Magdalena Andersson (S):
Elisabeth Svantesson! Det finns två sidor. Om det var så att länder som inte hade någon skatt var de länder som hade högst sysselsättning och minst antal arbetslösa skulle vi ha ett problem. Men det är faktiskt inte alls så världen ser ut. Alla skatter man tar ut påverkar naturligtvis ekonomin, men hur man använder skatterna påverkar också ekonomin. Resultatet av er politik är till exempel att ni har använt alla resurser som har vuxit fram i ekonomin, och mer därtill, till att sänka skatten.
Ni har sänkt skatten för personer som arbetar. Men det har till exempel gjort att kvaliteten i äldreomsorgen har sjunkit, som sedan har fått resultatet att över 100 000 personer - de flesta är kvinnor - har gått ned i arbetstid för att de inte tycker att äldreomsorgen håller tillräckligt hög kvalitet. Det får också jobbeffekter. Man måste titta på vad skatten har för jobbeffekt men också på vad man använder skattepengarna till och vad det har för jobbeffekt. Det vi gör i den här budgeten är att vi finansierar alla de reformer vi lägger fram.
Det har vi varit tvungna att göra, eftersom er regering har lämnat ett mycket stort hål i statens finanser efter sig. Det är så stort att vi nu lånar 10 miljoner i timmen för att finansiera era skattesänkningar. Det gör att vi behöver finansiera reformer. Det är vi ändå ense om. Även Moderaterna har ju månad ut och månad in talat om att kronaförkrona-principen gäller och att man måste finansiera alla reformer.
Om det inte finns några pengar att genomföra reformer för, Elisabeth, är väl pengarna slut - eller hur? Det finns inga pengar. Pengarna är slut. Då måste vi finansiera våra reformer, och då behöver man höja skatten. Då får det vara genomtänkt hur man förändrar skatten men också hur man använder pengarna. Ja, vi höjer skatten, men vi använder de pengarna till offensiva satsningar för att jobben ska kunna bli fler.
Det handlar om att investera mer i infrastruktur. Det handlar om att investera mer i företagande, till exempel ungt företagande, turism och exportsatsningar. Det handlar om att satsa mer på utbildning, så att ungdomar kan få en utbildning men också att fler av de ungdomar som skulle vilja få en högre utbildning kan få det. Vi vänder den trend som den borgerliga regeringen har haft med att dra ned på antalet högskoleplatser. Det var en borgerlig regering som ville att färre ungdomar skulle få möjlighet att få en högre utbildning. Detta vänder vi.
Det är också ett paradigmskifte. Fler ungdomar ska få möjlighet att läsa vidare på högskolan. Vi ser också att välfärden är någonting som är viktigt för arbetskraftsutbudet. Därför ökar vi resurserna så att vi kan anställa fler i äldreomsorgen men också i barnomsorgen. Vi vet hur viktigt det är med en väl fungerande välfärd, inte minst för att kvinnor ska kunna arbeta och kvinnor ska kunna arbeta heltid. Det är klart att det är en ekonomi. Om man inte skulle ha någon barnomsorg skulle man naturligtvis ha lägre skatt.
Men då skulle det vara mycket svårare för föräldrar att jobba. På så sätt är det förnuftigt att ta ut skatt för att se till att man har en väl fungerande välfärd, så att människor, både de som har äldre föräldrar och de som har barn, ska kunna jobba. På så sätt kan skattehöjningar, om man använder pengarna rätt, faktiskt leda till högre sysselsättning och lägre arbetslöshet än om man har väldigt låga skatter.
Och tittar vi oss runt omkring i världen ser vi ganska ofta att länder som har ett ganska högt skattetryck också har en väldigt hög sysselsättningsgrad. Det är det som är tankarna bakom regeringens politik. Vi redovisar också i finansplanen en samlad bedömning av vad våra åtgärder har för effekt på sysselsättning. Bedömningen är att arbetslösheten sjunker något på kort sikt men att de långsiktiga effekterna av den samlade politiken är osäkra. Det är de alltid.
Tidigare har vi läst finansplaner med väldigt optimistiska bedömningar om vilka fantastiska effekter jobbskatteavdragen ska ha på sysselsättningen, som tyvärr sedan inte har infriats.