Ola Johansson (C):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag går vidare i min diskussion här och säger att det är många olika faktorer som påverkar kostnaden, och man kan konstatera att det i ett byggprojekt inte är alldeles tydligt vad det är som kostar. Från byggmaterialindustrin vittnas det om att entreprenörer måste förhålla sig till olika former av rabattsystem för att projekten ska gå ihop.
Bara det faktum att deras val av material påverkas av något annat än materialens funktion och verkliga kostnad är illavarslande. Man försöker dölja arbetskostnader med material och vice versa. Statsrådet vet vad jag talar om. En sund marknadsekonomi borde ju borga för transparens och valfrihet för beställaren. Detta är en del av den byggbransch som vi också ofta anklagar för att vara ineffektiv.
Som statsrådet påpekar är olika åtgärder för att främja det industriella byggandet kanske en lösning på det, men platsbyggeri kan ju också vara industriellt, som bekant. En annan aspekt som också påverkar materialkostnader är olika certifieringar och märkningar som finns både nationellt och kanske framför allt i Europa, bland annat för kemiskt innehåll.
Som med allt annat sådant är ju syftet gott och skapat för att ge konsumenten information, till exempel om en varas hållbarhet, giftighet eller klimat- eller miljöpåverkan. Många av märkningarna har likvärdiga syften men fordrar vart och ett att producenten låter testa sina produkter regelbundet. Kostnaderna för att verifiera, certifiera och märka kommer i slutändan att hamna på notan för slutkunden. Det är också något som byggmaterialindustrin vittnar om.
Det är bra och viktig information såklart. Det är de data som ligger till grund för certifieringen som är det viktigaste och kanske inte märkningen i sig. Det borde vara regeringens uppgift att verka för att rensa upp och förenkla också bland de märkningar som finns på EU-nivå. Det är mitt inspel till statsrådet.
Som vi konstaterar står bygg- och anläggningssektorn trots märkningar och höga ambitioner för en femtedel av Sveriges klimatpåverkan, och det är tillverkningen av materialet tillsammans med själva byggnadens drift som står för det. Regeringen kan inte bygga sin bostadspolitik enbart på att subventionera bostäder. Det behövs genomgripande reformer av bostadsmarknadens funktionssätt.
Det kanske tål att upprepas med tanke på diskussionerna för ett eller två år sedan. Med min interpellation i dag om byggmaterial vill jag inte enbart peka på riskerna med materialbrist utan också på behovet av att hålla kostnader nere och skapa goda villkor för alla aktörer inom bygg, fastighet och förvaltning och för hyresgäster och de som själva eller gemensamt äger sina bostäder.
Eftersom jag har en minut kvar av min talartid skulle jag vilja komma tillbaka till detta med skogen. Det är lovvärt att statsrådet talar väl om den svenska skogen. Skogen fångar både in och binder koldioxiden i en byggnad så länge byggnaden står kvar. Kan man dessutom återbruka byggmaterialet efter att det antal år har gått som byggnaden kan stå kvar är det också en miljövinst såklart.
En avgörande fråga är faktiskt vilka förutsättningar vi ger för det svenska skogsbruket att kunna bedrivas effektivt. Kommer den svenska skogen att räcka till för bioenergi, byggmaterial och andra typer av behov av kompositer och annat som vi kan använda skogen till? Det är också en viktig fråga att hantera.
Frågan är vad regeringen egentligen har för ambitioner att främja träbyggandet med skogen och skogspolitiken som verktyg. Det kanske inte är statsrådets ansvarsområde, men jag skulle gärna höra statsrådet utveckla någon tanke kring detta.