KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nina Lundström (L):
Vad gäller engagemanget i frågorna tror jag att vi delar det. Frågan gäller vägen dit. Jag delar inte uppfattningen att allt var bättre förr. Jag kan också ur det personliga perspektivet, som jag nämnde, se vad som har skett i form av utveckling. Vi som konsumenter konsumerar ju inte bara det som produceras i Sverige.
Om vi ska kunna påverka de stora producenterna så att de tänker på konsumentperspektivet måste det finnas både ett konsumenttryck och ett politiskt tryck på att utveckla möjligheterna. Det är också viktigt att forskningen ser till att vi får belägg för vad vi ska förbjuda och på vilket sätt. Men ur ett konsumentperspektiv är det viktigt att effekten inte bara blir på det lokalt producerade.
Jag som konsument vill känna samma trygghet och säkerhet var jag än köper mina produkter. Där är det stora samarbetet det viktigaste, för då får man också mycket bättre och effektivare sätt att påverka producenterna. Låt mig ge ett exempel. Det finns länder som till exempel Finland, som hade lite annorlunda avtal när de gick in i EU-samarbetet och som i dag har något vassare innehållsförteckningar. Det har funnits en variation, men jag menar att mycket har blivit mycket bättre. Det finns mer kvar att göra.
Men det gläder mig att vi känner detta engagemang. Jag kan bara konstatera att det också gläder mig att regeringen arbetar så intensivt för att lyfta fram frågorna och för att dessutom skapa allianser och tryck i frågorna så att man också når en realitet i frågeställningarna. Det ska vara för konsumenternas bästa oavsett om konsumenten bor i Sverige eller någon annanstans i Europa eller i världen.
Nina Lundström (L):
Dessa frågor engagerar, och jag är mycket glad över att Jens Holm visar ett sådant engagemang och har intresse av att driva frågorna framöver. Jag tror att vi alla måste göra det. Pantsystemet är en viktig del, och ur konsumentperspektiv kan det verka konstigt att man å ena sidan kan ha det som finns i Sverige i ett pantsystem men inte det som kommer från andra länder. Människor reser, vi importerar, vi har mycket trafik mellan våra länder, och därför känns det konstigt.
Vi måste hitta vägar, hitta ett system, men som i så många andra frågor där vi har en ambition måste vi skapa förutsättningar för besluten. Därför tycker vi att det är viktigt att invänta vad kommissionen kommer fram till. Det som Jens Holm inte nämnde med det nordiska förslaget var att det fanns länder även inom Norden som kände tveksamhet.
Det gick inte att hitta ett enhetligt synsätt för länderna, vilket är lite beklagligt. Men det ska man inte låta sig nedslås av. Riktningen måste vara att försöka underlätta för konsumenterna att se värdet av att kunna panta sina aluminiumburkar. Det vore väldigt välkommet. Framöver tycker jag ändå att det är viktigt att invänta det arbete som pågår, så att vi får mer information. Därefter får vi ta ställning till vad nästa steg kan vara.
Nina Lundström (L):
Det finns inga förslag till konkreta åtgärder i någon av reservationerna. Det finns viljeyttringar. Vad gäller viljeyttringen om att hitta en väg framåt är vi helt överens. Det står också i utskottsbetänkandena att utskottsmajoriteten inväntar det arbete som pågår i kommissionen.
Det andra exempel som jag har tagit upp handlar om avfallshierarkierna och Naturvårdsverkets arbete i en annan del av avfallshanteringen. Viljeyttringarna och ambitionerna är helt entydiga. Man kan också ställa sig frågan, Jens Holm: Om man ger ett uppdrag och det i kommissionen pågår ett arbete för att utreda förutsättningarna, är det då rimligt att just i det här fallet inte invänta det arbete som kommer att presenteras i år?
Varför skulle vi inte invänta det arbete som kan ge lösningar för vägen framåt? För att det ska bli en realitet måste ändå länderna hitta en gemensam linje. Sedan tycker jag att det är viktigt att framhålla den svenska ambitionen och de lysande resultat som Sverige har inom området. Jag utgår från att det kommer att fortsättas ett arbete för att driva frågorna framöver.
Men självfallet tycker jag ändå att när det så nära i tid kommer att finnas ytterligare information som vi kan få ska vi invänta den. Annars kan man fråga sig varför det ska bedrivas ett arbete inom kommissionen över huvud taget, om det inte har något värde i sig. Jag tycker att det är viktigt att invänta det. Som sagt är det viktigt ur konsumentperspektiv att vi hittar ett system. Men det ena är ambitionen, det andra är hur det ska gå till.
Det måste vi återkomma till när vi har fått mer information utifrån det arbete som pågår.
Nina Lundström (L):
Jag skulle vilja påminna om de siffror som jag valde att presentera i mitt anförande eftersom de visar på vad som faktiskt görs. När man lyssnar på Jabar Amin kan man tro att det inte görs något eller att det görs för lite och för sent. Det är ett ganska välkänt argument som återkommer.
Det jag räknade upp var dels de satsningar som har gjorts tidigare - 2007 var det 120 miljoner kronor och 2008 var det 240 miljoner kronor - dels att regeringen nu räknar med en höjning av grundutbildningsanslagen med 200 miljoner kronor år 2012 och år 2013 totalt 400 miljoner kronor. Det görs satsningar för att kunna höja kvaliteten och i syfte att öka undervisningstiden.
Det tycker jag är alldeles utomordentligt.
Nina Lundström (L):
Högskolepolitiken syftar till att verkligen göra en kvalitetssatsning. Vi har ofta i debatterna hört att det viktiga är antalet platser. Även där gjordes ju en storsatsning med en ökning med 10 000 platser år 2010 och 2011. Men det viktiga är att oavsett om man gör en utökning eller inte så ska kvaliteten vara i fokus.
Därmed finns också den resursfördelning som syftar till kvalitetsförbättringar liksom de kvalitetsutvärderingar som ligger till grund för det. Här sker alltså en satsning både pengamässigt och inriktningsmässigt. Det är kanske lite knepigt att mot Miljöpartiet anföra vad ett annat av oppositionspartierna har tagit upp i en av sina motioner.
I motion Ub485 finns formuleringar från Socialdemokraterna om hur man ser på högskolevärlden och på detta med statlig styrning.
Man säger så här: "Om högskolevärlden får helt och fullt råda sig själv avseende resursfördelning och organisation även i strategiskt viktiga frågor, och inte vill svara upp mot det moderna samhällets krav på insyn, ökad effektivitet och minskade klyftor mellan olika samhällssektorer, finns en risk att samhället drar sig undan även ekonomiskt." Den motionen andas ganska starka ingripanden, och därför tog jag upp detta i mitt anförande.
Jag hoppas att jag har svarat på Jabar Amins frågor om satsning på kvalitet och satsning också på uppföljning.
Nina Lundström (L):
Den sociala snedrekryteringen är en oerhört viktig fråga som jag tror engagerar oss alla. Sedan kan valet av metoder för att vi ska nå en bättring se lite olika ut. I Folkpartiet har vi lyft fram just att klassresan börjar i klassrummet som ett av de viktiga ingångsvärdena. Men det handlar inte bara om de stadier som Louise Malmström räknar upp.
Denna frågeställning börjar redan i samband med hur förskola och grundskola fungerar och, som vi hörde i går i debatten om gymnasieskolan, vilken kompetensbas man kommer in med i gymnasieskolan. Det livslånga lärandet syftar till att vi ska ha många möjligheter att utvecklas som människor.
Det kan vara så att vi under årens lopp ändrar inriktning och vill förkovra oss, för få av oss vet ju från början exakt hur vår livsbana kommer att se ut. Det syftar utbildningspolitiken till: att ge många möjligheter att omvärdera och få nya livschanser. Det är det centrala i utbildningspolitiken.
Sedan är det naturligtvis så att vi i en fas av reformer tar ett steg, fattar beslut, utvärderar och tar nya beslut för att nå målet om ett livslångt lärande och för att ge människor livschanser. Klassresan börjar dock i klassrummet, och den börjar tidigt. Därför måste vi också räkna in de tidiga insatserna.
Nina Lundström (L):
Jag välkomnar att Helena Leander tar upp detta, för jag är lite förvånad över att de har strukit just det i sitt särskilda yttrande. De brukar lägga särskilda yttranden i betänkandena. De exempel som nämns i dag, som är så kallade projekt, finns inte längre med i deras särskilda yttrande här. Helena Leander har nu klargjort att de fortfarande tycker att det är någonting som är intressant att titta på.
Det är också väldigt bra med klarläggandet. Med tanke på att det finns partier som vill förändra samernas rättigheter är en översyn av rennäringslagen en viktig del att debattera. Jag uppfattar då att Miljöpartiet står upp för de principerna. Vad gäller grundförutsättningarna är frågeställningarna väldigt komplexa, och det finns en ambitionsnivå.
Det finns en mycket hög ambition hos Alliansens företrädare att verkligen hitta bra lösningar. Men jag tycker att det är rimligt och klokt att man utvärderar, för att se vilka möjligheter som finns i och med att det är så komplex materia.
Nina Lundström (L):
Får jag påminna kammaren om att när ändringen genomfördes var fokus i debatten på att man först ska utvärdera och utreda och sedan göra förändringar. Hur vi än vrider och vänder på frågeställningen är frågan när det är riktigt att utvärdera och följa utvärderingens resultat. Jag tror personligen att det är klokt att invänta utvärderingen. Tidsperspektivet har varit väldigt kort, och det gäller att få ett bra underlag för detta.
Det här är någonting som vi alla följer med stort intresse. Nu har inte Helena Leander någon replik kvar, men jag uppfattade inte vilka andra värden som är viktiga för Miljöpartiet. Jag har räknat upp några av dem, och det är tillgången till långsiktig och hållbar jakt, möjligheterna även för utländska jägare att jaga och möjligheterna att beakta samernas rättigheter. Det finns ett antal områden.
Jag har inte tolkat det så att Helena Leander motsätter sig det, men jag vill vara tydlig med att det också är viktiga ingångsvärden i frågeställningen.
Nina Lundström (L):
Jag skulle gärna vilja ha underlaget till det som Helén Pettersson nu påstår om grundvalen för EU:s beslut i frågan. Den korrespondens som sker är inte allmänt tillgänglig - jag har i alla fall inte kunnat hitta den någonstans. Det svaret har också ett antal som har velat få den korrespondensen fått.
Jag skulle gärna vilja ha det underlag som Helén Pettersson har vad gäller Finlands kommunikation med EU, för jag kan inte bemöta det när jag inte har fått tillgång till det. Vad sedan gäller statistiken skulle jag vilja påminna om att dessa frågor på intet sätt är nya. Jag vill också påminna om att Ann-Christin Nykvist, som var minister i den socialdemokratiska regeringen, tog upp frågan om antalet jaktdygn i kammardebatter.
Det kunde då konstateras att ett stort antal jägare utnyttjade möjligheten att jaga på statens mark och att två tredjedelar av jägarna var svenska och knappt en tredjedel var norrmän. Men hon lade till: Det är en stor tillgång. När jag läser protokollen fascineras jag över att socialdemokratin så diametralt har ändrat uppfattning.
Den uppfattning som Helén Pettersson företräder nu går inte att utläsa från tidigare debatter med socialdemokratiska ministrar. Jag tycker att det är synd. Men jag tycker det är glädjande att nu få höra att besöksnäringen är viktig. Jag var på Vildmarksmässan och talade i alla fall med några av arrangörerna. En av dem konstaterade att det är en stor tillgång för Sverige och en stor och viktig fråga för många regioner som verkligen vill hitta nya näringar och nya möjligheter.
Jag lovar Helén Pettersson att jag kommer att fortsätta att söka kontakt och fortsätta diskussionerna.
Nina Lundström (L):
Jag tycker ändå att det är glädjande att Helén Pettersson i dag kan intyga att det är bra med utländska jägare. En del av protokollen har förvånat mig, när jag har tagit del av debatterna inte minst från Helén Petterssons sida kring hur man har sett på de utländska jägarna. Jag tror att det är viktigt att hitta bra former för detta. Jag vill också påminna om att vi nu diskuterar en del av det som rör rättigheterna på statlig mark. Den utbytesrätt som finns mellan olika jägarorganisationer är en helt annan väg.
Väldigt mycket av jakten sker också på privatägd mark. Där välkomnar man utländska jägare och har ett utbyte. Jag har själv varit medföljare på jakt i Finland, så jag kan vidimera att bemötandet är gott och att man i de absolut flesta länder tycker att detta är en tillgång. De olika konfliktfrågorna kring hållbar jakt: Jag tycker att det är viktigt att framhålla ripstammen och tillgången till viltet som en viktig faktor.
Men jag tycker också att det är viktigt att inte gå in och blåsa upp konflikter. När jag talar med en del jägare framhåller de faktiskt tillgången, möjligheterna, det positiva, för turismen, för att också gemensamt arbeta för en bra viltvård etcetera. Det finns mycket positivt att lyfta upp i debatten.
Därför välkomnar jag att Socialdemokraterna i dag låter lite mer positiva till både utländska besökare och besöksnäringen i stort. Det tycker jag är bra för hela debatten.
Nina Lundström (L):
Det som Jens Holm tar upp från mitt anförande handlar egentligen om två olika delar. Jens Holm refererar till det jag redogjorde för om EU:s gemensamma jordbrukspolitik och synsätten där. Jag är inte helt klar över om Jens Holm anser att EU:s jordbrukspolitik och subventionerna där är någonting som ska talas för och gynnas. Där får Jens Holm återkomma.
Förutom EU:s gemensamma jordbrukspolitik tog jag också upp stödet för ekologisk produktion i Sverige, som vi står bakom. Det är regeringens politik, och den står Folkpartiet bakom. Det är också ganska betydande belopp som ges i stöd där. Det är alltså två helt olika delar. När det gäller SLU:s verksamhet vill jag framhålla att man inte ska blanda ihop hur den totala finansieringsramen ser ut och de besparingar som görs.
Forskning i alla avseenden är viktig. Till hösten kommer också en forsknings- och innovationsproposition. Forskningsfrågorna är framtidsfrågor för Sverige. Ska vi hävda oss i en internationell, global konkurrens är det viktigt för oss att vara i framkant. Däremot tror jag att det är väldigt viktigt att hålla isär vad som är beslut utifrån en budgetram och vad som är indragningar av forskning.
Jag är inte helt på det klara med om Jens Holm har beskrivit frågeställningen korrekt.
Nina Lundström (L):
Låt mig börja med den sista frågan. Vi kunde också uppnå att en del av målet för den ekologiska produktionen skulle avse bland annat grisuppfödning och fågeluppfödning. Där har målet för den ekologiska produktionen uppnåtts, vilket står på s. 18 i betänkandet. Jag blir lite fundersam över Jens Holms inlägg. Jag tycker mig höra att han försvarar ekologisk produktion men kanske inte just i det här avseendet. Det målet är dock uppnått.
När det gäller handelsgödselskatten har Folkpartiet uppfattningen att kadmium ska beskattas. Det har vi också tydliggjort i andra debatter. En viktig skillnad här är dock att det finns en större principiell diskussion om hur man finansierar forskning. Jag tycker mig höra att Jens Holm är för skatter som är specialdestinerade till forskning.
Vanligtvis brukar vi ha ett synsätt att skatter ska komma in till statskassan och sedan fördelas genom olika riktade satsningar. Annars låser man pengarna i ekonomiska konstruktioner som är skattebaserade. Avgifter är en helt annan fråga, exempelvis trängselavgifterna i Stockholms län. Jag tycker att det är viktigt att skilja mellan hur man finansierar forskning och att det inte är pengar som låses.
Det är Folkpartiets uppfattning att skattepengarna ska gå in till staten och att en fördelning sedan ska ske utifrån det. Hur forskningspropositionens finansiering ser ut och vilken mängd pengar som finns där får vi säkert anledning att debattera i höst när propositionen kommer.
Men att de här frågorna är viktiga för Sverige och att vi ska ligga i framkant med forskning också på det här området är självklart för Folkpartiet.
Nina Lundström (L):
Vi anser att det är väldigt viktigt att de produkter som finns på marknaden är säkra för konsumenterna. Gång efter annan dyker det ju upp nya produkter. Vi har diskuterat en mängd olika produkter i kammaren. Jag har lyssnat till flera debatter i andra sammanhang där olika produkter tas upp.
Hur ska en konsument själv kunna fatta beslut om vad som är farligt och vad som inte är farligt bland hundratusentals kemikalier? Vi behöver ett system för att pröva om en kemikalie är farlig eller inte. Det ska vara evidensbaserat. Jag är också bekymrad över användningen av silver. Det finns många perspektiv på det. Ett är vad som händer i våra vattendrag när silvret hamnar där, ett annat är att det är en knapp resurs som man kan använda till annat. Det finns ersättningsprodukter.
Det är inte bara merinoull, som kan vara knepigt att använda för en vegan. Det finns bambu och annat som man kan göra plagg av. Det här är en fråga som vi följer. Det kan landa i att man ska förbjuda, vilket är ett verktyg. Men det ska man använda för speciella kemikalier. Vi ska framför allt verka inom en gemenskap och internationellt. Det räcker inte med att Sverige går före om ingen följer efter, som någon sade tidigare.
Om något är farligt handlar det inte bara om oss i Sverige utan om hela mänskligheten. Vi måste ha ett system där vi gemensamt kan hitta lösningar för de stora utmaningarna. Som Helena Leander var inne på är det inte bara vår egen generation vi ska tänka på. Vi ska tänka på de kommande generationerna och på vad som händer med de barn som föds i framtiden. Det är viktigt att vi har ett genomtänkt system för detta. Det anser även Folkpartiet.
Nina Lundström (L):
Jens Holm vill att vi från talarstolen i kammaren ska bestämma vilken gradering vi ska ha på olika produkter och att vi här i kammaren ska avgöra vilka förbud vi ska införa. Som jag har påtalat flera gånger tycker jag att det är bra med den struktur vi har. Vi har myndigheter som har till uppgift att pröva vilka produkter som är farliga.
Efter att ha lyssnat på Jens Holm några gånger gissar jag att han i nästa debatt kommer att hitta nya ämnen som är farliga, som kan riskera att bli farliga eller som vi inte har vetskap om. Det är viktigt att vi har myndigheter som arbetar med frågorna på ett konstruktivt och tydligt sätt. Det viktiga är att hitta ett system så att konsumenterna kan lita på produkterna. På den punkten är vi helt överens.
Jag tycker också att det är oerhört viktigt att vi vet vad vi konsumerar och att vi ska skyddas från produkter som är farliga. När det gäller hur systemet och prövningen ska se ut är jag inte säker på att vi har samma uppfattning. Jens Holm tycker att det är här i kammaren som vi ska avgöra frågan. Jag tycker att vi måste ha ett system för att avgöra frågorna.
Oavsett vilka beslut vi fattar här i kammaren vill vi att alla konsumenter ska slippa farliga kemikalier. Därför måste vi verka inom en större ram, nämligen genom EU-samarbetet. Jag tror inte att ens det räcker. Jag tror att vi måste ha en internationell utblick för att se till att också konsumenter i andra delar av världen kan slippa kemikalier. Vi vet att mycket kemikalier transporteras runt i olika system.
Vi måste ta ett helhetsgrepp. För det behöver vi expertis och myndigheter som bistår oss i det viktiga arbetet. Jag tycker att det är vällovligt att Jens Holm lyfter upp de här frågorna som är viktiga för oss alla.
Nina Lundström (L):
Nu känner jag mig som en riktig miljöbov i min svarta kavaj, medan Helena Leanders kavaj inte är svart. Det här är jätteviktiga frågor, men jag kan tycka att när man nu har köpt en svart kavaj ska man använda den riktigt mycket så att man gör rätt för sig.
De frågor som Helena Leander tar upp är viktiga, som att det kan finnas andra användningsområden för silverjoner. Jag tror att Helena Leander kan hålla med om att det var bra att få se att man i Indien jobbar medvetet för att komma åt miljöproblemet.
Man försöker återvinna en del av kemikalierna genom processer som man har investerat i. Det tror jag är väldigt viktigt. Vi såg många goda exempel på sådana lösningar. Jag tror inte på att förbjuda svart färg. Jag tror inte att det är lösningen. Jag tror att det handlar om att konsumenterna ska kunna göra aktiva val. För det krävs god kunskap.
Det är ju skillnad mellan sådant som man evidensbaserat kan se är farligt och sådant som man av andra skäl vill undvika. Där kan konsumenten ändå göra ett val om man vill undvika eller premiera en viss typ av produktion, så att vi får fram nya material där man inte behöver silverjoner för att få bort bakterier, dofter eller någonting annat. Det är alltså ett mycket stort arbete som väntar oss. Det som jag tycker är bra med dessa debatter är att de visar att frågorna engagerar.
Jag tror att de också engagerar våra medborgare så att man ska kunna göra rätt val. Framför allt måste vi tänka på och ta reda på vad det är för produkter som vi skickar ut för framtida generationer och om vi inte har gjort vårt jobb. Jag tycker därför att debatten i sig är mycket viktig.
Nina Lundström (L):
Jag glömde svara på en av de sista frågorna. Det står beskrivet i betänkandet att arbete pågår inom EU - och Sverige är pådrivande - för att hitta lösningar på textiliesidan när det gäller vilka kemikalier som används. Det är ett arbete som pågår och som jag inte vill föregripa. Samtidigt vill jag också säga att allt inte var bättre förr. Det fanns en tid historiskt sett när man hade oerhört mycket farligare ämnen i allt från färger till produktion av olika typer av produkter.
Det är bly, arsenik och mycket annat som har funnits och som man har kunnat fasa ut. Ibland låter det i debatten som om det inte händer någonting alls. Jag skulle vilja säga att det händer mycket. Det finns också en helt annan typ av vaksamhet i dag och krav från konsumenter som vill veta vad de konsumerar. Jag tycker därför att mycket har hänt, inte minst vad gäller färger. De som under de kommande helgerna ska måla om sina hus och fritidshus kan välja färger som är mycket bättre än vad de var tidigare.
Det finns alltså ett medvetande som går långt utöver frågan om textilier och som handlar om alla kemikalier i samhället. Det är mycket bra att konsumenterna är pådrivande. Men sedan måste vi, som sagt, Helena Leander, ha detta system eftersom det är ogörligt att varje konsument ska kunna bedöma exakt hur farligt något är eller om det är farligt. För att göra dessa bedömningar behöver vi våra myndigheter och en expertis så att farliga ämnen i produkter kan bytas ut.
Vi har också detta barnperspektiv, som Helena Leander så vällovligt tog upp i sitt anförande. Det är viktigt att vi har ett generationstänkande eftersom det inte är säkert att vi kan fasa ut det som finns kvar i omlopp i vårt samhälle. Det är alltså viktiga frågor. Herr talman! Jag tycker alltså att debatten är viktig. Det finns många olika delar som vi är överens om. Sedan har vi lite åsiktsskillnader i fråga om hur vi ska nå dit och hur snabbt.
Men jag lovar Helena Leander att vi är många som kommer att kämpa för ett kemikaliefritt samhälle.
Nina Lundström (L):
En oerhört viktig del av satsningarna handlar om kvalitet. Jag noterade också att Louise Malmström nämnde det i sitt eget anförande. Det handlar om att satsa på kvalitet och se till att även de som satsar på att utbilda sig får den absolut bästa utbildningen. Vi menar att det finns all anledning att se över kvalitetsfrågorna.
Vi har också tidigare i debatten hört att Sverige avsätter betydande belopp just för att många ska ha möjlighet att utbilda sig vidare genom eftergymnasiala studier. Det jag ibland kan sakna från Socialdemokraterna är konkreta förslag på kvalitet.
Vad är socialdemokratins svar på frågan om hur vi ska få bästa möjliga utbildning och skapa förutsättningar för dem som studerar att kunna konkurrera i det globala samhället? Hur ser Socialdemokraterna rent konkret på den frågan? Svaret lyser med sin frånvaro, men jag hoppas att Louise Malmström kan svara på den frågan. Utbildning är viktigt för Folkpartiet. Det handlar om att erbjuda många möjligheter att komma in och studera.
Mängder av satsningar är gjorda. Nu gäller det också att fokusera på kvalitet.