Beatrice Ask (M):
Låt mig börja med att upprepa att jag verkligen beklagar att detta brev har blivit liggande. Jag är ganska känd för att jag brukar ge svar snabbt på saker och ting eftersom jag tycker att det är rimligt när människor hör av sig. Dock ska man ha klart för sig att just detta brev inte innehåller någon konkret fråga till regeringen eller till ministern utan det framförs synpunkter. Det kan man ha med i sammanhanget. Men jag har hanterat ett svar, så det kommer ett svar.
Däremot har jag träffat medarbetare och företrädare för medarbetare i kriminalvården efter den hemska händelse som vi upplevde häromveckan, och jag har lyssnat på deras synpunkter. Jag har också haft andra kontakter med medarbetare i kriminalvården, och jag har stor respekt för den lojalitet och solidaritet som finns mellan medarbetarna.
Under dessa veckor när det har krisat och varit mycket jobbigt på häktet i Flemingsberg har andra ställt upp och tagit pass och hjälpt till för att förstärka verksamheten. Det är alltså inte på det sättet att jag inte har engagerat mig och försökt ta del av den oro som medarbetarna känner. I detta brev uttrycks en mer allmän oro, vilket framgår av mitt svar, över att vi satsar för mycket på säkerhet och för lite på innehåll.
Det besked som Kriminalvården fick under Thomas Bodströms tid som justitieminister var: Gör allt som står i er makt för att stoppa rymningarna. Det tillfördes många direktiv i den delen. Det har skett en stor förstärkning, och i dag har vi en situation där vi inte längre har några rymningar, och säkerheten är hög. Låt mig säga att när jag tillträdde som minister kunde jag notera hur eftersatt verksamhetens innehåll var.
Därför har vi gjort ökningar när det gäller behandlingar mot missbruk och olika typer av personlighetsstörningar. Vi arbetar för att återupprätta arbetslinjen inom kriminalvården, och vi har bara under det senaste året ökat antalet yrkesutbildningsplatser ordentligt. Vi jobbar alltså mycket med de mjuka sidorna av det som är riktig kriminalvård. Det är eftersatt. Men det är en eftersläpning som har skett över tid.
Jag delar därför i viss utsträckning den oro som personalen kan känna. Nu måste man naturligtvis föra dessa diskussioner utifrån det som har hänt. Det som nu sker är att det pågår två utredningar, en polisutredning och en intern utredning inom Kriminalvården. Det som kommer fram där kommer att belägga om man hade rätt regler, om man följde reglerna och om det finns behov av förändringar i verksamheten.
Det finns också en diskussion inom Kriminalvården i dag om att det är skillnader i visst avseende mellan verksamheten i häkten och i kriminalvården, och man kan behöva fundera över hur situationen ser ut. Vi ska komma ihåg att människor som är intagna i häkte kan vara oroliga, deprimerade, arga och våldsamma. Det är en mycket komplicerad arbetsmiljö.
Det är därför som man försöker göra olika typer av farlighetsbedömningar och riskbedömningar och ska bemanna utifrån det. Det är inte helt enkelt. Det är ett mycket svårt jobb som våra medarbetare i kriminalvården har. Det är viktigt att arbeta med innehållet i den och ta det på stort allvar. Jag vet också att man har en dialog med Kriminalvårdsstyrelsen och ledningen för verksamheten där diskussionerna ska föras.
Beskedet är att jag tycker att det är dåligt att vi inte lyckades svara på brevet tillräckligt snabbt. Däremot har vi många kontakter med medarbetare i kriminalvården. Det finns mer att göra för att verksamheten, för intagna, för medarbetare och för rättsväsendet i stort, ska bli bättre, och det kommer vi också att genomföra.