KBLab/rixvox huggingface dataset:
Patrik Björck (S):
Jenny Petersson har som sagt fått svar på sina frågor. Man kan möjligen fundera på om man skulle kunna skruva frågan ett varv till. Det kan möjligen bli föremål för en ny debatt vid något senare tillfälle, för nu har väl inte Jenny Petersson några möjligheter att svara på det.
Det jag skulle tycka vore intressant att titta på är hur många jobb man i förlängningen förlorade när den gamla moderata regeringen förhindrade att unga fick insatser de första 90 dagarna. Det tycker jag är en väldigt relevant och spännande fråga. Det är klart att det var väldigt många ungdomar som drabbades av den gamla politiken.
Nu har vi en regering som ser till att inte bara sätta in insatser för unga med en gång utan också garantera att de ska få dem inom 90 dagar. Förut fick ungdomarna garanterat inga insatser i början av sin arbetslöshet. Hur många jobb, herr talman, förlorade man på det?
Det är klart att det skulle vara intressant att fråga IFAU eller någon annan om det finns någon möjlighet att hitta en metod för att göra någon sorts bedömning av hur många jobb Sverige tappade under den tiden. Däremot vet vi ju ungefär hur många ungdomar som man svek - 100 000 arbetslösa ungdomar. Det har vi siffror på, herr talman, så den matematiken är lite enklare.
Men det kanske skulle vara intressant att försöka reda ut hur många jobb som den gamla regeringens gamla politik ledde till att Sverige gick miste om. Ca 100 000 ungdomar i arbetslöshet - den siffran känner vi till, och den är skrämmande.
Patrik Björck (S):
Arbetsmarknadsminister Ylva Johansson har av Elisabeth Svantesson fått frågan om hon tror att regeringen ska nå sitt arbetslöshetsmål. Arbetsmarknadsministern säger klart och tydligt att regeringen inte har övergett det målet. Den ambitionen är självklart kvar. Som situationen har utvecklats har det blivit en tuffare utmaning, men det är regeringens ambition att nå det målet.
Under ett antal inlägg har vi hört hur olika moderater är förvånade, inte bara Elisabeth Svantesson utan även övriga kollegor, över att en regering vågar spänna sin båge, över att en regering vågar ha ambitiösa mål. Jag är inte så förvånad över det, fru talman, för när Elisabeth Svantesson var arbetsmarknadsminister hade hon inga mål alls, och hon nådde heller ingenvart.
Ska man nå någonstans, ska man lyckas med någonting, måste man naturligtvis ha ambitiösa mål. Att Moderaterna är oroade eller tycker att det är konstigt att en socialdemokratisk regering har ambitiösa mål för arbetsmarknadspolitiken tycker jag inte är konstigt, för Moderaterna har inga ambitioner alls.
Om vi inte kan komma överens om att det är bra att ha en regering som vill mycket, som gör mycket och som kommer att åstadkomma mycket, om vi inte kan komma överens om det, fru talman, vill jag fråga Elisabeth Svantesson om vi inte kunde komma överens om något annat. Om målet inte är bra finns det ett annat mål. Elisabeth Svantesson har ett mål. Alliansen har ett mål.
Elisabeth Svantessons och Alliansens mål är att före 2020 nå 5 miljoner sysselsatta, och eftersom Elisabeth Svantesson själv kommit på det målet måste det vara ett mycket bra mål. Nu kanske jag inte är så övertygad om det, men vi kan utgå från att Elisabeth Svantesson tycker att det är ett bra mål.
Enligt AKU, SCB:s mätningar av arbetslösheten, har den sittande regeringen och Ylva Johansson kommit upp i en sysselsättningssiffra på 4 837 000 - då talar vi om andra kvartalet 2015. För att slå Elisabeth Svantessons mål har Ylva Johansson fem år på sig.
Jag tror nog att vi utan större problem kan säga att vi kommer att se regeringen lyckas med det, och då skulle jag verkligen vilja att Elisabeth Svantesson var hederlig och ärlig och hyllade regeringen för att den på vägen till att nå sitt tuffa mål faktiskt passerade Alliansens mål med råge.
Patrik Björck (S):
Katarina Brännström har en förkärlek för att debattera kollektivavtal. Det är inte alltid riktigt lätt att hänga med i svängarna. Herr talman! Nu säger Katarina Brännström i denna debatt: Jag har aldrig sagt att det är ett hinder. Det är kravet på kollektivavtal som är ett hinder. Kollektivavtal är alltså inget hinder, men om man kräver kollektivavtal är det ett hinder. Det är en sådan där Katarina Brännströmsk formulering.
Herr talman! I en annan debatt här diskuterade vi huruvida det var rimligt att ställa krav på kollektivavtal för utländska företag. Då brast Katarina Brännström ut i uttrycket: Varför ska ni kräva just svenska kollektivavtal? Det spelar väl ingen roll vad det är för kollektivavtal! Denna typ av uttalanden och formuleringar kanske är lite grann av ett svar på frågan.
Jag tror inte att Katarina Brännström riktigt förstår vad ett kollektivavtal är och att det möjligen är där man kan spåra detta lite märkliga sätt att argumentera. Katarina Brännström säger bland annat att nystartsjobb och instegsjobb är lyckade reformer som den tidigare regeringen har genomfört. Det är väl bra om det är så, för i instegsjobben finns redan dessa krav.
Då blir det lite märkligt när det tydligen är orimligt att kräva sjysta anställningsvillkor även för dem som är anställda i nystartsjobb. Det skulle vara spännande att få en liten reflektion över det. Katarina Brännström påstår också i sin interpellation att en förklaring till att man inte kan ställa krav på kollektivavtal är att de inte är anpassade till små företag.
Det skulle vara spännande att höra på vilket sätt Katarina Brännström menar att små företag inte är anpassade till att ha sjysta anställningsvillkor för sina anställda. Jag har svårt att se det. Jag har träffat många små företag, herr talman, som har kollektivavtal och som tycker att det är både riktigt och rimligt att erbjuda sina anställda lika goda villkor som andra anställda har. Här kommer vi någonting på spåren, tror jag.
Antingen vet inte riktigt Katarina Brännström hur svensk arbetsmarknad fungerar och vad kollektivavtal är eller så vill hon helt enkelt att vi ska ha ett A- och ett B-lag på svensk arbetsmarknad och tycker inte att det är något större hinder. Jag tycker ändå att Katarina Brännström är svaret skyldig på två punkter. Om nystartsjobb och instegsjobb är lyckade reformer - hur kan det då vara katastrofalt att ställa samma krav på nystartsjobb som på instegsjobb?
Och på vilket sätt menar hon att det är omöjligt för små företag att teckna kollektivavtal? Det tycker jag är rimligt för Katarina Brännström att svara på när det gäller detta. Tycker Katarina Brännström att det är rimligt att vi skapar ett A- och ett B-lag på svensk arbetsmarknad?
Det är ju det som blir konsekvensen om det inte är så som arbetsmarknadsministern föreslår - men det har jag inte hört Katarina Brännström föreslå - att man skulle avskaffa den svenska arbetsmarknadsmodellen och lagreglera. Det skulle ju kunna vara ett ytterligare ett svar på frågorna. Jag väntar med spänning på att få höra svaren.
Patrik Björck (S):
Nu blir allt ännu mer höljt i dimma. Katarina Brännströms aversion mot kollektivavtal hänför sig till att hon anser att det är liktydigt med att man socialiserar svenskt näringsliv. Det innebär att enligt Katarina Brännströms sätt att se på det svenska näringslivet är större delen av det socialiserat, eftersom de allra flesta anställda jobbar under kollektivavtal.
Det är inte kollektivavtalsliknande former, utan de allra flesta anställda jobbar faktiskt på kollektivavtalsvillkor. Det är alltså att socialisera svenskt näringsliv. Jag börjar förstå varför Katarina Brännström inte gillar kollektivavtal. Det är en ganska bisarr tanke, måste jag säga. Det skulle vara intressant att diskutera detta med Svenskt Näringsliv, som faktiskt är den andra parten i de här kollektivavtalen.
Detta innebär att Katarina Brännström menar att Svenskt Näringsliv och deras medlemsorganisationer skulle ha medverkat till en gigantisk socialisering av Sverige. En annan kommentar från Katarina Brännström är kanske också talande. Det finns företag som inte har de här nivåerna, säger hon. Ja, det är väl det som det handlar om.
Man vill ha billigare anställningar, och då blir det ett A- och ett B-lag, vad man än väljer att kalla det. Hon säger också att om små företag tecknar kollektivavtal ger det rättigheter som man tycker är för stora. Det vill säga man tycker att kostnaden för att anställa folk blir för hög. Man vill alltså ha billigare arbetskraft, och därför vill man inte teckna kollektivavtal. Det är inte rimligt att det skapas ett A- och ett B-lag på det sättet.
Det här med att kollektivavtal är liktydigt med att socialisera det svenska näringslivet är ett anmärkningsvärt påstående, även för att komma från Katarina Brännström.
Patrik Björck (S):
Jenny Petersson har uppenbarligen lyssnat på arbetsmarknadsministerns svar. Jenny Petersson tackar också arbetsmarknadsministern för svaret. Kanske Katarina Brännström också borde ha lyssnat på arbetsmarknadsministerns svar. Då kanske inte den här debatten hade blivit så lång.
Vi kan alltid hoppas att vi slipper få ta debatten igen, att vi i fortsättningen kan debattera arbetsmarknadspolitik utifrån sakinnehåll och att Katarina Brännström kan lägga fram förslag på vad hon vill göra eller ändra på och se vilka kreativa idéer hon har för att sänka arbetslösheten. Vi ser fram emot en debatt om sakinnehåll och politiskt idéinnehåll. Det skulle vara betydligt mer spännande än att bara ställa krav på en utredning som arbetsmarknadsministern redan har svarat att hon ska genomföra.
Patrik Björck (S):
Christian Holm lyfter upp debatten om arbetsgivaravgifterna för unga. Arbetsmarknadsministern har pekat på att Christian Holm inte vill ta till sig verkligheten, att ungdomsarbetslösheten faktiskt steg under alliansregeringen och att den nu sjunker.
Även om Christian Holm har en annan verklighetsuppfattning vore det intressant om han åtminstone kunde vara lite logisk. Christian Holm menar att sysselsättningen steg med alliansregeringens politik eftersom man hade en framgångsrik arbetsmarknadspolitik. Hur verklighetsnära den beskrivningen är kan man för övrigt fundera över.
Handels har gjort en utredning om hur många anställda som finns på Handels två största avtalsområden och som berörs av den här reformen. Det visade sig att det, efter sju år av sänkta arbetsgivaravgifter för unga, är färre unga anställda inom Handels två största avtalsområden. I Christian Holms verklighetsbeskrivning har antalet sysselsatta ökat. Då blir den verklighetsbeskrivningen ännu mer svårbegriplig.
Det är inte ens så att siffran har gått ned av någon sorts allmän arbetslöshet. Med Christian Holms logik skulle alliansregeringens politik ha lett till att andelen unga sysselsatta har minskat. Det är den logiska konklusionen av Christian Holms lite märkliga verklighetsuppfattning. Fru talman! Sedan brister det både i Christian Holms logik och i hans verklighetsuppfattning.
Men skulle man hålla fast vid den blir logiken väldigt svår att förstå. I Christian Holms och hans partis egen uppfattning om den egna politiken brister logiken återigen. Man inleder den här reformen med att de som är under 26 år ska få ta del av den välgörande effekten. Efter ett tag inser man att det inte fungerade så bra, och då sänker man åldern till under 25 år.
Om jag förstår saken rätt har man enligt det senaste moderata förslaget nu sänkt åldern ytterligare. Det är de som är under 21 år som får ta del av denna välgörande politik mot ungdomsarbetslösheten. Det är väl bara att hålla ut och hoppas, för snart är det väl ingen gräns kvar. Orsaken till detta är faktiskt att Christian Holms partikamrater tänker mer logiskt än vad han själv gör.
De ser att politiken inte fungerar. Det vore spännande att höra Christian Holm kritisera sin egen förda politik. När man har förnyat den har man hela tiden minskat andelen ungdomar som ska få ta del av reformen. Någonstans har man väl ändå kastat en blick på verkligheten och kunnat konstatera att denna politik inte fungerar.
Det är en lite kontrafaktisk diskussion där vi diskuterar huruvida "om" fanns. Nu lever vi - som arbetsmarknadsministern mycket riktigt säger - i verkligheten. Då är verkligheten den att detta var en reform som inte fungerade.
Alla som studerade reformen konstaterade att den inte fungerade, och nu avskaffar vi denna mycket dyra reform som kostar över 100 miljarder kronor och som har gjort att arbetslösheten bland unga har stigit under den tid som man har slösat bort stora resurser som kunde ha använts till riktig arbetslöshetsbekämpning. Det är precis det som den nya regeringen gör.
Patrik Björck (S):
Med sådana vänner som Fredrik Schulte behöver Christian Holm Barenfeld inga fiender. Fredrik Schulte säger att det här med sänkta arbetsgivaravgifter för unga inte var alliansregeringens mest framgångsrika reform. Det är faktiskt lite lustigt. I ett anfall av sällsynt klarsynthet fortsätter Fredrik Schulte med att säga att man borde sänka inkomstskatterna i stället, då detta, enligt vad han hävdar, har en bevisad effekt, i motsats till sänkningen av arbetsgivaravgifterna för unga, vilken nu Fredrik Schulte erkänner inte har någon bevisad effekt.
Det visste vi visserligen innan, men Fredrik Schultes uttalande är lite lustigt. Det är kul! Jag hoppas att Fredrik Schulte får fler anfall av klarsynthet. Det skulle göra debatterna i den här kammaren intressantare att lyssna på. Jag vill upplysa Christian Holm Barenfeld om att jag hänvisade till en utredning från fackföreningen Handels, inte Kommunal. Handels är en självständig fackförening som arbetar för sina medlemmars bästa på deras uppdrag.
Utredningen byggde på partsgemensam statistik som Handels och handelns arbetsgivarorganisation gemensamt tar fram. Handels är en självständig organisation, liksom handelns arbetsgivarorganisation.
Om Christian Holm Barenfeld vill ifrågasätta självständigheten hos de här parterna på arbetsmarknaden och den partsgemensamma statistik som utredningen bygger på är det upp till honom att göra det. Men det är inte ett seriöst sätt att debattera, fru talman. I så fall får man naturligtvis ifrågasätta resultatet av utredningen eller någonting sådant. Men det är partsgemensam statistik som man sammanställt.
Det var i alla fall väldigt skönt och klargörande att höra Fredrik Schulte konstatera att den sänkta arbetsgivaravgiften för unga inte var framgångsrik och inte hade någon bevisad effekt.
Patrik Björck (S):
Även min fråga går till vice statsminister Åsa Romson. Sveriges regering tar ett stort ansvar för att hantera den flyktingkatastrof som världen just nu upplever. Det finns också ett stort folkligt engagemang i den här frågan, och det är många svenskar som ställer upp med pengar, gåvor och medmänsklighet för att hjälpa till i flyktingsituationen.
Under tisdagens stora insamlingsgala Hela Sverige skramlar visades engagemanget för flyktingar och det svenska flyktingmottagandet från både artisternas och tv-tittarnas sida. Detta engagemang är naturligtvis ovärderligt, och det är ett stöd till regeringens insatser. Men jag tycker att det skulle vara bra om vice statsminister Åsa Romson kunde berätta mer om vad regeringen nu gör för att hantera situationen. Det folkliga stödet finns.
Då är det naturligtvis också viktigt att regeringen tydligt framhäver vad man nu gör för att hantera den situation som har uppstått.
Patrik Björck (S):
Jo, som sagt, Sverige tar ett stort ansvar. Det finns även andra länder, till exempel Tyskland, som tar ett stort ansvar i de här frågorna. Men det finns andra länder i EU som inte tar ett så stort ansvar och som, så att säga, försöker krypa ur det gemensamma europeiska ansvaret för att hantera situationen.
Jag skulle vilja fråga vice statsminister Åsa Romson hur regeringen arbetar på europeisk nivå för att se till att hela EU och alla EU:s medlemsländer faktiskt bidrar gemensamt till att lösa den situation som har uppkommit.
Patrik Björck (S):
Jag tyckte ändå att jag var rätt tydlig med vad regeringen och kommissionen sa, och jag upprepade inte allt som stod i utlåtandet. Det finns redan bestämmelser om föräldraledighet och mammaledighetsdirektiv som ger rätt till ledighet och ersättning. Det finns också en djupare genomgång från kommissionen och regeringen om varför man tycker att detta förslag är rimligt i en subsidiaritetsprövning.
Det som kom fram vid utskottsbehandlingen i dag är att regeringen när det gäller sakfrågan kommer att återkomma till hur man ställer sig till de förslag som finns med utgångspunkt i att det måste redas ut vad de gäller i detalj. Det tror jag ändå att Désirée Pethrus fick ganska klara besked från ministern om för bara några timmar sedan på utskottsmötet. Därför ska jag kanske inte upprepa det heller.
Men det som skiljer oss, och som är så tydligt i den reservation som Désirée Pethrus står bakom, är att man gör analysen att det som nu sker i Europasamarbetet inte kräver en social dimension. Det är beträffande det som man argumenterar för i denna reservation som vi skiljer oss åt.
Vi är helt övertygade om att om man inte ökar jämställdheten i EU kommer vi att få bekymmer, inte bara med ekonomi och utveckling överlag. Vi kommer även att få bekymmer med folks inställning till huruvida Europasamarbetet ger någonting eller inte. Det är framför allt när det gäller denna analys som vi skiljer oss åt. Vi är helt övertygade om att business as usual, som man pekar på i denna reservation, inte kommer att leda till ökad jämställdhet.
Nu har vi hört - kanske inte från Désirée Pethrus parti men från Moderaterna - att man inte ens tror att föräldraledighetslagen påverkar kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. Vi delar inte denna analys.
Patrik Björck (S):
Nej, hotbilden handlar om de svenska högerpartiernas eviga motstånd mot jämställdhet. De har vid varje givet tillfälle varit mot de reformer som har ökat kvinnors deltagande på arbetsmarknaden.
Vi socialdemokrater vet att det är den absolut viktigaste frihets- och jämställdhetsreformen att kvinnor får tillträde till arbetsmarknaden, att de kan skaffa sig en egen inkomst och en egen försörjning och att de kan hantera sitt liv även som gamla när de får en pension som fungerar. Vi måste hela tiden vidta åtgärder som underlättar och förbättrar den jämställdhetsreformen.
Där är föräldraledighetslagstiftningen en mycket viktig punkt för oss. Vi har hört att ett av allianspartierna nu hävdar att föräldraledighetslagen inte är viktig och att den inte påverkar kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. Med den inställningen förstår vi att man tar lätt på dessa frågor. Var Kristdemokraterna står i familjepolitiken vet vi också.
Det har aldrig varit en politik som har gått ut på att öka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. Det upplever vi socialdemokrater som ett stort hot. Om man skulle kunna få ett bättre förhållande på den europeiska arbetsmarknaden när det gäller kvinnors arbetsmarknadsdeltagande skulle vi lyfta hela den europeiska arbetsmarknaden och ekonomin. Det skulle även komma Sverige till godo. Jag är helt övertygad om att det skulle vara rätt väg att gå.
När det gäller hur detta i detalj ska utformas kommer vi att gå vidare med denna process. Ministern kommer att komma tillbaka till utskottet. Och regeringen har ännu inte tagit ställning till hur man ska hantera de förslag som kommer, eftersom det finns ett stort antal frågetecken att räta ut. Det finns dock inget frågetecken att räta ut om det som Désirée Pethrus inte lyssnade på i utskottet, nämligen att detta skulle innebära någon sorts tak.
Det var tvärtom mycket tydligt att man skulle kunna ha till exempel bättre villkor när det gäller anhörigvård. Detta svar har Désirée Pethrus fått.
Patrik Björck (S):
Christian Holm Barenfeld tycker att vi ska diskutera subsidiaritetsprövningen, och det är vi helt överens om. Det är dock så att det i utlåtandet finns en reservation som tar upp just de saker jag lyfte fram. Jag tycker ändå att jag har en skyldighet att reagera på den reservationen så att det blir en rimlig debatt; jag kan inte diskutera någonting annat. Det hade varit konstigt.
Det finns något som gör mig orolig, bortsett från den allmänna tendensen att Moderaterna är ett parti på fallrepet inte bara i opinionen utan naturligtvis framför allt i politiken. Orsak och verkan är självklart den omvända - väljarna känner att Moderaterna är vingliga och veliga och har tappat fotfästet. Då förlorar man naturligtvis också opinionen.
Att Moderaterna förlorar opinionen kan jag faktiskt lära mig att leva med, herr talman, men det som gör mig orolig är att det parti som ändå på något sätt försöker framställa sig som det ledande partiet - även om det i och för sig nu är uppe till diskussion om Moderaterna verkligen är det, men man försöker än så länge låtsas det - landar i en sådan här linje. Jag skulle vilja beskriva den som en djupt reaktionär engelsk högerlinje, eller torylinje.
Tidigare har man varit mer konservativ på europeisk nivå, med en lite mer liberal anknytning och mer Europavänlig. Det är en bekymmersam förflyttning i politiken. Det är inte bra för Europa, herr talman, och det är inte bra för Sverige. Jag är djupt oroad - inte för Moderaternas skull, utan för Sveriges.
Patrik Björck (S):
Det sista kan jag hålla med Christian Holm Barenfeld om, det vill säga att subsidiaritetsprövningen är viktig. Jag har också förklarat hur och varför kommissionen och regeringen har kommit fram till den uppfattning man har i subsidiaritetsprövningen, nämligen att detta är frågor som redan finns reglerade på EU-nivå. Då är det rimligt att man tidigare har tagit den ställningen - som Moderaterna i sin tidigare skepnad inte har haft några invändningar emot.
I just den delen kan vi landa i olika slutsatser. Jag tycker själv att det är ganska tydligt att kommissionens och regeringens argumentation håller. Det som jag framför bygger på den text som Moderaterna lagt fram i reservation 1. Nu säger Christian Holm Barenfeld i talarstolen att han vill ha förändringar, men det står ingenting om detta i reservationen. Det är det som jag pekar på, herr talman.
I reservationen står att det liksom tidigare bör handla om EU:s inre marknad. Man gör analysen att det är business as usual. Det sker stora förändringar i världen, till exempel vad gäller protektionism, brexit och Trump i USA. Det händer saker som vi måste reagera på och med och som vi måste hantera utifrån en ny situation.
Vi har ett moderat parti, herr talman, som är lamslaget av kuppförsök, inre slitningar och fallande opinionssiffror och som inte klarar av att reagera i en ny värld och en ny situation. I stället skriver man att det är business as usual i ett dokument här i Sveriges riksdag. Subsidiaritetsprövning av EU-förslag Med risk för att upprepa mig: Jag är djupt oroad, herr talman.
Patrik Björck (S):
Jag blev lite brydd när Jan Ericson sa att han inte ville kommentera mitt anförande. Framför allt gäller det orsaken, för jag gav ju Moderaterna en eloge och ett erkännande för att de faktiskt presenterar sin löntagarfientliga politik för väljarna och sedan röstar på den i riksdagen. Det hedrar ändå Moderaterna.
När jag nu har fått chans att ta replik på Jan Ericson undrar jag vad det är som han inte vill kännas vid. Vill han förneka att man sänkte a-kassans ersättningar och försämrade villkoren under sina regeringsår? Har han ändrat sig när det gäller att man vill medverka till att justera de försämringar som skedde genom Lavaldomen?
Förnekar han att Moderaterna och de andra borgerliga partierna hävdar att låglönevägen är den väg som ska lösa arbetsmarknadens problem? I så fall skulle ingen vara gladare än jag, herr talman. Det var egentligen bara detta jag sa. Jag gav Moderaterna heder för att de röstar på den politik som de gick till val på. Sedan räknade jag upp vad denna politik innebär. Det skulle vara spännande att höra Jan Ericsons kommentarer om detta.