KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nyamko Sabuni (L):
Jag tycker att det låter lovande att de rödgröna har egna tankar och egna alternativ på detta område. Jag tror att det är helt naturligt att varje regering och varje statsråd har idéer om på vilket sätt man vill jobba för att förbättra, intensifiera, fördjupa och bygga upp kunskaper om de sakfrågor som man ansvarar för. Jag vill bara tydliggöra att när det gäller pengar till antidiskrimineringsbyråer har regeringen under mandatperioden avsatt 52 miljoner.
Det ska jämföras med 38 miljoner föregående mandatperiod, då Luciano Astudillos parti var ansvarigt för frågorna. Visst har vi gjort en del förändringar eftersom vi har haft egna tankar om hur vi vill jobba vidare med frågorna. Vi har satsat pengar för att informera om den nya lag som är på plats och som Luciano Astudillo till stora delar tycker är bra. Det är väl jättebra att medborgarna i vårt land får veta om de reformer som har gjorts på området.
Vi ser till att göra kvalitativa undersökningar och analyser av hur människor upplever diskriminering - detta för att bli bättre också på det förebyggande arbetet på området. Vi provar någonting som Luciano Astudillo själv beställer i denna kammare, nämligen situation testing. Hur ska vi kunna fastställa hur diskriminering uppstår, på vilket sätt och hur den drabbar medborgarna? Jo, bland annat genom situation testing. Det arbetet, som DO ansvarar för, pågår nu.
Vi har valt att göra det på bostadsområdet. Vi gör en utvärdering av avhopparverksamheter, till exempel Exit inom Fryshuset, därför att vi menar att också den verksamheten kan komma att behöva vidgas eftersom det kan finnas unga människor som vill hoppa av från andra intoleranta organisationer och nätverk som finns i samhället. Inte minst intensifierar vi vårt arbete när det gäller de nationella minoriteterna.
Vi har undertecknade konventioner sedan tio år tillbaka, och vi har aldrig levt upp till konventionerna. Den här regeringen har levererat för att vi ska leva upp till de konventionerna. Det handlar om de nationella minoriteternas rättigheter och ingår i det stora arbetet för de mänskliga rättigheterna i Sverige. Vi har precis fått in en rapport som kartlägger och jämför domar i Arbetsdomstolen eller i de allmänna domstolarna.
Vi vill också se hur utfallen blir när man anmäler och får sitt fall till Arbetsdomstolen eller till en allmän domstol. Vi ser att det finns stora skillnader. Detta måste vi göra för att lära oss och kunna veta hur vi ska föra politiken framåt i framtiden. Ambitionerna har inte minskat, och mängden pengar har inte minskat. Pengarna har fördelats på ett annat sätt. Pengar har tillförts för att göra nya saker.
Det handlar till syvende och sist om att jag som statsråd har egna idéer. Regeringen har egna idéer om hur kampen mot diskriminering och intolerans ska föras. De är tydligen lite annorlunda än vad Luciano Astudillo vill. Jag skulle gärna vilja höra vad Luciano Astudillo mer vill göra för att bygga upp kunskapen om dessa frågor så att vi kan få garanterat att oavsett vilken regering vi får kan medborgarna där ute vara försäkrade om att kampen mot diskriminering och intolerans ska fortsätta.
Nyamko Sabuni (L):
Det ska bli jätteintressant att följa den presskonferens som Luciano Astudillo hänvisar till och som ska hållas senare. Jag gläds redan åt det jag har läst på DN Debatt i dag som visar avstampet för Socialdemokraternas så kallade nya integrationspolitik. Och den är verkligen ny, för nu utgår den ifrån att arbete och språk är viktiga komponenter för att integrera medborgare i vårt land. Den utgår faktiskt från regeringens nya politik, och det är jättebra. Jag menar att det är just det som vi måste bygga vidare på.
Men politiken måste också bygga på kunskap, vilket inte denna arbetsgrupp verkar ha gjort. Det finns också delar i debattartikeln - jag kommer att följa det noggrannare i eftermiddag - som helt bortser från den kunskap som finns i dag och är på väg åt andra hållet. Det vore väldigt beklagligt om det blev verklighet. Jag vill återkomma till att anslagen till arbete mot diskriminering, rasism och annan typ av intolerans inte har minskat.
Totalt sett har vi faktiskt mer pengar till den typen av verksamheter. Jag håller med Luciano Astudillo om att ni hade 14 miljoner kronor till antidiskrimineringsbyråerna, men det var tillfälliga pengar. Det var projektpengar som upphörde 2009. Trots finanskrisen har vi sagt att dessa verksamheter är viktiga. De har nu ett permanent anslag för sina verksamheter.
De kan nu känna sig trygga för att de kan vara verksamma långsiktigt. Det är någonting som inte den tidigare regeringen kunde garantera dessa verksamheter. Luciano Astudillo kan försöka göra en grej av detta, men vi kommer självfallet att ha olika uppfattningar om exakt vad som behöver göras. Jag har valt vad jag vill prioritera. Jag har prioriterat att bygga upp kunskapen och se hur mekanismer med diskriminering fungerar. Jag har till och med gjort det som Luciano själv ville, det vill säga testat situation testing.
Jag menar att man måste testa så mycket som möjligt för att få bättre kunskap om hur vi ska jobba vidare med dessa frågor. Det kan inte handla om att bara för att organisationer inte får 1 eller 2 miljoner kronor extra har antidiskrimineringsarbetet i vårt land underprioriterats. Det finns många aktörer i samhället som måste jobba med de här frågorna. Det handlar också, som Luciano Astudillo nämner, om arbetsgivare, myndigheter, organisationer och enskilda människor.
Alla är viktiga i denna kamp ur olika perspektiv. Det måste vi också ta till vara, så att allting inte bara fokuserar på ideella organisationer. De kommer inte ensamma att klara av denna kamp. Jag vill gärna se en samlad strategi för hur Socialdemokraterna fortsättningsvis vill jobba mot diskriminering och intolerans. Jag är väldigt nöjd med det vi åstadkommit hittills.
Jag menar också att mer behöver göras, men då måste man ha kunskap för att veta hur man fortsätter det arbetet. Den kunskapen håller nu på att byggas upp. Den kan också avgöra vilken väg vi sedan väljer när vi jobbar med de här frågorna. Antidiskrimineringsbyråerna, som föranleder denna debatt, kan känna sig trygga. De har nu ett fast anslag att arbeta utifrån i stället för tillfälliga medel som gällde några år under den förra mandatperioden.
Nyamko Sabuni (L):
Jag vill också tacka Luciano Astudillo. Antidiskrimineringsbyråerna har ett enda budskap från mig, och det är att de nu har ett fast anslag att arbeta utifrån. Nu vet de att deras verksamhet kommer att fortsätta fungera och behöver inte år från år oroa sig för om de får anslag eller inte. Det var precis den situation de var försatta i under den tid Luciano Astudillos parti styrde det här landet.
Från år till år fick de vara osäkra på om det fanns pengar eller inte. Trots finanskrisen och lågkonjunkturen har vi sett till att antidiskrimineringsbyråerna har ett anslag att arbeta utifrån, och det är ett långsiktigt arbete de nu kan ägna sig åt. Sedan är jag övertygad om att antidiskrimineringsbyråerna kan utvecklas och bli bättre och att fler kommer att startas. Då får vi utgå från den verklighet som finns och kanske ytterligare höja anslaget.
Men i dagens situation ska antidiskrimineringsbyråerna vara glada över budskapet att de nu har ett fast anslag.
Nyamko Sabuni (L):
Amineh Kakabaveh har frågat socialministern vilka åtgärder han avser att vidta för att skydda unga kvinnor och män som riskerar att giftas bort mot sin vilja. Interpellationen har överlämnats till mig. Jag var här i kammaren i höstas och debatterade frågan om vilka åtgärder regeringen skulle vidta med anledning av Ungdomsstyrelsens rapport Gift mot sin vilja. Som jag då sade är det en högt prioriterad fråga för regeringen att öka skyddet och stödet till dessa unga kvinnor och män.
Vi arbetar nu vidare med utgångspunkt i Ungdomsstyrelsens förslag för att ta fram ett samlat åtgärdspaket för att skydda unga kvinnor och män som riskerar att giftas bort mot sin vilja. Trots att hedersrelaterat våld och förtryck inte är något nytt fenomen i Sverige har kunskapen kring problemens omfattning och hur de drabbar enskilda varit låg.
Ungdomsstyrelsen rapport Gift mot sin vilja är den första kartläggningen som ger oss en grundläggande kunskap om situationen för unga människor som riskerar att giftas bort mot sin vilja. Även situationen för unga människor som inte har möjlighet att fritt gifta sig enligt egen vilja beskrivs i rapporten. Utifrån ett statistiskt urval har Ungdomsstyrelsen uppskattat att ca 70 000 unga lever med begränsningar i förhållande till äktenskap och/eller att familjen ställer upp villkor för val av partner.
Den som inte själv får välja partner utsätts också i högre utsträckning för våld, hot och kränkningar av närstående. Rapporten visar att många ungdomar lever under oacceptabla förhållanden, och den belyser behovet av ytterligare kunskap och kompetenshöjning på området samt olika frågeställningar kring den nu gällande lagstiftningen.
Den handlingsplan mot mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer som regeringen presenterade hösten 2007 har inneburit en bred kraftsamling på detta område. När det gäller hedersrelaterat våld och förtryck har regeringens insatser lett till ökad medvetenhet och fördjupad kunskap. Trots alla dessa positiva steg ligger det mesta arbetet framför oss. Utredningen om människohandel m.m.
har bland annat haft till uppgift att genomföra en översyn av det straffrättsliga skyddet mot barn- och tvångsäktenskap .
Regeringen konstaterade den 4 februari 2010 i lagrådsremissen Förstärkt straffrättsligt skydd mot människohandel att frågorna som rör det straffrättsliga skyddet mot barn- och tvångsäktenskap behöver belysas ytterligare och att man därför kommer att låta en utredare analysera både civilrättslig och straffrättslig lagstiftning av relevans för att förebygga och förhindra barn- och tvångsäktenskap. Insatser som kan förebygga och förhindra att unga gifts bort mot sin vilja har hög prioritet.
Nyamko Sabuni (L):
Jag vill tacka Amineh Kakabaveh för att vi får diskutera dessa frågor än en gång. Det är mycket viktiga frågor för mig och för regeringen. Det är viktiga frågor som jag lovar att vi så snart som möjligt återkommer till. Mer måste göras. Amineh Kakabaveh talar om skolor som inte känner till utredningen. Jag önskar då att hon informerar om att den finns och att de faktiskt kan söka information på Ungdomsstyrelsen om denna. Det är ingen tradition att regeringen skickar ut utredningar till myndigheter.
Skolor i det här fallet, socialtjänsten och andra relevanta myndigheter får ta sitt ansvar att söka den information som finns. Myndigheterna har också ansvar att informera om vad som pågår och om hur de själva jobbar med de här frågorna, hur de kan stödja flickor och pojkar i den här situationen. Det måste bli bättre. Det måste bli mer offentligt. Det måste också vara lätt för de människor som det berör att hitta information.
Oavsett vilka myndigheters hemsidor de går in på ska de kunna hitta information om hur de kan få hjälp och stöd när de behöver det.
Nyamko Sabuni (L):
Tillbaka till frågan om lots: Det är valfritt om man vill ha lots eller inte. Väljer man en lots som man märker vill få in en på ett arbete som man är överkvalificerad för samtidigt som man har en etableringsplan som innehåller etableringsinsatser som inte alls pekar åt det håll som lotsen vill föra en är det alltid möjligt för den enskilde att backa ur.
Jag är övertygad om att i ett lotssystem där man upphandlar efter meriter kommer den enskilde att ha möjlighet att bedöma vilken lots som verkar vettig, vilken lots verkar ge det stöd och den hjälp som den enskilde behöver. Det finns ingen som tvingas välja lots, utan lots är ett sätt att föra in en kontakt in till samhället, ett socialt kontaktnät utöver myndigheter. Det är alldeles för mycket myndighetskontakter för de nyanlända.
Någonstans måste det civila samhället, och i det här fallet är en lots en del av det, få en möjlighet att komma in så att den enskilde får en annan kontakt än det som man möter i myndighetspersonal. Men det kommer som sagt att vara valfritt om man vill ha en lots eller inte, och man kan alltid lämna eller byta i den mån man vill det. Vi håller med om att sfi ska individualiseras. Jag tror att sfi-peng är ett bra sätt att se till att den enskilde själv kan välja utbildning.
Det uppmuntrar i sin tur till olika typer av svenska för invandrare. Jag ser gärna yrkessvenska eller företagarsvenska, och detta kan skapas med hjälp av en sfi-peng. Luciano menar att de problem vi beskriver inte kommer att lösas med propositionen om etableringar. Jag vill påpeka att propositionen kommer att lösa många av problemen. Det är bara en början, inte ett slut, utan mer måste göras.
Det här är inga nya problem. Detta var verklighet redan 1994 - för att ta den senaste period Socialdemokraterna styrde. Åren 1994-2006 diskuterade vi alla dessa problem, men ingen socialdemokratisk regering tog initiativ till att försöka förbättra och förändra. Nu tar vi ett initiativ. Vi har suttit i tre år, snart fyra, och nu finns det en proposition på plats.
Det här måste få implementeras och genomföras innan vi vet vad som fungerar eller inte. Det finns ingenting som säger att reformer inte kan förändras med tiden, beroende på hur de faller ut. Det kommer att vara viktigt att följa upp detta arbete. Därför är det viktigt att staten tar över huvudmannaansvaret, och Arbetsförmedlingen utpekas som den ansvariga myndigheten.
I övrigt när det gäller validering och samordning har Högskoleverket och yrkeshögskolan ett samordnande ansvar. Där har vi det samordnande ansvar som Luciano Astudillo efterfrågar. Jag menar fortfarande att systemet behöver bli bättre. Det pågår ett utvecklingsarbete på detta område.
Det kommer att vara bra både för den enskilde och för samhället i stort när vi blir effektivare på att validera och bättre förstår de utländska akademiska utbildningarna. Detta arbete pågår, Luciano Astudillo. Låt oss följa upp det, så får vi se hur det så småningom faller ut.
Nyamko Sabuni (L):
Jag håller med Luciano Astudillo om att vi ska ha hålla debatten på ett seriöst plan och att vi ska kritisera det som inte fungerar. Också de nya reformerna får man gärna kritisera, men låt då kritiken vara relevant. Denna regering har avsatt mer resurser till validering och utveckling av valideringssystem. Denna regering har, jämfört med tidigare regering, byggt ut kompletterande utbildningar. Denna reform kostar 1 miljard kronor.
En stor del kommer att gå till Arbetsförmedlingen för att man ska kunna hjälpa den målgrupp som vi nu diskuterar och som är viktig för vårt samhälle. Ska debatten föras på en vettig nivå, kritisera då det som är värt att kritisera. Men kom inte och säg att ingenting görs och att allting går bakåt. Alla har fått mer pengar för att göra det vi vet behövs för att etableringen i vårt samhälle ska påskyndas. Detta måste Luciano Astudillo erkänna.
Sedan är det så att detta tar det tid att bygga upp, tar tid att utveckla och att se resultat. Men jag är övertygad om att de nycklar som behövs för att påskynda etableringen på arbetsmarknaden för nyanlända nu är på plats. Sedan kommer det alltid att behövas mer, och vi kommer att jobba mer. Jag vill bara säga till väljarna därute: I tolv år satt den socialdemokratiska regeringen utan att detta gjordes. I tre år, snart fyra, har vi suttit, och detta finns nu på plats.
Vem har trovärdighet när det gäller att göra skillnad i integrationspolitiken, oppositionen eller sittande regering? Svaret är tydligt, då en lagstiftning finns på plats och alla myndigheter har resurser. Och vi har gett konkreta direktiv om hur man ska jobba med den målgrupp som är så väldigt viktig för vårt samhälle och för välfärden i framtiden.
Nyamko Sabuni (L):
Lars U Granberg talar om taktiserande och hoppas att det inte var det när vi tillsatte utredningen med Hans Ytterberg. Det vore konstigt om vi taktiserade med att inte lagstifta med det underlag som fanns för att sedan tillsätta en utredning som består av 850 sidor. Om det fanns underlag behöver man inte 850 sidor med ytterligare information. Då hade vi kunnat lagstifta redan från början.
Jag vill därför säga att det inte fanns något underlag i det befintliga material som ligger till grund för den diskrimineringslagstiftning som gäller i vårt land i dag. Jag ser verkligen fram mot handikapprörelsens samarbete på detta område. Nu finns det, som jag sade, ett underlag att gå vidare med. Vi skickar detta på remiss. Jag hoppas få tillbaka goda argument och kompletteringar i fråga om det förslag som föreligger.
Sedan får vi återkomma med kostnadsanalysen under nästa mandatperiod för att se hur en lagstiftning kan se ut. I fråga om tiden kan jag bara säga att det är nästa mandatperiod som gäller. Jag kan i dag inte säga mer än så. Vi börjar med remissvaren. Det kommer att krävas en lång tid innan organisationerna har möjlighet att inlämna sina synpunkter på den utredning som finns.
Återigen: Oppositionen beklagar sig över skattesänkningarna. De stora skattesänkningarna när det gäller jobbskatteavdrag behåller ni. Fastighetsskatten ska återinföras, men bara för vissa, bara för de rikaste. Hur många rika personer tror ni att vi har i Sverige? Jag tycker att det ska bli intressant att se hur era budgetmotioner går ihop. Det handlar om att ni ska behålla vissa skatter, höja ersättningar och så vidare.
Men vi kommer att ta ansvar för ekonomin, och vi kommer att se till att också lagstiftningen på detta område utgår från kostnaderna, på samma sätt som man gör i fråga om all annan lagstiftning. Det vore oansvarigt att inte veta vad en lagstiftning innebär för kostnader. De som berörs, om det så är offentliga eller privata aktörer, måste ha ett svar innan lagen är på plats. Vi får återkomma under nästa mandatperiod.
Nyamko Sabuni (L):
Socialdemokraternas retorik när det gäller enskildas rätt till valfrihet är en skymf mot varje enskild person som tror på sin förmåga att kunna göra egna val. Det gäller bara för politikerna att se till att det finns förutsättningar. Socialdemokraternas syn på alla de kvinnor som i dag äger företag inom den offentliga sektorn är en skymf mot dessa kvinnor. Socialdemokraterna säger att den offentliga sektorn tappar folk.
Här tappas inte folk. Här finns kvinnor som startar egna företag och anställer personer som tidigare jobbade för kommunen eller landstinget. Vad är problemet? Bara för att vi har en offentlig sektor, eller att den ska vara stor, betyder det inte att kommunen eller landstinget måste vara den som producerar tjänsterna. Vi ska finansiera dem gemensamt med skattemedel, men andra är lika bra som kommunerna och landstingen på att producera dessa tjänster.
Det har många kvinnor med egna vårdcentraler, apotek och annan verksamhet inom den offentliga sektorn visat. Den offentliga sektorn har alltså inte tappat folk. Tvärtom har det kommit fler alternativ, vilket innebär att kvinnor som jobbar i denna sektor får möjlighet att välja mellan fler arbetsgivare. De har en valfrihet.
Och inte minst får vi medborgare större tillgänglighet och möjlighet att välja vem vi vill vända oss till, den kommunalt producerade tjänsten eller den privat producerade. Båda finansieras med skattemedel. Jag har mycket kvar att göra på detta område. Mycket har gjorts och mer måste göras. Det går dock inte att blunda för att vi inte lagstiftar hur föräldrarna ska få ihop sitt livspussel.
Vi ger föräldrarna möjligheter att kunna kombinera yrkesliv och familjeliv bland annat genom jämställdhetsbonusen och genom RUT-avdraget och den möjlighet det innebär för många hushåll. Vi ser till att kvinnor kan arbeta, och arbeta heltid. Vi ser till att kvinnor får mer kvar i plånboken för det arbete de utför. Trots allt är det ekonomin som lägger grunden för jämställdhet.
Vi ser till att stimulera kvinnors företagande både inom den offentliga sektorn och på den privata marknaden. Kommunerna har aldrig fått större statsbidrag än under denna mandatperiod, aldrig tidigare. Trots det kan Socialdemokraterna stå i denna talarstol, herr talman, och säga att regeringen blundat. Regeringen har inte blundat. Tack vare regeringen har många jobb inom den offentliga sektorn räddats.
Att kommunerna i dag inte är lika stora arbetsgivare som tidigare beror inte på att folk inte jobbar utan på att folk jobbar hos privata aktörer och medverkar till att producera de tjänster som medborgarna behöver. På det sättet ökar mångfalden och valfriheten för den enskilde.
Nyamko Sabuni (L):
Skillnaden mellan mig och Veronica Palm är att jag anser min uppgift vara att skapa förutsättningar för att familjer ska få ihop sina liv, inte att tvinga enskilda människor eller familjer att göra precis som min familj har valt att göra. Det är det som är skillnaden.
Veronica Palm vill få alla andra i Sverige att göra precis det som hon anser vara rätt i stället för att skapa förutsättningar för att de ska kunna få ihop sina liv efter egen förmåga och vilja. Det är en stor skillnad, och den debatten tar jag gärna. När det gäller rankningen är jag hellre på tredje plats med nuvarande statsminister än på första plats med en eventuell tilltänkt statsminister i en rödgrön regering. Det är precis det som det handlar om.
Att Island eller Finland ligger före oss beror på att de har kvinnlig president eller kvinnlig statsminister. Det är inte så mycket mer än så. Det är värt att ligga på tredje plats om vi kan behålla den statsminister och den regering som vi har i dag. Denna regering behöver inte flörta med kvinnor. Denna regering berättar vad vi har gjort och vad vi avser att göra ytterligare. Sedan är det upp till varje väljare, kvinna eller man, att avgöra hur man vill se jämställdhetspolitiken utformas.
Ska politiker skapa förutsättningar för att underlätta vardagen för den enskilde eller ska politikerna veta bäst hur vi ska leva våra liv? Jag hoppas verkligen att svenskarna väljer det första. De vet själva hur de vill leva, men vi måste skapa förutsättningarna. Det är det som är min ambition, och det är det som är målet.
Nyamko Sabuni (L):
Jag delar Luciano Astudillos uppfattning om vikten av att vi arbetar så hårt som möjligt med detta problem. Luciano Astudillo har rätt när han säger att vi i samhället inte har agerat tillräckligt kraftfullt och absolut inte i tid. Insatserna kommer in alldeles för sent.
Jag tror att det delvis har berott på kunskapsbrist hos dem som kan agera, människor som möter barn i sin vardag, till exempel skola och fritis. I det här fallet är det precis där som arbetet påbörjats. En del lagstiftningsarbete genomfördes under den förra regeringen, bland annat gällande synen på barnäktenskap. Det är svårare i dag. Jag skulle vilja se att man täppte till möjligheten att bli gift mellan 16 och 18 år.
Den förra regeringen gjorde det svårare att bli gift när man är under 18 år. I det avseendet har vi satsat väldigt mycket på information och utbildning för att de människor som umgås med barn ska kunna se och anmäla tidigt. Nu har vi två utredningar i Regeringskansliet som vi arbetar med.
En är från Ungdomsstyrelsen, Gift mot sin vilja , en som handlar om människohandel där tvångsäktenskapsfrågan kommer in och en tredje om en översyn av hur skolan arbetar med utsatta barn. Det finns ett antal förslag som jag tycker är väldigt bra. Jag håller med dig och vill se över möjligheten att kriminalisera tvångsäktenskap. Det föreslås i Ungdomsstyrelsens rapport, men det finns inget färdigt lagförslag.
Där det kunde ha lagts fram ett färdigt lagförslag, det vill säga i människohandelsutredningen, tycker man inte att vi behöver kriminalisera tvångsäktenskap. Man tycker att dagens befintliga lag är bra. Men jag menar att den är bristfällig därför att den inte tar hänsyn till helheten. Att bara straffa någon för olaga hot eller tvång räcker inte. Tvångsäktenskap är ett större fenomen än bara det konkreta hot som kan bevisas.
Därför fortsätter vi i regeringen att jobba med denna fråga. Hur kan vi gå vidare? Det är inte alldeles lätt. Jag kan bara säga att det finns många goda idéer och förslag. Vi bereder dem, och jag måste få göra precis som man alltid har gjort och få återkomma med ett åtgärdspaket och presentera det när vi är färdiga. Jag kan i dag inte presentera ett åtgärdspaket, men vi bereder frågan inom Regeringskansliet.