KBLab/rixvox huggingface dataset:
Yilmaz Kerimo (S):
Det är jättebra att Johanna Jönsson tar upp de här frågorna. Jag vill bara säga att vi inte har suttit vid makten under så lång tid utan efter valet, sedan september. Däremot har Centerpartiet ingått i alliansregeringen under åtta år, och där hade de ansvaret för de frågor som du tar upp, Johanna Jönsson, och som jag tycker är jätteviktiga. Vi har flera gånger som socialdemokrater sagt att EBO är vittgående och måste ses över.
Man måste göra något åt detta. Det ska inte vara en koncentration till vissa kommuner. Jag tycker att det är fel att man inte gör något åt detta. Men arbete är på gång, och man ska titta på detta och på något sätt se till att det blir en solidarisk mottagning inom Sverige, när flyktingarna kommer hit. De ska fördelas solidariskt.
De ska inte vara så att Södertälje, som redan har många flyktingar, tar emot tusen personer, medan Täby, som är moderatstyrt, bara tar några och Lidingö bara tar ett par. Kommunerna där högeralliansen styr har ingen vilja att ta emot fler flyktingar.
Vi måste vara solidariska och se över hela lagstiftningen, hur vi kan göra så att det blir en spridning, en solidarisk mottagning och ett rimligt och värdigt boende för alla som kommer hit. Arbete är på gång.
Yilmaz Kerimo (S):
Som jag sa tidigare: Alliansregeringen, där Centerpartiet har ingått, har suttit vid makten och haft ansvar för dessa frågor i åtta år. Vi har nu suttit i åtta månader - 10 procent av den tiden. Det tar tid. Självklart finns det behov av att se över hela flyktingmottagandet och EBO.
Det går inte att avskaffa EBO nu - det finns inte utrymme för det. Däremot kan man se över regelverket, hur vi kan tvinga andra kommuner att ta emot flyktingar, så att det blir en solidarisk mottagning och man därmed också kan minska de fördomar som finns så att det blir bättre och lättare integration där det finns jobb och boende i andra kommuner. Ett jobb är på gång inom Regeringskansliet. Åtta månader är inte lång tid. Det kommer.
Yilmaz Kerimo (S):
Inbördeskriget i Mellanöstern gör att vi står mitt uppe i den värsta flyktingkrisen på många år. Människor flyr för att rädda sina familjers liv och för att få leva i fred. Mitt utskott har nyligen varit i Turkiet, där 2 miljoner människor från Syrien väntar på att fly vidare till ett tryggt land. Inom EU vägrar vissa medlemsländer, trots den uppenbara krisen, ta sitt solidariska ansvar.
Ett likartat problem finns även här hemma i Sverige. Vissa kommuner tar nästan inte emot några flyktingar alls. Min hemkommun Södertälje är en av de svenska kommuner som tagit och fortsatt tar ett stort ansvar i flyktingkrisens Europa.
Därför blir min fråga till statsministern: Vilka åtgärder tänker regeringen vidta för att fler länder i EU och fler kommuner i Sverige ska vara solidariska och ta ansvar för ett solidariskt flyktingmottagande?
Yilmaz Kerimo (S):
Min fråga går till utrikesminister Margot Wallström. Vi får alltjämt rapporter om att Daish begår grova och systematiska brott mot de mänskliga rättigheterna i Syrien och Irak. Brotten är riktade inte minst mot de etniska kristna minoriteterna - assyrier/syrianer och kaldéer - och yazidier. I EU-parlamentet står de flesta svenska riksdagspartier bakom att kalla Daishs övergrepp i Syrien och Irak för ett folkmord.
Det finns även andra parlament i Europa som har kallat detta för folkmord. Mot denna bakgrund vill jag därför fråga statsrådet Margot Wallström: Vad gör regeringen när det gäller de kristnas situation i Irak och Syrien, och hänger kraften i regeringens agerande ihop med hur man betecknar de brott som begås?
Yilmaz Kerimo (S):
Först och främst tycker jag att det är beklagligt att Moderaterna som var vid makten under åtta år inte gjorde dessa ändringar tidigare. När vi nu gör dessa ändringar för att tidigarelägga åldersbedömningar är de fortfarande inte nöjda. Det är på sin plats att göra tidigare åldersbedömningar. Det är jätteviktigt.
När dessa människor redan finns på HVB-hem har man utgått från att Migrationsverket har gjort sin bedömning enligt vad som tidigare har gällt. Därför ska kommunerna inte en gång till begära en åldersbedömning. En sådan har redan gjorts, och då har man bedömt att dessa människor är barn under 18 år. Det kan finnas vissa brister. Därför vidtas nu åtgärder för att tidigarelägga åldersbedömningen.
Yilmaz Kerimo (S):
När Migrationsverket har placerat någon på ett HVB-hem, som i det fall Mikael Cederbratt nämner, innebär det som sagt att Migrationsverket har gjort bedömningen att personen är ett barn under 18 år. Man har gjort den bedömningen, och därför finns ingen anledning att ifrågasätta det igen. Nu har vi däremot börjat med en ny process där bedömningen ska ske så tidigt som möjligt, för att eventuella brister som kan ha förekommit tidigare inte ska upprepas.
Återigen: Vi har tagit ställning för att göra dessa förändringar, medan ni satt vid makten i åtta år utan att göra det - trots att vi har haft samma problem tidigare.
Yilmaz Kerimo (S):
Som jag sa i mitt anförande ska möjligheten finnas om det finns oklarheter. Ifall den sökande inte kan bevisa sin ålder kan man fatta ett tillfälligt beslut och erbjuda medicinsk åldersbedömning. Det är ett erbjudande, och man måste ha samtycke. Det jag förstår av dig, Paula Bieler, är att ni vill ha ett kollektivt beslut som gäller för alla som är minderåriga. Alla ska undersökas.
I det här fallet är det så att de som kan bevisa sin ålder har gjort det, och har de inte bevisat sin ålder kan Migrationsverket i muntlig förhandling initialt ta ett tillfälligt beslut och erbjuda sökanden att genomgå en medicinsk undersökning. Det ska dock inte vara kollektivt så att alla ska göra det. Om man misstänker något ska det göras. Det är ett erbjudande till sökanden.
Yilmaz Kerimo (S):
Först vill jag återigen säga att man ska fatta ett tillfälligt beslut om man är osäker, och det kan fattas på till exempel psykosociala eller andra sociala grunder, eller muntliga samtal. Man kan inhämta uppgifter från socialtjänsten för att fatta ett tillfälligt beslut. Nästa steg är att erbjuda medicinsk åldersbedömning. Jag har sagt det tidigare, och jag säger det återigen.
När det gäller den andra frågan handlar hela propositionen om att bedömningarna ska göras tidigare. Om vi går jättelångt tillbaka blir bedömningarna inte tidigarelagda, utan då har man blivit äldre. I det här fallet vill vi att det ska vara så tidigt som möjligt, och då är tre månader lagom lång tid för att kunna göra tidigare åldersbedömningar i processen.
Därför är det inte rimligt att gå jättelångt tillbaka. Jag vill också betona att 84 procent av alla ensamkommande stannar. De får bifall. Det är enligt prognosen 84 procent som har fått bifall. Av dessa är 81 procent afghanska barn, men totalt 84 procent får stanna. För de andra 16 procenten kanske åldern är oklar, och det är då man tittar på detta.
Allt detta handlar om att tidigarelägga åldersbedömningen, så går man tillbaka längre tid - som du vill, Paula Bieler - hamnar man mycket snett.
Yilmaz Kerimo (S):
Alla har rätt att överklaga. Har man fått beslutet att man inte uppfyller vissa krav och ska utvisas har man rätt att överklaga det. Vi utgår ifrån att Migrationsverket i det enskilda fallet har gjort bedömningen att personen inte kunde bevisa sin ålder, och vi litar på detta. Vi ska inte gå in på enskilda fall, men det har funnits brister.
Just därför tar vi detta initiativ, för att det ska göras säkrare bedömningar av ålder. Bevisbördan ligger alltid på den sökande, och när man överklagar får man bevisa sin ålder. Är det så att man inte har gjort det innebär det att Migrationsverket har gjort den bedömningen. Det är en samlad bedömning där man väger in uppgifter inhämtade från socialtjänsten, psykosociala förhållanden och muntliga intervjuer. Allt detta ger en samlad helhetsbild.
Fattas ett sådant beslut innebär det att den sökande inte har kunnat bevisa sin ålder. Just därför tycker vi inte att man ska erbjuda detta retroaktivt. Detta handlar om att tidigarelägga det i processen, och därför är tre månader en lagom lång tid.
Yilmaz Kerimo (S):
Jag utgår från att Migrationsverket har gjort sitt yttersta för att bestämma åldern så korrekt som möjligt genom att inhämta uppgifter från socialtjänsten och genom att titta på de psykosociala förhållandena. Genom att göra en samlad bedömning har man sedan fattat beslut. Ibland har det tagit längre tid. Det har varit så tidigare. Men i och med denna förändring ska det gå skyndsamt och mycket fortare.
Återigen: Jag tycker inte att det finns anledning att ändra på detta. Tre månader är lagom för att komma in i ett tidigt stadium vad gäller asylprocessen och för att inte fatta retroaktiva beslut.
Yilmaz Kerimo (S):
Statsministern! Jag är stolt över Sveriges insatser under flyktingkrisen och över regeringens införande av anvisningslagen. Sverige driver en solidarisk flyktingmottagning på EU-nivå, men tyvärr saknas den solidaritet vi kräver där mellan våra kommuner hemma i Sverige. Moderaterna har i riksdagen röstat för ett gemensamt mottagande, men vi ser hur deras partikamrater på lokal nivå bryter mot lagen och ökar segregationen.
Här i Stockholmsregionen har vi sett hur Ekerö, Täby och Nacka, som är moderatledda kommuner, har sagt nej till fler flyktingar. Att bryta mot lagen måste innebära konsekvenser och påföljder, precis som när individer gör det.
Mot den bakgrunden vill jag fråga statsministern vilka sanktioner, påföljder eller åtgärder regeringen kommer att vidta mot de kommuner som brutit mot lagen om ett gemensamt ansvar för flyktingmottagandet.
Yilmaz Kerimo (S):
Jag vill ställa en fråga till högskoleminister Helene Hellmark Knutsson. Lärarbristen är allvarlig och påverkar hela samhället. År 2019 beräknar regeringen att det kommer att saknas 58 000 lärare för att täcka behoven i skolor och förskolor. Samtidigt arbetar drygt 38 000 lärarutbildade i andra yrken. Dessa kan betraktas som en outnyttjad resurs enligt bland andra Lärarförbundet.
Många av dessa har lämnat läraryrket med sorg och går därför att locka tillbaka. År 2025 beräknas Sverige behöva 65 000 lärare. Min fråga till statsrådet är hur vi kan skapa fler vägar till läraryrket.
Yilmaz Kerimo (S):
Det är glädjande att höra att regeringen tar denna fråga på stort allvar och gör insatser för att öka läraryrkets attraktivitet. Fler behöriga lärare stärker samhällsbygget. De behövs inte minst i Stockholmsregionen där antalet barn ökar kraftigt. Tänker statsrådet intensifiera arbetet och följa upp denna viktiga fråga så att vi kan hantera det beräknade behovet, som är 65 000 lärare år 2025?
Anna Tenje (M):
Jag kan skriva under på mycket av det Camilla Lindberg tog upp sitt anförande. Jag kommer dock i dag inte att gå in mer på detta, utan jag vill ta tillfället i akt att lyfta fram en av de mycket bra motioner som behandlas i det här betänkandet, nämligen min egen - 2007/08 Kr358. I denna motion tar jag och Anna König Jerlmyr upp och diskuterar och ifrågasätter Lotteriinspektionens oberoende.
Vi vill i vår motion lyfta fram och påpeka vikten av att Lotteriinspektionen är oberoende så att det inte finns någon som helst anledning att misstänka eller ifrågasätta om Lotteriinspektionen i första hand är lojal mot Finansdepartementet eller mot oss medborgare.
År 2005 gav överskotten i de båda statliga bolagen AB Trav & Galopp och Svenska Spel närmare 5 miljarder kronor direkt till statskassan. Kontrollorgan för dessa bolag är Lotteriinspektionen i Strängnäs som även de står under statlig kontroll.
Lotteriinspektionens placering underlydande Finansdepartementet uppfyller inte som jag ser det en modern maktdelningsprincip. Frågan om Lotteriinspektionen i första hand, som jag tog upp i början, är lojal mot Finansdepartementet eller mot medborgarna kommer alltid att hägra så länge vi har denna ordning. Genom att hitta en annan modell som säkerställer maktdelningen kan denna misstänkliggöras mindre.
Att Finansdepartementet direkt kontrollerar alla led i spelandet i Sverige och samtidigt åtnjuter stora intäkter tycker jag är olämpligt. Det finns en risk för misstanke om att den lagstiftning, verksamhet och tillsyn man väljer snarare styrs av statsfinansiell hänsyn än av hänsyn till konsumenterna.
En huvudsaklig målsättning med maktdelning är att motverka despotism och verka för en nationell maktbalans genom ett samhällsfördrag. Detta fördrag bör alltid sätta särintresset, exempelvis Svenska Spels intäkter för dess ägare staten, under en autonom kontroll. Ju mer autonom Lotteriinspektionen är desto mer trovärdig är också dess granskning.
Utskottet har i detta betänkande valt att avstyrka alla motioner med hänvisning till den utredning som pågår på området men lyfter dock fram vikten av att kontroll- och tillsynsfunktionen ges hög prioritet i den kommande utredningen.
Det är därför min stora förhoppning att både utredaren Jan Nygren och regeringen lyssnar på viktiga synpunkter när förslag läggs fram om Lotteriinspektionens framtida utformning.
Anna Tenje (M):
Nu ska vi debattera betänkandet från konstitutionsutskottet som berör vissa författningsfrågor. Även i detta betänkande behandlas motionsyrkanden från den allmänna motionstiden 2009 - 23 stycken sådana motionsyrkanden.
I betänkandet tas många intressanta frågor upp såsom minskning av antalet riksdagsledamöter, användningen av burka eller niqab i Sverige, mänskliga rättigheter, karantänsregler för statsråd, införande av republik och avvecklande av monarki, förbud mot opinionsundersökningar dagarna före riksdagsvalet och så vidare.
Utskottet har dock valt att avslå samtliga motioner i betänkandet. Anledningen till detta är att i flera av fallen är utskottet inte berett att ompröva tidigare ställningstaganden. I vissa fall handlar det också om att man inte vill föregripa ett arbete som redan pågår i frågan. Vissa motioner om författningsfrågor har väckts under den allmänna motionstiden, men tas inte upp i betänkandet.
De kommer att behandlas senare, i ett annat betänkande från KU med anledning av den proposition som kommer från regeringen om en reformerad grundlag. Den kommer senare i vår. Utskottet är helt överens i betänkandet. Det föreligger inga reservationer.
Jag skulle ändå vilja ta tillfället i akt att säga några ord om den motion som tas upp i betänkandet som handlar om att utreda gränserna för användningen av burka och niqab i Sverige. Utskottet har valt att enhälligt avstyrka motionen.
Utskottet vill särskilt framhålla i frågan att det är en självklar utgångspunkt att var och en har frihet att klä sig som han eller hon vill utan att påtvingas andra värderingar. Det kan dock finnas situationer, till exempel i viss yrkesutövning eller inom utbildningsväsendet, där det kan ha konsekvenser om man döljer hela ansiktet.
Det är dock viktigt att poängtera att krav på eller förbud mot viss klädsel alltid måste begränsas till den situation som gäller. Det måste vara motiverat av sakliga skäl och stå i proportion till ändamålet. En lagstiftning som förbjuder burka eller niqab ute i samhället bör därför enligt utskottets mening inte komma i fråga. Herr talman!
Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Anna Tenje (M):
Jag vill givetvis börja med att tacka interpellanten Åsa Eriksson för den interpellation hon har ställt till mig gällande en trygg sjukförsäkring. Åsa Eriksson har frågat mig om jag delar upplevelsen av innehållet i Tidöavtalet, det vill säga att sjukförsäkringen är tryggad långsiktigt med avtalet, och om det därmed innebär att jag inte avser att införa nedskärningar i sjukförsäkringen.
Regeringen har tagit över ansvaret för ett land som befinner sig i flera parallella kriser. En av dessa kriser är den lågkonjunktur som Sverige står inför samtidigt som många människor och företag utsätts för dramatiska kostnadsökningar genom hög inflation och extrema energi- och bränslepriser.
En grundläggande förutsättning för att möta denna utmaning är att alla som kan stå till arbetsmarknadens förfogande också gör det och anstränger sig för att få ett jobb och bli självförsörjande. Arbete skapar nämligen välstånd och motverkar enskilda människors fattigdom. Sjukförsäkringen ska ge ekonomisk trygghet för den som inte kan arbeta på grund av nedsatt arbetsförmåga.
Människor som inte kan arbeta ska få sjukpenning. Sjukskrivna ska ta del av rehabilitering för att kunna återgå i arbete, och politiken måste vara utformad för att förebygga och motverka långa sjukskrivningar och stödja individen.
Regeringen är bekymrad över den stigande sjukfrånvaron - sjukpenningtalets nuvarande ökningstakt är 6 procent.
Vi kommer därför att noga följa den förra regeringens nyligen genomförda förändringar i sjukförsäkringen för att säkerställa att förändringarna inte medför onödigt långa sjukskrivningar men också att den som på grund av sjukdom inte kan arbeta har en ekonomisk trygghet.
Långvariga sjukskrivningar är skadliga både för den som är sjukskriven och, i förlängningen, för samhället i stort. Därför är det viktigt att stimulera drivkrafterna att återkomma till jobbet och att fokusera på att stärka individen och rehabiliteringskedjan. Med detta, fru talman, är jag öppen för debatt.
Anna Tenje (M):
Till att börja med får jag säga att jag talar för regeringen och för mig själv. Jag talar inte för Jimmie Åkessons upplevelse. Jag håller med om början av Åsa Erikssons inledningsanförande och delar hennes grundläggande syn på vårt gemensamma trygghetssystem. Föga förvånande håller jag dock kanske inte med om alla delar i hennes historieskrivning. Jag ser också fram emot att ses i kammarens talarstolar framöver.
Man kan tolka din inledning som ett hot eller som ett löfte, men jag ser verkligen fram emot de här diskussionerna. Det är nämligen viktiga saker vi talar om. Regeringen är orolig över sjukfrånvarons utveckling. Sjukpenningens nuvarande ökningstakt är 6 procent på årsbasis, och politiken måste då vara utformad för att just förebygga och motverka långa sjukskrivningar.
Därför är det viktigt att stimulera drivkrafterna för att återkomma i arbete, att se till den enskilde individen och att tidigt sätta in de rehabiliteringsåtgärder och andra åtgärder som behövs för att man ska orka komma tillbaka i arbete.
Vi måste utforma ett sjukförsäkringssystem som motverkar onödigt många och framför allt onödigt långa sjukskrivningar, bland annat genom att tydligt definiera olika avstämningstillfällen. Nu ökar de långa sjukfallen igen.
De som uppgår till 180 dagar eller längre har jämfört med förra året ökat med 11 000. Totalt har vi i dag 104 000 långa pågående sjukfall i Sverige, och de står för ungefär 60 procent av de pågående sjukfallen. Två tredjedelar av dessa är kvinnor. Det är klart att man som regering då blir bekymrad.
De nya undantag i rehabiliteringskedjan som infördes med intentionen att skapa mer tid för sjukskrivna att hinna rehabiliteras tillbaka till ett arbete hos den egna arbetsgivaren hade såklart ett gott syfte.
Men om vi nu ser att de ökar på väldigt mycket och snarare är kontraproduktiva mot den enskilde, att man inte alls kommer tillbaka i arbete utan förblir i sjukskrivning, måste vi givetvis följa utvecklingen väldigt noga och noga bevaka vilka konsekvenser den får.
Sedan måste rehabiliteringsarbetet vara effektivt och sättas in väldigt tidigt så att man har möjlighet att komma tillbaka. Jag minns också historien, och jag kommer aldrig någonsin att medverka till att människor återigen göms och glöms i statistiken.
Det här systemet ska finnas till för de människor som hamnar där, för att de tidigt och snabbt ska kunna komma tillbaka i arbete och inte gömmas och glömmas bort i statistiken.
Anna Tenje (M):
Svaret på Åsa Erikssons fråga om sjukförsäkringen är tryggad med mig som statsråd är väl egentligen ganska enkelt. Allt annat än att svara ja på den frågan vore ju väldigt märkligt. Och på frågan om huruvida jag kommer att införa några försämringar är svaret givetvis nej. Jag har inte engagerat mig i politiken för att göra försämringar. Om jag inför förändringar i sjukförsäkringssystemet tillsammans med övriga regeringen tror jag givetvis på att det är förbättringar.
Vad gäller tolkningen och definitionen av detta kommer det kanske att fortsätta att skilja sig mellan oss. Men det är klart att jag som statsråd inte har engagerat mig i de här frågorna för att försämra ett system, utan det handlar givetvis om att göra förbättringar. När vi talar om förbättringar handlar det i mångt och mycket om att fler av samhällets aktörer måste engagera sig för att sjukfrånvaron inte ska öka.
Det ligger inte enbart på den enskilde att se till att inte bli sjukskriven, utan det är otroligt viktigt att arbetsgivaren, hälso- och sjukvården, Försäkringskassan och inte minst vi i politiken jobbar förebyggande och förhindrar sjukskrivning. När det väl händer ska vi finnas där med ett trygghetssystem och samtidigt aldrig glömma vad målet är.
För de allra flesta är det att komma tillbaka till arbete, och då kan vi inte bara låta månaderna gå. Vi har testat det förr, och vi såg hur statistiken såg ut då. Man gömde och glömde människor i statistiken, och man efterfrågade dem aldrig. Det tycker jag är ett tydligt tecken på att ett system definitivt inte fungerar. Där vill jag aldrig någonsin hamna igen.
Det förebyggande arbetet är alltså oerhört viktigt. Jag är glad över att Åsa Eriksson delar uppfattningen att vi behöver göra mer för kvinnors hälsa. Vi vet att en väldigt stor del av sjukskrivningarna i dag handlar om psykisk ohälsa, och därför är jag oerhört glad över att vår regering nu satsar på att motverka den psykiska ohälsan och den ofrivilliga ensamheten. Det handlar inte minst om folkhälsan och det förebyggande arbetet men också om en jämställd vård.
Kvinnor i klimakteriet med migränbesvär eller andra kvinnorelaterade sjukdomar ska bli sedda och få hjälp innan de eventuellt hamnar i utanförskap och sjukskrivning. Fru talman! Jag tror kanske inte att Åsa Eriksson och jag är helt överens om vad som är en försämring eller en förbättring i olika delar av politiken.
Men vi kan nog ändå enas om att vi aldrig någonsin mer får hamna i en situation där vi gömmer och glömmer och månaderna bara går. Jag tänker att vi ändå delar uppfattningen att en rehabiliteringsinsats som sätts in så tidigt det bara är möjligt ökar möjligheterna att komma tillbaka i arbete.
När siffrorna nu ökar med 6 procent på årsbasis och allt fler hamnar i långa sjukskrivningar tänker jag att det här inte riktigt var en förbättring. Det här är väl inte bra - eller hur ser Åsa Eriksson på den saken?
Anna Tenje (M):
Jag noterar att Åsa Eriksson inte svarade på min fråga om huruvida hon är nöjd med den utveckling som vi ser med en ökning på 6 procent av sjukskrivningarna på årsbasis. Jag uppskattar den här diskussionen och debatten. Jag uppskattar dock inte när Åsa Eriksson lägger ord i min mun. Jag sa aldrig att jag skulle vara nöjd och tycka att det var en förbättring om stupstocken återinfördes. De orden sa jag aldrig.
Jag kan lova Åsa Eriksson att vi noga kommer att följa den utveckling som de nya reglerna ger och vilka effekter de får. Detta görs av Regeringskansliet, av handläggande myndighet och av andra externa parter.
Om det visar sig att en eller flera av de förändringar som har skett leder till längre sjukskrivningar och till att man kommer allt längre bort från arbetsmarknaden och riskerar att gömmas och glömmas bort i statistiken - tidigare regeringar har varit duktiga på detta - kommer vi att vidta åtgärder. Jag kommer aldrig att medverka till det.
En särskild utredare tittar på effekterna av det som vi precis har genomfört, och vi kommer att följa upp detta noga. Det finns nog all anledning att komma tillbaka och diskutera hur vi tillsammans kan åtgärda eventuella negativa effekter.