KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Borg (M):
Peter Persson har frågat mig mot bakgrund av vilka fakta och omständigheter det bedrivs en ekonomisk politik som han påstår innebär en ökad utslagning och ett ökat bidragsberoende i Sverige. Peter Persson har också frågat vilka åtgärder inom den ekonomiska politiken som kommer att minska det han beskriver som ett tryck mot socialförvaltningar, kronofogdekontor och frivilligorganisationers hjälpverksamhet. Den vanligaste orsaken till en svag ekonomi är avsaknad av arbete.
En politik för ökad sysselsättning och minskat utanförskap är därför kärnan i regeringens fördelningspolitiska strategi. När fler arbetar och färre försörjs av sociala ersättningar minskar gradvis inkomstskillnaderna. Sedan 2006 har utanförskapet minskat med 200 000 helårspersoner. På sikt bestäms inkomstfördelningen i hög grad av fördelningen av humankapital. En väl fungerande skola för barn och ungdomar är därför av yttersta vikt. Offentligt finansierad vård och omsorg av hög kvalitet bidrar också till att levnadsvillkor och livschanser utjämnas.
Inget land lägger mer resurser än Sverige på välfärdstjänster. När värdet av välfärdstjänsterna beaktas minskar Gini-koefficienten för Sverige med 23 procent, och inkomstspridningen blir den lägsta i OECD-området. En jämn fördelning av individernas förutsättningar eller inkomstmöjligheter kan aldrig helt kompensera för medfödda skillnader i förmåga och ambition. Ytterligare utjämning sker därför med skatter och kontanta transfereringar.
Regeringen har infört en rad riktade satsningar mot grupper med svag ekonomi, till exempel höjd grundnivå i föräldraförsäkringen, höjt flerbarnstillägg, höjt bostadsbidrag för unga utan barn och för barnfamiljer och höjt bostadstillägg till pensionärer. Tack vare en ansvarsfull ekonomisk politik som värnat ordning och reda i offentliga finanser har vi kunnat stärka välfärden och utjämna människors livsvillkor.
Anders Borg (M):
Den här debatten har gett insikt om Peter Perssons och Socialdemokraternas grundläggande samhällssyn. Jobbskatteavdrag är orättvisa; bidrag är rättvisa. Så enkel är den socialdemokratiska världen.
Att det då visar sig att Sverige ligger med lägst inkomstfördelning i OECD-siffrorna, att IMF lyfter fram oss för att vi har haft en inkluderande krispolitik och att Finanspolitiska rådet har räknat och kommit fram till att jobbskatteavdraget har stora effekter på sysselsättningen och Socialdemokraternas bidragshöjningar små - då skär det sig på något sätt så att det bara blir ideologisk tomgång från Socialdemokraternas sida.
Ingen socialdemokrat tycks vilja försvara den socialdemokratiska politiken. Det förstår jag. Hans Ekström står här och talar om att Socialdemokraterna vill satsa på utbildning. Men det är inte så det alternativet ser ut. Det är fyra gånger så stora satsningar på Ams och bidrag som det är på utbildning. Det är inte utbildningssatsningar som Socialdemokraterna går till val på, utan det är bidragssatsningar.
Det är satsningar på a-kassa, sjukförsäkring, förtidspension, föräldraförsäkring, bostadsbidrag - vi kan hålla på länge, för det finns nästan inte något bidrag som Socialdemokraterna inte vill bygga ut. Kärnan i den socialdemokratiska bidragspolitiken är att återbygga bidragssamhället och att nedmontera arbetslinjen. Det är väldigt tydligt att det är där kärnan ligger. Jag ska försöka förklara varför detta inte är en rättvis politik.
Rättvisa handlar om fördelning av livschanser. Livschanser handlar ytterst om att själv kunna påverka sitt liv genom egna ansträngningar, eget arbete och genom att på detta sätt påverka hur man lever och hur ens nära har det. Om man kontinuerligt och konsekvent har som kärna i politiken att underminera drivkrafterna för arbete och konsekvent har en politik för att trycka ut folk i arbetslöshet, i sjukförsäkring och i förtidspension berövar man människor livschanser.
Det är därför skillnaderna växer med Socialdemokraterna. Det är därför vi har lyckats pressa tillbaka dem.
Anders Borg (M):
Jag ska gärna tydliggöra grunderna för regeringens politik för Patrik Björck. Tanken är att vi ska höja tillväxten i Sverige så att vi långsiktigt klarar en bättre välfärd med en bra fördelning för alla medborgare. Det är så att säga den grundläggande inriktningen. Det vi har gjort är att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt med jobbskatteavdrag och förändringar av socialförsäkring och arbetsmarknadspolitik.
Samtidigt har vi ökat efterfrågan på arbetskraft i ekonomin genom att förbättra villkoren för företagsamhet med att satsa på FOU, bygga ut infrastruktur och sänka arbetsgivaravgifter för de grupper som har en svagare ställning. Detta har lett till att vi har 200 000 fler sysselsatta och 200 000 färre i socialt utanförskap. Vi har haft en internationell lågkonjunktur - den värsta sedan depressionen.
Trots det har Sverige klarat sig väl när det gäller reallöner, konsumtionsutveckling, tillväxt och offentliga finanser. Det talar för att den svenska modellen, där vi försöker reformera välfärdsstaten med en tydligare arbetslinje precis som man gör i övriga nordiska länder, har fungerat relativt väl. Jag tror att utvecklingen av denna samhällsmodell när det gäller arbetsmarknadsfrågor och när det gäller hanteringen av ungdomar vilar tryggast hos parterna.
Jag har inga svårigheter med att Socialdemokraterna är för ett yrkesintroduktionsavtal. Om vi vill ha ett samförstånd med LO och Svenskt Näringsliv är det bara en fördel om även Socialdemokraterna stöder en omvandling av arbetsmarknaden med en bättre och mer välfungerande kompetensförsörjning. Det tycker jag ska vara utgångspunkten.
Syftet med arbetet är varken från LO:s sida, från vår sida eller för den delen Svenskt Näringslivs sida att skapa låglönejobb, utan det är att skapa en bättre fungerande kompetensförsörjning. Det innebär, precis som Carl B Hamilton har framhållit, att man under en introduktionsfas får en lägre lönekostnad så att fler människor kan få sysselsättning. Det är en utveckling som jag skulle välkomna för Sverige.
Anders Borg (M):
Pia Nilsson har frågat mig vilka av regeringens jobbåtgärder som har varit mest effektiva ur ett statsbudgetperspektiv och vad som krävs för att regeringen ska ompröva sin jobbpolitik. Målet för regeringens politik är full sysselsättning. Regeringen har därför sedan den tillträdde 2006 genomfört omfattande åtgärder för att stimulera både utbud och efterfrågan på arbetskraft samt förbättra matchningen. Viktiga reformer har varit jobbskatteavdrag och en återupprättad arbetslinje i socialförsäkringssystemet.
Vi har också reformerat arbetsmarknads- och utbildningspolitiken för att rusta människor för jobb. Åtgärder har också vidtagits för att stimulera efterfrågan på grupper med en svag förankring på arbetsmarknaden, till exempel nystartsjobb och sänkta socialavgifter för unga. Regeringens samlade jobbpolitik, med en tydlig arbetslinje som har stärkt drivkrafterna att arbeta och en arbetsmarknads- och utbildningspolitik som rustar människor för jobb, är även effektiv ur ett statsbudgetperspektiv.
Mycket tyder på att regeringens politik har bidragit till att utanförskapet minskat och sysselsättningen ökat sedan 2006. När fler människor arbetar förbättras de offentliga finanserna eftersom skatteintäkterna ökar samtidigt som utgifterna i olika ersättningssystem minskar. Detta har i sin tur skapat utrymme för att förbättra kvaliteten i till exempel skolan och att sänka skatterna för hushåll och företag. Regeringens jobbpolitik ligger fast.
Sysselsättningen och antalet personer i arbete har ökat mer sedan 2006 än vad som kan förklaras av demografiska och konjunkturella faktorer. Det är tydliga indikationer på att den förda politiken har verkat i rätt riktning.
Anders Borg (M):
Vi befinner oss i den längsta recessionen som vi har upplevt sedan depressionen. Det är ett allvarligt internationellt ekonomiskt läge. Vi har vårdat, värnat och säkrat Sverige under den perioden. Vi har haft stigande konsumtion i en period av recession. Vi har haft stigande reallöner i en period av recession. Vi har haft stigande sysselsättning och en inkomstspridning som i princip har varit oförändrad under de här åren, när den tidigare steg kraftigt.
Det här är resultat som talar för att den svenska modellen står sig väl, som gör att vi kan vara stolta över Sverige. Vi är inte ett land utan problem. Det behövs fortsatt reformpolitik. Det behövs fortsatt att man driver på med ansvar, arbete och utbildning. Men här har vi två väldigt tydliga skiljelinjer, en regering som vill jobba med ansvar, arbetslinje och kunskap.
Sedan har vi en opposition som har satt ihop sin egen ekonomiska politik som handlar om en åtstramning av efterfrågan och produktion för att finansiera ett utbyggt bidragssystem, där kärnan är att pressa ut människor från arbetsmarknaden. Det här är skiljelinjerna i svensk politik. Det är det här vi ska debattera i valrörelsen, och det är en debatt jag ser fram emot.
Man kan inte först strama åt efterfrågan med höjda bensinskatter och höjd restaurangmoms och sedan slå hårt mot produktionen med arbetsgivaravgifter, bolagsskatt och allt vad det är man har satt ihop för att sedan i en välfärdsstat med ett utbyggt skyddsnät, med ett bra fungerande trygghetssystem lägga fram ett barrage av åtgärder för att bygga ut bidragssystemen. Vi är och förblir en åldrande befolkning som behöver arbeta. Välstånd bygger på arbete.
Det bygger inte på att man trycker ut människor i utanförskap. Där går skiljelinjen i svensk politik.
Anders Borg (M):
Peter Persson har frågat mig om det finns något i arbetsmarknadens funktionssätt som omöjliggör att arbetslösheten sjunker under de nivåer som finns i andra europeiska länder och om jag avser att vidta åtgärder mot detta. För att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt är det centralt att skatte- och socialförsäkringssystemen ger tydliga drivkrafter att arbeta, att utbildnings- och arbetsmarknadspolitiken rustar människor för jobb samt att det finns ett väl fungerade företagsklimat. Vidare är det viktigt med en väl fungerade lönebildning.
Våra viktigaste reformer har därför varit jobbskatteavdraget och att återupprätta arbetslinjen i socialförsäkringssystemen. Vi har reformerat arbetsmarknads- och utbildningspolitiken. Vi har också vidtagit åtgärder för att stimulera efterfrågan för grupper med svag förankring på arbetsmarknaden, till exempel sänkta socialavgifter för unga och nystartsjobb. Den globala lågkonjunkturen har drabbat arbetsmarknaden hårt, men svensk ekonomi har uppvisat motståndskraft. Som få andra länder i Europa har vi förmått öka sysselsättningen och samtidigt upprätthålla starka offentliga finanser.
Sysselsättningsgraden har ökat i de allra flesta åldersgrupper jämfört med 2006. Det är tydliga indikationer på att den förda politiken har verkat i rätt riktning. Sedan 2006 har sysselsättningen ökat med 200 000 personer. Arbetet med att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt fortsätter. Bland annat för vi sedan 2011 samtal med parterna för att öppna nya vägar in på arbetsmarknaden. Vi för en politik för jobb.
Anders Borg (M):
Vi vet vad det är för politik som skapar förutsättningar för full sysselsättning och jämn fördelning av livschanserna. Det är en politik som skapar förutsättningar för människor att vara på arbetsmarknaden. Den har fyra huvudben. Det första är att det och förblir så att vi måste ha drivkrafter att vara på arbetsmarknaden. Det måste löna sig att arbeta relativt att inte arbeta.
Det måste vara så att den som ökar sin arbetsinsats får mer betalat, och det måste vara så att den som tar mer ansvar i sitt arbete också belönas för detta. Drivkraften att vara på arbetsmarknaden är avgörande för arbetsmarknadens funktionssätt. Det andra är kunskapskraven. Vi kan inte klara sammanhållning och full sysselsättning om vi backar på kunskapskraven.
Välutbildade lärare som med hjälp av prov och betyg skickar klara signaler till elever och föräldrar om att man ska anstränga sig i skolan - göra läxor, plugga och lära sig saker - är kärnan. Det ska vara ordning och reda i klassrummet, och läraren ska leda undervisningen i riktning mot ökad kunskapsinhämtning. Det tredje är att vi ska ha ett företagsklimat som gör att företagen vill anställa. Vi har inte råd att höja skatter så att företagare lämnar Sverige.
Vi måste fortsätta att pressa tillbaka skatter och regelbörda så att företag i Sverige vill anställa. Det fjärde är att vi måste stötta dem som har en svagare ställning på arbetsmarknaden. Detta är grundlinjen i regeringens politik för full sysselsättning. Den har utvärderats mycket noggrant under åren av Finanspolitiska rådet, av Riksbanken och av Konjunkturinstitutet. Den entydiga slutsatsen är att den leder till högre sysselsättning och lägre jämviktsarbetslöshet.
Vi har alltså som ett av få länder i Europa en situation där vi kan räkna med att arbetslösheten långsiktigt kan minska i Sverige utan att inflationen stiger. 200 000 i ökad sysselsättning och 200 000 i minskat utanförskap är resultatet av en mycket konsekvent genomförd politik för full sysselsättning.
Anders Borg (M):
Peter Persson har frågat vilka insatser jag avser att göra för att stödja kommuner och landsting. Han har också frågat hur jag ser på statens och kommunsektorns olika roller för arbetsmarknadspolitiken och välfärden. Jag vill framhålla att regeringen tar ett stort ansvar för kommunsektorns ekonomi. Samtidigt värnar regeringen uthålliga offentliga finanser med trygga säkerhetsmarginaler. Det viktigaste regeringen kan göra för att kommuner och landsting ska klara sina åtaganden är att bedriva en politik för full sysselsättning.
Regeringen har också nyligen tillfört kommunsektorn 20 miljarder kronor i tillfälliga konjunkturstöd och 5 miljarder kronor som en varaktig höjning av statsbidragen. Dessutom har regeringen stärkt kommunsektorns förutsättningar för att själva möta konjunkturvariationer framöver. Den 1 januari i år infördes möjligheten för kommuner och landsting att utjämna sina intäkter över tid.
Regeringens bedömning i den ekonomiska vårpropositionen är att kommunernas och landstingens ekonomi fortsätter att vara förhållandevis stabil trots ett svagt konjunkturläge de närmaste åren. Kommunsektorn bedöms redovisa överskott samtidigt som den kommunalt finansierade sysselsättningen fortsätter att öka. Regeringen följer noga utvecklingen i kommunsektorn och återkommer kontinuerligt med nya bedömningar av kommunsektorns ekonomi.
Avslutningsvis värnar regeringen den svenska modellen. Staten ansvarar tillsammans med parterna för arbetsmarknadens funktionssätt. Samtidigt ansvarar kommuner och landsting för viktiga uppgifter inom vård, skola och omsorg.
Anders Borg (M):
Jag hade tänkt använda det här inlägget till att relatera lite till hur sakförhållandena ser ut i svensk kommunsektor. Till att börja med går det inte någon uppsägningsvåg över kommunsektorn. Vi hade under de senaste två månaderna 167 varsel, vardera, i kommunsektorn, att jämföra med 1 600 respektive 1 200 under samma månader 2009. Vi har alltså en situation där det i kommunsektorn finns en stabilitet när det gäller varsel.
Vi kan titta på nyanmälda lediga platser. Vi hade i januari och februari 35 000 nyanmälda lediga platser inom offentlig sektor. Det var alltså en ökning av antalet lediga platser i den offentliga sektorn. Vi kan titta på kommunernas ekonomi. Vi kan börja med kommunal konsumtion. Den låg 2006 på 557 miljarder kronor, och den beräknas nästa år ligga på 742 miljarder kronor. Det är en ökning med 185 miljarder kronor.
Vi kan titta på kommunernas samlade intäkter. De låg på 656 miljarder kronor 2006 och beräknas av Kommunförbundet nästa år ligga på 882 miljarder kronor. Det är en ökning på något över 200 miljarder kronor. Det har alltså tillförts betydande resurser både i kommunal konsumtion och i samlade kommunala intäkter. Det här återspeglar att sysselsättningen sedan 2006 i den kommunalt finansierade verksamheten har ökat från 1 200 000 till 1 215 000 personer.
Trots en mycket allvarlig ekonomisk kris har sysselsättningen i den kommunalt finansierade verksamheten ökat. Vi kan titta på de skattesatser vi har. Skattesatsen låg på 31,60 år 2006. År 2012 låg den på 31,60. Det hade alltså inte mellan 2006 och 2012 skett en enda ökning. I år förväntas kommunalskatten öka med 13 öre, till 31,73.
Om jag har förstått Socialdemokraterna rätt har det en förödande och betydande effekt på hur den kommunala ekonomin fungerar. Det ska möjligtvis relateras till att kommunalskatten år 2002 låg på 30,50 och att den sedan ökade till 31,60 på de fyra år som Socialdemokraterna styrde. Vi har en kommunsektor där sysselsättningen stiger. Vi har över 30 000 lediga platser för närvarande.
Vi har i internationell jämförelse väldigt goda resultat när det gäller sjukvård, omsorg och barnomsorg. Därutöver har vi en del bekymmer på skolområdet. Där gör vi mycket breda och tunga reformer för att skärpa kunskapskraven. Vi har alltså inte nedrustat kommunsektorn, utan vi har en medveten politisk strategi där arbetslinjen kommer främst.
Därefter skyddar vi verksamheterna i välfärdens kärna, det vill säga skola, barnomsorg, äldreomsorg och sjukvård. Här kan inte kontrasterna vara tydligare. Socialdemokraterna prioriterar inte skolan. Socialdemokraterna prioriterar inte äldreomsorgen. Socialdemokraterna prioriterar inte sjukvården och barnomsorgen. De prioriterar bidragen, bidragen, bidragen och bidragen. Det är den socialdemokratiska prioriteringen. Det är därför vi har kunnat bygga ut resurserna till kommunerna.
Det är därför det inte har varit någon bred skattehöjningsvåg. Vi prioriterar nämligen full sysselsättning, och det är den enda stabila grunden för välfärd.
Anders Borg (M):
En grundpelare i vår politik är att värna välfärden, den generella, allmänna och breda välfärden som skapar trygghet för människor. Det är därför som vi har kunnat se hur intäkterna i kommunsektorn från 2006 har ökat från 656 miljarder kronor till 882 miljarder kronor. Det är därför som vi har kunnat se hur antalet anställda i välfärden har ökat från 1 200 000 till 1 215 000 trots att vi har genomgått den värsta krisen sedan depressionen.
När andra länder har skurit ned, avskedat, sagt upp, plockat bort, minskat, dragit ned har vi kunnat satsa på välfärden och har fler anställda än vi hade tidigare. Detta är en del av den svenska välfärdsmodellen. Det är viktigt att alla oavsett inkomst kan få barnomsorg, sjukvård och äldreomsorg genom offentlig finansiering.
Det är det som gör att IMF lyfter fram Sverige som en förebild, tillsammans med Brasilien, när det gäller att klara krisen utan att klyftorna har ökat. När jag jämför svensk offentlig verksamhet med hur det är i andra länder känner jag en stolthet. Tittar jag på de tio femton vanligaste cancerdiagnoserna i Sverige och i USA klarar vi oss bättre i fråga om praktiskt taget alla. Det finns något enstaka område där amerikanerna är bättre men flera områden där vi är bättre.
Vår sjukvård har fått ökade anslag, och anslagen har ökat från ca 9 procent till 9,6 procent som andel av bnp under dessa år. Den kostar väsentligt mindre än de 16 procent som amerikanerna lägger på sjukvård, och vi ger bra sjukvård till alla. Det är så den svenska välfärdsmodellen fungerar. Det är det som vi har värnat, och det är det som vi har satt främst. Men då har vi fått göra tuffa prioriteringar. Vi har inte kunnat lova höjda bidrag till alla.
Vi har inte kunnat lägga pengarna i a-kassan eller sjukförsäkringen och inte kunnat öppna förtidspensionerna som andra förordar. Vi har i stället prioriterat välfärdens kärna. Det är därför som den svenska välfärdsstaten står sig så stark, och det är därför som tryggheten i Sverige är bättre än i de flesta andra länder.
Anders Borg (M):
Vill vi värna jobb, välfärd och höga löner i Sverige måste vi ha förutsättningar för investeringar här. Det har regeringen lagt fram en bred budgetproposition för att uppnå. Det handlar om en historisk satsning på att bygga ut infrastrukturen med ett nytt stamnät på järnvägssidan, det handlar om en historisk uppgradering av vår forskning och utveckling, och det handlar om en sänkning av bolagsskatten därför att vi vet att det är det som är marginalskatten på investeringar.
Har man för hög bolagsskatt får man för låg kapitalstock, och man får för hög skuldsättning i företagen. Sänker man bolagsskatten och stramar åt räntereglerna blir svensk ekonomi stabilare, mer tillväxtorienterad och har bättre förutsättningar att bära höga reallöner. Sverige ska vara en höglöneekonomi, och då är sänkt bolagsskatt tillsammans med infrastruktur och forskning viktiga delar av en sådan strategi.
Det är inte så att Norden förlorar på att Norden blir mer konkurrenskraftigt. Det är alldeles självklart att det är en fördel för Sverige om Danmark, Finland och Norge för en klok politik. Tittar vi på direktinvesteringar i vår region kommer det i grunden att handla om att man utvärderar hela regionen. Om Norden är attraktivt växer vi starkt tillsammans.
Det är en fördel för Sverige om man i Danmark, Norge och Finland för en klok politik. Har man en högre kapitalstock i Norge, Danmark eller Finland har man högre reallöner och bättre köpkraft utifrån att man då också kan importera mer av våra produkter.
Ett starkt Norden med ett konkurrenskraftigt näringslivsklimat, där kloka socialdemokrater i Norge, Finland och Danmark landar i att likt den svenska regeringen sänka bolagsskatten, är en del av denna typ av ramverk. Det är en klok politik, och den står regeringen för.
Anders Borg (M):
Leif Jakobsson har frågat mig hur jag ser på inlåsningseffekten i förslaget om nystartszoner samt hur konkurrensneutralitet ska garanteras och omflyttning av jobb över gränsen från icke skattegynnat område till skattegynnat område ska undvikas. Åtgärder för fler jobb och mer kunskap i skolan är grunden för att minska utanförskapet. Sedan 2006 har utanförskapet minskat med 200 000 personer från en hög nivå.
Nystartszoner är ett ytterligare verktyg för att minska utanförskapet i områden där det är stort. Att skapa sysselsättning i utsatta områden är av stor vikt för de boendes möjligheter att få en första kontakt med arbetsmarknaden och i förlängningen avgörande för att hålla samman Sverige som land. Kravet på att en fjärdedel av arbetad tid ska utföras av boende i en nystartszon syftar till att företag inte enbart ska använda lokaler utan även den arbetskraft som finns i zonerna.
Att skattemässigt gynna vissa områden innebär per definition att konkurrensneutraliteten frångås. Vissa företag kan välja att omlokalisera sin verksamhet till nystartszoner, samtidigt som nystartade företag i ökad utsträckning kan välja att etablera sig i dessa nystartszoner. Själva syftet med förslaget är just att göra dessa områden mer attraktiva för företagande. Internationella erfarenheter visar att nystartszoner kan ha positiva effekter om de kombineras med andra åtgärder.
Under förutsättning att det finns ett ekonomiskt utrymme och att Europeiska kommissionen godkänner förslaget är vi beredda att föreslå att nystartszoner införs på försök från och med den 1 januari 2014. Tillsammans med andra åtgärder såsom en stärkt arbetslinje, mer kunskap och ökad likvärdighet i skolan är detta ett steg för att minska utanförskapet och underlätta för framväxten av fler jobb.