Lennart Gustavsson (V):
Låt oss först vara överens om att när vi diskuterar förskolan så har alla barnens bästa framför sig. Sedan uttrycker vi oss på olika sätt ibland. Jag ska inleda med att utifrån Vänsterpartiets två särskilda yttranden kommentera det betänkande som vi har framför oss. Vi ska komma ihåg att förskolan på relativt kort tid har utvecklats mycket.
Det var så sent som 1998 som förskolan fick sin egen läroplan, och nu är arbetet i full gång med att tydliggöra förskolan som en egen skolform i och med det skollagsarbete som pågår. De samlade förskolereformerna har ökat tillgängligheten och på olika sätt närmat sig den vision som Vänsterpartiet nämner i sitt särskilda yttrande. Den återfanns också i utbildningsutskottets betänkande från riksdagsåret 2001/02.
Vi talar om en vision som innebär att förskolan ska omfattas av samma princip som knappast någon har ifrågasatt för skolan, nämligen att verksamheten ska vara avgiftsfri och tillgänglig för alla. I politiskt arbete är det viktigt att våga lyfta fram visioner, och det är intressant att höra om vi alla delar synen på den här visionen.
I samband med arbetet med den förskoleproposition som här har nämnts fanns länge förslag om att förtydliga kommunernas skyldigheter att tillhandahålla omsorg under kvällar, nätter och helger. Av olika skäl blev det inget förslag i frågan. Jag tror nu att det är viktigt att vi tydliggör kommunernas ansvar samtidigt som vi jobbar med den nya skollagen. Herr talman!
Ett av de viktigaste förslagen i betänkandet är förslaget om hur vi ska fördela den riktade satsningen på mer personal inom förskolan. I och med det förslaget prickar vi av en av punkterna i det så kallade 121-punktsprogrammet som ligger till grund för samarbetet mellan Vänstern, Socialdemokraterna och Miljöpartiet.
Som alltid när man konstruerar och riktar insatser kan det ifrågasättas om man gör rätt. Vi har på olika sätt seriöst stött och blött frågan. Min bedömning är att vi bland annat har försökt ta till oss lärdomar från de riktade skolpengarna, de så kallade Wärnerssonpengarna, och forma ett regelverk som ska vara både hanterligt och träffsäkert.
Herr talman! Var finns de politiska konflikterna på förskolans område? Genom att se på reservationerna kan man få en ganska bra bild. Jag ska bara ta några axplock ur de andra partiernas reservationer och försöka visa på skillnaderna. Jag ska också försöka redovisa Vänsterpartiets synpunkter.
Till slut har jag även en del ödmjuka funderingar. Det finns skillnader vad gäller synen på målsättningen i förskolan. Där vill Folkpartiet, och kanske också Moderaterna, som jag ser det "skolifiera" förskolan. De vill exempelvis införa mål att uppnå, och det kan jag inte tolka som någonting annat.
Jag och Vänsterpartiet menar att vi genom att göra förskolan till en egen skolform kan tydliggöra det speciella som finns inom förskolan. Där är naturligtvis leken i dess olika former en oerhört viktig del. När jag säger att vi gör förskolan till en egen skolform ger det oss också chansen att säkerställa det specifika med förskolan.
Ett annat exempel är Kristdemokraterna, som menar att läroplanen för förskolan ska få samma skrivningar som läroplanen för grundskolan beträffande beskrivningen av samhällets värdegrund. Det handlar bland annat om att hänvisa till den etik som förvaltas av kristen tradition. Jag kan konstatera att i det här fallet verkar inget annat parti stödja Kristdemokraterna.
Jag och Vänsterpartiet menar att det kanske borde vara grundskolans läroplan som skulle anpassas till förskolans. I sammanhanget är det viktigt att påpeka att värdegrundsarbetet naturligtvis är otroligt viktigt. Det ska på alla sätt prioriteras i förskolans arbete. I något slags valfrihetens heliga namn vill de borgerliga partierna införa en fri etableringsrätt för förskoleverksamhet.
Kopplat till den rätten följer en skyldighet för kommunerna att lämna bidrag till de enskilda verksamheter som uppfyller de kvalitetskrav som ställts. Jag och Vänsterpartiet menar att en sådan fri etableringsrätt kopplad till vad man kan kalla för en fri dragningsrätt på kommunala skattepengar riskerar att avsevärt försvåra kommunernas möjlighet att planera och finansiera sin förskoleverksamhet. Herr talman!
Avslutningsvis vill jag peka på ett antal utmaningar som vi står inför. Det förslag som vi här och nu diskuterar och på onsdag ska besluta om innebär inte att vi löser alla problem eller att vi på alla områden har den perfekta lösningen. Jag tycker att det har varit intressant i debatten att några av talarna från den borgerliga sidan har vågat problematisera och vågat se saker å ena sidan och å andra sidan.
De har inte alltför kategoriskt målat upp en bild av svart och vitt. Några av de frågeställningar som jag funderar över är de riktade statsbidragen. Om vi nu ska ha sådana, hur ska vi då utforma dem? Jag tror att det är en viktig sak att diskutera. Hur utformar vi statsbidragen så att de verkligen träffar de målgrupper som vi vill nå?
En annan sak som har diskuterats flitigt här är barngruppernas storlek och personaltätheten. Vilken typ av styrning ska vi ha för att säkerställa att barngruppernas storlek minskar och att personaltätheten ökar? Det finns också en annan fråga som har diskuterats här. Jag tror att vi måste vara så pass ärliga mot oss själva att vi kan säga att vi inte alltid har färdiga lösningar.
Hur klarar vi att få fram tillräckligt med välutbildad personal? Hur attraherar vi den personal som är utbildad och som inte finns inom förskolan? Hur gör vi förskolan så attraktiv att vi kan locka tillbaka den? En annan oerhört viktig fråga är hur vi agerar för att det ska bli fler män i förskolan. På vilka sätt kan vi arbeta för att det ska bli fler män?
Jag är tämligen trött på de enkla lösningarnas pedagogik där man säger: Gör bara som vi tycker i vårt partiprogram så blir det bra! Det funkar inte så. Inger Davidson nämnde Förskola i brytningstid . Den är intressant och mycket läsvärd. Vi bör tänka på hur vi arbetar för att förskolans läroplan ska få ett större genomslag.
Jag var tidigare inne på detta med särarter. Hur bevarar och utvecklar vi särarten och motverkar det som vi kan se som skolifiering? Personligen är jag övertygad om att skolan behöver en förskolifiering, men det är en annan sak. Herr talman! Avslutningsvis vill jag säga att förskolan har blivit en självklar del av den generella välfärden. Reformer som har ökat tillgängligheten har genomförts. Sänkta avgifter har gjort förskolan tillgänglig för nya grupper av barn.
Förskolan står ständigt inför nya utmaningar. Min och Vänsterpartiets förhoppning är att förskolan ska fortsätta att vara en högprioriterad fråga. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet.