Peter Rådberg (MP):
Tack för svaret! Försvarsministern målar upp den bild som egentligen finns i svaret och säger att hotbilden är bred och måste mötas brett och så vidare. Men min fråga var egentligen: Hur? Johan Forssell var inne på samma sak, att vi är rörande överens.
Men någonstans måste man ta ett politiskt ansvar och komma med några politiska förslag på hur detta ska ske och inte bara hela tiden konstatera att det är en bred hotbild, vilket vi alla har insett sedan mitten av 1990-talet, som jag sade. Totalförsvarets forskningsinstitut, FOI, besökte försvarsutskottet i tisdags och redogjorde för sin senaste rapport om den ryska militära förmågan i ett tioårsperspektiv.
Jag tar upp detta, för om vi har någon form av hotbild eller något vi kan rädda för gäller det kanske just Ryssland. Den enkla och snabba sammanfattningen av FOI:s rapport är förvisso att Ryssland har ganska höga ambitioner om att öka sin försvarsförmåga men att ekonomin enligt FOI troligtvis kommer att kanske inte sätta käppar i hjulet men åtminstone få stora konsekvenser för försvarsmakten även i Ryssland.
Men framför allt kommer medborgarna att, precis som i västvärlden, kräva helt andra satsningar än de rent militära. Den stora fråga som FOI ställde var att det egentligen inte fanns någon riktig politisk vilja att satsa så mycket pengar på just försvaret. Det handlar inte bara om Vladimir Putin, utan det finns en hel del andra som vill göra andra satsningar.
Jag reagerade ordentligt när FOI gjorde sin dragning och sade att Moskva i och för sig ser Sverige som ett fredligt land men knappt nämner Sverige vid namn och knappt nämner Norden vid namn. Så ser alltså verkligheten ut. De hot som Ryssland har enligt FOI gäller Nordkaukasien, Kazakstan och Kina, även om de i och för sig nämnde också Nato. Så ser verkligheten ut.
Då tycker jag att Försvarsmakten och försvarsministern ska ta initiativ till att "förvandla" Försvarsmakten och ge dem helt andra uppgifter. Efter direktiv från regeringen som jag tycker är bra har Försvarsmakten återupptagit den nationella försvarsplaneringen. Det tycker jag är mycket positivt.
Som en konsekvens av detta kommer fyra militära regionala staber att organiseras nästa år, 2013. En central del i den nationella försvarsplaneringen är just samverkan mellan Försvarsmakten och civila myndigheter. Det är ju själva poängen.
Men som alla förstår är det inte möjligt att återgå till metoder och organisatoriska lösningar som användes inom totalförsvaret under kalla kriget, utan Försvarsmakten kommer att mer och mer bli beroende av det civila samhället. Jag menar att samverkan mellan den civila och militära delen måste stärkas för att kunna möta de hindren och hoten såväl nationellt som internationellt.
Flexibilitet och utvecklingsförmåga måste därför utgöra en integrerad del av det framtida försvaret. Jag skulle vilja påstå att Försvarsmakten inte skulle klara sig utan det civila samhället om en allvarlig kris skulle uppstå eller om det skulle bli en invasion av landet.
Därför återkommer jag till frågan: Vilka tankar och förslag har regeringen och försvarsministern kring de konkreta åtgärderna, för det civila samhället blir faktiskt en förutsättning för Försvarsmakten, oavsett vad du tycker om det i sak.