Helena Lindahl (C):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 1, 3 och 5. Som ni vet är det ingen hemlighet vad Centerpartiet och Alliansen tycker när det gäller det stora statliga bolagsägandet. Vi tycker att det är problematiskt att staten är både en stor spelare och en domare i detta fall.
Därför har vi sagt att vi, så fort det finns möjlighet och ekonomin tillåter, säljer en stor del av dessa företag. Vissa företag vill vi behålla: de som har ett viktigt samhällsuppdrag och även andra som är viktiga ur en säkerhetspolitisk aspekt.
Inom de närmaste åren behöver vi bygga flera hundra tusen bostäder. Problemet i dag är att det inte finns mark överallt, och även om det är kommunen som är huvudansvarig för detta behöver staten hjälpa till. För att öka tillgången föreslår Centerpartiet att staten ska tillhandahålla just detta.
Därför behöver vi revidera ägardirektiven för statligt ägda företag som också är markägare, så att de får i uppdrag att ta fram lämplig byggbar mark. Jag vet att det är en utredning på gång som tittar på detta och kommer att presenteras i vår. Det är mer än välkommet.
Ni vet detta, och jag har talat om detta tidigare, men eftersom problematiken inte bara fanns i fjol utan kvarstår även i år vill jag också ta upp att vi ser en avveckling av service och arbetstillfällen på landsbygden. Staten bär ett stort ansvar här.
Jag och Centerpartiet tycker att det är märkligt att den nuvarande regeringen har en hög svansföring och säger att hela Sverige ska leva, samtidigt som man inte använder en del av de statliga bolagen för att komplettera svagare marknader. Ett lysande exempel på detta är den statliga banken SBAB. Det var inte länge sedan SBAB beslutade att man skulle lämna sina företagskunder norr om Dalälven åt deras öde.
Detta innebär att SBAB inte vill ha några företagskunder på landsbygden och i småstäder. Nu är det Stockholm, Göteborg, Malmö och större tillväxt- och högskoleorter som gäller. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att näringsminister Mikael Damberg inte har något att invända mot detta.
Jag undrar vad vi ska med en statlig bank till om den inte finns i hela landet och om det dessutom finns massor av affärsbanker som kan sköta samma jobb. Jag tror faktiskt att det är rätt många som håller med mig, och Socialdemokraterna får jättegärna svara på den frågan.
En annan aspekt, fru talman, som jag måste ta upp och som jag fortfarande är väldigt sorgsen över är att det statliga riskkapitalbolaget Inlandsinnovation införlivades i ett nytt bolag, Saminvest. Jag är inte emot att det finns ett nytt riskkapitalbolag, men det sorgliga var att man valde att lägga ned Inlandsinnovation.
När de företag som fått lån gör en exit kommer de pengarna att införlivas i Saminvest. De kommer alltså inte att återinvesteras i norra Sverige, Värmland och Dalarna, som det var tänkt från början med Inlandsinnovation.
Denna satsning kom till för att man såg att detta var svagare marknader där bankerna inte alltid finns tillgängliga för att låna ut pengar, och gör de det är det till ockerräntor. Tyvärr ville inte regeringen att bolaget Saminvest särskilt skulle inriktas på dessa utsatta områden; man sa helt enkelt nej till detta.
I stället gick man för en kort tid sedan ut i tidningen. Mikael Damberg uttalade sig i Västerbottensmedia och sa att nu skulle Norrlandsfonden få ett tillskott på 200 miljoner. Det är toppen; det är mer än välkommet. Men problemet är när regeringen börjar dribbla med korten och säger att detta tillskott kommer därför att man vill satsa på de norrländska företagen.
Man ger tillbaka en tiondel och tog nio tiondelar, det vill säga nästan 2 000 miljoner. Detta tycker jag är viktigt att ha i åtanke. Jag måste också, fru talman, tala lite om den förnybara energi som kommer från vattenkraften i norr.
Den produceras lokalt men är en av de viktigaste förutsättningarna för hela Sveriges gemensamma välfärd. Jag har sagt det förut och säger det igen, för det är inte så ofta det talas om norra Sverige, Norrbotten och Jokkmokk i denna talarstol. I Jokkmokks kommun finns det elva vattenkraftsanläggningar. Den största, Harsprånget, ligger också i kommunen.
Mycket av Sveriges ekonomi kommer från vattenkraften; där bidrar Jokkmokk stort. Vi får dessutom väldigt mycket energi från denna förnybara källa.
Samtidigt påbörjades för ungefär ett år sedan en diskussion om att 30 jobb på den administrativa enheten i Jokkmokk skulle flytta, enligt Vattenfall. Det finns inte jättemånga jobb i Jokkmokk, och detta motsvarar tusentals jobb i Stockholms kommun.
Orsaken till att riksmedierna inte tog upp detta är att 30 jobb inte låter så mycket, men för Jokkmokks kommun betyder det oerhört mycket - särskilt också för att det är många kvinnor som jobbar där. Det finns inte så många andra jobb som man eventuellt kan söka. Dessutom kanske man har en partner som jobbar i en gruva eller någon annanstans och veckopendlar, och då är det lätt att ta sitt pick och pack och flytta därifrån. Då har kommunen förlorat ännu mer.
Vattenfall lovade sedan att det skulle komma ersättningsjobb till Jokkmokk. Vi har inte sett röken av dem än, men man har lovat att de ska komma. Frågar ni mig personligen tycker jag att det, med tanke på de stora resurser som Jokkmokk faktiskt bidrar med, inte skulle vara mer än moraliskt rätt av Vattenfall att låta kommunen behålla dessa jobb och dessutom få ersättningsjobben.
Jag tycker avslutningsvis inte att det är acceptabelt att ett statligt bolag som har så stora tillgångar i denna del av landet inte tvekar att flytta arbetstillfällen därifrån. Dessa arbetstillfällen hamnar nu i Indien, och det tycker jag säger ganska mycket.
När till och med statens helägda bolag tycker att det är för dyrt att ha anställda i Sverige och flyttar dem till Indien säger det ganska mycket om förutsättningarna för företagen på svensk arbetsmarknad.