KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Hallengren (S):
Svepande ordalag är väl i och för sig ingen nyhet i en debatt med Mikael Eskilandersson. Det blir svårt att ha en riktigt bra diskussion om det handlar om barns rätt till förälder och inte förälders rätt till barn. Det är frågor som ligger i civilutskottet och som Mikael Eskilandersson säkert har synpunkter på, och det är jag övertygad om att också mina kollegor har. Men jag har inte ansvar för specifikt de frågorna, så det blir väldigt svårt att ha en riktigt bra diskussion om kunskapshöjande åtgärder och så vidare.
När det kommer till frågan om sekretess tror jag att Mikael Eskilandersson egentligen inser att det är en väldigt svår fråga, men det är ju inte så att den inte arbetas med. Jag tycker att Mikael Eskilandersson ska ägna sin avslutande replik åt att berätta för alla barn som undrar varför Sverigedemokraterna inte tyckte att barnkonventionen skulle bli lag.
Barnrättsorganisationer i Sverige och världen över driver som en av sina allra viktigaste frågor att få ett brett och tydligt genomslag för barnkonventionen och att inte göra den till en valfri fråga. När barnkonventionen nu är lag i Sverige blir det ännu tydligare vilken kunskap man ska ha när man arbetar i myndigheter och organisationer och i sammanhang där man möter barn och vilka skyldigheter man har.
Det är också tydligt att vi lägger in detta i alla utredningar - det kan aldrig missas - det prövas i domstol och så vidare. Vad är då skälet till att det är så viktigt med ett brett barnrättsperspektiv men att barnkonventionen inte behövde bli lag? Jag kan fortfarande inte förstå hur man kan stå här och hävda att man går i en riktning där man sätter barnen främst men att barnkonventionen inte behövde bli lag.
Lena Hallengren (S):
Jag tycker att det var ett intressant perspektiv mot slutet att tala om barnfattigdom, för barn är ju inte fattiga. Det är deras föräldrar som är fattiga. Det är inte barn som inte har ett arbete att gå till, som inte tjänar sitt levebröd och som inte har råd att betala hyra och mat. Hur ser då arbetsmarknadspolitiken ut?
Hur ser vi till att ge möjligheter att skaffa sig en utbildning, att lära sig språket, att få de möjligheter till ingångar på arbetsmarknaden som man kan behöva för att kunna försörja sig själv och sin familj? Barnfattigdom ska inte lastas barnen, utan det har ju verkligen att göra med all annan politik.
Vi kan se det senaste året, lite drygt, hur otroligt många insatser som regeringen har presenterat tillsammans med samarbetspartierna för att se till att människor inte ska bli arbetslösa, för att näringsverksamheter inte ska gå omkull och för att socialförsäkringssystemen ska hålla måttet. Diskutera gärna de frågorna och inte bara mitt under pandemin, utan stå upp för dem framöver och se till att välfärden får de resurser som krävs!
Prioritera inte det som är allt annat än vården, omsorgen och skolan som skapar en trygg tillvaro och ger förutsättningar för det offentliga Sverige att faktiskt ge stöd och uppbackning till de barn och unga som så behöver! Klassperspektiv och socioekonomi - jag tar gärna den debatten varje dag med Sverigedemokraterna.
Lena Hallengren (S):
Jan Ericson har frågat mig hur jag avser att säkerställa att alla ovaccinerade får tillgång till fria antikroppstester. Den 25 februari 2021 ändrade Folkhälsomyndigheten sina rekommendationer rörande användningen av antikroppstest till följd av bland annat den vaccinationskampanj som nu genomförs över hela Sverige. Den nu gällande rekommendationen stipulerar att storskalig antikroppspåvisning är av begränsat värde på individnivå för personer som vill veta om antikroppar mot covid-19 har utvecklats efter genomgången infektion.
Det innebär att antikroppstestning endast ska genomföras vid medicinsk indikation, som en möjlighet att kartlägga immunitet eller vid genomförande av studier. Det finns alltså fortsatt möjlighet att genomföra studier för att kartlägga immuniteten i befolkningen.
Folkhälsomyndigheten understryker i sina rekommendationer att antikroppstestning är resurseffektiv när den används i seroepidemiologiska uppföljningar på grupp- eller befolkningsnivå för att undersöka hur många som utvecklat antikroppar mot sars-cov-2 efter genomgången covid-19 eller vaccination mot sjukdomen. Antikroppstestning på individnivå är indikerad i de fall där det är medicinskt motiverat att väga in resultatet av ett antikroppstest i den fortsatta patienthandläggningen.
Upprepad antikroppstestning av en person som tidigare fått ett positivt antikroppssvar rekommenderas endast om det är medicinskt motiverat. Den överenskommelse som tecknades mellan staten och Sveriges Kommuner och Regioner i juni 2020 och som därefter förlängdes i november 2020 har fungerat väldigt väl och sett till att testningskapaciteten i Sverige är väldigt hög. Överenskommelsen stipulerar att all testning ska utföras i enlighet med rekommendation från Folkhälsomyndigheten för att ekonomiskt ersättas av staten.
Det finns däremot fortsatta möjligheter för enskilda företag att erbjuda antikroppstestning i de fall intresse finns hos individen. Givet den stora kapacitet som finns i PCR-testningen är det också möjligt att testa sig vid symtom, vilket är mycket viktigt i sammanhanget. Vecka 15 genomfördes över 335 000 PCR-tester i hela landet. Det är erkänt att regionerna har god kapacitet för provtagning, och samtliga erbjuder provtagning samma eller nästkommande vardag. Provsvar fås hos majoriteten av alla regioner senast dagen efter.
Något längre svarstider finns om provet behöver transporteras utanför regionen för analys.
Lena Hallengren (S):
Vi kommer att svara på alla dessa frågor när arbetet har kommit lite längre. Den 26 juni är ju det datum då EU förväntar sig att det ska vara klart. Vi själva har ju sagt den 1 juni. Anledningen till att det handlar om vaccinationer är att vi har ett nationellt register över dem. Vi har den kunskapen nationellt. Hur man ska lägga in PCR-tester och hantera frågan om tillfrisknande är mer komplicerat.
Det handlar kanske inte om Digitaliseringsmyndigheten, utan snarare är det en fråga om dialogen med vården när det gäller hur man ska hantera det. Men det återkommer vi till. Sverige kommer inte att vara ett land som inte har samma pass som alla andra länder har. Men det är inte så länge sedan EU satte ned foten och sa ungefär vad som skulle anges i passet. Vi återkommer om det, och myndigheterna arbetar på. Det vill jag verkligen säga.
Låt mig också än en gång ta upp detta med antikroppstester, så att man ska förstå. Även om man kan visa att man har antikroppar säger det inget om hur länge man har dem. Det är skälet till att detta inte tas med. Det är en annan sak att visa att man har gjort ett negativt PCR-test för ett antal timmar sedan. Det tror jag dock inte är den svåra delen.
Den svåra delen är detta med tillfrisknande och hur man ska se på det. Det bygger ju på att man har gjort ett positivt test, sedan ska det gå en viss tid tills man tillfrisknar, och efter det antas man ha antikroppar under en viss tid. Detta är också något som EU gemensamt måste vara överens om: Hur länge tycker man att detta ska vara giltigt? Återigen: Folkhälsomyndigheten och regionerna är överens om att det inte är rimligt att alla som vill ska göra antikroppstester.
Men på medicinsk indikation kan man göra det, liksom för studier om immunitet i befolkningen. När det gäller vaccinpassen ska vi komma ihåg att man i Danmark redan har delar av detta. Tillfrisknandeintyg tror jag inte finns, men man kan göra ett test som är negativt. Det behöver man på ett annat sätt i Danmark för att få gå på restaurang eller för att få gå till en frisör. Vi har inte detta i Sverige.
Vi ska naturligtvis göra det som vi behöver för att ha samma möjlighet att resa mellan EU:s länder som alla andra har, men den roll det spelar i Sverige är en fråga för en helt annan interpellationsdebatt.
Lena Hallengren (S):
När det gäller huruvida vi kommer att använda det i Sverige eller inte har vi inte satt ned foten, skulle jag säga. Men det känns som att frågan verkligen fordrar en lång och egen diskussion. Den tekniska lösningen behöver man ta fram, och det är det som är Digitaliseringsmyndighetens uppdrag. Man ska också lägga in det här med vaccinpass. Sedan behöver vi titta på formerna för hur det ska gå till. Det handlar om att lägga in PCR-test.
Ska vem som helst göra det, när som helst, hur många gånger som helst och så vidare? Det finns en del sådana frågor som inte ligger på Digitaliseringsmyndigheten. Det är frågor som vi behöver lösa, helt enkelt. Men återigen: Vår bedömning har varit att myndigheten ska ha den tekniska lösningen färdig den 1 juni. Jag säger det med reservation för att det faktiskt är Anders Ygeman som sitter på detaljerna i frågan.
Det datum som EU och kommissionen har satt upp är ändå den 26 juni. Det hänger väl ihop med att de har mycket senare semestrar runt om i Europa. Vi börjar lite tidigare. Men vi återkommer, helt enkelt, i frågan. Vi har för avsikt att se till att svenskar har samma förutsättningar och möjligheter att resa och röra sig i Europa som övriga européer.
Lena Hallengren (S):
När vi tittar på andra länder behöver vi också försöka omsätta det till vilken typ av förändringar som vi vill se i Sverige. Det är svårt att säga att vi ska göra som det där landet. Återigen: Vi har tittat på de standardiserade vårdförloppen, eller pakkeforløb som de säger i Danmark. Men jag vill också påminna om att vi har lagt till detta med primärvården och misstanke. Det är möjligt att Danmark också tittar på det. Men mig veterligen är man inte riktigt där. Sedan spelar också avstånd lite roll.
Prostatacancer är den vanligaste cancerdiagnosen, och det finns ett behov av att vården av den finns utbredd i hela landet. Det är ingen högspecialiserad vård som vi kan ha på bara ett fåtal ställen. Där finns det lite skillnader mellan ett till ytan ganska litet land som Danmark och Sverige. Det påverkar sannolikt också en del av de skillnader som vi kan se. Det spelar alltså roll.
När vi diskuterar vilka förändringar vi vill ha i Sverige behöver vi nog beskriva dem ganska konkret snarare än att säga att vi ska göra som man gör i ett annat land, eftersom man då kan tänka på så många olika saker. Om man inte får vård inom vårdgarantin har man rätt att söka sig till andra regioner. Man kan dessutom söka sig utanför Sverige, men det är inte det som vi på något sätt ska eftersträva.
Jag tror att det vore oklokt att försöka lösa de problem som vi kan ha med tillgängligheten i Sverige när det gäller diagnoser och behandlingar som borde finnas i hela det svenska systemet med utlandsvård. Men det är också möjligt. Jag vill avsluta med frågan om hur människor nu ska få vård. Det är otroligt viktigt att man nu tar sig an den i regionerna och verkligen ser till att de som har väntat länge inte behöver vänta ännu mer.
Några av de fakta som har visat sig är att det antal människor som har väntat mer än 46 dagar har minskat. Det kanske beror på att man verkligen har sett till att ta tag i detta och börja i rätt ända. Men naturligtvis är detta otroligt angeläget för mig, Per Ramhorn och andra beslutsfattare, men framför allt för den som är i behov av vård.
Lena Hallengren (S):
Interpellationen har överlämnats till mig. Låt mig inleda med att Försvarsmaktens anställda gör ett otroligt viktigt arbete och att det görs mycket stora insatser från stat, myndigheter och regioner för att vaccinationsarbetet ska gå så fort som möjligt. Folkhälsomyndigheten har på regeringens uppdrag tagit fram en prioritetsordning för vaccinationerna i Sverige som består av fyra faser. Syftet med att prioritera vissa grupper är att först ge ett skydd till dem som har störst risk att bli allvarligt sjuka eller dö i covid-19 och till dem som riskerar att smitta sådana grupper.
Vaccinationsarbetet löper väl i regionerna, och flera regioner har nu inlett den fjärde och sista men också största fasen, som inkluderar personer som är 18-59 år och som inte prioriterats i de tidigare faserna. Försvarsmaktens åtaganden i internationella militära insatser pågår fortsatt under pandemin, och i dag finns ett antal hundra personer på plats i länder som är drabbade av krig och konflikter. Den utsända personalen befinner sig ofta i särskilt utsatta situationer med svårigheter att följa smittskyddande åtgärder och hålla avstånd.
Därtill finns en risk att utsänd personal sprider smitta i det land de verkar i. Mot bakgrund härav har bland annat FN, EU, Nato och partnerländer inkommit med krav respektive önskemål om att Försvarsmaktens personal ska vaccineras mot covid-19.
Regeringen ser att det är av högsta vikt att utsänd personal i militära insatser kan utföra sina uppdrag i enlighet med de förväntningar som finns och att de kan göra det på ett smittsäkert sätt för att minska risken att smitta sprids i det land de verkar i. Regeringen har därför givit Folkhälsomyndigheten i uppdrag att säkerställa att Försvarsmaktens personal som deltar i internationella militära insatser kan erbjudas vaccination mot covid-19. Uppdraget ska pågå till dess att regionerna själva kan ombesörja vaccinationen av denna grupp.
Lena Hallengren (S):
Alexandra Anstrell vill naturligtvis hålla ungefär samma anförande som tanken var innan jag gav mitt svar. Försvarsministern hade kunnat instämma mycket bättre och hade kunnat ha en dialog om hur läget i utlandsmission är. Det kan inte jag, men det är klart att detta är viktigt. Det spelar väldigt stor roll för oss att FN, EU, Nato och andra uppmanar och kräver och önskar att varje land har vaccinerat, eftersom man inte kan vaccinera på plats. Det är också det beslut som vi har fattat.
I grund och botten är det väldigt viktigt att vi har prioritetsordningen. Jag tror att Alexandra Anstrell är väldigt införstådd med detta. Det finns grupper som själva tycker att de borde gå före. De är väldigt angelägna. De har samhällsviktiga yrken och så vidare. Men vi har i grund och botten en prioritetsordning i Sverige för vaccinationen som handlar om dem som har risk för svår sjukdom och stor risk för död om de drabbas av covid-19. Det har varit utgångspunkten.
Men utlandsmission är speciellt. Det finns inte riktigt möjlighet att åka hem och vaccinera sig. Försvarsmakten menar också att de har alla förutsättningar och möjligheter att själva ombesörja transport av vaccin för att kunna ge dos 2 på det sätt som anbefalls. Därför har regeringen fattat beslut om att ge Försvarsmakten möjlighet att med ett antal hundra doser hantera dem som ska åka ut på utlandsmission. Det är svaret på frågan.
Lena Hallengren (S):
Jag förklarade prioritetsordningen. Det kan finnas anledning att göra det, för om vi inte hade haft någon specifik prioritetsordning hade vi kunnat vaccinera med helt andra förutsättningar. Vi kanske hade vaccinerat utifrån olika samhällsviktiga yrken, några andra kategorier eller först till kvarn. Det finns många varianter man kan välja.
Jag har beskrivit hur Sverige har valt att ha sin prioritetsordning, vilket är skälet till att inga undantag har gjorts i grund och botten. Jag förklarade också regeringens beslut om undantag för att Försvarsmaktens personal i internationella militära insatser ska kunna vaccineras, detta inte minst eftersom EU, FN, Nato och partnerländerna inkommit med krav och önskemål om att varje land vaccinerar sin personal.
Vi har inte för avsikt att göra andra undantag för Försvarsmakten i Sverige. Däremot vet jag att det nu finns många inom Försvarsmakten som vaccinerar sig i fas 4. Det gäller även lärare i skolor, poliser och brandmän - jag vill egentligen inte påbörja någon lista, för jag inser att jag kommer att missa viktiga yrken. Vi har också alla som jobbar i äldreomsorgen, som kör buss och annan kollektivtrafik, vi har riksdagsledamöter och många andra.
Det blir liksom en omöjlig diskussion. Alla behövs ju i det yrke och den position man har. Det undantag vi har gjort handlar om dem som åker och deltar i internationella militära insatser. I första hand är det Mali som gäller framöver, det som också Alexandra Anstrell har beskrivit förutsättningarna och omständigheterna kring.
Men om frågan är om vi också ska låta andra i Försvarsmakten gå före är svaret att i Sverige har man möjlighet att vaccinera sig utifrån den prioritetsgrupp man ingår i och i den region där man bor.
Lena Hallengren (S):
Jag sa ju att prioritetsordningen kommer att följas i övrigt och att vi inte har för avsikt att göra andra förändringar. Att tolka huruvida någon ingår i en grupp eller inte är inte en fråga för mig eller för regeringen, utan det gör regionerna och Folkhälsomyndigheten, möjligen i dialog. Sedan tycker jag väl att jag har svarat ganska många gånger att FN, EU, Nato och partnerländerna både har krävt och önskat att varje land ska vaccinera sin egen personal.
Det är i huvudsak skälet till att vi också har gjort det, skulle jag säga. Vi har sett det behovet, och det är framför allt de som ska åka till Mali som är först ut i detta. Sedan är förstås förhoppningen att alla ges möjlighet att vaccinera sig. Jag vill påpeka att väldigt många regioner i princip är i fas 4, där de flesta har möjlighet att vaccinera sig. Är man det inte nu är man det inom kort, och det gäller oavsett om man arbetar i Försvarsmakten eller någon annanstans.
Lena Hallengren (S):
Jag har inte blandat ihop privat och statlig vård. Det är Lotta Olsson som hela tiden försöker återkomma till att det skulle vara ett problem. Jag säger inte heller att det är ett specifikt problem i Stockholm. Men jag vill gärna understryka att regionerna har ett ansvar. De är ansvariga för svensk hälso- och sjukvård. De är arbetsgivare. Regeringen och socialministern kan inte ordna VFU-platser på olika kliniker runt om i Sverige, inklusive Stockholm, utan det måste regionerna göra.
Vi kan utbilda och anslå resurser. Vi har Nationella vårdkompetensrådet. Vi kan ingå överenskommelser. Vi kan se till att ge allt stöd som finns. Men vi kan inte ta över ansvaret från regionerna, som är huvudmän för svensk hälso- och sjukvård. Då har man lagt bollen helt fel. I så fall har inte regionerna något arbetsgivaransvar. Då behöver de inte alls känna något ansvar för att vara attraktiva. Varför åker svenska sjuksköterskor till Norge?
Det är ju inte för att vi inte har utbildat tillräckligt många. Det måste bero på någonting annat i själva organisationen. Jag menar att varje region har ett ansvar. Men jag tycker också att det finns ett problem när det gäller den privata vården om det är så att vi har personal som skulle kunna hjälpa till men av olika anledningar inte kan eller får. Det kan bero på att det inte är avtalat. Vi kan ha en egen debatt om det. Men det är klart att det spelar roll om man över landet bara kan förfoga över delar av personalen i krissituationer och andra lägen.
Det tror jag att vi kan vara överens om. Jag tror att Matilda Ernkrans gärna svarar på de här frågorna. Hon har tydligen gjort det förut, och hon gör det säkert igen. Jag tänker inte stå här och säga vad hon skulle ha sagt. Men det sker förändringar på våra lärosäten, och vi fortsätter med dem. Vi kan dock inte utbilda fler än vi vet att man har möjlighet att få VFU-platser till.
Det är ett problem om man ger en föreställning om att någon ska få utbilda sig men inte har följt upp detta i den praktiska verkligheten. Den som inte får VFU-plats blir naturligtvis varken läkare eller specialistutbildad sjuksköterska.
Lena Hallengren (S):
Det handlar om värderingar. Det handlar om mänskliga fri- och rättigheter. Det är ingen jämställdhetsfråga och ingen fråga på marginalen, utan det är grundläggande fri- och rättigheter som alla människor som lever i ett demokratiskt samhälle ska ha. Jag tvivlar inte på något sätt på att det existerar. Jag ifrågasätter inte något av det som Amineh Kakabaveh skriver eller som framkommer i någon form av rapport.
Tvärtom är det därför regeringen har agerat starkt, inte bara i ord och känslor utan i åtgärder och strategier. Vi ska inte säga att det är ett projekt som vi har ett år eller två, utan det är tioåriga strategier som involverar olika delar av samhället.
Hälso- och sjukvården har en viktig roll i att upptäcka och uppmärksamma den våldsutsatthet som finns. Vi måste också se till att de som utsätts erbjuds vård och stöd. Svar på interpellation Socialstyrelsen har i uppdrag att ta fram kunskapsstöd till kommuner, regioner och elevhälsan. Man har också ett uppdrag att genomföra en fördjupad fortbildning för dem som arbetar i socialtjänsten och hälso- och sjukvården.
Jag tror att detta är helt nödvändigt för att de ska upptäcka, förstå och våga agera. Samtidigt har vi en skärpt strafflagstiftning, och vi har till exempel det nationella centret inom ramen för Länsstyrelsen Östergötland som arbetar såväl med stödtelefon som med olika kunskapshöjande insatser.
Jag är övertygad om att det är med kunskap, beslutsamhet och stor enighet som vi har en chans att hjälpa de flickor och kvinnor blir utsatta för hedersrelaterat våld och förtryck.
Lena Hallengren (S):
Det låter väl ändå som att vi är rätt överens om att en smittspårningsapp inte löser problemet. Om staten, myndigheterna och regeringen går in och säger "nu borde alla regioner göra så här" kan man också ställa till det för regionerna, inte minst i ett läge där de håller på och agerar i en pågående kris. Det är såklart alltid Johan Hultbergs roll som oppositionsföreträdare att säga att regeringen hela tiden har varit sen och inte haft koll på läget.
Men jag delar inte den bilden, och jag har inte heller noterat alla förslag från Moderaterna som tydligen hade kunnat lösa många av utmaningarna - om ni bara hade uttryckt dem lite högre. Det är ett faktum att sjukvårdsorganisationen ändå är en regional angelägenhet. Vi ska ge allt tänkbart stöd för att man ska kunna göra det hela likvärdigt över landet och för att man ska ha rätt förutsättningar för sitt arbete - i det fall vi nu talar om gäller det testning och smittspårning.
Men det är viktigt att regionerna ser att detta passar in i deras struktur. I ett läge när krisen är över går det kanske att förhålla sig till detta på ett annat sätt. Men det är annorlunda om man kommer mitt i en kris och från regeringens sida genom Folkhälsomyndigheten efterhör hur regionerna ser på detta och frågar: Finns det ett behov? Om svaret då är nej tycker jag att vi har ett ansvar att lyssna också på det.
Men det handlar även om att se till att möta regionerna utifrån utbrottsteam, som vi har talat om tidigare, där Folkhälsomyndigheten ska stödja, vägleda och utbilda för att man ska undgå de flaskhalsar som har funnits i och med att man har haft för få personer som kan hjälpa till att smittspåra. Då blir det väldigt mycket viktigare att arbeta med det än att lägga tid och kraft på andra saker. Jag vill avsluta med att säga att när det gäller smittskydd som är regionalt har regionerna såklart också ett ansvar för kommunerna; det vill jag verkligen understryka.
Det är ju ingen smittskyddsläkare som i dag är regional som kan säga att kommunerna får lösa detta själva. Hälso- och sjukvården har ju ett ansvar för regioner och för de kommuner som där ingår. Om de sedan behöver förstärkas är en annan sak, men man kan inte avhända sig ansvaret och säga att man bara bryr sig om det som är den regionala strukturen.