Tasso Stafilidis (V):
Det är ungefär ett år sedan som vi pratade i kammaren om överfallsskyddet i hemförsäkringen och vad försäkringsvillkoren gör med de kvinnor som blir misshandlade i sina egna hem av sina egna män. I dag, fru talman, är det internationella kvinnodagen. Det gör det extra sorgligt att vi inte har kommit någonvart i frågan.
Jag skulle kunna fortsätta att prata om hur brottsskadeersättningen är konstruerad och att det måste finnas en fällande dom för att en misshandlad kvinna ska få sådan ersättning om hon blivit slagen av en man som hon känner till och kan peka ut. Jag skulle också ännu en gång kunna berätta om att den farligaste platsen för en kvinna att vistas på är hennes hem.
Jag fick ett mejl häromsistens där en man skrev att det nog ändå är farligare för kvinnor att vistas i trafiken än i sina hem om man ser procentuellt till skadestatistiken. Han hade nog inte riktigt förstått hur våld i nära relationer fungerar.
I dag, fru talman, ger inte hemförsäkringen någon kompensation till en kvinna som har blivit slagen av en partner, oftast en man, som hon är medförsäkrad med. För mig kan det inte bli tydligare än så att juridiken gör skillnad på manligt och kvinnligt kön samt på offentligt och privat våld. Försäkringsbolagen stöder sig på den så kallade principen om avtalsfrihet.
Men principen om avtalsfrihet är inte könsneutral. Fru talman! Är det verkligen rimligt att en kvinna som har blivit misshandlad får sämre skydd när hon har blivit slagen av en känd man än om hon har blivit misshandlad en okänd i en krogkö?
Till min stora glädje och till glädje för alla drabbade kvinnor har man från Justitiedepartementet kommit så långt att man i alla fall tänker se över frågan. Men jag yrkar ändå bifall till Vänsterpartiets reservation nr 10 eftersom jag tycker att detta är akut. Försäkringsbolagen är över huvud taget pigga på att friskriva sig från det ekonomiska ansvaret när de har chansen.
Visst kan det finnas försäkringsfall där det är helt rimligt att brottsoffrets beteende påverkar storleken på ersättningen, till exempel om det kan visas att brottsoffret självt provocerat fram våldet. Men det får inte gå så långt att det faktum att en person har druckit några öl innan han eller hon blir misshandlad ska leda till att en del av ersättningen uteblir.
Därför måste försäkringsbolagens oskäliga villkor ses över. Fru talman! Jag vill också passa på att lyfta upp en fråga som vi är helt överens om i utskottet och som vi tydligen också är överens om med regeringen. Det är glädjande.
Utskottet säger tydligt i betänkandet att det är självklart att det inte får finnas diskriminering i fråga om försäkringstjänster. Försäkringspremierna ska vara könsneutrala. Vi tycker att diskrimineringen är oacceptabel. Där kan vi glädjas åt att vi är eniga.
Jag hoppas att vi inte får vänta alltför länge tills vi får ett konkret förslag på riksdagens bord där vi kan reglera frågan om könsneutrala försäkringspremier. Fru talman! Jag ska gå över till att tala om människor som råkar illa ut vid trafikolyckor och hur försäkringsläkarnas bedömningar ofta drabbar dem negativt. Detta är en fråga som jag har lyft fram många gånger tidigare.
Vi är några i utskottet som lyfter fram frågan. Det handlar om att den skadade personen ofta hamnar i underläge gentemot försäkringsbolagen. Försäkringsbolagen har egna läkare som gör bedömningar av skadan, ofta bara på handlingar utan att själva undersöka personen. Det gäller förresten inte bara vid trafikolyckor utan också vid bedömningen av andra personskador.
Det är vanligt att försäkringsläkaren skriver i sitt utlåtande att skadan inte alls är ett resultat av själva olycksfallet utan beror på en sjukdom hos den skadade personen. Om den läkare som har behandlat personen har en annan åsikt har försäkringsläkaren ändå utslagsröst. Är detta rimligt? Nej, det är det definitivt inte.
Därför är det angeläget att försäkringsläkarnas roll vid personskaderegleringen ses över. Regeringen måste särskilt titta på deras lojalitetsförhållande gentemot försäkringsbolaget. Handläggningen av trafikskadeärenden måste särskilt ses över eftersom så kallade whiplash -skador är så speciellt svårbedömda.
Utredningen måste också ta itu med försäkringsbolagens handläggningstider, som enligt Finansinspektionens rapport från 2005 bara fortsätter att öka. Jag vill också yrka bifall till reservation nr 15 som lyfter upp den frågan. Vi vet i dag, fru talman, att Socialstyrelsen inte utövar tillsyn över försäkringsbolagens läkare. Det är inte okej.
Vi vill införa en sådan tillsyn. Jag vill också lyfta upp innehållet i Vänsterpartiets reservation nr 7, som är extra aktuell i dag just på internationella kvinnodagen. Det handlar om skadestånd på grund av sexuella trakasserier på arbetsplatsen. Vi lever i ett samhälle där strukturerna och könsmaktsordningen gör att det oftast är kvinnor som utsätts för sexuella trakasserier på sina jobb.
Det kan handla om allt från kränkande kommentarer till ovälkomna sexuella närmanden och porrbilder i personalrummen. Ibland beskattas skadeståndet som utgått på grund av sexuella trakasserier på arbetsplatsen som inkomst av tjänst. Fru talman! Jag tycker inte att skadestånd för sexuella trakasserier ska beskattas på samma sätt som en vanlig löneutbetalning.
Det ger nämligen signaler om att kvinnor får tåla att bli kränkta av män i arbetslivet på grund av att de är kvinnor, och det är helt orimligt. Utskottet avstyrker vår motion med motiveringen att en skattefrihet för den typen av skadestånd skulle kunna missbrukas. Jag tycker inte att det är en hållbar motivering.
Skadestånden betalas i regel ut i samband med att den som har blivit trakasserad lämnar sin tjänst. Vilken kvinna vill bli av med sitt arbete för en inte särskilt hög summa pengar bara för att summan ska vara skattebefriad? Vilken arbetsgivare vill bli stämplad som någon som inte tar tag i sexuella trakasserier eller till och med är den som själv trakasserar? Fru talman!
Det är många förändringar som ännu behöver göras. Det är viktigt att vi lyfter upp dem, inte minst i dag när det är internationella kvinnodagen. Nu vill jag gå över till en fråga som våra borgerliga kolleger i lagutskottet har lyft upp med energi och glöd.
Det handlar om att de borgerliga partierna, den så kallade alliansen, vill införa ett skadeståndsansvar för dålig uppfostran. Hur är detta möjligt? Jag skulle gärna vilja att ni redovisar hur ni har sett på vilka konsekvenser det här kommer att innebära för barnen.
Vad kommer det att bli för konsekvenser för barnen, Bertil Kjellberg och Mia Franzén? Vilka blir konsekvenserna när föräldrarna så klart kommer att ge skulden för ett sådant här eventuellt skadestånd till barnen? Det är alltså inte bara rättskipningen som kommer att peka ut barnen utan även föräldrarna. Är det verkligen möjligt att införa skadeståndsansvar för dålig uppfostran?
Var kommer vi att dra gränsen? Jag tycker att det är oerhört intressant, och jag tycker att de borgerliga partierna som har reserverat sig till förmån för ett sådant här yrkande också ska svara på det. Med det här, fru talman, vill jag yrka bifall till de delar i betänkandet som vi står bakom. I övrigt står jag bakom alla de reservationer och särskilda yttranden som jag har lämnat in.
För tids vinnande har jag yrkat bifall bara till de två reservationer som jag tidigare har nämnt.