Beatrice Ask (M):
Det är glädjande att interpellanten i stort sett är nöjd. Barnombudsmannen har självfallet många viktiga synpunkter att framföra i frågorna. Man kan säga som interpellanten - att det inte alltid är ett tydligt barnperspektiv i verkligheten. Så är det naturligtvis eftersom tillämpningen av de lagar och regler som den här riksdagen har fattat beslut om inte alltid är till fyllest.
Det finns mycket att göra för att implementera och i praktiken säkerställa att reglerna används på det sätt som är avsett.
Det är just detta som vi vill kontrollera när vi har gett Socialstyrelsen i uppdrag att ta reda på om socialnämnderna följer vad riksdagen sade och vad den förra regeringen sade i sin proposition när vi gjorde vårdnadsreformen 2006, nämligen att det normala i de situationer som vi talar om ska vara att man lyfter fram frågan om vårdnaden. Jag är lite förvånad över att både Hillevi Larsson och interpellanten verkar vara så säkra på hur det faktiskt är.
Vi har inte fått någon total genomgång. Jag har inte kunskap om i vilken utsträckning kommunerna sköter detta. Jag tycker att det är fakta som är viktiga att ha på bordet för en reformering eller för förändringar. Ett och annat exempel på misstag räcker inte för det.
Det gjordes ganska noggranna överväganden när riksdagen förra gången bestämde sig för att inte med automatik tvinga fram en domstolsprocess eller driva fram ett beslut av domstol. Det innebär inte alltid barnets bästa.
Tanken var att socialnämnderna, som har alla de jättesvåra och komplicerade besluten och som står allra närmast den individuella situationen, skulle kunna fatta ett beslut om huruvida man ville lyfta fram detta eller inte. Jag tror att det är viktigt att ha denna ventil, men det är inte alls till fyllest om kommunerna inte lyfter fram frågor där det alldeles uppenbart finns skäl att överväga om vårdnaden är riktig.
Det är det vi får pröva när vi har ett sakligt underlag. Det antyddes här att mindre kommuner skulle vara sämre skickade i detta fall. Jag är inte alls säker på den saken. Utan att ha någon som helst faktakunskap kan jag säga att man många gånger kan tycka att det är lättare att hitta en familjehemsplacering eller vidta en åtgärd i en mindre kommun eftersom de sociala kontaktnäten och nätverken är mycket tydligare där.
I en storstad kan det vara mycket svårare att riktigt veta hur man ska hantera placering och annat i en speciell situation. Jag är inte säker på att den kartläggning som görs kommer att visa att mindre kommuner är sämre skickade att lyfta fram den fråga som interpellationen handlar om, nämligen: Vad gör man i vårdnadsfrågan om en förälder har slagit ihjäl den andra föräldern?
Min utgångspunkt är att jag tycker att de resonemang som fördes i samband med att man valde den tydliga skrivning som finns var klokt. Det är inte en automatik, utan det handlar om huruvida skrivningen tillämpas. Det är det vi får följa upp nu. Arbetet pågår, och vi får ett besked om huruvida man har klarat av att hantera ansvaret.
Men jag har svårt att se vem som skulle kunna ta ansvaret bättre än socialnämnderna, som ju har helhetsansvaret för att i sådana här svåra situationer se just till barnets bästa. Min respekt för de socialarbetare av olika slag som engagerar sig i och jobbar med dessa ärenden är ganska stor, men detta är komplicerat och svårt. Jag tror inte att man ska vara tvärsäker utan att ha väldigt mycket fakta på bordet.
Regeringen kommer att återkomma i frågorna, för de är oerhört viktiga. Det är centralt att man belyser dem på olika sätt.