KBLab/rixvox huggingface dataset:
Andreas Carlgren (C):
Först ger ju Per Bolund en omfattande beskrivning av besvikelsen över misslyckanden från den förra tiden i majoritet. Jag kan ha förståelse för det. Den kan vara värd att komma ihåg framöver också när vi för nya diskussioner. Men jag vill ändå konstatera att vi följer fördelningsprinciperna i riksdagsbeslutet.
Det angav jag förra gången, och det kunde jag redan då med säkerhet säga skulle ge de effekter för industrin som nu också är bevisade. Nu tycker Per Bolund att vi i själva verket borde frångå riksdagsbeslutet. Nej, så enkelt ska inte klimatpolitik skötas. Jag menar att många förändringar behövs framöver.
Men vi ska inte hela tiden hålla på och rucka på spelreglerna för enskilda anläggningar eller för sektorer och branscher som måste kunna lita på att förutsättningar som är givna både av tidigare majoriteter och nuvarande har något slags hållfasthet. Däremot blir det ett, ska jag säga orimligt resonemang där det låter som om utsläppen i Sverige nu skulle öka jämfört med tidigare.
I själva verket är det så att hela effekten av den tilldelning som nu görs är en väsentlig minskning av tilldelningen av utsläppsrätter jämfört med vad som skedde med den förra majoritetens fördelningsplan. Det är faktum. Utsläppen minskar, och utsläppen minskar dessutom kraftigt för handelssystemet som helhet i Sverige. Det bekräftar också oron.
Har Per Bolund, trots att Per Bolund allmänt sett är en mycket väl påläst politiker och skicklig debattör, ändå inte missat en del av grunderna med systemet? Det är inte att vi arbetar med hur utsläppen från den enskilda anläggningen hit eller dit är utan det läggs ett tak.
Vi skapar spelregler som innebär en marknad där förorenaren får betala för sina utsläpp och där det sedan sker utsläppsminskningar där de är som mest effektiva. Det är själva grundtanken med utsläppshandeln. Det är ett sätt att få ut största möjliga utsläppsminskning, största möjliga förbättring för klimatet till lägsta möjliga kostnad.
Det är precis så vi också inom nu möjliga ramar har fördelat detta, men vi vill gå än längre i nästa period för att vi ska få ett ännu mer effektivt system. Taket ska ligga lägre, vi ska gå mot ett europeiskt tak, i ökad utsträckning europeisk tilldelning och vi ska öka andelen auktionering.
Vi inleder detta redan nu genom att utsätta energisektorn för ändrade spelregler i den meningen att den stora delen av utsläppsrätterna nu omedelbart kommer att hänvisas till marknaden som helhet. Det är i praktiken detsamma som i stort sett hundra procent auktionering. Där går Sverige i själva verket före Europa. Det är effekten av det som nu sker. Det ska inte beskrivas på något annat sätt.
Andreas Carlgren (C):
Jag håller med om att vi är överens i stora delar. Jag har också lagt märke till Per Bolunds erkännande av framstegen i beslutet. Min invändning gäller att mycket av detta resonemang går ut på att vi skulle sitta här med slutna gränser, där det inte är så att spelregler etablerade i Sverige också påverkar i vilken grad utsläpp flyttar utomlands.
Om vi får utsläppen att flytta utomlands kommer det i många fall att vara värre för klimatet eftersom utsläppen kommer från mer ineffektiva energianläggningar. Här handlar det om högeffektiv kraftvärme och en vartefter alltmer miljösäker produktion. Vi bygger principerna på att förorenaren ska betala, men det är sant att ännu så länge i början av systemet kan vi inte tillämpa det systemet fullt ut. Vi går nu jämfört med många andra länder före genom att ha tilldelningen till energisektorn.
Vi arbetar för att vi i nästa steg från 2013 ska ha en så bred auktionering som möjligt och en fullständig auktionering från energisektorn. Utsläppstaket kommer vartefter att sänkas. Redan nu sänks tilldelningen till Sverige, och utsläppen minskar. Vi arbetar nu för en allt tydligare sänkning också i nästa steg, vilket är förutsättningen för att vi ska nå också våra klimatmål. Självklart ska vi nå våra Kyotoåtaganden. Vi ligger redan långt framme där.
Vi ska bli än bättre i nästa steg när vi siktar mot högre mål och mer långsiktiga insatser. Jag konstaterar att utbyggnaden av förnybar energi nu går mycket snabbt. Dessutom satsar vi nu på förenklingar och förbättringar av de ekonomiska spelreglerna som ska skynda på det hela ytterligare. Också på den punkten finns det en stor överensstämmelse.
Andreas Carlgren (C):
Det här var sannerligen några inlägg för att sprida så många missförstånd som möjligt. Per Bolund älskar konspirationsteorier, och nu hörde vi ytterligare några. Låt mig göra några saker helt klara. Först och främst är det tveklöst så att den svenska politiken på det här området inte har ändrats. Vi har tveklöst fortsatt hållningen att Sverige inte ska upparbeta använt kärnbränsle.
Vi ska ta hand om vårt eget kärnavfall. Det som blir en del av det lite bisarra i den här diskussionen är att alla regeringar har haft den politiken i medvetande om att denna lilla rest från en tidigare kärnkraftsepok fortfarande måste åtgärdas. Då är en fråga: Hur kan du veta att detta verkligen är en avslutning, som jag nu säger? Svaret är mycket enkelt.
Just för att säkerställa det har vi gjort en formell förfrågan till SKI och SSI om att de ska redogöra för detta, så att vi vet att det är en avslutning. På det sättet kan vi också skapa en öppenhet och kanske undanröja den här typen av spekulationer och delvis ryktesspridning som annars skulle pågå.
Sedan vill jag också klargöra att detta naturligtvis inte har stoppats av en tidigare miljöminister. Det finns inget sådant regeringsärende. Det hade också krävt ett ingripande gentemot myndighetsbeslut i Storbritannien. Det har inte skett. Det är helt och hållet ett myndighetsbeslut och var det också under tidigare regering.
Frågan var: Har jag en i grunden annan säkerhetsbedömning än mina nordiska kolleger? Svaret är självklart nej. Den svenska regeringen har nu, liksom tidigare, samma bedömning av Sellafield. Men frågan går ändå tillbaka. Säg vad alternativet skulle vara om vi inte skulle tillåta myndigheterna att ta det här beslutet! Skulle man fortsätta med tillfällig lagring i Sverige med de ökande säkerhetsproblem som det hade inneburit?
Hade det varit bättre för miljön? Hade det varit bättre för säkerheten? Eller skulle vi ha skickat det, som var det andra alternativet, till en anläggning i Ryssland? Hade det varit bättre? Det är inte så att man bara kan säga nej till det som är negativt. Ibland tvingas man göra val. Regeringen har inte aktivt ingripit i den här frågan, men vi har valt att inte ingripa och förhindra detta därför att alternativen ur säkerhets- och miljösynpunkt vore klart sämre.
Det har bara ökat behovet av att myndigheten ska få verkställa ett nödvändigt beslut. Men det är en mindre restprodukt av en tidigare kärnteknikform som vi nu inte går tillbaka till. Det är ren spekulation att detta skulle öppna dörrarna för någonting nytt. Det gör det inte vare sig i praktiken eller lagligt, eftersom vi inte ändrar några lagliga förutsättningar.
Tanken att detta också skulle förlänga livslängden på Sellafield är - ursäkta - helt befängd. Den här behandlingen kommer att processas på några dagar. Ingen myndighet i Storbritannien kan ta det till intäkt för att förlänga Sellafieldsbeslutet, och Sverige verkar som tidigare för att den anläggningen ska stängas.
Andreas Carlgren (C):
Det sägs mycket här om att vi borde diskutera och att vi borde skaffa oss mer underlag. Men faktum är att regeringen går längre än så. Vi har nu gett uppdrag till Boverket att också göra . Det är ett mycket omfattande uppdrag - i själva verket en av de mer omfattande satsningar som har gjorts när det gäller att avhjälpa och undvika fukt och mögel i bebyggelse.
Det innebär att man ska belysa omfattningen av olika skador i byggnader. Man kommer konkret att gå igenom de omfattande uppgifter som finns om byggnaders tekniska utformning. Man kommer att gå igenom byggfel och skador, som tas in vid besiktningar. Sedan ska detta samlas i en stor databas. Det blir den mest omfattande källan hittills, inte bara för kunskap utan också för att fortsätta att göra .
Det innebär också att vi kommer att kunna dra slutsatser om till exempel vissa årgångar eller kategorier av årgångar där byggnader antingen är i riskzon eller har drabbats. Likaväl kommer vi att kunna se över landet som helhet. Vi kommer även att kunna använda databasen som underlag till exempel för inriktningen av forskning.
Det blir självfallet en viktig del i bedömningarna inför forskningspropositionen och andra satsningar. Det är också svaret på den fråga jag har fått i den delen. Uppdraget är också att redovisa slutsatser om kopplingen mellan brister i inomhusmiljön och upplevd ohälsa.
Det kommer att innebära att det finns ytterligare förutsättningar att göra rätt insatser för de människor som drabbas. Jag tycker att detta är ett arbete som borde ha gjorts långt tidigare. Det är inget nytt problem att Sverige har de här bristerna i byggandet. Det är inte heller något nytt att människor drabbas av det. Men nu gör vi äntligen det jobb som borde ha gjorts, och det innebär en omfattande satsning.
Jag tycker att det är mycket viktigt att det nu finns mer avancerade mätmetoder inom forskningen som kan påvisa extremt små mängder toxiner i till exempel fukt- och mögelskadade material och konstruktioner.
Samtidigt är det ett faktum att samma forskare också mycket tydligt säger att ytterligare forskning krävs för att klarlägga vilken mängd toxiner som har betydelse för människors hälsa. Vi ska arbeta förebyggande. Det är därför vi lägger det stora uppdrag som vi gör på Boverket. Det är därför Sverige gör så omfattande satsningar. Vi ska se till så att människor får den hjälp som behövs.
Därför har till exempel reglerna för ersättningar vid mögelskador arbetats in i lagverk. När nu fonden läggs ned är det efter ett omfattande förberedelsearbete, som också har gjorts under tidigare regering. Detta har varit en helt väntad åtgärd. Lösningen för att ersätta de tidigare förutsättningarna är redan på plats.
Jag kan bara konstatera att jag självfallet tycker att försiktighetsprincipen är en grundläggande princip som ska gälla. Det är också den tanken som ligger till grund för det arbete som nu görs.
Andreas Carlgren (C):
Debatten är uppenbarligen på väg att närma sig sitt slut. Jag måste ändå säga att den är på väg att bli lite konstig. Jan Lindholm lyssnar inte riktigt på svaren, utan läser upp sina förberedda inlägg och säger: Om nu ministern tror att problemet är försumbart, och så vidare. Jag har ju precis pekat på att jag tycker att det är ett mycket viktigt problem. Därför ger vi ett av de mer omfattande uppdragen till Boverket på området.
Om jag tyckte att det var oviktigt hade vi inte gett dem det uppdraget. Om vi inte tyckte att det var viktigt att se till att äntligen komma till rätta med detta hade vi inte byggt upp databasen med de insatser som nu förbereds. Samtidigt lägger jag märke till att Jan Lindholm i inlägg efter inlägg påpekar hur mycket osäkerhet som fortfarande ligger bakom orsakerna till att människor drabbas.
Jag tycker att det är fruktansvärt beklagligt. Det som människor kan råka ut för kan ödelägga allt för dem. Samtidigt är jag medveten om att den som ska ställas till ansvar tydligt måste kunna pekas på som ansvarig. Därför är kunskapsfrågan fortfarande viktig. Vi har under lång tid i Sverige sett till att också skapa ett skydd som går därutöver och som samhället står för.
Det har nu inarbetats i de generella reglerna. Samhällets ansvar täcks in av den delen. Det återstår att se till att det inte bara är samhället, det vill säga staten i det här fallet, som ska ta hela ansvaret. Det ska också byggföretagen som ligger bakom orsakerna göra när man kan tydligt kan peka på att ansvaret finns där.
Med detta har jag också sagt att detta är en viktig fråga som vi kommer att fortsätta att följa. Det betyder inte att jag bara tänker säga till människor att vi nu kan peka på orsakerna till allt som de upplever. Den kunskapen finns inte. Men detta gör det desto viktigare att fortsätta att arbeta med frågan.
Andreas Carlgren (C):
Jag vet hur tråkigt det kan vara att sitta i opposition, och då vill man gärna ge intrycket hela tiden att regeringen inte gör något. Men den här gången blir det lite extra konstigt eftersom det är så uppenbart att regeringen faktiskt gör något. Jan Lindholm säger att frågan väl borde vara högt prioriterad. Det har jag nu gång på gång beskrivit att den redan är, så det är inte fråga om "borde" utan den är prioriterad. Jan Lindholm säger, och det har jag aldrig förnekat, att kunskap är viktigt.
Vi är helt överens om det. Däremot tycker jag inte att man ska dra slutsatser som kunskapen inte ger underlag för. Det är möjligen den skillnaden som finns. Jag delar uppfattningen att Sverige både har och kan ha en än mer tydlig kunskapsroll på området. Jag besökte nyligen forskningsrådet Formas som är en av dem som fördelar forskningspengar på området. Det är helt tydligt att detta kommer att vara en viktig fråga.
Vi har också möjligheten att avgöra ytterligare prioriteringar i den kommande forskningspropositionen. När det gäller ansvarsfrågan har jag gång på gång konstaterat att vi har gått från att ha särskilda regler för Fukt- och mögelskadefonden till att nu ha generella regler som är inarbetade i de generella regelverken. Ansvarsfrågan i den delen är klarlagd.
Behövs det ytterligare åtgärder när det gäller ansvarsfrågan kommer det uppdrag som vi har gett till Boverket att ge ytterligare förutsättningar för det. Därför kommer jag tillbaka till att det uppdrag som vi nu har gett till Boverket är mycket ambitiöst. Det ger i själva verket förutsättningen för att ta de ytterligare steg som kommer att behövas på området.
Andreas Carlgren (C):
Jag vill börja med att betona att det jag talat om som ett uppdrag till Naturvårdsverket inte innebär att det ska genomföras en ny utredning. Det är ett kompletterande uppdrag på de punkter där ytterligare preciseringar kan behövas. Det är en preliminär bedömning tills vi har sett remissvaren. Motivet bakom är delvis de nationella mål som vi har satt upp som ska nås.
Det är nationella riktlinjer som jag har sagt kommer att behövas. Sverige har också som nation ett ansvar och förpliktelser i EU även om det inte alls omöjliggör också en regional förvaltning, utan det kan kombineras. Jag vill här utan att på något sätt minska innebörden av det jag sagt tidigare betona att det är olika intressen som ska samsas.
Just därför är det regionala och lokala inflytandet viktigt. Då kan olika intressen bättre samsas än om man bara ska göra det på nationell, central riksnivå.
Jag tycker att erfarenheterna från den komplettering vi har gjort av jaktförordningen när det gäller nödvärnsrätten också visar att förändringar kan göras i rovdjurspolitiken utan att för den skull hota den viktiga och nödvändiga biologiska mångfalden. Jag ska inte föregripa den utvärdering som ska göras.
Men mitt intryck så här långt är att den nya möjlighet som vi ha skapat i jaktförordningen har använts mycket ansvarsfullt och sparsamt. Det talar också för att det är en väg att öka legitimiteten för rovdjursförvaltningen utan att för den skull undergräva biologisk mångfald och det nödvändiga vaktslåendet om de stora rovdjuren samtidigt som vi legitimerar förvaltningen bättre.
Till sist vill jag bara konstatera att jag sannerligen inte har något behov av en långbänk eller onödiga dröjsmål. Dels är det inte min stil, dels tycker jag att alliansbesked ska hållas. Det är jag inriktad på. Jag värdesätter också mycket Karl Gustav Abramssons inlägg. Kan vi skapa förändringar med brett politiskt stöd är jag positiv till det.
Sist och slutligen vill jag konstatera när det gäller läget för de stora rovdjuren att vi har kommit långt i Sverige. Men precis som utredningen gör konstaterar jag att vi har en sårbarhet när det gäller den genetiska variationsrikedomen för vargen och arvsanlagen.
Vi har globalt sett fortfarande en mycket sårbar situation för vargen enligt den redovisning utredningen gör. Det är också en del av bilden. Det ändrar inte mina besked. Det är också de som kommer att ligga till grund för arbetet. Där värdesätter jag ett fortsatt samarbete, helst med en bred majoritet i riksdagen. Tack ska ni ha.
Andreas Carlgren (C):
Jag kan bara säga att jag naturligtvis tackar för värdefulla råd. Vi kommer att ta till oss en rad olika synpunkter i det kommande arbetet. Jag tycker att det här har varit en konstruktiv debatt där vi ska ta vara också på de synpunkter som har lagts fram i debatten.
Vi ser fram emot att så snart det är möjligt lägga fram en rovdjursproposition som jag hoppas ska kunna samla brett stöd både här i riksdagen och hos folk - både hos engagerade naturskyddsvänner och hos dem som jagar och som är en del av den befolkning på landsbygden som ska känna sig trygg i samlevnaden med våra stora rovdjur.
Andreas Carlgren (C):
För det första är det viktigt att fråga sig varför de här bestämmelserna finns över huvud taget. Det lite enkla svaret är naturligtvis att de infördes av den förra regeringen. Kent Persson hade då alldeles utmärkta möjligheter, eftersom han företrädde ett samarbetsparti, att engagera sig så mycket i frågan som han numera gör och försöka påverka reglerna innan de infördes. Men det var inte Kent Perssons arbetsmetod.
Arbetsmetoden är i stället att komma springande efteråt och säga att det här blev fel och dessutom låta som att det är den nuvarande regeringens fel. För det andra kan man konstatera att det trots allt bygger på en mycket viktig princip, nämligen producentansvaret.
Anledningen är att om du importerar produkter som i sig skulle kunna innebära en miljöfara om de sprids i naturen, ska du anmäla till Naturvårdsverket dels att du finns som företag, dels lämna uppgifter om vad det är för produkter du säljer och vilket insamlingssystem som du sedan kommer att använda för att kunna ta tillbaka avfallet och se till att det inte skadar miljön. Avfallet ska på det sättet kunna tas om hand.
Syftet med hela producentansvaret är självklart också att uppmuntra företagen att själva engagera sig i att skapa miljövänliga produkter. Tycker Kent Persson att det i grunden är en bra ordning att vi har regler som följer den principen? Jag tycker det.
Den andra delen är att den som inte har anmält sig kommer med de nya regler som nu kommer att gälla att kunna bli straffad för det. Men vi inför dessa regler på ett så klokt sätt att den som hittills har missat att anmäla sig nu har ett gyllene tillfälle att göra det utan att behöva bli straffad.
Därför uppmanar och uppmuntrar jag berörda företag att ta den chansen. När vi lämnar ett tidigare, som jag tycker, inte bra utformat system som den tidigare regeringen bär ansvar för och går över till ett nytt system som jag föreslår ska gälla, ta då chansen att anmäla er. Det innebär att ni inte behöver ta det straffansvaret.
Den tredje delen är att när du väl sålt produkterna ska du året därpå anmäla att du har sålt dem. Också där får du då en enhetlig ganska låg avgift. Den har varit, det är rätt, mycket högre i det system som hittills har gällt och i dag fortfarande gäller. Det beror på att branschen själv önskade en sådan hög avgift.
Det tycker jag också att man kan säga till den förra regeringens försvar. Den gjorde visserligen en felbedömning, men den gjorde det grundat på branschens egen felbedömning. När det till sist gäller informationen står det nu klart och tydligt i den promemoria med nytt förslag som skickas ut att Naturvårdsverket förutsätts intensifiera sin information.
Jag tror att vi på det sätt som vi nu har hanterat frågan har sett till att ge bra möjligheter för företagen att både ta till sig informationen och rätta till de misstag de eventuellt har gjort. Vi minimerar risken att bli straffad för detta samtidigt som vi ser till att informationen ökar i fortsättningen. Det tycker jag är ett konstruktivt och bra sätt att hantera en situation som varit problematisk för företagen. Det rättar vi nu till.
Andreas Carlgren (C):
Först vill jag säga att jag tycker att det är bra att Kent Persson säger att det är ett steg i rätt riktning. Han säger till och med egentligen att förslaget är bra, även om det inte hördes alldeles tydligt. Dessutom var det små möjligheter att påverka förslaget från Kent Perssons sida när han inte satt i riksdagen. Det kan jag gärna hålla med om. Däremot kunde naturligtvis hans parti göra det.
Det viktiga som vi nu gör är att rätta till det misstag som gjordes tidigare. Vi ser till att det blir rimliga och rättvisa villkor i fortsättningen. Då är naturligtvis frågan: Vad kan man göra för dem som har kommit i kläm under tiden?
För dem som redan har ådömts ett straff, som redan har blivit utpekade för att ha gjort fel, gäller principerna om vanlig lagtillämpning, det vill säga att man får följa de lagar som gällde när misstaget begicks. Det är den allmänna rättsregel som gäller i Sverige, och den gäller också i det här fallet.
Jag kan ta ansvar för att rätta till reglerna framöver. Jag kan inte klara att ta ansvar också för de misstag som har begåtts tidigare på grund av att reglerna då inte var helt bra. Sedan frågar Kent Persson om vi skulle kunna ha en amnesti för företag som registrerar sig och kommer in med uppgifter inom en viss tid.
Där menar jag att precis det förslag som vi nu lägger fram ger bra möjligheter för företagen, därför att de föreslagna regeländringarna när det gäller miljösanktionsavgifterna ska tillämpas också när äldre överträdelser prövas. Det står i interpellationssvaret. Den andra delen gäller dem som har missat själva anmälningsskyldigheten. Där gäller också mitt besked.
De nya miljösanktionsavgifterna börjar gälla den 1 juni, men den nya regeln om anmälningsskyldighet började gälla från årsskiftet. Man har i praktiken ett halvår på sig att rätta till sitt misstag och anmäla sig. Det är därför man nu har ett utmärkt tillfälle att rätta till detta. Det gäller att ta vara på det gyllene tillfället. Det är bra om Kent Persson och alla andra som är engagerade i den här frågan ser till att sprida den informationen. Naturvårdsverket har också ett stort ansvar att göra det.
Därmed tror jag att vi på ett bra sätt skapar just de möjligheter som Kent Persson frågar efter, utan att frångå de allmänna rättsprinciper som vi brukar tillämpa i Sverige.
Andreas Carlgren (C):
Jag vill bara konstatera att vi nu rättar till reglerna framöver, och vi är överens om att det blir bra regler. Vi är också, vad jag förstår, överens om att det för den stora grupp som har missat att anmäla sig nu öppnas en möjlighet att göra det och att därmed omfattas av de nya, rimligare reglerna.
Sedan har vi frågan beträffande den klart mindre grupp som drabbas av de tidigare reglerna, som jag tycker inte var bra. I de fallen gäller den principen i Sverige att man döms efter den lag som gällde när brottet eller misstaget begicks. Det är en princip som vi kommer att tillämpa också i de här fallen.
Det är viktigt för det allmänna rättsmedvetandet att på förhand veta vilka spelregler som gäller. Detta är de spelregler som brukar gälla i Sverige. De kommer att gälla också i de här fallen. Vi har rättat till de stora misstagen. Det blir möjligheter för människor att rätta till gångna misstag. Det är så långt som vi kan gå.