KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gudrun Brunegård (KD):
I måndags tillträdde jag som riksdagsledamot, och i går deltog jag vid mitt första sammanträde i utbildningsutskottet. Med denna rivstart känns det angeläget att kunna delta i debatten i kammaren redan dag tre när vi diskuterar viktiga frågor som rör gymnasieskolan.
Jag står naturligtvis bakom Kristdemokraternas samtliga reservationer, men för att spara tid yrkar jag endast på reservation 11 punkt 9 om breddad och förstärkt lärlingsutbildning.
Genom min bakgrund som skolsköterska under tio års tid har jag mött många skoltrötta elever som har kämpat hårt för att orka igenom skolan. Vi människor har olika begåvningsprofiler. Det är inte alla som är teoretiker.
Många har i stället en praktisk fallenhet och kan bli utmärkt skickliga yrkesmän och yrkeskvinnor, och samhället behöver ju hantverkare, som elektriker, rörmokare, industriarbetare, målare, byggnadsarbetare, finsnickare och så vidare. Kompetensförsörjningen till flera av dessa sektorer är på sikt en stor utmaning för vårt samhälle. Fru talman!
För en del av dessa elever kan även den ämnesinriktade teorin i yrkesprogrammen vara ett oöverstigligt hinder. Sådana teoretiska kurser kan bli en kvarnsten kring halsen på den som kämpar för att över huvud taget orka igenom skolan. För dem kan en yrkesinriktad lärlingsutbildning vara räddningen eftersom den mesta studietiden är förlagd till en arbetsplats.
De får helt enkelt lära sig jobbet på jobbet. Det är i dag belagt att den viktigaste skyddsfaktorn mot att drabbas av såväl ekonomisk som social utsatthet och psykisk ohälsa senare i livet är att ha gått ut skolan med godkända betyg. Det ökar elevens möjligheter till arbete och självförsörjande.
Det jag nu har beskrivit kan i hög grad också vara tillämpligt på många nyanlända elever. De kan ha en bristfällig skolgång efter en uppväxt i länder med skiftande utbildningsväsen eller efter år på flykt utan någon möjlighet till ordnad skolgång.
Vi ska naturligtvis göra allt för att dessa ungdomar får möjlighet att läsa in både gymnasie- och högskolekompetens, men för en del av dem kan en lärlingsutbildning vara en god väg till oberoende och självförsörjning. I dag är dock alltför få lärlingsplatser tillgängliga.
Det kan medföra att skoltrötta elever eller utpräglade praktiker mer eller mindre tvingas till gymnasieprogram med mer teoretiska kurser än personen klarar av, vilket kan bidra till att stärka känslan av misslyckande och i värsta fall på sikt leda till utanförskap. Alliansregeringen återinförde lärlingsutbildningarna i Sverige.
Det har ökat möjligheten för fler unga att få jobb. Genom ett tillkännagivande våren 2016 skulle regeringen utreda breddad och förstärkt kompetensförsörjning. Det har nu gått tre år utan något synbart resultat. Fru talman! Därför yrkar jag bifall till allianspartiernas reservation 11.
Gudrun Brunegård (KD):
Jag är nu inne på mitt andra anförande i kammaren på min tredje dag i riksdagen, så jag känner mig riktigt rutinerad vid det här laget! Jag vill börja med att ställa mig bakom Kristdemokraternas samtliga reservationer, men jag kommer i detta inlägg att nöja mig med att tala om reservation 16, om bland annat sfi-undervisningen, under punkt 10.
Jag tänker också säga några ord om reservation 21, som handlar om sfi för asylsökande. Språket är en nyckel till god integration i ett nytt samhälle, men det är också nödvändigt att få kunskap och kännedom om hur samhället är uppbyggt och om kulturella och sociala koder. Språkkunskaper ger också avsevärt bättre möjligheter att komma in på arbetsmarknaden.
Sfi-undervisningen behöver förbättras - det är många överens om. Vårt förslag om individuella prestationsplaner och större nivåindelning innebär därför viktiga förbättringar för de berörda. Jag vill betona att det inte handlar om en negativ klassindelning utan om att ge var och en möjlighet att lära utifrån sin egen förmåga.
Vem av oss har inte hört exempel på att exempelvis akademiker blandas med analfabeter i en grupp? Det skapar frustration för alla parter. Ingen ska hållas tillbaka, och ingen ska lämnas efter. Var och en ska naturligtvis ha möjlighet att utvecklas till sin fulla potential, och där är förstås språket en nyckel.
Förslaget att koppla ersättningen till sfi-anordnarna till elevernas resultat ger också en drivkraft att hålla god kvalitet på undervisningen. Det är, herr talman, viktigt för självkänslan att så snart som möjligt komma i arbete och bli självförsörjande och slippa vara beroende av bidrag. Bästa sättet att lära sig svenska är att använda det, och då i en naturlig miljö.
Därför vill vi förbättra möjligheterna att lära sig yrkessvenska på jobbet och kombinera sfi och yrkesvux. Så några ord om min företrädare Jimmy Loords reservation 21. Asylsökande måste vänta länge på handläggning av sin asylansökan. Det kan innebära lång tid av ovisshet och passivitet.
Jag instämmer i Jimmy Loords motion om att det bör ges undervisning i svenska och samhällsorientering redan på asylboendena från dag ett. En förkortad etableringstid är bra både för den enskilda människan och för samhället i stort. Därmed, herr talman, ställer jag mig bakom Kristdemokraternas samtliga reservationer och yrkar bifall till nr 16 och 21.
Gudrun Brunegård (KD):
Skolan ska ge alla elever möjlighet att utvecklas till sin fulla potential. Eftersom vi människor är olika finns det ett värde i att elever får välja skola. Olika profilering, inriktning och undervisningsmetoder hos skolorna kan ge den stimulans som den enskilda eleven behöver för att få rätt utmaningar till att lyfta sin nivå.
Riksrevisionen har gjort en viktig granskning av sambanden mellan elevers möjlighet att välja kommunal gymnasieskola och deras lön och utbildningsnivå tio år efter att studierna på ett nationellt program har avslutats. För svenskfödda elever kan man se ett positivt samband mellan deras möjlighet att välja gymnasieprogram och deras lön efter tio år.
Detta borde rimligen vara av högsta intresse för Sverige. Vi behöver välutbildade invånare, som bidrar till landets utveckling. Vi vet också att det finns starka samband mellan utbildningsnivå, hälsa och livslängd. Även för den enskilda personen finns det alltså värdefulla vinster, utöver arbete och inkomstnivå.
Men för elever med utländsk eller svag utbildningsbakgrund verkar dessvärre valmöjligheterna inte ha haft någon effekt för utbildningskarriären. Riksrevisionen konstaterar att det ur ett likvärdighetsperspektiv är viktigt att säkerställa god kvalitet i gymnasieskolan och att ge information och stöd till alla elever som ska välja gymnasieutbildning. Herr talman!
I Sverige är vi unika med att skolpengen följer med eleven, oavsett vilken skola eleven väljer. I många andra länder måste familjerna själva bekosta utbildningen om de exempelvis väljer en fristående skola. Det är därför särskilt viktigt att föräldrar och elever som saknar kunskap om det svenska skolsystemet får en grundlig information om möjligheterna att välja skola.
Kristdemokraterna och Moderaterna anser att fler elever måste ges möjlighet att välja den skola som passar dem bäst. En viktig förutsättning för detta är att föräldrar och elever ges bättre möjligheter att göra ett välgrundat skolval. Det behövs därför ett samordnande uppdrag att förbättra informationen om skolvalet.
Man behöver också säkerställa att kommunerna ger god information på fler språk om de skolvalsmöjligheter som finns. Det är viktigt för att eleven fullt ut ska förstå vad som skiljer olika utbildningar åt, men också för att ge föräldrarna möjlighet att fullt ut vara delaktiga i det val för livet som deras barn står i begrepp att fatta. Herr talman!
Med detta yrkar jag bifall till Moderaternas och Kristdemokraternas gemensamma reservation.
Gudrun Brunegård (KD):
Efter detta anförande är min fråga till Mattias Vepsä om det finns ett värde i att elever och föräldrar får bättre möjlighet att göra välgrundade val inför gymnasieskolan. Det är ju det som reservationen går ut på. Det skulle bidra till att öka jämlikheten och minska ojämlikheten.
Gudrun Brunegård (KD):
De nationella proven är ett viktigt verktyg för att säkerställa att olika lärare och skolor gör någorlunda likvärdiga bedömningar av elevers kunskaper när de senare ska sätta betyg. Därför är det av största vikt att frågor och svar inte läcker ut i förväg. Det är ytterst en fråga om rättssäkerhet.
Riksrevisionen har bedömt myndigheternas arbete för att förhindra otillåten spridning av nationella prov. De flesta av de brister som tidigare har upptäckts verkar nu vara åtgärdade. Det pågår också flera utredningsinsatser för att utveckla arbetet med att förhindra och åtgärda otillåten spridning.
Nu har man sagt att de nationella proven ska digitaliseras 2022. Det kommer enligt regeringen säkert att bidra till att minska risken för otillåten spridning. Om man har säkra digitala plattformar och så vidare bör det vara så. Men tidsplanen anger en alltför långsam takt, enligt Kristdemokraternas uppfattning.
Att beivra fusk är viktigt, oavsett vad det är för typ av fusk det handlar om. Fusk bidrar till att en enskild person eller flera personer får högre betyg än de rätteligen ska ha. Det är demoraliserande i sig, och det minskar tilltron till systemet. I förlängningen påverkar det de personer som väljer att inte fuska och deras möjligheter att välja utbildning.
Fel personer kommer in på eftertraktade utbildningar, medan en mer kompetent elev trängs undan. De nationella proven har de senaste åren kantats av återkommande fusk, och prov har läckt ut. Proven har bland annat spridits i sociala medier. Legitimiteten för de nationella proven har på det sättet ifrågasatts. Digitaliseringen av de nationella proven går alldeles för långsamt.
Enligt regeringens plan ska den alltså vara införd 2022. Det är för sent. Att digitalisera de nationella proven är angeläget, och det borde vara en prioriterad uppgift för regeringen att få detta på plats. Vi kristdemokrater anser dessutom att det ska vara förenat med kännbara sanktioner för de skolor som inte sköter kontrollen av proven utan läcker. Herr talman! Jag yrkar bifall till Moderaternas och Kristdemokraternas reservation.
Gudrun Brunegård (KD):
Jag vill fortsätta där min kollega, Marie-Louise Hänel Sandström, slutade. Inför kommande ministermöte i Esa undrar jag vilken position Sveriges regering kommer att ha.
I dag råder det en osäkerhet om Sverige fullt ut kommer att kunna vara med i det framtida samarbetet. I dag är vi inte med i programplaneringen, enligt den information som jag har fått. Marie-Louise Hänel Sandström var inne på positioneringsdata, och det är väldigt viktigt för den framtida utvecklingen.
Exempelvis har jag sett hur man med hjälp av gps kan punktbevattna enskilda plantor på ett stort fält. Man kan även ta in data som visar om det på en viss del av fältet är torrare än på andra delar. På så vis kan man beräkna vattenåtgången och optimera jordens resurser för att det ska bli så bra som möjligt.
Detta är bara en liten del av det hela. Min fråga gäller framför allt som sagt hur Matilda Ernkrans ser på Sveriges framtid i rymdsamarbetet och Esa.
Gudrun Brunegård (KD):
Först vill jag tacka för svaret. Dessvärre är jag inte alldeles nöjd med det.
Infrastrukturministern beskriver i tämligen luddiga formuleringar en fördelningsprocess som mer bygger på samråd mellan parter som redan har pratat ihop sig än på en objektiv bedömning baserad på länets egen behovsbeskrivning av vad man behöver för stöd för att frigöra den egna inneboende utvecklingskraften.
Med statsrådets resonemang konserveras en ordning där län som redan gynnas av genomkorsande statligt finansierade stambanor och Europavägar får mångdubbelt större resurser än ett län som ligger mer avsides och som andra län inte är beroende av. Regeringen har uttryckt ambitioner att göra insatser för att hela landet ska leva, vilket är bra.
Men avser man då att hela landet ska få likvärdiga förutsättningar att leva, blomstra och utvecklas, eller gäller det bara att nätt och jämnt överleva och hålla näsan över vattenytan? Det finns gränser för hur mycket en region med låg skattekraft, som Kalmar län, själv kan finansiera med de regionala skattemedlen. Merparten av dessa ska ju gå till hälso- och sjukvård.
De statliga infrastrukturmedlen är absolut nödvändiga men räcker bara till ett duttande på kortare sträckor. Kalmar län är ett av Sveriges främsta besökslän med en rad av landets starkaste platsvarumärken, såsom Kalmar, Öland och min egen hemstad Vimmerby med Astrid Lindgrens Värld. Här finns till och med en egen hållplats där tågen stannar sommartid, till barnfamiljernas stora glädje.
Men tåget är så skakigt och kränger så att man knappt kan hålla Pippiboken och än mindre läsa ur den för att hålla barnen på gott humör även efter en lång dag full av upplevelser. Det här är också ett bekymmer för dem som vill studera eller jobba på tåget på väg till Kalmar eller Linköping. Vissa sträckor är så dåliga att tåget kryper fram.
Det gör att resan tar längre tid än vad som hade varit nödvändigt och vad som bedöms vara rimligt för pendling. Utan tillräckligt många mötesplatser på sträckan Linköping-Kalmar blir tåg i ena riktningen stående långa stunder för att vänta in mötande tåg. Det förlänger förstås också restiden.
I en tid då allt fler besjälas av en drivkraft att resa miljövänligt finns ett stort intresse av att optimera befintliga förbindelser. Det är då frustrerande att inte få det nödvändiga stödet från statsmakten. Därav mina frågor och denna interpellation.
Kalmar län har den lägsta tilldelningen per invånare i hela landet i den nu gällande nationella transportplanen, endast 2 765 kronor per invånare.
Det ska jämföras med 15 247 kronor per invånare, alltså nästan fem gånger så mycket, i Kronoberg, som är mindre både till yta och folkmängd och dessutom genomkorsas av både Södra stambanan och en väl utbyggd Europaväg och alltså inte behöver lägga pengar på det. Herr talman!
Är det infrastrukturministerns mening att denna ojämlikhet ska bestå? Har inte staten ett övergripande ansvar för helheten? Är det inte hög tid att regeringen tar ansvar och rättar till gamla tiders försyndelser och försummelser i arbetet med den kommande planen?
Gudrun Brunegård (KD):
Jag tackar för svaret så här långt. Om vi ska gå bakåt i tiden och titta på gamla försyndelser vill jag minnas att det var en tidigare S-regering som drog ned väldigt mycket och att en uppbyggnad påbörjades under Alliansen. Det finns stora behov.
Oavsett detta är det viktigt att vi nu blickar framåt och att den kommande nationella transportplanen ger en något större andel av kakan till ett sedan decennier eftersatt län som Kalmar. Jag har respekt för att det finns stora behov i hela landet.
Detta blev jag varse inte minst i går när mitt tåg till Linköping var försenat med en kvart, som sedan byggdes på med ytterligare en halvtimme innan jag hade kommit fram till Stockholm. Vi är många som per automatik beräknar att det kommer att bli så mycket förseningar att vi tar ett tidigare tåg för att säkert vara framme den tid vi ska.
Det behövs verkligen satsningar över hela landet, men min poäng är att staten borde ta ett större helhetsansvar och inte bara lyssna in vad kringliggande län tycker. I så fall kommer Kalmar län att fortsätta att vara i strykklass.
Som statsrådet själv antydde finns inget jättestort intresse bland länsborna vare sig i Kronoberg eller i Östergötland. De ser inte riktigt behovet. Kalmar län brukar dessutom komma sist i tilldelningen, och om det uppstår ett behov under mandatperioden eller under transportplaneperioden blir det lätt så att det är från Kalmar län man plockar bort pengar.
Så var det till exempel när det var kris i Västsverige och man tvingades omfördela. Järnvägsförbindelserna från Kalmar till Linköping har sådana behov att regionen själv har lagt in åtskilliga miljoner inne på östgötskt territorium för att reparera delar av banan, där man annars kanske hade varit tvungen att ställa in förbindelserna.
Om draghjälpen från grannlänen är så liten är det rimligt att statsmakten har ett helikopterperspektiv och ser till att det blir en lite jämnare resursfördelning. Herr talman! Jag är född optimist, och jag hoppas att infrastrukturministern, med tanke på våra gemensamma småländska kopplingar och intressen, är beredd att i den fortsatta processen stötta grannlänet lite mer än hittills.
Till Kalmar län vill alla åka på semester, vare sig det gäller besök på Astrid Lindgrens Värld, Glasriket, Visfestivalen eller ljuvligt solande och badande på Öland, där man kanske rent av får träffa kungafamiljen, som också måste ta sig dit på ett eller annat sätt. Med detta vill jag tacka infrastrukturministern på förhand. Jag önskar både ministern och herr talmannen en trevlig sommar.
Gudrun Brunegård (KD):
Jag tackar Tomas Eneroth för detta. Det är ett mycket viktigt samband att vi får ett infrastrukturnät, vare sig det gäller järnvägar eller landsvägar, så att näringslivet kan blomstra. Där har vi stora behov i Kalmar län.
Företag, invånare och besökare behöver det för att få snabba, bekväma och miljövänliga transporter. Därför är det viktigt att vi gör nödvändiga förändringar. Getingmidjan är naturligtvis jätteviktig och gynnar hela Sverige, både söder och norr om Stockholm.
Däremot är det tveksamt vilken nytta Vimmerbybor, Kalmarbor eller ölänningar hade av att det en gång när det var kris togs infrastrukturmedel från Kalmar län och lades i västra Sverige runt Vänersborg och Trollhättan. Detta är ett litet sår som fortfarande finns hos länsborna.
När det nu är tal om betydelsen av vidare transporter ut från länet vill jag passa på att fråga om kopplingen till en kommande stambana eller höghastighetsbana i Linköping. Jag har ställt en skriftlig fråga om det tidigare, men jag upplevde inte att jag fick något skarpt svar.
Där är det otroligt viktigt att det finns en koppling från järnväg till järnväg och att man kan gå mellan perrongerna och inte, som det nu ser ut i skisserna, att man ska tvingas ta buss en kilometer från resecentrum i Linköping till en kommande höghastighetsbanas järnvägsstation. Jag ser fram emot ett svar på detta.
Gudrun Brunegård (KD):
Jag tackar ministern för svaret. Mina frågor bottnar i den oro som många elever och föräldrar känner, och självklart även utbildningsanordnare i fristående konfessionella skolor, med anledning av den utredning som tillsattes förra våren om konfessionella inslag i skolväsendet.
Hur kommer utredningen att påverka möjligheten att ge barnen och ungdomarna utbildning på en skola med den värdegrund som de själva och föräldrarna önskar? Tilläggsdirektivet från i våras, efter januariöverenskommelsen om att införa ett etableringsstopp för fristående grund- och gymnasieskolor med konfessionell inriktning, ökade denna oro.
Låt mig inleda med att framhålla att Kristdemokraterna anser det vara av stor vikt att skolväsendet är likvärdigt och av hög kvalitet, att det följer lagar och författningar och förmedlar de värderingar och fri- och rättigheter som det svenska samhället bygger på. Elever i den svenska skolan ska vara fria att forma sin egen uppfattning och framtid, som ministern har uttalat i någon artikel.
Skollagen ger redan ett sådant uppdrag. Ingen skola i Sverige tillåts verka om den inte ger objektiv undervisning enligt skollagen. Ingen elev kan enligt skollagen tvingas att delta i konfessionella inslag, inte ens på en fristående skola med religiös huvudman. Sådana inslag ska endast erbjudas avskilt från undervisningen, exempelvis som morgonbön eller i anslutning till en måltidsrast.
Flickor och pojkar ska inte separeras. Skolor som bryter mot detta kan stängas, och det har också skett i något fall. De nu befintliga konfessionella friskolorna har som regel ett mycket gott anseende hos föräldrar, elever och allmänhet. De är mångkulturella och tar emot elever av olika trosbekännelser. Det är många muslimska elever som går på en kristen friskola, till exempel.
I många fall placeras elever som offentligt drivna skolor har misslyckats med på sådana skolor med goda resultat. Rent allmänt uppvisar de fristående skolorna med religiösa huvudmän ofta goda resultat i de nationella proven.
Ur det perspektivet är det inte förvånande att många konfessionella friskolor, där såväl elever som föräldrar och lärare är fullt nöjda med undervisningen och där Skolverket inte har fler anmärkningar än mot de flesta kommunala skolor, uppfattar utredningen som ett osakligt ifrågasättande från regeringspartiernas sida.
Detta gäller inte minst med tanke på de internationella konventioner som Sverige har ställt sig bakom.
Det är ganska kraftiga skrivningar som Sverige har ställt sig bakom: Denna rätt innefattar friheten att utöva sin religion eller tro genom gudstjänst, undervisning, sedvänjor och ritualer. Det är därför det väcker sådan oro när regeringspartierna nu verkar vilja nagga det rådande systemet i kanten, och det är där oron för att utsättas för kollektiv bestraffning uppstår.
Jag välkomnar därför klargörandet att åtminstone förskolor inte omfattas av det planerade etableringsstoppet.
Gudrun Brunegård (KD):
Tack, ministern! Jag håller med om mycket av det ministern framför. Det är självklart att alla elever ska ha rätt att bilda sig en egen uppfattning och få en objektiv undervisning, och så säger också skollagen.
Det som dock är bekymmersamt i den här frågan är att man både i interpellationssvaret och i utredningen nämner eventuella konsekvenser för befintliga fristående skolor med konfessionell inriktning. Det kan därför väckas en oro att sådana kan komma att förlora sina nuvarande möjligheter att bedriva undervisning.
Jag uppfattar ministern som att så inte är fallet, och det vore väldigt värdefullt om det betonades.
Omfattas även ett sådant fall av ett etableringsstopp? Den kanske viktigaste frågan är dock om ministern bedömer att Sverige utan att bryta mot EU-lagstiftningen och Europakonventionen kan hindra föräldrar att välja utbildning till sina barn. Det gäller även barn som är så pass stora att de själva kan välja vilken skola de vill gå på utifrån filosofisk och religiös övertygelse.
Kan Sverige sätta sig över EU-konventionen om de mänskliga rättigheterna? Det är nog den springande punkten i den här diskussionen. Sedan vill jag betona att jag genom de kontakter jag har vet, vilket jag berörde hastigt, att det på många av de kristna friskolorna finns många muslimska elever. De har valt dessa skolor därför att de upplever att det där finns en förståelse för vad det innebär att vara troende.
Man upplever att man respekteras på ett annat sätt än man kanske gör i en offentlig skola. Det bör få oss att reflektera över hur religiöst troende personer över huvud taget bemöts i det offentliga samhället. Är det så att vi har ett samhälle som diskriminerar människor med religiös uppfattning, och vad drar vi i så fall för slutsatser av det?
Jag uppfattar inte att jag har fått ett fullödigt svar gällande om ministern bedömer att Skolinspektionen i dag har tillräckliga resurser och befogenheter att exempelvis göra oanmälda inspektioner på skolor där man misstänker att flickor och pojkar separeras, att undervisning inte bedrivs på ett objektivt sätt och så vidare.
Jag håller nämligen fullständigt med om att det är jätteviktigt att man kommer till rätta med sådant och att Skolinspektionen har de redskap som behövs för det.
Gudrun Brunegård (KD):
Jag vill ställa två korta frågor. Äventyrar den här utredningen förutsättningarna för de tiotusentals elever som i dag går på någon av de sjuttiotalet nu verksamma religiösa friskolor som inte har fått någon kritik från Skolinspektionen? Det är en rak fråga.
Den andra handlar om att ministern i en intervju - jag letade efter den men kunde inte hitta exakt var det var som den publicerades - uttryckte att det inte är givet att religiösa friskolor ska bedrivas med offentliga medel. Jag gissar att det kanske handlar om det där friutrymmet som Anna Ekström i sitt förra inlägg antydde finns. Hur går det i så fall ihop med Europakonventionen?
Är det inte en risk för diskriminering om man inte får bedriva skolverksamhet på lika villkor?