Carl Schlyter (MP):
Det finns äntligen ett förslag. Jag tackar Hans Wallmark för hans arbete och regeringen för att det finns ett förslag att diskutera här, för det har vi verkligen behövt länge. Språkbruket ändras en aning i fråga om när vi inte ska sälja vapen.
Man kan kalla det en skärpning, men sanningen är att i flera år har många kloka huvuden - många människor som jag respekterar djupt - kämpat för att formulera någonting som är en skärpning men som samtidigt tillåter affärer med jordens värsta diktaturer. Vi talar om ett demokratikriterium. Det finns dock ett kryphål, och vi är överens om att det finns. Vapenexporten borde tas in i en större säkerhetspolitisk analys.
I ett vidgat säkerhetsbegrepp tar man hänsyn till faktorer som hälsa, trygghet i hemmet, frånvaro av väpnat våld såväl som upprättande av olika slags företroendebyggande åtgärder i sin utlandssamverkan. Respekt för mänskliga rättigheter och säkerhetspolitik är inte motsatser. Respekt för mänskliga rättigheter överallt i världen leder till säkerhet även för oss. Detsamma gäller demokrati, hållbar utveckling och fred.
Det finns många uppenbara säkerhetspolitiska intressen att inte exportera krigsmateriel. Detta är något som förslaget inte tillräckligt tar hänsyn till. Att vår säkerhetspolitiska bedömning kan gynnas av att skapa instabilitet i andra länder är en illusion. Konflikten handlar inte om huruvida vi ska ha en radikalpacifistisk hållning. Även Miljöpartiet har ju i sitt partiprogram ett totalt förbud av vapenexport.
Konflikten i dag handlar om den kompromiss vi ska ha: Ska vi sälja vapen till icke-demokratier för att få lite rabatt på våra egna vapenköp? I mycket handlar det hela egentligen om detta. Men det blir en dyr rabattkupong. Priset betalas i form av mänskligt lidande, kvinnoförtryck och flyktingströmmar och just nu också, i fallet Jemen, av tusentals dödade barn.
Både politik för global utveckling och FN:s 2030-mål för hållbar utveckling finns med i förslaget. Men vaga formuleringar om åtaganden för mänskliga rättigheter vägs mot det som anses tala för export. Det gäller exempelvis behovet av att delta i internationellt materielsamarbete eller att behålla kompetens eller produktionskapacitet i vapenindustrin. Då kompromissas skyddet av mänskliga rättigheter lätt bort. Det finns en sådan risk.
Kerstin Lundgren har givetvis rätt i att vi talar om en bredare definition av krigsmateriel. Uppdelningen mellan vapen med verkanseld och till exempel styrsystem, radaranläggningar och eldgivningssystem ger dock en viss falsk känsla av skillnad. Vår säkerhet kan aldrig bygga på att vi säljer vapen till Förenade Arabemiraten, som vägleder bombplan till mål i Jemen.
Vid dessa mål drabbas enligt FN till 80 procent oskyldiga kvinnor och barn. Det är då föga tröst att det system som vi har sålt endast vägledde andras vapen till deras mål. Om uppgifterna stämmer är en 10-miljardersaffär på gång till Förenade Arabemiraten för att sälja nästa generation av detta vapensystem.
Diktaturernas andel av vår vapenexport riskerar alltså att öka de närmaste åren på grund av denna affär, om den inte stoppas. Obama förbjöd vapenaffärer till Filippinerna efter att president Duterte massmördat drogmissbrukare, vilket Vänsterpartiets representant har beskrivit här i debatten. Men båda dessa länder ingår i exportstrategin. Båda dessa länder besöks av handelsministern, och båda dessa länder satsar Sverige att sälja vapensystem till.
Vapenexporten står för bara 1 procent av vår export men för 10 procent av delegaterna bland medföljande näringslivsföreträdare när regeringen genomför exportfrämjande resor. Dessa resor går till länder som allvarligt kränker mänskliga rättigheter. Herr talman! När Sverige säljer vapen till ett land uppstår en legitimerande effekt.
När vi beväpnar länder som begår övergrepp mot sin egen befolkning eller andras befolkningar minskar jordens och vår egen säkerhet. Det här är ingen dussinfråga där man kan kompromissa bort skyddet av mänskliga rättigheter. Det är också skadligt för förtroendet för demokratin när alla säger sig skärpa reglerna kraftigt och vapenexport till diktaturer hindras men det samtidigt finns ett kryphål.
Jag uppmanar alla i riksdagen att i dag rösta för min eller Vänsterpartiets motion, som täpper till kryphålen i lagen. Alternativet är att vi bygger vår militära styrka på andra människors blod. Sveriges egen vapenproduktion fyllde en gång i världen, under kalla kriget, en funktion. Men i dag är vi beroende av andras samarbetsvilja för i princip alla vapensystem.
Tvärtom förköper vi oss ofta på vapensystem som vi själva tillverkar; vi köper så många stridsflygplan att vi inte har råd att flyga eller uppdatera dem. De svenska vapensystemen blir ibland gökungar som tränger ut viktiga försvarsbehov. Det stridsflygplan som vi tillverkar är till exempel till ungefär hälften beroende av komponenter från USA, Storbritannien, Tyskland, Frankrike och Sydafrika.
De kan inte ens starta motorn utan utländska komponenter eller licenser. Vi går från en politik där försvarsindustrin tjänade landets behov till att Försvarsmakten alltmer tvingas tjäna försvarsindustrins behov. Det blir en logisk kullerbytta när man säger att det är viktigt för Sveriges vapenförsörjning att vi har en egen vapenproduktion. Samtidigt måste vi ha internationella vapensamarbeten.
Dessa vapensamarbeten är beroende av att vi säljer vapen till länder med allvarliga brister i det demokratiska styrelseskicket - för att våra partner vill detta. Vi kan inte samtidigt producera egna vapen eftersom vi är beroende av dessa samarbeten.
Det finns ovillkorliga hinder inskrivna i lagen i dag, om EU, Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa eller FN har bestämt det. Redan i dag finns en inbyggd konflikt av att vissa vapenaffärer inte kan göras om vi exempelvis har ett vapensamarbete med USA och om EU men inte USA har ett förbud.
Om vi skulle skärpa vår egen lagstiftning så att vi har ett ovillkorligt förbud för försäljning till vissa länder med allvarliga brister i styrelseskicket eller skyddet av mänskliga rättigheter ändrar det inte på logiken i lagstiftningen. Det ändrar bara dynamiken i skyddet för mänskliga rättigheter. Jag har träffat flera personer som jobbar inom vapenindustrin, och det är ofta mycket dugligt folk med kunskap om materialteknik, styr- och reglersystem, avancerad databehandling och så vidare.
De kan göra stor nytta för Sverige och vår ekonomiska säkerhet. I en engelsk utvärdering av vad som händer om man halverar vapenexporten visas att det faktiskt skapas fler jobb. Lönerna blir något lägre, men jobben blir fler. Det vore positivt för Sverige om vi hade jobb där dessa människor på riktigt sätts i säkerhetens tjänst genom att stoppa jordens klimatproblem.
Dessutom degenererar vapenexport ett samhälle generellt. Av jordens mutor är 40 procent kopplade till vapenexport. Ännu värre är det om exporten går till diktaturer. Många här i riksdagen talar om vikten av bred enighet och stabilitet. Det är sant; det är så vi brukar se på det här.
Men det håller inte om stabiliteten vilar på andra länders instabilitet så att en diktator eller förtryckare plötsligt kan få svenska vapen i händerna och minska stabiliteten och tryggheten för det landets befolkning. Jag har hellre en smalare majoritet med de partier i riksdagen som faktiskt är för ett ordentligt förbud för export till diktaturer.
Vi har en majoritet: Vänstern, Miljöpartiet, Socialdemokraterna, Liberalerna och Kristdemokraterna. Vi har en majoritet - om vi skulle våga. Våra medlemmar har sagt så. Allt är inte uppe för bedömning. Man kan inte alltid göra en bedömning mellan två sidor. Det finns vissa absoluta mänskliga värden som inte kan kränkas. Jag tycker att vi ska skriva in det i lagtexten.
Därför yrkar jag bifall till min motion. Nu ska regeringen tolka reglerna. Då kan vi omedelbart sluta ta med oss vapenindustrin på exportfrämjande resor till länder med allvarliga brister i det demokratiska systemet. Vi kan sluta främja vapensamarbete med sådana länder och avstå från att acceptera nya tillstånd till sådana länder.
Med den nya lagen kan vi göra en tolkning som fungerar. Om ISP godkänner affärer till dessa länder kan regeringen markera: Nej, vi tar allvarligare än ni på den nya lagtextens krav - de är ett hinder för vapenexport i de fallen.