Krister Örnfjäder (S):
Jag vill inledningsvis tacka statsrådet för svaret som hon har lämnat mig på interpellationen om statliga satsningar i norra Kalmar län. Jag vill också passa på att hålla med om att de satsningar som regeringen gör inledningsvis går i positiv riktning. Att Ulf Lönnquist har utsetts till kontaktperson för Kalmarregionen är bra. Vi behöver alla krafter som finns för att komma fram till lösningar på dagens och morgondagens problem.
Att regeringen är medveten om att Kalmar län är underrepresenterat när det gäller statliga arbetstillfällen är också bra. Det ger oss en gemensam grund att stå på när statliga verksamheter ska placeras i landet. Att arbetet med de hastighetshöjande åtgärderna tidigarelades på Stångådalsbanan/Tjustbanan är mycket glädjande. Men - och det finns tyvärr många men - det räcker inte.
Läget som jag och statsrådet beskriver är mycket allvarligt, vilket gör att vi tillsammans måste hitta lösningar för framtiden. En del måste lösas lokalt, medan annat måste lösas centralt. Jag vill därför påminna om att trots satsningen som ska göras på järnvägen räcker inte pengarna längre än till Åtvidaberg i Östergötlands län.
Det innebär att hela sträckan från Åtvidaberg till Västervik, vilket är mer än halva banan, i Kalmar län inte får någon upprustning. Vi får alltså en förbättring, men vi har inte löst problemet. Vårt behov av bättre utbildningsmöjligheter kvarstår. Så gör också risken för fortsatt befolkningsminskning.
Min uppfattning är att vi kan lösa en stor del av detta om satsningen på bättre kommunikationer kan utvecklas så att vår arbetsmarknadsregion utökas. Jag vill till statsrådet framföra synpunkter på hur jag i många situationer upplever en verklighet som jag bäst kan beskriva som ett moment 22. Jag kan också ge ett färskt exempel på detta.
Norra Kalmar län är en region som har många värden som människor söker i sitt liv. Problemet är bara att vi saknar flera nödvändiga förutsättningar som behövs för att kunna leva där. Mycket handlar om kommunikationer, men även högre utbildningar och ensidigt näringsliv spelar en stor roll. I Västervik har vi i dag ett enligt mitt tycke väl fungerande fängelse.
Det tillhör den kategori av fängelser som ska försvinna för att ersättas med ett par nya. Jag och fler med mig har då arbetat för att ett nytt fängelse ska etableras i Västervik. Men det går tydligen inte. Varför, kan man fråga sig.
Jag har fått beskedet att Kriminalvårdsstyrelsen har en kravspecifikation för nya fängelser. Det ska ligga i en kommun med runt 100 000 invånare. Det ska finnas bra kommunikationer, utbildningsmöjligheter och ett brett näringsliv som kan ge jobb. Allt som jag sade att Västervik behöver behöver också fängelset.
Utöver detta vill man ha närhet till domstolar och häktesverksamhet. I Västervik lägger staten ned domstolen, och häktet som vi har är tillfälligt på grund av att behovet är stort för närvarande. Västervik behöver allt det som fängelset behöver. Då tycker man att det borde gå att kombinera - men icke.
Lösningen från Kriminalvårdsstyrelsen är att flytta verksamheten till en annan plats, och det löser Kriminalvårdsstyrelsens problem. Att man sedan förvärrar situationen för Västervik blir någon annans problem. Herr talman! Jag har därför en fråga till statsrådet. Är det inte i ett sådant läge ett problem för staten när olika statliga myndigheter tar beslut som förvärrar situationen för redan utsatta regioner?