KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig inledningsvis tacka för interpellationerna. Det är en angelägen fråga som vi har debatterat i dag.
Det är dessutom en fråga som - där måste jag instämma i interpellanternas påstående - bör få sin lösning inom en rimlig i närtid eftersom den har hög angelägenhetsgrad, vilket interpellanterna och jag kan vara överens om. Varför har då regeringen inte gjort någonting?
Jo, det beror på att utredningen, enkelt uttryckt, föreslog att regeringen skulle göra ytterligare överväganden, bland annat av organisationsformen. Sådana överväganden görs normalt inom Regeringskansliet, och det håller vi på med för närvarande.
Därtill pekade utredningen på att det möjligen skulle finnas behov av ytterligare utredning för att se om man också skulle inrikta avel på andra saker än det som bland annat nämns i interpellationerna.
Även dessa överväganden måste vi göra grundligt eftersom den här verksamheten, enligt vårt förmenande, bör vara långsiktigt hållbar eftersom avel tar tid. Har det då inte hänt någonting? Jo, det har det. Vi har värderat de förslag som finns i utredningen.
Vi gör de överväganden som jag har nämnt vid ett flertal tillfällen i den här trevliga debatten. Avslutningsvis tillönskas kammarens ledamöter och interpellanterna en trevlig jul.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig först kommentera påståendet som jag uppfattade det, att livsmedel och förpackat livsmedel får märkas om. Svaret på den frågan är nej. Man får inte märka om till exempel förpackat kött.
Det är bara om förpackningen är skadad som man får ge den ett nytt emballage och sätta på en ny etikett. Men det ska då vara med samma datum eller ett tidigarelagt datum, om man bedömer att varans hållbarhet är försämrad. Därom råder inget tvivel. Lagstiftningen är entydig. Vad kan mer göras?
Utbildning är självklart alltid en källa till framgång och förbättring i olika typer av verksamheter. Men även på den punkten är lagstiftningen tydlig. Livsmedelsföretagare, inkluderande handeln, ska se till att den personal som sysslar med olika saker inom verksamheten och företaget har en adekvat utbildning.
Att säga att man ska ha något mer än en adekvat utbildning bedömer jag inte att regering eller riksdag kan göra. Det är redan tydligt i det avseendet. Kan kontrollfrekvensen ökas? Den kontroll som utförs ska vara riskbaserad. Därför besöks olika butiker och företag olika ofta.
Bedömer man att det behövs en högre kontrollfrekvens är det upp till myndigheten, i detta fall den kommunala myndigheten, att se till att så sker, men också ta betalt för den ökade kostnad som självklart detta för med sig.
Det blir så att säga straffet för dem som inte följer den lagstiftning och de regelverk som finns på området.
Låt mig också konstatera att det här med att kontrollerna ska vara riskbaserade ju innebär att antalet besök, som per regel och definition ska vara oanmälda, kan skilja från verksamhet till verksamhet.
Det kan alltså skilja från företag till företag hur många besök man får. Därmed har man möjlighet att göra så men också ta betalt för detsamma.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig först konstatera att den sista delen av Jacob Johnsons inlägg var föremål för en särskild interpellationsdebatt för inte alltför länge sedan. I motsats till den debatt vi har i dag var vi i den debatten inte särskilt överens. Låt mig i det här sammanhanget säga att jag upplever det som att Jacob Johnson och jag faktiskt är överens.
Jag uppfattar det som att vi är överens om att lagstiftningen är klar och tydlig: Man får inte fuska när det gäller mat. Jag har också uppfattat att vi är överens om att huvudregeln är att inspektioner av butiker eller andra livsmedelsanläggningar ska vara oanmälda.
Jag har slutligen uppfattat det som att Jacob Johnson har förstått att varje livsmedelsföretagare är ansvarig för att de livsmedel som släpps ut på marknaden är säkra. All personal som hanterar livsmedel ska ha relevant kunskap om livsmedelshygien och livsmedelshantering.
Något avkall på de sakerna kan vi inte göra, Jacob Johnson, och gör vi inte heller. Apropå den debatt som har varit under senare tid har det uppstått en diskussion om vi kan förstärka detta ytterligare.
Ett frivilligt system med kompetensbevis för yrkesverksamma inom sektorn kan vara ett sätt att förbättra kunskaperna ytterligare. Jag har för avsikt att inom närtid ge uppdrag till berörda myndigheter i detta avseende.
Låt mig avslutningsvis i detta anförande säga att vi inte får göra avkall på den lagstiftning som redan gäller i dag. Personalen ska ha relevanta kunskaper. Sedan kan vi lägga lite extra ovanpå, men grundkravet kan vi, och ska vi, aldrig ge avkall på.
Eskil Erlandsson (C):
Tack för debatten, Jacob Johnson. Debatten har kretsat kring ett oerhört angeläget ämne, nämligen mat. Den äter vi alla varje dag. Den ska vara säker och trygg. Är den dessutom god blir vi alla nöjda.
Den lagstiftning vi har på området är strikt och relevant. För det som vi tillhandahålles i en affär, på en restaurang, ska det vara så. Det är företagarna som har ansvaret för att maten är sund, säker och trygg att äta.
Trots detta har jag för avsikt att inom närtid ge adekvata myndigheter ett uppdrag - Jacob Johnson har regeringens uppdrag att biträda - att ytterligare förstärka detta. Grundkraven finns redan i dag, nämligen att vi ska vara säkra när det gäller den mat vi äter.
Eskil Erlandsson (C):
Jag har några kommentarer till framställda frågor. Vad säger jag i mitt svar? Jo, jag säger att vi måste minska vårt fettintag. Jag säger att vi i Sverige måste se till att skaffa oss bättre matvanor.
Och jag säger att vi ska fortsätta att uppmuntra industrin att byta ut skadligt fett. Är detta då någon ny politik? Nej, Hillevi Larsson. Detta är ett fullföljande av den inställning som min företrädare i den tidigare regeringen har gett sig in på. Låt oss kalla det frivillighetsvägen.
Har den då lyckats, den här vägen, eller har den misslyckats? Vi kan jämföra oss med Danmark, som ligger på ungefär samma breddgrader som vi gör och har samma kulturella bakgrund. Har de ett mindre intag av detta eller inte? Nej, det har de inte.
Trots sin lagstiftning har de inte lyckats bättre i det här arbetet än vi med den frivillighetsväg som vi har slagit in på. Jag gör alltså bedömningen att den svenska vägen har lyckats och att vi ska fortsätta att använda oss av den. Varför är det så svårt att införa den lagstiftning som man har infört i Danmark?
Ett av skälen är att det är svårt att med billiga metoder - apropå att vi vill göra det möjligt för företag att växa upp och växa till sig - avgöra om det fett som finns i en hel del produkter är industriellt framställt eller naturligt.
Väljer vi att lagstifta påför vi företagen ytterligare en administrativ börda och kostnad. Detta är, vid sidan om att vi har lyckats med frivillighetsvägen i Sverige, mitt andra skäl till att inte göra det Danmark har gjort. Är vi då ensamma om att ha valt den här vägen? Nej.
Det gäller även till exempel England, ett land som lever ungefär som vi i Sverige. De har också slagit in på den här vägen eftersom de har gjort samma bedömning som vi, detta sagt apropå att något land har följt den danska vägen, nämligen Schweiz. Vad bygger de studier som jag redovisade i mitt svar på?
Ja, de bygger på de kontinuerliga matkorgsstudier som vi gör, och det framgår av svaret. Slutligen ska jag säga något om märkning.
Den förordning om närings- och hälsopåståenden som vi har och som är betydelsefull ur hälso- och informationssynpunkt har tydligt pekat ut mättat fett och transfettsyror.
Vid den pågående översynen av denna förordning om märkning och näringsvärdesdeklaration är det viktigt att vi fortsätter arbeta för att de berörda regelverken kompletterar varandra. Regeringen anser att om en näringsvärdesdeklaration ska anges på en produkt ska det under fettbeteckningen anges detaljerade uppgifter.
Det ska finnas en möjlighet att frivilligt deklarera innehållet av mättat fett, härdat fett, delvis härdat fett och fullt härdat fett.
Eskil Erlandsson (C):
Vi får med varje ny regel som införs en ökad administrativ börda för såväl stora som för små företag. Men mest betungande är en ny regel för det lilla företaget.
Det är ett av våra skäl till att vi inte väljer att genom förordning eller rentav lagstiftning på det sätt som Danmark har gjort förbjuda det transfett som vi diskuterar här. Man frågar återigen om vi är ensamma om att följa frivillighetsvägen. Nej, det är vi inte. Det finns många runt omkring oss.
Det stora exemplet där den här frågan också är stor i den allmänna debatten är England, som har valt att gå in på precis samma väg som vi har gjort. Vad hjälper oss då på frivilliglinjen? Precis som i många andra sammanhang är konsumenttrycket stort i den här frågan.
Jag är övertygad om att konsumenttrycket har hjälpt oss på det sätt som har inneburit att vi nu har nivåer som kanske till och med är under dem i Danmark, där man har en lagstiftning på området. Följer vi då upp det här vidare? Ja, det gör vi.
Vi har ett projekt i gång som ska redovisas mot slutet av 2008 - Riksprojektet 2008. Självfallet kommer jag att använda mig av det resultat som detta projekt, i vilket många är inblandade, kommer fram till. Vad riskerar vi att göra om vi då bara fokuserar på det här och ändå tänker oss tanken att vi skulle förbjuda industriella transfetter?
Det blir lite grann som att sila mygg och svälja kameler. Det är det mättade fettet som vi enligt alla rekommendationer som finns i världen tar in för mycket av i genomsnitt i befolkningen. Det är det mättade fettet som är problematiken, och det är en stor problematik.
Vi måste hjälpas åt med att sprida kunskap om goda matvanor där vi totalt minskar intaget av mättade fetter. Är det då möjligt för den aktiva konsumenten att välja bort det man tror är mindre bra - alltså det industriellt framställda transfettet? Ja, det är det.
Nyckelhålsmärkta produkter får till exempel inte innehålla något transfett alls enligt den definition som finns. Kan vi göra ytterligare på märkningsområdet? Ja, det kan vi.
Som jag nämnde i min tidigare kommentar i debatten kan vi följa det arbete som nu pågår vad gäller de direktiv som är under omarbetande, alltså förordningen om märkning och näringsvärdesdeklaration. Slutligen: Vad har vi för källor? En av de källor som vi har och som vi har möjlighet att följa år efter år är matkorgsstudien.
Jag är mycket väl medveten om att alla i Sverige inte lever efter matkorgen, men den speglar ändå vad genomsnittssvensken i Sverige äter och tar in dagligen.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig tacka för att jag har fått den frågeställning och den interpellation jag har fått. Det är viktiga frågor eftersom de handlar om mat. Vi äter ju alla ett par tre gånger varje dag, och därför är det viktigt att vi diskuterar detta som vi allesammans gör varje dag.
Låt mig avslutningsvis säga att transfetter finns främst i de livsmedel som innehåller mycket mättat fett. Ju mer vi minskar konsumtionen av mättat fett, desto mindre mängd transfetter får vi därmed i oss.
Låt mig också säga, apropå vad jag bygger mina påståenden på, att det inte finns något underlag som stöder att industriellt framställda transfetter är mer skadliga än naturligtvis transfettsyror. Därför kan jag inte påstå något annat, Jan Lindholm. Jag har ju inget underlag att ställa bakom mig som minister.
Allra sist konstaterar jag att transfettsyror har satts i samband med hjärt-kärlsjukdomar men även med andra hälsoeffekter. Det gäller bland annat prostatacancer, som jag nämnde i mitt interpellationssvar, typ 2-diabetes och allergier. Men den europeiska livsmedelsmyndigheten har inte funnit något klart belägg för att det är så. Den forskning som finns är motstridig.
Man kan i dagsläget inte säga om det finns något sådant här samband eller inte - därav också mina något vaga svar i sammanhanget. Jag måste ju vara säker på saker och ting.
Eskil Erlandsson (C):
Helena Leander har frågat mig om jag avser att verka för att produkter från får som utsätts för mulesing förbjuds i Sverige och EU och vilka åtgärder jag avser att vidta för att svenska myndigheter ska ställa djurskyddskrav i sin upphandling.
Mulesing är en form av stympning som görs på lamm i Australien för att förebygga att de angrips av fårspyflugan som kan lägga ägg i bakdelen på djuren. Larverna som kläcks äter sig sedan in i köttet på djuren, och detta kan leda till stort lidande och död i blodförgiftning.
Vid mulesing klipps en del av bakdelsskinnet bort, och när såret läker växer det inte någon ull på den sträckta huden. Djuret håller sig också renare och fårspyflugan får då inget fäste. Både angrepp av fårspyflugan och mulesing utgör enligt min mening allvarliga djurskyddsproblem.
Jag anser att den information jag har fått ta del av om att fårnäringen i Australien vidtar åtgärder för att fasa ut bruket av mulesing är mycket glädjande. Enligt en överenskommelse mellan näringen och djurskyddsorganisationer kommer bakdelsstympningen inte längre att användas i Australien efter den 31 december 2010.
Ullindustrin i Australien arbetar med forskning för att hitta bra alternativ till stympningen, och de räknar med att det snart ska finnas lämpliga sådana så att man kan överge bruket att stympa fåren. Jag har fört samtal med bland andra Australiens ambassadör och då klargjort den svenska ståndpunkten.
Under samtalet betonade ambassadören att överenskommelsen med djurskyddsorganisationerna inte bara var en målsättning utan betraktades som en bindande slutpunkt för användandet av mulesing . Jag anser att det är bra att djurskyddsproblem uppmärksammas, både inom vårt land och internationellt. Tyvärr förekommer vissa former av stympning även inom EU.
Jag har för avsikt att i EU-samarbetet ta upp frågan om stympning dels med kommissionären som har hand om bland annat djurskyddsfrågor, dels med andra jordbruksministrar. Man ska dessutom inte underskatta konsumentmakten som ofta kan ge snabba resultat. Myndigheters inköp av varor regleras i en särskild lag, lag om offentlig upphandling.
Jag anser inte att det är lämpligt att jag har detaljsynpunkter på ett verks enskilda upphandlingar, men jag har förtroende för att Statens jordbruksverk, inom ramen för regelverket om offentlig upphandling, ställer de nödvändiga krav som är förenliga med lagen i det fall de upphandlar produkter som kommer från djur.
Jag anser därför att det inte för närvarande behöver vidtas några ytterligare åtgärder för att reglera den offentliga upphandlingen.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig inledningsvis säga att jag tycker frågeställningen i interpellationen är relevant och intressant att diskutera. Tack för interpellationen!
Låt mig också säga att jag och Sverige jobbar på olika sätt, inte minst inom Europeiska unionen, för att stärka djurskyddet inom ramen för Europeiska unionen. Hur har då det arbetet fortgått?
Ja, ett exempel på att vi har kommit en bit på vägen är att vi så sent som för ett drygt halvår sedan fick djurskyddsbestämmelser om hur EU:s fyra miljarder kycklingar ska ha det som lägsta nivå.
Vi har också äntligen fått ett förbud mot handel med hund- och kattskinn inom unionen. Är det då ett verkningsfullt sätt att arbeta efter när det gäller merinoull från Australien, och då från får som är stympade?
Jag anser inte att det är ett konstruktivt sätt att hantera problemen. Jag vill betona att när Sverige agerar måste man arbeta efter etablerade juridiska grunder.
Om man inte gör det kan det lätt bli ett godtycke och därmed diskriminering på ett sätt som vi inte tillåter mot varandra i Europeiska unionen. Jag anser alltså inte att man kan dra några paralleller till exempel till förbudet mot att införa hund- och kattskinn i Europeiska unionen.
Det förbudet handlar om ett problem som annars inte skulle försvinna under överskådlig framtid, vilket inte är fallet med stympningen av får i Australien.
I det här fallet har jag alltså stor tilltro till de australiska producenterna och myndigheterna som har kommit överens om att upphöra med den här hanteringen senast 2010. Kan man då inte mana till en bojkott eller liknande?
Låt mig i det sammanhanget säga att sedan vi fick kunskap om det här förfaringssättet, användandet av den här metoden, i Australien har konsumenttrycket varit enormt stort.
Jag har fått rapporter om att det har lett till att trycket har blivit så stort att det nog är det snabbaste sättet att få bort användandet av den här metoden i Australien. Det är alltså det som jag fortsättningsvis kommer att förorda. Vad kommer jag då att göra i Europeiska unionen?
Jag kommer självfallet att be ansvarig kommissionär att hålla ett vakande öga på den här frågan så att den överenskommelse som finns i Australien följs och efterlevs. Jag kommer också att be ansvarig kommissionär att följa upp andra djurskyddsproblem som vi har internationellt och tyvärr också i Europeiska unionen.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig upprepa detta: Införseln av hund- och kattskinn har förbjudits. Det tog fem år att få fram den lagstiftningen. Fem år tog det.
Skulle vi i dag börja med ett liknande förfaringssätt i den här frågan är jag ganska övertygad om att tiden till dess att en lagstiftning eventuellt skulle vara på plats är ungefär densamma, det vill säga fem år.
Den stora haken är att när det gällde hund- och kattskinn visste vi på förhand att förfarandet som sådant inte var på väg att fasas ut. Det vet vi vad gäller merinoullen från Australien. Det finns ett åtagande från industrin, från producentorganisationerna, från miljörörelsen och även från myndigheterna att senast 2010 fasa ut detta.
Låt mig därefter gå över till en annan form av stympning som interpellanten var inne på. Ja, det är riktigt att vi till exempel kastrerar smågrisar i vårt land och i andra delar av unionen, och det är ett djurskyddsproblem.
Av det skälet har jag bett Jordbruksverket, i det regleringsbrev de fick före jul, att ge mig och regeringen exempel på vad man ska göra i stället. Men det räcker inte.
För en dryg månad sedan bad jag därtill Jordbruksverket att se hur möjligheterna var att utföra det här ingreppet under bedövning så att djurskyddsproblemet minimeras. Där är vi alltså i framkant.
Det ska vi vara i andra sammanhang också, och inte minst i Europeiska unionen, därför att jag tycker att djur i alla delar av unionen ska ha det lika bra som de har det i Sverige. Kan då våra myndigheter inom ramen för den lagstiftning vi har avstå från att köpa varor av en viss typ eller liknande?
Ja, man har möjligheter inom den lagstiftning som finns att göra specifikationer av vad man vill ha och där undanta sådant som man inte vill ha. Men låt mig påpeka att det måste ligga inom den lagstiftning som vi har, lagen om offentlig upphandling.
Vissa av våra myndigheter har ännu inte inarbetat de frågor som har varit aktuella i den här debatten och i mediesammanhanget tidigare. Såvitt jag har blivit upplyst om har man dock för avsikt att göra det framöver eftersom myndigheterna precis som jag och, tror jag, interpellanten har blivit upplysta om den här frågeställningen nu och inte har varit medvetna om den tidigare.
Eskil Erlandsson (C):
Kan vi då gå in och direktstyra offentliga myndigheter och institutioner som står under staten? Även om vi skulle kunna det så säger jag att det vore direkt olämpligt.
Att ta över ett ansvar som vi har lagt på en myndighet eller på ett annat offentligt organ tycker jag inte ligger i den tidsanda som vi lever i, där vi förutsätter att myndigheter och organisationer som står under staten lever utefter de intentioner och den lagstiftning som vi har i landet.
Vi vill ju ge dem den frihet under ansvar som vi har utvecklat i vårt land och som har lett till vårt lands demokratiska utveckling men också välfärd. Jag tycker att vi ska fortsätta på den inslagna linjen, fru talman.
Eskil Erlandsson (C):
Carina Adolfsson Elgestam har frågat mig om jag kommer att verka för att tillräckligt med resurser tillskjuts, så att länsstyrelserna klarar att utföra de av EU-kommissionen ålagda kontrollerna. Jag kan börja med att konstatera att jag delar Carina Adolfsson Elgestams uppfattning att jordbrukarna ska få de stödutbetalningar de är berättigade till i tid. En förutsättning för detta är att länsstyrelserna klarar handläggning och kontroller inom utsatta tidsramar.
För att möjliggöra detta har regeringen såväl i år som föregående år skjutit till särskilda medel. Utöver detta har regeringen tillsammans med Jordbruksverket agerat för att få till stånd en annan tillämpning av kraven för hur många gårdar som ska kontrolleras. Detta arbete har varit framgångsrikt. Kommissionens beräkningsunderlag för andelen gårdar som ska kontrolleras är nu i större utsträckning anpassat för våra svenska förhållanden.
Detta innebär att Sverige totalt sett inte behöver höja kontrollfrekvenserna i förhållande till 2007. Situationen för fem veckor sedan såg helt annorlunda ut. Enligt kommissionens dåvarande regelverk hade det krävts en utökning av kontrollerna i Sverige, till en kostnad motsvarande 40 miljoner kronor, jämfört med situationen 2007.
Detta bekräftar att vårt arbete gentemot kommissionen har varit mycket lyckosamt. En annan fråga som jag prioriterar är att få ned antalet avvikelser. Färre avvikelser leder till färre kontroller och mindre risk för sanktion från kommissionen. En stor del av avvikelserna har kunnat härledas till brister i de underlag som jordbrukarna använder sig av vid stödansökan.
Därför kommer regeringen att initiera en satsning för att uppdatera den så kallade blockdatabasen, vilken innehåller myndigheternas befintliga information om lantbrukarnas jordbruksmark och som i dag styr vilka arealuppgifter lantbrukarna använder i sina ansökningar. Denna satsning kommer att underlätta för lantbrukarna när de ansöker om stöd.
Antalet fel i ansökningarna kommer att bli färre, vilket i sin tur leder till färre sanktioner mot enskilda lantbrukare. Detta kommer även att möjliggöra för Sverige att hålla antalet kontroller på en låg nivå, vilket minskar den administrativa kostnaden för såväl enskilda lantbrukare som myndigheter. Min förhoppning är att detta arbete på sikt ska kunna minska de resurser som staten i dag måste lägga på att kontrollera enskilda lantbrukare.
Färre avvikelser minskar dessutom risken markant för sanktioner från kommissionen.
Eskil Erlandsson (C):
Tack för frågeställningarna och tack för interpellationen! Jag tycker att det är en angelägen fråga att diskutera eftersom den berör så väldigt många människor i vårt land.
Svar på framställda frågor: Både denna och nästa säsong kommer all jordbruksmark i Sverige att inventeras, antingen administrativt eller i fält, detta för att vi ska få tillfredsställande blockdatabaser.
Det är ett mycket omfattande arbete som måste utföras, men det är nödvändigt för att vi ska få ned den felfrekvens som vi har i vår blockdatabas och därmed minimera den administrativa bördan såväl för lantbrukaren som för våra förvaltningsorgan inom statsförvaltningen.
Varför krävde man att vi skulle höja våra kontrollfrekvenser? Jo, det berodde på att vi fick in väldigt många nya, oftast mycket små, gårdar i systemet när vi gick över till det nya systemet år 2005.
Många så kallade hästgårdar och mindre lantbruksfastigheter kom med, vilket innebar att förhållandevis små arealer ytterligare kom med i systemet. På dessa var det oftast ett litet detaljfel, vilket i en sammanställning kunde förefalla vara stora fel.
Men genom vår argumentering kunde vi visa att felen visserligen var många men väldigt små, och därav lyckades vi få ned kontrollfrekvensen.
Jag vill också, på framställd fråga, poängtera i sammanhanget att utöver förvaltningsanslaget äskade länsstyrelserna gemensamt ungefär 75 miljoner kronor inför detta år för utökade kostnader i jordbruksverksamheten och för kontroll av jordbruksverksamheten.
Av de äskade medlen tilldelade regeringen, hör och häpna, hela 72 miljoner kronor.
Slutligen gäller det definitionen av betesmark. Kommissionen har kritiserat Sveriges definition av betesmark. Kommissionen anser att Sverige tillåter för många träd på betesmarkerna. I kommissionens direktiv för hur betesmarksdefinitionen ska tillämpas säger man att gränsen är 50 träd per hektar. Det är något som Sverige tidigare inte har tillämpat.
Nu har vi bett bland annat forskare vid Centrum för biologisk mångfald om hjälp för att kunna argumentera för vikten av att ha en annan definition i Sverige eftersom Sverige ser något annorlunda ut än vad Europa i övrigt gör.