Mats Green (M):
Jag vill också börja med att för tids vinnande yrka bifall till reservation 1 i betänkandet. Boendet är grunden till allt.
När man diskuterar och debatterar bostadspolitik i samhället i stort och när vi diskuterar och debatterar bostadspolitik här i Sveriges riksdag hamnar vi alltför ofta i en debatt om enskildheter i stället för en debatt utifrån helheten.
Det blir ofta en debatt där experter inom snäva områden kastar procentsatser, lagparagrafer och kvadratmeter i huvudet på varandra, på ett sätt som är obegripligt för vanligt folk. Fru talman! Naturligtvis är tillväxtaspekten och arbetsmarknadens funktionssätt viktiga, men de är kanske inte viktigast för den enskilda människan.
Och bostadspolitik måste handla om möjligheter för alla - såväl unga som äldre, barnfamiljer som ensamstående. Det handlar om stadens, förortens, byns och grannskapets liv och innehåll. Det handlar om att bygga ett land, ett samhälle och en gemenskap, ett samhälle som håller ihop. Återigen: Boendet är grunden till allt.
Och på en ideal framtida bostadsmarknad följer boende och byggande som styrs av enskilda människors behov, både långsiktiga behov som styrs av demografi och flyttmönster och mer kortsiktiga behov som påverkas av förändringar i våra inkomster, olika smak, modets alla skiftningar och trender - för att bara nämna några.
Och på en sådan bostadsmarknad måste det finnas bostäder av alla sorter och för alla inkomstnivåer. Där finns hyreslägenheter, villor, bostadsrätter och ägarlägenheter av olika standard, olika storlek och i olika lägen. Där finns nybyggda lyxlägenheter med all tillgänglig, tänkbar service.
Där finns enkla hyreslägenheter som ger insteg på marknaden för dem av oss med lägre anspråk eller för dem som söker boende för en kortare tid. På en ideal framtida bostadsmarknad ska ingen behöva tacka nej till jobb eller studier på grund av att det inte går att hitta lämpligt boende eller för att man helt enkelt inte vill bryta mot lagen.
Det finns ett stort och varierat utbud av bostäder med olika upplåtelseformer - inklusive fler ägarlägenheter - i Stockholm och i övriga tillväxtregioner. Generösa och enkla regler för uthyrning av enskilt ägda bostäder gör det lättare att hitta tillfälligt boende både för kortare och för längre perioder. Boendet är grunden till allt, som sagt.
Jag har nu berört möjligheter på en väl fungerande bostadsmarknad. På samma sätt blir också problem i boendet, boendestrukturen och bostadspolitiken en enorm samhällsutmaning, kanske den allra största. Ett boendeproblem blir ett skolproblem, ett utanförskapsproblem, ett integrationsproblem, ett kriminalproblem och ett socialt problem.
Det leder till problem och utmaningar ur alla aspekter, ärligt talat. En del av oss är födda och uppvuxna och har tillbringat huvuddelen av våra liv i ett av alla dessa utanförskapsområden - ett fruktansvärt ord egentligen - som finns över hela landet. Det är väl alltid så att man utgår från sin egen uppväxt och sina egna referensramar.
Vi som har växt upp i så kallade utanförskapsområden som finns över hela landet - i mitt eget fall hette området Öxnehaga och ligger i Huskvarna - vet allt detta. Fru talman! Boendestrukturen är alltså inte bara en reflexion av samhällsproblem och sådana utmaningar som utanförskap, skolproblem och sociala problem utan den är i mångt och mycket också själva grunden och orsaken till dem.
Det är i varje fall anledningen till att det biter sig fast och blir svårt att göra någonting åt detta om man inte ger sig på grundproblemet, det vill säga boendet och boendestrukturen. Återigen: Boendet är grunden till allt, fru talman. Politiken och i synnerhet bostadspolitiken måste ha som bärande tanke att slå vakt om möjligheter för alla, och då måste man först och främst slå vakt om rörlighet.
Rörlighet är detsamma som möjligheter. Rörlighet och möjligheter är social mobilitet. Det är det som allt måste handla om. Alla ska kunna klättra.
De motioner från Moderaterna och Allians för Sverige till det betänkande vi nu här diskuterar och som vi senare i dag står i begrepp att fatta beslut om handlar samtliga om hur vi på en mängd olika sätt kan fortsätta den reform- och förenklingsresa som Alliansen har påbörjat och som har lett till att vi nu har det högsta bostadsbyggandet på decennier - detta för att få fler bostäder i hela Sverige. Fru talman!
Samtidigt räcker inte detta på långa vägar, och vi får aldrig vara nöjda och aldrig slå oss till ro.
Därför har vi nu lagt fram förslag som handlar om alltifrån fler ungdoms- och studentbostäder, nya boendeformer för unga, åtgärder för att underlätta och stimulera ägande av bostad till vikten av en gemensam planering av bostäder, infrastruktur samt kollektivtrafik - för att bara nämna något.
Precis som Caroline Szyber noterar jag att regeringen föreslår ett avvisande av samtliga dessa motionsförslag, men man konstaterar också att regeringen inte har någon egen politik för fler bostäder utan säger nu bara, om man är närvarande i debatten över huvud taget, bara nej och åter nej till alla förslag som Alliansen har.
Samtidigt saknas i stort sett konkreta förslag från den rödgröna regeringen inom bostadspolitiken. Det enda bostadspolitiska besked som den rödgröna regeringen hittills har gett är att man anser att Alliansens mål för bostadsbyggandet var för högt och för ambitiöst. Tvärtom vill man nu se en lägre ambition för detta.
Fru talman! Detta duger inte. Att som den rödgröna regeringen i hanterandet av stora och avgörande samhällsfrågor och framtidsfrågor, som exempelvis bostadspolitiken, lägga dem i malpåse är inte rätt väg för Sverige. Det är inte det besked, eller rättare sagt frånvaro av besked, som behövs.
Det är inte så utmaningar för enskilda människor och utmaningar för Sverige som helhet löses. Det duger faktiskt inte, fru talman.