KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jessika Roswall (M):
Jag har en fråga till finansmarknads- och konsumentminister Per Bolund. I början av veckan presenterade Konsumentverket sin årliga kartläggning av kommunernas konsumentvägledning. I rapporten kommer det fram att många kommuner lägger allt mindre tid på konsumentvägledning, och för första gången på flera år minskar även antalet kommuner som erbjuder konsumentvägledning till sina invånare. Det är en mycket tråkig utveckling.
Det finns i alla fall några glädjeämnen i rapporten, bland annat att de flesta av landets kommuner faktiskt erbjuder konsumentvägledning och att de tjänster som erbjuds är av mycket god kvalitet. Det här är en service som alla invånare uppskattar. Ett gott konsumentstöd är väldigt viktigt för oss konsumenter och ska inte underskattas.
Jag hoppas och tror att den nya upplysningstjänsten, Hallå konsument, som alliansregeringen införde och som lanserades i början av april också kommer att leda till goda resultat. Denna tjänst ska dock i första hand ses som ett komplement till den kommunala konsumentvägledningen. Mot bakgrund av Konsumentverkets rapport är min fråga: Hur ser statsrådet på utvecklingen.
Jessika Roswall (M):
Tack för svaret! Jag förstår att vi är överens om just Hallå konsument och att det kommer att bli ännu bättre. När jag ändå får möjlighet att ställa en fråga till tänkte jag på att nära konsumentvägledningen finns också budget- och skuldrådgivare. Även dessa lämnade Konsumentverket en rapport om alldeles nyligen. Den rapporten är lite mer positiv än när det gäller konsumentvägledarna, men även här visas de stora skillnader som finns över landet och att det är långa väntetider.
Genomsnittet är fyra och en halv vecka, men vi vet att det är stora skillnader över landet. Min andra fråga är alltså vad regeringen avser att göra åt detta.
Jessika Roswall (M):
Jag vänder mig starkt emot statsrådets beskrivning av att alliansregeringen inte var initiativrik, inte gjorde något på konsumentområdet och inte hade intresse för frågorna. Jag delar inte den uppfattningen. Dels var det alliansregeringen som införde Hallå konsument - det tog såväl jag som statsrådet upp i våra anföranden - dels genomfördes en mängd andra åtgärder för att förbättra situationen vad gäller konsumentkrediter, bluffakturor och flera andra saker.
Det gäller bland annat två utredningar som jag är säker på ligger till grund för den strategi som regeringen nu har lagt fram om överskuldsättning. Men nog om det. Jag har en fråga om det nya konsumentpolitiska målet. Alliansregeringens konsumentpolitiska mål handlade om - precis som jag sa inledningsvis - konsumentmakt med ett starkt konsumentskydd. I det ligger såklart hållbar konsumtion och flera andra av de saker som statsrådet tog upp i sitt anförande.
Nu verkar fokus vara på att reglera marknader och inte fokusera på människan. Det är det som jag är orolig för, så jag vill fråga: Vad tror statsrådet att det här får för konsekvenser? Vad är det för regleringar som statsrådet hävdar kommer att genomföras för att uppnå det nya konsumentpolitiska målet? Det gamla konsumentpolitiska målet nådde upp precis till det som regeringspartierna ville nå.
Flera här har varit inne på att sju av tio ser hållbarhet som en viktig förutsättning när de ska handla. Det är ett tecken på att det gamla målet nådde det som vi ville nå. Jag är inte lomhörd. Men regeringens vägval snävar in det konsumentpolitiska målet, inte tvärtom.
Jessika Roswall (M):
Ja, det har skett en snabb ökning av överskuldsatta. Det som vi delvis pratar om är ju evighetsgäldenärerna som är väldigt många, och de funnits i registren i över 20 år. Så det är ju inget nytt fenomen. Jag tog upp strategin och överskuldsättning. Det finns delar som är bra, men det är flera delar där det saknas konkreta åtgärder. Att ha en strategi innebär att man vill någonting konkret.
Jag tog upp privatekonomi i skolan. Vad är det som regeringen avser att följa i den delen? Den andra delen gäller budget- och skuldrådgivare. Där säger ni att ni ska följa frågan. Det är det som är min kritik. Det är lätt att säga att man har en strategi, men man måste också komma med konkreta förslag.
Jessika Roswall (M):
Man kan påstå en massa saker om den förra alliansregeringen, men det är kanske inte helt korrekt att säga att det i direktiven angavs vilken betalningsperiodens längd skulle vara. Det är lite överdrivet. Jag har två enkla frågor till Hillevi Larsson. Jag ska läsa upp något ur propositionen som vi diskuterar i dag och som även Robert Hannah har lyft upp.
På s. 154 står det om F-skuldsaneringen: "Det finns emellertid ett starkt intresse av att en företagare snabbt ska kunna ta itu med sin skuldbörda och kunna starta om på nytt eller fortsätta sin verksamhet med förnyad kraft." Varför gäller detta företagare och inte alla andra? Varför gäller det inte oss andra enskilda individer?
Tror Socialdemokraterna att företagarna inte har barn? Min andra fråga handlar om tillsynen. Jag hörde inte ett ord i Hillevi Larssons anförande om att IVO faktiskt inte alls sköter den tillsyn som görs i dag. Inte ett ord nämndes om varför man fortsätter att säga att IVO ska sköta tillsynen. Vad talar för att IVO ska sköta tillsynen och inte Konsumentverket?
Jessika Roswall (M):
Om jag börjar med IVO och socialtjänstlagen är det en liten halvsanning. Det som sägs är inte riktigt sant, utan många kommuner har just budget- och skuldrådgivning under socialtjänsten i dag. Det är klart att IVO har kunnat utföra tillsyn. Jag vill lägga till något. Jag tycker fortfarande inte att jag får något bra svar om varför Konsumentverket inte skulle kunna ha tillsynsansvaret - de sitter ju inne med kompetensen. Men vi låter det vara.
Vad gäller betalningsperioden vill jag upprepa det Ola Johansson sa om barnperspektivet. Barn har en annan typ av tidsuppfattning. Fem år är jättelång tid för barn, och tre år är kortare tid. Hur kan två betalningsfria månader göra saken bättre för en barnfamilj? För mig är det inte riktigt klokt. En annan sak är skillnaden mellan en företagare och en enskild.
Vad är det som gör att det är skillnad? Jag förstår fortfarande inte det. Slutligen har vi något som har anförts men där man missade poängen. Alla de personer som vi pratar om och som får skuldsanering lever på existensminimum, men många av dem har redan i dag så kallade nollbeslut, det vill säga de betalar inget.
Två betalningsfria månader eller inte spelar alltså ingen roll. De påverkar inte det andrum som efterfrågas.
Jessika Roswall (M):
Tack för svaret, ministern! Jag kan säga till Mikael Eskilandersson på en gång att enligt min uppfattning, som jag har både sagt och skrivit, strider detta mot ordre public, och det ska inte tillåtas i Sverige. Sedan kan man diskutera detta. Även om myndigheten inte erkänner det har vi uppenbarligen ett antal registrerade äktenskap där vi inte vet vad som kommer att ske.
Jag menar att ordre public är något som vi har i vårt rättssystem. Alla rättsstater har det, och det tycker jag är rimligt. Det är till för de situationer där det finns en konflikt eller en lucka i lagen som domstolen behöver täppa till. I det här fallet har vi en situation med ett antal ärenden registrerade.
Man kan tycka att det är konstigt att detta inte har prövats ännu, men det kommer förmodligen att prövas någon gång. Därför kan jag tycka att just denna fråga kanske inte ska lösas av domstolen utan av lagstiftaren. Det finns många demokratiska skäl till detta. Med detta tackar jag för debatten. Jag har inte för avsikt att kliva upp i talarstolen igen.
Jag vill inte på något vis förenkla eller förringa utan snarare lyfta upp en fråga och ett problem som vi ser, för det får konsekvenser för den civilrättsliga lagstiftningen eller för praxis inom civilrätten som får betydande inflytande på många människor framöver.
Jessika Roswall (M):
Jag tackar för svaret, men jag var kanske otydlig. Jag håller helt med ministern om att det ytterst handlar om hur vi ser till att ha ett starkt konsumentskydd och över huvud taget ett starkt skydd för att behandlingarna utförs på ett kompetent sätt, men jag saknade något i svaret. Att utredningen innehåller brister har jag förstått av remissvaren, men den innehåller ändå två olika tydliga förslag. Det ena är ett lagförslag och det andra är ett förslag om en informationstjänst.
Ministern vet ju att Hallå konsument finns sedan ett par år tillbaka, och där får man en hel del frågor av den här typen. Det är egentligen inte tjänstens område. Då tänker jag att det ändå finns ett förslag och att man - även om det förmodligen är förenklat - kanske kan dela upp detta. Om vi nu ser att det i utredningens lagförslag saknas lösningar på en hel del av frågorna, eftersom det är komplicerat, kanske vi kan lyfta ur den ena delen.
Jag menar att vi måste underlätta för konsumenten att göra de aktiva valen. Om konsumenten har förutsättningar för att få saklig och oberoende information underlättar det naturligtvis, särskilt när det gäller den typ av tjänster vi talar om som kan innebära betydande hälsorisker. Ju mer upplysta konsumenterna kan vara desto mer underlättar det, och den frågan kanske jag tycker att man skulle kunna gå före med.
Men jag var säkert lite otydlig i det första inlägget. Jag känner också viss frustration. Om vi tittar på andra tjänster som vi konsumenter använder ser vi att det under de senaste åren har genomförts flera förändringar. Det finns en stor informationsplikt när det gäller finansiella tjänster, och när det gäller köp på distans finns det en massa lagkrav på vilken information näringsidkaren ska ge före köp. Detta ser vi alltså på många olika områden.
Här har vi nu ett förslag, och vi ser ett problem i samhället i dag - ett problem som dessutom ökar. Därför tycker jag att man kanske kan gå före med vissa frågor. I övrigt håller jag såklart med om att det till syvende och sist handlar om att skydda så att det inte ska ske felbehandlingar. Men frågan är alltså om man kan tänka sig att gå före med just informationsdelen. Finns det mer att göra på det området?
Jessika Roswall (M):
Jag tackar för debatten. För mig var det viktigt att lyfta fram frågan, för vi ser ju som sagt att detta ökar. Det nästan exploderar. Jag har fullaste respekt för att det är en komplicerad lagstiftning att införa, men jag skulle gärna se att man skyndar på. Jag tycker att ministern har svarat när det gäller detta, nämligen att man har lyft fram frågan och förstår att den är viktig. Det är nämligen en delvis oreglerad marknad, som sagt, och vi behöver komma vidare i detta.
Kanske kan man tjuvkika lite grann på Hallå konsument eller föra in det någonstans. Det finns goda exempel att titta på, och där tycker jag att utredningen har pekat på saker som skulle kunna göras. För mig är det viktigt att konsumenten har möjlighet att göra aktiva och medvetna val, och då måste konsumenten ges de förutsättningarna. Jag tror också att konsumenten förväntar sig av oss lagstiftare att vi har lagar och regler som reglerar detta, och i det här fallet kommer man kanske tyvärr att märka att det saknas.
Jag vill tacka för svaren. Jag hoppas att regeringen skyndsamt arbetar vidare med frågan.
Jessika Roswall (M):
Jag har en fråga till statsrådet Per Bolund. Nyligen uppmärksammades det återigen i ett reportage, denna gång i Sveriges Radio, att tusentals svenskar är skuldsatta för evigt - så kallade evighetsgäldenärer. Trots att det sedan länge finns en lag om skuldsanering i Sverige är det väldigt många som är svårt skuldsatta i mer än 20 år. I reportaget framkom att åtminstone 25 000 svenskar fortfarande har stora problem med skulder som härrör från 90-talets bostadskrasch och finanskris.
Det finns i dag ingen gräns för hur gammal en fordran kan vara. Det finns skrämmande exempel på människor som i början av 90-talet tvingades sälja sina bostäder med förlust, med miljonskulder som följd. Mot bakgrund av detta är min fråga till statsrådet Bolund: Hur ser du på denna utveckling, och vilka åtgärder avser du och regeringen att vidta för att människor ska kunna ansöka om skuldsanering och komma ur sin situation?
Jessika Roswall (M):
Jag tackar för svaret. Jag känner till strategin för att motverka överskuldsättning. Jag tycker att den är bra, och jag tror säkert att vi kommer att kunna komma överens om många av idéerna där. I dag besökte civilutskottet Riksrevisionen. I en rapport som myndigheten lämnade för ett tag sedan talas om att 28 000 individer troligen skulle vara berättigade till skuldsanering om de ansökte. Kronofogdemyndigheten har ett projekt med viss uppsökande verksamhet, och det är bra.
Jag hörde statsrådet tala om flera förslag och om de stora förlusterna för samhället, men finns det några konkreta åtgärder för att hjälpa evighetsgäldenärerna som statsrådet kan berätta om i dag?
Jessika Roswall (M):
Min fråga går till statsrådet Bolund. Förra året kom det 30 000 ensamkommande barn och ungdomar till Sverige, och man räknar med att det kommer ungefär lika många i år. Väl i Sverige blir man tilldelad en god man och placerad på ett HVB-hem eller ett liknande boende, beroende på vilket behov man har. Det här är en utsatt grupp. Jag har tyvärr fått en hel del rapporter från konsumentvägledare runt om i landet om att dessa ungdomar i högre grad hamnar i skuld på grund av krediter av olika slag.
Det kan gälla mobilabonnemang, kläder eller vanliga hemutrustningslån. När konsumentvägledarna väl träffar dem kan det vara för sent. Vad gör konsumentministern och regeringen för att dessa ungdomar inte ska behöva starta sitt liv i Sverige som skuldsatta?
Jessika Roswall (M):
Min fråga går till statsrådet Bolund. För ett par veckor sedan lämnades en konsumentrapport till statsrådet vid en hearing med rubriken Telekombranschen och konsumenten. Det är alltid intressant att ta del av konsumentrapporten, för den är en mätning av hur situationen för konsumenten för närvarande ser ut. Det sorgliga med rapporten är att listan över de tio mest problematiska marknaderna fortfarande inte har ändrats särskilt mycket, utan det är fortfarande telekombranschen som toppar den.
Det här är inte bra. Jag vet att en majoritet i branschen som är seriösa jobbar med frågan. Men det är fortfarande många som drabbas, framför allt ungdomar, funktionshindrade och äldre. Min fråga till statsrådet är vad regeringen gör för att komma till rätta med den oseriösa telefonförsäljningen.
Jessika Roswall (M):
Jag har en hel del frågor, men jag tänkte börja med den fria rörligheten. Ministern använde en stor del av sitt anförande till att tala om den. Den grupp vi talar om i dag är tillfälligt utstationerad i Sverige. Som flera av mina kollegor har varit inne på rör det sig om i snitt ungefär 7 000 arbetstagare per månad - att jämföra med de 5 miljoner människor som jobbar i Sverige.
Det är alltså en förhållandevis ganska liten grupp vi talar om, men som jag också sa i mitt anförande är det inom vissa branscher nödvändigt att ha detta kompetenstillskott. Det gäller bland annat byggbranschen. Alla vi här inne vill ju att byggtakten ska ökas, då vi har en stor bostadsbrist. Att regeringen då vill tillgodose LO:s önskan om att motverka utländsk arbetskraft i Sverige och att man inom Sverigedemokraterna är villig att stänga gränserna tycker jag är helt fel väg att gå.
Att bevisregeln slopas innebär, som mina kollegor och även jag har varit inne på, att stridsåtgärder kan vidtas även om minimivillkoren i den hårda kärnan är uppfyllda. En utstationerad arbetsgivare kommer alltså inte att kunna freda sig mot stridsåtgärder, och det innebär att affärsriskerna ökar. Det blir mindre attraktivt för företag från andra länder att komma hit. Det är inte att öka den fria rörligheten.
Redan i dag är det som sagt svårt att få fram tillräcklig arbetskraft och kompetens inom byggsektorn. Sverige har höga byggkostnader jämfört med övriga EU, och nu riskerar de att bli ännu högre. Det är svenska konsumenter och skattebetalare som riskerar att bli de stora förlorarna. I längden gäller det även arbetstagare och arbetssökande, som behöver flytta dit det finns jobb men inga bostäder.
I det här läget, när Sverige har ett skriande behov av att öka antalet bostäder, förstår jag inte varför regeringen vill försvåra för kompetens och arbetskraft inom byggsektorn.
Jessika Roswall (M):
Jag vet inte var jag ska börja. Det är möjligt att jag inte förstår. Vi har en lag, nämligen lex Laval. Den tycker vi har fungerat väl för att bevara och bevaka den svenska modellen samtidigt som vi har slagit vakt om den fria rörligheten. Jag känner mig inte alls ensam om att tycka det; jag tycker bland annat att Lagrådet är väldigt tydligt.
Jag behöver inte läsa upp det, men det står på s. 2 varför Lagrådet inte tycker att det som påstås är ett behov. Det var den fria rörligheten. Den andra frågan som ministern tog upp i sitt anförande var transparensen. Jag tycker att många saker som sas var bra, men grundläggande för att säkerställa goda villkor är att man ska kunna känna till vad som gäller när man kommer till Sverige.
Än så länge är det dock, som flera har varit inne på, väldigt få fackförbund som har lämnat in kollektivavtalen - trots att det har krävts. Jag och flera med mig förstår inte varför regeringen inte vill införa sanktioner för att komma till rätta med dessa problem.
Jessika Roswall (M):
Jag hörde inte riktigt någon fråga. Jag skickar i stället tillbaka några. Min poäng med inlägget är att man måste fokusera. Det är tråkigt när man inte försöker att fokusera där problemen är. Vi har stora problem på många konsumentområden, och jag lyfte fram flera som årligen lyfts fram också i Konsumentverkets rapport. Som ministern vet tog väldigt många utredningar sin tid förra mandatperioden.
Vi visste alldeles för lite om överskuldsatta. Det tillstår jag. Nu när vi vet en hel del mer är det dags att gå vidare med de stegen. Inför debatten surfade jag runt lite grann på regeringens hemsida och blev lite glad. Jag måste få läsa upp vad det står vad gäller konsumentpolitik på regeringens hemsida: Konsumenten ska ha makt och möjlighet att göra aktiva val.
Det är jättebra och precis det som Alliansen stod bakom. För det krävs det fungerande lagstiftning, och så vidare. Jag är ändå glad att man på regeringens hemsida verkar fokusera på precis det som vi i Alliansen säger, det vill säga att se till att konsumenter har makt och möjlighet att göra aktiva val. Det tror jag framför allt ger den största möjligheten för konsumenterna i framtiden oavsett vad som händer på en globaliserad marknad.
Jag undrar därför man inte fokuserar på just det som står på regeringens hemsida.
Jessika Roswall (M):
Varför? Det var precis det som jag tyckte att jag försökte förklara och som även Robert Hannah försökte förklara. Det handlar om fokusering och att rätt organ ska sköta rätt saker. För mig är det viktigt att våra myndigheter bedriver myndighetsutövning. De ska fokusera på att se till att vi har rekommendationer och tillsyn. De ska bli mycket bättre på tillsyn än vad som har skett hittills. Det är det.
Sedan har vi oberoende konsumentbyråer som kan sköta den här typen av nudging, som det står om. Det är framför allt det jag tycker. Jag vill också säga någonting om målet. Det har jag sagt flera gånger förut. Jag tycker att vårt mål är bredare. Det omfattar även det som ni vill ha in. Därför har jag svårt att förstå retoriken. Vårt mål handlar om att se till att våra konsumenter oavsett marknad kan göra ett medvetet och aktivt val.
Det menar jag framför allt är den viktigaste delen för att skapa medvetna och kunniga konsumenter och det bästa konsumentskyddet. Jag vill ändå skicka med lite mer, eftersom jag har talartid kvar, om vad jag tycker att regeringen borde satsat på mer och fokuserat på. Det är överskuldsättning. Nu lyfte statsrådet fram flera saker som man jobbar med. Men jag har inte sett riktigt bra resultat för budget- och skuldrådgivare. Snabblån nämndes. Men varför finns det inte mer om fakturabetalningar?
Det finns många olika saker som det återstår att göra. Jag skulle gärna se fokus på överskuldsättning och fokus på de problemområden som finns på konsumentområdet.
Jessika Roswall (M):
Jag har bara en liten fråga kring det nya målet, som regeringen och Vänsterpartiet stöder. Vi hörde i ett replikskifte tidigare mellan statsrådet och Robert Hannah att det inte på något vis var meningen att det nya målet skulle innebära att man ger rekommendationer om vad konsumenten ska äta. Nu hörde vi Lotta Johnsson Fornarve berätta att det är just det som ingår.
Vad är det som menas med det nya målet? Vad är det som Lotta Johnsson Fornarve avser?
Jessika Roswall (M):
Det låter som att vi till stor del är överens. Därför förstår jag inte. Jag har samma fråga som jag hade förut. Varför ska vi inte fokusera på att göra våra konsumenter duktiga och medvetna så att de - eller vi alla - klarar av att göra de svåra valen? Jag delar helt uppfattningen att det ska vara lätt att göra rätt.
Men det mål som vi i Alliansen har är just det som sätter fingret på hur man blir en smart konsument och hur man kan göra riktiga, vettiga och aktiva val. Jag vill återigen fråga: Vad är det som skulle bli bättre för konsumenten? Hur ska man bli den här medvetna konsumenten med det nya målet?
Jessika Roswall (M):
Jag ska säga något kort om hållbar strategi. Det är klart att det säkert också finns andra delar som ingår. Men faktum är att Konsumentverket fick pengar från årsskiftet och att de inte har vetat vad de ska göra. Jag är glad att de nu vet det även om jag har invändningar i sak. Det finns höga miljökrav i både Sverige och EU. Det är vad jag tycker att myndigheten ska förhålla sig till.
Det blir problematiskt när en myndighet ger sig in på områden för att ge vägledning till konsumenter om på vilket sätt de ska handla och bete sig i butiken. Konsumentombudsmannen har tolkat uppdraget lite grann på sin blogg. Hon skriver: "Regeringen vill att vi ska sprida kunskap om och bidra till olika former av så kallad nudging.
Det handlar exempelvis om att utforma valsituationer och köpmiljöer på ett sätt som gör det lätt för konsumenter att välja miljöklokt." Det är lite det som statsrådet själv är inne på. Jag tycker inte att det är Konsumentverkets uppgift att medvetet rigga, manipulera och se till hur vi konsumenter handlar eller köper saker på ett visst sätt. Men det är tydligen det som statsrådet och Konsumentombudsmannen tycker.
Jag har flera gånger i talarstolen påtalat vikten av att ha en god konsumentupplysning. Det tycker jag att Konsumentverket är väldigt bra på. Men jag är inte övertygad om att det är Konsumentverkets uppgift att hålla oss i handen i affären. Som jag sa i förra inlägget finns det andra organ som bättre kan göra den upplysningen och nudgingen. Nu har vi hört statsrådet ge några exempel från Köpenhamn med fotsteg.
Jag skulle gärna be om lite mer exempel på vad det betyder att man ska tillämpa olika metoder. Jag skulle också vilja att statsrådet på något vis problematiserar det jag lyfter fram om den mer principiella invändningen att inte riskera den fina och goda förvaltningsorganisation vi har där vi har en stor tilltro till våra myndigheter.
Det gäller att se till att våra myndigheter inte tappar i förtroende utan att vi ser till att våra myndigheter är sakliga och opartiska. Det skulle jag gärna höra någonting mer om. Jag har också en del tankar och frågor om att myndigheterna använder skattepengar till att påverka oss konsumenter. Man kan tänka sig att Konsumentverket medverkar till nudging eller använder sig av metoden.
Jag förstår att statsrådet tycker att jag kommer att överdriva när jag säger att det är att manipulera konsumenten till att välja en viss sak. Man kan dra det till det om man vill. Vem är det då som kontrollerar att Konsumentverket använder sig av rätt metod? Myndigheten är den som ska tillse att vi använder oss av rätt metoder och följer lagar. Vem kontrollerar Konsumentverket?
Det andra blir i förlängningen: Om jag som konsument känner att jag har blivit manipulerad av att Konsumentverket använder en felaktig metod, vem ska jag vända mig till? Jag kan inte vända mig till Konsumentombudsmannen. Vem är det då jag vänder mig till? Jag tycker att det finns vissa problem med detta. Det är vad jag vill belysa med diskussionen och interpellationen.