Ola Johansson (C):
"Ska verkligen amorteringskraven komma tillbaka, trots att de saknar påvisbar samhällsnytta?" säger den tidigare riksbankschefen Lars E O Svensson, och andra namnkunniga ekonomer säger detsamma. Kravet är skadligt och ökar sårbarheten för hela ekonomin och i synnerhet för dem som redan lever på små marginaler. Med amorteringskravet tvingas de till ett tvångssparande som gör deras ekonomier mindre flexibla och därmed mycket känsliga om det händer något - tvärtemot vad som angavs som skäl för att införa det.
Amorteringskraven försvårar att köpa en egen bostad, särskilt för de unga som saknar hög inkomst, egen förmögenhet eller rika föräldrar. Det är bara 20 procent av 25-29-åringarna i Stockholm som har tillräcklig inkomst för att köpa sig en etta. Amorteringarna uppgår då till hela 6 000 kronor i månaden.
Dessa människor lever på små marginaler och ska inte skuldsätta sig, tycks regeringen mena då den så troget ställer sig bakom varje åtgärd som Finansinspektionen tar till, liksom, som det verkar nu, ett återinförande av amorteringskravet, som pausats sedan den 14 april till följd av pandemin. Min fråga på vilka grunder Åsa Lindhagen skulle agera för att inte återinföra amorteringskravet besvaras inte. Om inte statsrådet vill svara måste ju jag göra det.
Amorteringskraven har bidragit till att nya bolånetagare lånar mindre och amorterar mer än om åtgärderna inte skulle ha genomförts, säger Lindhagen. Det hon menar tycks vara att en bra bolånetagare är en som inte lånar. Det är alltså en person som har sålt en bostad, har en förmögenhet att ta av eller kan ta hjälp av sina föräldrar.
Många avstår från att genomföra bostadsköpet, bor kvar och fortsätter att uppehålla en hyreslägenhet som någon annan hade behövt. Behöver jag säga till Lindhagen att amorteringskravet ställer till problem på bostadsmarknaden och samtidigt bidrar till att öka klyftorna mellan de rikaste och dem med normala inkomster? Det vore uppseendeväckande om statsrådet inte höll med mig om det.
Den kritik som ledande ekonomer i Sverige riktar mot amorteringskravet viftas bort med hjälp av IMF, OECD och EU-kommissionen. Miljöpartisten Åsa Lindhagens tilltro till EU är i det här fallet näst intill religiös. Många menar att mer utlåning är bra för ekonomin. Om jag vill göra en investering i en bostad och banken lånar ut köpeskillingen till mig, kommer de företag, snickare och andra jag betalar för att bygga att kunna låna in.
Så fungerar ekonomin: Krediter, speciellt sådana som används för att investera långsiktigt, är till nytta för konsumtionen. Vi kan bara konstatera att hushållens sparande är högt: 15 procent. Skuldökningen, som har legat på 1,8 procent, är heller inget problem så länge räntornas andel av hushållens inkomster är på all time low. Problemet är i stället de stigande bostadspriserna, och då framför allt de i storstäderna.
Medan insiders som fått en värdeutveckling kan tillgodoräkna sig ränteavdrag kommer outsiders att påläggas ett tvångssparande, samtidigt som deras risktagande blir högre eftersom bostadspriser kan falla. Åsa Lindhagens företrädare Per Bolund satt på två stolar, då han också var bostadsminister. Att både säga sig främja ett byggande och samtidigt försvara kreditrestriktioner visade sig vara ohållbart. Nu är det en annan person som ansvarar för bostadspolitiken.
Jag undrar om de båda miljöpartiministrarna som tillhör olika departement talar med varandra om amorteringskraven och till exempel lyssnar in vad tillverkare av serietillverkade trähus tycker om dem.