KBLab/rixvox huggingface dataset:
Morgan Johansson (S):
Mauricio Rojas vecklar in sig mer och mer i sin personkult. Jag behöver inte ta det vidare, men jag kan bara konstatera att jag nog inte tycker att en socialdemokratisk ledamot av KU skulle ha uttryckt sig på det sättet om socialdemokratiska statsråd under den förra mandatperioden. Då hade jag också reagerat som statsråd, som jag var vid den tidpunkten.
Som socialdemokratisk ledamot ska man stå fri i förhållande till sina statsråd och inte ägna sig åt den typ av idoldyrkan som Mauricio Rojas verkar göra. Jag tycker inte att det anstår ledamöter av KU. Mauricio Rojas frågar: När kommer listan?
Vill jag brännmärka företag? Vill jag bränna böcker? Är jag som man var under inkvisitionen? Kan vi inte lugna ned diskussionen lite? Jag ställde två enkla frågor till Mauricio Rojas: Tycker han att en finansminister ska ha aktier i en bank? Tycker han att en försvarsminister ska ha aktier i Bofors? Det är väldigt enkelt.
Jag tycker inte det. Har man väl sagt det måste man också vara beredd att diskutera vilka jävssituationer som kan uppkomma, med de innehav som man har. Jag konstaterade i det förra replikskiftet att man har löst det olika för olika statsråd. Man har en särskild förvaltare därför att man inte vill ha med det här att göra. Man har också varit tydlig inför den förvaltaren att man inte vill ha en viss typ av aktier.
Jag hänvisade till Leif Pagrotsky, som hade gjort så som handelsminister, bland annat med ansvar för vapenexporten och de frågorna. Man ville inte ha någon befattning alls med det. Min fråga var: Tycker Mauricio Rojas att man kan ha vilka aktier som helst som ansvarig minister utan att bli ifrågasatt och utan att KU ska få säga någonting om det, till exempel finansministern och försvarsministern? Tycker han det?
Morgan Johansson (S):
Jag begärde ordet just när Carl Bildt hänvisade till KU-processen och menade att det inte finns någon anledning att uttala sig innan den. Vi ska ju få den här frågan till konstitutionsutskottet så småningom och då kommer vi att få belysa de här frågeställningarna från många olika vinklar.
Men jag vill redan nu säga att det är ett missförstånd om man hävdar att man inte kan uttala sig i sakfrågorna som ansvarig minister bara med hänvisning till KU. Det finns ingenting som hindrar Carl Bildt från att till exempel försvara sig nu mot de trovärdighetsproblem som han har fått i och med sina aktier och optionsinnehav, tvärtom.
Han kan gärna lägga ut texten och diskutera varför han har dem och också varför han ska behålla dem. Om han nu har den inställningen tror jag att det vore väldigt bra, därför att det är ju ett ganska graverande trovärdighetsproblem som han har kommit att konfronteras med.
Vi har en utrikesminister som har eller har haft stora intressen i rysk gas, afrikansk olja och amerikansk krigsindustri, via Legg Mason. I det sista har han väl optioner som när de faller ut kan innebära en intäkt på ungefär 10 miljoner kronor om fem sex år. Jag tror att det sista är Carl Bildts egna uppgifter.
Det är klart att rysk gas, afrikansk olja och amerikansk krigsindustri är eller i vart fall borde upplevas som besvärande för Carl Bildt i den här diskussionen.
Jag undrar därför: Förstår Carl Bildt att de här innehaven och dessa tidigare engagemang som han har haft kan kasta en skugga över hans trovärdighet eller är han helt döv för den typen av kritik?
Vore det inte klokare, om han nu vill hålla på detta säkerhetsavstånd som tidigare varit så viktigt att hävda, att helt enkelt göra sig av med de innehaven och i så fall också klara ut de marginaler som han annars lever på?
Morgan Johansson (S):
Jag konstaterar att vi har en utrikesminister som har eller har haft stora ekonomiska intressen i rysk gas, i afrikansk olja och i amerikansk krigsindustri. Och så ställde jag frågan: Har han förståelse för de trovärdighetsproblem som det här faktiskt kan leda till, eller är han fullständigt döv för det? Det var de frågor jag ställde.
Och jag måste säga att jag faktiskt har fått svar på dem under den här tiden: Han är fullständigt döv för detta, och han förstår inte trovärdighetsbekymren. Av det kan jag då dra slutsatsen att han säkert inte heller har några funderingar om att han skulle vilja göra sig av med sina innehav - de som alltså kan ge ganska stora belopp framöver. Om fem sex år faller optionerna i Legg Mason ut med kanske 10 miljoner kronor.
Carl Bildt tillämpar en diskussionsteknik som är lite försåtlig här. Han flyr undan. Han säger att det här ska granskas av KU, så det här vill han inte uttala sig om. Men jag vill säga att det faktiskt inte är en ursäkt. Man kan uttala sig om, och inte minst försvara sig mot, den här typen av diskussion utan att på något sätt vara bunden av KU eller någon KU-granskning.
Tvärtom tror jag snarare att det för många skulle vara bra att få veta om Carl Bildt sitter inne med ytterligare information som skulle kasta ljus över detta. Då vill vi och allmänheten nog gärna veta det nu också. Han flyr alltså undan sitt ansvar och vill inte ta ansvar för den situationen. När det gäller personalärendet har vi hört att han inte heller vill ta ansvar för de beslut som han egentligen bär ansvar för.
Han har stora ekonomiska innehav och beslut som han inte vill ta ansvar för. Snart får man väl kanske bilda ett bolag: Carl Bildt UPA - utan personligt ansvar. Det blir en intressant KU-process framöver till våren, särskilt som ju Bildt också i ett inlägg jämförde sig med kungen. Då blir det extra intressant att se hur han kommer ur den processen.
Morgan Johansson (S):
Jag tror att alla som lyssnar till diskussionen förstår att det är en smula rörigt när det gäller hur det här har gått till.
Jag tror inte att det är så många som är tillfredsställda, jag är det i alla fall inte, med beskedet att det ska räcka med ett telefonsamtal från EU-kommissionen för att man omedelbart i praktiken ska upphäva ett riksdagsbeslut som fattats med bred majoritet, en blocköverskridande sådan. Det är inte tillfredsställande, varken politiskt eller ur statsrättslig synvinkel.
Jag upprepar vad jag sade tidigare, nämligen att om vi varit kvar hade vi inte låtit oss nöja med detta. Då hade vi sagt: Kom tillbaka när det finns ett formellt besked, när vi till exempel vet vem i EU-kommissionen som har fattat det här beslutet. Inte ens det vet vi ju. Och vi vet inte på vilken nivå det skett, om det är kommissionären som har agerat eller en enskild tjänsteman på EU-kommissionen. Vi vet knappt ens vilken avdelning på EU-kommissionen det är som har agerat.
Också där har det ju varit en diskussion. Varken jag eller Leif Pagrotsky är ju nybörjare i kontakterna med EU-kommissionen. Vi har jobbat med EU-kommissionen och med ministerrådet under många år. Sådana här saker har kommit hela tiden.
Vid vartenda tillfälle som det kommit upp en frågeställning från EU-kommissionen har vi varit väldigt noga med att alltid försöka slå vakt om svenska intressen och inte omedelbart vika oss. Jag har ett exempel: Internethandeln med alkohol. Jag hade ju hand om alkoholpolitiken under fyra år. Det var en ständig konflikt med EU-kommissionen och också en ständig konflikt med starka intressen.
Vi valde att stå fast och kommer nu, som det ser ut, i bästa fall att vinna domstolsprocessen om Internethandeln. Återigen: Står man inte fast vid en svensk linje finns det en risk att man blir överkörd. Nu får vi se.
Nu signalerar Lena Adelsohn Liljeroth att hon vill inleda ett samråd med övriga partier i den här frågan, och jag tror också att hon uppfattar signalerna från den här debatten väldigt tydligt, det vill säga att det finns ett stort tryck i riksdagen för att man agerar starkt för svenska intressen här.
Morgan Johansson (S):
Detta var ju den andra delen i Cecilia Stegö Chilòs korta statsrådskarriär som var väldigt uppseendeväckande. Presstödsfrågan var den ena; public service-avtalet var den andra. Hon hann knappt tillträda förrän hon sade att nu river vi upp den uppgörelse som gjordes under våren.
Det var en uppgörelse som var blocköverskridande och hade en bred majoritet, precis så som uppgörelser ska vara när det gäller mediepolitik där vi försöker söka ett samförstånd över gränserna och skapa en så bred majoritet som möjligt.
När hon presenterade detta och sade att man skulle riva upp uppgörelsen och förkorta avtalsperioden använde hon det allra sämsta av argument, nämligen att man gjorde så eftersom den nya borgerliga regeringen annars inte skulle få möjlighet att påverka avtalet.
Det är ju precis det som är poängen med långsiktiga överenskommelser, att de här frågorna inte ska påverkas av vem som för tillfället sitter vid regeringsmakten. Det är ju därför man har de långsiktiga överenskommelserna. Det synsättet hade tydligen inte den förra kulturministern. Möjligen har den nya kulturministern det. I så fall är det bra.
Hon står ändå fast vid de beslut som fattades av Cecilia Stegö Chilò. Min fråga till Lena Adelsohn Liljeroth är: Vad var det som hände mellan vårens breda blocköverskridande överenskommelser och regeringsskiftet? Vad hände i de här frågorna som så påtagligt påverkade frågorna att man måste riva upp hela uppgörelsen? Jag kan bara komma på en sak som inträffade.
Det är att Moderaterna intog Kulturdepartementet. Det är det enda som har förändrats i sakläget. Man fick en ny ledning på Kulturdepartementet. Då var det inte så viktigt vilka uppgörelser som gjorts tidigare vare sig i presstödsfrågan eller i public service-avtalet.
Min notering är att det kanske är detta vi kommer att få leva med under kommande år. Vi har redan sett hur det går igen på område efter område. Det är Moderaterna som styr regeringen. Det går igen på område efter område - i välfärdspolitiken, den ekonomiska politiken, utrikespolitiken och nu förmodligen också i kulturpolitiken.
Det är Moderaterna som styr regeringen, och de andra ledamöterna i regeringen sitter där mest som något slags utfyllnadsplatser. Det tror jag kommer att vara ett stort bekymmer framför allt för Centern, Kristdemokraterna och Folkpartiet i den här riksdagen framöver. Men det är detta intryck som båda dessa beslut, både det som gäller presstödet och det som gäller public service-avtalet, signalerar.
Morgan Johansson (S):
Lena Adelsohn Liljeroth hävdar att detta är något som hela regeringen står bakom. Så är det säkert. Vad jag pekade på var hur tydligt det nu blir vem det egentligen är som styr i regeringen. Det var det som var min synpunkt. Det lär inte vara sista gången vi får göra den kommentaren här i kammaren. Vi har, verkar det som, olika sätt att se på public service.
Det handlar egentligen om två sätt. Dels har vi olika sätt att se på hur avtalen ska se ut. Vi står för långa avtal, blocköverskridande, så att man ger en trygg grund för dem som arbetar i public service-företagen när det gäller vilka regler som gäller och hur de ska jobba. Långa avtal som är blocköverskridande handlar det alltså om.
Ni står tydligen för korta avtal och för att det är den sittande regeringen som ska hålla i taktpinnen, så varje gång det blir regeringsskifte ska tydligen public service-frågan upp igen.
Jag tror att det är farligt att driva politiken på det sättet därför att det då slutar i ett slags Berlusconifiering, i en italiensk situation där man efter varje regeringsskifte - som ju är ganska vanligt i Italien men inte fullt så vanligt i Sverige - får en diskussion om hur italiensk tv ska styras och se ut. Det är livsfarligt att hamna i en sådan situation. Nu är kulturministern på väg in i det.
Hon använder ju själv Stegö Chilòs argument: Vår regering måste också få lov att påverka hur det här avtalet ska se ut. Vi har också skilda uppfattningar när det gäller synen på public service, på vad man ska göra. Vi står för ett brett uppdrag till public service. Där ska finnas nöje, drama, granskning, sport - ja, allt ska kunna inrymmas där. Ni står tydligen för en smalare syn, redan signalerad av kulturministern i intervjuer kring sporten.
Det där med sport är tydligen inte så viktigt för public service, utan det bör kanske betalkanalerna i stället få ta hand om. Däri ligger skillnaden. Den skillnaden har vi tidigare inte haft i svensk politik. Nu har vi den.
Morgan Johansson (S):
Vi står i begrepp att behandla ett motionsbetänkande som gäller sekretessfrågor. Jag ska inte säga så mycket om det mer än att vi ska fästa uppmärksamheten på de två särskilda yttranden som vi socialdemokrater står bakom. Det ena särskilda yttrandet gäller ett förslag som lades fram av Offentlighets- och sekretesskommittén 2003 om att göra det lättare för socialtjänsten att lämna ut personuppgifter till polisen i brottsförebyggande syfte.
Det är visserligen mycket viktigt att hålla isär socialtjänstens arbete från polisens arbete och deras respektive roller. Men det bör inte hindra dem från att samarbeta närmare kring ungdomar som håller på att fastna i kriminalitet och missbruk. Jag stötte på den frågeställningen vid några tillfällen under mina år som ansvarig för socialtjänstfrågorna, och jag vill inte säga att problemet är stort.
Många gånger löser man detta ändå i de olika samverkansgrupper som finns. Men man gör det ibland i något som måste betraktas som något slags laglig gråzon. Vi tycker att det är bättre att få tydlighet i detta genom en sådan ändring som kommittén föreslog, och vi trycker i vårt särskilda yttrande på att regeringen borde återkomma till riksdagen med ett sådant förslag.
Det andra särskilda yttrandet gäller kungen och det övriga hovet. Här har vi en märklig ordning, nämligen att hovet inte anses vara en del av den övriga statsförvaltningen. Därför omfattas inte hovet av offentlighetsprincipen när det till exempel gäller inkommande och upprättade handlingar. Det är förstås en konstig ordning.
Vi har tidigare lagt fram förslag i riksdagen om ökad öppenhet när det gäller hovets resursanvändning, och nu fullföljer vi den linjen här. Offentlighetsprincipen är till för att medborgarna ska få ökad insyn i hur statlig och kommunal förvaltning använder skattepengarna. Hovets skattepengar kommer från samma källa.
Därför anser vi att det inte bör vara någon skillnad när det gäller allmänhetens insyn. Man kan också notera att eftersom hovet inte omfattas av den lagstiftningen, alltså offentlighetsprincipen, omfattas inte heller de anställda vid hovet av meddelarskyddet. Det är också lite märkligt.
På alla andra ställen i offentlig förvaltning kan de anställda anonymt, utan att de riskerar att arbetsgivaren kan eftersöka källan, vilket arbetsgivaren enligt grundlagen är förbjuden att göra, slå larm till medierna om till exempel allmänna medel används slösaktigt. Men detta skydd har inte hovets anställda.
Ur grundlagens synvinkel är hovet alltså närmast att betrakta som ett privat företag snarare än en statlig förvaltning, vilket faktiskt är en konstig ordning. Detta handlar också om skattepengar, och alltså bör samma regler gälla som i statsförvaltningen i övrigt. Att det inte är så har snarare historiska skäl än rationella grunder. Det bör vi därför ändra på.
Morgan Johansson (S):
Anders Borg säger: Vi vill göra det här, för vi vill satsa pengarna på sjukvården och förskolan i stället. Vilken tabbe han gjorde där! Jag kan berätta från min synpunkt, sett från vår landsdel, att Anders Borgs partikamrater är i färd med att kraftigt skära ned på just sjukvården i Region Skåne.
Går vi sedan till Lund ser vi att de där är i färd med att kraftigt skära ned på förskolan för att få råd med sina kommunala skattesänkningar. Så försök inte med det där! Säg inte att ni gör det för att ni i stället vill satsa pengar på sjukvården och förskolan. Ni skär ned på sjukvården, ni skär ned på förskolan och ni skär ned på tullen för att få råd med era skattesänkningar. Det är så det är.
Vi får inga nya besked i dag. När man lyssnade på radio lät det förhoppningsfullt. Kanske skulle det komma någonting nytt. Men det kom inga nya besked, inga nya pengar, bara något om att vi ska titta över en allmän budgetprocess, bara halvhjärtade löften. Oron och frågorna kvarstår naturligtvis bland tullens personal. Sedan gömmer sig Anders Borg bakom uppdelningen i regering och riksdag, bakom grundlagen. Men där har han fått grundlagen om bakfoten.
Grundlagen hindrar honom inte från att agera. Självständiga myndigheter hindrar inte regeringen från att agera när det är uppenbart att det blir hårresande effekter av de förslag som regeringen själv lagt fram. Då kan man, och ska man, ta initiativ. Framför allt hindrar inte principen om självständiga myndigheter en regering från att se till att saker och ting är utredda innan den lägger fram sina budgetförslag. Det är det som är problemet.
Tänk om Anders Borg först hade utrett detta! Tänk om han redan från början hade haft ett bra beredningsunderlag! Då hade han inte hamnat i den situation som han befunnit sig i hela kvällen. Då hade han vetat vilka effekter det skulle bli för tullen. Men det är en del av historien om den här regeringen, en regering som inte utreder innan den lägger fram förslag utan bara lägger fram hafsiga och slarviga budgetpropositioner.
Morgan Johansson (S):
Jag tycker, i likhet med Sven-Erik Österberg, att det här verkar ta alldeles för lång tid. Annars är Sven Otto Littorin en man som är van att handla snabbt. Hur lång tid tog det att skära ned arbetslöshetsförsäkringen? Två månader? Men i det här fallet, när det gäller det här, har du dragit benen efter dig. Det tog tre månader för dig att bara utse en utredare. Det tog nästan fyra månader för dig att bara skriva direktiv till utredningen.
Sedan ska utredningen ha åtta månader på sig, och innan vi kan se ett lagförslag lär vi väl vara en bit in på vårkanten 2009. Så visst är det lite märkligt. Littorin säger sig stå för den svenska modellen på arbetsmarknaden. Det tar några månader att rycka undan löntagarnas trygghet när de blir arbetslösa. Men för att möta riskerna för lönedumpning ska det ta upp emot ett och ett halvt år.
Nu tror inte jag på tillfälligheter. Det där är naturligtvis en strategi. Sven Otto Littorin vill vinna tid. Regeringens högsta prioritet just nu handlar om att få hem EU-fördraget. När väl det är gjort kan han göra precis vad han vill i Vaxholmsfallet. Då kan han helt öppna för lönedumpning, det vill säga för ett systemskifte på arbetsmarknaden.
Det är det vi redan ser på så många håll i dag i Sverige, där fattiga människor kan exploateras och utnyttjas av mindre nogräknade arbetsgivare. Det ska kunna göras legalt - jobba för 30 kronor i timmen och bo i källare. Så ser det ut redan i dag på många håll i Sverige, inte minst i min valkrets hemma i Skåne - på byggena, i jordbruket och i trädgårdsnäringen.
I radioprogrammet Konflikt var det i påskas ett reportage om människor som jobbade för urusla löner. De bodde i månader på tältsängar i utkylda magasin. Toaletten var ett tillbyggt cykelställ. Det här var Sverige. I dag är det olagligt, men i morgon kan det vara legalt. Då kan de människorna kallas för utstationerad personal och jobba på rumänska kollektivavtal.
Är det dit vi ska? Jag litar inte ett ögonblick på att den här regeringen vill lösa Vaxholmsfrågan. Om Sven Otto Littorin verkligen hade velat bekämpa social dumpning hade han lagt i en högre växel i stället för att dra detta i långbänk.
Även om han själv skulle vilja ta itu med detta är risken att han bakbinds av Centerpartiet, som har tagit Moderaternas plats som det mest löntagarfientliga partiet i svensk politik. Sven Otto Littorin!
Om du vill att vi ska lita på dig, om du vill vara säker på att regeringen får igenom EU-fördraget genom riksdagen ska du lägga lagförslaget på bordet tidigt i höst.
Morgan Johansson (S):
Problemet för Sven Otto Littorin här är att regeringen har en väldigt tvetydig inställning. Å ena sidan har han ett centerparti som gärna jagar livet ur löntagarna så fort man kommer åt. Det är ett centerparti som han alltså ska få att ställa upp bakom ett lagförslag som i realiteten ska undanröja Vaxholmsdomen. Lycka till med det. Det kanske går, vad vet jag, men jag skulle inte sätta min sista slant på det.
Å andra sidan har han statsminister Fredrik Reinfeldt som när vi ber honom ta upp Vaxholmsfrågan med EU:s stats- och regeringschefer bara viftar bort oss. Då får vi höra att inte kan man komma där med lappar hemifrån på möten med EU:s stats- och regeringschefer, nej, det är inget man vill ta upp med dem.
Sven Otto Littorin måste alltså förstå att vi ser med viss skepsis på hans och den övriga regeringens stöd för den svenska modellen när det verkligen kommer till kritan. Det är därför vi inte riktigt litar på er.
Till detta kommer att ni också har dragit benen efter er i uppstarten - tre månader för att utse en utredare, fyra månader för att skriva direktiv, och sedan ytterligare åtta månader för att genomföra utredningen. Ska vi lita på att ni löser det?
Det skulle mycket väl kunna bli så att vi trycker igenom EU-fördraget här i kammaren i november, och så i mitten av december kommer förslaget från utredaren: Förlåt! Sorry ! Vi kan inte lösa det här med Vaxholmsdomen. Nu får ni leva med lönedumpning framöver. Kan Sven Otto Littorin föreställa sig den vrede som detta kommer att väcka på svensk arbetsmarknad och bland svenska folket i övrigt?
Jag säger till Sven Otto Littorin: Försätt dig inte i den situationen! Lägg lagförslaget på bordet redan i höst så att vi kan bedöma vad som egentligen ska gälla på den europeiska arbetsmarknaden framöver. Det är det enda sättet om ministern vill få oss att lita på honom igen.
Morgan Johansson (S):
Vi kan väl ändå vara överens, Maria Larsson, om att om man skjuter till 130 miljoner kronor för att stärka tillsynen och det första som händer sedan är att ni drar in de pengarna har länsstyrelserna fått det svårare att genomföra de tillsynsuppdrag som vi hade gett dem. Det är väl ren logik.
Om länsstyrelserna ändå har klarat av att genomföra barnuppdraget, genom att ta pengar från andra delar, kanske från tillsynen av äldreomsorgen, eller fått prioritera om är det en annan sak. Då har länsstyrelserna försökt klara det här trots den situation som regeringen försatte dem i. Om man drar in pengar som är avsedda för tillsyn kommer tillsynen att drabbas.
Jag konstaterar att här sitter en utredning i två år för att lägga fram en förslagslista för att stärka den sociala barn- och ungdomsvården, och Kristdemokraterna är med på huvuddragen. Man är till och med beredd att lova mer pengar, mer insatser, före valet. Efter valet är det totalt tyst. Sedan tar det två år, och så begraver man förslagen i ett nytt berg av utredningar - det är fyra utredningar som Maria Larsson nu ska tillsätta.
För mig är bilden ganska klar. Det här är en regering som har gjort andra prioriteringar. Ni har prioriterat skattesänkningar för de allra rikaste i stället för sociala reformer. Då blir det så här. Då har ett statsråd på Socialdepartementet inget annat val än att försöka låtsas att hon gör någonting genom att tillsätta nya utredningar. Jag känner nästan lite med Maria Larsson på det sättet, därför att det är en väldigt svår situation.
Får man inte pengar till att genomföra det man vill hamnar man i en väldigt svår debattsituation. Här fanns ett gott underlag. Maria Larsson säger att det var massiv kritik från remissinstanserna, men det är inte precis det jag kan läsa i hennes svar. Hon säger att det fanns problem när det gällde uppföljningen. Ja, det hade man säkert kunnat lösa under beredningsprocessen på departementet.
Nej, få ur tummen nu, Maria Larsson!