Berit Högman (S):
Tack för svaret, statsrådet! Jag är nöjd med inledningen där statsrådet bekänner att arbetsmarknadspolitikens syfte är att arbetslösheten inte ska bita sig fast på höga nivåer under lång tid - så långt är allt gott och väl - men det är ju precis det som håller på att hända!
Vi fick Arbetsförmedlingens decembersiffror den 18 januari, och de visar att 400 000 personer antingen är öppet arbetslösa eller är placerade i program med aktivitetsstöd. Det är en ökning med 150 000 personer på ett år. Nu befinner sig långt över 100 000 personer i den så kallade jobbgarantin där endast en av fem får aktivt stöd.
Jag funderar på om det kanske var de 100 000 som statsminister Reinfeldt trodde var 100 000 fler jobb i söndagskvällens debatt. Långtidsarbetslösheten har alltså på ett år nästan fördubblats. Det är just dessa arbetslösa som riskerar att aldrig komma tillbaka till arbetsmarknaden. De hamnar alltid längst bak i kön; de får inte chansen.
Det är inte de färska arbetslösa som har de stora bekymren, utan det är dessa grupper. Det måste vi ha klart för oss. Jag vill peka på några problem som finns som regeringen och statsrådet ganska omedelbart skulle kunna rätta till om viljan finns.
Riksrevisionen har nyligen granskat arbetsmarknadspolitiken och kommit fram till att jobb- och utvecklingsgarantin inte passar för så stora volymer som det handlar om i dag. Det är helt enkelt svårt att få fram praktikplatser, Lyftplatser och andra platser av god kvalitet för så många.
Min och vår slutsats är att utbildning och vidareutbildning är en långt effektivare metod både kortsiktigt och långsiktigt. Kortsiktigt för att det går väldigt snabbt att ordna det och långsiktigt för att vi rustar arbetskraften för framtiden och för den tid som vi vet kommer om bara några år. Statsrådet säger: Jo, men vi har gjort satsningar!
Men ni började med att dra ned, så det var från en väldigt låg nivå satsningarna gjordes, och i förhållande till behoven är utbildningskapaciteten fortfarande alldeles för låg oavsett vilken typ av utbildning vi pratar om. Ett annat tydligt problem är ersättningssystemen. Regeringen säger att man ska kunna kombinera praktik och utbildning.
Men om du har en praktikplats och har ditt aktivitetsstöd och vill läsa på komvux för att till exempel läsa upp engelskan och matten, ja, då dras aktivitetsstödet ned men studietiden kommer inte upp i den nivå som gör att man kan få studiestöd. Det blir fullständigt kontraproduktivt. Du får lägre ersättning för att du försöker producera någonting mer och investera i din egen framtid. Det skulle regeringen snabbt kunna göra någonting åt.
Sedan handlar det om coacherna, och även här har Riksrevisionen konstaterat att ersättningssystemet för coacherna inte alls är särskilt genialt med tanke på att det ska bli aktiva insatser. Man får en prick i protokollet som visar att man är aktiv, och insatsen från coachen kan vara ett telefonsamtal var fjortonde dag. Är det en arbetslinje?
Är det en aktivitetslinje som man som arbetsmarknadsminister kan försvara? Det måste till mycket bättre kvalificerade insatser om vi inte ska få en väldigt stor grupp som hamnar i långtidsarbetslöshet, och då finns bland annat dessa punkter som statsrådet och regeringen skulle kunna välja att åtgärda direkt. Varför gör ni inte det?