KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl Bildt (M):
Jacob Johnson har alldeles rätt när han beskriver det arbete som vi bedriver från den svenska regeringens och Europeiska unionens sida. Det handlar om att hjälpa Turkiet att ta itu med de avgörande brister som har rått sedan lång tid. Det som Jacob Johnson beskriver, om man går längre tillbaka i tiden, är en stat som kommer från en militärdiktaturtradition - en utomordentligt auktoritär tradition - som successivt och steg för steg håller på att röra sig i rätt riktning.
Det är ibland två steg framåt och ett steg tillbaka, och EU-processen har varit ett starkt stöd för detta. Men när EU-processen blir svagare blir också reformkrafterna i Turkiet svagare. Bland det allra svåraste, och från turkisk utgångspunkt nästan det mest plågsamma, är självfallet hela den kurdiska frågan.
Det som är glädjande i sammanhanget är att vi nu har fått i gång en försiktig och trevande men ack så viktig fredsprocess. Den har nu kommit in i lite av ett viloläge, vilket vi beklagar, på grund av att andra frågor tenderar att dominera den turkiska inrikespolitiken.
Men vad vi gör i dialogen med turkiska företrädare - som är tämligen intensiv även om den handlar mycket om annat också - är att ständigt både understryka vikten av Europaprocessen när det gäller att stärka skyddet för de medborgerliga fri- och rättigheterna i olika avseenden och att gå vidare med den kurdiska fredsprocessen. Det finns ett intimt och tydligt samband mellan dessa bägge processer. Som jag sade är det två steg framåt och ibland ett steg bakåt.
Jag noterar att i dag, åtminstone enligt medieuppgifter, har den turkiska regeringen offentliggjort en aktionsplan för mänskliga rättigheter. Det är en förutsättning för att man ska kunna öppna det så kallade 23:e kapitlet i anslutningsförhandlingarna med Europeiska unionen. Det har Sveriges starka stöd.
När vi kommer in i en konkret förhandling mellan Turkiet och Europeiska unionen om de frågor som rör rättsordningen och allt som har med detta att göra får vi bättre möjlighet att påverka den turkiska lagstiftningen och hur den tillämpas. Jag hoppas att det som har publicerats i dag ska göra det lättare att öppna det 23:e kapitlet och därmed påverka detta. Sedan finns det många andra delar.
Låt mig bara igen nämna det som jag tog upp i interpellationssvaret: Turkiet är medlem i Europarådet och ansluter sig till Europakommissionen för mänskliga rättigheter. Där prövas en hel del av de här sakerna. Turkiet tillhör inte dem som får mest underkänt, men landet är för ögonblicket tvåa i listan.
Det är viktigt att denna möjlighet till individuell prövning av alltifrån häktningstider och annat i Europadomstolen förekommer. Lika viktigt är det självfallet att Turkiet anpassar sig efter de utslag som kommer i Europadomstolen.
Carl Bildt (M):
Vi ställer från Europeiska unionens sida mycket konkreta krav på Turkiet när det gäller reformeringen av rättssystemet. Det ligger i dialogen om de här frågorna, men det ligger också i vår förhoppning om att vi ska kunna komma in i förhandlingen så att vi mer konkret har möjlighet att påverka, hoppas jag i alla fall, de lagar som är problematiska från den utgångspunkten.
Som Jacob Johnson och jag är överens om handlar det inte minst om den mycket vida definitionen av terrorism som finns i den turkiska lagstiftningen - det är Turkiet dess värre inte alldeles ensamma om i världen att ha - och bakgrunden är att det har varit en lång och plågsam historia av terrorism med PKK och kampen om detta. Kvarlevan är en lagstiftning med en mycket vid definition som dessutom historiskt sett har tillämpats på ett utomordentligt vitt sett.
Det måste vara en viktig del också av fredsprocessen att man tar itu med detta och får en lagstiftning som är i överensstämmelse med rimliga europeiska krav och bestämmelserna vad gäller skyddet av medborgerliga fri- och rättigheter i Europa. Vi understryker ständigt vikten av den kurdiska fredsprocessen.
Det är rätt som Jacob Johnson säger här att det har tagits steg från bägge sidor. Det är ingen tvekan om att det har tagits steg från PKK-sidan som har varit betydelsefulla, liksom det har tagits steg från den andra sidan. Den stora hungerstrejken nämndes här, och den handlade i grunden om rätten att använda det kurdiska språket i domstolar. Den rätten fick man, och det var en del av anledningarna till att hungerstrejken kunde upphöra. Det innebär förvisso inte att alla problem är lösta, för det är de inte.
Vi vet av ibland relativt dyrköpt historisk erfarenhet att fredsprocesser är både långsiktiga och besvärliga, och dessutom ska man inte underskatta att de är känslomässigt krävande för bägge sidor som ofta med betydande uppoffringar varit involverade i väpnad kamp under mycket lång tid.
Jag kan försäkra Jacob Johnson om att vi lägger energi både på att få ökad tyngd åt rättsfrågorna och frågorna om mänskliga rättigheter i relationen med EU - det handlar mycket om kapitel 23 - och på förutsättningarna för att föra den kurdiska fredsprocessen vidare både i dialog med de turkiska myndigheterna och med andra företrädare.
Låt mig speciellt nämna den positiva roll som spelas av myndigheterna och av president Barzani i den norra delen av Irak, i det som kallas KRG, och det samarbete som Barzani har med både Turkiet och andra för att föra denna process framåt.
I det sammanhanget hoppas jag självfallet att man ska kunna komma fram till en acceptabel och rättssäkert korrekt lösning också i de individuella fall som allt detta ytterst handlar om.
Carl Bildt (M):
Så är det. Jag tror att vi har både möjlighet och skyldighet att säga sanningen till våra vänner i Bosnien - till allihop, för det finns ju som bekant olika politiska ledare och olika delar av Bosnien. Men det jag säger till dem med viss tydlighet sedan åtskillig tid tillbaka är: Ja, ni har problem med er författning. Ni borde kunna lösa dem. Nej, ni kan inte skylla alla problem på det.
Sluta tjata på varandra om detta och ta itu med landets verkliga ekonomiska och sociala problem! Det som inträffade i Tuzla med protester som har fått mycket uppmärksamhet världen över handlade i grunden om en förlegad ekonomisk struktur som man har varit oförmögen att reparera och en därpå följande dramatiskt växande arbetslöshet. Bosnien har en ungdomsarbetslöshet som ligger i storleksordningen 60 procent och unga människor som i huvudsak vill lämna landet.
Förvärvsfrekvensen är låg - jag har glömt siffrorna, men den är en av de lägsta i Europa - och vi vet att det är väldigt stor undersysselsättning i landet. Vad beror då det på? När vi tittar på företagsklimatet och de värderingar som Världsbanken gör - jag tittade på deras berömda Doing Business - finner vi att Bosnien bland 185 länder i världen ligger på plats 126. Det är långt ned på listan.
Det är i särklass längst ned också när det gäller länderna i regionen - tydligt efter länder som Bosnien borde ha haft möjligheter att göra bättre ifrån i jämförelse med.
Det här tror jag kan föras tillbaka på att Bosniens politiker - och det säger jag till dem med stor öppenhet, alldeles oavsett vilka de är - har negligerat de ekonomiska och sociala frågeställningarna och den ekonomiska moderniseringen i landet. De har ägnat sig för mycket åt de konstitutionella striderna. Dessa är i och för sig inte alldeles irrelevanta; det ska gärna sägas.
Men även om man moderniserar en författning skapar man inte jobb, ekonomisk tillväxt och förutsättningar för företagande. Jag kan försäkra att vi kommer att fortsätta att vara tydliga gentemot Bosniens politiker i olika hänseenden. Nu ska det bli val i Bosnien i oktober.
Förutsättningarna för att man ska reda ut de konstitutionella frågeställningarna innan dess tror jag dess värre är relativt begränsade. Förhoppningsvis kommer de protester som vi har sett lite varstans i Bosnien under de senaste månaderna att leda till att man förskjuter fokus mot - enligt min mening - lite mer reella och viktiga frågeställningar.
Då kan man ge den bosniska politiken en nystart och fokusera på den ekonomiska politiken och Europanärmandet men förvisso också lösa upp en del av de mest besvärande knutarna i det konstitutionella ramverket. Kan vi medverka till att ge detta budskap till Bosniens alla politiker ska vi förvisso göra det.
Carl Bildt (M):
Det är synnerligen viktiga och rätt grundläggande frågor som Jasenko Omanovic ställer. Det är alldeles riktigt att alla internationella organisationer antingen finns eller har funnits där. Bosnien har, som jag påpekade, fått ett mycket omfattande hjälpprogram. Det är möjligt att man ska ställa sig frågan: Har de fått för mycket? Har det skapat en beroendekultur som gör det svårare för landet att stå på egna ben och fatta egna beslut?
Det är i alla fall frågor som jag tycker ska finnas där. När man under så lång tid ger så mycket pengar blir det lätt för den politiska klassen att tro att det är så man ska göra och att egna ansträngningar egentligen inte betyder så mycket. En annan långsiktig och mer kulturell aspekt av det hela är - nu filosoferar jag lite - är att Bosnien har en historia som är något annorlunda.
Den yttersta makten över Bosnien har under historisk tid alltid legat någon annanstans. Makten låg i Belgrad, Wien eller Istanbul, men den låg sällan i Sarajevo. Därmed har det kommit att ligga lite i Sarajevos politiska kultur att man ska be Belgrad, Wien eller Istanbul att lösa de problem man har i landet.
Jag nämner detta som en faktor som man inte ska bortse från. Det handlar både om det kanske alltför stora beroendet av internationell hjälp och om något som sitter i väggarna och som kanske har haft den här effekten. Det är som Jasenko Omanovic påpekar: De i storleksordningen 100 000 bosniska flyktingarna utmärks ju inte av något av detta.
Tvärtom kom det för några månader sedan en undersökning som visade att om man jämför de flyktingar som kom från Bosnien med en likvärdig grupp ursprungliga svenskar har det snarast gått marginellt bättre för flyktingarna från Bosnien än för andra. Det är alltså inget annat fel som har inträffat i Bosnien, utan det är institutionella eller kulturella faktorer som har bidragit till situationen.
Detaljerna är inte alls oväsentliga, men det är svårt att tänka sig att vi skulle driva en svensk valrörelse där vi bara diskuterade författningsfrågor. Det skulle framstå som något udda inför en svensk valmanskår, som kanske vill ha svar på andra frågor. Nu överdriver jag lite, men dessa tendenser finns i den bosniska politiken, och det tror jag är negativt.
Här har vi väl alla en möjlighet att utnyttja de kontakter vi kan ha för att åstadkomma den förändring av Bosniens politiska uppträdande som skapar ökade möjligheter både för Bosniens egen utveckling och för den europeiska processen, där man har starkt stöd av Sverige.
Carl Bildt (M):
Jag håller helt med om detta. De 100 000 bosnier som finns i Sverige är en kraft som har möjlighet att hjälpa till. Det är ju utomordentligt få som har flyttat tillbaka efter kriget. Det finns ett antal som är företagare i Sverige och som också försöker hjälpa till med företagsamhet i olika delar av Bosnien.
Från ambassadens och Sidas sida har vi ett program där vi försöker hjälpa till med att skapa förutsättningar för den typ av företagsamhet som sedan kan generera lite mer av sysselsättning och handelsmöjligheter. Jag tror att det är en av de vägar som är viktiga i det här sammanhanget.
Låt mig säga att det geografiskt är Danmark som är vår södra granne - så är det - och Bosnien ligger långt borta i Europa. Men vi ligger ändå varandra väldigt nära när det gäller mänskliga kontakter av olika slag. Jag vet inte hur många ledamöter av denna riksdag som har bakgrund i Bosnien.
Det håller man vid det här laget inte ens reda på, vilket är ett tecken på hur långt integrationen har gått. Det finns bosnier som är verksamma i olika delar av svenskt samhällsliv. På somrarna i Bosnien vet vi att det är fullt med svenska bilar av den enkla anledningen att alla är tillbaka på semester och besöker sina familjer.
Det är möjligt att vi ska titta på möjligheten att utnyttja civilsamhällets samlade kraft för att försöka hjälpa Bosnien att få den bättre start som landet så väl behöver.
Carl Bildt (M):
Ibrahim Baylan har frågat mig hur jag ser på möjligheterna till att förhandlingarna i Genève kan leda till en fredlig lösning av den syriska konflikten och på etablerandet av en skyddszon för kurdiska och kristna minoriteter. Det är med fortsatt stor oro som vi alla ser på konflikten i Syrien. Våldet har tilltagit, och nöden ökar för varje dag.
Ca 140 000 människor har dödats, två och en halv miljon har flytt och nära tio miljoner människor är i behov av humanitär hjälp. Det är på grund av den syriska regimens reaktion på fredliga demonstranter för tre år sedan som dagens situation har uppstått. Bland de särskilt drabbade grupperna återfinns de kristna, men även kurder och sunniter har drabbats hårt.
Det står klart att ingen av parterna kan vinna rent militärt och att det endast finns en politisk hållbar lösning på konflikten. Således välkomnade EU och Sverige att Genèveprocessen kunde påbörjas i januari. Vi visste att förhandlingarna skulle bli svåra och riskerade att bli utdragna. Oppositionens förhandlingsdelegation har uppträtt konstruktivt, medan den syriska regimen har vägrat diskutera den centrala transitionsfrågan.
Även om inget nytt datum har satts för nästa förhandlingsomgång har båda sidor aviserat sin avsikt att återvända till Genève när FN:s Lakhdar Brahimi återkallar dem. För Brahimis del gäller det nu att identifiera de åtgärder, avsiktsförklaringar och händelser som kan försäkra honom om att det är meningsfullt att kalla till ett nytt möte. I en politisk lösning måste Syriens multietniska samhälle bevaras.
Således måste det finnas ett solitt skydd för minoriteter, oavsett vilka dessa minoriteter är. Detta har Europeiska unionen och Sverige arbetat för sedan konflikten bröt ut. Säkerhetsrådets nyligen antagna resolution 2139 uppmanar också samtliga aktörer att vidta åtgärder för att skydda etniska, religiösa och konfessionella grupper.
För att stödja den fortsatta Genèveprocessen har Sverige bland annat givit ett direkt finansiellt stöd till oppositionens förhandlingsdelegation för att bidra till deras möjlighet att fullfölja förhandlingarna när de återupptas. I Montreux underströk jag även vikten av att samtliga delar av det syriska samhället inkluderas i den politiska processen. Vi fortsätter att ge vårt stöd till det syriska folket.
Regeringen har sedan konflikten började anslagit över 1,1 miljard kronor, främst humanitärt stöd men även utvecklingsbistånd. Sverige står redo att göra mer och värderar ständigt vilka olika möjligheter som finns, både till Syrien och till dess grannländer. Utöver detta har Sverige tagit emot nära 35 000 asylsökande från Syrien, vilket är flest i Europeiska unionen.
Dessutom kommer familjeåterföreningar att följa på detta. Säkerhetsrådsresolutionen 2139 lyfter fram behovet av ökat tillträde till hela Syrien snarare än uppdelade skyddszoner. Detta ligger i linje med vad de humanitära aktörerna framfört, liksom med vår önskan att bevara ett sammanhållet och multietniskt Syrien.
Carl Bildt (M):
I den senare frågan handlar det snarare om att uppmuntra dem som kommer till Europa att söka sig till också andra länder. Det är deras val som styr uppehållsort i väldigt stor utsträckning. Låt mig tillägga till vad som sades om barn att det som inträffar och som vi ofta glömmer bort är att tusentals barn föds i flyktingläger i andra länder.
Det ställer helt nya krav på flyktingläger, och det tänker vi inte på. Dessa barn föds med en osäker framtid. Det är klart att omständigheterna i flyktingläger för nyfödda barn är mycket besvärliga, också de. Alla dessa aspekter på ett krig som har pågått så länge som detta är förfärliga i varje tänkbar del. Det är en bred enighet i denna debatt.
Det har vi alla förväntat oss, och det är så det ska vara. Det är en situation där vi alla måste pröva varje tänkbar möjlighet att hjälpa till. Ingen möjlighet får lämnas utan att prövas. Det innebär inte att varje möjlighet är möjlig eller ens att varje möjlighet är lämplig. Men vi måste aktivt pröva varje möjlighet som vi, och därmed det internationella samfundet, kan använda oss av för att föra detta framåt. Det handlar om det agerande som vi själva kan göra.
Det kan vara flyktingmottagande, men framför allt är 1,1 miljarder kronor en enorm humanitär satsning som vi från svensk sida har gjort. Det handlar om diskussionerna inom Europeiska unionen, där man kommer att diskutera detta igen på fredag och lördag när Europeiska unionens utrikesministrar samlas i Aten för att diskutera de utmaningar som vi står inför.
Det handlar också om FN-systemet, att försöka att få säkerhetsrådet att agera, att ge ett stöd till Lakhdar Brahimi och ge ett konkret stöd i det mycket svåra arbete som nu utförs av Förenta nationernas och andras stora internationella humanitära hjälpinsatser. Det stöd som vi gemensamt kan ge till dessa insatser tror jag betyder mycket för de människor som utför arbetet ute i verkligheten.
Carl Bildt (M):
Diskussionen illustrerar komplexiteten i den situation i Syrien som vi står inför. Jabar Amin säger: Är det inte bättre med vapenvila? Måhända, men det är en linje som hitintills avvisats av den syriska oppositionen. Då är vi tillbaka i den grundläggande frågeställningen: Ska man åstadkomma fred med eller mot al-Asad?
Utan att ta ställning till det kan jag säga att hittills har det internationella samfundets linje varit att al-Asad ska ställas åt sidan. Det finns inget utrymme för honom. Ett alternativ är att sluta vapenvila med honom på ett eller annat sätt. Det är en alternativ väg. Det är den väg som PYD mer har valt att gå.
Låt oss inte glömma att i den delen av Syrien är det egentligen inte strider mellan PYD-styrkor och al-Asad-styrkor. Men vi har strider mellan PYD-styrkor och de syriska oppositionsstyrkorna som företräds av det syriska nationella oppositionsrådet. Det visar komplexiteten i det hela.
Den inställning som måste vara vår grundläggande är Syriens enighet för alla dem som bor där. De kan vara kurder, alaviter, kristna - maroniter eller olika typer av kristna - sunni eller shia eller vad det än är. Enigheten för Syrien är avgörande för en långsiktig fred. Den enigheten måste grundläggas också under denna period.
Därför tror jag att vi ska vara försiktiga med att ta steg som kan uppfattas som splittrande av Syrien. Vi ska verka för en enighet inom den syriska oppositionen. Det är lite det prismat man måste ha också i denna diskussion. Den humanitära hjälpen är självklar. Den ska ges efter humanitära grunder alldeles oavsett politiska hänsynstaganden. Det är bara så den har några förutsättningar att över huvud taget nå fram.
Carl Bildt (M):
Peter Rådberg har frågat mig om det finns problem för den svenska utrikespolitiska trovärdigheten när det statligt ägda Rymdbolaget, Swedish Space Corporation, säljer tjänster till länder, organisationer och företag som utför utomrättsliga avrättningar och bygger upp satellitsystem som systematiskt kan användas för att kränka de mänskliga rättigheterna. Svaret på interpellantens fråga om det finns problem för trovärdigheten för den svenska utrikespolitiken är nej.
Självfallet ska Rymdbolaget bedriva sin verksamhet i enlighet med existerande svenska och europeiska lagar och regelverk. Det gäller bland annat produkter med så kallad dubbel användning. Regeringen slår i statens ägarpolicy och riktlinjer för företag med statligt ägande fast att svenska företag ska efterleva de internationella riktlinjer som finns. Särskilt viktigt är detta för bolag som har verksamhet eller upphandling i länder som brister i efterlevnad av grundläggande internationella ramverk.
Till Rymdbolagets verksamhet hör att vara en av världens största kommersiella leverantörer av tjänster när det gäller satellitkommunikation och kontroll av satelliter. Rymdbolaget har kunder för dessa tjänster i ett tjugotal länder.
Satellittjänster är av starkt ökad betydelse i en lång rad avseenden, och allt fler länder investerar i dag i rymdsystem för kommunikation, tv-sändningar, jordobservationer, forskning, meteorologi och en lång rad andra verksamheter.
Carl Bildt (M):
Fördelen med att vara i opposition är att man kan säga i stort sett vad som helst utan att ha någon saklig grund för det hela. En stor del av de påståenden som Peter Rådberg kommer med finns det egentligen inga belägg för över huvud taget. Däremot är det riktigt att Rymdbolaget är mycket framgångsrikt när det gäller satellitkontroll och satellitkommunikation. Det är också mycket riktigt att satelliter spelar en tilltagande och viktig roll på nästan alla samhällsområden. Det gäller inte minst miljö- och klimatfrågorna.
Hela den diskussion som vi i dag har hade inte varit möjlig utan de jord-, meteorologi-, väder- och klimatobservationssatelliter som Rymdbolaget är engagerat i att hjälpa till så att de ska fungera. Jag tittade specifikt på de uppgifter som finns om satelliter för Förenade Arabemiraten. Det ena är ett stort europeiskt satellitsystem tillverkat i Europa, drivet av Europa och i allt väsentligt uppskjutet i Europa, men en är uppskjuten i Ryssland.
Det är för satellitbaserat internet i 28 länder bland annat i Afrika. Det har mycket stor betydelse för ekonomisk och social utveckling. Det andra är ett kommunikationssystem av den arten som vi behöver för direktsänd tv i dessa länder. Sedan ligger det i sakens natur att vi inte kan kontrollera, vare sig Rymdbolaget eller någon annan, innehållet i varje tv-program eller innehållet i varje enskild internetkommunikation.
Sådant brukar Miljöpartiet ha en rätt skeptisk inställning till. Men att det rör sig om civila bra program där det också finns regeringstillämpningar på det sätt vi har i en del av de europeiska systemen är alldeles tydligt. Uppgifter om att vi skulle ha hjälpt till i något slags drönarkrigföring vet jag inte var Peter Rådberg har ifrån.
Någon grund för detta finns icke vare sig i offentliga uppgifter eller i något annat sammanhang. Till slut är det viktigt att man följer de regler som finns. Det finns ingen anledning att anta att detta inte har varit fallet. Det finns anledning att anta att den verksamhet som Rymdbolaget bidrar till är väldigt betydelsefull för saker och ting som både Peter Rådberg och jag tycker är mycket viktiga.
Det gäller miljöövervakning, klimatövervakning och jordobservationer av olika slag. Det ska gärna sägas att satelliterna ger en kapacitet som är viktig. Peter Rådberg kan gå in på Google och titta på satellitbilder med ryska stridsvagnar runt Ukraina med en detaljupplösning som var synnerligen hemligstämplad bara för tio eller femton år sedan. Det är klart att det ger tillämpningar på ett mycket vitt område.
Vi får en öppnare, mer transparent, värld med möjligheter att klara avgörande klimatutmaningar. Det är bra att Rymdbolaget spelar en viktig roll i detta sammanhang.