KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ida Gabrielsson (V):
Det kommer att gå hemskt bra att komma överens om detta. Senast vi förhandlade - det var jag själv som förhandlade - fick vi i Vänsterpartiet igenom den lista som jag föredrog här. Det kommer att gå utmärkt nästa gång. Vi kommer att sätta sjukförsäkringen högst, till skillnad från vad Sverigedemokraterna har gjort. Då kommer de andra att få acceptera det, helt enkelt. Det tror jag inte är någon fara.
Dessutom är vi i tre av partierna överens om att sjukersättningen måste bli bättre och att de reglerna måste bli bättre. Det känns alltså som att vi har en bra början. Vänsterpartiet har också vid flera tillfällen föreslagit att man ska titta på att staten skulle kunna ta över en del av sjuklönekostnaderna för företag med upp till 10 anställda eller upp till 25 anställda, vilket vi har tittat på.
Det finns alltså sätt att kompensera för att arbetsgivare får ökade kostnader. Det är också möjligt att titta på andra varianter framåt. Om ledamoten skulle vara intresserad av att införa en karens kan Vänsterpartiet absolut fundera på om staten skulle kunna gå in och åtgärda en del av kostnaderna. Det är vi öppna för.
Ida Gabrielsson (V):
Tack, ledamoten, för frågan! Vänsterpartiet är av uppfattningen att det inte kommer att påverka hur ofta människor är sjuka utifrån vad vi skriver i målen till utgiftsområdet. Det handlar snarare om vilka åtgärder som införs. Där har Vänsterpartiet till och med lagt nästan 20 miljarder mer än regeringen till välfärden. Det skulle kunna innebära att man får fler kollegor och att stressen minskar.
Där ser vi att sjukskrivningarna ökar. Sjuktalen ökar i kvinnodominerade yrken. Det finns också ett färdigutrett förslag som innebär en fördjupning av en förberedande sjukpenning, där man kan sätta in insatser tidigare.
Men det som får bli min motfråga är: Vad är det i detta utgiftsområde som Moderaterna menar ska bidra till att målen om lägre sjuktal ska bli verklighet? Det har nämligen visat sig att människor har varit sjuka tidigare men bara inte fått ersättning. Det är ju det statistiken visar.
De rapporter som har tagits fram har visat att människor i stället har betalat sin egen sjukskrivning. De har gått ned i arbetstid, fått försöka försörja sig via anhöriga eller gått på försörjningsstöd. Det är inte så att de i stället har arbetat och varit friska. Min uppfattning är att det är genom andra åtgärder som vi förebygger.
Det handlar om arbetsmiljö, satsningar på välfärden och förberedande insatser. Alla dessa förslag har vi i vår budget, men enligt min uppfattning saknar regeringen väldigt många av dessa förslag i sin budget.
Ida Gabrielsson (V):
Jag kan ge Mauricio Rojas ett lugnande besked här. Ledamoten behöver inte vara orolig; vi har en budget i balans det här året. Det är alltså ingen fara - ingen låneinvestering sker än, och inte en enda lånad krona kommer att användas till driftskostnader såsom sjukpenning, sjukersättning och annat. Sådant finansierar vi självklart inom reformutrymmet.
Om den ekonomiska utvecklingen tillåter det behöver dock Sverige bygga ut. Det är möjligt att vi kan behöva skjuta på det ytterligare ett år, beroende på hur konjunkturen ser ut, eftersom vi inte vill gå in med för stora investeringar i en tid där det kanske inte fungerar. Det är därför vi inte börjar med det i år. Men Sverige behöver bygga ut, precis som vi har gjort tidigare. Vi behöver en bättre järnväg. Vi behöver ställa om. Vi behöver se till att bostäder byggs och rustas upp.
Det handlar om en typ av investeringar som man inte kan göra inom ett års budget därför att de är kostsamma. På sikt betalar de sig dock. Detta är en helt annan fråga än den vi i dag debatterar, nämligen det utgiftsområde som omfattar rätt till ersättning och trygghet vid funktionsnedsättning och sjukdom.
Detta har ingenting med det att göra, men ledamoten Mauricio Rojas har stor tur då jag ingår i Vänsterpartiets budgetgrupp och ändå kan svara på frågan.
Ida Gabrielsson (V):
Ledamoten debatterar fortfarande inte det utgiftsområde vi nu diskuterar, nämligen det som omfattar rätt till ersättning vid sjukdom och funktionsnedsättning. På det området har vi inga som helst tankar på att lånefinansiera kostnaderna, utan de ryms inom det reformutrymme vi tar in.
För år ett kommer vi att ha en budget i balans. Om läget sedan tillåter kommer vi framåt att se till att göra de omfattande investeringar som vi tror att vi inte kan skjuta på - för kommande generationers skull. Klimatomställningen behöver nämligen göras här och nu.
Det är också så Sverige har byggt ut välfärden tidigare: Vi har gjort stora investeringar för att få järnväg och bostäder på plats. Jag förstår att ledamoten Mauricio Rojas har starka känslor inför 90talet och den oreda som bland annat den dåvarande borgerliga regeringen hade ställt till med, men som tur är befinner vi oss inte längre på 90talet.
Nu är det 2020-talet som gäller, och nu behöver vi återigen titta på möjligheten att genomföra stora investeringar - som vi förstås betalar tillbaka - för att snabbt kunna ställa om. Det handlar om att se till att människor kan ta sig till arbetet med kollektivtrafik. Människor ska kunna pendla, och de ska ha någonstans att bo. Vi ska ha energismarta hem.
Dessutom behöver vi förstås se till att detta sedan betalas av varje år. Det är fullt möjligt och rimligt att göra detta. Vi är inte på 90-talet längre, utan nu är det framtiden som gäller.
Ida Gabrielsson (V):
Jag tackar ledamoten för inlägget. Sverigedemokraterna har länge pratat om att man är pensionärernas parti, brinner för pensionärerna och tycker att pensionärer ska visas respekt i samhället.
På vilket sätt tycker Daniel Persson att det visas respekt för landets pensionärer i den budget som nu läggs fram från Sverigedemokraterna när det gäller höjd pension? Den uppfattning som Vänsterpartiet och jag får av att titta i budgeten är nämligen att det satsas hela noll kronor på höjd pension under kommande period.
Jag vill påminna kammaren om att vi i Vänsterpartiet hade möjlighet att påverka i en situation som liknade den som Sverigedemokraterna har varit i här. Då ställde vi kravet att garantipensionen skulle höjas. Resultatet av detta blev den största höjningen av pensionerna i modern tid. Sverigedemokraterna har fixat 14 öre i sänkt bensinskatt.
Det har inte blivit något elprisstöd till norra Sverige. I budgeten ser vi att det blir noll kronor till landets pensionärer. Vad har Sverigedemokraterna satt högst upp på listan när man har förhandlat?
Har det varit pensionärerna, eller har man struntat i landets pensionärer, som har byggt upp vårt land, och låtit de andra högerpartierna få bestämma?
Ida Gabrielsson (V):
Det finns inget skarpt förslag på ett tillskott till landets pensionärer som ligger under kommande år. Däremot ger regeringen 12 miljarder i skattesänkningar till dem som tjänar över 50 000 i månaden.
Vänsterpartiet föreslår en höjning av pensionerna med i genomsnitt 2 000 kronor i månaden i inkomstpensionen. Det är en uppfattning som Sverigedemokraterna också har föredragit. Nu uppfattar jag att man har fått lite papper från hjälpredor på Regeringskansliet.
På annat sätt går det inte att uppfatta det när det system man har kritiserat så länge nu verkar vara alldeles förträffligt. Därför blir mina frågor till ledamoten Daniel Persson följande: Hur mycket mer pengar kommer landets pensionärer att få i budgeten för 2023?
Hur mycket i höjd pension har Sverigedemokraterna lyckats förhandla in i budgeten för 2023?
Mattias Karlsson (M):
Jag vill yrka bifall till utskottets förslag för utgiftsområde 2. När kammaren för drygt en månad sedan, den 14 november, beslutade om förändringar i finansieringssystemet för public service innebar det att avtalet med Radiotjänst i Kiruna var tvunget att sägas upp. Radiotjänst har varit en stor och viktig arbetsgivare för Kiruna och Norrbotten.
Det gläder mig oerhört mycket i dag att som riksdagsledamot representerande Norrbottens län få vara med om att säkerställa att det tillskapas ersättningsjobb i Kiruna med anledning av nedläggningen av Radiotjänst. Radiotjänsts medarbetare har under lång tid levt i ovisshet om framtiden.
Den borgerliga budget som kammaren har bifallit gör nu att några av våra statliga myndigheter får anslagsökningar för att etablera verksamheter i Kiruna. Inom utgiftsområde 2 tillförs Statens servicecenter de medel som de har äskat för att bidra till en del av de ersättningsjobb som nu ska tillskapas.
Medarbetarna på Radiotjänst har i 30 år sett till att finansieringen av en politiskt oberoende public service fungerat. De har på sitt sätt hjälpt till att upprätthålla ett fritt och öppet demokratiskt samhälle. I dag gläder jag mig åt att dessa medarbetare kan gå på julledighet med vetskap om att vi här i kammaren har fattat ett klokt och bra beslut.
Mattias Karlsson (M):
Det går alltid att komma med tomma löften för en regering. När det väl handlat om att leverera ett så kallat Kirunapaket har de där löftena gapat ganska tomt. Okej! Vi har haft en övergångsregering som kanske inte har haft möjlighet att lägga fram den budget som den själv hade velat.
Men vi hade också kunnat komma överens mellan partierna i utskottet om att lägga fram förslag på att tillföra pengar till de här myndigheterna. Socialdemokraterna valde dock att inte göra det, vilket innebär att de här medarbetarna hade kunnat gå hem på julledighet i ovisshet om vart deras ersättningsjobb tagit vägen.
Vill det sig riktigt illa får vi ingen regering utan ett extraval, vilket gör att det går många månader innan vi har ett paket på plats. Men i och med den borgerliga budgeten har vi nu pengar, och det tycker jag att Adnan ska glädja sig åt.
Mattias Karlsson (M):
Men är det så att även den socialdemokratiska riksdagsgruppen har varit bakbunden? Det är väl ändå så att ni hade kunnat lämna en följdmotion på detta utgiftsområde och tillskjuta de här pengarna till Statens servicecenter. Nu gäller det ju inte bara Statens servicecenter, utan det har tillförts pengar till en rad andra myndigheter också. Det handlar om Skatteverket och Lantmäteriet.
3 1⁄2 miljon är de pengar som Statens servicecenter har äskat för att tillskapa verksamhet och arbetstillfällen i Kiruna kommun. I det här läget när Adnan talar om att nyansera bilden handlar det om att det är den borgerliga budgeten som har tillfört resurser för att tillskapa ersättningsjobben.
Den socialdemokratiska riksdagsgruppen har valt att inte göra det utan bara vänta på att en ny regering ska komma på plats, vilket vi har sett kan dra ut på tiden väldigt länge.
Mattias Karlsson (M):
Jag vill först och främst yrka bifall till utskottets förslag till beslut. För fyra år sedan tog Riksbanken fram en strategisk plan med sikte på jubileumsåret 2018. De strategiska målen handlade om att vara framåtblickande.
De handlade om att vara en centralbank som bidrar till en stabil ekonomisk utveckling för hushållen och företagen i Sverige, som producerar resultat av hög kvalitet och som kommunicerar på ett lättillgängligt och tydligt sätt. Under 2018 har Riksbanken, som är världens äldsta centralbank, fyllt 350 år.
Och vi kan se tillbaka på ett i många avseenden bra år, där Riksbanken i hög grad har uppfyllt dessa mål. Under ett år med fortsatt expansiv penningpolitik har inflationen legat nära målet på 2 procent.
I december gjordes penningpolitiken något mindre expansiv när reporäntan höjdes till -0,25 procent. Den svenska ekonomin har haft en gynnsam utveckling, och det svenska finansiella systemet har fungerat väl.
Den 22 september - på dagen 350 år efter att Riksens Ständers Bank, sedermera Sveriges riksbank, grundades - öppnade man upp Riksbankens portar för allmänheten. Man ordnade rundvandringar och berättade om konsten och arkitekturen.
Äkta guldtackor ställdes ut till allmän beskådan, liksom en kopia av världens största kopparmynt. Riksbankschefen Ingves och hans kollegor i direktionen bjöd på allehanda föreläsningar. Jubileet firades under hela 2018 med ett stort antal aktiviteter både för medarbetare och för allmänheten.
Det genomfördes en jubileumsturné runt om i Sverige. Jag bevittnade själv turnéstoppet i Luleå, där man bland annat höll en föreläsning på temat: Från kopparmynt till e-krona.
Ett annat viktigt inslag i jubileumsaktiviteterna var den jubileumskonferens - på temat centralbankernas roll i dåtid, nutid och framtid - som Riksbanken höll tillsammans med riksdagen. Under 2018 genomfördes det största sedel- och myntutbytet i Sveriges historia.
Det avslutades den 30 juni, vilket var det sista datumet då de ogiltiga 100- och 500-kronorssedlarna kunde lösas in i bank. Den svenska ekonomin, herr talman, fortsatte att växa under 2018.
Även konjunkturen i omvärlden var relativt stark, trots att bnp-tillväxten dämpades något jämfört med tidigare år. Som en liten, öppen ekonomi påverkas Sverige i stor utsträckning av utvecklingen i omvärlden.
Även om inflationen har legat nära Riksbankens mål under en längre tid har det funnits en osäkerhet kring det underliggande löne- och pristrycket. Riksbanken fortsatte därför under 2018 att föra en expansiv penningpolitik med syfte att värna inflationsmålet och bidra till en god ekonomisk utveckling.
Reporäntan hölls oförändrad fram till det sista penningpolitiska mötet i december, då man beslutade att höja reporäntan från -0,5 procent till -0,25 procent. Konjunkturen var stark, och inflationen och inflationsförväntningarna var etablerade kring 2 procent. Man bedömde därför att det var lämpligt att minska något på det penningpolitiska stödet. Herr talman!
Till sist vill jag ta tillfället i akt och gratulera Riksbanken, världens äldsta centralbank, till ett väl genomfört 350-årsjubileum 2018.
Mattias Karlsson (M):
Det är dags för riksdagen att ta ställning till finansutskottets årliga utvärdering av penningpolitiken. Jag vill börja med att föreslå att riksdagen godkänner det utskottet har sagt om penningpolitiken under den här perioden. Den svenska kronan har försvagats markant under utvärderingsperioden.
Det har naturligtvis bidragit till att inflationen och inflationsförväntningarna nu ligger nära målet på 2 procent. Den svenska ekonomin har utvecklats oerhört starkt under perioden. Vi har haft en hög tillväxt, vi har haft en stark sysselsättningsuppgång och vi har haft en sjunkande arbetslöshet.
Men man kan också notera att Riksbanken har haft stora problem med att göra bedömningar av kronans utveckling. Debatten om kronförsvagningen och just Riksbankens bedömningar har stundtals varit omfattande, här i kammaren men även i samhället i stort.
Utskottet skriver att Riksbanken bör se över sina analysverktyg, sina metoder och modeller för att göra de här växelkursbedömningarna. Jag tror att det är oerhört viktigt för att säkerställa Riksbankens trovärdighet. Det gäller även dess analyser.
Mattias Karlsson (M):
Det är dags för riksdagen att ta ställning till initiativet att tillkännage för regeringen att man snarast ska utreda vilka ytterligare åtgärder som kan vidtas för att stärka arbetet mot penningtvätt. Jag föreslår att riksdagen godkänner utskottets förslag.
Låt mig också uttrycka att det är en styrka att samtliga partier i finansutskottet har lyckats enas bakom detta utskottsinitiativ. I takt med att kapitalmarknader liberaliseras och digitaliseras blir penningtvätt alltmer sofistikerad.
Enligt FN omsätter penningtvätt årligen 2-5 procent av global bnp, vilket motsvarar Tysklands bnp. De flesta försök till penningtvätt som svenska banker utsätts för sker utomlands. Penningtvättsfrågan är komplex, och de kriminella nätverk som står bakom är välorganiserade.
Kampen mot penningtvätt och terrorismfinansiering har under 2000-talet blivit alltmer intensiv. År 2009 kom det nya riskbaserade regelverket i EU. Det ställer helt nya krav på de aktörer i samhället som ålagts att försöka hindra penningtvätt.
Nästa steg kan vara att förbättra möjligheterna för samverkan mellan aktörerna. Men låt oss inte vara naiva. Penningtvätt kommer att finnas så länge det går att tjäna pengar på denna brottslighet. Penningtvätt är dock ett rörligt mål där sätten att tvätta pengar förändras i takt med att möjligheter uppstår och täpps till.
Samtidigt har regelverket ändrats gång på gång under de senaste tio åren och blivit allt mer detaljerat och komplext. Medierapportering om misstänkta fall av penningtvätt prövar branschens förtroende hos allmänheten.
De svenska bankernas djupa förtroendekris bland våra medborgare skapar inte bara stora bekymmer hos deras ägare och anställda, utan krisen är en nationell svensk angelägenhet eftersom bankerna är systemviktiga.
Skulle ytterligare saker framkomma som fördjupar krisen riskerar det att skapa svallvågor i hela den svenska finanssektorn och hota den finansiella stabiliteten. Därför måste lagstiftarna ta sitt ansvar för att säkerställa att de problem med penningtvätt som förekommit inte upprepas.
Finansutskottet har sedan förra hösten hållit utfrågningar med företrädare från regering, myndigheter och organisationer för att få deras syn på händelseutvecklingen och vilka åtgärder som vidtagits och planeras. Man kan notera att flera ansatser har gjorts, men jag saknar initiativ i vissa viktiga frågor.
Därför är det viktigt att regeringen snarast utreder vilka ytterligare åtgärder som kan vidtas för att stärka det viktiga arbetet mot penningtvätt.
Mattias Karlsson (M):
Jag tackar demokratiministern för svaret, även om jag hoppades att hon som demokratiminister bättre skulle förstå att korruption är ett hot mot de demokratiska institutionerna. Det ska inte vara möjligt att köpa sig politiska tjänster.
I tanken en man, en röst ligger att de som har ekonomiska resurser inte ska kunna köpa eller utpressa politiker för att få igenom sina politiska önskemål.
I slutet av maj 2018, bara drygt tre månader före höstens val, gick fackförbundet Kommunal och dess ordförande ut med löftet om att säkra 250 000 röster åt Socialdemokraterna i valet. I utbyte mot dessa röster krävde Kommunal att Socialdemokraterna skulle lova att bland annat avskaffa visstidsanställning.
Samma fackförbund har årligen fört över 3 miljoner kronor till det socialdemokratiska partiet. Under valet 2018 satsade man ytterligare 10 miljoner på politiskt kampanjande för just detta parti.
Att en juridisk person som Kommunal erbjuder pengar och en hel grupps röster till ett parti där det finns en öppen och tydlig förväntan om gentjänster är inte bara anmärkningsvärt utan också förkastligt.
Denna form av klientilism är vanlig i svaga demokratier och klansamhällen där man säljer hela gruppers röster till kandidater eller partier som erbjuder pengar, arbete eller andra former av fördelar.
Det är både rimligt och önskvärt att ställa sig frågan om det är förenligt med demokratiska principer att ett särintresse, mot betalning till det statsbärande partiet, får ett enormt inflytande över den politik som förs. För det är faktiskt detta som sker när LO och dess fackförbund år efter år ger miljoner och åter miljoner till det socialdemokratiska partiet.
Det är pengar som utan tvivel är knutna till politiska krav. Det brukar anses att demokrati betyder att folket styr landet via valda representanter. Frågan är dock om det är vad som sker när särintressen som LO kan ge stöd till regeringspartiet för att sedan påverka den förda politiken.
Tanken om folket som styr sätts ur spel, och det är till slut arbetarrörelsens elit som styr. Frågan kvarstår: Ser demokratiministern inga problem med att juridiska personer erbjuder pengar och en hel grupps röster åt ett regeringsparti med en sådan tydlig förväntan om gentjänster?
Mattias Karlsson (M):
På 90-talet avskaffades kollektivavtalsanslutningen av fackliga medlemmar till Socialdemokraterna. Dessförinnan kunde fackliga organisationer ansluta sina medlemmar direkt till det socialdemokratiska partiet utan att fråga om lov först. En miljöpartist eller för den delen en moderat kunde alltså tvingas bli medlem i Socialdemokraterna. Den tiden är tack och lov förbi, men samtidigt tycker jag att det finns ekon kvar.
Dessa saker måste vi åtgärda. I höstens val röstade bara 41 procent av LO-medlemmarna på Socialdemokraterna. Ändå fortsätter fackförbundet att ösa pengar till partiet.
Demokratiministern tog upp det som konstitutionsutskottet hade tagit ställning till och som egentligen inte har med frågeställningen om man kan köpa sig politiska tjänster eller politiskt inflytande att göra. Det handlar snarare om vad man gör med medlemmarnas pengar, och det är egentligen två skilda saker.
Så som reglerna är utformade i dag och som demokratiministern sa kan en medlem i facket inte själv bestämma om den inbetalda medlemsavgiften ska gå till att stötta Socialdemokraterna.
Under valrörelsen måste demokratiministern också ha stött på fackligt anslutna medlemmar som inte röstade på Socialdemokraterna och som i sin förtvivlan sa: Varför ska då mina medlemspengar gå till att stötta det partiet? Att vara medlem i en viss organisation på arbetsmarknaden är naturligtvis frivilligt.
Däremot tror jag att vi båda inser att den särställning som arbetsmarknadsorganisationerna har inom arbetsrätten medför att möjligheten att stå utanför organisationerna i många fall framstår som ett mindre fördelaktigt alternativ för den enskilde arbetstagaren.
Det huvudsakliga skälet för medlemskap i ett fackförbund är nog oftast inte av politisk karaktär, och då borde den enskilde ha möjlighet att ta ställning till om han eller hon vill att medlemsavgiften ska få användas till att stödja ett visst parti ekonomiskt.
Jag tycker att det borde vara självklart att jag som enskild medlem, om någon del av min fackmedlemsavgift ska gå till ett politiskt parti, ska behöva ge ett skriftligt samtycke till detta. Det är inte rimligt att vi 2019 i Sverige ska ha ett regelverk som syftar till att stärka ett enskilt partis kassa på bekostnad av önskemålet från den enskilde fackligt anslutne.
Jag vill vända på det hela och fråga lite retoriskt: Hur lämplig är den nuvarande utformningen av lagstiftningen? Hur lämpligt är det att enskildas önskemål inte hörsammas, till förmån för den socialdemokratiska partikassan? Det finns alla möjligheter att även i Sverige införa regler om samtycke. Titta på Danmark! Där har man redan sådana regler på plats.
Mattias Karlsson (M):
Jag vill säga till demokratiministern att jag till viss del delar hennes syn. Men frågeställningen här handlar om vad fackförbunden har varit ute och sagt och också varit väldigt mediala med: De är beredda att lämna pengarna till det socialdemokratiska partiet och se till att minst 250 000 av medlemmarna röstar på Socialdemokraterna.
I utbyte kräver de denna gentjänst: viss lagstiftning. Inför valet sa de bland annat att Socialdemokraterna skulle lova att avskaffa visstidsanställningar. Jag tycker att det är problematiskt när man så tydligt kräver en gentjänst tillbaka.
I samband med riksdagsvalet i september skickade Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa, OSSE, för första gången valobservatörer till Sverige. I sin rapport som nu har offentliggjorts riktar organisationen kritik mot hur valet här i Sverige genomfördes och konstaterar att Sverige inte uppfyller FN:s konventioner mot korruption.
OSSE skriver att oreglerat deltagande från tredjepartsaktörer som LO i valkampanjen kan äventyra transparensen kring politisk finansiering. Organisationen föreslog därför att Sverige inför lagstiftning som begränsar möjligheterna för LO att göra detta.
Jag tycker att man i grunden måste ställa sig frågan om det inte bara är ett moraliskt utan också ett juridiskt fel att LO kräver motprestationer för att leverera sitt stöd till Socialdemokraterna. Jag har stora förhoppningar om att demokratiministern ändå är beredd att titta på den kritik som kom från OSSE och ta initiativ för att begränsa LO:s möjligheter att kräva motprestationer för sitt ekonomiska stöd.