KBLab/rixvox huggingface dataset:
Martin Ådahl (C):
Jag tror nog att vi ska vara ärliga och erkänna att ska man göra detta på riktigt och ordentligt hade det inte funnits, vilken konstellation det än hade varit, en annan väg än att tillsätta en utredning med väldigt tydliga ramar. Det ska vara en väldigt hög ribba för vad man ska uppnå, en väldigt tydlig inriktning och en förväntan och ett krav på den utredningen. Det ska också finnas en väldigt bra kapacitet i den för att göra det.
Det hade nästan vartenda seriöst alternativ som ägnat sig åt detta kommit fram till. Jag tycker att man kan välkomna det faktum, och inte bara oroa sig för det, att det nu finns en fantastisk bredd för dessa reformer.
Kristdemokraterna och Centerpartiet har tillsammans länge varit ganska ensamma om att driva detta, och många av de större partierna har ställt sig emot. Nu finns den stora bredden, vilket också borgar för att det ska bli av långsiktigt, för att göra moderniseringen av arbetsrätten och samtidigt den tydliga inriktningen i utredningen. Det kan trots allt vara någonting man kan välkomna.
Martin Ådahl (C):
Jag vill verkligen tacka Ali Esbati och Vänsterpartiet för initiativet till den här debatten. Vi behöver debattera Arbetsförmedlingen.
Vi använder pengarna till att verkligen få resultat för varje arbetslös. Vi släpper in de ideella krafterna med idéerna och effektiviteten, men vi betalar bara efter resultat - och mest till dem som har det allra tuffast. Vi prioriterar alltså dem.
Vi skiljer också Arbetsförmedlingen som myndighet och ser till att förmedlarna förmedlar jobb och inte bara som i dag, att byråkratin förmedlar åtgärder.
När vi gör en sådan sak kommer konservatismens krafter i alla dess olika former, vare sig det gäller Vänsterpartiet eller Arbetsförmedlingens egen byråkrati, naturligtvis att streta emot och göra det svårare för oss.
Men till alla dem som i dag tycker att vi ska gå tillbaka och försvara den gamla byråkratin säger jag: Snälla, fokusera på de arbetslösa! Där ligger vårt ansvar, inte i byråkratin och inte i dogmerna. Arbetsförmedlingen är trots allt till för att värna de allra mest utsatta i samhället, de som verkligen kämpar för att komma in i värmen och börja ett nytt liv.
Varenda krona vi slösar på byråkratin tar vi alltså från de arbetslösa. Varenda krona som inte levererar resultat till de arbetslösa är en förlorad krona för dem som har det allra tuffast. Varenda gång vi sätter byråkratin först ska vi tänka på de hundratusentals utsatta arbetslösa som i dag inte kommer in på arbetsmarknaden ens på toppen av en högkonjunktur. Kommer det att bli perfekt?
Nej. Kommer det att bli bättre än i dag? Tveklöst ja. Så här dåligt får det inte vara, och det har blivit så mycket bättre i andra länder. Kommer vi i Centerpartiet att driva på till dess att Arbetsförmedlingen har reformerats och levererar för de arbetslösa? Absolut - det är vi skyldiga dem.
Martin Ådahl (C):
Jag tänkte använda denna andra del till att prata lite om de problem som vi kommer att ha nu i samband med reformen av Arbetsförmedlingen, som flera har tagit upp. Sanningen är den att flera av de föregående talarna har rätt. Vi har ett problem med den M-KD-budget som antogs i riksdagen, där vi avstod därför att vi tror att detta är helt fel sätt att göra det på.
Om man ska göra om Arbetsförmedlingen måste man ha en färdig plan så att alla vet vad de kan gå efter, inte bara stora besparingssiffror som sedan måste uppnås. Därav kommer de problem som vi har nu när vi har börjat i helt fel ände. Det gäller de plötsliga nedskärningarna på flera olika ställen.
Samtidigt har vi ett problem med att Arbetsförmedlingen själv har visat en väldigt märklig prioritering. När vi gör en sådan här reform och fristående aktörer ska finnas i hela landet måste vi ju ha lokal närvaro där. Man måste kunna boka möten i sin egen kommun för att myndigheten ska kunna möta en; det är ju för att komma närmare de arbetssökande som vi gör detta.
I stället har Arbetsförmedlingen - det stämmer faktiskt - fortsatt med en centraliseringsplan och en nedläggningsplan som inte ligger i linje med januariavtalet. Därför har vi gjort det som statsrådet påpekade: Vi har tvingat dem till konsekvensanalys och till alternativ. Besparingen på små kontor är bara några promille av Arbetsförmedlingens budget.
Det är inte ens speciellt effektivt för att göra några besparingar eller föra över resurser till användning av privata förmedlare. Tvärtom lägger det sig i vägen. Detsamma gäller besparingar på insatser för personer med funktionsnedsättning, vilket inte heller är en riktig prioritering inom myndigheten. Man kan faktiskt tycka i det här fallet att båda kan finnas.
Martin Ådahl (C):
Det som vi nu diskuterar har inte så mycket med Riksrevisionens rapport att göra, men jag tackar i alla fall Ali Esbati för att vi får tillfälle att diskutera den här frågan. Vi har haft problemet under fem års tid att Arbetsförmedlingens ledning har haft något som kallas förändringsresan, där man har tyckt att det varit effektivt att stänga ned många små kontor på landsbygden. Vi har länge i den här kammaren diskuterat och kritiserat detta.
Var Vänsterpartiet har varit under stora delar av den perioden när vi har diskuterat, debatterat och kritiserat det är tveksamt. Nu har man dykt upp, när vi har inflytande över politiken igen, och är medveten om att det här är ett stort problem. Vi har tryckt på det här sedan början av året när det fortsatte trots att vi har en ny inriktning med en reformering av Arbetsförmedlingen. Vi har gjort det väldigt noggrant och till och med varit väldigt, väldigt kritiska till generaldirektören och bett om en ändring av insatsen.
Det har varit problem med de medel som fanns i den så kallade M-KD-budgeten som togs från riksdagen, men det har också varit fråga om att man har haft en felaktig inriktning. Nu har vi, till slut efter dessa olika problem, i regleringsbrevet varit så tydliga som det går att vara i myndighetsstyrningen. Vi har sagt att man måste ha en närvaro i alla kommuner - antingen i de statliga servicekontoren i kommunens lokaler, eller, och det är på sätt och vis nytt, genom att öppna kontoren igen.
Det handlar om verksamhet på alla de ställen där man under den så kallade förändringsresan har dragit ned. Vi har därvidlag varit så tydliga som man över huvud taget kan vara i den här typen av styrning. Sedan kan man tala om skyltar eller vad som helst, men självklart är det verksamheten som ska tillbaka till alla de här platserna så att de arbetslösa möts lokalt. Jag tror att ingen kan tveka om vad Centerpartiets inriktning har varit under alla dessa år i den frågan.
Martin Ådahl (C):
Jag delar helt och hållet ledamotens uppfattning att man inte bara kan låta saker vara, varken när det gäller åttaåringar eller i mitt fall tioåringar eller stora reformer av Arbetsförmedlingen, utan man måste göra någonting. Om det år efter år inte fungerar, som det påpekas i Riksrevisionens rapport, måste man dra slutsatser av det till exempel på de områden som Riksrevisionen fundamentalt pekar ut och göra en reform. Vi drar helt olika slutsatser.
Ni vill fortsätta som vanligt, Ali Esbati, och vi vill göra en reform och göra det stegvis och så klokt som möjligt. När det gäller att beskriva historien behöver vi inte debattera det här. Du har ju stått här tillsammans med mina företrädare i kammaren när de, och för övrigt också jag själv, har kritiserat nedstängningen av små kontor på landsbygden i många år. Det är bara att gå tillbaka och minnas de stunderna.
När det sedan gäller det här med att det måste ske på riktigt har det varit en stor kamp under många år för att ändra på det, och äntligen sker nu en förändring. Du pekade på några saker. Den första var att det måste vara verklig verksamhet och att vi måste följa upp den. Det finns flera avstämningspunkter där vi mycket hårt kommer att försöka se till så att det verkligen blir så som det är sagt i regleringsbrevet.
När det gäller pengarna ska man dock komma ihåg att inför utskottet, där du själv var med, sa Arbetsförmedlingens ledning att det här kanske inte ens sparar några pengar, vilket på sätt och vis är extra allvarligt. Man skapar mycket problem, men man sparar inte ens några pengar när man stänger de här små kontoren och myndighetsverksamheten. I den mån som det krävs pengar för att reparera de historiska misstagen har vi också diskuterat det, och det har också presenterats för utskottet att utrymme finns för det.
Martin Ådahl (C):
Det känns lite som att de frågor som ställs just har besvarats. Men en fråga gällde att vi skulle ge någon sorts olika besked. Jag har svårt att se att det är särskilt olika besked. Både Serkan Köse och jag har hänvisat till det enda regleringsbrev som finns för Arbetsförmedlingen, som är synnerligen tydligt i frågan, och många andra dokument och framställningar som är så pass tydliga de kan vara.
Det är en annan sak att man gärna vill beskriva det på det sättet. Men utan att väcka alltför många björnar ska jag säga att det finns betydligt större åsiktsskillnader mellan de två frågeställare jag just haft mitt emot mig i den här debatten än över huvud taget bland dem som står bakom regeringens förslag och det regleringsbrev som nu har kommit och som dessutom är väldigt tydligt på den punkten.
Jag är inte särskilt förtjust i att debattera de här frågorna med mina borgerliga vänner. Men jag vill gärna öppna upp för alla bra förslag och synpunkter som kan finnas.
När det gäller att verksamhet ska finnas i alla kommuner i hela landet är det naturligtvis på det sättet att det inte ska finnas kommuner i Sverige där arbetslösa inte får hjälp av Arbetsförmedlingen. Jag kan inte tänka mig att man kan ha en annan synpunkt i den frågan. Dessutom är Arbetsförmedlingen ålagd att ha verksamhet i alla kommuner. Problemet är att det inte har fungerat.
Det är med de här gradvisa åtgärderna, både i regleringsbrevet och på andra sätt, som vi i vårt samarbete med regeringen har tryckt på och fått igenom att det ska ske stora förändringar.
Martin Ådahl (C):
Den här diskussionen går runt lite. Jag har varit tydlig och preciserat vad det står i regleringsbrevet. Det går att läsa. Det är på det sättet man styr, och det är beskedet som ges till Arbetsförmedlingen. Folk måste få ha olika åsikter. Det har vi haft i de här diskussionerna - det ska gudarna veta. Men sedan har vi landat i ett mycket tydligt gemensamt besked. Jag har alltså svårt att se vad det här handlar om.
Jag har också svårt att se den dramatik som läggs fram här när det gäller att Arbetsförmedlingen inte skulle vara närvarande i alla kommuner. Jag har fortfarande svårt att förstå varför det skulle vara något konstigt, märkligt eller ouppnåeligt att Arbetsförmedlingen måste finnas i alla Sveriges kommuner. Det är självklart. Givetvis har det också varit enorma problem med den här förändringsresan, med centralisering och nedläggning av små kontor.
Men det är där som det äntligen har skett en kursändring, som vi har drivit fram och där man ska få till det. Att allting i den nuvarande Arbetsförmedlingen inte fungerar bra ska gudarna veta. Men det är nog viktigt att också Moderaterna är tydliga med hur de vill ha det med närvaron i alla kommuner, med om de vill ha kommunerna som aktörer och hur de tänker sig det här - nu är det inte möjligt att vara tydlig här, eftersom replikskiftet är slut.
Men jag tror att det är bra om de själva har en tydlig linje där. Ska kommunerna, som själva lägger 6-7 miljarder kronor redan, utöver det Arbetsförmedlingen gör också kunna vara aktörer i vissa situationer, när det känns som att verksamheten inte är tillräckligt aktiv? Eller ska det inte få vara på det sättet? Det finns många besked att få när det gäller det. Generellt sett tycker jag inte att det är ett särskilt dramatiskt besked att man ska finnas i alla kommuner. Det är tvärtom en alldeles nödvändig målsättning som vi kommer att följa upp under det här året.
Och det är ett mycket tydligt besked i det regleringsbrev som finns för innevarande år.
Martin Ådahl (C):
Jag vill först ursäkta mig för att jag kom in senare i debatten än planerat, men coronaviruset skapar ibland logistiska utmaningar i vardagen, inte bara i det stora utan också i det lilla, inte minst för oss småbarnsföräldrar.
Jag tror att alla vi i kammaren vill tacka alla dessa heroiska personer som just nu gör att landet står något bättre förberett för den kris som pågår och som väntar. Precis som andra vill jag också vända mig till dem som är oroliga och som har anhöriga som har blivit smittade.
Jag vill rikta den medkänslan till dem, för ytterst är detta, som många har påpekat, inte en ekonomisk kris eller en arbetsmarknadskris utan en hälsokris och en mänsklig kris som vi alla bör ta del i att motverka. Dock är detta även en djup ekonomisk kris och en djup arbetsmarknadskris.
Jag vill nu bara säga några ord om arbetsrätten, för jag tycker inte att detta är tillfälle för polemik, och nämna den stora utmaning som nu finns på arbetsmarknaden. Varslen stiger oerhört brant. Det kommer att närma sig 20 000 varsel under mars månad, och detta är därmed i nivå med de värsta kriser vi haft.
Det finns tre viktiga målsättningar för arbetsmarknaden i det här läget som jag vet att regeringen arbetar mycket hårt med och som det också finns en stor enighet om i kammaren. Det första är att så många som möjligt ska kunna vara kvar i arbete under den här djupa krisen.
Genom att företagen inte går i konkurs, genom att de får stöd med likviditet och andra former av stöd och genom att de får sänkta kostnader kan de hålla kvar så många anställda som möjligt tills krisen är över. Det andra är att de som ändå förlorar arbetet nu får största möjliga chans att nu skola om sig till de yrken som nu finns öppna och där det finns stora behov i regioner och kommuner.
Det tredje är att vi passar på att göra ett slags digitalt, nationellt kompetenslyft där så många som möjligt, utan alltför stora hänsyn till de villkor vi hade tidigare, får chansen att kompetenslyfta sig, utbilda sig och använda denna tid då de kanske är korttidspermitterade eller arbetslösa till att stärka sig, rusta sig och utbilda sig.
Låt mig säga några ord om dagens debatt om arbetsrätten. Det kommer en tid då situationen på arbetsmarknaden kommer att förändras. Jag tror att de flesta här i kammaren inser att det då är väldigt viktigt att de små företagen, som drabbats hårt, får chansen att anställa igen och att de vågar göra det. Då är det viktigt att vi har en flexibel arbetsmarknad, att man anställer så många som möjligt och att man tar chansen trots att det är tuffa tider.
Det är viktigt att man inte utsätts för stridsåtgärder som är oproportionerliga och att vi inte faller tillbaka till fyrkantiga situationer som vi har haft tidigare utan att vi ger de små företagen en chans att ta sig tillbaka så långt som möjligt. Det tredje är också jätteviktigt, apropå att utstationeringen är en del av denna debatt: att man har möjlighet att upprätthålla den inre marknaden i EU med möjligheter för utländska företag att agera i Sverige och för svenska företag att agera i andra länder. Utstationeringen går i båda riktningarna.
Därmed får man möjlighet att återupprätta EU:s inre marknad.
Martin Ådahl (C):
Jag skulle vilja ställa en fråga till statsrådet Anders Ygeman om kapacitetsbristen i elnäten, vilket flera andra talare har gjort. Jag vill dock inskärpa att det inte handlar om en effektivitetsbrist, det vill säga en brist på el, utan en kapacitetsbrist, som är en brist i överföringen av el från där den produceras till där den används. Denna brist är ganska allvarlig, i synnerhet för Stockholm och Malmö. Den beror på att vi inte har byggt ut stomnätet och de lokala näten på det sätt som vi borde göra.
Det är bra att statsrådet säger att vi under kommande tio år kommer att bygga mer än vad vi gjort under de senaste 30 åren. Problemet är bara att det tar tio år att bygga detta. Det tar alldeles för lång tid i ett läge där bristen är akut. Min fråga är inte densamma som från några av de andra här, som hade några allmänna frågor om el. Jag undrar hur vi kan korta ned tiderna för att bygga detta från tio år till mycket kortare tid. Vad kan myndigheterna göra? Vad kan vi ta få ut av den utredning som gjordes? Hur kan man göra näten smartare?
Hur kan vi höja ambitionsnivån?
Martin Ådahl (C):
Även jag har en fråga rörande migrationspolitiken, dock kanske med en annan inriktning. Vi har sett bilder från gränsen i Grekland. Det är barn som drabbats av rökgranater. Vi har sett bilder av människor som man har skjutit på med risk för deras liv.
Vi har sett bilder av kustartilleri som har skjutit nära små båtar på väg in mot kusten.
Hur anser migrationsministern att vi inom ramen för EU kan garantera att det inte begås allvarliga brott mot de migranter och eventuellt flyktingar som flyr från krigszoner via Turkiet?
Martin Ådahl (C):
Det är väl ingen, vill jag understryka, som anser att situationen på något vis är enkel, vare sig för dem som flyr från sina hem eller för dem som möts av den här situationen. Det är inte heller EU som är orsak till situationen.
Men hur kommer regeringen att följa upp detta så att EU om situationen förändras eller förvärras kan garantera att sådana här brott inte kan uppstå?
Martin Ådahl (C):
Jag ska så långt det går försöka hålla mig till dagens ämne. Mycket blir jag anklagad för i denna kammare och i mediedebatten, men jag har inte direkt blivit anklagad för att jag har varit tystlåten under det senaste året. Det var en ny anklagelse, som jag med intresse noterar.
När det gäller frågan om att reformera Arbetsförmedlingen är det väldigt tydligt i skrivningarna i budgeten, som jag nämnde, i all annan kommunikation, i regleringsbrevet och i Arbetsförmedlingens egen kommunikation att reformeringen ska bli av. Det är oerhört viktigt. Den åsikten delar vi med full kraft, även om det inte riktigt lät så tidigare. Detta är jätteviktigt.
Jag har också förstått att ni är måna om att man håller den nya tidsplanen och inte fördröjer detta ytterligare - det tackar vi för - och att det inte finns några planer på att gå ihop med Vänsterpartiet, även om de får en ny partiledare framöver. Jag hoppas att det är så. Sedan skulle jag vilja ställa en fråga tillbaka när vi har detta replikskifte - jag är ledsen, herr talman, att det blir så.
Detta har inte med ämnet att göra, men eftersom det tas upp i debatten ställer jag frågan: Kan man förutsätta att Moderaterna och Vänsterpartiet inte gör gemensam sak i fråga om arbetsrätten? Allt jag hör i denna debatt och i andra sammanhang ger mig ett starkt intryck av att ni inte kommer att göra det, utan att ni tvärtom kommer att stå bakom den utredning som vi har drivit fram och som är viktig för Sverige.
Sedan vill jag passa på att fråga, eftersom det ifrågasätts: Tänker ni lyssna på Svenskt Näringsliv och PTK när de ber oss lyssna på vad de vill göra med sitt huvudavtal?
Martin Ådahl (C):
Jag ska på några få sekunder försöka tala lite om denna rapport. Ja, det är ett genomgående tema hos Riksrevisionen att regleringsbreven har varit för otydliga och för generella. Det är därför jag med viss glädje kan konstatera att vi nu har skärpt regleringen, bland annat i en fråga som knappt diskuteras i dag, bara av den föregående talaren, nämligen den lokala närvaron. Där har vi gjort mycket skarpare formuleringar och uppföljningar. Och vi kommer att fortsätta med det tills den lokala närvaron förbättras, vilket ännu inte är ett faktum.
Jag vill bara ha det sagt. Dessutom har vi över huvud taget när det gäller Arbetsförmedlingen försökt förbättra styrningen, så att det blir klara besked om vad man vill göra. Så har inte varit fallet innan vi kom in i bilden. Jag är väldigt tacksam för de besked som ges av Mats Green: Man vill inte gå tillsammans med Vänsterpartiet i fråga om arbetsrätten. Man vill inte göra det, och man står fast vid att man vill ha denna reformering.
Man står till och med bakom den utredning som vi har drivit fram. Det tycker vi är väldigt positivt, och det tackar vi för. Ibland får man intrycket, från bland annat Vänsterpartiet och i debatten, att ni har bildat något slags gemensam front och är beredda att fälla regeringen i denna fråga. Men detta besked är väldigt positivt: Ni resonerar inte på det sättet.
Vi behöver inte kräva att utredningen ska genomföras, för det står redan i det avtal som är grunden för regeringen. Vi är i den positionen att det är detta vi vet och det är detta som vi driver och håller fast vid med oförminskad kraft. Vi ska genomföra detta. Det finns en mycket noggrann tidsplan för det.
Men, herr talman, vi måste alla ha, precis som representanten för Moderaterna hade, ödmjukhet och respekt inför att Svenskt Näringsliv och PTK har tagit ett stort ansvar. De vädjar till oss om att vi ska invänta besked om hur de ska kunna hantera fortsättningen av detta.
Martin Ådahl (C):
I den är frågan skulle vi inte behöva ha politiskt avstånd utan politisk enighet. Men det går så där.
Vänsterpartiets ledamot har försökt hitta oenighet, och därför vill jag upprepa att vi kommer att göra allt, även med Vänsterpartiet, för att nå enighet, och vi förstår inte varför man försöker provocera fram motsättningar.
Men för säkerhets skull ska jag passa på att ställa två frågor till Ali Esbati.
Det faktum att ett antal rörelser i Europa, som Ali Esbati tycker är positiva, ifrågasätter att Sverige har rätt att ha en partsmodell fri från europeiska minimilöner, är det bra eller, som jag tycker, dåligt?
Det faktum att regeringen kallade till ett toppmöte som lyfte upp minimilöner på EU:s agenda och otvetydigt bidrog till att det nu har blivit ett konkret förslag från kommissionen, är det bra eller dåligt?
Martin Ådahl (C):
Ja, det var nästan klara besked - men kanske inte riktigt i den sista frågan. Jag märker att det finns en viss entusiasm över den sociala pelaren hos er och andra. Och det var just de olika bedömningarna av riskerna med den sociala pelaren som ledde fram till att vi och andra sa ifrån då. Nu är vi tvungna att ha ett särskilt yttrande för att påminna om att denna process kan fortsätta.
Det finns något som heter 883 och något som heter lönetransparens i EU. Dessa har välvilliga motiv men går in och reglerar svensk arbetsmarknad över huvudet på svenska fack och arbetsgivare. Eftersom lex Laval kom upp ska jag prata ett ögonblick om den. För det första är det helt uppenbart en överstatlig fråga, alltså där EU har befogenheter.
Det handlar uttryckligen om någon som utstationeras från en arbetsmarknad till en annan. Alltså berör det två länder som är med i EU. Det är en helt annan fråga än den vi debatterar nu, nämligen lönebildningen i Sverige på den svenska arbetsmarknaden.
Dessutom var poängen i den frågan att man skulle respektera de villkor som fanns i Sverige men inte utsätta dessa människor för en press som gick alltför långt med blockader och liknande i en total brist på respekt för själva principen om utstationering. Det var därför denna respons kom. Bara så att det blir sagt. Det gläder mig att Ali Esbati ändå var tydlig med att det inte är bra att man tog upp minimilönerna.
Så uppfattade jag det i alla fall. Vidare är det inte bra att många kraftfulla vänsterrörelser vill tvinga på minimilöner på svenska fackföreningar, löntagare och arbetsgivare.