KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jessika Roswall (M):
Ja, nu finns det utmaningar, absolut. Jag glömde säga i mitt förra inlägg att jag blev glad när statsrådet i den förra interpellationsdebatten talade om ny teknik. Det tycker jag verkligen att vi ska göra även i den här. Vi träffade några i dag och talade om framtida elflygplan och så vidare. Jag tycker att det är något som vi positivt ska ta emot. Nu har vi utmaningar.
Det är därför som jag tjatar om frågan om Arlanda, för utmaningar finns här och nu för Arlanda. Det är inte efter 2038 eller 2045, utan det är nu som det är problem. I sommar stänger stora delar av Arlanda för reparationer. Det tycker vi är bra. Men jag tror att det också kommer att visa på ytterligare brister. Som jag nämnde nyss är det förseningar på Arlanda, onödigt mycket bränsle släpps ut och man hittar inte gater.
Vi kan inte vänta på en kapacitetsökning. Därför hade jag gärna velat se resultatet av Arlandarådet. Nu säger statsrådet att det har varit konstruktiva diskussioner. Jag hade gärna tagit del av dem, och det vet jag att också branschen hade behövt. Det som oroar mig nu är att vi inte vet vad som händer utan står still och stampar, och interpellationssvaret som ministern läste upp här tidigare gör mig ännu mer orolig.
Jag vill avsluta med att tacka för debatten. Men jag måste varna för att jag förmodligen återkommer ifall inte statsrådet kan tala om hur vi ska komma vidare i den här frågan. Avslutningsvis igen är det viktigt att vi tänker på alla transportslag och inte ställer dem mot varandra. De har alla sina problem att jobba med i omställningen.
Men flyget vill vara med, och då tycker jag att vi behöver titta på hur alla våra flygplatser kan bli hållbara och neutrala.
Jessika Roswall (M):
Kollektivtrafiken hade vi en debatt om här i kammaren i våras. Jens Holm vet att vi alla prioriterar kollektivtrafiken och vill öka andelen åkande. Sedan planeras och ligger mycket av de pengarna på regional nivå. Men det är glädjande att vi faktiskt kunde ha en liten diskussion här om tryggheten. Den kan vi säkert återkomma till vid ett annat tillfälle. Klimatklivet har blivit hårt kritiserat.
Jag tycker att vi ska fokusera på saker som ger effekt. Därför blir jag provocerad av att det är mycket tal från Vänsterpartiet om till exempel höghastighetståg, som vi vet är en dyr och mycket olönsam investering som inte ger klimatnytta här och nu. Varför ska vi inte fokusera på det som gör att vi faktiskt når målen? Jag vill lägga till något som jag kanske inte var tillräckligt tydlig med tidigare. Jag tror att vi ibland fokuserar lite för mycket på en sak.
Vi behöver fokusera på flera saker. Jag tror att vi behöver prata om biobränslen för att nå målen i det korta perspektivet. Men sedan behöver vi prata mycket mer om elektrifiering för att nå målen i det långa perspektivet. Där önskar jag att vi också kunde prata om hur vi ska få fossilfri el. Det finns alltså många saker som jag tycker att Moderaterna definitivt satsar på för att nå målen, inte bara med ord utan med handling.
Jessika Roswall (M):
Det är inte några avskaffade klimatsatsningar. Jag har pekat på många saker som kommer att bidra och ge effekt. Jag skulle vilja lyfta blicken lite grann. Menar vi allvar med att nå klimatmålen i världen måste vi se till att satsa rätt. Sverige står för en väldigt liten del av världens klimatutsläpp.
Jag önskar att vi kunde ha en lite större diskussion om var vi kan sätta in rätt resurser. Jag vill också, om jag hinner det på de 30 sekunder som är kvar, säga en sak som kanske inte riktigt hör till saken. Det är att om vi ska få alla i Sverige att vilja vara med på denna omställning måste alla som behöver det kunna nyttja sin bil, till exempel för att hämta sina barn och ta sig till och från jobbet.
Vi måste se till att ge människor den möjligheten.
Jessika Roswall (M):
Vi börjar med energiöverenskommelsen, som ju ligger närmast till hands. Detta var för ett par dagar sedan. Det var en nödvändig och viktig överenskommelse som vi träffade. Det mesta i den överenskommelsen är uppfyllt. Som vi pratat om och jag lagt mycket fokus på finns det ett stort behov av elektrifiering av transportsektorn. Det är många andra sektorer som också behöver elektrifieras.
Då är det beklagligt att regeringen inte lyssnar på de behov som finns och inte vill prata om exempelvis hur vi når fossilfri energi och då bland annat prata om kärnkraft. Det är inget konstigt. Vi måste ju se samtiden som den är. När överenskommelsen träffades fanns det något annat. Jag tycker definitivt att man ska lita på Moderaterna. Det är klart att jag tycker det, för vi har en långsiktig plan.
Nu sitter ju inte vi i regeringsställning, som Anna-Caren Sätherberg vet, utan vi bedriver oppositionspolitik för att få långsiktiga spelregler för våra företag och våra medborgare. Det är vårt syfte. Jag förstår alltså inte riktigt frågan. Jag skulle önska att vi i stället kunde fokusera på hur vi ska nå de klimat- och transportpolitiska målen.
Jessika Roswall (M):
Jag ska återigen säga något om höghastighetstågen. Det var mycket riktigt en Sverigeförhandling, som var rätt och riktig då. Men man måste ju - det gäller även energiöverenskommelsen - titta på omvärlden och hur det ser ut. Vi fick nyligen en rapport från Riksrevisionen som visar att man borde dra i nödbromsen. Man borde inte fortsätta planera detta eftersom det inte ger effekt, är för dyrt och en massa andra saker som tas upp i rapporten.
Jag tycker att det är att visa styrka och kraft att Moderaterna vågar säga "Nej, det här är inte rätt. Det är inte rätt sätt att använda våra skattepengar, och det är inte rätt för miljön. Därför måste vi våga säga nej." Det önskar jag att regeringen också hade gjort i den frågan och även i energifrågan och i försvarsfrågan. Jag känner att vi måste våga stå upp för våra värderingar och säga nej när det inte duger.
Jessika Roswall (M):
Hur ska man bygga klart stambanorna? Det vi har sagt är att vi måste fokusera och prioritera där det verkligen behövs, alltså kring storstad, där vi har trånga sektorer och det blir stopp, precis som Emma Berginger säger. Ostlänken är ett exempel som byggs. Den är ju en del. Den ska byggas klart.
Jag hade önskat att vi faktiskt hade haft mer diskussion om de sträckor som vi ser behövs, till exempel Lund-Hässleholm eller Borås-Göteborg. Men det finns också andra sträckor runt om i Sverige som är trånga sektorer som vi också måste fokusera på. Då handlar det om att prioritera. Det som Moderaterna och alla vi som säger nej till höghastighetståg gör är att prioritera och se till att pengarna används där de behövs som mest. Jag har heller inte sett några andra pengar.
Det skulle i så fall vara intressant att veta när de kommer. Men i huvudsak säger jag att om vi ska nå målen gäller det att prioritera, och det är det vi gör. Jag ber om ursäkt för att jag glömde bort den andra frågan.
Jessika Roswall (M):
Möjligtvis är det fel att satsa på storstäderna, men man måste satsa där människor bor, och det är ju det som man gör med höghastighetsbanorna. Man satsar på södra Sverige men ingenting i norra Sverige. Runt Sundsvall behövs det också järnväg. Jag tycker att det är en ganska osjyst anklagelse. När det gäller elvägar sa jag i mitt anförande att det finns problem.
Men från branschen och andra är det tydligt: Ska vi nå målen måste politiken visa att vi vill det. Det finns en diskussion om vilken standard vi ska välja, men det betyder inte att vi kan slå oss till ro och inte satsa på detta. Det är först nu som Miljöpartiet vågar prata om elvägar, och det gläder mig förvisso, men det hade varit bra om vi redan lite tidigare hade kunnat peka ut att detta är något vi ska satsa på.
Jessika Roswall (M):
Jag tackar infrastrukturministern, som är nöjd i dag. Det är inte första gången jag ser honom nöjd. Det är många fina ord. Som jag sa i mitt anförande är det mycket "bereder" och "följer upp", och här hörde vi att mycket "ska bli". Jag vill passa på att påminna infrastrukturministern och regeringen om att ni regerat i fem år nu. Jag tackar för inspelet om fyra spår. Äntligen! säger jag såklart om det.
Men det är inte fullt finansierat, och det är ett av de problem som vi hela tiden dras med. Jag tänkte ta upp en annan sak, fru talman. På uppdrag av Svensk Kollektivtrafik har WSP gjort en analys av samhällsekonomiska kostnader för förseningar i kollektivtrafiken. Siffrorna talar sitt tydliga språk. Den totala samhällsekonomiska kostnaden för förseningar är 8,5 miljarder.
Det motsvarar 14 procent av trafikens totala kostnader. Storstädernas andel ligger på 75 procent. Detta ligger i det som vi moderater har försökt säga. Vi behöver fokusera på flaskhalsarna i pendeltrafiken. Detta måste prioriteras. Regeringen väljer en annan väg. Regeringspartierna och även andra partier pratar höghastighetståg. Jag tycker att det är underligt.
Varför väljer regeringen och infrastrukturministern att inte lyssna på Riksrevisionen, som säger att projektet med höghastighetståg måste läggas på is - åtminstone tills vi får svar som visar vad det kostar och vad samhällsnyttan är?
Jessika Roswall (M):
Jag är faktiskt hjärtligt trött på att höra detta tjat om historiska satsningar. Det blir ju lite galet. Det är som om jag skulle stå här och jämföra med vilka satsningar som Göran Persson-regeringen gjorde. Faktum är ju att alliansregeringen gjorde kraftiga ökningar av budgeten, men det är inte så intressant.
Det intressanta är att Moderaterna och Kristdemokraterna satsar lika mycket på infrastruktur som regeringen och lite mer på elektrifiering, vilket jag skulle vilja fråga om. Låt oss vara seriösa och jämföra pengar med pengar. Det är väldigt glädjande att ministern är nöjd, men det är kanske inte alla de som står och fryser på perrongerna. Jag skulle också vilja säga något om de sex raderna om elvägar som jag nämnde i mitt anförande. Elektrifiering är en viktig del, vilket vi verkar vara överens om.
Branschföreträdare har om och om igen påpekat att vi från politikens sida måste säga vart vi vill. Jag tror att ministern sa "bred satsning", men ändå är det bara sex rader om elvägar.
Jessika Roswall (M):
Jag tror inte heller att jag eller infrastrukturministern ska uttala oss om vilka geologiska förutsättningar som finns. Min poäng var snarare att jag tror att svenska folket förväntar sig att man skulle ha sett detta komma när det gäller sådana stora megaprojekt som har pågått under så lång tid och som rimligen borde vara väl genomarbetade.
Jag är förvånad, och jag hade gärna sett att man hade fått ett tydligare svar, kanske på utskottet. Där borde jag möjligtvis ha varit bättre förberedd. Jag ska hur som helst ge lite beröm. Jag tycker ändå att det är bra att infrastrukturministern kallar till ett möte. Trafikverket träffar man såklart hela tiden, men tänker man också träffa entreprenörer? Vad är nästa steg?
Det känns ändå som att det är viktigt att ha koll på det här projektet och andra projekt så att de inte springer iväg i tid och fördyringar. Jag har en fråga: Vad är det mer som infrastrukturministern tänker ta sig an för att se till att det inte skenar iväg? Jag är ändå orolig. Jag tycker inte att jag fick tillräckligt med svar i trafikutskottet och inte heller i dag. Är det här det sista vi ser nu, eller kommer vi att se ännu mer av både fördröjningar och fördyringar?
Det är samma sak när det gäller att utveckla kostnadsmetoder. Det är också förvånande. Hur kan vi inte ha kommit längre? Varför har vi inte bättre koll på siffrorna? Jag förstår att det är svårt att räkna på stora projekt, men jag tycker ändå att det hade varit rimligt. En annan förklaring som vi har hört - infrastrukturministern har inte lyft upp den frågan i dag - gäller frågan om upphandling. Det är samma sak där.
Min kritik är att jag förstår att det finns skäl att se över upphandlingsreglerna, men jag har noterat att det kommer att ske ytterligare avbrott i upphandlingen för Förbifarten - vilket jag antar kommer att riskera ytterligare förseningar. Vad finns det för rutiner för att se till att det sker korrekta upphandlingar?
Det är tråkigt att det för ett så otroligt viktigt och dyrt projekt - som Jens Holm säger - finns så mycket bortförklaringar i stället för lösningar. Jag hade gärna sett att vi hade kommit längre.
Mitt i alla dessa, som jag uppfattar, bortförklaringar undrar jag vad som kan ske för att det inte ska bli ytterligare fördyringar och förseningar.
Jessika Roswall (M):
Jag tackar för debatten. Jag framställde denna interpellation och kallade infrastrukturministern till utskottet därför att jag är genuint orolig. Det är ett viktigt projekt. Jag delar inte Jens Holms uppfattning att det inte behöver byggas nya vägar eftersom Stockholmsregionen och landet måste fungera, och då måste alla våra transportslag fungera. Men det är en annan del av diskussionen.
Jag är genuint oroad för just Förbifart Stockholm eftersom den har en stor betydelse för hela regionen och därmed hela landet. Jag är även orolig för att regeringen inte har koll på kostnadsläget när det gäller stora megaprojekt. Jag tycker att det skulle ha funnits mer att svara på min och Jens Holms fråga om konsekvenserna. Det har gått så pass lång tid.
Det här är inte ett nytt problem; det finns andra projekt som också har fått ökade kostnader. Jag är helt säker på att jag är överens med infrastrukturministern om att vi - han, regeringen och alla vi andra - vill undvika rubriker av typen "Skandal, fiasko, en ny Hallandsås!" oavsett vilket infrastrukturprojekt det kan gälla.
Därför undrar jag om det finns något pågående arbete i regeringen i fråga om att se över själva utvecklingen av kostnader för megaprojekt. Det finns en anledning till min fråga med tanke på Ostlänken, Förbifart Stockholm och tunnelbanan. Hur kan vi hålla budgeten och få projekten färdiga i tid? De är viktiga för hela Sverige.
Jessika Roswall (M):
Jag har en fråga till infrastrukturminister Tomas Eneroth. Förbifart Stockholm är ett infrastrukturprojekt som är av stor vikt för hela landet. Projektet kommer att avlasta Essingeleden som i dag är hårt trafikerad och bidra till att öka tillgängligheten och förkorta restiderna i hela Stockholmsregionen. Förbifarten skapar nya möjligheter för kollektivtrafiken med snabba bussförbindelser mellan Stockholms södra och norra delar. Projektet har kantats av många problem.
Bland annat stoppade regeringen, som ni minns, projektet under 2014. Det kostade skattebetalarna 200 miljoner kronor, till ingen nytta. I mars månad fick vi besked om att Trafikverket hade sagt upp en av entreprenörerna, vilket ger ytterligare förseningar och fördyringar. Och i somras kunde vi läsa om nya förseningar.
Min fråga till statsrådet gäller om han tror att projektet Förbifart Stockholm kommer att vara färdigt 2026 som planerat.
Jessika Roswall (M):
Tack, statsministern, för återrapporten, tänkte jag säga. Det är nämligen förra veckans möte jag vill ställa en fråga om.
Parallellt med den viktigaste frågan just nu, att motverka coronavirusets spridning, pågår en diskussion inom EU om hur Europasamarbetet bäst bör användas för att få igång ekonomin och sysselsättningen när virusets härjningar väl har avtagit. I uttalandet talas det om en omfattande återhämtningsplan.
Jag tror att det finns en risk med den återhämtningsplan som EU tänker ta fram. Det är för stort fokus på att omfördela resurser inom EU. Jag är rädd för att länder som till exempel Sverige, som har sparat mycket i ladorna, kommer att behöva fördela om till länder som kanske har levt över sina tillgångar. EU:s styrka är just handelsutbytet och den gemensamma marknaden.
Då gäller det att se till att inte ha handelshinder och att få igång den inre marknaden. Hur tänker statsministern jobba i EU för att stimulera den europeiska och den svenska ekonomin?
Jessika Roswall (M):
EU:s inre marknad är enormt viktig för Sverige, men inte bara för oss - den är ju en av EU:s absolut viktigaste styrkor. Därför är det väldigt tråkigt att se hur EU misslyckades med att hantera coronakrisen inledningsvis. I stället för att värna den inre marknaden såg vi många exempel på det motsatta; jag behöver bara nämna Frankrike och Mölnlycke, så vet ni vad jag pratar om. Alla jag har hört har beklagat detta, och trots det är det tio länder som fortfarande har handelshinder.
Statsrådet svarade nyss på en fråga att vi i Sverige har varit tydligt emot detta men att vi inte har sett resultat. Jag menar att EU måste se till att värna den inre marknaden och motverka det protektionistiska agerande vi nu ser. Handeln är lösningen, inte problemet. Jag vill fortsätta på den fråga som min kollega Johan Hultberg hade, för jag tycker inte att han fick svar. Det handlar om exportrestriktioner, och Johan Hultbergs fråga var om Sverige kommer att säga nej nästa gång detta kommer upp.
Vad är regeringens inställning till fortsatta exporthinder?
Jessika Roswall (M):
Det som gjorde mig orolig när jag hade min lilla poäng med att vi har en ny miljöminister på plats var precis det som Per Bolund sa om att regeringen kommer att ta ansvar för denna process. Jag menar att utredningen har pågått rätt länge och har legat på regeringens bord. Det som gör mig orolig är när ministern använder dessa ord.
Jag tror och förutsätter att vi ändå är överens om att vi har en lag som säger att de som driver kärnkraftverk är skyldiga att ta hand om avfallet - de är skyldiga att bekosta det - och till det har vi också SKB. Sedan har vi också lagar och regler om hur prövningen ska gå till. Jag menar att dessa utredningar är prövade på längden och på tvären, som jag sa i mitt första inlägg. Man kan känna sig lite tjatig.
Jag bor i Uppsala län och har följt denna fråga ganska länge. Jag skulle ändå vilja få reda på tydligare vad det är för ytterligare kompletteringar eller annat som regeringen väntar på. SSM har som sagt gjort omfattande granskningar av ansökningarna och testerna.
Man säger att de bekräftar och förstärker tidigare slutsatser att SKB på ett tillförlitligt och tillräckligt sätt har visat att plats och metod uppfyller de mycket högt ställda krav som ställs på slutförvars långsiktiga strålsäkerhet. Jag delar Per Bolunds uppfattning att detta inte är ett beslut vilket som helst, utan detta förpliktar. Det förtjänar en ordentlig utredning. Detta håller jag såklart med om.
Men jag menar att vi också måste lita på vad myndigheterna säger och på de granskningar och tester som de har gjort. Det är, som sagt, ingenting som man har gjort på en kort tid. Detta är utrett och transparent. Jag saknar fortfarande vad det är ytterligare som man vill höra. Jag upplevde att det första svaret som Per Bolund i dag lämnade handlade om Esbosamrådet och utvärderingar av LOT-försöken.
Esbosamrådet är på väg, och LOT-försöken finns. Miljöministern säger att det är oansvarigt att inte göra detta grundligt. Så är det absolut, och jag tycker definitivt att det är gjort. Men jag tycker också att det är oansvarigt av en regering att inte kunna tala om vad det är för tidsplan och vad man kräver. Det är också oansvarigt, som jag sa i mitt första inlägg, att inte ta ansvar för sin generations avfall.
Vi ska också vara medvetna om att det inte är klart efter regeringens beslut. Det tillkommer ytterligare tillståndsprocesser. Men de kan inte sättas igång förrän vi har ett beslut från regeringen. Och det brådskar, som vi vet. Detta beslut behöver komma före sommaren för att man ska klara av den helhet som även Per Bolund talar om. Återigen: Vad är det regeringen väntar på, och när kommer beslutet?
Jessika Roswall (M):
Jag avhåller mig från att kommentera ett så oseriöst påhopp som att Moderaterna inte skulle pröva frågan om slutförvaring seriöst. Jag hade högre tankar än så om Per Bolund, ska jag säga. Självklart skulle Moderaterna göra en opolitisk prövning, och just därför hoppades jag att vi på något vis skulle kunna komma överens. Vi vet att vi tycker olika om kärnkraften, men vi har ju ett avfall att ta hand om. Fru talman!
Jag har ytterligare en sak jag skulle vilja lyfta i debatten, och det är något som båda dessa kommuner har lyft upp på ett tydligt sätt när vi har träffat dem i olika sammanhang. Det gäller frågan om förtroende. Den här frågan är som sagt inte ny utan har tröskats fram och tillbaka i många år, och i de aktuella kommunerna har det byggts upp stor kunskap i sakfrågan. I båda dessa kommuner är förtroendet för såväl mellanlagring som slutförvar stort, för att inte säga mycket stort.
Men som kommunalrådet Spangenberg i Östhammar brukar säga är förtroende en färskvara. Slösa inte bort det förtroendet och den breda demokratiska process och förankring som finns i den här frågan! Det är ett råd jag skulle vilja ge. I grund och botten hoppas jag som sagt att vi är överens om att vi ska ta ansvar för det kärnavfall som finns och som vår generation har producerat.
Regeringen måste dock verkligen ta sin del av ansvaret och inte skjuta på detta för att den inte klarar av att ta ett beslut. I mitt första inlägg tog jag upp de olika steg som Per Bolund nu lyfter. Jag är inte på något sätt emot dem, utan jag tycker att de har varit bra. SKB har också gjort de kompletteringar som krävs. Men i den här typen av beslut kommer det alltid att finnas viss osäkerhet, och det går inte att utreda i oändlighet. Tiden är mogen för beslut.
Jag har frågat vilka ytterligare saker regeringen efterfrågar. Esbosamrådet kommer att vara färdigt i närtid, och regeringen borde kunna fatta ett beslut. Jag upprepar återigen min fråga vad det är man väntar på och när vi åtminstone kan få en tidsplan för beslutet.
Jessika Roswall (M):
Jag kan fortsätta med det Håkan Svenneling talade om - förtrycket i Belarus, där vi ser att risken för värre övergrepp från Lukasjenko och den belarusiska regimen blir större ju längre tiden går och även när fokus i utrikespolitiska frågor hamnar på andra ställen. I söndags greps 200 personer, av vilka 3 var journalister, och journalisters utsatthet blir bara värre.
Därför är det bra att Lukasjenko nu ser ut att hamna under EU-sank-tioner. Det är ett viktigt vapen som EU har att ta till mot människorättsförbrytare. Samtidigt blev det tydligt efter det belarusiska valet och de folkliga protesterna att det är svårt att få igenom en gemensam EU-linje. Moderaterna driver linjen att beslut om exempelvis sanktionsfrågor ska fattas med kvalificerad majoritet i stället för, som i dagens system, med enhällighet.
Min fråga till utrikesministern är hur hon ställer sig till frågan om kvalificerad majoritet för att EU ska kunna bli en tyngre säkerhets- och utrikespolitisk spelare.
Jessika Roswall (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Det var nästan svaret på min andra fråga, för jag tänkte fortsätta med just det belarusiska folket. Människor torteras i Belarus, och Lukasjenkos flygkapning är bara en ytterligare ökning av aggressiviteten. Den senaste tiden har Lukasjenkoregimen också blockerat nyhetssajter och infört medielagar som inskränker pressfriheten.
Min andra fråga är just vad regeringen gör för att stödja det belarusiska folket, oppositionen, de fria medierna och en demokratisk utveckling.