KBLab/rixvox huggingface dataset:
Monica Green (S):
Tack för svaret! Tack för att statsrådet berättar att antalet människor som lever i sjukförsäkringen har minskat! Jag kan kommentera det med att människor som kastas ut ur en sjukförsäkring kanske inte blir friskare bara för att de inte har någon ersättning längre.
Det är klart att färre får sjukersättning om man inför så hårda regler som ni har gjort. Jag kan upplysa ministern om att antalet människor med sjukförsäkring sjönk redan under vår tid. Vi hade påbörjat ett sådant arbete.
Det sjönk utan att vi gjorde dem fattigare och utan att vi kastade ut dem och stoppade in dem i utsorteringskedjan. Ni kallar det för rehabiliteringskedja, men det är inte något annat än en utsorteringskedja. Visst är det färre människor som använder sig av sjukförsäkring i dag, men vi vet inte vart de har tagit vägen.
En del lever på anhöriga eller av allmosor eller har försvunnit ur systemet. En del har fått gå till Arbetsförmedlingen och har sedan kommit tillbaka. Man har tappat bort en hel del människor som nu kanske är beroende av sina män eller av nära anhöriga.
Min interpellation handlar om att människor blir sjuka av era hårda regler. Jag vet inte om statsrådet tar de alarmerande rapporterna på allvar eller över huvud taget har hört talas om dem. Om statsrådet inte har gjort det och jag ställer en interpellation, tänker han då försöka undersöka de alarmerande rapporterna?
Statsrådet bemödar sig inte om att besvara den fråga som jag har ställt. Ser statsrådet någon fara i att människor nu känner en så stor otrygghet av sin ekonomiska situation att de till och med drabbas av sjukdom av det?
Varje dag när posten ska komma är de oroliga för att de ska få ett brev som säger: Nu kommer du inte att få någon ersättning längre. De är oroliga för att de dagen före julafton ska få ett telefonsamtal från Försäkringskassan om att de inte ska ha någon ersättning längre. I denna svåra situation blir människor sjukare.
Vi socialdemokrater har många gånger sagt att människor inte blir friskare av att bli fattigare. Nu får vi höra att det till och med uppstår nya sjukdomar. Men ministern bemödar sig inte om att över huvud taget svara på den frågan.
Jag skulle gärna vilja veta om han tar dessa rapporter på allvar och om han tänker bry sig om det och borra djupare i det. Jag skulle också vilja veta när och om ni tänker göra förbättringar i sjukförsäkringen. Ni påstår hela tiden att ni ska göra det även om ni är nöjda med den.
Men småpartierna som är beroende av er är mycket angelägna om att sjukförsäkringsreglerna ska bli lättare. Än så länge har ni moderater hållit emot och tyckt att de är bra som de är. Men vi från oppositionen vill gärna veta, och alla sjuka människor vill naturligtvis också veta, och de kräver ett svar.
Monica Green (S):
Låt oss tala om väsentligheterna. Det är precis därför som jag har ställt interpellationen. Jag upplever inte att Ulf Kristersson har svarat på dessa frågor tidigare, nämligen att det nu tillkommer nya sjukdomar och nya depressioner för att människor är utsatta för ekonomiska svårigheter. Det framkallas depressioner i samband med besked från Försäkringskassan.
Det nämner inte Ulf Kristersson över huvud taget. Han säger att han vill tala om väsentligheterna. Om inte detta är väsentligt nog, att ni framkallar nya sjukdomar, kan han väl ändå kommentera att det numera är unga människor, under 26 år, som förtidspensioneras i stor utsträckning. Tänker ni ta med detta också i denna översyn?
Om ni inte tänker ta med detta med att ni framkallar nya sjukdomar, vilket verkar vara svaret eftersom ministern inte vill ta till sig den frågan, kan jag fråga om ni kommer att göra en översyn av de unga människor som förtidspensioneras. Ni kastar ut människor ur trygghetssystemen - ur den ekonomiska tryggheten. Sedan säger ni: Titta så bra det är och så många som har blivit friska!
Återigen: Man blir inte frisk bara för att man sorteras ut ur en kedja och för att man kommer till en viss tidsgräns. 75 000 personer kommer att utförsäkras under åren 2010-2014, inte för att de är friska utan för att de har nått en viss tidsgräns. Det är klart att man kan slå sig för bröstet och säga att det är bra att vi får bättre siffror för detta.
En del av dessa människor hänvisas till Arbetsförmedlingen. Därifrån kommer de tillbaka igen till sjukförsäkringen. En del försvinner ur systemet. En del vet man inte vart de tar vägen. De blir beroende av någon anhörig eller skaffar sig ett leverne på annat sätt.
Vi vet att åtta av tio kommuner har ökat sina socialbidragsutbetalningar. Vi vet också att 70 000 fler människor lever i utanförskap nu än när den borgerliga regeringen vann valet 2006. Utanförskapet har ökat.
Det antal människor som nu lever utan försäkring över huvud taget har också ökat. Det är det som man skulle kunna kalla för utanför utanförskapet. Detta är alarmerande. Men det ingår i er politik - eller gör det inte det, ministern?
Tycker ni att sjukförsäkringssystemet ska gälla alla, eller ska man försämra tillräckligt mycket så att människor ska skaffa sig privata alternativ? Det passar inte alla, och då får vi större skillnader. Jag vet ju att ni tror på en sådan typ av samhälle med större skillnader. Då ska man hitta morötter för att komma tillbaka till arbete, till att jobba sig upp, göra karriär och så vidare. Det är er människosyn.
Jag respekterar det, även om jag inte tror ett dugg på detta sätt att organisera ett samhälle. Vi socialdemokrater tror på att vi ska hjälpa dem som har det svårt. Vi ska se till att vi har ett trygghetssystem som fungerar. Vi ska inte göra det allt sämre, som nu. Jag vill fortfarande ha svar av ministern på hur han tänker göra med översynen. Tänker ni ta med de alarmerande rapporterna om att ni nu skapar nya sjukdomar?
Monica Green (S):
Det var inte mycket till svar, det här heller. Ministern säger att han inte kan ställa några diagnoser. Men vad jag vill veta är om han tänker ta de alarmerande rapporterna på allvar. Tänker han ta med detta i översynen? Tänker han borra vidare i det? Tänker ha försöka ta reda på av professionen vad som ligger bakom detta? Och tänker han försöka göra något åt detta och förebygga de sjukdomar som nu kommer upp?
Cancersjuka patienter får ett psykiskt lidande i samband med att de får besked om att de inte ska få någon ersättning längre. Det finns bröstcancerpatienter vars tillfrisknande stannar av trots att de får medicin just därför att de får en ekonomisk stress.
Om nu inte ministern tycker att han kan bedöma dessa frågor skulle det vara intressant att veta om han tänker fråga någon som han tror kan frågorna och ta med det i den översyn som ska komma någon gång under våren.
Monica Green (S):
Hillevi Engström säger återigen att detta är en prioriterad fråga. Ändå går det så fruktansvärt dåligt. Ändå har Sverige gått från att vara ett föregångsland till att ha en av de högsta nivåerna på ungdomsarbetslöshet i Europa.
Har man som ungdom förmånen att ha jobb har man lägre lön och mer flexibla och otrygga anställningar. Man kan snabbt sägas upp via ett sms eller ett telefonsamtal och plötsligt stå utan arbetsinkomst.
Det är ovärdigt en modern arbetsmarknad att ha så osjysta villkor för ungdomar. Den svåra arbetssituationen för de ungdomar som har jobb medför att de inte har någon ekonomisk trygghet.
De vågar och kan inte skaffa lägenhet utan får bo kvar hemma, vilket innebär att de inte lär sig ta vuxenansvar. För dem som inte har jobb är det ännu värre. Det försvann tusentals utbildningsplatser och komvuxplatser när de som bäst behövdes, och det har blivit svårare att få arbetspraktik.
Dessutom har den borgerliga regeringen infört aktivitetsförbud, vilket innebär att unga måste gå sysslolösa i 90 dagar innan de får hjälp. Det finns exempel på människor som blivit nekade praktikplats eftersom de enligt regeringens sätt att mäta inte varit arbetslösa länge nog.
Som nämndes i förra interpellationsdebatten har vi stora ungdomskullar. De största ungdomskullarna sedan 40-talsgenerationen har slutat skolan. Det innebär att många unga står till arbetsmarknadens förfogande. Dessa borde få chansen att visa vad de går för, göra rätt för sig och få en möjlighet.
Många av de arbetslösa ungdomarna har inte rätt utbildning. De kanske inte har fullgjort sin utbildning eller utbildat sig till något som det inte är så stor efterfrågan på. Samtidigt säger arbetsgivarna att det finns stora flaskhalsproblem.
Inom vissa branscher skriker man efter utbildad arbetskraft. För att matcha detta borde regeringen se till att de unga snabbt kan omskola sig till de så kallade bristyrkena och därigenom möta de nya jobben.
De är paradoxalt att det är matchningsproblem samtidigt som det är hög ungdomsarbetslöshet. Här har regeringen stora möjligheter att snabbt kunna göra något och se till att ungdomar får chansen inom dessa yrkesområden. Se nu till som ny arbetsmarknadsminister att genast hitta en lösning på det stora problemet för Sverige, nämligen den höga ungdomsarbetslösheten!
Monica Green (S):
Hillevi Engström är lite spretig i sina svar. Hon säger att ungdomar har väldigt bra grund att stå på eftersom de kommer direkt från skolan, men alldeles innan bekräftade hon faktiskt det som jag sade, nämligen att det finns väldigt många unga som inte har fullgjort sina studier.
Vad vi kan konstatera är att ungdomar är olika och behöver olika stöd och hjälp. Det är synd att man inte kan få hjälp från första dagen. Det finns många exempel på ungdomar som går till Arbetsförmedlingen och där känner att de inte får den hjälp de behöver.
Det kan ta upp till sex veckor innan de över huvud taget får lära sig att skriva sin meritförteckning eller cv. Hillevi Engström säger att det vore synd att sätta dem på en kurs eftersom det kan ha en inlåsningseffekt.
Den ungdomen kanske behöver den utbildningen och det kanske finns företagare som skriker efter just den typen av arbetskraft. Företagarna själva säger att det är ett problem med matchningen och att de söker yrkeskunnigt folk inom vissa yrkesområden.
Hillevi Engström säger att pojkarna har det tuffast i skolan. Det kanske är så att tjejerna har de bättre betygen, men sedan vet vi hur det blir. Det är killarna som tjänar de stora pengarna och tjejerna får jobba deltid och på obekväm arbetstid och får lägre lön. I min interpellation beskrev jag situationen i Norden när det gäller ungdomsarbetslösheten.
Det har inte Hillevi Engström kommenterat. Jag skulle vilja veta om Hillevi Engström vill kommentera att 29 procent av de unga i Sverige är arbetslösa och att Finland har nästan lika hög ungdomsarbetslöshet, men inte riktigt. Finland har alltså klarat krisen bättre än Sverige. Där är ungdomsarbetslösheten 27 procent. Island har också klarat sig mycket bättre än Sverige i den här krisen. Där har man 16 procents ungdomsarbetslöshet.
I Danmark är ungdomsarbetslösheten 13 procent och i Norge är ungdomsarbetslösheten 9 procent. Hillevi Engström har valt att inte kommentera de uppgifterna i sitt svar till mig. Jag undrar om det finns något skäl till att Hillevi Engström inte vill prata om de unga arbetslösa. Oj, nu kom jag visst in på nästa interpellation.
Nåväl, jag skulle ändå vilja veta om Hillevi Engström har en kommentar till det och till det jag pratade om tidigare, nämligen de otrygga anställningsformerna. De unga har otrygga anställningsformer när de väl får jobb.
Tjejerna har sämst möjlighet att få en trygg anställning. Jag vill gärna ha en kommentar till det också. Varför ser inte Hillevi Engström de här problemen som att ungdomar är olika och behöver olika typ av hjälp? Det vore faktiskt till stor nytta om de kunde få hjälp första dagen.
Monica Green (S):
För att göra det klart och tydligt vad vi pratar om har jag faktiskt i min interpellation Ungdomsarbetslösheten i Sverige , som vi just nu diskuterar, jämfört med de andra nordiska länderna. Nästa interpellation som vi ska debattera ställde jag inte till Hillevi Engström, eftersom jag trodde att den nordiska samarbetsministern skulle kunna komma hit och diskutera den.
Jag ställde frågor om ungdomsarbetslösheten i de andra länderna, för jag ville att även arbetsmarknadsministern skulle kommentera detta. Jag har inget emot att vi tar det i nästa interpellation, men det var jag som nämnde det i den nuvarande interpellation som diskuteras, bara så att Hillevi Engström vet om det. Hon kanske till och med har läst den. Det skulle jag ha uppskattat mycket, eftersom hon då hade vetat vad vi debatterar.
Hillevi Engström pratar om att det måste bli längre och längre provanställningar. Det ska vara två års provanställning, och sedan ska det vara 18 månaders visstidsanställning efter det. Det ska göras så otryggt som möjligt för ungdomarna. Då blir det säkert lägre ungdomsarbetslöshet. Problemet är bara att det är det receptet ni har försökt er på de här åren, men ungdomsarbetslösheten har inte minskat.
Vårt förslag är att i stället rikta stödet till de arbetsgivare som vill anställa en arbetslös ungdom. Vi vill inte som regeringen smeta ut de 10 miljarderna på alla arbetsgivare, alltså även på dem som har unga anställda.
Vi tycker att det är smartare och en bättre ekonomisk hushållning att rikta stödet till dem som verkligen behöver det och inte smeta ut till alla, för det blir mer ett bidrag till arbetsgivare som redan har ungdomar anställda. Och vi kompenserar förstås kommunerna och de statliga verken som en del försöker påskina att vi inte gör. Vårt recept hade varit bättre.
Jag beklagar att Hillevi Engström bara säger att det ska vara osäkrare, för då blir det bättre.
Monica Green (S):
Tack för svaret! Jag har skrivit ett antal interpellationer till Anders Borg som handlar om barnfattigdom, men det verkar inte som om Anders Borg tycker att barnfattigdom angår honom, utan han har lämnat över de interpellationerna till Maria Larsson. Jag tycker att barnfattigdomen i allra högsta grad berör Anders Borg.
När jag nu skrev en nästan exakt likadan interpellation med en veckas mellanrum där jag tog bort ledet barn i ordet barnfattigdom kom Anders Borg hit. Man ser ju att barn inte är prioriterade hos finansministern. Nu är finansministern här, och det är jag glad för. Vi behöver ha en ordentlig debatt om de klyftor som nu ökar och bristen på trygghet som människor känner av.
Ni har ju principen att göra de sjuka fattigare, för då blir de friska. Ni har också principen att om vi gör de arbetslösa fattigare så hittar de sig ett jobb. Finansministern kallade det nyligen för drivkraft. Problemet med det påståendet eller den synen är att de människor som är sjuka och arbetslösa också har barn, alltså drabbar det tredje person.
Det drabbar barn när ni straffar de sjuka och arbetslösa för att de inte är alerta nog att bli friska och skaffa sig egna arbeten, att rycka upp sig och gå och skaffa ett jobb. Dessa barn blir nu hårt utsatta. En del barn blir till och med drabbade av vräkning, trots att man inte ska vräka barn. Jag och Stefan Attefall kommer att ha en diskussion om det senare i dag.
Barn har inte råd att åka på utflykt med skolan som det tas avgift för. Barn går till skolan utan att kunna läsa, inte för att de inte har lärt sig att läsa utan för att de inte ser tillräckligt bra därför att föräldrarna inte har råd att köpa glasögon. Klyftorna ökar. 70 000 fler finns i utanförskap i dag.
Om man tittar på den så kallade Gini-koefficienten som SCB har tagit fram ser man att klyftorna visserligen har ökat sedan 2000, men de har ökat dramatiskt mellan 2006 och 2009. Gini-koefficienten är det vanligaste sättet att räkna, även om ni försöker dölja er bakom andra siffror och försöker dölja fattigdomen både hos vuxna och hos barn.
33 000 välfärdsarbetare har fått sluta i kommuner och landsting. Det innebär att de utsatta barnen inte får en bra skola och bra kvalitet på fritidshemmen. De får inte läxhjälp på fritidshemmen, de får inte hjälp när de är sjuka och så vidare.
Utöver att klyftorna ökar och att de sjuka och arbetslösa blir så hårt drabbade av er kallhamrade politik drabbar det även barnen. Rädda Barnen kräver nu att ni ska utforma ett särskilt handlingsprogram för att motverka barnfattigdomen, men ni har inte lyssnat på dem.
Ni vill inte följa vare sig Rädda Barnen eller rekommendationer från FN:s barnkonvention om att man faktiskt ska värna de allra minsta i samhället, nämligen barnen. Det är er politik - ni står visserligen för det och jag respekterar det - att man blir frisk av att bli fattig. Jag delar inte den uppfattningen. Det sliter bara isär samhället. Folk blir fattigare och drivs ut på gatan.
Detta drabbar de allra minsta, nämligen barnen. Så här kan vi inte ha det, Anders Borg.
Monica Green (S):
Återigen, det låter bra, men i praktiken är det något helt annat. Det är ju tjusigt att påstå att man står för en välfärdsstat. I början, när Anders Borg var ny som finansminister, berömde han socialdemokratin för att ha byggt upp ordning och reda i ekonomin, och han berömde Göran Persson för att vi hade starka statsfinanser och så vidare. Han har försökt att glömma bort det där nu, därför att han vill påstå att allt det dåliga kommer från oss.
Och han påstår att det är vårt fel att barnen inte lyckas i skolan i dag, som även skolministern brukar säga. Det går nämligen inte att ändra på 20 år, brukar skolministern säga. Men ni har tydligen inget ansvar alls. Antingen är det internationell finanskris, och då är det inte ert fel och ni kan inte göra någonting åt det. Eller också är det vårt, Socialdemokraternas, fel. Och då kan ni tydligen heller inte göra någonting åt det.
Ni har sett till att 3 000 färre lärare finns i skolan i dag, 33 000 färre i välfärden, inklusive de som jobbar i privata sektorn. Det har du själv skrivit, Anders Borg, i propositionen som kom i höstas, så det finns svart på vitt att välfärdsarbetare som är skattefinansierade, nämligen privata och offentliga, har försvunnit.
Ni har sett till att de som är friska och de som har ett arbete har fått det bra, och socialbidragen ökar. Ni påstår att ni har en jobblinje trots att vi har en mycket högre arbetslöshet nu än 2006, när ni vann valet. Då hade vi 6 procent. Det kallade ni för massarbetslöshet, och så kunde man inte ha det. Nu påstår Anders Borg att vi ska vara nöjda med det. Anders Borg är jättenöjd med samhället i dag.
Jag är inte nöjd. Jag är inte nöjd förrän alla barn har möjlighet att gå till skolan och få hjälp och få läxhjälp. Jag är inte nöjd förrän alla har ett arbete och kan utföra ett arbete. Och jag är inte nöjd förrän alla som är sjuka får den hjälp de behöver. Jag tycker inte att man ska påstå en massa saker om det här vackra samhället som inte är sant. Jag tycker att man ska vidta åtgärder mot det som är fel och inte stå här med sin förnöjsamhet.
Monica Green (S):
Jag vill börja med att instämma i slutet av Catharina Elmsäter-Svärds svar, nämligen att Västra Götalandsregionen, Skaraborgs kommunalförbund, berörda kommuner och Trafikverket gör studier, försöker flytta fram positionerna och titta på alternativa standarder. Det stämmer helt och hållet. Vi har varit och är en aktiv region.
Tidigare var det Socialdemokraterna tillsammans med Centern och Folkpartiet och numera är det en annan konstellation, men fortfarande med Socialdemokraterna i styret i regionen, som tar en stor och aktiv del när det gäller just infrastruktursatsningar.
Det här är nationella vägar vi pratar om, och det tråkiga är att regeringen nu tvingar kommuner och regioner att fixa det här för att ni inte klarar det. De ska tvingas säga upp sjukvårdspersonal och lärare för att ha råd att satsa på vägar och järnvägar därför att staten inte tar sitt ansvar.
Ni satsar många miljarder, och varje gång man gör en satsning blir det ju mer än förra gången. Så var det också varje gång vi gjorde satsningar. Det blir mer varje gång. Men det är bra att det blir mer. Ändå blir det inga stora satsningar på E20 från statens sida, utan man förväntar sig att det ska komma medfinansiärer och att kommuner och regioner ska göra det i stället.
När jag satt i trafikutskottet då hände det grejer i Skaraborg, måste jag säga. Då fick jag vara med och ta det första spadtaget på riksväg 26 utanför Gullspång, där det behövdes en ny sträckning. Vi gjorde en ny förbifart i Skultorp, den första fyrfältsvägen i Skaraborg. Och Göran Persson var nere och tog det första spadtaget på E20 Lundsbrunn-Holmestad.
Sedan vann ni valet och nu händer ingenting på E20, därför att ni satsar på andra delar av Sverige och därför att ni gör andra prioriteringar. Det är lite märkligt, för det finns borgerliga ledamöter hemma i Skaraborg som åker omkring och lovar att de ska fixa E20 på fyra år och med väldigt snabb lösning. Sedan kommer de hit och röstar emot satsningar på E20.
Det är tragiskt att vi har sådana politiker som säger en sak hemma men gör en annan sak här i Stockholm. Vi vill ha fyrfältsväg i Skaraborg. Och det är bra att det blir en satsning på Hova. Men tyvärr blir det bara två-plus-ett-väg där.
Trafikverket har skrivit till regionen om fyra förslag, och alla de fyra förslagen är två-plus-ett-väg. En enig region gjorde en budget för att se hur mycket man skulle ha råd med. Nu har borgarna hemma försökt vränga till det igen.
Allt dåligt som görs vill de påstå är sossarnas fel, så nu påstår de hemma i Skaraborg att det är sossarnas fel att inte borgarna satsar på E20 nationellt och försöker få det till att det är regionens fel. Det gör man för att man vill slippa ta ansvar. Man hänvisar till att regionen borde ha satsat mer, som vi har gjort tidigare, och det vill jag att regionen ska göra.
Men inget av partierna hemma i regionen har mer pengar att satsa på till exempel fyrfältsväg. Det är regeringen som borde satsa mer på E20 och inte tvinga regionerna att nu säga upp sjukvårdspersonal för att kunna satsa på två-plus-två-väg utanför Hova.
Monica Green (S):
Jag tackar för svaret. Jag gillar det resonerande sätt som Catharina Elmsäter-Svärd har om att vi behöver ha mötesseparerade vägar för trafiksäkerhetens skull och för att trafiken ska flyta bättre. Jag respekterar det och tycker att det är en bra tanke. Och skulle man mot förmodan bygga två-plus-ett-väg kan man se till att man bygger på ett sådant sätt att man senare kan få ytterligare en fil.
Skälet till att jag ställde interpellationen är att vi därhemma i Västra Götaland har borgerliga ledamöter som försöker få det till att det är sossarnas fel att det inte satsas på E20. De hävdar att regionen ska satsa på två-plus-två-väg men inte regeringen.
Trots att de hade en gemensam budget för infrastruktursatsningarna förra året och hade lika mycket pengar avsatta reserverade de sig den 22 februari. Moderater och andra borgerliga ledamöter ägnar sig åt ett spel för gallerierna när de påstår att de kan satsa på två-plus-två-väg fast de inte kan det, för de har det inte i sin budget.
De gör det för att det är valrörelse därhemma och för att försöka vinna några kortsiktiga poäng. Men i själva verket är det så att det är Socialdemokraterna, tidigare tillsammans med Folkpartiet och Centern och nu i en annan konstellation, som tar ansvar för att det satsas på infrastruktur. Det är två-plus-två-väg vi måste ha, Catharina Elmsäter-Svärd, inte motorväg.
Jag är inte emot motorväg, men jag talar om två-plus-två-väg för att få en smidig lösning för all den godstrafik och persontrafik vi har. Det gäller dem som åker mellan Stockholm och Göteborg men också allt gods som kommer från Bergslagen och nedåt.
Vi måste hitta lösningar för E20 så att vi i framtiden ska kunna ha tillväxt i Skaraborg - även i norra delen där den aktuella sträckningen vid Hova ligger. Jag beklagar att vi har borgerliga ledamöter som ägnar sig åt spel för gallerierna och påstår att ska satsa pengar som de inte har.
Det är i stort sett samma personer kör det spelet här i riksdagen. Ni har kolleger i trafikutskottet som hemma i Mariestad säger att de ska fixa E20 på fyra år. Sedan åker de hit och röstar med regeringen, och då blir det ingenting av det. Jag retar mig på att det säger en sak här och en sak därhemma.