KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Lindhagen (MP):
Jag ser väldigt positivt på att vi lyfter fram olika idéer och ser vad vi ytterligare kan göra. Nu har vi skärpt lagstiftningen och försvårar för föräldrar att föra ut sina barn. Det är ett första väldigt viktigt steg som togs i somras. Det allra bästa är ju om barnen över huvud taget inte förs utomlands. Det är mycket svårare att jobba hem dem igen. Det går dock. Vi har utökat detta arbete på Utrikesdepartementet. Det är väldigt viktigt att vi inte lämnar dessa kvinnor och barn i sticket.
Vi ska absolut vara öppna för att lära oss av andra länder och se vad vi i Sverige kan göra för att ytterligare förstärka arbetet. På vilket sätt kan till exempel polisen vara involverad? Vi ser exempelvis det som Storbritannien gör. De har en task force unit. De kan ha byggt upp vissa samarbeten genom historien i det gamla brittiska imperiet. Det har funnits nära kontakter mellan länderna, vilket har gjort att detta arbete har underlättats.
Vad kan vi lära av det? Finns det något som Sverige kan göra? Kan vi bygga upp liknande samarbeten även om vi inte har sådana i dag? Vi är alltid öppna för nya förslag och idéer.
Åsa Lindhagen (MP):
Sara Gille har frågat mig om jag och regeringen ämnar införa återkommande nationell statistik om hedersrelaterat våld och förtryck. I dag finns viss statistik om könsstympning i det nationella patientregistret och nationell kriminalstatistik om vissa brott som typiskt sett är hedersrelaterade. Regeringen har nyligen beslutat att stödja Stiftelsen Allmänna Barnhusets arbete med en ny nationell kartläggning av våld mot barn.
Kartläggningen innehåller frågor om allvarliga begränsningar i ungas liv, till exempel av möjligheten att själv välja sin framtida partner. Detta är dock långt ifrån tillräckligt. Omfattningen av hedersrelaterat våld och förtryck i Sverige måste kunna bedömas mer tillförlitligt över tid. Regeringen avser därför att inrätta ett permanent nationellt kompetenscentrum mot hedersrelaterat våld och förtryck vid Länsstyrelsen i Östergötlands län.
Det bör ingå i centrumets arbete att regelbundet undersöka omfattningen av detta våld och förtryck.
Åsa Lindhagen (MP):
Jag tycker inte att det blir ett seriöst samtal här. Jag hör riksdagsledamoten säga att regeringen inte har gjort någonting, vilket är helt fel. Tycker jag att vi har gjort tillräckligt? Nej, det tycker jag inte. Jag tycker att vi behöver göra mer för att skydda barn, flickor och kvinnor i det här samhället. Jag kommer aldrig att stå i talarstolen och säga att jag är nöjd. Det är ett långsiktigt arbete, och det är helt uppenbart att vi i dag inte lyckas skydda barn. Vi behöver göra mer, och det är därför vi bland annat har skärpt straffen.
Jag räknade precis upp en rad olika saker som vi har gjort, en del av många åtgärder som regeringen har vidtagit. Jag kan bara återigen konstatera, och det är inte första gången jag står här i talarstolen och konstaterar detta, att Sverigedemokraterna inte säger ett ord om vad ni vill göra. Jag får en hel, lång lista på vad hedersrelaterat våld och förtryck är och om utsattheten, och den utsattheten behöver vi prata om. Vi behöver prata om hur det ser ut för ungdomar i vårt samhälle.
Men sedan är det faktiskt så att vi i politiken också har ett ansvar att komma med lösningar, att säga vad vi ska göra åt det. Det är därför, tänker jag, som vi går in i politiken: för att vi brinner för att förändra samhället och se hur vi hela tiden kan ta steg framåt för att göra samhället bättre för de människor som finns utanför dessa väggar. Det är vårt ansvar i politiken. Vi ska komma med förslag och driva på för förbättringar.
Vi ska inte bara konstatera att vi har problem utan också prata om vad vi ska göra åt de problemen. Därför blir min fråga tillbaka till riksdagsledamoten: Vad har ni för förslag för att bättre stötta de flickor och pojkar som är utsatta för hedersrelaterat våld och förtryck? Hur ska vi göra för att bekämpa det här våldet på djupet?
Åsa Lindhagen (MP):
Jag vet inte om riksdagsledamoten har missat att det fanns en minister i den dåvarande regeringen 2009 och mandatperioden innan mitt parti kom in i regeringen, nämligen Nyamko Sabuni, med ett mycket stort engagemang i frågor om hedersrelaterat våld och förtryck. Hon har verkligen drivit frågorna med kraft framåt. Jag vill ändå säga, även om mitt eget parti inte ingick i den regeringen, att det finns ett stort engagemang i dessa frågor i många partier, och det är positivt.
Det gör ändå att det finns ett ökat tryck att komma framåt i frågorna. Frågan handlar om att vi måste göra mer för de utsatta, och jag ser ett stort engagemang för de frågorna i flera partier - också i den regeringen.
Jag tycker också att vi i politiken generellt har reagerat för sent, hade kunnat göra mer i tidigare skede, och det finns mycket kvar att göra här och nu innan vi har kommit i mål.
Varje barn i Sverige ska växa upp i trygghet och frihet samt själv ha makten att bestämma över sitt liv - att inte minst som vuxen kunna välja vad jag vill studera, vem jag vill gifta mig med, om jag nu vill gifta mig - och styra över sitt eget liv. Där är vi inte i dag. Det finns mycket kvar att göra.
Jag kan återigen konstatera att jag inte får några förslag från Sverigedemokraterna om vad vi ska göra. Det är ändå vår kärnuppgift i politiken. Vi kan tycka olika om lösningar och vilka vägar som ska tas framåt. Ibland tycker vi lika mellan partierna.
Men det är vår kärnuppgift att mejsla ut vilka steg vi ska ta framåt och sedan försöka driva igenom dem på det sätt vi kan, utifrån de roller vi har och utifrån den position våra partier befinner sig i. Det är vårt ansvar.
Åsa Lindhagen (MP):
Nu tycker jag att det blev lite tramsigt igen. Utifrån min synpunkt är det inte så att alla som är födda och uppvuxna i Sverige behöver lära sig till exempel somaliska eller något annat av den mångfald av språk vi har i detta land. Det skulle vara ganska orimligt. Däremot tycker jag att det är väldigt trevligt om människor som är födda i Sverige vill lära sig somaliska; det är verkligen någonting som kan uppmuntras.
För egen del kan jag inte några ord på detta språk. Jag tycker att det är intressant att debatterna om integration blir väldigt svartvita.
Om vi i ett index där man tittar på olika framgångsfaktorer för vad som kan ge en god integration ser att Sverige hamnar i topposition är jag förstås inte alls förvånad över att det är något som inte riktigt passar in i den politiska debatten, för det stämmer förstås inte med Sverigedemokraternas bild av ett land som befinner sig i kaos.
Jag tycker förstås att det är lite ledsamt att debatten ser ut på det sättet, för jag skulle mycket hellre se en debatt som var lite mer nyanserad och där vi såg att det finns saker vi gör i Sverige som är bra. Vi har människor runt om i vårt samhälle som varje dag sliter och kämpar för att ge människor ett gott välkomnande till Sverige. Vi ser också människor som har kommit hit till vårt land och varje dag gör fantastiska insatser för att stärka Sverige och vår välfärd.
Samtidigt ser vi att vi har stora utmaningar när det gäller integrationen. Vi behöver bli bättre inte minst när det gäller människors möjlighet att etablera sig på arbetsmarknaden och när det gäller att ge barn en god start i Sverige. Det är det jag skulle vilja prata om. Jag tycker att det är svårt att prata om integrationsfrågorna när vi ständigt återkommer till att lösningen på problemen är att inga människor ska komma till Sverige - och kanske också, tycker man inom en viss del av politiken, att människor gärna får lämna landet igen.
Det gör det svårt att i debatten faktiskt komma in på vilka åtgärder vi kan göra för att åstadkomma förbättring, och det är ju det som driver mig i politiken.
Åsa Lindhagen (MP):
Jag beklagar den konspiratoriska ton som finns, men så är livet i politiken av och till. När det gäller dessa frågor är det oerhört viktigt att vi har kunskap om den våldsbejakande extremismen.
Det är också därför vi har startat Center mot våldsbejakande extremism, både för att utveckla det förebyggande arbetet och för att ge stöd till exempelvis kommuner som har behov av stöd och vägledning. Det är också viktigt att vi hela tiden har forskning för att se hur utvecklingen ser ut. Jag motsätter mig inte kunskap; tvärtom bejakar jag och välkomnar den. Vi behöver mer kunskap på en rad olika områden.
Bland annat pågår just nu tre forskningsstudier som handlar om hotet från salafistiska och salafist-jihadistiska miljöer i Sverige, som kan ge mer kunskap om salafistisk påverkan på samhället. Där kommer vi att kunna få mer kunskap om hur hotet ser ut.
Det finns också ett hot från den radikalnationalistiska miljön, och det tas också fram en rapport om det hotet mot samhället och vår demokrati. Jag tror att den här typen av forskningsstudier och rapporter är oerhört viktiga för att vi bättre ska kunna förebygga terrorism och det grundläggande hot mot demokratin som finns i vårt samhälle i dag.
Där har Försvarshögskolan en viktig roll, som tar fram mer kunskap. Det är förstås också en fråga för Säpo att hålla reda på de hot som finns mot vår demokrati. I denna insamling av kunskap är det förstås också väldigt viktigt att se vilka individer det finns i samhället som kan utgöra hot. Det är helt grundläggande för att vi ska kunna skydda vårt samhälle. Det här är alltså viktigt.
Jag välkomnar kunskap och forskning kring detta så att vi hela tiden bättre kan skydda vårt samhälle mot terrorhandlingar.
Åsa Lindhagen (MP):
Jag instämmer i det som riksdagsledamoten sa om att vi behöver se till att inte utmåla muslimer som grupp i negativa ordalag. Jag är övertygad om, precis som riksdagsledamoten lyfte fram, att det finns många muslimer i samhället som känner en stor oro när det gäller hur muslimer beskrivs. Det finns en rädsla för hot, hat, rasism och den islamofobi som finns i samhället.
Människor kan känna en oro för att röra sig i det offentliga rummet, inte minst kvinnor. Det här ser jag som oerhört allvarligt, och vi måste från politikens sida stå upp för alla människors lika värde och aldrig utmåla grupper av människor, minoriteter i vårt samhälle, i negativa ordalag, för det är farligt för ett samhälle att göra det.
Jag tänker också, när det gäller frågan om kunskap, att vi har duktiga myndigheter som jag har ett stort förtroende för och som jobbar dag och natt med att kartlägga hot mot Sverige, följa utvecklingen och göra bedömningar av hotet om terrorism. Där är bedömningen att det främsta terrorhotet i Sverige kommer från islamistiskt och högerextremistiskt motiverad terrorism.
Vi behöver hela tiden följa det här och se hur hotet utvecklas, och vi behöver hela tiden skaffa oss mer kunskap. Att utbyta kunskap mellan länder tror jag också är oerhört viktigt. Kunskap är förstås helt avgörande, och det är inte så att ingenting görs i dagsläget. Det här jobbar aktörer som Försvarshögskolan med att följa, liksom Säpo och flera av våra myndigheter.
Jag tänker att det är viktigt att hela tiden utveckla det arbetet och fortsätta att öka kunskapen. Det är inte något som jag eller regeringen på något sätt motsätter oss.
Åsa Lindhagen (MP):
Det är helt sant att vi har barn i Sverige som far oerhört illa. Det är många barn som lever under hedersrelaterat våld och förtryck. Vi har diskuterat statistik tidigare här i riksdagen, och jag brukar nämna att uppskattningsvis 100 000 ungdomar i Sverige lever under hedersrelaterat våld och förtryck. Det kan även finnas ett stort mörkertal.
Denna statistik gör det tydligt att det är många barn utanför denna vackra byggnad som dagligen och med varje andetag kämpar för att ta sig igenom sin vardag. Barnkonventionen är tydlig.
I artikel 19 åläggs varje stat att skydda barn från varje form av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller försumlig behandling, misshandel och utnyttjande inklusive sexuella övergrepp. Denna rättighet kan vi aldrig kompromissa med. För mig är det ganska enkelt när det gäller religionsfrihet och frågan om våld mot barn.
Religionsfriheten är en mänsklig rättighet men rätten att inte utsättas för våld är precis lika tydlig. För mig står dessa rättigheter inte emot varandra. Man kan aldrig någonsin använda religionsfriheten som ett skäl för att utöva våld mot barn.
Båda dessa rättigheter gäller, men ingen rättighet i världen kan användas som skäl för att utöva våld mot ett barn. Våld mot barn accepteras inte. Punkt. Det är regeringens tydliga ståndpunkt i frågan.
Åsa Lindhagen (MP):
Tvång är aldrig okej. Punkt. Det är aldrig okej att tvinga på en annan människa ett klädesplagg. Det kan vi aldrig acceptera. Samhället behöver generellt lyssnar mer på barnen. Religionsfriheten är tydlig med att man har rätt till en tro men också rätt att inte tro. Det gäller också barn.
Barn har rätt att inte utöva en religion och rätt att göra sin röst hörd. Det är viktigt att hela tiden bekämpa det hedersrelaterade våldet och förtrycket eftersom det är grunden till att flickor och kvinnor inte får bestämma över sina egna liv.
Detta arbete ska fortgå med kraft och går inte emot religionsfriheten eftersom religionsfriheten aldrig kan användas som skäl för att utöva förtryck och våld mot ett barn. Det är glasklart att vi inte accepterar våld. Jag tror inte att ett förbud mot slöja är rätt väg att gå.
Utgångspunkten är att flickor och kvinnor själva ska bestämma över vad de har på sig. Kvinnor ska också kunna känna sig trygga i det offentliga rummet oavsett vilka klädesplagg de har på sig. Så vet vi att det inte är i dag. Vi vet att det finns kvinnor som känner rädsla och oro för att utsättas för till exempel hatbrott och diskriminering om de bär slöja.
Återigen: Tvång är aldrig okej. Känner förskola eller skola en oro för att ett barn far illa ska socialtjänsten kontaktas och en orosanmälan lämnas in. Det är viktigt för att samhället ska få kunskap om att barn far illa och kunna sätta in åtgärder.
Inte minst har socialtjänsten ett viktigt ansvar att ge stöd och hjälp till bland andra flickor som utsätts för hedersrelaterat våld och förtyck. Vi politiker måste ta ansvar för att skjuta till resurser, inte minst till socialtjänstens arbete. Det är också viktigt med satsningar på polisen så att allvarliga brott kan utredas. Vi måste också ta ansvar för lagstiftningens utformning.
Vi har nu skärpt lagstiftningen på en rad punkter när det gäller hedersrelaterat våld och förtyck, till exempel med en straffskärpningsgrund om det finns ett hedersmotiv vid ett brott. Det är en tydlig signal från samhällets sida om att vi inte accepterar detta våld. Det finns även nya lagar på plats för att till exempel förhindra att barn förs utomlands för att giftas bort eller utsätts för tvångsäktenskap.
Denna kamp och detta arbete måste fortsätta. Vi har lång väg kvar innan varje barn kan växa upp i trygghet, fatta sina egna beslut och slippa skadlig hederskultur. Vi kommer med kraft att fortsätta detta arbete, för det är oerhört prioriterat.
Åsa Lindhagen (MP):
Jag tycker att det är ett absurt påstående att vi försvarar förtryck och våld. Det har varit glasklart från dag ett för regeringen att vi inte accepterar hedersrelaterat våld och förtryck. Vi kommer att fortsätta att leverera reformer för att ta steg för att bekämpa förtrycket. Vi kommer inte att avstanna i detta arbete, och vi har gjort en rad olika insatser för att stärka det och har också varit oerhört tydliga med att vi inte accepterar våldet.
Jag kommer att fortsätta att driva detta arbete tillsammans med regeringen och tillsammans med Centerpartiet och Liberalerna, som också har ett stort engagemang i dessa frågor. Som jag har sagt tidigare i talarstolen är det många partier som har ett stort engagemang för att bekämpa det hedersrelaterade våldet och förtrycket. Jag känner att detta är något som ger trygghet, och jag är glad över att vi har en uppslutning kring att vi inte accepterar våldet.
Det vi då behöver göra är att få åtgärder på plats när det gäller vad vi ska göra för att bekämpa hedersrelaterat våld och förtryck. Detta har jag och riksdagsledamoten stått och talat om tidigare. Jag välkomnar alla förslag som handlar om att bekämpa förtryck.
Det är viktigt att ha med sig i arbetet att det finns kvinnor i Sverige i dag som är rädda för att gå ut i slöja. Det är också oerhört viktigt att alla kvinnor i Sverige ska kunna känna trygghet på bussen, i affären och i det offentliga rummet. Det tycker jag också är viktigt att nämna i detta sammanhang. Jag vill återigen avsluta med att tvång inte är okej.
Flickor ska själva bestämma över hur de vill leva sina liv och hur de ska klä sig. Så ser det inte ut i Sverige i dag, och det är vi alla medvetna om. Det som vi behöver diskutera är vad vi gör åt det.
Åsa Lindhagen (MP):
Jag tycker det säger väldigt mycket att man gör ställningstaganden och röstar nej till barnkonventionen som svensk lag. Det som riksdagsledamoten lyfter fram sist här om att implementera barnkonventionen i befintlig lagstiftning har varit strategin i 30 år. Detta arbete kommer förstås att fortsätta. Vi behöver en fortsatt transformering samtidigt som vi nu har inkorporerat barnkonventionen.
Vi såg inte en revolution för barns rättigheter från en dag till en annan, mellan nyårsafton 2019 och den 1 januari 2020. Men min förhoppning och övertygelse är att detta kommer att göra stor skillnad för barn i Sverige på sikt.
Jag tror att det kommer att bli mer diskussioner, vilket vi redan har sett inför att barnkonventionen skulle bli svensk lag och efter att den blev det, om vad barnkonventionen betyder för oss i vår verksamhet, i vår kommun, på vårt socialkontor, i vår skola, i stadsplaneringen i vår kommun och i hälso- och sjukvården. Vad behöver vi göra för att stärka barns rättigheter?
Jag tror att detta är oerhört viktigt för att ta steg framåt. Det som riksdagsledamoten lyfter fram om barns egna röster - artikel 12 i barnkonventionen, en av de fyra portalparagraferna om att barn har rätt att göra sin röst hörd - är en helt avgörande del för att stärka barns rättigheter.
Det är en fråga som är en rätt enligt barnkonventionen men också en fråga om kvalitet, om att vi från samhällets sida ska göra ett så gott arbete som möjligt för de barn som vi är till för. Vi ska se till att barn till exempel har en trygg situation i sin familj oavsett hur familjen ser ut.
Och vi ska förstås ha en lagstiftning som år 2021, som vi nu befinner oss i, tar hänsyn till att familjer i Sverige ser olika ut och att barns bästa alltid står i fokus. Där har vi ett jobb att göra i Sverige, eftersom vi ser att barnens bästa inte alltid sätts i främsta rummet.
När vi försöker bygga ett bättre samhälle måste utgångspunkten vara att se till att barns rättigheter alltid tillgodoses och att barns bästa kommer främst. Så är det inte alltid i dag. Där finns det ett jobb att göra.
Åsa Lindhagen (MP):
Dessa frågor står som sagt inte mot varandra. Vi ska fortsätta förändra lagstiftningen; det finns stora behov av det. En väldigt viktig fråga som jag skulle vilja lyfta och som jag med min kommunala bakgrund känner otroligt starkt för - jag var ansvarig för socialtjänsten i Stockholms stad - är att vi måste ge socialtjänsten större möjligheter att göra insatser för barn även när föräldrarna säger nej.
Jag tycker att det är ett väldigt typiskt exempel på situationer där barns rättigheter inte sätts i främsta rummet när föräldrarnas rätt att bestämma över sina barn går före barns rätt till trygghet och skydd. För mig är det glasklart att barns rättigheter måste sättas främst. Där har Socialstyrelsen nu ett uppdrag att ta fram lagförslag för hur vi kan öka socialtjänstens möjligheter att göra insatser även när föräldrarna säger nej. Vi kan inte svika de barnen.
Jag tycker också att det är fantastiskt att vi står här i riksdagens kammare och pratar om barns rättigheter. Hur kan vi stärka barns situation i Sverige? Vad behöver vi göra mer? Hur trycker vi i politiken på för en starkare lagstiftning för att skydda barn? Det som är ledsamt är de fruktansvärda upplevelser som barn har och som vuxna i vårt samhälle bär med sig från sin barndom.
Det handlar om lägen då vi inte har lyckats skydda barn och där vi från politikens sida har ett ansvar. Vi har den här debatten i Sverige, och jag hoppas att den kommer att leva. Jag hoppas att det kommer att finnas en stark opposition och ett ständigt tryck på oss i regeringen att leverera mer för barn och unga. Vi gör nämligen inte tillräckligt i Sverige i dag. Vi måste göra mer för att skydda barn och unga. Vartenda barn i det här samhället ska kunna leva och växa upp i trygghet.
Åsa Lindhagen (MP):
Det är pinsamt hur få förslag det kommer från Sverigedemokraterna när det gäller att ta steg framåt mot det hedersrelaterade våldet och förtrycket. Det grundar jag också på tidigare meningsutbyten som jag har haft med riksdagsledamoten. Jag ber om överseende med att jag tar till hårda ord, men jag tycker att det är berättigat.
Jag tycker också att det är oerhört sorgligt att ställa afghanska pojkar som har flytt för livet från ett fruktansvärt förtryck, också hedersförtryck och förtryck från religion, i Afghanistan eller Iran - mot andra barn som har det fruktansvärt svårt, i det här fallet flickor som har utsatts för könsstympning. Jag tänker att om man har ett barnrättsperspektiv med sig är det självklart att kämpa för alla barn.
Det sitter i ryggmärgen. Jag vill också säga att det är oerhört viktigt att hela tiden fundera på vilka steg framåt vi kan ta för att bekämpa förtrycket.
Det är ett ständigt pågående arbete med uppdrag till myndigheter, med lagstiftningsförändringar, med resurser till länsstyrelserna, kommuner och regioner för att bekämpa hedersrelaterat våld och förtryck, med inrättandet av ett nytt nationellt kompetenscentrum och med resurser till länsstyrelsernas regionala resurscentrum för att barn ska kunna få hjälp oavsett var i landet de befinner sig.
Men vi har väldigt lång väg kvar i arbetet för att utrota det hedersrelaterade våldet och förtrycket. Det är inte något vi kommer att lösa i en handvändning. Den här kampen är vi många som bedriver i politiken. Och det kommer vi att fortsätta göra, över partigränserna, för att hela tiden se till att ta steg framåt som gör konkret skillnad i barns liv.