Anders Borg (M):
Per Bolund och jag delar ett starkt engagemang i klimatfrågan. Det återspeglas i att Sverige har vidtagit bland de mest ambitiösa åtgärderna och varit pådrivande för att förstärka dem i EU och att vi i EU går före i den globala diskussionen om klimatfrågorna. På den punkten är vi överens. Hur ska vi se på EIB:s verksamhet på området?
Låt oss till att börja med konstatera att det har skett en kraftig utbyggnad av energiinvesteringarna i förnybar energi från EIB:s sida. Det är en positiv utveckling. Energiinvesteringar i stor skala förutsätter ofta någon typ av breda lånemöjligheter som en bank som EIB kan bidra till. Det är bra. Det är en utveckling som vi ska driva på. Lånemöjligheterna har ökat kraftigt, och vi ska höja målen ytterligare när det gäller hur stor andel av lånen som ska vara för förnybart.
Att man sedan i en riksdagsdebatt inte vill sätta ett exakt mål för detta är rätt naturligt. Man måste föra diskussioner med andra medlemsländer, se om det är möjligt att bygga koalitioner och se om det finns möjlighet att göra detta utan att andra mål ställs åt sidan. Det andra vi rimligen ska göra är att gradvis skärpa kraven så att vi får en utfasning av investeringar i fossilbaserade energislag.
Det mest naturliga vore självklart att skärpa kraven om vilka länder som har möjlighet att låna till att ersätta fossilbaserad kraft med ny fossilbaserad kraft. Det är vad det handlar om, nämligen att avveckla kolkraftverk, ersätta dem med det mest effektiva också ur klimatsynpunkt och bara i de fall där man inklusive kostnaden för koldioxidutsläppen kan hävda att det är det enda hållbara alternativet.
I den typen av fall får EIB göra investeringar i kolkraft. Givet att vi har samordningsmål kan man överväga om det inte är möjligt att skärpa kraven på vilka länder som kan få genomföra den typen av projekt. Sverige är inte ensamt majoritetsägare i EIB, och det råder inte en ordning i Europa där ett land, särskilt inte ett litet land, dikterar villkoren för de andra. Vi måste bygga koalitioner, och det måste vi göra genom att noggrant överväga vilka alternativ vi har.
Jag kan i arbetet med EIB:s politik se två uppenbara vägar framåt. En är att skärpa kraven på hur mycket som är förnybart, och en annan är att skärpa kraven på i vilka fall man kan tänka sig att tillåta koldioxidbaserade ersättningsinvesteringar. Det skulle naturligtvis bidra till att ytterligare förstärka klimatpolitiken och därmed närmare nå det mål som vi delar om en uthållig utveckling av klimatfrågan.
Det vore naturligt om vi kunde dela uppfattning om att arbetet i EIB ska gå i den riktningen. Att bara resa sig upp och säga att EIB inte får göra några investeringar i fossilbaserade energiformer alls - nu, stopp! - innebär att det finns ingen möjlighet att nå en majoritet i EU för detta.
Det är för att det finns länder som har en ekonomisk utvecklingsnivå som är väsentligt lägre än Sverige och där frågan om sammanhållning och välfärd är betydligt mer pressande. Därför är det naturligt att vi försöker hitta pragmatiska steg framåt för att skärpa kraven, öka på det förnybara, minska på det fossilbaserade, och göra det på ett sådant sätt att vi inte bara ställer krav utan faktiskt också når resultat. Det ska vi försöka uppnå.