Katarina Brännström (M):
Ett stabilt och rimligt regelverk på arbetsrättens område är avgörande för goda förutsättningar på svensk arbetsmarknad. Det handlar om att vi ska klara konkurrensen från omvärlden och om att vi ska få fram fler jobb. Både flexibilitet och trygghet är nyckelord i det här sammanhanget. Att Sverige ska gå mot full sysselsättning och att vi ska minska utanförskapet har varit Moderaternas och Alliansens viktigaste mål.
Synen på arbetsrätt kan skilja sig åt mellan oss och vänsterpartierna. Vi vill göra det enklare, billigare och lättare att anställa. Regeringen har aviserat det rakt motsatta, även om vi ännu inte sett några förslag från Rosenbad. Men vi kan alla konstatera att den svenska modellen fungerar väl. Arbetsmarknadens parter tar faktiskt ett stort ansvar. Det har gett stabila spelregler med få konflikter och strejkdagar.
Men arbetsmarknaden förändras allt snabbare. Snabba konjunktursvängningar, arbetstoppar, en hårdnande konkurrens och annat som påverkar både produktion och jobbtillfällen ställer högre krav på rörlighet. Tillsvidareanställningar är och ska vara grunden på svensk arbetsmarknad.
Men tidsbegränsade anställningar är nödvändiga och också den vanligaste vägen in i arbetslivet och till ett fast jobb - det är viktigt att påpeka. Många kollektivavtal har numera regler när det gäller visstidsanställningar. En del har begränsningar, och några har avtalat bort begränsningar. Ett exempel är Handels, som har begränsat sig till högst ett år.
Resultatet blev en mycket större personalomsättning, vilket blev sämre både för arbetsgivare och för arbetstagare. Man kan få uppfattningen när man lyssnar på fack och vänsterpartierna att det som ofta kallas otrygga anställningar har blivit värre och sämre de senaste åren, men det är inte sant. Andelen visstidsanställningar har varit konstant i 15 år.
Den ligger på samma nivå och är ca 15 procent av sysselsättningen. Störst var ökningen på 90-talet. Enligt SCB är det nu 39 000 människor av 4 1⁄2 miljon anställda i Sverige som har arbetat mer än fem år hos samma arbetsgivare utan fast anställning. Av dessa är det 14 000 som har jobbat mer än nio år.
Orsaken till detta vet vi inte, för det framkom inte i SCB:s undersökning. Här finns endast spekulationer och antaganden. Något missbruk har man inte kunnat bevisa. Det har även arbetsmarknadsministern fått tillstå i en interpellationsdebatt här i kammaren. Det är faktiskt så många, herr talman, som 70 000-80 000 som går från en visstidsanställning till ett fast jobb varje kvartal.
Andelen var densamma 2006 som 2013. Anställningsformen allmän visstid, som kom 2007, har alltså haft mycket liten påverkan på statistiken. Vi menar att svensk lagstiftning innebär ett rimligt skydd mot stapling av visstidsanställningar. EU-kommissionens kritik baseras på antaganden, men inte ens de har kunnat konstatera att ett missbruk finns. Herr talman!
Alliansen är och har varit mycket tydlig med att vi måste förenkla för unga att komma in på arbetsmarknaden. Vi har genomfört nya typer av anställningar. Lärlingsjobb och YA-jobb är ett par. En anställning med en samtidig yrkesutbildning ger mycket goda chanser för många fler att få ett jobb i framtiden. Alliansregeringen lyckades också dämpa arbetslösheten under samma tid som den faktiskt fördubblades inom EU.
Men det finns stora utmaningar kvar. Värst är det för de ungdomar som inte har en avslutad utbildning. Vi vill därför förlänga provanställningstiden från sex till tolv månader för att de med liten erfarenhet ska få en större möjlighet att visa vad de går för hos en arbetsgivare. För detta har vi en särskild reservation, reservation nr 2, som jag härmed yrkar bifall till, herr talman.
Det är tydligt att majoriteten vill bygga murar såväl kring anställningar som kring Sverige. Den som har ett jobb ska skyddas medan den som står utanför får allt svårare att komma in. Det finns också en ton av misstänksamhet mot arbetsgivare och nuvarande regelverk. Ordet missbruk förekommer ofta. Vänsterpartierna påstår också att de senaste åren har inneburit en ökad otrygghet för vissa grupper.
Det är inte heller sant. I betänkandet skrivs det en hel del om flexibilitet, men i praktiken motverkar man väldigt mycket det som är nya idéer för att få fram fler jobb och för att få en flexibel arbetsmarknad. Rätten till heltid har länge varit en debatterad fråga - man har även krävt lag. Men det finns både arbetsgivare och branscher som inte kan erbjuda mer än jobb vissa dagar, vissa timmar eller vissa tider på året.
Det kan vara säsongsbetonat, arbetstoppar eller en särskild order som har kommit in. Dessa jobb skulle riskera att aldrig komma till om det fanns en lag om rätten till heltid. Trots årtionden av debatterande om rätten till heltid ser det fortfarande ganska illa ut i kommuner och landsting, där politiker faktiskt bestämmer. Där finns delade turer och många deltider. Detta drabbar främst kvinnor, vilket absolut inte är bra.
Det ser inte bättre ut i kommuner med rött styre. Socialdemokraterna har inte lyckats väl trots stora ord och många löften. År 2012, till exempel, skrev Carin Jämtin, Socialdemokraternas partisekreterare, att alla S-styrda kommuner skulle införa rätt till heltid. Resultatet skulle redovisas efter årsskiftet 2013/2014. Min fråga är nu: Hur gick det? Infriades löftet?
Den frågan är berättigad, för nu utlovas samma sak - rätt till heltid - av den nya ordföranden i SKL, som är just S-märkt. Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Sverigedemokraterna vill göra det krångligare för människor att röra sig över gränserna för jobb. Detta är helt emot tanken i EU och den inre marknaden. Självklart ska det vara sjysta villkor på svensk arbetsmarknad för alla som arbetar här.
Annars missgynnas svenska seriösa företag när det gäller deras konkurrenskraft. Men ibland målas det upp förfärliga problem med både lönedumpning och hemska arbetsvillkor. Som väl är har vi inte sett så många konkreta exempel på detta, vare sig i domstolar eller i övrigt. Men vi har en klar syn på detta - det har Alliansen också. Det ska vara ordning och reda på svensk arbetsmarknad. Och vi kan konstatera att den svenska modellen fungerar väl.
Det ska vara en god kontroll av att regler och lagar följs. Myndigheter som fungerar ska kontrollera och straffa dem som är kriminella. Arbetsrätten måste vara balanserad, med rimliga villkor för både arbetsgivare och arbetstagare. Det är oerhört viktigt att hitta fler vägar in i arbetslivet och att sänka trösklarna för dem som står utanför.
Den som aldrig fått ett fäste eller som aldrig haft ett jobb ska inte få det svårare att komma in. Här har regelverket, arbetsrätten och synen på och hos parterna en stor betydelse. På arbetsrättens område hoppas jag därför att vi kan ha en bättre samsyn nu, när de rödgröna är i regeringsställning, än tidigare. Målet måste ju vara, oavsett regering, att vi ska riva hinder och inte bygga upp nya för fler jobb.
Inte heller ska vi göra det krångligare för arbetsgivare och för företag. Vi moderater är ständigt beredda att pröva nya vägar för att få fram fler jobb. Tyvärr har vi ännu inte sett några förslag från regeringen. Vi kan konstatera att det är en dåligt förberedd regering och regeringspartier som inte har gjort sin hemläxa under åtta år i opposition. Det är ganska anmärkningsvärt. Den kritik som förut framfördes mot Alliansen var ofta väldigt hård men sällan konstruktiv.
Alliansen var väl förberedd 2006 när vi tog över. Många av de förslag som vi hade genomfördes direkt, och arbetslinjen blev ett faktum i Sverige. Detta har tjänat Sverige väl, och jag kan lova att vi kommer att vara väl förberedda vid nästa val med ny politik för fler jobb i Sverige.