han skriver att han vill bedriva en effektiv fördelningspolitik som gagnar dem som har det allra sämst, om det bara handlar om att göra människor fattigare. Vi har 65 000 utförsäkrade från sjukförsäkringen, 30 000 i fas 3 - lika många som på Posten, alltså - och 68 000 långtidsarbetslösa. Till Finn Bengtsson vill jag säga att Hans Dahlgren är medlem i Centerpartiet. De älskar platt skatt.
Det är bra om du känner till vilken partitillhörighet han har. Till Anders Borg vill jag säga att den relevanta jämförelsen när det gäller sysselsättningen vore att säga att det var 66,5 procent i december 2006 och 65,1 procent i december 2011. Sysselsättningen har sjunkit. Det gäller också i absoluta tal för arbetslöshetsutvecklingen.
Jag har förstått att Anders Borg gärna ändrar statistiken när det inte passar, men jag tycker att vi ska hålla oss till det som har gällt tidigare i fråga om statistik. I dag har vi fått ett tackkort till riksdagen: Tack för att ni sänkte krogmomsen. Socialdemokraterna vill i stället använda 5,4 miljarder och fördela till arbetsmarknadspolitiken för att se till att fler unga får utbildning.
Det vore bra att få veta hur skattesänkningar som ger den rikaste fjärdedelen i Sverige 49 procent av den totala skattesänkningen och de fattigaste 6 procent att dela på kan vara en effektiv fördelningspolitik som gagnar dem som har det allra sämst. Är tanken att de fattiga ska känna sig ännu fattigare och därmed på något sätt ledas till ett arbete?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag tycker att jag är ganska tydlig när jag säger saker. Men jag får väl upprepa en sak för Carl B Hamilton i alla fall. Pensionärer i Sverige betalar högre skatt än löntagare med samma inkomst. Var det svårt att begripa? Jag har uppfattat det så. Jobbskatteavdrag heter det, och det betyder att man får en särskild skatt när man jobbar och en högre skatt om man är pensionär. Vi har sagt att lön ska beskattas lika, det vill säga även pension som är innestående lön.
Inkomstklyftorna vidgas i Sverige. Det har jag försökt att poängtera, och jag ogillar det. Jag ogillar när klyftorna ökar. Anders Borg vill inte gärna berätta om han är stolt över att inkomstskillnaderna ökar. Mellan 1991 och 1994 - och jag använder 1991 eftersom finansministern tyckte att det var viktigt att gå tillbaka - styrdes Sverige av Carl Bildt och en moderatledd regering.
Då fick den rikaste tiondelen 45 000 kronor mer i disponibel inkomst per år. Samtidigt fick alla andra minskade inkomster. Det är fakta. Vi ser att den politiken slår igenom nu också och hur skillnaderna ökar. Jag vill också ha sagt till protokollet att i Sverige betraktar vi inte arbetslöshetsförsäkringen, sjukförsäkringen, föräldraförsäkringen och pensionen som bidrag. Det är en del av den generella välfärden.
Det är bra att vi har fått på papper nu att vi har en finansminister som betraktar pension, föräldraförsäkring, sjukförsäkring och arbetslöshetsförsäkring som bidrag. Han tillhör dessutom en regering som har infört ett nytt bidrag, nämligen vårdnadsbidrag. Det är ett bidrag. Det heter verkligen bidrag. Dessutom har andelen som har försörjningsstöd, det vill säga socialbidrag, ökat i dag. Jag beklagar detta. Vi är för en lägre skatt för pensionärer.
Vi vill ha mer resurser till forskning, fler högskoleplatser, bättre utbildning och en bättre arbetsmarknadspolitik därför att vi tror att det minskar skillnaderna och ger fler jobb. Det är synd att regeringen inte har den typen av politik.
Eva-Lena Jansson (S):
Tack, Gunvor G Ericson, för en viktig och bra interpellation! Dess värre är jag lite bekymrad över svaret som inte alls är lika utförligt som frågan från Gunvor G Ericson. Jag tycker egentligen inte att statsrådet svarar på frågan vad regeringen tänker göra för att uppnå mer jämställda bolagsstyrelser. Gunvor G Ericson och undertecknad har motionerat i frågan.
Tyvärr har den motionen, där vi framförde förslag om att kvotera både till kommunala och landstingskommunala bolag och börsintroducerade bolag, blivit avslagen. I fredags, fru talman, var statsrådet Sabuni i EU-nämnden för att redogöra för hur man från regeringens sida tänker svara på EU-kommissionens frågor om könsfördelningen i bolagsstyrelser kan förbättras på EU-nivå.
Man kan säga att statsrådet vid detta möte hänvisade till den här debatten, för hon upplevde nog att vi inte riktigt var överens i frågan. Statsrådet ville inte ta med argument för kvotering trots att EU-kommissionären Viviane Reding har pekat på att just kvotering skulle kunna vara en lämplig åtgärd, utan regeringen hade mer avsikten att lyssna.
När det gäller kvotering är jag helt övertygad om att om man införde en lagstiftning om kvotering i bolagsstyrelser skulle man kunna hitta 40 procent kompetenta män. Att det finns 60 procent kompetenta kvinnor ute i Sverige känner vi till mycket väl. Med hänvisning till Allbrightrapporten som presenterades i går och som det har skrivits om i tidningarna framgår det med all önskvärd tydlighet att kompetenta kvinnor finns över hela landet.
Problemet är att man inte tar till vara den kompetensen i näringslivet. Jag tror faktiskt att det får effekter på dagens arbetsliv, både vad gäller arbetsmiljö och tillväxt. Då har jag lite svårt, fru talman, att förstå att statsrådet hänvisar till ett seminarium i anslutning till ett möte om hur fler kvinnor ska nå högre positioner i näringslivet.
Jag har också svårt att förstå att man hänvisar till den verksamhet som den tidigare näringsministern införde där man avsatte 100 miljoner och där ett antal kvinnor, företagare företrädesvis, skulle föreläsa för varandra gratis. Jag upplever att vi måste ta de kvinnor på allvar som redan i dag finns och har kompetensen. Frågan är: Varför tycker inte regeringen att kvotering skulle kunna vara en lösning?
Det är det vi inte har fått svar på. Jag hoppas, fru talman, att statsrådet kan förtydliga svaret till interpellanten och till mig.
Eva-Lena Jansson (S):
Statsrådet säger att det är viktigt att kvinnor jobbar heltid. Det är därför man tar bort fyllnadsstämplingen för deltidsanställda och inte lagstiftar om heltid, antar jag. Statsrådet säger att familjepolitiken är viktig. Det är förmodligen därför man har infört vårdnadsbidrag så att fler kvinnor ska bli aktiva på arbetsmarknaden. Statsrådet säger att det börjar i förskolan.
Det är därför man har tagit bort de riktade pengarna till genuspedagoger - genuspedagoger som jag och Birgitta Ohlsson för övrigt tycker är väldigt bra. Fru talman! Jag ska citera en jämställdhets- och ledarexpert på Ledarna, Klara Adolphson.
Så här skriver hon: "Ett beslut om könskvotering till börsbolagens styrelser kan bli den katalysator som äntligen ger resultat för jämställdhetsarbete som pågått i decennier, och som fram till inte så länge sedan placerade Sverige i toppen av jämställdhetsligan i internationella jämförelser. Hur länge ska vi låta resursslöseriet pågå? Det är dags att kvotera nu!" Fru talman!
Frågan till statsrådet blir: Hur länge tänker hon låta det här resursslöseriet pågå innan man tar beslut i regeringen och faktiskt agerar, tar ett ansvar för politiken och gör någonting? Att prata om heltid, att prata om att det börjar i förskolan, att prata om familjepolitiken och att prata om att politiker ska ta ett ansvar men göra någonting helt annat är faktiskt, fru talman, att inte ta ansvar.
Eva-Lena Jansson (S):
Tack, socialministern, för svaret! Egentligen är det inte något svar mer än att man hänvisar till en utredning. Problemet med medicinbrist på apoteken är inte speciellt okänt. Konsumentverket gjorde en undersökning förra året.
Där presenterade man att apotekskunderna redovisar att de upplever att det har blivit sämre service och sämre tillgänglighet, även om öppettiderna har ökat på en del ställen. Om 300 fler apotek ska dela på samma receptförskrivning kan man också tolka det så att medicinen ska spridas ut på fler ställen. Jag tror att det är en av orsakerna.
Men samtidigt har apoteken efter avregleringen och utförsäljningen börjat hantera olika typer av diverseverksamhet. Man säljer badbollar och knäckebröd. Man kan undra om det är apotekens verksamhet, men de måste ju ha en lönsamhet i vad de gör. De närmaste apoteken har ofta en konkurrent som de inte kan samarbeta med.
Jag har beskrivit hur det var för en patient i Örebro. När hon efterfrågar en medicin och får reda på att den saknas och inte går att få tag på inom tre månader inom den aktuella apotekskedjan är det möjligt att den finns hos en konkurrent. Men de ringer ju inte till konkurrenterna och kollar om de har den medicinen, och de har inte heller tillgång till varandras lager och kan se dem någonstans.
I stället för att åtgärda de brister som finns, herr talman, upplever jag att regeringen har valt att slå sönder en fungerande verksamhet och sedan, när man upptäcker att det har blivit fel, tillsätter man långa utredningar utan att egentligen ta itu med problemen. Det har blivit sämre tillgänglighet.
I stället för att man möter utbildade farmaceuter möts man i dag av försäljare som gärna vill sälja både det ena och det andra men som kanske inte kan svara på frågor om medicinen. Det ser olika ut beträffande vilken medicin man ska kunna få. Det är många som har hört av sig till mig utifrån min interpellation. De upplever att de inte riktigt vet vilken ersättningsmedicin de får om medicinen är slut.
Det är egentligen inte någon som kan svara på frågorna när man är på apoteket, vilka konsekvenser det blir, om det finns biverkningar och så vidare. Tidigare har man upplevt att apoteken nästan har varit en förlängning av sjukvården. När man har kommit med ett recept och hämtat ut medicin har man också kunnat ställa frågor och få kompetenta svar på frågorna kring läkemedel.
Just medicinbristen kan få effekter på folkhälsan. Jag får samtal från medborgare som säger att de får tillbringa kanske en halv dag med att åka runt för att försöka hitta ett apotek som har medicinen. Om ministern har känt till problemen i flera år är det konstigt att ministern har valt att inte göra något åt dem.
Jag tror också att många medborgare pratar om "det riktiga apoteket". Det säger väl en hel del om hur man i dag upplever många av de apotek som finns. Herr talman! Jag skulle vilja höra statsrådet utveckla svaret på frågan. Varför dröjer det så länge? Varför vill man inte göra någonting åt saken?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag vet att socialministern älskar att prata om nässprej och värktabletter i affärer. Jag vill poängtera att vi inte hade något emot att den möjligheten skulle finnas. Det vi vände oss emot var att man skulle slå sönder ett väl fungerande system. Att det finns utbildade farmaceuter på apoteken tvekar jag inte om. Däremot finns de inte där hela tiden.
Jag tror att de finns där i begränsad omfattning och att det inte är lika många som tidigare. Precis som ministern säger har öppettiderna ökat. Det innebär visserligen att apoteken har öppet längre. Men det är ju inte så att all personal jobbar där under hela den tiden. Det var det jag försökte peka på.
För mig handlar tillgänglighet inte bara om öppettider, fast ministern helst pratar om öppettider. För mig handlar tillgänglighet om att man får rätt service, rätt bemötande och framför allt medicin i god tid.
Konsumentverket pekar i sin undersökning på - det är alltså inte jag som säger det utan konsumenterna själva som säger det - att det i dag är färre som tycker att apoteket fungerar bra jämfört med vid omregleringen. 11 procent av konsumenterna uppger att de får vänta mer än 24 timmar för att få det läkemedel de har fått recept på. Motsvarande siffra var 4 procent i april 2008.
Konsumenternas syn är att informationen apoteken ger inför inköp av läkemedel har försämrats. Konsumenternas uppfattning är att apotekspersonalens kunnande har försämrats. Konsumenternas syn är att apotekslokalerna över lag också har försämrats. Det är inte jag som säger detta, herr talman, utan det är faktiskt konsumenterna som har sagt det i en undersökning. Och jag tycker att det är viktigt att ta både människors kritik och deras oro på allvar.
Jag upplever att medborgare nu hör av sig och redovisar att det som har hänt är att man har slagit sönder ett väl fungerande system. När man tidigare gick in på ett apotek och ens medicin var slut på det apoteket kunde man bli hänvisad till kedjans närmaste butik, och personalen tog reda på om den medicinen fanns där: Vi kan se till att den kommer hit. I dag kan man inte göra det.
Nu är det konsumenten som ska åka runt, kanske tillbringa en dag för att försöka få tag på medicin. Den konsument som jag har hänvisat till - det är inte bara en som har hört av sig till mig - redovisar att hon är pensionär och att hon har fått vänta tre månader på rätt läkemedel. Det kan inte vara tillfredsställande. Då pratar vi inte om nässpray eller värktabletter utan vi pratar om receptbelagd medicin.
Det var därför jag tyckte att detta var viktigt. Det har framkommit sedan tidigare att det har varit långa dröjsmål. Det är ju en folkhälsofråga, som jag uppfattar det, om man inte kan få medicin i tid. Jag blir därför fortfarande lite förvånad över att ministern inte tycker att det kan finnas andra saker man behöver göra. Om ministern vill, herr talman, får han gärna utveckla sitt svar och peka på vad han mer har för ambitioner än att bara ha en utredning på gång.
Eva-Lena Jansson (S):
Socialministern säger att han tillhör verklighetens folk. Nu är det så att verklighetens folk har uttryckt någonting annat. De tycker inte riktigt att det har blivit så bra som ministern hävdar. Jag försöker föreställa mig att Ica vid brist på mjölk skulle ringa till Konsum och fråga: Vi har några kunder här som vill köpa mjölk, har ni mer mjölk hos er än vi har? Det händer inte. Det är det vi kan se effekten av på apoteksmarknaden.
Om ministern och regeringen hade varit intresserade av längre öppettider, ökad tillgänglighet och fler apotek hade man kunnat åstadkomma det inom det befintliga apoteket. Det hade inte varit svårt. Är man i regering kan man ge direktiv till ett statligt bolag. Det är inga som helst problem att ge direktiv. Det gör ni ju rätt ofta.
Jag inbillar mig att ni hade kunnat säga: Öppettiderna ska öka, det ska vara en bättre tillgänglighet och ni ska finnas på fler platser än ni finns nu. För mig som konsument kan jag säga att om jag går till ett stort köpcentrum och det finns sex apotek där men inget av dem har den medicin jag förväntar mig kan jag inte tycka att tillgängligheten har blivit större bara för att jag kan gå in och fråga på fler ställen. Det är det här jag försöker få ministern att förstå. Jag tror att ministern förstår vad jag säger också.
Jag står inte här bara för att vara i opposition utan jag vill faktiskt åstadkomma en förändring som är till gagn för medborgarna. Regeringen säger att man har tillsatt en utredning. Det är bra. Man kan väl säga så här: Hade det inte varit ganska smart att göra utredningen ordentligt innan man genomförde den här förändringen? Förutsåg man inte de här problemen?
Min bild är att den här regeringen väljer att fatta beslut och sedan, när det visar sig att det går åt pipsvängen, tillsätter man utredningar som kan pågå hur länge som helst. Herr talman! Jag ser fram emot statsrådets nästa kommentar kring de här frågorna.
Eva-Lena Jansson (S):
Nej, utförsäkringsministern, vi är absolut inte överens. Uppenbarligen tänker ministern gräva ned försäkringen i en utredning. Jag är inte nöjd. I svaret från Inspektionen för socialförsäkringen står det: "Antalet individer som ansöker om och beviljas livränta på grund av arbetssjukdom har minskat markant sedan år 2007.
Det har genomförts stora förändringar i sjukförsäkringen, men inte i arbetsskadeförsäkringen. Det är angeläget att granska hur förändringarna i sjukförsäkringen har påverkat både ansökningar om ersättning och handläggning av arbetsskadeförsäkringen." Det är därför jag ställer frågan. Vi vet i dag att man inte prövar arbetsskador där det inte finns ansökan om livränta. Väldigt många av dem som har drabbats av arbetsskador och som är sjuka utförsäkras och har därmed inga ersättningskrav.
Jag kanske har svårt att hålla mig lugn just nu, men jag är ganska upprörd över att vi har en försäkring där stora delar av offentlig sektor uppenbarligen är oförsäkrade och att ministern hänvisar till att man ska titta om det finns ett orsakssamband. Granskningar som har gjorts har visat att utredningarna generellt sett är mindre väl genomförda vid avslag än vid bifall. Det är allvarligt om något.
Det är inte rättssäkert. Vid avslag är det fokus på yrkestitel och diagnos, inte orsakssamband mellan sjukdom och arbete. Det är ännu allvarligare. Det här drabbar kvinnor. Fru talman! Jag kan bara beklaga att den här regeringen inte tänker göra någonting. Man ser gärna att människor lever på socialbidrag eller på familjen men inte får ut något av de socialförsäkringar som vi har. Det kan jag bara beklaga.
Eva-Lena Jansson (S):
Tack, finansministern, för svaret på en bra interpellation från Peter Persson. Vi har ju nyligen debatterat en interpellation som hade ett annat fokus, men egentligen handlade om den ekonomiska politik som finansministern bedriver. Eftersom liknande svar fanns med även i den tidigare interpellationen skulle det vara intressant om finansministern kunde precisera sig.
I svaret står det: Regeringen menar att bidragsberoende är när en person inte kan försörja sig på egen hand utan är beroende av vissa transfereringssystem för sin försörjning. Bidragsberoendet har ökat, säger Peter Persson. Med det menar han att den andel personer som är beroende av försörjningsstöd, det vill säga socialbidrag, har ökat. Det visar Sveriges Kommuner och Landstings undersökning.
Det vore intressant om regeringen kunde precisera vad bidragsberoende är. Är det att vara beroende av föräldraförsäkring, arbetslöshetsförsäkring och sjukförsäkring? Är det vad regeringen avser med "beroende av vissa transfereringssystem för sin försörjning"? Det här är en del av socialförsäkringarna.
65 000 har blivit utförsäkrade med regeringens politik, och 120 000 arbetslösa står utan arbetslöshetsförsäkring. Dessa personer, som inte har rätt till sjukförsäkring eller a-kassa, hänvisas till försörjningsstöd, det vill säga socialbidrag. I regeringens svar står det vidare att man tänker driva en politik där det lönar sig att arbeta och som stärker personer som står långt från arbetsmarknaden. Jag antar att man syftar på fas 3 där 30 000 är inskrivna.
Det är en av Sveriges största arbetsgivare - större än Posten AB. Hur stärker det personer som står långt från arbetsmarknaden att de blir inlåsta i fas 3? Vad är syftet? Hur ökar man deras chanser att ta sig ur transfereringssystemen? Hur ser regeringen på dessa transfereringssystem? Är det ett bidrag att ha föräldraförsäkring?
Är det ett bidrag att ha en arbetslöshetsförsäkring? Är det ett bidrag att ha sjukförsäkring? Att ta del av de försäkringar som vi själva är med och bidrar till att finansiera, är det att vara bidragsberoende? Om regeringen anser att oppositionen vill höja bidragen, tycker ministern att det är ett problem att höja ersättningen i föräldraförsäkringen?
Det är viktigt att få reda på det eftersom det finns förslag om det. Om regeringen inte tycker att det är bra att personer lever på bidrag, hur kommer det sig då att regeringen för en politik som innebär att fler i Sverige är beroende av socialbidrag?