KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Tack, infrastrukturministern, för svaret och förtydligandet! Det riskerar att bli lite ord mot ord här, men de besked som jag får från Skåne är att man inte kan lägga in pågatågen i den här diskussionen med hänvisning till att den typen av statlig infrastruktur inte ska vara med i den här förhandlingen.
Infrastrukturministern kan välja att säga att hon inte tror på det. En annan väg är att vara mycket tydlig och tala om att nu är det så här att den här typen av åtgärder visst kan ingå i förhandlingen. Då tycker jag att man gör vad man kan från regeringens sida. Om de som sköter förhandlingen inte anpassar sig efter det får man väl dra nya slutsatser i nästa steg.
Det blir lite märkligt, kan jag tycka, när infrastrukturministern går in på en diskussion kring det här med storstadsområde. Självklart är Skåne som helhet inte en storstad. Det är inte hela Stockholms- eller Göteborgsregionen heller. Det är klart att det finns centrum i de här delarna, men skillnaden mellan Skåne, Göteborg och Stockholm är att Skåne har flera olika tätorter och att pendlingen sker på ett lite annat sätt.
Men visst går det att jämföra tunnelbanan och pågatågen, alltså möjligheten att pendla in till centrala delar, och i Skånes fall råkar det vara flera olika centrum och inte bara ett. Jag har fortfarande lite svårt att förstå varför regeringen duckar i frågan om att tydliggöra det mandat som finns här. Om vi är överens om att mandatet finns borde regeringen kunna vara tydlig och säga det också.
Är det tillåtet eller är det inte tillåtet att ha med pågatågen i den här diskussionen? Jag tycker att det vore bra att få ett rakt svar på detta från infrastrukturministern. Den här frågan har varit uppe i någon diskussion här tidigare i år. Då handlade det om vilka begränsningar som finns eller inte finns i Sverigeförhandlingen.
Jag citerar gärna infrastrukturministern: "Om det skulle visa sig att det här inte bara är förhandlingsbudet utan att man även i det fortsatta samtalet har vissa uppfattningar om vilka mandat man har respektive inte har är jag naturligtvis beredd att se över mandatet." Det är vad infrastrukturministern har sagt i en tidigare debatt i frågan. Jag uppfattar tydligt att det är så i diskussionen i Skåne att det finns olika uppfattningar om vad som får och inte får finnas med i de här förhandlingarna.
Just därför vore det tacknämligt om infrastrukturministern ville vara tydlig och svara rakt på frågan: Är det tillåtet eller inte tillåtet att ha med pågatågen i den här förhandlingen?
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Tack, infrastrukturministern! Jag väljer att tolka det här positivt. Jag tycker att det är ett ganska tydligt besked jag får från infrastrukturministern. Jag begär inte att regeringen ska peka ut de specifika objekten, utan det viktiga är att tydliggöra att det inte finns någon sådan begränsning som enligt de uppgifter jag har framförs i Sverigeförhandlingen. Där uppfattar jag att infrastrukturministern är tydlig. Hon får gärna understryka detta en gång till i sitt sista svar.
Det är alltså tillåtet att låta den här delen som handlar om pågatågen ingå i förhandlingen. Om det kan vara tydligt är jag väldigt nöjd.
Det här är förstås viktigt, för det handlar om att möjliggöra bostadsbyggande, och det är ju extra angeläget i den situation som Sverige befinner sig i. Vi räknar med att det sker en omfattande befolkningsökning i Skåne under kommande år, så det är mycket angeläget att det här kan komma på plats.
Jag tackar infrastrukturministern för svaret och för debatten och önskar gärna att ministern än en gång är tydlig med att de här projekten är tillåtna att föra in i förhandlingarna.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Tack, landsbygdsministern! Jag får konstatera att det blir väldigt uppenbart när man lyssnar på landsbygdsministern att han saknar svar på de här frågorna, eftersom han ägnar merparten av sin tid åt att prata om väldigt mycket annat och andra satsningar för landsbygden - som i och för sig är väldigt viktiga. Det är klart att det är viktigt med bredband och så vidare. Allt det där är jätteviktigt, men den här frågan är också viktig, och nu är det den vi diskuterar. Detta handlar om växtskyddsmedel och inte om bredband.
Det handlar inte heller om rättsprocessen och att föregripa den i det specifika ärendet. Detta handlar om vilket förtroende landsbygdsministern egentligen har, eller borde ha, för sin myndighet när den agerar på det viset som den gör i det här fallet.
Kemikalieinspektionen hävdar till exempel att de inte kan väga in jordbrukets behov i sina bedömningar, detta trots att det i syftesparagrafen i växtskyddsförordningen står att syftet, utöver att säkerställa skydd för miljö och hälsa, faktiskt är att förbättra jordbruksproduktionen. Var i växtskyddsförordningen står det som Kemikalieinspektionen hävdar? Jag har den här. Det är 40 sidor. Landsbygdsministern får gärna visa var någonstans det står. Varför gör i så fall myndigheterna i alla andra länder en helt annan tolkning?
Myndigheten anger också att de bara får ge dispens ett begränsat antal gånger. Var i växtskyddsförordningen står det? Hur kan det komma sig att det finns exempel från andra länder där man har gett dispens mer än tio gånger och till och med gett dispens flera gånger samma år? Myndigheten anser sig också behöva öka kraven varje år för att ge dispens. Var i växtskyddsförordningen står det?
Landsbygdsministern får gärna följa upp det här och kommentera hur han ser på myndighetens tillämpning av växtskyddsförordningen. Kan man känna förtroende för en myndighet som agerar på det viset, eller är det kanske så att regeringen borde gå in och agera för att få det här att fungera ordentligt?
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag vill gå in på den senare delen som klimatministern tog upp. Jag tror att det har blivit ett litet missförstånd i debatten. Problemet är inte påståendet att Sverige står för en liten del av utsläppen och att vi därför inte behöver göra någonting. Det handlar om var man kan göra insatser som ger störst effekt till lägst kostnad.
Om insatserna kan göras mest kostnadseffektivt här, oaktat hur stor Sveriges andel av utsläppen är, ska de också göras här. Men om insatserna ger större resultat om de görs någon annanstans tycker jag att man åtminstone bör resonera kring om man borde lägga en större andel någon annanstans. Om man inte ska göra det bör man motivera varför så inte är fallet. Det är ingen som påstår, i alla fall inte jag, att vi inte ska göra någonting alls i Sverige.
Men om det är bråttom att komma till rätta med växthusgasutsläppen - det tror jag att vi båda tycker att det är - borde detta vara ganska relevant. Hur kan vi använda de resurser som vi avsätter för detta mest effektivt? Hur får vi ned utsläppen mest för de pengar vi lägger in? Vi borde kunna vara mer överens här. Det blir en balansgång. Jag håller med om att vi behöver göra saker nationellt också.
Och jag tror att det finns ett stort behov av att göra saker nationellt, till exempel när det gäller transportsektorn. Det finns en nationell logik i det. Transportsektorn står för en stor del av våra utsläpp i Sverige. Men man behöver titta på det i det större perspektivet. Det som Finanspolitiska rådet kritiserar är bland annat formuleringen att regeringen anser att ska man göra en större andel nationellt för att nå målet. Det blir inte kostnadseffektivt.
Det borde ligga i klimatministerns intresse att titta lite närmare på detta.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
I den sista delen är det lätt att hålla med. Citatet som statsrådet anknyter till kommer, om jag förstått det rätt, från en LRF-medlem i norra Sverige som vid ett möte uttryckte det på det viset. Någon landsbygd någonstans kommer alltid att förse oss med livsmedel - varför inte vår egen? Jag tycker att det är väldigt kloka ord.
Det är en typ av bevingade ord som i en mening fångar väldigt mycket av vad det här handlar om. Jag tror att vi är helt överens om att det är ett bra anslag. Återigen: När det gäller strategin är den breda förankringen absolut viktig. Men det allra viktigaste är att innehållet är bra. Det hjälper inte med en brett förankrad strategi om den inte lever upp till de högt ställda förväntningar som finns bland alla dem som har involverats.
Jag upplever nog att statsrådet har en lite märklig definition av begreppet "förankra". Han säger att strategin är brett förankrad och beskriver en process där man har haft en massa möten i landet och fått inspel. Det tror jag i och för sig är bra, men det är inte det som är förankring. Förankringen sker ju när man tar fram de skarpa förslagen.
Det handlar om att se till att de som är involverade tycker att den strategi som läggs på riksdagens bord för beslut och som förhoppningsvis ska gälla under lång tid framöver är bra och fångar och försöker lösa de utmaningar som finns. Det är det som är förankring. Där uppfattar jag att det har brustit ganska rejält, eftersom branschföreträdare uttrycker frustration över att de inte vet vad som händer.
Den politiska förankringen har inte funnits alls under våren, utan börjar först i dag, när det bara är några få dagar kvar. Men vi ska som sagt göra vad vi kan för att det här ska bli bra.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Statens utbetalningar av ersättningarna till lantbrukarna för 2015, som har berörts här, är som sagt kraftigt försenade. Det är särskilt olyckligt med tanke på den svåra situation som många av lantbrukarna i Sverige befinner sig i, särskilt mjölkbönderna. Nu verkar regeringen ganska upptagen av att hitta skäl och orsaker till att förseningarna har uppkommit. Men för dem som är berörda och som drabbats av detta, nämligen lantbrukarna, spelar det faktiskt inte särskilt stor roll.
Det problem som uppstår är att många nu drabbas av likviditetskris och att många tvingas lösa det med lån, det vill säga att det skapas olägenheter och kostnader för dem som är berörda. Därför vill jag fråga landsbygdsminister Sven-Erik Bucht om regeringen avser - och i så fall på vilket sätt - att kompensera lantbrukarna för de olägenheter och kostnader som uppstått till följd av de försenade utbetalningarna från staten.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Tack, landsbygdsministern, för svaret! Det låter bra att man är på väg att hitta en ny form att arbeta med det här för 2016, då detta ska betalas ut snabbare. I anslutning till det vill jag fråga landsbygdsministern om han är beredd att garantera att betalningarna för 2016 inte försenas, utan att de snarare betalas ut i förtid. Sedan kvarstår dock frågan på vilket sätt regeringen avser att kompensera bönderna för de förseningar som har uppstått för 2015.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jordbrukssektorn har bland annat på grund av svenska särkrav det tufft. Livsmedelssektorn skulle kunna producera mer av det som konsumeras i landet och samtidigt exportera mer till andra länder. Det skulle skapa fler arbetstillfällen i hela landet. För att förbättra konkurrenskraften i sektorn pågår ett arbete med att ta fram en livsmedelsstrategi, men olyckligt nog försöker en del aktörer att smyga in andra frågor i strategin.
Det är förvisso förvånande att landsbygdsministern tidigare i veckan visade sig ha ganska dålig koll på flera frågor när det gäller köttkonsumtion, miljö och klimat. Men han hade helt rätt i att frågorna inte hör hemma i livsmedelsstrategin. Tyvärr var beskeden inte lika tydliga från andra representanter för regeringspartierna.
Står regeringen fast vid uppfattningen att livsmedelsstrategin ska fokusera på konkurrenskraften för livsmedelsbranschen och inte blanda in frågor som till exempel konsumtion av enskilda livsmedel som kött?
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Då ska det uppfattas som att det inte kommer att vara något annat fokus än på produktionen i livsmedelsstrategin, vilket i så fall är glädjande. Det välkomnar jag. I diskussionen tidigare i veckan framfördes från flera håll krav på att införa en köttskatt. Det anknyter till frågan tidigare. Kommer regeringen att föreslå införandet av en sådan köttskatt under mandatperioden?
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Kemikalieinspektionen gör helt andra tolkningar av de gemensamma EU-reglerna än vad som görs i andra länder. Sverige är nu till följd av myndighetens beslut och regeringens brist på handlingskraft i frågorna det enda EU-land där ett växtskyddsmedel som behövs bland annat vid odling av lök inte längre får användas. Det riskerar att helt slå ut den svenska odlingen. Det är dåligt för konsumenterna som nu tvingas köpa sämre produkter som importeras från länder där man använder mycket mer av samma medel.
Det innebär också att det är dåligt för miljön eftersom vi därmed exporterar vår miljöpåverkan och bidrar till ökad global användning av växtskyddsmedel, vilket vi sagt att vi inte ska göra. Sist men inte minst är det också dåligt för svensk odling som riskerar att helt slås ut. Jag vill därför fråga miljöminister Karolina Skog: På vilket sätt är regeringen och statsrådet beredda att agera för att rädda svensk odling av exempelvis lök och bönor och undvika att vi exporterar vår miljöpåverkan?
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Dessa medel kan kanske göra viss nytta på lång sikt. Men detta är ett akut problem som har uppstått nu under innevarande odlingssäsong. Vi har i dag lagt fram sex konkreta förslag om vad man skulle kunna göra för att lösa detta. Regeringen har hittills gett som svar att man inte kan eller vill göra någonting, och man gömmer sig bakom myndighetens beslut. Tyvärr är det svårt att tolka detta på annat sätt än att regeringen inte är beredd att göra någonting alls för att lösa problemet. Finns det några konkreta förslag från ministern på vad man kan göra?
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Socialdemokraterna fokuserar sin vana trogna på att höja skatterna rejält. Det är en skattehöjning med 40 miljarder på jobb och tillväxt bara för 2017, och sedan väljer man att spendera en del av det här på så kallade satsningar. Det är dock bara en bråkdel av skattehöjningarna. Det handlar om ett par miljarder av de här 40, alltså en tjugondel av satsningarna, som läggs på miljöområdet. Som jag nämnde i mitt anförande är det dessutom ganska irrelevant hur mycket pengar man spenderar.
Det viktiga är vilka resultat man uppnår. Det kan väl vara på sin plats att också fundera på kaoset som Matilda Ernkrans beskriver att det skulle bli med den enorma neddragningen. Så här är det: Det här är i praktiken en återgång till 2015 års nivå men med en uppräkning på 5 procent.
Det är alltså inte så att det här anslaget har legat på över 8 miljarder under någon längre tid, utan det här är den rödgröna regeringens sätt att bedriva dyr och ineffektiv symbolpolitik. Man plockar in massiva intäkter i form av skattehöjningar på jobb och tillväxt, och sedan spenderar man dem på insatser som ger väldigt begränsade resultat. Det är inte bra politik.
Det kommer dessutom att skada miljön i längden, för om vi tänker oss att hållbarhetsbegreppet handlar om såväl miljö som ekonomi och sociala frågor kan vi se att om insatser som regeringen gör slår mot jobb och tillväxt kommer vi att ha fler människor som blir arbetslösa jämfört med vad vi annars skulle ha. Vi kommer också att ha mindre pengar, och i slutänden kommer det att ge sämre möjligheter att göra insatser för miljön.
När det gäller Klimatklivet skulle jag säga att ett av problemen med de insatser som har gjorts när man har utvärderat tidigare motsvarande program, till exempel Klimp, är att det - utöver att det är dålig kostnadseffektivitet - handlar om insatser som ofta skulle ha gjorts i alla fall. Det är alltså dålig så kallad additionalitet. Det är pengar i sjön och insatser som skulle ha gjorts i alla fall.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag vet inte om jag uttryckte det som att pengar inte är viktigt. Pengar är visst viktigt, men det viktiga är ju vad de används till, det vill säga resultatet. Det lät åtminstone ett kort ögonblick som om vi var överens om just det. Men sedan svävar Ernkrans ut i fria fantasier igen. Det är ju ingen som har sagt att det inte är viktigt att isarna i Arktis smälter eller att mängden koldioxid i atmosfären ökar.
Det är just det som är argumentet för att vi behöver göra kostnadseffektiva insatser. Detta handlar om att minska klimatutsläppen så mycket som möjligt här och nu. Du påstår, Matilda Ernkrans, att mina uppgifter om insatserna kommer från gamla rapporter, men siffran över utsläppsminskningarna kommer från Naturvårdsverkets rapport från den 31 augusti i år. Så den rapporten är väl inte jättegammal.
Det som beskrivs är att Klimatklivets totala kostnader, som är 1,9 miljarder sett över hela perioden, ska ge en utsläppsminskning på 600 000 ton. Det motsvarar 3 200 kronor per ton. Låt oss säga 3 000 kronor per ton, om det möjligen skulle bli något bättre än man har trott. Det innebär 50 gånger sämre kostnadseffektivitet för de åtgärderna jämfört med de internationella insatserna.
Varför är det viktigare att spendera de pengarna här, på en symbolpolitik som ska visa att Socialdemokraterna och Miljöpartiet vill göra något? Varför är det viktigare än att göra insatserna där man kan få bäst och störst resultat i form av utsläppsminskningar? Det är ju det som är hela poängen bakom vår kritik av Klimatklivet: Kostnadseffektiviteten är väldigt dålig. Det är också det besked jag ger till kommunalråd oavsett parti.
Om man gör bedömningen att insatserna är effektiva för att få ned utsläppen i kommunerna ska man göra dem, och då får man också ta den kostnaden själv. Men när det gäller statens pengar behöver vi ta ansvar för hur mycket vi kan minska utsläppen med de pengar vi väljer att spendera. Vi har 50 gånger större kostnadseffektivitet i våra insatser jämfört med Klimatklivet.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag ska tala om för Jens Holm hur det kan vara på det viset. Jag har sagt det tidigare. Vi når alltså större utsläppsminskningar med vårt budgetförslag än ni gör. Vi lägger våra pengar på insatser som är 50 gånger mer effektiva för att minska klimatutsläppen. Där har du den väsentliga skillnaden. Vi behöver inte plocka in 40 miljarder i skatter på jobb och tillväxt, som i nästa steg kommer att slå mot såväl ekonomi som människor och miljö, för att finansiera sådana här dyra och ineffektiva åtgärder.
Sedan försöker Jens Holm, liksom tidigare Matilda Ernkrans, dra växlar på att det skulle vara sådana enorma neddragningar och bli ett sådant kaos. Jag vill påminna om det jag sa tidigare: Detta är alltså i princip en återgång till 2015 års nivåer, plus 5 procent. Det är alltså ett lägre anslag än regeringen har; det är alldeles rätt.
Vi gör helt enkelt inte samma prioritering och tycker inte att vi behöver spendera de summorna - särskilt inte om man sätter det i relation till att ni plockar in 40 miljarder i ökade skatter för att finansiera detta. Vi tror att väldigt många åtgärder kan vidtas och fungera bra i alla fall. Det viktigaste är ändå klimatfrågan.
Jag måste säga att det är smått häpnadsväckande att regeringen gång på gång slår sig för bröstet och berättar hur mycket pengar man spenderar och talar om åtgärderna. Det låter ju jättebra att man minskar utsläppen med motsvarande x tusen bilar, men problemet för regeringen är att de insatser vi föreslår skulle ge en 50 gånger större utsläppsminskning.
Om man inte har kontroll på sina siffror och vet vad man beräknas nå fram till kommer man att gå fel, och det är tyvärr det regeringen har gjort i denna fråga.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Det var intressant att höra att Jens Holm tydligen inte har någon tilltro till internationella projekt, bland annat FN:s program för att få ned klimatutsläppen. Det tycker jag är ett tråkigt besked, för detta tror jag är bland det allra viktigaste vi kan göra för att få ned utsläppen. Det innebär inte att det inte finns problem även i de programmen; det gör det självklart. Det finns exempel på att det inte fungerat som det var tänkt och till och med fungerat dåligt. Men jag är ändå övertygad om att detta är bland det absolut viktigaste vi kan göra.
Det var väldigt tråkigt att höra från Jens Holm att han inte alls tror på den typen av program. Det hade jag faktiskt inte förväntat mig. Att kommuner och landsting gillar dessa projekt är väl ganska lätt att förstå - de kan ju få finansiering till hälften av saker som de kanske till stor del ändå hade tänkt göra. Så var det åtminstone med Klimp:en, där additionaliteten som sagt var dålig.
Oavsett detta är det klart att man blir glad om man får hälften av kostnaden för att göra något betald. Men det är ju någon som betalar för detta. Höjda skatter på jobb och tillväxt med 40 miljarder kommer att slå även mot kommunerna. Med lägre tillväxt och färre jobb blir det också lägre skatteintäkter för dem i slutänden. Jens Holm säger att det skulle bli färre laddstationer. Det är helt fel. Vi har separata pengar för laddinfrastrukturen; låt mig vara tydlig med det.
Problemet för Jens Holm och regeringspartierna är fortfarande att även om det i dag skulle motsvara 50 000 bilar innebär våra motsvarande pengar 50 gånger 50 000 bilar, alltså 2 1⁄2 miljon bilar. Då slår vi er fortfarande. Vi fokuserar på att begränsa utsläppen, inte på att begränsa transporterna. Vi tycker att regeringen borde komma fram med ett bättre fordonsskattesystem. Vi tycker att man borde komma med ett förslag till reduktionsplikt för att få ned utsläppen i transportsektorn.
Vi har förslag om saker och ting som borde göras, men regeringen är dålig på att leverera.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Stina Bergström börjar med att ta upp de blocköverskridande överenskommelserna och syftar väl då framför allt på Miljömålsberedningen. Det är kopplat till klimatfrågan och vikten av att minska utsläppen. Jag delar åsikten att det är viktigt att minska utsläppen och att göra det snabbt. Jag tycker att Miljömålsberedningen också har en bra plan för hur detta ska kunna ske.
Den ligger också väl i linje med de förslag som vi har när det gäller transportsektorn. Det är detta vi tycker att man ska fokusera på. Man ska alltså inte fokusera på att minska transporterna i sig utan på att minska utsläppen från transportsektorn, till exempel genom att införa en reduktionsplikt, där vi följer den utsläppsminskningsbana som Miljömålsberedningen har.
Reduktionsplikten bör följa den, så att vi får ned utsläppen från transporterna för de delar av fordonsflottan som inte kommer att kunna drivas med el eller på annat sätt inom överskådlig framtid. Vi får inse att en stor del av de bilar som rullar på vägarna i dag kommer att finnas kvar 2030. Detta är det enskilt viktigaste som regeringen skulle kunna göra här på hemmaplan.
Det är en fråga vi äger själva och där verktygen egentligen finns. Det handlar bara om att komma loss. Där händer dock ingenting, tyvärr. Stina Bergström tar upp andra aspekter och frågor som rör andra anslag. Vi talar till exempel om åtgärder till skydd för värdefull natur. Vi har alltså valt att göra en återgång till anslagen för 2015 med en viss uppräkning. Det stämmer alltså att det är en tydlig neddragning i förhållande till regeringens förslag.
Men det beror på att vi har andra prioriteringar när det gäller hur man tar in dessa pengar. Det är ganska lätt att ta in mycket pengar i ökade skatter och ändå ha ett stort underskott, som regeringen har i sitt budgetalternativ. Vi har en budget i balans. Vi tar inte in 40 miljarder i ökade skatter. Därför måste vi också göra lite andra prioriteringar.