KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven-Erik Österberg (S):
Arbetsmarknadsministern säger "massarbetslöshet". Det är väl det nya tema som mejslats fram från de moderata kampanjorganisationerna, alltså att försöka sätta den stämpeln. Om man kallar arbetslösheten i Sverige för massarbetslöshet vet jag inte hur man i så fall ska uttrycka det beträffande många andra länder. Det finns knappast vokabulär nog för det. Vår modell har inte fungerat, säger arbetsmarknadsministern. Samtidigt ser vi att sysselsättningen just nu ökar mer än någonsin.
Jag tror knappast att det beror på att arbetsmarknadsministern och hans kolleger funnits någon månad i kanslihuset, utan det är naturligtvis ett resultat av den tidigare förda politiken - finanspolitiken, men också arbetsmarknadspolitiken. Jag träffade i dag företrädare för Saco som berättade att deras medlemmar nu får sysselsättning på löpande band ute i landet och på många olika sätt. Det är en skev beskrivning, en förfalskning av historien, att påstå att det varit så här.
Man kan titta på hur det är här och jämföra det som ni kallar utanförskap med andra länder. Låt oss räkna som ni gör när ni kommer till en och en halv miljon. Om man lägger den siffran över andra länder i Europa visar det sig att Sverige och Danmark ändå har den högsta sysselsättningsgraden. Jag tycker därför att det ger en skev historiebild att ständigt pumpa ut att det förts en misslyckad politik och att det råder massarbetslöshet. Det handlar också om dem som söker arbete och så vidare.
Jag skulle känna mig lugnad, framför allt om man ser det hela från jämställdhetssynpunkt, om regeringen kompletterade genom att stärka de grupper som är svagast på arbetsmarknaden, de visstidsanställda, deltidsanställda. Jag ser ingenting sådant. Arbetsmarknadsministern har tidigare sagt att han gärna skulle vilja öppna för mer visstid eftersom det skulle stärka linjen. Det stärker knappast dem som redan finns i visstidsanställningar. De blir ännu sårbarare. Det är likadant när det gäller deltid.
Det finns inga förslag från regeringen om att man skulle stärka dem som arbetar deltid och ge dem möjlighet att få heltid och på så sätt stärka sin egen position. Där är politiken tom. Det finns inga förslag. Allt ligger i den makroekonomiska, nationalekonomiska kalkylen, där allt handlar om att man ska stoppa in något för att det ska komma ut något. Man struntar i människorna som kommer i kläm.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag hade inte alls tänkt delta i den här debatten, men eftersom Carl B Hamilton gör ett påhopp - visserligen blev han tillrättavisad av talmannen att man inte gör det - kan jag inte undgå att bemöta detta. Jag tror att Carl B Hamilton blir så störd för att han alltid blir störd om det är någon som har någon annan uppfattning än den Carl B Hamilton har. Därför tar han till överord i hela den här diskussionen också.
Vilka uttryck vi har på den socialdemokratiska bänken tycker jag Carl B Hamilton fullständigt ska strunta i. Det tillhör den demokratiska rätten att både applådera, le, skratta och till och med gråta. Det har inget med den saken att göra över huvud taget. När det gäller själva sakfrågan har jag den djupaste respekt för dem som har en religiös uppfattning, vare sig man tillhör Svenska kyrkan, frikyrkoförbund eller om man tillhör en annan religion. Det tillhör varje människas rättighet att göra.
Men om man sätter upp att religiösa bevekelsegrunder ska stå över ordning på svensk arbetsmarknad eller svensk lag tycker jag att det är att dra den konsekvensen alldeles fullständigt för långt. Det betyder att man ständigt med den hänvisningen skulle kunna säga att man inte behöver följa svenska regler: Jag behöver inte följa svensk lag, för jag har en religiös bevekelsegrund. Det är det jag tycker är så absurt så det faktiskt kommer till ett sinnesuttryck.
Det förvånar mig stort att Carl B Hamilton i denna kammare står och försvarar detta på något sätt. Det tillhör väl inte den liberala delen om man tittar historiskt tillbaka i tiden. Jag tycker Carl B Hamilton faktiskt är skyldig ett svar på frågan om vilken bevekelsegrunden är när det gäller det här. Sedan skulle jag vilja säga att jag inte har frammanat någon politisk strejk mot arbetsmarknadsministern. Jag har fått frågan om jag tycker att facket har agerat tillräckligt när det gäller a-kassan.
Jag tycker att de kunde ha agerat lite mer, har jag sagt. Jag fick frågan av journalister om jag tycker att man skulle använda politisk strejk. Jag har sagt att när det gäller den arsenal som finns tillkommer det den som ska använda den att göra bedömningen när den ska användas. Jag som politiker kan aldrig säga att det är rätt eller fel. Det måste den göra som ska använda den. Det är ett redskap som finns, och det tillkommer facket att göra bedömningen när det ska användas. Jag vill rätta till den delen för att det inte ska råda något missförstånd på den punkten.
Sven-Erik Österberg (S):
Först skulle jag vilja ta upp resonemanget kring bristande respekt. Jag hoppas verkligen att det inte bottnar i att vi har olika uppfattning - om vi inte tycker som Moderaterna eller som Carl B Hamilton har vi bristande respekt. Jag hoppas att en öppen debatt kring en väldigt viktig fråga faktiskt får innehålla att vi har olika uppfattning i sakfrågan. Att vi har det har ju tydligt framgått av den här debatten. Vi har demokratisk rätt att tycka som vi faktiskt gör i det här fallet.
Jag blir lite störd av att man tar till nödargument som bristande respekt när vi inte håller med interpellanten fullt ut. Sedan skulle jag apropå arbetsmarknadens parter vilja säga att styrkan med den svenska modellen faktiskt är att parterna har tagit ett stort ansvar. Där ligger vi långt framme jämfört med många andra länder. Både arbetsgivar- och arbetstagarsidan har haft en stor respekt för förhållandena på arbetsmarknaden. Man har sett till att den fungerar och också sett till landets bästa.
Om vi tittar tillbaka på statistiken över strejker, åtgärder och så vidare kan vi se att Sverige har haft det väldigt lugnt den senaste tioårsperioden. Jag hoppas att den kommande tioårsperioden också blir lika lugn. Det är naturligtvis också avhängigt vilken politik regeringen för, och kanske i det här fallet också hur mycket man utmanar och pressar den ena parten på arbetsmarknaden. Däremot skulle jag liksom Patrik Björck vilja berömma arbetsmarknadsministerns svar.
Jag tycker att det är ett alldeles utmärkt svar. Så länge arbetsmarknadsministern håller fast vid det och värnar kollektivavtalet och den svenska modellen finns det en bred majoritet i denna kammare. Du har hela den socialdemokratiska gruppen bakom dig i detta. Det tycker jag är väldigt viktigt att se i det här fallet.
När det däremot gäller funderingen kring väljarna oroar det även mig att detta budskap inte ska hålla utan vackla, såsom har hänt i andra frågor. Jag tycker att det är helt okej om man står fast vid detta. Då kan vi faktiskt bygga en allians i denna fråga och ha en stark grund. Om det däremot ändras när det sätts under tryck vet inte väljarna vad de har lagt sin röst på, och det är väl där oron ligger.
Sven-Erik Österberg (S):
Kan vi inte lägga utanförskapsdebatten åt sidan, Littorin? Visst har sysselsättningen ökat men jämfört med den 1 1⁄2 miljon som debatterades hela valrörelsen är det egentligen bara lite skrap på ytan detta första år. Däremot har er politik på a-kasseområdet skickat ut 400 000 personer i utanförskap. De är inte ens med i försäkringen, eftersom de tycker att reglerna är så dåliga och avgiften så hög. De anser inte att det är värt att vara med. Där har vi ett riktigt utanförskap.
Vänder nu konjunkturen som många spår kommer även sysselsättningen att påverkas, och jag är väldigt rädd att många av dem som inte har någon försäkring kommer att vara de som först berörs när man tappar jobb. Där har vi ett utanförskap, Littorin, som du bär ett jättestort ansvar för. Det låtsas du inte om utan hänvisar till en obligatorisk försäkring så småningom. Faktum är att snart 400 000 som tidigare hade en försäkring står utanför.
Jag tar det som ett halvt erkännande att Littorin tycker att det blev en orimlig situation för Rebecka Magnusson. Det är en viktig signal till henne. Arbetsmarknadsministern tycker att hon blev felaktigt behandlad. Det är den tolkning jag gör. Min nästa fråga blir då: Vad tänker arbetsmarknadsministern göra åt det? Är det en signal till Arbetsmarknadsverket och Ams att man inte gör så, utan man ska ta större hänsyn i det enskilda fallet?
Man ska väga in barn och så vidare. Den tolkningen gör jag av det arbetsmarknadsministern säger här. Ni vann trots allt valet på att man trodde på er arbetsmarknadspolitik. Svenska folket är väldigt besvikna när de ser hur det fungerar. Jag kan bara nämna en artikel i LO-Tidningen den 16 november där din statssekreterare säger att regelverket är perfekt. Jag har ingenting mot sådana artiklar politiskt. Det går att göra jättebra politik av det.
Men det är förödande för den enskilde personen när politiskt ansvarigt departement har den åsikten. Det skrämmer mig, Littorin. Jag hoppas att du tar avstånd från det.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag håller med vice statsministern om en sak. Det är naturligtvis alltid möjligt för en regering att byta ut en utredare. Den kunskap som utredaren har kanske inte lämpar sig för den förändring som en ny regering innebär för utredningen. Det tycker jag inte är något problem. Den här debatten handlar inte om det.
Den fråga man kan ställa sig är om den riktige Lars-Olof Pettersson hade fått sparken av Maud Olofsson om hon inte hade trott att han var någon annan. Det är en intressant fråga. Problemet är ju att argumentet gällde fel person med bristande kunskaper. Det var ju argumentet för att den riktige Lars-Olof Pettersson fick lämna sitt uppdrag. Det blev väldigt märkligt.
Jag tycker att det är på sin plats med en ursäkt till den riktige Lars-Olof Pettersson med anledning av argumentationen för att han fick lämna sitt uppdrag. Det är det minsta man kan begära. Som jag sade tidigare kan vi alla göra fel, men det är mer rakryggat att stå för dem än att försöka skjuta över skulden på den tidigare regeringens utnämningspolitik. Den har väl ingenting med detta enskilda fall att göra.
Det handlar om hur näringsministern har hanterat sin utredare med fel argumentation. Det är det frågan gäller, inte utnämningspolitiken i stort som vice statsministern försöker lägga ut som dimridå kring det här enskilda fallet. Hade Lars-Olof Pettersson varit kvar om inte Maud Olofsson hade blandat ihop honom med den andre? Det tycker jag är en intressant fråga.
Eftersom det är så här är det då inte på sin plats att ge Lars-Olof Pettersson en ursäkt? Det är att visa respekt för hur man hanterar utredningsväsendet. Maud Olofsson har chansen att göra det i sina kommande inlägg.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag noterar att arbetsmarknadsministern är uttråkad på den här debatten. Han upprepar samma sak igen. Det betyder inte att debatten kommer att sluta. Det finns skäl att fortsätta den. Jag noterar att arbetsmarknadsministern inte går längre i dag. Jag vill bara upprepa att det finns skäl att ta det här. Mellan julklapparna och gröten, arbetsmarknadsministern, sänd en liten tanke till hur man hanterar det här nästa år.
Det vore ett besked att lämna på det nya året att vi avstår de där delarna som man kräver ska betalas in i en försenad del. Man kan avstå det så kan kassorna jobba mer offensivt framåt med de andra bekymmer som finns när det gäller medlemmar och så vidare. Vi tycker nog alla - där tror jag att vi är överens - att det är viktigt att det finns en a-kasseförsäkring som fungerar när jobbet av ett eller annat skäl försvinner.
Jag ska inte förlänga diskussionen. Jag vill bara säga att jag fick ett mejl i dag från en uppretad före detta lärare som sökte jobb. Han var förbaskad på arbetsförmedlingen - arbetsförmedlingen agerar väl bara efter regelverket. Han hade blivit erbjuden jobb som tomte utanför ett varuhus 14 dagar före jul. Det tyckte han gick under något slags anständighetsgräns. Han hade ändå ganska många akademiska poäng.
Så fungerar arbetsmarknadspolitiken i dag. Trots allt är det jul och jag önskar arbetsmarknadsministern en god jul. Jag hoppas att det kommer en tomte - om det är den före detta läraren eller någon annan vet jag inte. Vi ses nästa år. Gott nytt år också, arbetsmarknadsministern.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag vet inte varifrån finansministern får alla siffror som han rabblar här som ett rinnande vatten. Men jag såg senast i dag att antalet förtidspensionärer har ökat med 1 600 personer. När det gäller nystartsjobben är det, som Patrik Björck sade, en av tio som fortsatt får ett jobb efter en subventionstiden - detta i brinnande högkonjunktur. Det lovar inte gott för en åtgärd som skulle vara en av de viktigaste. Sedan vet jag inte om finansministern medvetet misstolkar mig.
Jag är inte orolig för att det är för många som jobbar. Det var inte det jag sade. Men jag sade att det väl måste oroa finansministern när vi ser att konjunkturen viker. Vi får tydliga signaler från framför allt exportindustrin, som ska dra in pengar till landet, om en minskad efterfrågan. Samtidigt har vi en hög efterfrågan i landet som håller uppe inflationen på en sådan nivå att Riksbanken måste larma om att man ska fortsätta att höja räntan.
Ett sådant läge måste väl ändå oroa finansministern, och det beror väl inte på att det är för många som jobbar. Finansministern själv har slagit sig för bröstet och sagt att man har sänkt skatterna med 80 miljarder. Vi kanske har den starkaste högkonjunkturen på 40 år, och då går finanspolitiken in och släpper skattesänkningar med 80 miljarder. Skattesänkningar är ju lämpliga att släppa in när konjunkturen viker för att stimulera den inhemska efterfrågan.
Jag skulle vilja säga att finanspolitiken har skett i fel ordning. Minskat regelkrångel, säger finansministern. Senast i dag var det några företagare som var här i riksdagen, bland annat hamburgerkedjan Max som får 22 procent högre personalkostnad. De omfattas nämligen inte av de här subventionerna därför att finansministern har dragit vissa gränser. Likadant är det med bemanningsföretag. Bensinmacken har olika kostnader beroende på om man säljer bensin eller om man säljer korv.
Det här gör det väl inte lättare för småföretagen och framför allt inte för Skatteverket som ska hålla reda på det här. Det finns väl lite grann att fundera på. Men kom inte och säg att vi är oroade över att det är för många som har jobb. Det som skapar problemet, finansministern, är att man släpper ut en massa resurser under brinnande högkonjunktur.
Sven-Erik Österberg (S):
Arbetsmarknadsministern och jag är helt överens om att det ska finnas en försäkring med en tydlig arbetslinje. Där vill jag vara tydlig. Den ska ge ett bra skydd när man av olika skäl inte kan vara kvar på sitt jobb. Det kan försvinna, till exempel rationaliseras bort. Det ska tydligt framgå vad som gäller för att få försäkringen samtidigt som försäkringen ska vara bra. Nu har detta tippat över så att försäkringen inte är tillräckligt bra.
Regelverket gör att många ställs utanför. Jag har den senaste tiden fått många mejl från människor som har trott att de har ett försäkringsskydd. De har betalat in flera tusen kronor på ett år, och när de har blivit arbetslösa har de visat sig att de inte är berättigade till a-kassa. De känner sig lurade på försäkringen på grund av det nya regelverket. Arbetsmarknadsministern och regeringen har en chans att rätta till detta.
Är det vettigt att de har betalat in dessa pengar från deras låga löner för att det sedan ska visa sig att de inte har det skydd de ska ha? Då har de inte fått rätt. De har gjort sin plikt, gjort det jobb de ska göra, gått till jobbet. Sedan har det visat sig att de inte får rätt. Då haltar det hela.
Jag tolkar arbetsmarknadsministern så att det inte är någon spricka i regeringen. Man är överens. Nu har till och med finansministern kommit till kammaren! Då är det finansministerns ord som gäller. Så brukar det vara i regeringar. Det är tveksamt om det blir något obligatorium. Det är så jag måste tolka detta eftersom det inte finns någon skillnad i denna fråga. Finansministern var tydlig i fråga om tveksamheterna i försäkringen i lördagsintervjun.
Jag tolkar också arbetsmarknadsministern så. Han är också tveksam med tanke på svårigheterna. Under debatten har arbetsmarknadsministern visat vilka problem han ser. De har inte blivit färre under debatten i kväll.
Sven-Erik Österberg (S):
Ja, det där med två ben är ju knappast kul. Det jag sade var faktiskt att om man röstar om en sak och drar ned resurserna och sedan inte gillar konsekvenserna försöker man tala väl om verksamheten och blundar för det beslut man har tagit om att stå på två ben. Sedan är faktiskt problemet att tullen bara har ett och ett halvt ben kvar. Det är det som är bekymret. Det är det vi diskuterar i dag. Man har ju inte två ben längre. Det är ju den diskussionen som har förts.
Sedan måste jag säga så här: Om man tyckte att det var för lite resurser 2004 och skyller på den dåvarande regeringen kan jag inte begripa varför man drar av ytterligare resurser och tror att det ska bli bättre. Då borde man väl ha tillfört resurser, om det resonemanget ska hänga ihop som den diskussion vi har haft här. Det tycker jag att man kan fundera på. Sedan måste man också ställa sig en annan fråga.
Eftersom finansministern har gett besked om att mera resurser ska till - jag förväntar mig inte att vi får något besked om hur mycket här i dag - måste man konstatera att det förslag regeringen gick till riksdagen med i höstas var en felbedömning. Den borgerliga majoriteten fattade ett felaktigt beslut om resurser till tullen. Det blev för snålt. Det fungerade inte. Vad kan man säga? Är det så enkelt nu att bara tillföra lite mer resurser till tullen, så är allting som förut? Vad är det för någonting som har förlorats under resans gång?
Har regeringen och riksdagsmajoriteten offrat sin generaldirektör? Har man förtroendet kvar i myndigheten att kunna återskapa det här och få i gång verksamheten? Hur mycket tempo har tappats under den här perioden på grund av ett felaktigt beslut under hösten 2007, alltså för knappt tre månader sedan? Nu ser man konsekvenserna och då tycker man att det måste till mer resurser här. Men återigen: Om det var för lite resurser 2004 blir det väl inte bättre av att dra bort resurser när man går in i det här?
Det är det väl ganska enkelt att räkna ut.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag vet inte om det nu är något slags ny interpellationsordning som kommer från Centerpartiets ledamöter. Tydligen är det någon ny ordning där den som interpellerar också ska leverera svaret på den fråga han eller hon ställt. Jag vet att den borgerliga regeringen på en rad olika områden lider brist på idéer men kanske inte så till den milda grad att jag i en interpellationsdebatt ska stå här och tala om hur de ska styra landet. Både Jan Andersson och Staffan har pekat på det.
Jag krävde inte någonting. Jag frågade om ministern hade för avsikt att göra någonting och i så fall vad. Det har jag fått besked om. Ministern har för avsikt att inte göra ett skvatt. Dessutom har man drabbats av något slags skräck när det gäller åsiktsregistrering och allt möjligt, något som jag över huvud taget inte nämnt i denna diskussion eller ens skrivit om. Det kanske säger mer om den som försvarar sig i det här läget, vilka tankar man egentligen har, än om den som ställt frågan.
Jag blir ganska skrämd när jag hör den här debatten. Det som är intressant, och som jag tycker att näringsministern måste kunna ge besked om, är om det är rimligt att man ska kunna använda konkursregler på ett felaktigt sätt så att skattebetalarna ska stå för kostnaderna. Den frågan är generell. Är det något man bör fundera på i så fall?
Ska det vara så, eller ska man tillåta vilken typ av verksamhet som helst, oseriös verksamhet där någon gör en konkurs och skattebetalarnas pengar används? Det är ingen lättlöst fråga, men det måste väl trots allt oroa näringsministern att det går till på det sätt som har skett.
När det gäller hela den här verksamheten, polisiär eller vad det nu är, vet vi att kollektivavtalet i grunden är ett led där också facket kan medverka och se till att det förekommer en seriös verksamhet. Det är inte hela lösningen, men så är det. När det inte finns kollektivavtal är risken mycket större för en oseriös verksamhet.
Där har ju Centern inte varit riktigt entydig utan på många olika sätt tyckt att man inte kan kräva kollektivavtal och annat sådant. Då har man också tagit ställning i frågan. Framför allt är emellertid frågan: Är det rimligt att ställa krav på att också den som går i konkurs ska följa de regelverk som finns?
Sven-Erik Österberg (S):
Det fanns ett intressant förslag som byggbranschen tillsammans med byggfacket utverkade för några år sedan där man var ganska överens. Det fanns en oro också från byggarbetsgivarna för den oseriösa verksamheten. Jag kan hålla med arbetsmarknadsministern - jag är snäll i dag - och säga att det inte riktigt är som det ska vara. Det är lite som med schablonbeskattning.
Det är inte riktigt så det ska vara, utan man ska skatta för det man har. Men ibland diskuteras former som man ändå kan fundera över och titta närmare på när man ser att det inte fungerar som det ska. Vad finns det för möjligheter? Det ursprungliga som var allra bäst kanske inte fungerar. Alternativ två kanske ändå är acceptabelt därför att det som händer inte är bra. Det var därför jag tyckte att det kunde finnas skäl att titta vidare på det.
Mitt andra förslag gäller registrering eller certifiering av bemanningsföretag. Branschen har ibland själv talat om detta eftersom det i en bransch med låga kapitalkostnader är lätt att starta verksamhet. Jag säger inte att det är kutym att det förekommer sådant här i denna bransch, men det är lätt att det blir sådana inslag eftersom det har förekommit och eftersom risken är stor på de områden som har varit.
När det gäller kritiken av facken är det inte så konstigt i fallet vi såg på lagret. Men som jag tror att jag sade tidigare är jag lite besviken över att facket på McDonalds inte upptäcker att det städas svart hela nätterna. Där borde det ha fungerat. Samtidigt är jag lika besviken på Svenskt Näringsliv som inte vill medverka till att man får ordning på detta genom att låta facket få större kontroll. Det går ut över deras seriösa medlemsföretag; de tar skada av detta.
Jag tycker att arbetsmarknadens parter skulle kunna komma bättre överens och att Svenskt Näringsliv kunde ta några steg framåt och hjälpa till. Så här långt har de, vad jag har sett, bara motverkat detta.