Karin Enström (M):
Det här är självklart en viktig fråga. Den mest avgörande delen av reformen är naturligtvis att Försvarsmakten har rätt personal på rätt plats och att det finns en stabilitet i detta. Peter Hultqvist har i sin interpellation uttryckt att intrycket är att den nödvändiga stabiliteten i Försvarsmaktens personalförsörjning saknas. Då ska vi vara medvetna om att detta är nya system.
Både tvåbefälssystemet och den frivilliga rekryteringen är system som nyligen har införts. Jag tänkte använda den första repliken till att gå in lite noggrannare på det som kallas tvåbefälssystemet och orsakerna och bakgrunden till att detta införs.
Jag vill börja med att påminna om att den blocköverskridande Försvarsberedningen 2008 i sin rapport Försvar i användning konstaterade att införandet av tvåbefälssystemet är ett viktigt led i ökningen av försvarets användbarhet. Försvarsmakten har själv förordat ett tvåbefälssystem under en längre tid. År 2009 beslutade riksdagen om att ett sådant system skulle införas.
Systemet innebär en förändrad yrkesroll för en stor del av Försvarsmaktens cirka nio och ett halvt tusen yrkesofficerare. Omkring 4 400 av dem kommer från årsskiftet att vara placerade på en specialistofficersbefattning. När Insatsorganisation 2014 är på plats är Försvarsmaktens behov 3 300 officerare och 5 900 specialistofficerare.
Tanken med systemet är att ha erfarna specialistofficerare som ska utgöra fundamentet i Försvarsmaktens befälskår, med lång tjänstgöring i varje befattning. Jämfört med dagens system blir det en ny rollfördelning mellan olika kunskaper och erfarenheter. Inledningsvis är det naturligt att detta känns ovant för många, eftersom man kommer från ett enbefälssystem.
Detta system liknar dem som finns i flera andra länder. Det finns kanske några enstaka äldre officerare som kommer att känna igen sig, för detta fanns i Sverige innan enbefälssystemet infördes i början av 80-talet. Det man nu gör är att ombemanna, för det kan inte växa in organiskt. Det skulle ta alldeles för lång tid att vänta på att vi utbildat tillräckligt många specialistofficerare.
Nu genomförs en bemanning där man matchar individens kompetens mot befattningarnas krav. I utgångsläget är alla befattningar vakanta, och organisationen bemannas befattning för befattning utifrån Arbetsdomstolens kriterier för tillräckliga kvalifikationer. Detta arbete är nödvändigt. Det innebär att Försvarsmakten tar ytterligare ett steg för att åtgärda de kompetensmässiga obalanser som det har varit svårt att komma till rätta med.
Det är klart att en sådan här process både skapar oro och kan öppna för kritik. Därför måste man titta på målet för processen. Var ska vi hamna? Jo, det är ett system där vi använder officerarnas kompetens på ett bättre sätt för att gynna den praktiska verksamheten och förbandsverksamheten.
När Försvarsmakten nu genomför det som riksdagen beslutat om är det viktigt för mig att stå upp för reformen. Sedan måste jag utgå från att myndigheten löser detta så bra som möjligt för alla parter och enligt gällande lagar och regler. Men självklart har vi ansvar för att stötta och följa upp. Tvåbefälssystemet är något som är efterfrågat av Försvarsmakten och som är nödvändigt för att vi ska få ett användbart försvar.