Gunilla Svantorp (S):
Tack statsrådet för svaret! Jag började med att lämna in en skriftlig fråga på precis samma tema som interpellationen: Hur långt är det egentligen rimligt att man har till sin egen postlåda? Jag fick då ett svar, precis som i dag, som jag inte är nöjd med, och därför tycker jag att vi ska diskutera detta lite till.
I det svar som statsrådet precis läste upp kan vi notera att riksdagen i den nya postlagen från 2010 har fastslagit att kraven på den samhällsomfattande posttjänsten ska bibehållas på samma nivå som tidigare. Det är jättebra. Det är också bra att man under 2013 tänker kontrollera hur många det faktiskt är som har ett rimligt avstånd till sin postlåda, men det hjälper ju inte när vi varje dag nås av larmrapporter som säger att brevlådor försvinner och människor får väldigt lång väg till sin postlåda.
Vi pratar om mil fram och tillbaka till sin postlåda. Senast kunde vi i någon av de stora rikstidningarna läsa om skräckexempel från Jämtland. Det säger sig självt att de dubbla uppdrag som Posten har, dels att utföra en samhällstjänst, dels att vara lönsam, ibland inte går ihop.
Det kommer alltid att finnas människor som bor för långt bort från centrum, på samma sätt som det alltid kommer att finnas människor som har sådana sjukdomar som inte på något vis kan behandlas på ett kostnadseffektivt sätt men som ändå måste behandlas, annars dör patienten. I fallet med hur långt man egentligen kan ha till sin postlåda tog jag ett verkligt exempel. Det var en man boende i min egen hemkommun Årjäng som ringde till mig.
Helt plötsligt fick han en dag ett besked om att han skulle få fem kilometer enkel väg till sin postlåda - en mil fram och tillbaka för att hämta sin post och den dagliga tidningen. Han ringde och frågade vad jag tyckte. Ska det vara så här? Jag menade att det var helt orimligt. Det sade jag också till honom. Jag förstår att statsrådet inte kan diskutera enskilda medborgare, men man kan ju se den person som har ringt till mig som ett typexempel.
Det finns hur många som helst som han runt om i landet, sådana som bor en bit från tätorten men som ändå faktiskt bor på rimligt avstånd från en tätort. Den här mannen och andra som är i hans situation får reda på att reglerna är som de är och att Posten inte behöver köra ut post åt någon, utan man får ta sig till en uppsamlingsplats lite längre bort.
Den dag han däremot fyller 80 år har Posten återigen ansvar för att se till att han får sin post hem till fastigheten. Nu är just den man som ringde bara 73 år så han har några år kvar innan han kan räkna med att få tillbaka sin dagstidning och sin övriga post. Fru talman! Jag tycker att det är ett helt orimligt beslut. Vi talar inte om personer som bor på bergstoppar eller otillgängliga öar.
Vi talar om personer som bor på en helt normal landsbygd, den landsbygd som statsrådet och hennes parti i vanliga fall säger sig värna jättemycket. Jag läste statsrådets blogg fån den 24 september 2011. Då skrev hon så här: "Om det finns något som är glasklart från stämmodebatten igår så är det att det är Centerpartiet som har idéerna, lusten och engagemanget för hela landet.
Vi tror på utveckling, vi ser möjligheterna och vi vill ta ansvar. Med vårt nya förnyelseprogram för hållbar tillväxt i hela landet tar vi, tillsammans i hela den samlade centerrörelsen, ledningen för att skapa en verkligt hållbar tillväxt i hela landet." Fru talman! Då vill jag fråga: Hur tänker sig statsrådet att detta ska bli möjligt när människor får flera mil till sin postlåda?