Margot Wallström (S):
Stig Henriksson har frågat mig vilka frågor Sverige kommer att driva i förhandlingarna om ett internationellt kärnvapenförbud, hur ett sådant bör vara utformat för att ge effekt, om kärnvapenfria länders möjlighet att bidra samt om kärnvapenfria zoner i Norden och Europa skulle kunna vara steg på vägen. Sverige anslöt sig i fjol till den stora majoritet länder som ställde sig bakom ett beslut i FN:s generalförsamling om att förhandla om ett förbud mot kärnvapen.
Det var ett ställningstagande som föregicks av en omfattande analys och dialog med riksdagen men också med civilsamhällesorganisationer inom ramen för Folkrätts- och nedrustningsdelegationen, som vi ju har inrättat på nytt. En första förhandlingsomgång genomfördes i New York i förra veckan. Förhandlingarna återupptas härnäst i juni. Detta är en utomordentligt viktig process som förtjänar vårt aktiva engagemang.
Den emanerar ur det humanitära perspektiv på kärnvapen som har vuxit sig allt starkare i den internationella debatten. Tyvärr tvingas man konstatera att kärnvapen återigen har hamnat i blickfånget. Ett inslag i denna oroväckande utveckling är de investeringar som vissa kärnvapenstater gör för att modernisera sina vapenarsenaler. Ett annat är den mer framträdande roll som kärnvapen på sina håll får i politiskt och militärt strategiskt tänkande.
Ytterligare ett är den utmaning för den globala icke-spridningsregimen som Nordkoreas kärnvapenambitioner utgör. Risken för att kärnvapen faktiskt kommer till användning - avsiktligt eller oavsiktligt - måste tas på allvar. Allt detta spär på frustrationen över bristen på framsteg i arbetet för kärnvapennedrustning.
Det är därför mer angeläget än någonsin att dödläget på nedrustningsområdet kan hävas och att konkreta steg faktiskt kan tas på vägen mot det övergripande målet om en kärnvapenfri värld. Regeringen gör bedömningen att förbudsprocessen kan bidra till det. Detta är bakgrunden till att Sverige nu aktivt deltar i den pågående förhandlingen. Något regelrätt utkast till förbudskonvention har ännu inte lagts fram.
Sveriges allmänna strävan är dock avtal som tillgodoser svenska säkerhetspolitiska intressen och som bidrar till att stärka normen mot användning och innehav av kärnvapen. Från regeringens sida beklagar vi att innehavarländerna har valt att inte engagera sig i processen. Det hade varit bättre om så hade varit fallet. Dörren bör fortsatt hållas öppen och en konvention utformas så att man underlättar en framtida anslutning.
Ett centralt svenskt ingångsvärde blir vidare att förbudsprocessen inte på något sätt kan ersätta NPT:s, icke-spridningsavtalets, fundamentala roll. Däremot skulle det kunna bana väg för genomförande av ännu inte infriade nedrustningsåtaganden som har gjorts inom ramen för icke-spridningsavtalet. Vi kommer konsekvent att verka för att detta återspeglas i en framtida konvention.
Parallellt förbereds nu också ett brett upplagt svenskt engagemang för att NPT:s översynskonferens 2020 ska bli framgångsrik. Över 100 länder omfattas i dag av kärnvapenfria zoner av skilda slag och i olika delar av världen. Dessa utgör värdefulla bidrag i arbetet för en kärnvapenfri värld.
Frågan om zoner i Norden eller Europa saknar aktualitet, och regeringens fokus ligger därför på de pågående förbudsförhandlingarna. Det går i dag inte att säga om förbudsprocessen till slut kommer att bära frukt. Redan i samband med fjolårets omröstning i FN:s generalförsamling markerade regeringen att ett slutgiltigt nationellt ställningstagande - ytterst av riksdagen - kan göras först när ett förhandlingsresultat föreligger.