KBLab/rixvox huggingface dataset:
Morgan Johansson (S):
Mikael Oscarsson har frågat mig om jag avser att införa ett snabbspår för personer som söker asyl från "säkra länder", om jag delar polisens problembeskrivning i en artikel som han hänvisar till samt vilka åtgärder jag och regeringen kommer att vidta gällande den problematik som beskrivs. I sin fråga hänvisar Mikael Oscarsson till att problemet med utländska stöldligor ökar, och det anges att många av brottslingarna söker asyl i Sverige under falsk identitet.
När det gäller frågan om snabbspår för asylsökande från "säkra länder" finns det möjlighet för Migrationsverket att prioritera ansökningar som bedöms vara uppenbart ogrundade. Beslut om avvisningar i dessa ärenden kan verkställas innan de vinner laga kraft. Den genomsnittliga handläggningstiden för uppenbart ogrundade ansökningar var ca 31 dagar under januari till maj i år. I regleringsbrevet för 2016 gav regeringen Migrationsverket i uppdrag att förkorta handläggningstiderna för asylansökningar.
Som svar på uppdraget gjorde Migrationsverket förändringar i skyddsprocessen under 2016. Det innebär att inkomna ärenden sorteras utifrån ärendets inriktning för att effektivisera handläggningen. Till exempel sorterar Migrationsverket ut ärenden från länder med hög avslagsfrekvens och där det är möjligt att arbeta för att de sökande snabbt ska kunna återvända till sitt hemland. Dessa ärenden ska alltid prioriteras. Den nya processen ska vara fullt genomförd under 2017.
EU-kommissionen har också 2015 lagt fram ett förslag om att det ska finnas EU-gemensamma listor över länder som bedöms som säkra ursprungsländer och vilkas medborgare kan hanteras i påskyndade förfaranden. Sverige har välkomnat förslaget, och förhandlingarna kring detta pågår. När det gäller den andra delen av frågan om internationella brottsnätverk som kommer till Sverige för att begå olika typer av stöldbrott är det en kriminalitet som är etablerad i Sverige sedan många år.
Insatser mot den här brottsligheten är ett viktigt och strategiskt utvecklingsområde i Polismyndighetens brottsutredande verksamhet. Exempelvis införde Polismyndigheten under 2016 en nationell modell för brottssamordning, som bedöms ha ökat polisens förmåga att identifiera och ingripa mot mobil organiserad brottslighet som rör sig över stora geografiska områden. Även det brottsförebyggande området är naturligtvis viktigt.
I budgetpropositionen för 2017 avsattes 25 miljoner kronor årligen för att inrätta regionala brottsförebyggande samordnare vid länsstyrelserna. I uppdraget ingår att bidra till förbättrad samverkan och erfarenhetsutbyte mellan berörda aktörer. Länsstyrelsesamordnarna kan spela en viktig roll i kommunöverskridande insatser, till exempel när det gäller olika regionala brottsfenomen såsom stöldligor. Detta är naturligtvis områden som regeringen följer mycket noga.
Morgan Johansson (S):
Mikael Oscarssons interpellation handlade ju om bostadsinbrotten och de eventuella kopplingar som kan finnas till Georgien. Jag tyckte att jag svarade på den - att det handlar om att fortsätta pressa handläggningstiderna så att de som inte har asylskäl lämnar Sverige. Det är klart att begår man brott i Sverige ska man inte vara kvar i Sverige. Då ska man naturligtvis lämna vårt land. Något utrymme för andra tolkningar kan aldrig finnas. Jag sa att handläggningstiderna för de georgiska ärendena har minskat med 30 procent.
En del av de georgiska ärendena räknas som uppenbart ogrundade, och där har vi så pass kort handläggningstid som 30 dagar. Jag vill också peka på en möjlighet som kan vara bra att känna till. Vi har faktiskt möjligheten att sätta människor i förvar.
Individer som ägnar sig åt brottslig verksamhet i Sverige och har väldigt liten möjlighet att få asyl kan vi faktiskt sätta i förvar under väntetiden. Det sker också, men man kanske ska använda sig av den möjligheten ytterligare. Vi har alla ett intresse av att försöka begränsa och minska möjligheterna att missbruka asylsystemet.
Mikael Oscarsson tar nu upp frågan om registrering av bilar. Jag läser också tidningarna. Jag läste faktiskt UNT i morse och förstod att Mikael Oscarsson skulle ta upp den här frågan. Nu är det här egentligen inte en justitiedepartementsfråga utan en näringsdepartementsfråga.
Hur ser vi till att begränsa möjligheterna när det gäller hur många bilar som kan stå på en och samma person, och hur ser vi över om samordningsnummer används på det här sättet? Jag var i kontakt med Näringsdepartementet i morse för att se vilken process som görs där. Där görs nu ett arbete där man ser över möjligheterna att göra den typen av begränsningar. Jag tror att vi ska ta ett ännu bredare grepp.
Vi ska nog, tycker jag, gå igenom hela företeelsen utländska stöldligor och se om det finns ytterligare saker vi kan göra. Mikael Oscarsson talar om gränskontroller. Så länge det gäller EU-medborgare råder fri rörlighet.
När det gäller georgiska medborgare är det så att även om viseringskravet inte längre finns kommer du inte in i EU-området med mindre än att du har ett pass med biometriska uppgifter, alltså fingeravtryck och sådant. Man ska alltså inte skapa bilden att det är fritt fram för georgiska medborgare. Så är det inte.
Men jag tror faktiskt att vi skulle behöva ta ett bredare grepp om just de utländska stöldligornas framfart i Sverige och vända på alla stenar. Hur använder man sig av möjligheterna när det gäller till exempel registrering av bilar? Hur jobbar polisen för att följa de här ligorna? Kan det bli lättare - kan vi hitta metoder för att lättare komma åt den här verksamheten?
Det är ett stort problem på många håll i landet. De här ligorna rör sig också ofta över ganska stora geografiska områden. Sammanfattningsvis tycker jag att Mikael Oscarsson är inne på något som jag hoppas att vi kan jobba tillsammans med för att utveckla metoder för att bli bättre.
Morgan Johansson (S):
Jag tror att det finns en hel del man kan göra för att utveckla metoderna. Låt oss titta på dem, men låt mig bara säga att vi redan har gjort en del, till exempel när det gäller bilmålvakter. För några år sedan utvidgade vi möjligheterna att beslagta bilar som det finns stora skulder på. Detta har fått väldigt god effekt på många håll. Man jobbar mer systematiskt med detta i Malmö, som Mikael Oscarsson nämnde.
Men det finns också något som kallas för Järvamodellen, där man använder sig av detta för att plocka undan sådana här bilar från gatorna eller från parkeringshus där de står övergivna. Detta har ibland varit i samband med de bilbränder vi har sett, som ibland kan vara rena försäkringsbedrägerier. Vi har alltså utvecklat möjligheterna att beslagta bilar där det finns kopplingar till de här stora skulderna.
Det finns säkert mer vi kan göra där. Vi har som sagt gärna en ny dialog med Näringsdepartementet om möjligheterna att begränsa hur många bilar man får ha registrerade i olika sammanhang. Men när det gäller kopplingen till asylsystemet vill jag peka på att det handlar om att jobba med handläggningstiderna och fortsätta att förkorta dem. Vi måste också använda oss av den möjlighet som finns att sätta brottsliga individer i förvar under den tid de väntar på besked.
Därutöver måste vi som sagt fortsätta att utveckla polisarbetet. Polisiärt samarbete i landet är viktigt - det har vi blivit bättre på - men också samarbete med andra länder. Vi har ett gott samarbete med de övriga EU-länderna, men med ett land som Georgien, som ligger utanför EU, finns det säkert mycket att göra när det gäller underrättelseverksamheten.
När det gäller kamerorna, som nämndes sist, tog jag nu på morgonen emot en utredning där vi föreslås utvidga möjligheten att använda kameror för övervakning av särskilt brottsutsatta platser, till exempel. Tack för en bra debatt! Vi kan säkert gå vidare med detta.
Morgan Johansson (S):
Gunilla Nordgren har frågat mig om jag är beredd att skyndsamt förtydliga för Migrationsverket att personer vid uppsagda boenden i första hand ska anvisas till den kommun där boendet är beläget och inom anvisat antal, i vart fall då kommunen meddelat Migrationsverket att den både har möjlighet och önskar ta emot dessa personer. Som jag svarade i den tidigare riksdagsfrågan på samma tema är regeringen väl medveten om den problematik Gunilla Nordgren lyfter fram.
Samtidigt som Migrationsverket tog över ansvaret för anvisningar av nyanlända för bosättning i kommuner fick myndigheten genom regleringsbrevet för 2017 som mål att tillämpa en närhetsprincip vid anvisningar. Det innebär att Migrationsverket, när det är möjligt inom ramen för kommuntalen, ska anvisa personer till samma kommun som de bott i under asyltiden. Regeringen har på detta sätt tydliggjort vikten av närhetsprincipen i Migrationsverkets arbete med anvisningar.
Samtidigt vill jag understryka att det inte är möjligt att tillämpa närhetsprincipen i samtliga fall. Migrationsverket måste följa länstalen och fördela anvisningarna mellan kommunerna enligt de kommuntal som länsstyrelserna beslutat om. Dessutom finns det inte anläggningsboenden i samtliga av de kommuner som tilldelats ett kommuntal. I takt med att Migrationsverket avvecklar sina boendeplatser kommer det också att finnas färre kommuner i förhållande till vilka det kan bli aktuellt att tillämpa närhetsprincipen. Vidare kan endast personer som fått uppehållstånd anvisas.
Flertalet av de personer som flyttas från ett anläggningsboende till ett annat anläggningsboende med anledning av att boenden läggs ned har ännu inte fått sin asylansökan avgjord och kan därför inte bli föremål för anvisning förrän ett eventuellt uppehållstillstånd beviljats. En ytterligare faktor som Migrationsverket behöver förhålla sig till är väntetiden från uppehållstillstånd till anvisningsbeslut.
Med beaktande av de begränsande faktorer jag nämnt vidhåller regeringen vikten av att Migrationsverket tillämpar närhetsprincipen vid arbetet med anvisningar för att nyanlända som etablerat sig i en kommun under asyltiden ska kunna bo kvar där i så många fall som möjligt.
Morgan Johansson (S):
Jag och Gunilla Nordgren är överens om precis den inriktningen som vi redovisar. Tremånadersplaneringen är till för att kommunen har två månader på sig att efter ett beslut ta emot den man har fått anvisad.
De två månaderna föregås av en dialogmånad med kommunen, just för att det ska gå att föra diskussionen om hur mycket kommunen klarar av, exempelvis hur den ligger till i byggandet. Vi ska vara medvetna om att det är oerhört stor logistik vi håller på med just nu. Vi lägger inte bara ned ett ganska stort antal asylboenden på grund av att de platserna inte behövs längre.
När de asylsökande väl har fått uppehållstillstånd ska de också ut i kommunerna. Det ställer krav på alla parter. Systemet vi har innebär som sagt att vi fördelar asylsökande jämnare över landet än tidigare. Det är väldigt bra. Men det innebär också att vi försöker ta hänsyn till närhetsprincipen.
I samtliga fall det här rör sig om ska man först göra en prövning mot den kommun det handlar om, i andra hand en prövning mot grannkommuner, och först i tredje hand går man vidare. Vi är nu nere på siffror som går att hantera. Det är inte som i januari förra året då 150 000 människor satt och väntade på beslut.
Nu är det knappt 60 000 som är kvar och väntar på beslut. Men det är fortfarande stor logistik, en stor apparat, att klara av. Den trånga sektorn just nu är inte arbetsmarknaden. Vi har en god arbetsmarknad. Folk går ut på en stark arbetsmarknad där det finns 100 000 lediga jobb. Den svåra situationen just nu, flaskhalsen, är bostadsbyggandet och att se till att det fortsätter vara på en hög nivå.
Det byggs visserligen mer än på 40 år. I planeringen är vi uppe i 70 000 nya bostäder per år. Vi måste hålla oss kvar på den nivån i ett antal år framöver för att kunna klara av det. Det handlar helt enkelt om att se till att kommuner bygger i fatt. Jag nämnde Täby och Kungsbacka.
Jag hoppas att vi med gemensamma krafter kan se till att de kommuner som står på svarta listan - det säger jag gärna - kommer i kapp. De tio kommuner som ligger sämst till följer jag nu varje vecka, för att se om det går åt rätt eller fel håll för dem. Det gäller även kommuner där vi styr. Min egen hemkommun, Lund, står på listan.
Jag har pratat med våra kommunala företrädare där, och de har lovat att komma i kapp under det här året, för att klara sitt uppdrag. Ni måste göra likadant med de kommuner som styr i de kommuner som inte lever upp till lagstiftningen. Gör vi detta med gemensamma krafter kommer vi att klara det. Det gäller också skolfrågorna, Ann-Charlotte Hammar Johnsson.
Det är klart att det måste finnas en bra dialog med de skolor som det handlar om. Jag ska gärna göra vad jag kan för att se till att den dialogen ska förstärkas.
Morgan Johansson (S):
Det är precis så att det handlar om att upprätthålla byggtakten. Det kan vara dyrt och jobbigt, men det är rätt kul också. Jag har själv suttit med i en byggnadsnämnd i Lund. Det finns knappast något som är roligare än när kommunen antar en ny fördjupad översiktsplan - det finns kanske sådant som är roligare, men ni förstår väl vad jag menar. Det är kul att bygga nya skolor, planera nya bostadsområden och se till att samhället växer.
Att inviga en skola och se barnen strömma in för att lära sig saker är fantastiskt roligt. Då måste kommunsektorn ha pengar för det; det är alldeles riktigt. Därför kan vi inte sänka skatten som somliga gärna pläderar för. Vi måste se till att prioritera ordentligt så att vi använder pengarna till det som behövs. Vi behöver också fortsätta att vidmakthålla byggandet på den höga nivå som vi har fått upp bostadsbyggandet på generellt sett.
Just nu är det 60 000 personer kvar som väntar på besked. Alla kommer ju inte att få uppehållstillstånd. Erfarenhetsmässigt vet vi att ungefär 60 procent får uppehållstillstånd. Sedan tillkommer anhöriginvandringen, och där kan vi räkna med ytterligare 0,4 personer på var och en som beviljas uppehållstillstånd.
Med den här takten och den situation som vi har känner jag tillförsikt inför att vi kommer att klara den uppgift som såg så svår ut för bara ett år sedan. Men det gäller förstås att vi fortsätter att upprätthålla byggandet och att vi ser till att arbetsmarknaden fortsättningsvis är stark.
Morgan Johansson (S):
Mikael Eskilandersson har frågat mig om jag avser att agera för att öka möjligheterna för olika sorters borgerliga vigslar och i så fall på vilket sätt. Som jag förstår det vill Sverigedemokraterna göra det möjligt att ta betalt för vigsel. Mikael Eskilandersson anger i sin fråga att det enligt Sverigedemokraterna behövs en översyn och eventuellt ett nytt regelverk som klargör alla kommuners skyldighet att tillhandahålla vigslar utan kostnad. Uppdraget som vigselförrättare är ett statligt uppdrag.
Borgerliga vigselförrättare förordnas av länsstyrelsen, och de får ersättning för uppdraget från staten, inte från paret. Många borgerliga vigselförrättare utses efter förslag från kommunerna. Kommunerna fungerar också ofta som mellanhand mellan paret och vigselförrättaren. Vissa kommuner tar då ut en avgift för vigsellokalen eller för administrativ hjälp. Den som vill gifta sig borgerligt kan dock vända sig direkt till valfri vigselförrättare. Vigseln behöver inte bokas via kommunen.
Var vigseln äger rum är det upp till paret och vigselförrättaren att komma överens om. Om vigselförrättaren haft direkta kostnader i samband med vigseln, till exempel för resa, kan han eller hon efter överenskommelse med brudparet få ersättning för dessa. Jag delar inte Sverigedemokraternas uppfattning att det bör vara möjligt för en vigselförrättare att ta betalt för att erbjuda paret något extra. Det är, som jag nyss sa, möjligt för paret och vigselförrättaren att komma överens om var vigseln ska äga rum.
Det kan till exempel vara hemma hos paret, på en skärgårdsö eller i en för tillfället hyrd lokal. Det finns heller inte något som hindrar att paret anlitar någon annan person eller ett företag för att bistå med arrangemanget runt vigseln. Att få en individuellt anpassad vigsel är alltså möjligt redan i dag. En vigselförrättare bör däremot inte få använda sitt uppdrag som ett led i kommersiell verksamhet. Att vara vigselförrättare är ett statligt hedersuppdrag.
De uppgifter som delegeras till vigselförrättarna utgör myndighetsutövning som för med sig stora juridiska konsekvenser. Förrättningen ska ges en officiell prägel, och förrättaren ska som företrädare för det allmänna bidra till detta. Vigselns officiella prägel skulle gå förlorad om personer som har affärsmässiga motiv för det förordnades som vigselförrättare. Mitt svar till Mikael Eskilandersson är alltså att det redan finns goda möjligheter att anpassa en vigsel efter parets önskemål.
Detta gäller oavsett om det handlar om att kunna ingå äktenskap utan kostnad eller att betala för ett mer storslaget arrangemang.
Morgan Johansson (S):
Vi befann oss mitt i ett replikskifte som handlar om vigselförrättare. Mikael Eskilandersson drog en parallell till hur kyrkor kan göra. Han menar att om man anställer en präst får denna betalt för sin gärning, medan en vigselförrättare inte får betalt. Enligt min mening haltar denna parallell betänkligt. Kyrkan anställer inte en vigselförrättare utan just en präst.
Sedan har denna präst vigselrätt, men det är faktiskt en annan sak. Dessutom är kyrkor inte i grunden vinstdrivande på samma sätt som kommersiella företag i det här fallet skulle vara. I interpellationen förs ett resonemang om kommunala avgifter och om hur mycket pengar kommunerna kan ta ut.
Det är viktigt att klargöra att det inte är tillåtet för en kommun att ta betalt för själva vigseln. Detta är inget kommunalt utan ett statligt uppdrag och en service till medborgarna. Alla medborgare har rätt att kunna efterfråga denna tjänst kostnadsfritt, alltså en kostnadsfri vigsel.
Man kan däremot ta betalt för själva lokalen om man hyr ut den eller om man har administrativa kostnader knutna till att man förmedlar en kontakt. Även detta är delvis en annan sak än själva vigseln. Det finns ingenting som hindrar att ett brudpar tar kontakt med en vigselförrättare och får en vigsel utförd utan att gå över kommunen eller någon annan. I så fall behöver det inte kosta ett öre.
Låt mig återgå till själva grundfrågan om detta ska kommersialiseras på det sätt som Sverigedemokraterna vill göra. Jag anser att om man är vigselförrättare har man ett hedersuppdrag, och det ska också betraktas som ett sådant. Det ska inte vara något kommersiellt tingeltangel, utan det här är ett hedersuppdrag.
Det finns ingenting i dag som hindrar att ett brudpar lägger upp en vigsel på precis det sätt som man önskar. Om man vill göra något speciellt får man anlita andra företag eller entreprenörer vid sidan om, undantaget själva vigselförrättningen. Att vara vigselförrättare är i grunden en form av myndighetsutövning. Det tycker jag att man ska hålla hårt på.
Man måste dra en rågång mot marknadskrafterna när det gäller sådant som i grunden är myndighetsutövning. Det kan hända att jag därmed låter en smula gammaldags och traditionell, men jag tycker inte att statlig myndighetsutövning ska bli föremål för kommers. Vi ska inte ha något Las Vegas i detta.
Morgan Johansson (S):
Jag tycker ändå att man måste skilja på uppgifterna. Att vara vigselförrättare är en myndighetsuppgift. Den tillhandahålls av staten, och den är kostnadsfri. Det är en service som man som medborgare har. Jag skulle aldrig få för mig att moralisera över några former för bröllop. Mikael Eskilandersson sa att vi redan har de värsta avarterna av bröllop.
Jag förstår faktiskt inte vad han menar med det. Enligt min uppfattning finns det inga avarter av bröllop, utan jag utgår från att hur man än vill lägga upp denna stund som förmodligen blir ett minne för livet för de inblandade blir det helt rätt för dem. Och de måste ha full frihet att göra så utan att någon pekar finger åt dem. Det är dock inte detta vi talar om nu.
Här handlar det om huruvida staten som myndighetsutövare och i detta fall vigselförrättare ska blandas samman med sådant som ett företag eller entreprenörerna runt omkring kan stå för. Jag tycker inte det. Staten ska hålla på sitt.
Det är vi som ser till att vigselförrättare finns och att göra den avgörande juridiska sammanvigningen så att detta blir giltigt i statens ögon. Då ska dessa båda roller inte blandas ihop. Att kalla det för avarter eller att moralisera är ingenting jag ägnar mig åt.
Morgan Johansson (S):
Som sagt: Jag lägger mig inte i hur folk gifter sig. Jag utgår från att de har gjort det precis så som de vill att det ska göras. Den friheten tycker jag är självklar. Man får gifta sig på alla möjliga sätt: hoppandes, springandes, uppochned, ståendes på benen, påklädd eller avklädd.
Det spelar ingen större roll, utan det viktiga är att man får ett upplägg och en upplevelse som man bär med sig livet ut. Det jag säger är att jag vill skilja den statliga roll som vi har, där vi står för en myndighetsutövning, från det övriga. Det är precis detta som är min poäng, och därför vill jag inte blanda samman de rollerna.
Den ordning som vi har i dag ger full frihet att göra som man vill när det gäller hur bröllopet läggs upp. Men när det gäller vem som är vigselförrättare ska detta vara en service som staten tillhandahåller, och den ska naturligtvis gå att få sig till del kostnadsfritt.
Morgan Johansson (S):
Mikael Eskilandersson har frågat mig om jag avser att ta några lagstiftningsinitiativ för att klargöra rättsläget när det gäller avtal om mahr mellan personer som skiljer sig i Sverige. Det finns till att börja med ingen enkel beskrivning av vad mahr är. De flesta rättsordningar med en islamisk rättstradition har regler om mahr, men innehållet i reglerna kan skilja sig åt. Ett avtal om mahr kan utformas på olika sätt och ha skilda syften. Situationen är alltså långt mer komplex än den bild som Mikael Eskilandersson tecknar i sin interpellation.
Vi lever i en värld där människor rör på sig och flyttar över landsgränser. Den internationella privaträtten syftar till att lösa tvistefrågor som har anknytning till flera länder. Reglerna kan leda till att svenska domstolar kan komma att tillämpa utländsk rätt som skiljer sig från de regler som gäller här i landet. Det är en naturlig ordning. Det kan få stora och oförutsedda rättsverkningar för enskilda om regler som de utgått från ska gälla inte tillämpas i Sverige.
Samtidigt innebär reglerna om ordre public att en bestämmelse i utländsk lag inte får tillämpas här om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen. Det står Mikael Eskilandersson fritt att tolka de domar som Högsta domstolen nyligen meddelat i fråga om avtal om mahr.
Jag nöjer mig med att konstatera att Högsta domstolen med ledning av gällande lagstiftning har tagit ställning till hur de avtal om mahr som var aktuella i målen skulle kvalificeras, enligt vilket lands lag avtalens giltighet skulle bedömas och hur ett av avtalen skulle bedömas enligt svensk materiell rätt. Det går alltså att hantera den här typen av frågeställningar med gällande regelverk.
Det bör i sammanhanget påpekas att Sverige inom ramen för ett fördjupat samarbete i EU har varit med om att ta fram två förordningar med internationellt privat- och processrättsliga regler om makars och registrerade partners förmögenhetsförhållanden. Förordningarna kommer i stor utsträckning att ersätta svenska regler. Förordningarna, som börjar tillämpas den 29 januari 2019, kommer att underlätta för internationella par. Regeringen har utsett en särskild utredare som senast den 31 oktober i år ska lämna förslag till författningsändringar med anledning av förordningarna.
Det finns alltså flera skäl till att inte vidta några lagstiftningsåtgärder om mahr.