KBLab/rixvox huggingface dataset:
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesministern, för ett ambitiöst och väldigt tydligt svar! Tack för att du också stod emot de påhopp som du fick i mötet med utrikesministern i Turkiet.
Det behövs verkligen mod och solidaritet med kvinnokampen vad gäller Turkiets aggression mot kurderna särskilt i Rojava och mot kurderna i Turkiet.
Det är kvinnor som kämpar sida vid sida med sina bröder och pappor i kampen mot Daish och islamism och för demokrati och mänskliga rättigheter. Det är viktigt. Det är också väldigt viktigt att markera mot Turkiets expansiva och aggressiva utrikespolitik mot många länder i regionen. Det vill också utvidga sin politik i andra länder.
Det gäller till exempel nu konflikten i Azerbajdzjan och Armenien. De regioner där Turkiet i dag verkar är redan konfliktfyllda. Det är redan tusentals människor som dagligen är på flykt både inom sina egna hemländer men också i andra länder.
Därför menar jag att det är väldigt viktigt att Sverige som land men också inom EU markerar hårdare mot Erdogans aggressiva politik. Han bryr sig inte så mycket om vad andra säger. Han begår brott i sitt eget land och mot sitt eget folk.
Han har fängslat 5 000, de flesta oppositionella politiker, folkvalda i HDP och deras ledare. Nu ska enligt Erdogan immuniteten hävas för sju ledamöter, och Pervin Buldan är en av dem som står på hans lista. Erdogans mål är att helt enkelt förbjuda och bannlysa HDP.
Han vill ha majoritet i parlamentet för att ändra konstitutionen för att han ska få mer makt. Det enda som nu hindrar det är HDP. Det är oppositionellt och vill inte vara tillsammans med CHP.
Erdogan vill ha majoritet för att förändra Turkiet, och därför vill man att HDP inte ska finnas. Historiskt i Turkiet var det ett parti där kurder och socialister var med. Först sätts de bakom bommar och galler, och sedan förbjuds partiet.
De grips och torteras i fängelser och så vidare. Jag hoppas verkligen att utrikesministern kommer att kräva frigivning av de politiker som i dag behövs i Turkiet. Selahattin Demirtas, Figen Yüksekdag, alla ledamöterna, borgmästarna, kommunpolitikerna och fullmäktigeledamöterna behövs i ett demokratiserat Turkiet.
Förra hösten hade vi en debatt här i kammaren. Utrikesministern lovade att offentligt kräva frigivning av samtliga och särskilt av Selahattin Demirtas och Figen Yüksekdag. Min fråga är: Kommer utrikesministern att fortsatt offentligt i dag i kammaren kräva att de och politikerna i HDP ska friges?
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesministern, för redogörelsen! Jag är väldigt glad över och vill berömma utrikesministern för det mod hon har haft och det arbete hon gör för mänskliga rättigheter, kvinnors rättigheter och kurdernas rättigheter i Turkiet, i Syrien och så vidare.
Vi vet att terrorstämplingen av PKK egentligen är grundorsaken till den konflikt som Turkiet har startat mot kurderna i alla områden. Det finns kurder i fyra länder. Man har i varje fall startat krig i tre av länderna mot irakiska Kurdistan. Man bombar och har bombat sedan mitten av 80-talet och 90-talet.
Tusentals byar är förstörda, och människor är på flykt. Oskyldiga människor, civila och barn, dör. I Syrien har man också begått krigsbrott. Amnesty International har till exempel fördömt den utomrättsliga avrättningen av den kurdiska kvinnliga politikern Hevrin Khalaf.
Sådant har skett flera gånger i namn av att bekämpa terrorism. Det finns en lista på terroristorganisationer i bland annat EU men också hos Interpol. Jag vet att dessa frågor lyfts upp var sjätte månad i EU, och länderna kan säga sitt.
I Sverige har vi lagar som säger att vi inte terrorstämplar frihetskämpar och människor som kämpar för sina mänskliga rättigheter. Det är självklart att de organisationer som begår brott måste fördömas; det måste jag säga.
Men om vi inte arbetar för att lyfta PKK från terrorlistan kommer kurderna ständigt att vara föremål för Turkiets krig, invasion och fängslanden oavsett vilka partier som startas. Vi har sett genom historien de senaste 20 åren hur många gånger kurderna och HDP har bytt namn och stängts.
Nu håller man på att lyfta immunitet för till exempel ledaren och de andra sju ledamöterna. Det är Pervin Buldan, som utrikesministern har träffat. Den andre ledamoten är Garo Paylan, och den tredje är Meral Danıs Bestas.
Hüda Kaya är den fjärde, Hakkı Saruhan Oluç är den femte, Sezai Temelli den sjätte och Serpil Kemalbay den sjunde ledamoten. Samtliga är riksdagsledamöter som jag. Det är alltså som om någon skulle ta bort min immunitet, och det här sker i Turkiet inför våra ögon.
Min fråga är: Kommer utrikesministern att kämpa för att denna terrorstämpling tas bort och för att parterna ska sitta i fredssamtal? Samtalen påbörjades redan före valet 2015, då kurderna fick majoritet - eller i alla fall över 13 procent, vilket var tillräckligt för att komma in i det turkiska parlamentet.
Då valde Erdogan helt enkelt att gripa och slakta dem som ett parti. Kommer vi inte att kämpa för detta? Det spelar ingen roll vilket parti man än startar; i Turkiet kommer man att vara föremål för fängslande, förbud och lyft immunitet. De kommer att bli kallade för terrorister. Det här vill jag verkligen få ett besked av utrikesministern om.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack för svaret, utrikesministern! Det är bra att man för dialog, och det är klart att man vill lösa varje konflikt i den här världen med dialog. Man skulle vilja få slut på vartenda krig med pennor och tänkande. Men så är tyvärr inte fallet - inte för Erdogan. Erdogan sitter där och bestämmer och ockuperar land efter land.
Han vill vara den sultan som fanns i Ottomanska riket. Och ingen fördömer honom och ställer honom inför rätta. Han borde ställas inför rätta, för han begår krigsbrott och brott mot folkrätten. Men en organisation som har begått brott är något oproportionerligt gentemot en stat som begår brott.
Det är väldigt olyckligt att man inte strävar efter att de båda parter som faktiskt satt vid samma bord och försökte förhandla får fortsätta med det. Men Erdogan ogillade dem för att de, det vill säga kurderna, genom demokrati ville komma in i parlamentet. Alla kurder är inte bara PKK, och vare sig vi vill eller ej representerar PKK vanliga människor.
Jag har kritiserat PKK för deras brott, men deras ledare sitter 20 år i fängelse. Och vad gör Turkiets president? Jo, han ockuperar och bombar och kallar alla för terrorister. Vad gör vi i Europa och Sverige? Vi ger mer ammunition till Erdogan för att han ännu mer ska kunna rättfärdiga sina invasioner, sitt mördande och sin lynchning av kvinnor och politiker.
De som bekämpat och besegrat Daish våldtas. Han bombar dem, för han säger att de är terrorister. Men han är tydligen inte själv terrorist när han med Natos bomber bombar, ockuperar, mördar och våldtar. Det där är väldigt olyckligt. Konflikten kommer inte att lösas så länge man inte löser konflikten mellan PKK och Erdogan.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, socialminister Lena Hallengren, för svaret och redogörelsen! Det är positivt att socialministern delar min uppfattning om att så kallade oskuldskontroller och oskuldsoperationer är oacceptabla.
Det är också bra att regeringen vill bekämpa hedersrelaterat våld och förtryck med ny lagstiftning, ökade ekonomiska resurser och fortbildning av olika yrkesgrupper. Det här har eftersträvats i två decennier, och det är väldigt positivt.
Det är också väldigt positivt med en översyn av statens stöd till trossamfund som kränker kvinnors och flickors rättigheter och cementerar hedersnormer.
Socialministern svarade tyvärr inte på min fråga om huruvida hon och regeringen anser att det behövs en kartläggning av omfattningen av utfärdade oskuldsintyg och så kallade oskuldsoperationer.
I P1-programmet Människor och tro sändes nyligen intervjuer med representanter för trossamfund och andra människor, och det framkom att det finns religiösa samfund som kräver sådana oskuldsintyg.
I Sverige, detta jämställda land i världen, håller man år 2020 på med att upprätthålla stenåldersmässiga patriarkala strukturer. Detta får inte förekomma inom vård och omsorg.
Precis som socialministern påpekade ska resurser inte gå till sådana ovetenskapliga, stenåldersmässiga och kvinnoförtryckande mekanismer, som de kan kallas.
När det gäller hedersproblematikens olika orsaker är det viktigt att komma ihåg att det hela grundas på oskuld och på kvinnans kyskhet, renhet och ärbarhet.
Därför är det väldigt angeläget, tycker jag, att man ser till att få en uppfattning av omfattningen av denna problematik och att man tittar på vad man kan göra om det inte finns en utredning. Regeringen har kommit med olika utredningar och med bra lagförslag.
Jag har själv - i min förening - varit remissinstans. Vi har skrivit om detta, och jag har många gånger, redan 2011, tagit upp det i denna kammare. Kalla fakta gjorde en granskning av oskuldskontrollerna.
Både i Stockholm och i Malmö utfärdade man inom sjukvården oskuldsintyg och gjorde så kallade oskuldsoperationer; det pratades om att det kostade 8 000-15 000. Det här är oacceptabelt, menar jag. Vi måste helt enkelt se till att det utreds.
Vi behöver veta omfattningen för att sedan kanske ha en särskild lagstiftning på området. Därför är min fråga till socialministern: Är socialministern beredd att tillsätta en sådan utredning?
Amineh Kakabaveh (-):
Det är exakt därför som det är svårt att säga exakta siffror. Däremot vet vi att detta förekommer. Varför hade man annars utfört kontroller på två vårdcentraler, en i Malmö och en i Stockholm, om man inte haft ett sådant krav på unga flickor och kvinnor, de som gifts bort eller gifter sig i hederskulturen?
Det förekommer inte bara i en viss folkgrupp, utan det förekommer tyvärr bland de flesta, ända från Indien till Mellanöstern och delar av Afrika. Där finns den här kulturen, och den finns också här bland oss. Regeringen gav 2011 ett uppdrag till NCK, Nationellt centrum för kvinnofrid, i Uppsala, att göra en undersökning.
Om jag minns rätt hade det i 258 fall av 500 utförts oskuldskontroll och upprättats intyg. Till och med en samfundsföreträdare svarade inte nej när en journalist ställde frågan.
Det blev flummigt och kom fram att man till och med har krav från samfundets sida på att genomföra oskuldskontroll. För att kunna ta fram siffror är det bra att ha fakta om det som är förbjudet.
Det är sant, som socialministern säger i sitt svar, att detta är helt oacceptabelt.
Men det nämns inte i våldtäktslagstiftningen och föreskrifterna eller i någon utredning att oskuldsingrepp eller oskuldskontroll skulle kunna vara våldtäkt. Det är bra om den här lagstiftningen kommer och om detta hamnar under hedersrubriceringen.
Det är en annan fråga om det skulle hamna där. Vi vet inte tillräckligt om omfattningen av problematiken. För att både jag och socialministern ska kunna få svar på detta skulle man helt enkelt kunna göra en kartläggning.
Jag tror att det finns väldigt duktiga och skärpta läkare, sjuksköterskor och gynekologer som känner till omfattningen. Det kom också fram i den intervju som Människor och tro i Sveriges Radio gjorde med några experter. Alla undrar hur stor omfattningen är.
Därför menar jag att en utredning skulle kunna ge oss mer verktyg för en lagstiftning. Jag har drivit den här frågan ända sedan tre mandatperioder tillbaka.
Men oskuldskontroller förekommer tyvärr, och inte något fall har hamnat under allmänt åtal och ingen har blivit fälld. IVO har inte heller fått in något fall. För att åklagare ska kunna ta upp sådana fall måste vi ha en lag på plats.
Amineh Kakabaveh (-):
Hedersnormer och hedersförtryck är inte något som man ser eller pratar om. Det är tabubelagt, och det är svårt för många att berätta om det. När man kommer till hälso- och sjukvården är det sekretess, och därför vågar man berätta.
Jag har själv varit i kontakt med några tjejer, och jag vet att vi från kvinnorörelsen aldrig kommer att rekommendera en tjej att ha ett så kallat intyg för oskuld om det finns krav på att hon ska det. Många tvingas, och det är inte bara småflickor utan också äldre kvinnor.
Detta är inte något som man hittar på. Varken Sveriges Radio, TV4:s Kalla fakta och andra medier, kvinnoorganisationer eller jag har någon anledning att hävda något som inte finns. Detta krav finns och är omfattande i många delar av världen.
Till och med i Frankrike kommer man med lagförslag om detta då det finns omfattande samfund som utfärdar eller rekommenderar. Jag menar att detta är ytterst allvarligt.
Vi måste se till att Socialstyrelsen, IVO, hälso- och sjukvården och alla ungdomsmottagningar får riktlinjer och information om att detta är olagligt och att de ska hjälpa flickorna. I Sverige måste detta bort. Vi måste bekämpa myten om kvinnors oskuld. Det handlar om värderingar.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack så mycket, utrikesministern, för ett omfattande svar och en redogörelse för Sveriges arbete och vad vi bidrar med i sådana här krig och konflikter! Jag är väldigt glad att höra att både utrikesministern och statsministern har lyft upp de här frågorna i både EU-sammanhang och möte med de ansvariga i Etiopien.
Det är viktigt att vi driver de här frågorna. Anledningen till att jag skrev interpellationen är att det dessvärre inte bara är i Tigray som övergrepp och krigsbrott förekommer. Det sker även i Myanmar och i andra delar av världen. Vi får inte alltid reda på vad som sker när det gäller övergrepp på kvinnor och barn.
Det skedde senast i Chile under protesterna, till exempel. Vi har lyft frågan här många gånger. Det finns många tigreaner, kvinnor, som bor i Sverige och som precis som vi är förfärade över den rådande situationen och det som sker med deras släktingar och bekanta.
Det är viktigt att motverka våldtäkter i krig. Man har kommit överens både i FN och i stadgan för Internationella brottmålsdomstolen i Haag. Man anger att våldtäkt och sexuellt våld kan utgöra krigsförbrytelser under beväpnade konflikter och folkmord i fredstid.
Säkerhetsrådet har antagit nio resolutioner om kvinnor, fred och säkerhet, och fem av dessa fokuserar särskilt på sexuella övergrepp i beväpnade konflikter. Resolution 1820 är ett av de kanske viktigaste genombrotten.
Men trots alla internationella överenskommelser och resolutioner förekommer brutala och fasansfulla krigsbrott och våldtäkter mot kvinnor och unga flickor, men också mot pojkar. Under våldsamheterna i Tigray i norra Etiopien sägs tiotusentals kvinnor, flickor och barn ha blivit utsatta för våldtäkter och övergrepp.
I november förra året beordrade landets president, fredspristagaren Abiy Ahmed, militär mot Tigray för att kontrollera provinsen och bekämpa TPLF, Tigrayanska befrielsefronten, som har stort inflytande över den nästan självständiga provinsen.
Även den eritreanska armén anslöt sig. Det är väldigt bra att vi har tagit initiativ till och infört olika sanktioner mot enskilda, både i Eritrea och i Etiopien. Det måste ske. Sverige måste också kräva att Etiopien går ur området. De är en ockupationsmakt, vilket är väldigt viktigt att markera.
Många är glada för vad Sverige och EU gör. Också USA har gjort en del. Men kanske räcker det inte, och då måste man vara väldigt tydlig mot båda länderna. De ansvariga måste ställas inför rätta på riktigt. Vi hoppas att den här utredningen kommer att utmynna i någon form av ansvarsutkrävande snart.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesministern, för redogörelsen och för alla viktiga initiativ! Jag hoppas att också utrikesministern åker ned, för det är av stor vikt att själv vara på plats och konstatera hur det är. Särskilt eftersom vi i Sverige hävdar att vi har en feministisk regering och en feministisk utrikespolitik är det viktigt.
Det är som sagt inte första gången detta sker. Sedan andra världskriget har övergrepp skett. FN har rapporterat att det i minst 19 länder har begåtts krigsbrott mot kvinnor och våldtäkter i krig, och det kan vara ännu fler. Frågan är varför man ska vänta tills detta sker och sedan utreda.
Varför har inte EU och FN beredskap? Detta förekommer i den historiska Afrikazonen i länder som Kongo, Nigeria och många andra. Det förekom under folkmordet i Rwanda, under Vietnamkriget, under andra världskriget, under det jugoslaviska inbördeskriget och under Irakkriget.
Det sker i Syrien. Inte bara Daish utan också turkisk milis begår övergrepp mot kvinnor i den kurdiska delen av Syrien. Det sker i dag i Tigray och i Myanmar. Vi vet inte heller alltid hur kvinnornas situation är. Därför menar jag att EU och FN borde ha beredskap. Vi borde se till att sådan beredskap finns innan.
När en konflikt är på gång i ett område där man vet att detta sker borde man genast markera att det inte är okej. Vi har en massa resolutioner och internationella överenskommelser som många länder har skrivit under, men de respekteras inte. Det är uppenbart att de inte respekteras i något av de här inbördeskrigen.
Övergrepp har förekommit mot yazidikvinnor, som Nadia Murad berättade om när hon träffade dåvarande utrikesministern. Vi har flera gånger i Sveriges riksdag diskuterat de 5 000 unga flickor och barn som blev offer för Daishs sexhandel.
Nemam Ghafouri, stafettläkaren som tyvärr miste livet i kampen för de yazidiska flickornas rättigheter, berättade för oss vid ett tvärpolitiskt seminarium i riksdagen den 8 mars att återuppbyggnad är väldigt viktigt men att detta för de våldsutsatta oftast är väldigt tabubelagt kulturellt.
De kvinnor som varit utsatta för våld och förtryck från Daish eller andra i Tigray - det säger också mina vänner - berättar inte öppet om det. Detta är fruktansvärt. Det finns inte ens medicinsk eller humanitär hjälp att få. Man lever med trauma och sjukdomar resten av sitt liv.
Det är bra att man bygger upp samhället, men det hjälper inte till exempel de yazidiska kvinnor och flickor som är hedersförtryckta både av det egna samhället och av Daish.
Därför hoppas jag att Sverige driver deras sak och att de som fått barn med män från Daish kan få möjlighet att komma till Sverige och andra länder för att kunna överleva och få hjälp och stöd.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesministern! Dessvärre finns det anledning att komma tillbaka till de här frågorna. Jag hoppas verkligen att det här är sista gången som våldtäkter och sexuella övergrepp begås mot kvinnor i krig där kvinnors kroppar används som slagträ.
Den värsta och mest fasansfulla förnedringen är att våldta fiendens kvinnor. Det har vi sett och det har skett i många länder. Vi har många resolutioner, och vi har väldigt många sändebud.
I slutet av januari uttryckte FN:s särskilda sändebud mot sexuellt våld en stark oro över situationen i Tigray. Hon sa att det här kommer att pågå och tyvärr upprepas om vi inte gör något nu. Det här är akut, och FN måste tillsätta grupper och annat i förväg. Man ska ha de här åtgärderna i förväg och inte efteråt.
Efteråt är det bra att utreda vilka som har begått brotten, men det säger inte så mycket om Eritreas roll i det här. Vi i Sverige uttrycker oss väldigt sällan kritiskt och inför sanktioner för att markera mot de enskilda i till exempel Etiopien och även Eritrea som har begått de här brotten.
Jag undrar om Sverige kommer att göra det. Flera länder, som Tyskland och Danmark, har tagit sådana initiativ, och jag hoppas att vi ansluter oss till dem.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utbildningsministern, för svaret! Det är viktigt och bra att det efter så många års påtryckningar nu finns kontrollmekanismer, men samtidigt måste vi tyvärr konstatera att det inte alltid går att kontrollera allt i efterhand.
Senast i dag var det ett program i Sveriges Radio om granskningen av förskolor och skolor. Ägare byts ut när de blir påkomna, man byter namn på skolor och hundramiljontals skattekronor betalas ut och går till olika extremistiska och religiösa organisationer.
Det är nu sjunde året med den här socialdemokratiska regeringen, och jag har ställt flera interpellationer till olika ministrar om just folkbildningen och de medel som folkbildningen tilldelas.
Många inom folkbildningen jobbar, måste jag säga, väldigt bra och för jämställdhet och allas lika värde, men tyvärr finns det också många som inte gör det. Ett exempel är Ibn Rushds skolor i Göteborg. Nyligen fick de inte 800 000 kronor, vilket var ett helt korrekt beslut av det blå laget plus Socialdemokraterna i Göteborg.
Men så är inte fallet för alla verksamheter. Det ska inte behövas grävande journalister och terrorforskare för att skolor som det finns misstanke om ska utredas. Skolverket eller Skolinspektionen ska involveras, och politiken ska sedan våga fatta egna beslut.
Jag tycker att det som utbildningsministern pekar på här om att det finns kontrollmekanismer är bra, men min fråga handlar om betänkandet om demokrativillkor för all verksamhet inom civilsamhället. Har ministern missat att skriva in det, eller är det någonting separat?
Jag menar att det här är en del av civilsamhället, och där finns det också fyra väldigt bra syften, men jag är tveksam till ett av dem där man säger att man ska upprätthålla särartskulturen. Är det Saudiarabiens kultur, svensk kultur eller kurdisk kultur?
Varför ska det finnas sådana otydliga formuleringar? De skapar bara flummiga mål, och syftet påverkas på grund av att de gör att det då finns personer som säger att du kan bedriva verksamhet i enlighet med din kultur och religion.
Jag tycker att svensk bildning och svensk folkbildning ska bygga på de grundläggande principerna om allas lika värde och människans rättigheter, individens rättigheter, barns rättigheter och inte minst kvinnors rättigheter. Det saknas i dag. Jag har själv mycket kontakt med många vuxna kvinnor som inte vågar vara fria kvinnor i svenska skolor. Det är beklämmande.
Därför undrar jag om vi kommer att ha demokrativillkor här eller inte.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack så mycket för svaret, utbildningsminister Anna Ekström! Jag är absolut en av dem som i 13 år har drivit att vi måste ha de här demokrativillkoren men också att det ska finnas mer kontrollmekanismer.
Det handlar om skattebetalarnas goda minne, men vi politiker har också ett stort ansvar för inte minst bildning och utbildning. Det är där man lär sig att forma sitt eget liv och att berika sig med det största kapitalet: utbildning och bildning.
Det handlar inte bara om islamistiska fundamentalister. Det finns även kristna folkhögskolor där individens rättigheter kränks, där flickors och homosexuellas rättigheter kränks och där man undervisar att homosexualitet är en sjukdom. Det har förekommit och förekommer.
Man kan lyssna på Hederspodden för att höra många unga, svenska barn berätta om den skräck som de gått igenom i sådana skolor. Det är mest gentemot flickor och kvinnor. Vår jämställdhet ska inte bara finnas på papper. Vår jämställdhet måste genomsyra varenda verksamhet inom barnomsorg, utbildning och vuxenutbildning, som den här debatten handlar om.
Det finns många som håller med mig. Jag samarbetar med flera folkhögskolor, bland annat Arbetarrörelsens folkhögskolor, där vi driver hederskursen.
Där berättar många vuxna kvinnor om hur fruktansvärt det har varit att gå i en annan folkhögskola där man till exempel inte kan klä sig som man vill, umgås med dem man vill eller ens sitta bredvid vem man vill. Man blir hela tiden kontrollerad, och det finns moralpoliser som rapporterar. Sådana skolor ska inte finnas, menar jag. Det handlar inte bara om att de inte ska få pengar.
De ska inte finnas i vårt system. De är skadliga för vår demokrati, för vår jämställdhet, för individens rättigheter och för kvinnans rättigheter. I våra hemländer - i stora delar av världen, ända från Asien till Mellanöstern och Afrika - har vi lärt oss att vi är ingenting, att vi inte ska höras och inte synas. I svensk skola ska inte hedersnormer, hedersförtryck, upprätthållas.
Det leder nämligen också till hedersbrott. Många blir slagna hemma. Det är inte lätt, särskilt för vuxna kvinnor, att berätta för skolan. Det är tabubelagt. Vi vet att det är tabubelagt att berätta om våld. Och det är ännu värre för de hedersutsatta. Därför ska de skolorna inte finnas. De ska inte bara granskas, utan de verksamheter som inte bedrivs på ett sätt som är förenligt med svensk lagstiftning ska inte finnas.
Jag vill därför fråga varför utbildningsministern inte håller med mig i fråga om att införa det femte syftet om individens frihet, om att motverka hedersförtryck och om att kvinnans rättigheter ska vara i centrum.