KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jasenko Omanovic (S):
Jag tog upp Transportstyrelsens körkortssektion därför att några anställda har vänt sig till mig och därför att statsrådet skriver i svaret: tydlig, ändamålsenlig, kostnadseffektiv och rättssäker. Jag tror att de uppfyller vartenda av de här kriterierna, men ändå hamnar jobben någon annanstans.
Jag misstänker att det går ett mode i organisationer och statlig förvaltning i Sverige. Jag tycker att det är olyckligt. Mindre kommuner drabbas av detta. Företagen i de här kommunerna ser statlig verksamhet som en bra kund och en grund för att kunna bygga ut sin verksamhet.
Det är olyckligt för det näringsliv som finns i de här små kommunerna. Statsrådet nämnde Arbetsförmedlingen som ett exempel där man slog ihop myndigheter. Man såg direkt hur det blev i olika regioner när det uppstod en kris. Den gamla länsarbetsnämnden fanns inte.
Man visste inte hur man skulle organisera sig, och då fick landshövdingen rycka in och samordna varsel och allting. I dag har vi en arbetslöshet på 8 procent, och vart femte företag tackar nej till order eftersom man inte kan hitta rätt arbetskraft. Jag tycker att det är viktigt med statlig närvaro.
Det är viktigt att kunna ha kontakt med näringslivet, kommuner och alla andra aktörer i olika delar av landet.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret eller, rättare sagt, jag vill tacka ministern för förklaringen när det gäller hur man bestämmer nivån på respektive avgift inom socialavgifterna. Jag vill fortsätta på det resonemang som ministern påbörjade. För jag uppfattar inte det här som något fullständigt svar.
För att kunna få helhetsbilden i fråga om bestämmande av socialavgifter måste man faktiskt titta på vilka grunderna är. På vilka grunder bestämmer man nivån på socialavgifterna?
Sedan ministern tillträdde som finansminister 2006 har man fattat ungefär ett tjugotal beslut här i kammaren - det har gjorts av riksdagens majoritet på beställning bland annat av finansministern - som har påverkat utgiftsnivån.
Därmed har, när man fastställt en nivå för socialavgifter, den allmänna löneavgiften successivt ökat, eftersom man fattat de här besluten i riksdagen. Den sjukpenninggrundande inkomsten sänker man från tio prisbasbelopp till sju och ett halvt.
Det är också en åtgärd som gör att man flyttar pengar från sjukförsäkringsavgiften till den allmänna löneavgiften. Då kan man titta på tabellen. Jag har bett riksdagens utredningstjänst att räkna lite grann på alla avgifter inom socialavgifterna. Man kan titta på den allmänna löneavgiften.
År 2005 låg den på 33,2 miljarder. År 2011 låg samma avgift på 117,261 miljarder kronor. Det är alltså löntagarnas pengar.
Det är pengar som löntagaren betalar in varje månad för att kunna garantera sig själv tryggheten ifall man blir arbetslös, ifall man råkar ut för någon arbetsskada eller ifall man blir sjukskriven. Låt oss säga att man ändrar förutsättningarna så att man begränsar och säger: Du får vara sjukskriven bara ett visst antal dagar.
Då blir det ju pengar över till den allmänna löneavgiften och till den skattkista som finansministern helt fritt förfogar över. Därför undrar jag: Vart har de här pengarna tagit vägen? Vad har finansministern använt den här mellanskillnaden, ungefär 80 miljarder eller 80,5 miljarder, till?
Det är den fråga man måste ställa. Det är det svar man också måste ge. Löntagaren betalar varje månad in socialavgifter för att skapa sig en trygghet ifall man blir sjukskriven, ifall man blir arbetslös, ifall man råkar ut för en arbetsskada eller ifall man blir föräldraledig. Jag hoppas att jag får det svaret från finansministern nu, fru talman.
Jasenko Omanovic (S):
Jag kan lugna finansministern och säga att det inte blir några höjningar av socialavgifter i grova drag. Det finns det som vi redan har aviserat när det gäller ungdomar. Men i övrigt har vi inga höjningar.
Jag ställde en fråga till finansministern som han inte svarade på. Det handlar om de 80 miljarder som han själv har skapat utrymme för genom att sänka nivån i sjukförsäkringen och genom 19 andra beslut här i kammaren. Det har ju lett till att det har skapats ett utrymme på 80 miljarder som han har använt till någonting annat.
Och här får vi inte, fru talman, svar från finansministern om vad han har använt pengarna till. Det är det som är intressant, för 80 miljarder är inte lite pengar. Det kan man inte glömma. Man kan inte räkna fel på 80 miljarder, utan man måste vara medveten om vad man har använt pengarna till.
Man pratar om Socialdemokraterna som att vi skapar någon politik där sjuktalen ökar. Jag vill påminna finansministern om att det var en socialdemokratisk regering före 2003. Det var en socialdemokratisk regering som fattade beslut om att halvera sjukskrivningstalen.
Och 2003 började sjukskrivningarna successivt att minska. Det fortsatte ända fram tills finansministern tog över. Skillnaden är att då behövde man inte göra som i dag.
65 000 personer har man kastat ut ur försäkringen, ut på gatan, för att man skulle skapa utrymme på 80 miljarder för att göra någonting som finansministern tydligen inte vågar säga här i talarstolen. Det är det som är intressant. Vi har haft en politik som ledde till att sjukskrivningstalen minskade.
Det är inte så som finansministern säger här, att det bara ökade. Alla aktörer säger att en arbetslöshetsförsäkring värd namnet är vad som faktiskt hjälper för full sysselsättning. Den hjälper till i omställningen från det ena jobbet till det andra.
Det är inte så som finansministern säger här, att vi skapar högre arbetslöshet med vår politik. Det är fullständigt felaktigt. Finansministern värnar och försvarar det utrymme som man har skapat. Då måste han, fru talman, ge svar här i talarstolen på vart de pengarna har tagit vägen.
Det har vi fortfarande inte fått svar på. Till vad har finansministern använt 80 miljarder av löntagarnas utrymme? Det är ju löntagarna som varje månad betalar in sociala avgifter för att skapa sig trygghet. 80 miljarder av dessa pengar har försvunnit.
Men vi vet inte vart pengarna har tagit vägen, fru talman. Hoppas att finansministern ger oss ett svar nu.
Jasenko Omanovic (S):
Jag sade i mitt inlägg att vi kommer att höja de sociala avgifterna för ungdomar. Då plussar finansministern direkt på med 5 miljarder moms, men det har vi inte diskuterat här. Plötsligt blev det 20 miljarder. 15 miljarder blir plötsligt 20 miljarder här.
Men vi diskuterar inte moms här, finansministern, utan vi diskuterar sociala avgifter, och det är 15 miljarder, inte 20 miljarder som finansministern sade. Det är den ena delen. Sedan har vi det andra, med förtidspensioneringar. Det är en moderat politik som egentligen är konsekvent från alla moderater i regeringen.
Statsminister Reinfeldt var på Statstjänstemannaförbundets kongress, och där berättade han ungefär samma sak som finansministern talar om, det vill säga att det tidigare gick per automatik att bli förtidspensionerad.
Där satt statstjänstemän som bara tittade på varandra och tänkte: Har statsministern inte mer kunskap om det här än så? Jag skrev faktiskt en artikel om det här. Det var inte så att det hände per automatik. Varje enskilt fall utreddes.
Men tidigare hänvisades man inte till en fiktiv arbetsmarknad som i dag. Detta görs ju, fru talman, för att skapa utrymme för att få de här 80 miljarderna som vi fortfarande inte har fått svar om. Vad har finansministern använt pengarna till?
Jasenko Omanovic (S):
Finansministern har här sagt att man ökar bidragen till kommunerna permanent med 5 miljarder årligen. Då tryckte jag på knappen och begärde ordet. Finansministern står här och slår sig för bröstet och säger: 5 miljarder till landets 290 kommuner och dessutom alla landsting!
Jag undrar: Varför har kommunerna börjat höja skatten? Jo, därför att finansministern har flyttat kostnader till kommunerna. Han har sänkt a-kassan, och han har sänkt sjukförsäkringen.
Han har tagit från alla dessa avgifter som löntagare betalar in och dragit in 70-80 miljarder årligen till sin skattekista. Finansministern har smyghöjt inkomstskatten med 5,5 procent.
Det är denna skillnad, herr talman, som finns i den allmänna löneavgiften från den tid som finansministern tillträdde till det vi kommer att ha nästa år. Det är 5,5 procent, det vill säga i runda tal 70-80 miljarder som han har tagit från löntagarnas löneutrymme och den försäkring som alla löntagare betalar till och satt in dem i sin skattekista. Vad har hänt?
En del av dem som har betalat i åratal för sina sociala avgifter för att kunna ha en arbetsmarknadsavgift och en sjukförsäkringsavgift är nu arbetslösa eller sjukskrivna. De har inte möjlighet att försörja sig själva, och de går till kommunens socialkontor och söker socialbidrag, herr talman.
Samtidigt plockar finansministern in 70-80 miljarder i en skattekista. Det skulle vara intressant, herr talman, om finansministern kunde ge svar. Varför tvinga kommunerna att höja skatten? Varför tvinga kommunerna att prioritera bort en hel del saker när det gäller skolan och förskolan?
De har inte tillräckligt många lärare och alltför stora grupper i skolan samtidigt som han själv plockar in 70-80 miljarder till Finansdepartementet från den allmänna löneavgiften. Vad har man använt dessa 70-80 miljarder till? Det skulle vara intressant att få höra av finansministern här.
Jasenko Omanovic (S):
Arbetslösheten är 8 procent. Kommunsektorn har fått betala kostnaden för den höga arbetslösheten, för inte ens 10 procent av de arbetslösa får 80 procent av sin tidigare inkomst. När det gäller sjukförsäkringen har vi 65 000 personer som är utförsäkrade.
Det finns många som numera kallas "nollklassade" inom sjukförsäkringen. Det innebär att de inte har någon inkomst. Den inkomst de kan få, det kan de förlita sig på för att få bröd för dagen, är kommunens socialbidrag. Det är sista utvägen för många av dessa människor.
Samtidigt plockar finansministern in 5,5 procent från löntagarnas utrymme. Det är ungefär 70-80 miljarder mer än det var när han tillträdde - och vi får inte svar här. Var fjärde ungdom mellan 20 och 25 år är arbetslös, och regeringen får tillbaka pengar från Arbetsförmedlingen.
Man har ju bundit händerna på Arbetsförmedlingen och tillåter inte att unga människor får utbildning och möjlighet att komma närmare arbetsmarknaden. Då sitter finansministern och plockar in 70-80 miljarder från löntagarnas löneutrymme, vilket skulle ha gått till dessa åtgärder och skapat möjligheter. Detta får vi inte svar på från finansministern.
Jag hoppas faktiskt att han svarar nu.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret. Jag skrev förstås inte den här interpellationen så att vi skulle stå här i kammaren vid denna sena timme strax före jul för att jag trodde att ministern hade möjlighet att säga till myndigheterna vilka fastigheter de ska hyra.
Det handlar förstås inte om det, herr talman, utan det handlar om att myndigheterna numera mer och mer är centraliserade till Stockholm och att det försvinner arbetstillfällen runt om i landet.
Vi hade debatter här för ett halvår eller ett år sedan - tiden går så fort - om lokaliseringen av Kustbevakningen där det bara fanns ett alternativ: att lägga ned kontoren i Karlskrona och Härnösand och flytta regionalkontoren till Stockholm och Göteborg.
Nu har det visat sig att hyreskostnaden har ökat för myndigheten och att man inte har råd att åka ut till havs eftersom man har för stor kostym. Alternativet att ha Karlskrona och Härnösand som regionalkontor och Stockholm och Göteborg som samordningskontor fanns aldrig, men hur mycket skulle man ha sparat på det?
Det handlar faktiskt om att kunna se att det finns möjligheter. Statsrådet påpekar att man måste ta hänsyn till befintlig verksamhet och kompetens, och det fanns kompetens i Karlskrona och Härnösand just i det här enskilda fallet.
Men man flyttade myndigheterna för att det finns ett mode med att flytta och att myndigheternas huvudkontor ska vara på armlängds avstånd från varandra. Herr talman!
Det finns en myndighet här i centrala Stockholm som betalar nästan 100 miljoner för den lokal de hyr för huvudkontoret. Samtidigt försvinner arbetstillfällen på andra ställen.
I mitt län, i Ånge kommun, har det de senaste fem sex åren försvunnit 250 statliga arbetstillfällen. Det är en liten kommun med 10 000 invånare. Det är som att arbetslösheten i Sverige skulle ha ökat med 2,5 procent. Det får motsvarande effekt för kommunen.
Jag har papper från länsstyrelsens samordnare här där man kan se att min egen hemkommun har förlorat 560 statliga arbetstillfällen. År 2007 var det 2 022 statliga arbetstillfällen i Härnösand. År 2012 var det 1 461.
560 arbetstillfällen har alltså försvunnit. Tar man inte hänsyn till organisation och kompetens hos befintlig personal om myndigheten finns utanför storstäderna? Är det bara när myndigheterna finns i storstäderna som man tar hänsyn? Man måste vilja någonting som minister.
Jasenko Omanovic (S):
Jag vill två saker. Den första beror på att ministern försökte förklara vilken ordning som gäller för hur regeringen och myndigheterna styr. Jag har inte på något sätt försökt uppmana ministern att utöva ministerstyre. Det har jag inte gjort på något sätt. Det vill jag klargöra här. Det andra är andelen statsanställda.
Statsrådet säger att Stockholm kommer först på femte plats. Det är ju bara i sådana länder som är kommuniststater som huvudstaden har så många statsanställda, för alla är ju i princip statsanställda. Det är kanske så i Minsk i Vitryssland. Det skulle vara konstigt annars. Det här är en region med två miljoner invånare.
Det skulle vara jättekonstigt om vi hade högst andel statsanställda i landet. Den matematiken köper inte jag faktiskt. Det är missvisande. Däremot kan vi se att man flyttar många myndigheter hit. Jag tog Kustbevakningen som ett exempel. Det är ett solklart exempel där man faktiskt kunde ha prioriterat. Det fanns kompetens.
Det fanns redan verksamhet. Man kunde ha prioriterat Karlskrona och Härnösand före Stockholm och Göteborg, för det fanns inte ens tekniska problem i det här fallet. Men man hade bara ett alternativ som förslag, och man köpte det.
Man frågade inte, man visade inte ens politisk vilja att göra något annorlunda än att samla allt i Stockholm. Med den utvecklingen är jag rädd att Stockholm kommer att klättra uppåt, och vi kommer att påminna om andra länder när det gäller just den utvecklingen. Jag tycker att man någonstans måste titta på vad det är som är viktigt.
Ska vi ha möjligheten att hela landet ska leva? Ska vi ha den möjligheten? Jag nämnde nyss Ånge. Där har man inte längre ens Försäkringskassan kvar. De har inget skattekontor. De har i princip ingenting, på en yta som om man ska jämföra med Stockholm är minst tio gånger större.
Någonstans måste man ju politiskt vilja någonting. Det är det jag frågar efter. Är det så att vi ska ha statlig verksamhet i hela landet? Det finns ytterligare ett förslag apropå omorganisering, som vi fick höra i går. Det förslag som vi fick höra i går gäller länsstyrelserna i Östersund och Härnösand.
Då är det så att det finns en länsstyrelse som är en A-länsstyrelse och det finns en B-länsstyrelse. Det hette så tidigare. Nu heter det något annat. Nu byter man ju från år till år, men det är fråga om en prioriterad länsstyrelse och en mindre prioriterad länsstyrelse.
En länsstyrelse där det finns en större befolkningsmassa - närhetsprincipen finns med - väljer man i förslaget att flytta till den prioriterade länsstyrelsen, där det finns en mindre befolkning och där det inte finns en prioriterad länsstyrelse i dag.
Nu är det långt ifrån beslutet, det förstår jag, men sådana förslag dyker upp hela tiden utan att man har ett alternativ.
Jasenko Omanovic (S):
Jag håller med. Vi ska ha en professionell statsförvaltning. Vi har ju här i kammaren en del tjänstemän som är väldigt professionella, och så ska det vara. Vi ska ha hög kvalitet på de tjänster som staten erbjuder medborgarna.
Därför är det jätteviktigt också vid omorganisation att det inte är ett självändamål att ha anställda inom staten. Vi ska ju generera en tjänst till medborgarna. Därför är det viktigt, för i en sådan omställning köper staten mer och mer varor och tjänster.
Om man återigen gör en centralisering till några få orter i landet är det så att det bara är företagen som verkar på de orterna som får möjlighet att vara med på anbud och kunna erbjuda sina tjänster till de statliga myndigheterna.
Det påverkar alltså småföretagare i hela landet om vi har en statsförvaltning som är centraliserad till bara få ställen. Det är också minst lika viktigt ur ett regionalpolitiskt perspektiv. Det här är en väldigt komplex fråga. Jag håller med om det. Det finns många exempel.
Jag har nämnt Kustbevakningen, inte för att statsrådet ska ge mig ett konkret svar utan som ett exempel på hur det fungerar, att man bara har ett alternativ. Man har inte flera alternativ för att testa när man omorganiserar. Lika väl som det finns gott om kompetens här i Stockholm och i stora städer finns det kompetens ute i hela landet. Vi ska värna också om den kompetensen som kan ge kvalitet till medborgarna.
Jag vill bara, herr talman, önska god jul och gott nytt år till statsrådet och personalen här i kammaren.
Jasenko Omanovic (S):
Både den tidigare, socialdemokratiska regeringen och den nuvarande, borgerliga regeringen har genomfört många reformer på socialförsäkringsområdet. Det är viktigt att påminna sig om vad sjukförsäkringen är till för. Hur finansieras den och när ska man använda den?
Drygt 4 miljoner löntagare finansierar sjukförsäkringen genom att varje månad betala in socialavgifter för bland annat sjukförsäkringen.
Därmed vill man garantera sig själv en trygghet ifall arbetsförmågan försvinner eller minskar. Det är viktigt att komma ihåg.
När den socialdemokratiska regeringen 2003 fattade beslut om att vi måste halvera sjuktalen började de så smått att minska.
De första två åren ökade det som man tidigare kallade för förtidspensionerna lite grann, men efter två år började sjuktalen att minska.
De har minskat hela tiden från 2005 och i princip fram till i år. Två år efter det beslut som den socialdemokratiska regeringen fattade 2003 började det verka på riktigt.
Från 2005 började sjuktalen minska. Om vi tittar på siffrorna två år efter rehabiliteringskedjans införande ser vi att sjukskrivningstalen ökar.
Det beror mest på något som jag inte kan förstå, nämligen att 60 procent av ökningen är återvändare. Jag träffade i går en person som jobbar med återvändare, sådana som skulle återvända till sina hemländer efter att kriget tagit slut.
Att använda begreppet återvändare i fråga om försäkringen låter nästan som om de hade varit i krig med försäkringen och nu återvänder.
När 60 procent av ökningen av sjuktalen står för dem som återvänder till försäkringen visar att vi har problem med försäkringen, statsrådet.
Det innebär att de egentligen aldrig borde ha lämnat försäkringen eftersom de fortfarande har behov av att vara i den - och förmodligen också har behov av en rehabiliteringsinsats som inte kan erbjudas på relevant nivå. Där har vi i dag det största problemet när det gäller försäkringen.
Jasenko Omanovic (S):
Vi socialdemokrater vill ha tidsgränser. De tidsgränserna ska vara till för att Försäkringskassan och arbetsgivare ska ha en deadline för när de måste erbjuda insatser för den försäkrade. Det är där skillnaden mellan oss ligger. Fru talman!
Statsrådet säger att det är naturligt med den ordning och de tidsgränser som han står för. Men för mig är det inte naturligt. En 50-årig civilekonom från Jämtland som opererat ryggen två gånger är på väg att bli utförsäkrad.
Då säger Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen att hon måste komma till ett möte. Men läkaren säger att hon inte får åka till Arbetsförmedlingen om hon inte åker ambulans. För mig är det inte naturligt att man besöker Arbetsförmedlingen eller Försäkringskassan i ambulans när man ska inställa sig hos myndigheten därför att en tidsgräns har nåtts.
Det är inte naturligt. Därför satsar vi på de tidsgränser då myndigheterna måste pröva om det finns möjlighet till rehabilitering. Finns den möjligheten ska det göras en rehabilitering. Problemet är att sjuktalen efter 2005 har minskat först nu, efter att de så kallade återvändarna kommit tillbaka.
Där ser jag tydliga problem med rehabiliteringskedjan.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret.
Det är ju den bärande delen av Arbetsförmedlingens verksamhet. Nu får man höra att det är en del som man inte behöver följa upp. Det är ju mycket annat, herr talman, som arbetsförmedlare måste följa upp.
Det är ju så många parametrar bara i statistiken som man ska redovisa kring arbetssökande. Det är kön, ålder och utbildningsbakgrund, inrikes eller utrikes födda personer med eller utan funktionsnedsättning, om den medför nedsatt arbetsförmåga, med mera som man måste redovisa när det gäller arbetssökande.
Men när det gäller arbetsgivarkontakter räcker det att nämna en gång att man ska återkomma årligen med en redovisning av hur man tänker jobba. Jag är inte nöjd med det svaret, herr talman.
Om ministern menar det hon säger, att arbetsgivarkontakter är A och O i Arbetsförmedlingens verksamhet, måste ministern beskriva det tydligare i regleringsbrevet.
Då måste ministern se till att Arbetsförmedlingen får i uppdrag att jobba ungefär som arbetsförmedlare gör i dag.
De upplever att de inte gör någonting annat än redovisar vilka arbetssökande de har träffat, vilka samtal de har haft och vilka åtgärder de har vidtagit för den arbetssökande.
I snitt har en arbetsförmedlare i dag 197 olika kontakter på en månad. 168 av dessa 197 är med arbetssökande. Det innebär att på en månad ska arbetsförmedlaren ha 29 kontakter med omvärlden som inte är någon arbetslös.
Det är för att ministern, herr talman, har ett regleringsbrev där det sägs att man i detalj ska redovisa och styra arbetsförmedlare. De hinner inte komma ut från kontoren och träffa omvärlden. Hur ska de hjälpa? Det är 420 000 arbetslösa.
Om man bara ska träffa bara dem och inga andra i det här landet, hur ska man kunna hjälpa? Hur ska man kunna hjälpa arbetssökande om man bara träffar arbetssökande och inga andra? Det vill jag ha svar på från ministern. Hur ska man hjälpa arbetssökande att få jobb?