KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Lindholm (MP):
Som jag sade i en replik tidigare här har vi inte, som ett så pass litet parti som vi är, resurser att göra några utredningar om det här. Vi har inte något paket att peka på och säga att så här löser vi det. Det här handlar mycket om värderingar, hur vi ser på hur samhället ska styras.
Vi tycker att det är viktigt dels att systemen är legitima, att folk accepterar dem, dels att de är transparenta. Vi tror att det är en förutsättning också för att människor ska våga engagera sig politiskt att det är lätt att se hur olika saker hänger samman, varför vi har skatter, vad de är till för, och så vidare.
Sedan är det klart att det också finns en risk med alltför stor transparens som gör att sådana här diskussioner blir väldigt svåra.
Vi är väldigt måna om att vi ska ha ett stort inslag av solidaritet i samhället, och viljan till solidaritet kan tyvärr avta när kopplingen mellan skatter och kostnader blir alltför tydlig i vissa sammanhang. Jag ser lite grann en fara i det.
Det är en väldigt svår balansgång att klara legitimiteten och ändå vara väldigt tydlig med vad pengarna går till. Det finns ju alltid särintressen i samhället som har olika prioriteringar. Jag måste tyvärr säga att jag inte tror att vi i årets valrörelse kommer att kunna visa hur vi ska finansiera ett borttagande av fastighetsskatten.
Vi har heller inte den ambitionen, tror jag, att vi redan under nästa mandatperiod ska klara av att lägga om fastighetsskattesystemet. Men vi jobbar på det.
Jan Lindholm (MP):
Frågan är lite klurigt ställd, för jag tyckte att jag svarade på den. Vi kommer att fortsätta att säga att det är vår politik att fastighetsskatten i sin nuvarande form ska bort. Däremot kommer vi inte att ha det i någon sorts paket, och det kommer inte att finnas några löften om att vi gör si eller så och trappar ned fastighetsskatten på det ena eller det andra sättet under nästa mandatperiod, för det har vi inte underlag för att göra.
Jag tycker att det är en skyldighet för ett politiskt parti att tala om vad man vill och vart man vill komma så att säga, förutom att man naturligtvis måste redovisa vad det är man anser att man har möjlighet att göra. Sedan är det svårt att jobba i ett litet parti, och det vet säkert alla politiker som, som Marie, jobbar i ett litet parti. Jag känner det i alla fall så.
Jag kan ibland säga att om vi fick majoritet, om vi fick bestämma, då skulle vi kunna göra så här, för det finns ju många saker som vi vet att vi skulle kunna genomföra bara vi fick möjligheter att rå över hela apparaten själva. Men vi har ju satt upp ambitionen att vi ska nå 10 % i årets val, och det tror jag inte räcker för att vi ska kunna pressa partier, oavsett vilka partier det är som vi ska samarbeta med efter valet. Nu finns det ju de som säger att vi ska samarbeta med vissa partier efter valet.
Jag håller det mer öppet, för jag tycker att man ska överlåta åt väljarna att tala om vad det blir för förutsättningar efter valet. Jag tror att man ska vara försiktig med att säga att man klarar så stora beting som att förändra fastighetsskatten totalt.
Som Marie Engström sade har vi varit med och tagit ansvar för budgetar. Vi vill gärna fortsätta att använda oss av det ansvarsfulla förhållningssättet till ekonomin. Vi kommer inte att se till att vi på något sätt urgröper vare sig finansieringen av vård och skola eller någonting annat genom att jobba med en sådan här reform.
Jan Lindholm (MP):
När jag anknöt till VA-lagen var inte avsikten att man skulle göra om den lagstiftningen på något sätt för att där plocka in andra komponenter. Jag har hållit på lite med den i kommunen.
Jag tycker att det är en fascinerande lagstiftning som ger stora möjligheter att bolla med olika komponenter och åstadkomma saker för olikartade fastighetskonstruktioner och ändå skapa rättvisa utifrån många olika värderingar. Det är en lagstiftning som man skulle kunna lära mycket av.
I diskussionen har vi talat om hur man skulle kunna finansiera räddningstjänsten till exempel. Då behöver man naturligtvis bygga ett särskilt regelverk som kommunerna kan använda sig av för att ersätta fastighetsskatten med en form av kommunalt avgiftssystem. Det är möjligt att det redan finns.
Vi är många tjänstemän i kommunen som har deltagit i de här diskussionerna. Ingen har pekat på något särskilt lämpligt utrymme i lagstiftningen som skulle kunna passa för sådant. Jag tycker att det är spännande att mitt inlägg gav så många reaktioner. Det jag sade var väl egentligen känt.
Det är ju Miljöpartiets grundinställning. Jag tycker att jag under debatten har uppfattat att det egentligen inte finns någon som hurrar för att det här är bra som det är. Dessutom har fastighetsskatten förändrats många gånger med ganska korta mellanrum. Jag tror att man borde kunna komma överens. Det är ett område där man borde vara väldigt överens.
Det man kommer fram till borde vara långsiktigt hållbart. Jag skulle så småningom gärna se ett blocköverskridande beslut som i stort sett alla står bakom.
Jan Lindholm (MP):
Först tyckte jag att Erik Ullenhag började med att säga att det fanns ett angrepp mot modern teknik. Tvärtom! Det är just det som vi är bland de främsta förespråkarna för, utveckling av tekniska lösningar. Vi är inte så intresserade av att hålla fast vid till exempel den gamla fossila kärnkraften.
Sedan tycker jag återigen att det är jobbigt när man från alliansens sida pådyvlar mitt parti saker som inte är sanna. Miljöpartiet har aldrig någonsin från vår tillkomst till i dag krävt ett totalt stopp för djurförsök. Tvärtom är faktiskt Miljöpartiets politik den att vi har reglerat djurförsök.
Vi har lyckats genomdriva ökade resurser till den verksamheten för att djurförsök ska kunna användas på ett etiskt sätt. Vi har sett till att det finns pengar för ytterligare etiska processer. Jag kan inte konstruktionen men det finns ett nytt etiskt råd som reglerar hur djurförsök får gå till. Det är bara ett exempel på hur man från alliansens sida gång på gång sprider en lögnaktig bild av den politik som vi driver.
Valfrihetsfrågan är också ett sådant exempel. Vi har nu hört många representanter från alliansen kritisera vår syn på valfrihet på ett sätt som inte är sant.
Om ni tycker att det är så viktigt som ni säger att man ska kunna ha entreprenörer och inte privat sjukvård, som Moderaterna talar om - Moderaterna har använt ordet privat sjukvård gång på gång - varför ställde ni er inte bakom lagen om driftsformer för offentligt finansierad sjukvård? Det behövs ju regler om man ska ha entreprenörer i sjukvården, eller hur?
Jan Lindholm (MP):
Vi ser återigen hur man bedriver politisk debatt på ett osakligt sätt här i kammaren. Jag har inte alls sagt att det blir dyrt. Jag undrade hur många tiotals miljarder extra man behöver för att klara den verklighet som ni beskriver. Om det ska vara värt något att ha valfrihet måste det ju finnas en dörr där och en dörr där att välja på. Annars är ju inte valfriheten värd något.
Eftersom ni kräver att vi ska kapa köerna och att det ska gå att få servicen direkt måste det ju finnas en ledig plats där och en ledig plats där. Om det ska gå att välja mellan åtminstone två alternativ. Men ni vill ju ha mångfald. Ni vill ha tre, fyra, fem alternativ. Hur många gånger ska vi multiplicera sjukvårdsbudgeten för att ni ska vara nöjda? Ni säger samtidigt att ni ska skära ned samhällets intäkter.
Jag har hört från Kristdemokraternas ekonomiska talesman att det handlar om att anpassa till EU-nivå på skattesidan, det vill säga att man ska sänka skatteintäkterna med 25 %. Det innebär att man ska kapa 350 miljarder. Man undrar hur det går ihop att ta bort finansieringen och samtidigt kunna erbjuda flera sjukvårdsalternativ parallellt. Jag har svårt att få det att gå ihop. Det vore intressant om ni presenterade en kalkyl på det.
När det gäller djurförsök har jag fått frågan en gång. Vid det tillfället var du med i lokalen. Jag kände då inte till det. Därför tog jag reda på det. Så var det frågan om driftsformer för offentligt finansierade sjukhus. Det är kort om tid, så jag hinner inte redogöra för det.
Jag har en gång tidigare i en debatt försökt att jämföra med trafikregler. Ju fler aktörer man har på en marknad, desto viktigare blir det att man har ett regelverk att hålla sig till om man vill att aktörerna ska kunna genomföra något konkret.
Jan Lindholm (MP):
Jag tänkte ta chansen att ställa en fråga till Conny Öhman. Vi har ju nu haft tre debatter i onsdags och en debatt i dag, och jag kan konstatera att jag har hört en hel del rätt roliga sätt att beskriva de avslag som sker i de här betänkandena.
En del talare räknar upp punkterna en efter en, och så säger man "och det vill inte majoriteten" efter varje punkt. Jag har kunnat konstatera att avslagsmotiveringen i nästan de flesta fallen, tror jag, är att det pågår ett arbete. Det kan vara en hänvisning till att den här frågan behandlas i ett annat sammanhang och sådant.
Men det finns ju en del frågor där det är fråga om rena avslag också. Jag tycker bara att det är en viktig distinktion. När man följer debatten kan man tro att det är svart eller vitt, men det handlar ju oftast om olika fart när det gäller att ta hand om ärenden.
Jag skulle vilja fråga om det faktum att det är alltfler människor i vårt samhälle som har problem med någon form av reaktion på elektriska fenomen. Jag sade i mitt anförande - jag tog lite tid till det - att vi har en reservation där vi trycker på behovet av att det faktiskt finns elsanerade lokaler för de här människorna om de ska kunna få någon adekvat vård över huvud taget.
Jag uppfattar att det inte finns något pågående arbete där. Jag är väldigt nyfiken på att höra om det finns ett intresse för den här frågan från regeringens eller Socialdemokraternas sida.
Jan Lindholm (MP):
Jag förstår att det naturligtvis i många behandlingssituationer är svårt att avstå från elektrisk apparatur. Vid Bollnäs sjukhus finns ett rum som är förseglat med koppar och avskärmat från alla typer av fält och från strålning. Där kan man ta hand om patienter. Jag tycker att det är bra. Tyvärr används det mest för experiment, inte för regelrätt vård i någon större utsträckning. Jag tänkte passa på att fråga om primärvården som vi lite grann tagit upp.
När jag träffar personal vid vårdcentraler i samband med mina besök ute i verkligheten, som en del politiker så gärna säger, får jag ofta kommentaren att vården egentligen inte är felorganiserad. Däremot har patienternas förväntningar med organisationen att göra. De vill träffa en läkare, trots att de ofta inte behöver det utan kan få mycket bättre hjälp på annat sätt.
Läkaren kan skriva en remiss, skriva ut medicin och sjukskriva patienten. Eftersom just sjukskrivningsrätten ligger hos läkaren - det finns sköterskor som också har den möjligheten, men i huvudsak ligger den hos läkaren - vill man som patient gärna möta läkaren. Jag har alltså fått signaler om att det vore bra med en styrning så att till exempel en sjukgymnast också hade möjlighet att sjukskriva patienter.
Man skulle också kunna locka patienter att söka andra kategorier inom vården och därigenom kanske få en annan resa i vården. Kanske skulle de då snabbare även kunna få tillgång till rätt råd när det gäller kost, rörelse och sådant, saker som mer direkt kan ge effekt på hälsan.
Detta har jag inte tagit upp i någon motion, men det har kommit upp under våren när jag varit ute på olika besök. Jag undrar hur ni från Socialdemokraternas sida ser på möjligheten att på prov ge andra yrkeskategorier i primärvården sjukskrivningsrätt.
Jan Lindholm (MP):
Nu har vi åter hört ett exempel på hur man med retoriska knep försöker påstå saker som inte är sanna. Jag har inte på något sätt påstått att valfrihet inte skulle vara något att ha. Det jag sade var att om man menar allvar med målet att korta köerna och ha verklig valfrihet, det vill säga att det ska finnas flera lediga alternativ samtidigt, innebär det de facto att flera produktionsapparater måste stå och vänta samtidigt.
Det i sin tur måste rimligtvis innebära en högre kostnad. Jag har deltagit i debatter där man från allianspartiernas sida försökt förklara vad de lediga resurserna ska användas till. Då hamnar vi genast i diskussionen om det är privat vård eller offentligt finansierad solidarisk vård som det handlar om. Sedan kommer man säkert att säga att resurserna ska kunna fyllas till exempel med försäkringspatienter.
Det innebär - och nu är diskussionen inne på driftsformen offentligt finansierade sjukhus - att det inte alls handlar om att stoppa några sjukhus, som det påståtts i debatten i dag, utan det handlar om att skapa regler för hur detta kan genomföras utan att de offentliga resurserna används för privat sjukvård.
Eftersom Anne Marie Brodén hela tiden använder uttrycket privat sjukvård finns det, förutom de två skillnader som Conny Öhman lyft fram, ytterligare skillnader. Alliansen har ingen politik när det gäller finansieringen, och de har ingen politik när det gäller organisationen. Allianspartierna är inte heller ense om huruvida det är privat sjukvård eller offentligt finansierad sjukvård som ska levereras lika för alla.
Nu har Erik Ullenhag hunnit lämna kammaren, men jag vill ändå passa på att säga, beträffande kärnkraften, att det inte alls är självklart att alternativet är kolkraft. Tvärtom innebär teknikutveckling att man ersätter elen från kärnkraftverken med solvärme på husen, eftersom vi i det här landet värmer bort ungefär 40 terawattimmar per år, och att man bygger ny teknik i form av till exempel vindkraft, solceller och vågkraft.
Det ger jobb. Från alliansens sida är man ju mån om att vi ska få folk i arbete. Det gör vi genom att investera i ny energiteknik för framtiden.
Jan Lindholm (MP):
Jag tycker att Anne Marie Brodén skulle ställa den frågan till sina alliansbröder. Vi har i debatten här i dag hört hur tydligt man skiljer sig åt i synen på organisation. Representanten för Centerpartiet, Kenneth Johansson, har lagt mycket energi och kraft på att förklara att det är en decentraliserad organisation där man ska ta besluten nära de människor som berörs. Det är exakt de formuleringar som vi i Miljöpartiet har i vårt partiprogram.
Jag tycker att det låter väldigt bra med en decentraliserad struktur och organisation i sjukvården. Vi gillar det. Vi vill att beslut i de flesta samhällssammanhang, inte bara när det gäller sjukvård utan i de flesta frågor där man kan fatta beslut lokalt, ska flyttas nedåt i organisationsstrukturen. Det här är väl inte en fråga som det är intressant att ställa specifikt till mig.
Den är mer intressant för väljarna om den ställs till alliansbröderna.
Om ett landsting inte har möjlighet att ge adekvat vård tycker jag att det är självklart att man som patient ska ha möjlighet att få vård någon annanstans, antingen i ett annat landsting i landet eller någon annanstans i världen. Detta står i vårt partiprogram.
Men vi anser inte att det ska vara möjligt för den enskilda patienten att göra detta val om vården finns att få i det egna landstinget. I så fall hamnar vi i en resursproblematik som Anne Marie Brodén uppenbarligen inte är riktigt mogen att förstå. Man tillhandahåller en resurs som inte utnyttjas.
Om den enskilde vårdtagaren av något annat skäl än att vården inte finns att få i det egna landstinget väljer att ta med sig en del av det offentligas pengar ut i världen för att köpa vård någon annanstans får vi ett dåligt utnyttjande av de samlade resurserna. Det är vi inte intresserade av. Eftersom vården totalt sett är så dyr strävar vi efter att man försöker få ut mesta möjliga vård av de resurser man har.
Jan Lindholm (MP):
Just därför att vi inte förespråkar någon form av - vad var det för konstigt ord som Anne Marie Brodén använde, planhushållning? - har vi drivit igenom den här driftsformen för offentligt finansierade sjukhus. Vi vill ta ansvar för att man ska kunna skapa valfrihet och ett system för entreprenörer, där man kan utnyttja detta med konkurrens för att få låga kostnader.
Jag gjorde i en tidigare debatt en liknelse på ett annat område för att detta skulle bli mer begripligt. Jag sade: I början på 1900-talet fanns det väldigt få bilar. Då hade vi väldigt få trafikregler. Allteftersom bilismen har tätnat och fordonen har blivit fler har vi fått fler regler. Det blir kollisioner mellan individer i systemet om man inte har ett regelverk. På samma sätt är det inom alla samhällssektorer.
När vi får fler aktörer på ett område behöver vi regler. Därför är det fel att tala om en stopplag. Vad vi har skapat är ett regelverk för en marknad. Naturligtvis kommer reglerna att behöva utvecklas allteftersom marknaden växer.
Det finns inga som helst ambitioner att stoppa någon, vare sig Lundby, Sankt Göran eller någon annan, utan ambitionen är att skapa ett regelverk inom vilket dessa aktörer kan agera så att man får just de effekter som Anne Marie Brodén talar om. Det har vi bidragit till att skapa.
Jan Lindholm (MP):
Jag vill först tacka för svaret på min interpellation. Jag förstår att miljöministern på många sätt gör ett utmärkt arbete för att främja försiktighetsprincipens användning. Jag är särskilt tacksam för att ministern formulerar sig så tydligt och säger "att försiktighetsprincipen gäller för all verksamhet och alla åtgärder som omfattas av balkens tillämpningsområden, vilket i sin tur medför att principen har ett vitt tillämpningsområde som omfattar bland annat kemikalier, områdesskydd, djurskydd och människors hälsa".
Mina frågor handlar just om detta med verksamhet och alla åtgärders nivå och människors hälsa. Ministern hänvisar ofta till miljöbalken. Därför undrar jag om regeringen verkligen avser att genomföra EU:s riktlinjer, som ju faktiskt har tillkommit efter miljöbalken och som vår statsminister har förbundit oss att genomföra.
Specifikt undrar jag över kravet på att försiktighetsprincipen även ska vara tillämplig på medlemsstaternas politik och åtgärder och på myndigheterna. Står regeringen fast vid det åtagandet? Avsikten med försiktighetsprincipen är nämligen att synliggöra den vetenskapliga osäkerheten för att domstolar och politiker ska kunna bedöma betydelsen av och ta hänsyn till det faktum att vetenskapen ibland har brister.
När det till exempel gäller elektromagnetisk strålning från mobiltelefonsystem har regeringen gett SSI i uppdrag att utreda hälsoriskerna. SSI har för den skull tillsatt ett särskilt vetenskapligt råd. Även Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap, FAS, har fått regeringens uppdrag att följa forskningen när det gäller överkänslighetsproblem. Men ingen av de här myndigheterna har emellertid ännu fått något direktiv om att tillämpa EU:s riktlinjer för försiktighetsprincipen.
Och varken SSI eller dess vetenskapliga råd eller FAS använder sig av EU:s riktlinjer. Enligt riktlinjerna ska den vetenskapliga osäkerheten och även minoritetssynpunkter i forskarvärlden redovisas.
Men det verkar man strunta i. Vetenskapsrådet har nämligen hittat tio olika forskargrupper i Sverige som arbetar med elöverkänslighetsfrågor, och minst fyra av dem redovisar allvarliga indikationer på olika hälsorisker. Men ingen av de här fyra grupperna har inbjudits att delta, varken i SSI:s vetenskapliga råd eller i den expertgrupp som FAS har tillsatt.
Läser man olika rapporter från FAS och SSI kan man se att man faktiskt börjar erkänna att det finns kunskapsluckor, inte minst efter påtryckningar från bland annat Miljöpartiet. Men man väljer att ignorera dem och tonar ned riskerna. EG-rätten är väldigt klar och tydlig med att graden av vetenskaplig osäkerhet ska fastställas så långt det är möjligt. Det är syftet med försiktighetsprincipen.
Men det finns inga som helst tecken på att man har för avsikt att försöka göra det. Därför undrar jag om regeringen har för avsikt att förtydliga sina direktiv till SSI och FAS så att EU:s riktlinjer kommer att tillämpas i fortsättningen.
Jan Lindholm (MP):
Jag tycker att det är väldigt bra att ministern öppnar lite grann genom att ändå antyda att hon inte känner sig helt övertygad och säker på att den information man får är i alla delar så säker att man kan säga att formuleringen om vetenskaplig osäkerhet så att säga är uppnådd.
Jag tycker också att det är bra att ministern säger att strålskyddslagen innehåller anknytningar till miljöbalken, därför att det är viktigt, tror jag.
Det är nämligen så här: På SSI:s hemsida säger man klart och tydligt ifrån att genom att man inte har något verksamhetsansvar så har man heller ingen skyldighet att följa försiktighetsprincipen. Det är väldigt tydligt att SSI anser att det bara är operatörerna som har skyldighet att följa försiktighetsprincipen. Det kan jag inte acceptera.
Jag tycker att försiktighetsprincipen i första hand är något som är viktigt här - nej, inte i första hand, för det är viktigt i verksamheten också, men det är oerhört viktigt att den som står för kunskapsunderlaget verkligen redovisar vad det är för underlag man står på och att man också visar minoritetssynpunkter inom forskarvärlden för dens skull som sedan ska göra just den här bedömningen. Jag håller med ministern helt och fullt i att det alltid kommer att vara en diskussion.
Bedömningen är ju någonting som ska göras, ofta i domstolar och ibland av politiker, och då måste man veta vad det är för stabilitet i det här och vilka olika intressen som eventuellt finns representerade bakom de olika vetenskapliga inriktningarna. Sådant är det oerhört viktigt att vi får mer information om. Jag är faktiskt ganska nöjd med svaret. Jag skulle väl kanske bara vilja tillägga en fråga.
Tycker ministern att det är rätt att det på SSI:s hemsida kan stå på det sättet, nämligen att man anser att man, genom att man inte har ett verksamhetsansvar, är befriad från försiktighetsprincipen?