Kenneth G Forslund (S):
Denna debatt är kanske lite annorlunda. De flesta debatter här i kammaren brukar handla om att vi är oeniga om någonting, men när det kommer till de här frågorna råder en bred samsyn, vilket också märks i detta betänkande genom att det inte finns någon reservation.
Det finns alltså en bred politisk enighet i Sveriges riksdag, och det finns anledning till det, för det här gäller frågor om FN:s millenniemål, frågor där Sverige traditionellt har väldigt starka och internationellt välkända åsikter.
Det är säkert också en del av bakgrunden till att Sveriges biståndsminister Gunilla Carlsson ingår i FN:s högnivåpanel. Om jag har räknat rätt är hon just nu i denna stund på möte med denna högnivåpanel i New York.
Det som det handlar om här är vad EU ska ha för förhandlingsposition i framtiden i det fortsatta arbetet med att forma de nya millenniemålen. Den här EU-processen pågår för fullt.
Som i alla processer, i synnerhet EU-processer, är det en lång resa, och man kan undra när i processen man ska försöka påverka. Så här långt har processen främst pågått i EU:s olika institutioner, huvudsakligen nere i Bryssel.
Men nu går det in i ett nytt skede, och det blir mer en fråga för de olika medlemsstaterna och regeringarna i EU att förhandla vidare om vad som ska bli EU:s förhandlingsposition. Det är naturligtvis en styrka om EU har en gemensam uppfattning i frågor om utrikespolitik och biståndspolitik.
Men enighet i EU får inte bli ett självändamål. Det är viktigt att man också är enig om bra ståndpunkter. Och även om man blir enig om de ståndpunkterna kan det finnas anledning att i vissa fall välja att gå före och gå längre än den gemensamma EU-ståndpunkten för att driva på debatten och den globala processen.
Där tror jag att Sverige har en viktig roll att spela, en roll som också välkomnas av andra medlemsstater inom EU.
Det handlar kanske framför allt om vad jag tycker är traditionella svenska ståndpunkter om vikten av att arbeta med jämställdhet, hbt-rättigheter och SRHR-frågor, sådant som finns med i diskussionerna om millenniemålen.
Det är frågor där Sverige är internationellt känt för att ligga långt framme, ha goda resultat självt och även vara pådrivande i den globala utvecklingen. Det ska vi inte skämmas för eller glömma bort, och det ska vi inte sudda bort för att bli eniga i EU, utan vi ska se vår roll.
Vid lämpliga tillfällen ska vi vara beredda att spela solo i orkestern om det tjänar frågorna.
Det handlar om att hålla ihop utvecklingsfrågor och miljöfrågor. Det är inte antingen eller, utan både och. Jag tror att Sverige har en viktig roll att spela. Den 4 juni kommer biståndsminister Gunilla Carlsson att presentera FN:s högnivåpanels resultat.
Det blir naturligtvis väldigt spännande att ta del av det och förhålla sig till det som socialdemokrat och biståndspolitisk talesperson.
Men innan vi kommit så långt ska vi nästa vecka här i riksdagen ha ett samråd med biståndsministern inför det EU-ministerrådsmöte som samlar biståndsministrarna och där slutligen EU:s ståndpunkt och förhandlingsbud ska fastställas. Vi är i början av processen.
Det är en spännande process som har alla möjligheter att leda till någonting gott. Det är viktigt att hålla fokus på den långsiktiga utvecklingen, att inte falla för frestelsen att formulera kortsiktiga och enkelt mätbara mål utan inse att vi har kommit långt med de tidigare millenniemålen.
Vi har åstadkommit en hel del resultat, men väldigt mycket finns kvar att göra, och det som finns kvar att göra är sannolikt i många avseenden svårare än det som vi redan har gjort.
Jag ser fram emot en fortsatt process och diskussion, inte bara här i dag utan även under åren som kommer, kring FN:s framtida millenniemål om hur fattigdomen ska kunna utrotas i världen och hur alla människor i hela världen ska kunna leva i frihet, demokrati och en ekonomiskt, socialt och miljömässigt hållbar utveckling.
Med det, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i utlåtandet.