KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva Sonidsson (S):
Jag får börja med att tacka statsrådet för svaret, men jag kan inte påstå att jag känner mig särskilt nöjd. Jag tyckte också att statsrådet sade Umeå i stället för Sollefteå. Det är i varje fall Sollefteå jag talar om. Jag undrar om inte statsrådet misstolkat min interpellation och sagt att jag påstår fel saker. Jag skrev: Försvarsmakten föreslog i sitt remissvar att det skulle få i uppdrag att ta på sig huvudmannaskapet för en statlig tjänstehundsförsörjning.
Detta skulle ligga väl linje med regeringsbeslutet den 20 februari 2003 som innebar att Försvarsmakten lokaliserat sin avelsverksamhet av tjänstehundar till Sollefteå. Jag sade inte att den nuvarande utredningen föreslog detta. Statsrådet har i så fall tolkat mig fel. Försvarsmakten har enligt sitt remissvar förutsättningar att bli huvudman och garantera försörjning av hundar för att täcka statens behov av tjänstehundar i framtiden och att säkerställa kvaliteten.
Försvarsmaktens hundtjänstenhet hundavelsstationen i Sollefteå etablerades år 2004. Avdelningen påbörjade avelsarbetet med eget avelsmaterial år 2005. Tiden för uppbyggnad av en avelsbas på 80 tikar och ca 15 hanhundar beräknas till fem år. I dag består avelsmaterialet av 40 tikar, och de täckhanar som nyttjas är i huvudsak från den civila marknaden.
Volymen på avelsmaterialet krävs för att kunna sluta populationen utan att inavelsgraden påverkas negativt. Ca 250 valpar har producerats i anläggningen, och det är enbart schäferhundar som används i dag. En sluten population är nödvändigt för att på sikt säkerställa kvaliteten. Det går inte att få en avel på för få hundar.
Den 17 juni 2004 beslutade den dåvarande regeringen att tillsätta en utredning med uppgift att kartlägga och analysera behovet av tillgång till hundar lämpliga som tjänstehundar. Tjänstehundsutredningen mynnade i betänkandet Hundgöra - att göra hundar som gör nytta. I dag har vi den 7 december 2007. Tre år har gått och ingenting har hänt. Utredningen föreslog att ett avelsprogram upprättas och att regeringen skapar en organisation som ansvarar för detta.
I Försvarsmaktens svar föreslås att huvudmannaskapet för en statlig tjänstehundsförsörjning uppdras till Försvarsmakten. Ett krav måste ändå vara att det är ett statligt gemensamt ansvar för hundförsörjningen i vårt land för tjänstehundar. Vad är det regeringen väntar på? Varför kommer det inga besked? Herr talman! Jag undrar därför vad det är för relevanta överväganden som behöver göras. Vad är det för beredningsprocess som ska avslutas? Regeringen måste ändå kunna ge ett besked när beslut kommer att fattas.
Det måste väl finnas en tidsplan för ställningstagande till utredningen.
Eva Sonidsson (S):
Den här typen av verksamhet har stor betydelse för det svenska samhället. Detta är hundar som ska vara med och försvara och jobba på ett sådant sätt och inte bara finnas som så kallade sällskapshundar eller för att vara trevliga. Jag hoppas att staten garanterar fortsatt verksamhet i Sollefteå. Där har man en lång tradition av verksamheten, precis som Hans nämnde.
Den verksamhet som i dag finns i Sollefteå är ganska unik både internationellt och för oss här i Sverige. Man har varit i väg på olika besök och tittat runt. Sverige har rönt väldigt stort intresse utifrån den verksamhet vi jobbar med i dag i Sollefteå.
Det är inte bara angeläget av sociala och samhällsekonomiska skäl utan också av regionalpolitiska skäl när staten är en viktig arbetsgivare för oss inlandskommuner och glesbygdskommuner. Eftersom regeringen säger att man nu ska satsa på regionalpolitiska åtgärder och att det är viktigt att göra det är detta ett ypperligt tillfälle att visa att ni inte bara säger det utan också gör det.
Återigen: När kommer regeringen att ta beslut om ytterligare utredning? Man säger att man behöver mer på fötterna för att kunna fatta ett beslut. Kommer Försvarsmakten fortsättningsvis att få vara huvudman för tjänstehundsförsörjning? Kommer man att få fortsätta etableringen i Sollefteå? När kommer direktiven i så fall för den delen?
Eva Sonidsson (S):
Överväganden pågår. Vi får tydligen inget besked i dag om när det här kommer att ske och när man kommer att fatta beslut. Det har i och för sig bara gått ett år sedan den borgerliga regeringen tillträdde, om vi nu ska ha någon aspekt på att utredningen var klar sedan länge och inte heller vi gjorde någonting. Men, precis som Hans klargjorde, hade det sina orsaker. Ett år är kort tid.
Då måste man ändå fråga: Varför går det så himla snabbt att förändra och fatta beslut som drabbar våra sjuka och våra arbetslösa när det inte är beslut som utvecklar vår verksamhet och tryggar sysselsättningen i framtiden? Jag ställer ännu en gång frågan till jordbruksministern: När kommer ni med ett besked?
När har ni övervägt frågan tillräckligt länge för att komma med besked utifrån vad utredningen kommer fram till så här långt och gjort överväganden om vad man ytterligare behöver göra när det gäller utökat ansvar? Jag hoppas att jordbruksministern har möjlighet att besöka Sollefteå. Det är faktiskt en väldigt fin verksamhet. Han kanske redan har gjort det, det vet jag inte. Annars tycker jag att det vore ett ypperligt tillfälle att besöka Sollefteå och titta på deras verksamhet och se vad det är de gör. För de har en mycket fin verksamhet.
Det behöver fattas ett beslut så snart som möjligt för att man ske få veta vad det blir för framtid och för försörjning av dessa hundar i fortsättningen.
Eva Sonidsson (S):
Det är glädjande att regeringen för en aktiv regional tillväxtpolitik som ger alla delar av landet möjligheter att utvecklas och en politik för fler och växande företag som leder till att sysselsättningen ökar. Det kunde man läsa i svaret från ministern. Då borde vi inte känna oro inför framtiden, känns det som. Jag tror i alla fall att det finns många frågetecken att räta ut.
Ådalsbanans färdigställande, som det interpellerats om här, är en mycket viktig del i den fortsatta sträckningen av Botniabanan, för att bli den kompletta järnvägen som ett alternativ för oss i Norrland till trafiken på våra vägar. Som boende i Kramfors, som den här Ådalsbanesträckningen går igenom - jag vet inte om statsrådet har besökt området i Västernorrland - ser jag ett stort behov av att Ådalsbanans sträckning blir genomförd. Som det är i dag startar södra delen av Botniabanan i Nyland alldeles vid flygplatsen i Kramfors.
Blir inte Ådalsbanan byggd enligt de planer som finns får man åka tåg från Umeå till Kramfors för att sedan ta flyget till Stockholm. Det låter helt orimligt med de utsläpp som sker vid flyget i dag att inte bygga Ådalsbanan och ge invånarna i norra delen av Sverige möjligheter till andra transportmedel än flyg och bil.
Det är därför viktigt att regeringen noga överväger vilka beslut som behöver fattas för att genomföra byggandet av Ådalsbanan som det var tänkt och som planerna var, både för miljön och för att öka möjligheterna för oss i glesbygd att pendla till och från de orter där jobben erbjuds i dag. Det är inte så naturligt att man kan få jobb i alla våra små kommuner i dag och förmodligen inte fortsättningsvis heller.
Därför hoppas jag att regeringen tar hänsyn till utvecklingen i de norra regionerna och möjliggör med medel och kloka beslut färdigställande av järnvägen enligt tidigare planer.
Eva Sonidsson (S):
En bra bostad är en social rättighet för var och en i vårt avlånga land. Landet ser olika ut. Hur det ser ut i Stockholm är inte likadant som i mina hemtrakter. För många, men tyvärr inte alla, är det en självklarhet att man ska ha ett bra boende. Den borgerliga regeringen, med Mats Odell i spetsen, för en politik med krav på marknadshyror, utförsäljning av hyresrätter och nedskärningar i samhällets stöd till byggande. Det leder till ökade klyftor.
Vi kan aldrig acceptera en kraftigt segregerad bostadsmarknad. Alla har rätt att bo bra. Den borgerliga regeringen vill avskaffa målet att ge alla förutsättningar att leva i goda bostäder till rimliga kostnader. Vi anser att dagens hyreshöjningar och ombildningar från hyresrätter till bostadsrätter inte gör det möjligt för alla att köpa en egen bostad.
Mats Odell sade i sitt svar att regeringens politik utgår från den enskilda människans behov och efterfrågan samt individernas fria vilja och val. Vad finns det för val när borgerliga kommuner ombildar och gör alla bostäder till bostadsrätter och helt förintar hyresrätterna? Vart ska ungdomarna ta vägen, de som inte kan eller vill köpa en egen bostad? Den borgerliga regeringen kräver att arbetslösa ska flytta från den plats där deras barn har rotat sig och där familjen har skaffat sig en social trygghet i det svenska samhället.
Då måste också den borgerliga regeringen se till att alla har ett tryggt boende. En bostadspolitik där alla ska äga sitt eget boende är inte flexibel på marknaden och tillåter att människor flyttar runt i landet eller kanske till och med tvingas att söka jobb utomlands. Bostadspolitiken måste vara trygg och tillgänglig för alla. Det är den inte med regeringens politik, eftersom den ökar klyftorna i samhället.
Eva Sonidsson (S):
Jag bor i Kramfors kommun. Där har vi under ett antal år tyvärr varit tvungna att riva ett antal bostäder för att vi inte haft tillräckligt med människor som bor kvar i våra kommuner med en ökad arbetslöshet, en ökad utflyttning och till följd av det en ökad rivning. Härnösand är en av de kommuner som är borgerliga i vårt län. De säljer också ut sina bostäder hela vägen.
Det ser lite olika ut beroende på vilka krav man har från det politiska styret. Jag vill återgå till frågan om de ekonomiskt svaga grupperna. Den man som ringde upp mig på förmiddagen var väldigt orolig över vad de ska ta vägen. Det gäller förtidspensionärerna som inte följer med i löneutvecklingen i framtiden, de studerande och de som är arbetssökande. Var i landet ska de bo?
De känner inte att det finns en marknad för dem att bo i storstäderna där hyrorna är väldigt höga. Enligt Sabos beräkningar är det bara i Norrlands inland och kanske delar av övriga Sveriges inland som man har ett bostadsöverskott i dag.
Är det dit de grupperna ska behöva flytta, eller ska de också kunna bo i storstäderna till rimliga hyror och med rimliga kostnader i framtiden?
Eva Sonidsson (S):
Jag får tacka statsrådet för svaret även om jag inte tycker att det säger så mycket om Sollefteå specifikt utan mer generellt vad regeringen gör eller inte gör. Näringsministern och jag hade en interpellationsdebatt för snart två år sedan ungefär på samma tema. Det gällde även då arbetstillfällen i mina hemtrakter i Västernorrland, framför allt Kramfors och Sollefteå. Läget har inte precis blivit bättre under den gångna tiden. Tvärtom har det hänt en hel del. KBM har flyttat till Karlstad och Stockholm.
Vi fick behålla några arbetstillfällen på Sandö, och det var mycket bra, men totalt sett försvann 60 arbetstillfällen från Sollefteå. Distansapoteket är borta, och det var drygt 50 arbetstillfällen som försvann i samband med det. Industriföretagen i kommunen varslar och en mängd industriarbetare får gå hem. Senast i dag var det tio varsel på ett företag, och de varslade i januari 18 personer.
Det är mycket kännbart för en liten kommun som Sollefteå som inte har så många invånare. I vår förra debatt var arbetslösheten 5 procent. I dag tror jag att den är uppe i 10 procent. Det är över 2 000 personer som är långtidsarbetslösa i Sollefteå, och den siffran ökar hela tiden.
I ministerns svar är det mycket fokus på privata och små företag, men ministern nämner ingenting om de statliga jobb som jag nu har nämnt och de jobb som försvann som både Centern och vi socialdemokrater kom överens om vid den förra försvarsnedläggningen i Sollefteå. Då kompenserades vi just med de här företagen som jag nämnde - Distansapoteket, KBM och försvarets hundavelsverksamhet. Nu återstår bara hundavelsverksamheten i Sollefteå, och hur länge den blir kvar är det ju heller ingen som vet.
Jag har vid ett flertal tillfällen interpellerat och ställt frågor till Maud Olofssons partikollega Eskil Erlandsson men inte fått några svar. Det jobbas på frågan, men inget svar kommer om vad som sker. Kan kanske Maud Olofsson i dag ge mig och Sollefteåborna ett svar på vad som kommer att hända med den verksamheten i framtiden? Det vore jag tacksam för. Sedan är det samma sak med skjutfältet i Sollefteå.
Det finns privata aktörer som är villiga och beredda att ta över delar av området för att använda det till annan verksamhet, bland annat turistnäringen, men det blir inget besked. Vad kan ministern ge för besked för framtiden för Sollefteå kommun i dag?
Eva Sonidsson (S):
Jag kan också se fram emot den här energiomställningen som nu kommer och framför allt den vindkraftsutveckling som vi ser i Sollefteå, för det är ett långt pågående jobb där som vi som bor där uppe också hoppas mycket på. Problemet är väl att de som har blivit arbetslösa efter att ha jobbat på de företag och myndigheter som har varit där behöver en uppgradering, en utbildning, för att komma vidare och kunna växla över till de här jobben.
Det är inte så enkelt, för många av dem är över 45 år och har kanske inte de rätta förutsättningarna för att söka studiemedel för att finansiera sin studietid och för att kunna kompetenshöja sig och få rätt utbildning. Sänkta arbetsgivaravgifter för offentlig sektor är väl bra det också, men problemet är att kommunerna ändå har ett problem med ekonomin. Sollefteå kommun ska spara 40 miljoner nästa år.
Det är vad de ska spara, och de har redan precis som många andra kommuner runt omkring lagt ned skolor, stängt lokaler, och krympt äldreboenden. Det är ju bara personalen man kan spara på. Det finns inte många möjligheter. Även om man säger att det är sänkta arbetsgivaravgifter så lever kommunerna i dag under ganska knappa förhållanden. Socialförsörjningsstödet har ökat i Sollefteå med 36 procent. I Strömsund har det ökat med 70 procent.
I alla de här glesbygdskommunerna är det väldigt svårt att kunna utvecklas och bli bättre. Återigen, utbildningsinsatserna måste bli bättre i de här tiderna när vi ser att det finns ett behov av att kompetenshöja människor så att de kan möta nya jobb.
Eva Sonidsson (S):
Ja, 2 miljarder är ju en hel del, men jag hoppas att det räcker, för det är ju säkert många som vill dela på den kakan nu när vi befinner oss i den stora kris som vi gör. Då har jag egentligen bara en fråga kvar: Vet näringsministern vad som kommer att hända med hundavelsverksamheten? Vad händer där? Det gjordes en utredning; det har legat på is lite grann; det har sagts att det skyndsamt ska ses över.
Men det har gått två år nu sedan jag kom in i riksdagen, och det har inte hänt mycket med den frågan fast vi har haft debatter vid ett flertal tillfällen med Eskil Erlandsson som också har sagt att detta är en viktig och bra verksamhet. Det är jag den första att skriva under på att det är, men de bör få ett besked om vad som kommer att hända i framtiden.
Eva Sonidsson (S):
Jag får tacka ministern för svaret och konstaterar att ministern och många därtill delar min uppfattning att det här är ett växande och stort problem. Det enda som går snabbt i det här sammanhanget är att sms-lånen ökar i alldeles för snabb takt. Jag, och många andra också, har uppfattningen att man måste förhindra den här utvecklingen av snabblån så att inte många människor hamnar i skuldfällan med ekonomiska katastrofer som följd.
Det första sms-lånet hamnade hos kronofogden för ganska precis tre år sedan, i april 2006. På tre år har antalet ärenden hos kronofogden ökat lavinartat. År 2008 kom det in nästan 36 000 ansökningar om betalningsföreläggande som gällde obetalda sms-lån. Det är en ökning med 75 procent sedan 2007.
Ministern har vid ett flertal tillfällen sagt att detta är en prioriterad fråga och att det jobbas på en departementspromemoria. Under tiden kan vi konstatera att antalet som tar lån ökar, antalet som inte kan eller inte kommer att betala tillbaka ökar. Enskilda drabbas. Familjer drabbas.
Det finns också en stor risk att antalet sms-lån ökar i och med de varsel som nu läggs runt om i landet, för många har ingen annanstans att vända sig än till dessa företag som får härja fritt på marknaden och blir fler och fler. De är säkert mycket medvetna om att många inte kommer att kunna betala tillbaka. Antalet företag som har den här affärsidén ökar hela tiden på marknaden. Jag är mycket bekymrad över den utvecklingen av sms-lånen.
Jag träffade en kvinna som berättade för mig att hon varit på en stadsfest tillsammans med sina tonårsbarn men inte hade tillräckligt med pengar. Det är dyrt att gå på gatufester och stadsfester. Hon tog sitt första sms-lån. Snabbt och enkelt fyllde hon på plånboken med 3 000 kronor. Kvällen var räddad. Alla var nöjda. Hon tänker då inte på konsekvensen utan: Det ordnar sig alltid, jag får en till lön innan det här ska betalas tillbaka.
Det hon då inte tänker på är att hon ska betala en elräkning och en telefonräkning som kommer nästa månad förutom den hyra hon ska betala. Karusellen är i gång. Det var hennes första sms-lån, men definitivt inte hennes sista. Hon är bara en av alla dessa som lockas av reklam att lösa ett problem enkelt, att utan betänketid, utan grundligare kreditprövning skaffa sig snabba pengar.
Hur kan det då komma sig att antalet betalningsförelägganden hos kronofogden ökar för just medelålders kvinnor? Hur kan det komma sig att medelålders kvinnor behöver låna små belopp för att klara sin vardag? Jo, därför att de inte har 3 000 kronor på kontot när elräkningen, telefonräkningen och hyran med mera har betalats.
Sjukskrivna, arbetslösa, deltidsarbetande kvinnor med svag ekonomi försöker och tillåts låna pengar till sina vardagsutgifter, att varje månad ta sms-lån för att kunna betala amorteringar och ränta på redan befintliga lån och krediter. Ingen kontroll sker för att förhindra detta. Dessa låneföretag som finns på marknaden är medvetna om att vissa inte kan eller kommer att kunna betala tillbaka.
Eva Sonidsson (S):
Det är positivt att ministern också tycker att det går lite sakta. Det känns som om det här problemet dras i långbänk, men det är förmodligen inte meningen. Vi får hoppas och tro att det kommer någonting bra ur det här.
Precis som Egon Frid sade vore det bra om vi kunde få ett förslag från regeringen i slutändan som ger en starkare lagstiftning för Sveriges del och som även innebär att man kreditprövar hårdare när det gäller dessa 200 euro, där gränsen kommer att ligga. Ministern nämner det som finns i Finland, nämligen att man inte betalar ut pengarna direkt.
Det är någonting som vi socialdemokrater har skrivit i våra motioner. Vi tycker att det är väldigt viktigt att man har en fördröjning när man betalar ut de här sms-lånen så att man inte får pengarna utbetalda på kontot efter en kvart. Det är bra med en liten eftertanke innan man kan godkänna att detta ska ske. Ungdomarnas andel av ansökningarna har minskat men inte antalet.
Det är andelen totalt som har minskat för ungdomar, men de står fortfarande för en stark överrepresentation när det gäller antalet ansökningar hos kronofogden. Det tycker jag är skrämmande i sig. Det handlar om ungdomar som så småningom ska bilda familj och få en bra plattform att stå på. Ministern nämner tv-program som Lyxfällan .
Det är ett otroligt jobbigt program att titta på där man upplever att folk kan utlämna sig på det sättet och att det kan gå så långt innan någonting händer. Man kan ta en mängd sms-lån och hamna i en situation som är omöjlig att ta sig ur på egen hand. Jag träffade så sent som förra veckan föreningen Insolvens här i Stockholm.
De möter många människor och familjer som har det otroligt jobbigt och inte har någonstans att vända sig över huvud taget. Många blir i princip utkastade på gatan för att de inte har möjlighet att betala för sitt eget boende. Det känns också fruktansvärt.
Jag hoppas, precis som Egon Frid, att regeringen kommer med ett förslag på en förbättring av kreditprövningen så att det sker även på lån under 200 euro.
Eva Sonidsson (S):
Den nya skuldsaneringslagen som vi har sett förslag på ser jag fram emot, för det finns mycket bra i den lagen. Jag har själv jobbat som konsumentvägledare hemma i kommunen i Kramfors ett antal år och jobbade mycket med skuldsanering. Det är ett ökande och växande problem, och det är en jobbig process för många att gå igenom.
Därför ser jag fram emot att man kan förenkla den på många sätt, för den har kanske varit lite hård. Vi kommer att behandla ämnet sms-lån och överskuldsättning i utskottet i morgon. Tyvärr kan jag konstatera att det inte har hänt så mycket. När det gäller att förändra den här lagstiftningen återstår en lång väg att vandra.
Det enda som har hänt är att ett antal tusen personer till har blivit skuldsatta och fått en jobbig ekonomi. Det är alltså 35 000 personer som blir statens ansvar att hantera, och människor är i en jättejobbig ekonomisk situation. Jag tycker att det egentligen inte är acceptabelt att vi har en så dålig lagstiftning som vi har, när man har sett utvecklingen. Beatrice Ask säger att vi fattade beslut under vår regeringstid.
Ja, det gjorde vi kanske, men samtidigt har teknikutvecklingen gått väldigt fort, precis som ministern också nämnde. Det har gått så fort att man inte har hängt med i den förändringen. Det är fram till 2008 totalt 56 000 betalningsanmärkningar som kommit in till kronofogden, och nästa år torde vi ha uppåt 100 000 totalt som har hamnat på kronofogdens bord och handlar om sms-lån.
Jag tycker inte att det är en acceptabel utveckling, men vi får väl bida tiden och hoppas att det kommer ett bra förslag när det väl kommer.
Eva Sonidsson (S):
Jag har egentligen bara en fråga till Katarina, och den gäller detta med ångerrätten. Det är inte riktigt klargjort i förslaget hur den ska hanteras. Man kan fundera på om det är två veckors ångerrätt som ska gälla. Hur mycket ska man då betala tillbaka? Hur har man tänkt att det ska hanteras? Jag tror att det är en väldigt viktig fråga.
Jag tror inte att antalet ansökningar kommer att minska på grund av att man inför en ångerrätt utan snarare tvärtom, för då finns det en möjlighet att jag kan ångra mig i morgon om jag tycker att det är fel.
Eva Sonidsson (S):
I dagens läge ska man betala tillbaka lånet inom 30 dagar. Om det hinner gå 14 dagar innan man ångrar sig har man kunnat utnyttja halva tiden. Det borde kanske vara en dags eller max två dagars ångerrätt för att det över huvud taget ska få någon effekt. Det känns väldigt luddigt om man ska kunna använda pengarna i 14 dagar och sedan betala tillbaka dem. Vad är det då man ska betala? Är det en schablonsumma?
Ska man få betala halva avgiften, 300 kronor i stället för 600 kronor, för att låna pengar i två veckor i stället för i en månad? Jag hoppas verkligen att man tänker till lite grann och funderar på om ångerrätten är ett bra sätt. Jag tror att man ska fokusera på den här fördröjningen i stället för att det ska finnas en möjlighet att ha en längre ångerrätt. Som det nu ser ut måste den nog vara väldigt kort för att den ska få en bra verkan.