Gustav Fridolin (MP):
Tack, statsrådet Maria Larsson, för svaret! Detta har alltså hänt. I statsministerns jultal 2011 aviserades kraftfulla åtgärder för att stödja alla dem som i Sverige hjälper kvinnor och tjejer som utsätts för mäns våld. Detta var ett tal som applåderades långt utanför de moderata och alliansstyrda leden. Även vi i Miljöpartiet berömde Fredrik Reinfeldt för detta jultal.
Jag personligen sade att det var skönt att man kommit till denna tunga insikt, som också bör leda till politisk handling. Vår jämställdhetspolitiska talesperson Gunvor G Ericson och tidigare språkröret Peter Eriksson gjorde tydliga markeringar av att vi nu äntligen vet att det kommer att ske förbättringar på landets kvinno- och tjejjourer. Det här är löften som förpliktigar.
Men utvecklingen sedan dess har inneburit att vi har sett kvinnojourer som behövt lägga ned, att vi har sett kvinno- och tjejjourer som kraftigt behövt dra ned på sin verksamhet och att man har behövt använda mer tid till att ansöka om medel och mindre tid till att använda medlen till det viktiga arbete man utför.
Det handlar framför allt om två regelförändringar, som något beskrevs i statsrådets svar. Den ena innebär att kvinnojourerna för att få del av den större delen av medlen måste samarbeta nära med socialtjänsterna. Den andra delen av verksamheten på kvinnojourerna kan inte söka medel utifrån detta. Det blir ett styrande av civilsamhället.
Samarbete är såklart gott när det kan komma till. Det är bra när kvinnojourer får vara med och kvalitetssäkra och ibland höja kvaliteten på socialtjänstens insatser. Det är bra när socialtjänst och kvinnojourer tillsammans kan hjälpa våldsutsatta kvinnor. Men när medlen fördelas på ett sådant sätt att det blir omöjligt för den som inte för stunden har samarbete med sin socialtjänst att söka medel uppstår såklart problem.
Det andra problemet är att medlen inte utdelas långsiktigt. Den andra delen, den andra potten, av det statliga stödet är utformad på ett sådant sätt att man måste söka för en ganska kort tid. Man har inte tillgång till medlen under en längre tid, och man måste därför söka om år från år.
Kvinnojourverksamheten betraktas som ett projektarbete, men det är tyvärr inget projektarbete att hjälpa kvinnor och tjejer som utsätts för mäns våld. Det är ett arbete som måste utföras långsiktigt och ständigt finnas på plats över hela landet för alla kvinnor och tjejer som utsätts för det. Det var på grund av detta som jag ställde en interpellation till statsministern. Statsministern har valt att lämna den vidare.
Tillåt mig föra till protokollet att jag beklagar att statsministern inte använder interpellationsinstrumentet för att svara på frågor utifrån de utfästelser som statsministern själv har gjort, till exempel i ett jultal. Interpellationsinstrumentet är det verktyg som vi i riksdagen har för att ställa den typen av frågor och få en längre debatt än vad vi kan ha vid torsdagens frågestund.
Statsministern har överlämnat ansvaret för att svara på interpellationen till statsrådet Maria Larsson, och hon klargör slutligen i sitt svar att regeringen aviserar att man kommer att återkomma under året med förslag för att stärka landets kvinnojourer. Låt mig därför avsluta med en fråga för att få ett förtydligande här: Innebär detta att man både kommer att se över regelverket, som har de problem som jag redovisat, och stärka stödet finansiellt genom ökade anslag?
Kommer man att fokusera på det ena eller det andra, eller kommer vi att få se båda förändringarna föreslås från regeringen?