Anette Åkesson (M):
Jag uppskattar civilministerns engagemang i dessa frågor, och jag tycker också att det är roligt att debattera med honom. Jag vill självklart inte att skatterna höjs; det förstår de flesta. Men både mitt parti och jag vill ha mer fokus på kvalitet, och vi vill inte lägga resurser på att stoppa mångfalden. Ja, Sverige är unikt i att vi ser på aktörerna på detta sätt.
Å andra sidan är Sverige det enda land där alla har möjlighet att välja, inte bara de som har pengar. Vi har ett system som är unikt genom att även de som inte har resurser kan välja vilken skola de vill och få det offentliga att betala, och det är helt fantastiskt. Jag håller med om att det har begåtts misstag; det är inget snack om saken. Allt har inte flutit på på bästa sätt, men så är det när man justerar systemet.
Jag tänkte ägna mig lite åt frågan om hur vinster över huvud taget uppstår i välfärden, till exempel skolan. Skolpengen som företagen får motsvarar den kostnad per elev som kommunen har. Det innebär till exempel att både kommunala skolor och privata alternativ, om det finns några, har incitament att vara attraktiva för eleverna. Ju fler elever, desto större resurser. Konkurrenssituationen som uppstår gör att även de kommunala skolorna arbetar med att förbättra sig.
En ytterligare konsekvens, som det inte talas lika mycket om, är att kostnaderna synliggörs. Om inte annat uppmärksammar kommunen det i de fall en friskola, som uppfyller kvalitetskraven, gör stora vinster. Detta kunde hända när friskolesystemet var nytt, men i dag är det allt ovanligare. Varför då? Jo, det som hände var att kommunerna började analysera sina egna kostnader.
Då upptäcktes sådant som man inte sett förut, exempelvis höga lokalkostnader. Sedan arbetade man med att få ned dessa kostnader, och när man lyckades så betalade man ut lägre skolpeng. Detta gör att de kommunala skolorna bedrivs mer effektivt nu än tidigare och att vinsterna som friskolorna gör helt enkelt inte längre är så stora. Det är ett bra exempel på en bättre användning av skattepengar som gynnar oss alla.
Vi moderater vill att fokus för välfärden ska ligga på kvaliteten i verksamheterna liksom att verksamheterna ska arbeta så effektivt som möjligt. Vi vill behandla de aktörer som utför välfärdstjänsterna så lika som det bara går, oberoende av om de är privata företag eller offentlig sektor. Vi är också positiva till att man ställer krav på dem som utför tjänsterna liksom på att aktörerna självklart följer de lagar och regler vi har i Sverige oavsett om det rör skatter eller verksamhetskrav.
Vårt huvudfokus är att invånarna ska ha möjlighet att välja eller i alla fall inte stoppas från att ha möjlighet att välja. För att säkerställa det vill vi skapa så goda förutsättningar för företagen som möjligt, även inom välfärden, så att de blir kvar i Sverige och skapar jobb och därmed skatteintäkter till våra offentliga verksamheter. Vi vill ha ett samhälle där man tar tag i riktiga problem.
Det som slår mig när jag läser Reepaluutredningen är att den först konstaterar att kvaliteten bedöms vara likvärdig i privat och offentligt drivna verksamheter - vissa delar är bättre här, andra är bättre där. Sedan visar man att företag i välfärdssektorn gör vinst - även om man fick leta ganska länge för att hitta ett nyckeltal som visar på det. Av detta drar utredningen sedan slutsatsen att man ska stoppa företag från att göra vinst. Hur landade man där?
I min värld vore den naturliga frågan: Om privata företag levererar likvärdiga tjänster och produkter med samma kvalitet som kommuner och landsting men gör det till en lägre kostnad, varför är då inte problemet att kommunerna och landstingen har högre kostnader för att leverera samma produkter och tjänster? Varför tar man inte chansen att lära av de privata företagen? Nu vet jag att detta förekommer ute i kommunerna, men tanken verkar inte ha slagit socialdemokrater, vänsterpartister eller miljöpartister på nationell nivå.
Hur kan annars samhällsproblemet för er vara att företagen gör vinst? Varför är inte frågan vi diskuterar vad kommuner och landsting kan göra annorlunda och hur vi från riksdagen kan bidra till att de har de förutsättningarna.