Anders Borg (M):
Det är 200 000 personer fler i Sverige som är i sysselsättning än 2006. Utanförskapet har minskat med ungefär 200 000 personer. Av oppositionen beskrivs det som ett totalt misslyckande, alltså inte som ett litet misslyckande, inte sämre än väntat, utan som ett totalt misslyckande!
Låt mig bara erinra om att det faktiskt inte spelar så stor roll vilka arbetsmarknadsmått vi använder, om det är sysselsättningsgrad, vilka åldersindelningar vi väljer, om det är sysselsättningstillväxt, om det är arbetslöshet eller vad det nu är. Med alla de måtten, och jag kan lova er att jag har tittat på dem, har Sverige utvecklats till bland de bästa länderna i Europa.
Med den samlade bilden av tillväxt, sysselsättning och arbetslöshet har vi klarat de senaste åren bättre än USA, bättre än Europa, bättre än Japan, bättre än OECD-länderna som genomsnitt. Och det här är alltså att beskriva som ett totalt misslyckande! Jag är lite undrande över hur Socialdemokraterna kan snurra runt i den här analysen, att de inte förstår hur jobbskatteavdrag kan ge jobb. Låt mig igen bara slå upp den senaste inflationsrapporten.
Riksbanken, Finansdepartementet och KI är de tre institutioner som har mest resurser. Frågan har alltså utvärderats: långsiktiga effekter av regeringens reformer. Och man skriver att man särskilt har tittat på jobbskatteavdraget, som gör det relativt mer lönsamt för personer i arbetsför ålder att delta i arbetskraften.
Man konstaterar att ett stort antal forskningsstudier - det är alltså inte någon enstaka forskningsrapport eller en splittrad bild i forskningsrapporten - säger att sambanden ger tydligt stöd. Och här talar vi om mycket försiktiga riksbanksekonomer. Jag har själv arbetat där och ederat den här typen av produkter, så jag vet att när man skriver "tydligt stöd" är det bland det starkaste man skriver i en rapport. Man konstaterar att jobbskatteavdraget har sänkt arbetslösheten med upp till 2 procent.
Det är bara att slå upp KI:s motsvarande analys. Den är precis lika noggrann och omfattande. Vi har gjort två tjocka departementsskrivelser som båda har seminariebehandlats av ledande forskare som konstaterat att om något så har vi varit försiktiga i våra antaganden. Riksbanken, KI, Finansdepartementet och praktiskt taget alla andra bedömare drar alltså slutsatsen att effekter av jobbskatteavdraget handlar om 75 000-125 000 personer.
Jag föreslår att man till Socialdemokraternas seminarier bjuder in ett antal duktiga arbetsmarknadsekonomer så att de kan förklara hur det här hänger samman. Jag har försökt göra det. Vi gör det mer lönsamt att arbeta i alla modeller som vi har för att förstå arbetsmarknaden. Vi blir fler som deltar på arbetsmarknaden, lönebildningen fungerar bättre, människor söker jobb mer aktivt, arbetslöshetstiderna kortas och färre personer blir kvar i långvarig arbetslöshet. Det är precis så sambanden ser ut.
Vill man förneka det förnekar man hela den grundläggande utgångspunkten för hur vi analyserar arbetsmarknader i ekonomisk forskning. Det må vara hänt, men det kanske också är därför som Socialdemokraterna har sådana bekymmer med att övertyga väljarna om sin politik, att det helt enkelt inte finns någon grund i modern forskning för det man driver. Det är inte så att det här har skett till priset av en underminerad välfärd. Sverige har de minsta ekonomiska skillnaderna bland jämförbara länder.
Andelen med låg materiell standard i Sverige har faktiskt minskat medan den har ökat under krisen i många andra länder. Medan skillnaderna i inkomster tidigare steg kraftigare än i andra länder ökar de nu långsammare. Det har varit en politik som inte kan beskrivas som ett totalt misslyckande.
Man kan rikta kritik mot den och man kan företräda andra prioriteringar, men att hävda att Sverige framstår som ett totalt misslyckande i ett Europa som står i brand på arbetsmarknaden framstår som att man i princip är inriktad på enbart svartmålning.