Jesper Skalberg Karlsson (M):
Det här betänkandet omfattar nästan 80 motionsyrkanden. Det är en ganska diger lunta, trots att vi har delat upp detta i två delar. Men för tids vinnande ska jag inte debattera yrkandena ett och ett utan i stället fokusera på det som skiljer regeringens politik från Moderaternas politik och Alliansens förslag. Jag skulle vilja säga att den stora skillnaden är äganderätten. Den är en fundamental rätt i en liberal demokrati som Sverige.
Jag vill inleda med att göra en utblick. Hemma hos mig står det en bänk i trädgården. Det är inte den finaste eller dyraste bänken man kan köpa, men den fyller sin funktion: Den ger mig stöd ibland. Vart tredje år ungefär behöver den lite omvårdnad. Man får skrapa bort lite gammal färg och stänka på en skvätt ny. Med den ganska smala arbetsinsatsen har bänken hållit i nästan tio år och kommer antagligen att hålla i tio år till.
Här utanför riksdagen står en annan bänk. Den är repig och sliten, och någon har ristat in sitt namn. Trots att den i grundutförandet i princip är en likadan bänk som den hemma hos mig lär den kanske få bytas ut om bara några få år. Vad är då skillnaden mellan min bänk och den som står här utanför? Ja, bänken hemma i min trädgård äger jag.
Jag bryr mig om den, för det man äger vårdar man. Bänken här utanför ägs av alla oss gemensamt, men nästan ingen bryr sig om den. Liknande tragedier med det gemensamt ägda eller det av ingen ägda finns på många områden. Därför bör också konfiskerandet av mark inte göras lättvindigt utan bara när det är välmotiverat.
Man ska ha med sig att mark som brukas av den enskilda ofta gör större nytta än den mark som ligger i träda. Herr talman! Områdesskyddet ökar. Under de senaste decennierna har exempelvis antalet områden som markerats som riksintressen ökat stadigt. Samtidigt är många riksintressen inte längre aktuella eller saknar tydligt beskrivna värden.
SKL skrev i en rapport 2012 att processerna kring att utse och beskriva riksintressen har havererat. Beskrivningarna är i dag så vaga och inaktuella att de inte fungerar som underlag för samhällsplanering. Själva begreppet riksintresse är mina ögon värt mycket men har tyvärr urholkats och förlorat mycket av sin mening.
Samtidigt ser vi att riksintressena hotar andra intressen som Sverige har som land. I en studie från Riksrevisionen 2013 svarar 60 procent av kommunerna med bostadsbrist att statens hantering av riksintressen har hindrat nya bostäder minst en gång de senaste tre åren. Ofta avstår kommunerna och byggbranschen från att ens påbörja arbeten för nya bostäder i områden där riksintressen gäller.
Risken att fastna i långa och dyra processer med länsstyrelserna blir helt enkelt för stor, och riksintressena är många - mer än halva vårt land utgörs av riksintressen. Ett utpekande av ett område som riksintresse har i dag inget egentligt förfallodatum. Kommunerna vittnar om att inaktuella riksintresseområden orsakar problem i planprocessen.
Ett område som formellt utgör riksintresse i dag kan också ha fått en helt annorlunda karaktär än det hade för 20 år sedan när det pekades ut, vilket urholkar förtroendet. Ett annat områdesskydd som breder ut sig är Natura 2000-områdena, som blir allt fler. I mitt hemlän Gotland har vi fått närmare 10 000 hektar Natura 2000-områden bara de senaste tre åren.
Det finns planer hos Naturvårdsverket på att utlysa över 2 000 hektar till på Gotland innan den här mandatperioden är slut. Det är lite svårt det här. Jag inser det. För den som inte är påläst i hur olika naturskydd fungerar kan jag säga att Natura 2000 är ett europeiskt områdesskydd, ofta med hänvisning till art- och habitatdirektivet. EU-kommissionen föreslår enskilda länder att skydda särskilda arter och miljöer.
I Sverige är det oftast länsstyrelsen som inventerar och skickar underlaget till Naturvårdsverket. Naturvårdsverket skickar sedan underlaget till regeringen, och regeringen anmäler sedan efter en prövning områdena till EU-kommissionen, som formellt utlyser Natura 2000-områden. Det låter väl enkelt? Ja, lite kanske. Om man jämför med många andra delar av svensk byråkrati är det i alla fall en ganska rak kedja. Men det finns också tydliga problem med Natura 2000-nätverket.
Jag skulle vilja diskutera dem i dag. För det första är det omöjligt att överpröva ett beslut om Natura 2000 i svensk domstol när regeringen väl har anmält området till EU-kommissionen. Det är ganska problematiskt, menar jag, inte minst ur ett rättssäkerhetsperspektiv. Därför KU-anmälde jag under 2016 regeringens hanterande av detta. Vi har nämligen aldrig gjort det här förut. Det är därför konstitutionellt intressant att titta på praxis.
Ska en svensk regering kunna använda EU-kommissionen som hävstång för att införa naturskyddsområden som inte kan överklagas? För det andra är Natura 2000 för evigt. Det finns ingen process i Sverige för att ompröva ett Natura 2000-område - inte ens om arten man vill skydda har flyttat eller dött ut. Det riskerar också att urholka förtroendet för Natura 2000 på lång sikt.
För det tredje är det i många fall svårt att se de direkta fördelarna. Ett Natura 2000 får inte brukas. I Sverige får man till exempel inte ha vindkraftverk i ett Natura 2000, vilket man får i till exempel Tyskland. När det gäller skötseln känner jag mig tveksam till om ansvariga myndigheter har de resurser som krävs för att gallra och hålla en god standard i områdena. Den tidigare ägaren - ofta en privat markägare - får helt enkelt stå bredvid och titta på.
Det är tråkigt, allra helst när vi vet att skogsägare i Sverige gör ett enormt stort frivilligt arbete. I mitt hemlän är jag dessutom tveksam till hur de utlysta Natura 2000-områdena skiljer sig från omkringliggande natur. I vissa fall är det självklart befogat att införa Natura 2000. Vi ska ha ett starkt naturskydd i Sverige för det som är skyddsvärt. Men när ett område knyts till Natura 2000 med hänvisning till att det har varit trädklädda betesmarker blir jag lite fundersam.
Den mesta ytan på Gotland har nämligen betats någon gång under de senaste 300 åren. Och de marker som har naturbetats hålls öppna av markägaren. Kommer staten att hålla lika hög standard på skötseln när man tar över?
Om vi ska se det utifrån ett perspektiv om biologisk mångfald - det ligger ganska nära, och vi debatterade det alldeles nyss - är det tydligt att igenväxningen påverkar habitatet och ger förändrade, i vissa fall försämrade, förutsättningar.
I ett läge där 25 procent av all skog i Sverige är undantagen från skogsbruk, över 50 procent av landet är täckt av riksintressen och antalet Natura 2000-områden ökar utan att kunna omprövas finns det skäl att fundera på om systemen uppfyller sina respektive syften och om de sammantaget bidrar till en balans mellan naturskydd och människans skaparkraft. Jag skulle säga att det i dagsläget är tveksamt om alla de systemen gör det.
Herr talman! Andra markområden där äganderätten ofta sätts ur spel är stränder och strandnära lägen. Det finns två syften med strandskyddet: dels att långsiktigt trygga förutsättningarna för tillgång till strandområden utifrån allemansrätten, dels att bevara goda livsvillkor för djur- och växtliv, både på land och i vatten.
I allmänhet gäller strandskyddet i Sverige 100 meter inåt land och lika långt ut i vattnet. Men skyddet kan också vara utökat genom särskilt beslut, till 300 meter i vardera riktningen. Vi har de senaste åren försökt lätta upp, rucka på och ompröva delar av strandskyddet.
Det har gjorts med ganska bred politisk enighet, men strandskyddet har trots det inte minskat utan snarare ökat - trots en politisk ambition om ett mer flexibelt strandskydd som möjliggör för mer bostadsbyggande. Skälen för att lätta på dagens strandskyddsregler är många. Det första och starkaste tycker jag är att vi behöver kunna bygga strandnära för att Sveriges landsbygdskommuner ska kunna skapa boendemiljöer i attraktiva naturområden.
I glesbefolkade kommuner är det ofta svårt att få byggprojekt att löna sig, eftersom byggkostnaderna ofta överskrider marknadsvärdena. Dessutom kan mer blandade områden lättare etableras om det från början finns generellt billig mark men om det samtidigt är möjligt att skapa vissa attraktiva lägen, genom till exempel undantag från strandskydd. Tillämpningen av lagstiftningen är ganska problematisk.
Därför är det glädjande att utskottet föreslår ett tillkännagivande till regeringen. Jag vill dock avsluta med att höja ett varningens finger. Tillkännagivandena från riksdagen angående att reformera strandskyddet börjar bli ganska många. Vi har lämnat flera stycken bara under det senaste året. Bryr sig regeringen om riksdagens tillkännagivanden? Det känns som att vi närmar oss ett läge där riksdagen kommer att behöva gå fram med skarpa lagstiftningsförslag.
Jag är osäker på om regeringen är medveten om att det är dit vi är på väg, på grund av deras valhänta hantering av riksdagens vilja. Herr talman! Jag har i mitt anförande gått in på vad Moderaterna anser är prioriterat när det gäller MJU9 Naturvård och områdesskydd . Jag har talat om äganderätten, riksintresselagstiftningen, Natura 2000 och strandskyddet. Man kan läsa om det i de moderata reservationerna. Jag står bakom samtliga reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall till endast reservation nr 8.