Martin Kinnunen (SD):
Vi debatterar i dag regeringens proposition rörande anläggningsbesked för biodrivmedel. Syftet är att förlänga de subventioner som finns för biodrivmedel ytterligare en tid. Detta lagförslag har som vi sverigedemokrater ser det stora brister. Utgångspunkten när skattesubventionerna infördes var att de behövdes under en övergångsperiod.
Mot bakgrund av hur marknaden ser ut och hur forskningen utvecklas samt att subventionerna förlängs kan man fråga sig huruvida det inte handlar om att permanenta subventionerna. Det ser faktiskt ut som att det kommer att bli så. Skatt på vanlig bensin och diesel inbringar 40-50 miljarder årligen, men med denna politik eroderas skattebasen.
Vi i Sverigedemokraterna prioriterar hellre välfärden - jobb och vård - än statligt subventionerade biodrivmedelsprojekt som inte på ett kostnadseffektivt sätt minskar utsläppen. Det är viktigt att understryka att satsningen på biodrivmedel kostar mycket pengar - åtskilliga miljarder varje år. Sedan reformens införande handlar det om säkert tiotals miljarder.
Vi ställer oss frågande till huruvida detta är ett effektivt sätt att minska koldioxidutsläppen. Av den anledningen har vi i vår följdmotion föreslagit en kostnads- och nyttoanalys. Politiker, kanske framför allt borgerliga sådana, brukar framhålla att man ska vara försiktig med att försöka styra den tekniska utvecklingen, men när det gäller energipolitik och drivmedelsområdet verkar det inte gälla.
På energiområdet kan vi se att vissa energislag subventioneras med över 100 procent. När det gäller biodrivmedel är risken att man bidragit till att föra in Sverige på ett dyrt och ineffektivt stickspår som aldrig kommer att bära frukt. Teknikneutralitet tycks inte vara speciellt viktigt på detta område.
Sverige har i dag mycket låga koldioxidutsläpp per capita, och de åtgärder som nu föreslås är egentligen helt obetydliga i ett större perspektiv. Om man dessutom dramatiskt ska expandera biodrivmedelssektorn, som vissa vill, kan följden faktiskt bli att koldioxidutsläppen ökar. Det har miljörörelsen i Europa uppmärksammat, och därför är deras stöd för biodrivmedel mycket svagt i dag. Herr talman!
Grundbulten i Sverigedemokraternas energipolitik är att behålla och utveckla vattenkraften och kärnkraften, vilket bidrar till vår låga import av fossila bränslen. Att plöja ned miljardbelopp i ytterst marginella minskningar av koldioxid genom till exempel etanolproduktion tror vi inte på. När det gäller bioetanol har vi i Sverigedemokraterna redan satt ned foten. Precis som vi tydliggjort i våra två senaste budgetmotioner vill vi snarast fasa ut subventionerna av etanol.
Vi är skeptiska till biobränslen i allmänhet, men när det kommer till etanolen kan vi redan nu konstatera att satsningen varit ett enda stort, kapitalt misslyckande. Det har kostat skattebetalarna stora pengar till liten nytta, men det har även kostat bilägarna stora pengar till följd av havererade motorer.
Det har gått så långt att bilägare med etanolbilar alltmer sällan vågar tanka sina bilar med etanol, och en uppsjö av serviceverkstäder över landet avråder i dag från att tanka detta bränsle. Även om man de senaste åren har höjt kraven för etanolen - att den ska framställas hållbart och så vidare - har fortfarande såväl Kungliga Vetenskapsakademien som Förenta nationerna klargjort att det inte är rimligt att upplåta odlingsbar mark för detta ändamål.
Inte minst uppodling av ny mark, vilket är konsekvensen av ökat användande av dessa bränslen, förändrar markanvändningen på ett sätt som genererar en koldioxidskuld som det kommer att ta många årtionden att kompensera för. I rent klarspråk ökar alltså utsläppen av koldioxid för årtionden framåt. Samtidigt riskerar ovärderlig orörd natur att försvinna, vilket drabbar världens biologiska mångfald.
Vidare ökar alla de problem som är kopplade till jordbruk, såsom övergödning, vattenanvändning och användande av bekämpningsmedel. Riksrevisionen skriver i sin rapport K limat för pengarna att regeringen - den förra regeringen, men det gäller förmodligen den nuvarande också - inte har samordnat infrastrukturplaneringen med klimatmålen utan sätter förhoppningen till att stora, nu okända, tekniksprång ska kunna bidra till utsläppsminskningar.
Det är en oansvarig politik, i synnerhet eftersom regeringen inte på ett tydligt sätt har samordnat klimatforskningen med klimatmålen för att inrikta forskningen mot att åstadkomma de tekniksprång som skulle behövas. Samtidigt har den senaste IPCC-rapporten lyft fram tydliga konflikter mellan första generationens biodrivmedel och global livsmedelsförsörjning. På flera håll i världen har man sett hur de allra fattigaste drabbas.
Med anledning av detta måste regeringen göra en bredare analys av nyttan med biodrivmedel. Marken behövs för att producera mat, men denna produktion leder snarare till att fler tvingas gå hungriga runt om i vår omvärld. Jag vill avsluta med att yrka bifall till Sverigedemokraternas reservation 2.