Christina Höj Larsen (V):
Tack så mycket, Kristdemokraterna, för den här viktiga debatten! Fru talman! Den judiska kulturen är en omistlig del av Sverige, av oss. I många europeiska länder har landets judiska minoritet fördrivits eller förintats, antingen som del av Nazitysklands hårresande brott mot mänskligheten i form av de ryska pogromerna eller i andra skeenden i historien.
Sverige har, till skillnad från till exempel Danmark eller Norge, en judisk nationell minoritet som inte skickades till Förintelsens läger i Tyskland eller tvingades fly för sina liv. Det är viktigt. År 1999 fick den judiska gruppen i Sverige status som nationell minoritet. De nationella minoriteternas språk och kultur är en del av vårt gemensamma svenska kulturarv.
Det är en direkt spegling av vår förmåga att försvara ett samhälle med samexistens och inkludering. Fru talman! För att kunna förvisa antisemitismen från vår framtid måste vi se på vilket sätt den är en del av vår historia och vår nutid. Därför måste vi även förstå att antisemitism har en alldeles särskild plats och funktion som kugghjul i den rasistiska motorn.
I mer än tusen år har judar varit den ständiga andre i Europa. Med det menar jag att den judiska gruppen i Europa har utestängts och urskilts från majoritetssamhällen och gemenskaper enbart baserat på fördomar om och hat mot det judiska.
Det som började som en antisemitism med religiösa förtecken under framför allt medeltiden utvecklades sedan till att förklaras av och förstärkas till en antisemitism med rasbiologiska förtecken under framför allt 1800-talet. Därför är antisemitismen också en del av den svenska historien. Vi ser det i hur judar förnekats samma rättigheter som andra i landet ända fram till mitten av 1800-talet.
Vi ser det i judepassen och i sveket mot de judiska flyktingarna, som alldeles för länge nekades tillflykt i Sverige från Förintelsens skräck. Det är en del av svensk historia som måste synliggöras och erkännas. Men antisemitismen är även en del av vår nutid, och det är därför vi står här i dag.
Vi ser det med smärtsam tydlighet i de senaste veckornas attentat mot synagogor i Göteborg och Malmö, och vi ser det när nazisterna marscherar på kristallnatten och jom kippur. Vi ser tyvärr även exempel på hur judar utestängs från att vara en del av det svenska här i Sveriges riksdag.
I en intervju i DN resonerade talman Björn Söder från Sverigedemokraterna om vem som är svensk och nämnde judar och samer som exempel på grupper som visserligen kan vara svenska medborgare men som enligt hans uppfattning inte är svenskar om de inte assimilerats. Andra mer vardagliga exempel på hur antisemitiska tankefigurer har skapats och understöds finns i mediers rapportering och beskrivning av verkligheten.
Det kan handla om väldigt grova övertramp, som när Trumps beslut om att flytta den amerikanska ambassaden till Jerusalem i en artikel på SVT:s webb förklarades med att "den judiska lobbyn" eller inflytelserika judiska donatorer legat bakom beslutet, eller när Sveriges Radio följde upp den fruktansvärda attacken mot en synagoga i Köpenhamn med att fråga vilket ansvar judarna hade för att de attackerats.
Fru talman! Antisemitismen har sett olika ut i olika tider. Judar har anklagats för alltifrån att förråda Jesus till att ligga bakom den ryska revolutionen, för ekonomiskt herravälde, för att ligga bakom "nine eleven" och för att skicka muslimer till Europa. Antisemitismen tar den form som passar i just sin tid och i just sitt sammanhang.
I Europa växer i dag antisemitismen i både länder som det högerextrema Ungern, där det knappt finns en enda flykting, och i Sverige, där nu en hel del nya svenskar har rötter i länder med statssanktionerad antisemitism. Vi måste alltså inse att antisemitismen finns och har funnits som ett helt centralt kugghjul i den rasistiska motorn, som kan aktiveras på olika sätt av både höger och vänster och av religiösa fundamentalister i olika tider och på olika platser.
Och vad vi vet med säkerhet är att klassklyftor, orättvisa och ojämlikhet ger den som vill använda den rasistiska motorn för sina egna syften de allra bästa förutsättningarna. Vårt uppdrag, fru talman, är att se till att det rasistiska maskineriet inte har en plats i vår framtid. Vår framtid måste i stället drivas av rättvisa, jämlikhet, gemenskap och samexistens.
Och det betyder, fru talman, att vi aldrig, aldrig kan ha överseende eller tålamod med antisemitismen. Det betyder att vi måste inse att antisemitism handlar om något annat och mycket större än en reaktion på Israel-Palestina-konflikten.
Det måste vara alldeles självklart att judar i Sverige eller i andra delar av världen inte kan hållas ansvariga för den politik som den israeliska regeringen bedriver. Som del av Vänstern vill jag särskilt understryka att det är en sammanblandning som jag och Vänsterpartiet inte accepterar.
I mitt nästa anförande, fru talman, kommer jag att tala mer om vad vi behöver göra för att åstadkomma en bättre framtid tillsammans.