Anders Borg (M):
Låt oss till att börja med konstatera att Bo Bernhardsson redan efter ett halvår vet att den viktigaste åtgärden i det socialdemokratiska valmanifestet är ett fiasko. Kärnan i den socialdemokratiska skattesänkningspolitiken, den lilla kärna som detta ändå var, var ett fiasko. Det vet vi redan efter sex månader. Det hade varit intressant att se hur han hade utvärderat de övriga åtgärderna i det socialdemokratiska valmanifestet. Det måste ha varit en ännu värre serie av fiaskon som då hade riskerat att läggas ut som en matta över Sverige.
På den punkten är jag dock överens med Bo Bernhardsson; det fanns en del uppenbara fiaskorisker i det socialdemokratiska valmanifestet, varav denna definitivt inte var den värsta. Låt oss igen försöka tydliggöra logiken. Sverige är ett land med höga skatter. Vi har betydande skattekilar. Det finns mycket omfattande forskning som visar att skattekilar har stora och förödande effekter på sysselsättningen.
Detta kombineras med en stel arbetsmarknad som har effekter framför allt på ungdomsarbetslösheten. Detta gör att personliga tjänster tenderar att bli mindre omfattande i en svensk modell.
Det var det som gjorde att man när kommissionens underlagsrapport lades fram på rådet inför beslutet om tjänsteskattenedsättningar lyfte fram att effekterna förmodligen skulle bli större i de nordeuropeiska länderna, med Sverige, Tyskland, Danmark och Finland som exempel. Logiken i förslaget är glasklar, och det är därför väldigt troligt att det har haft effekter. Sedan kan vi hålla på och utvärdera hur stora de är och hur lång tid det tar.
Erfarenheten från RUT och ROT är att effekten om något har blivit större än vad vi trott och definitivt inte i underkant. Låt oss betrakta de två alternativ som lyfts fram! Bo Bernhardsson anser att vi borde ha satsat pengarna på att antingen bygga ut sjukförsäkringen eller höja de kommunala utgifterna varaktigt. Det var så jag förstod resonemanget. De kommunala avgifterna höjde vi kraftigt under krisåren.
En tillfällig efterfrågedämpning ska inte leda till en permanent nedgång i sysselsättningen, utan man stimulerar i en nedgång. Men det säger ingenting om effekterna av en varaktig höjning av den kommunala sysselsättningen. Om man varaktigt höjer den kommunala sysselsättningen och det inte har skett någonting i arbetsmarknadens funktionssätt ska Riksbanken sedan korrigera för detta genom räntehöjningar, så att det inte får någon som helst varaktig sysselsättningseffekt.
Det säger logiken i en grundläggande ekonomisk modell. Det kan inte ha någon effekt på den varaktiga sysselsättningen annat än vid sidan av den kortsiktiga efterfrågestimulansen, och den ska vara tillfällig. Är den permanent blir det en permanent höjning av efterfrågan som Riksbanken måste slå ut med räntehöjningar. Annars får man ett stigande uppåtgap, och då måste stigande inflation undergräva köpkraften, så att motsvarande justering av sysselsättningen sker.
Vidtar man den andra åtgärden, att i stället satsa pengarna på att bygga ut sjukförsäkringen, minskar man samtidigt arbetsutbudet. Då ska den varaktiga sysselsättningsnivån sjunka. Enligt vedertagen ekonomisk teoriram, som alla ekonomer oavsett parti måste utgå från, har den ena åtgärd Bo Bernhardsson förespråkar alltså ingen långsiktig effekt, medan den andra har en negativ långsiktig effekt. Det är klart att det är problematiska slutsatser för Bernhardssons resonemang.
Det var väl därför Finanspolitiska rådet i sin kanske mest centrala punkt förordade att vi skulle gå vidare med jobbskatteavdraget, vilket vi anser att vi inte har budgetmedel nog att göra. Jobbskatteavdrag är en åtgärd som varaktigt höjer sysselsättningen och varaktigt minskar arbetslösheten. Jag har noterat att Socialdemokraterna i Danmark föreslagit en sådan stor åtgärd, men jag har inte noterat att svenska socialdemokrater skulle ha gjort det.
Vi bör beakta att Socialdemokraterna föreslår både höjd restaurangmoms och höjda arbetsgivaravgifter för unga. Det är klart att den kombinationen skulle leda till förödande effekter för sysselsättningen bland unga människor om den skulle genomföras. Det går inte att dra någon annan slutsats än att riktade skattehöjningar på 20 miljarder mot ungdomar leder till lägre sysselsättning bland ungdomar.