KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Damberg (S):
Vi har verkligen tagit ut svängarna i debatten, men jag tycker att det är ganska roligt. För det första är det viktigt att se att vi ska ha exportkrediter. Det är otroligt viktigt för vår exportindustri och för jobben i Sverige. Det är en av de största exportaffärer som jag har varit med om och kanske får vara med om. Därför tycker jag att den är principiellt riktig. Det är SEK som gör bedömningen av om man ska gå in i affären eller inte och på vilka villkor.
Detta tycker jag att de ska ha mandat att avgöra, givet att svenska exportintäkter och exportintressen är involverade. Det finns andra länder som bidrar i affären. Sverige tillverkar inte alla delar av JAS-planet. Sverige tillverkar heller inte alla stridsmedel eller sensorer som finns på planet.
För att ett stridsflygplan ska kunna flyga, agera och fylla den funktion som ett stridsflygplan ska göra kommer vi att vara beroende av import av andra länders materiel eller verksamheter. Det innefattas i hela affären, och då ska det prövas enligt den strikta svenska exportlagstiftningen. Det ingår alltså i hela paketet för stridsflygplanet, och svenska strikta regler ska därför gälla.
När det gäller Kaunisvaara är mitt största intresse och viktigaste uppdrag just nu - om vi tittar på basnäringarna och inte minst gruvorna - att se till att LKAB, som är ett viktigt statligt bolag som nu brottas med både låga malmpriser och stora kostnader för samhällsomvandlingen, klarar sig långsiktigt och är ett starkt bolag inte bara nu utan om fem eller tio år.
LKAB måste titta på både vad man gör nu strategiskt och om det finns samarbeten man kan ha med andra gruvor, till exempel Kaunisvaara, men det måste bygga på insikten att LKAB fattar strategiskt viktiga och rätt beslut. Om LKAB skulle hamna i problem skulle det inte bara drabba Kiruna och Norrbotten utan hela den svenska basindustrin. Mitt absolut viktigaste uppdrag är att se till att LKAB klarar sig igenom denna svåra situation och är starkt under lång tid framöver.
Mikael Damberg (S):
Ann-Charlotte Hammar Johnsson har frågat mig hur jag och regeringen avser att i riksdagen förankra försäljningen av de av Vattenfalls tillgångar som berörs av försäljningsprocessen, om Vattenfall hittar en köpare och går vidare i försäljningen. Styrelsen för Vattenfall AB har tagit initiativ till att undersöka olika möjligheter att skapa en ny ägarstruktur för brunkolsverksamheten. Som sägs i interpellationen har bolaget nu erbjudit marknaden dessa tillgångar.
Processen med en ny ägarstruktur för brunkolsverksamheten bedrivs av Vattenfall och är ett ansvar för bolagets styrelse och ledning. Som företrädare för ägaren kommer jag att hålla mig noga informerad om processen, med utgångspunkt i att aktivt förvalta statens ägande i Vattenfall så att den långsiktiga värdeutvecklingen blir den bästa möjliga och bolaget når sina hållbarhetsmål.
Om och när det blir aktuellt för Vattenfall att genomföra en avyttring som omfattar stora värden, är det rimligt att bolagets styrelse tar initiativ till en så kallad ägarsamordning. Det innebär ett utbyte av information och synpunkter för att i frågor av avgörande betydelse nå ställningstaganden som såväl styrelse som ägare kan ställa sig bakom.
Ägarsamordningen sker med ansvarigt statsråd som företrädare för ägaren, och om det blir aktuellt är det rimligt att vi informerar riksdagens berörda utskott i samband med detta.
Mikael Damberg (S):
Det ställs ett antal frågor i interpellationen och i den efterföljande debatten. De som lyssnar på debatten och inte har hört om detta förut bör få klart för sig att det vi diskuterar är att det finns skillnader mellan rollerna här. Det handlar om ett viktigt statligt bolag som har stora tillgångar som vi i Sverige förvisso äger tillsammans, men i detta fall är det styrelsen och ledningen för bolaget som har ett ansvar i denna del av processen.
Bolaget har meddelat att man ser över ägarstrukturen av den tyska brunkolsverksamheten, vilket regeringen har välkomnat. Regeringen och det politiska systemet blir först på allvar involverade i processen om det skulle bli aktuellt med en försäljning.
Om bolaget säger att man vill genomföra en försäljning som är omfattande och påverkar bolaget i stor utsträckning är det, enligt de direktiv som finns, påkallat för styrelsen att ta initiativ till en ägarsamordning. Det sker med regeringen och med undertecknad som regeringens ägarstyrningsminister, och det är viktigt att den sker skriftligt. Detta har vi skärpt i det nuvarande regelverket.
Förut var det otydligt hur en ägarsamordning skulle påkallas och vad som skulle finnas med. Det blev inte minst tydligt efter Nuonaffären, där det fortfarande inte är klarlagt vem som visste vad och vem som fattade vilket beslut i en affär som än så länge har kostat skattebetalarna 52 miljarder kronor i nedskrivningar. En sådan situation kan vi inte ha igen. Statliga företag som gör stora affärer som påverkar verksamheten ska vara föremål för ägarstyrning.
Då är det styrelsens ansvar att komma till oss och regeringens ansvar att svara i en sådan ägarsamordning. Det är det formella. Ska riksdagen besluta om detta? Om bolaget ska ändra inriktning på sin verksamhet ska riksdagen, enligt de regelverk som finns, besluta om det.
Om vi bestämmer att Vattenfall inte längre ska bedriva affärsmässig verksamhet utan ha ett samhällsuppdrag som syftar till att göra A eller B och alltså vill ändra inriktningen på Vattenfalls verksamhetsidé måste det bli föremål för riksdagsbehandling.
Om det däremot är en stor affär på gång, som påverkar stora värden, är det styrelsens ansvar att göra en ägarsamordning. Den sker med regeringen. Här vill jag vara öppen och transparent för att undvika den situation vi hamnade i med Nuonskandalen. Kommunikationen ska vara skriftlig och tydlig för eftervärlden.
Vid en ägarsamordning vill jag också ha ett informationstillfälle med näringsutskottet. Det har jag sagt till näringsutskottet. Jag tror att jag i tidigare interpellationsdebatter också har sagt att det är så jag anser att det ska skötas för att bringa tydlighet i hur en sådan här process faktiskt går till. Kommer hela riksdagen att diskutera denna fråga? Det är jag helt säker på. Det här är inte sista gången jag talar om Vattenfall i talarstolen.
Det kommer att ske många gånger framöver eftersom det är ett stort och viktigt bolag och det är stora frågor som diskuteras. Jag är säker på att Vattenfalls kommande inriktning och framtid kommer att diskuteras i interpellationsdebatter, på frågestunder och annat. Jag återkommer till frågan om styrningen i nästa inlägg.
Mikael Damberg (S):
Detta är lite som ett teoretiskt experiment. Vi leker med alla olika möjliga utfall, och så ska vi tala om vad vi kan göra och inte göra. Det är en juridisk övning som jag tror att det är en utmaning för åhörarna att hänga med i. Det första är att regeringen måste gå till riksdagen om vi ska ändra uppdraget för Vattenfall.
Det betyder att vi måste gå till riksdagen om vi bestämmer oss för att styra Vattenfall i en riktning som inte är affärsmässig. Kan vi i dag veta att Vattenfalls styrelse inte efter den processen bestämmer sig för: Det finns ingen köpare, vi behåller kolkraften? Det är klart att det kan hända. Vattenfalls styrelse kanske får ett så dåligt bud att den bestämmer sig för: Vi behåller kolkraften.
Det är inte en fråga på bordet över huvud taget. Moderaterna ställer frågan, och antyder: Kan regeringen styra bolaget på ett sätt som inte är i enlighet med riksdagens uppdrag? Nej, det kan vi inte göra. Går det att förena affärsmässighet med hållbarhet? Ja, det går att göra. Det går att jobba klokt med investeringar för mer av förnybart.
Vi har försökt att stärka kompetensen i styrelsen för Vattenfall med två ytterligare styrelseledamöter som har en väldig kompetens inte minst i hållbarhetsfrågorna. Vi ser att energimarknaden har förändrats väldigt mycket. Vi vill att bolaget ska vara ledande i omställningen av energisystemet. Vi vill att man ska gå mot 100 procent förnybar energi. Med den strategin för ögonen måste man ha kompetens i bolaget, kunna göra kloka avvägningar och kunna se vad som är bäst för bolaget på lång sikt.
Skulle det vara så att en regering bestämmer sig för att styra bolaget på ett sätt som inte är i enlighet med riksdagens beslutade uppdrag måste den gå till riksdagen. Det är vad jag har försökt svara vid flera upprepade tillfällen.
Mikael Damberg (S):
Jag märker att jag inte är tillräckligt tydlig i mina svar eftersom de frågor jag får fortfarande inte riktigt speglar det jag försöker säga. Det jag säger är att brunkolen är en del av Vattenfalls verksamhet i dag, eller hur? Det gör att inom ramen för det uppdrag som Vattenfall har i dag är det inte per automatik så att om Vattenfalls styrelse inte hittar en köpare och det inte blir en affär måste vi gå till riksdagen och ändra uppdraget för Vattenfall, nej.
Det är på annat sätt om regeringen på egen hand skulle bestämma: Vi frångår affärsmässigheten i Vattenfall. Vi vill att ni bara sysslar med solceller i framtiden, därför att vi tycker att det är politiskt korrekt att bara jobba med solceller. Då skulle Vattenfalls styrelse kunna hävda: Det är inte affärsmässigt. Den skulle kunna säga till oss: Det är inte korrekt, för det är inte vårt uppdrag. Det blir då en diskussion. Har vi i regeringen överträtt våra befogenheter som ägare och representant för ägaren?
Det handlar om när vi måste ändra inriktningen på uppdraget och ge tydliga direktiv att de ska frångå affärsmässigheten. Det gäller sådana lägen. Det har förekommit diskussioner om att vi skulle ge bort tillgångarna. Våra jurister gör bedömningen att vi inte kan ge bort statens tillgångar utan att frångå affärsmässigheten.
Däremot finns det stora möjligheter inom ramen för ett affärsmässigt uppdrag för Vattenfall att göra kloka framtidsinvesteringar för 100 procent förnybara energikällor. Vattenfall säger både till näringsutskottet och till mig när jag träffar dem: Våra nya investeringar är till 100 procent inom förnybara energikällor. Det är så vi vill positionera bolaget framöver. Det är så vi ser att framtidens marknad påverkar och där vi har störst möjligheter att nå avkastning i framtiden.
Det går att förena politiska uppfattningar och målsättningar för verksamheten inom ramen för affärsmässigheten. Vill vi frångå det måste vi gå till riksdagen, inte annars.
Mikael Damberg (S):
Ann-Charlotte Hammar Johnsson har frågat mig om jag och regeringen har för avsikt att utreda Konkurrensverkets roll när det gäller tillsynen av reglerna för konkurrensbegränsande offentlig säljverksamhet, KOS-reglerna. Ann-Charlotte Hammar Johnsson har vidare frågat om jag och regeringen i beaktande av osund konkurrens avser att utreda tillämpningen av dessa regler. En stark konkurrensmyndighet är viktig för en effektiv konkurrens på marknaden.
När marknaden fungerar effektivt gynnar det konsumenterna genom lägre priser, högre kvalitet och bättre produkter. En fungerande konkurrens är också viktig för att stärka svenska företags internationella konkurrenskraft. Den 30 april 2015 tillsatte regeringen en utredning som ska undersöka om Konkurrensverket bör få utökad beslutanderätt om sanktioner vid konkurrensöverträdelser.
Utredningens utgångspunkt är att effektivisera handläggningsprocessen i konkurrenslagsärenden samt att skapa större överensstämmelse mellan Konkurrensverkets och EU-kommissionens sanktionsmöjligheter. Utredningen ska lämna sitt betänkande senast den 12 maj i år.
När det gäller konkurrensbegränsande offentlig säljverksamhet är det Konkurrensverket som utövar tillsyn, och redan i dag kan företag som anser sig vara utsatta för ett konkurrensbegränsande beteende från offentliga aktörer anmäla det till Konkurrensverket. Konkurrensverket kan då väcka talan i domstol om förbud. Om Konkurrensverket beslutar att inte ingripa kan företaget självt vända sig till domstol för att få frågan prövad.
När reglerna om konkurrensbegränsande offentlig säljverksamhet infördes var det en väsentlig utgångspunkt att det måste vara möjligt att ta hänsyn till andra allmänna intressen än konkurrensintresset och att dessa kan uppväga konkurrenssnedvridningen. Bestämmelserna om offentlig säljverksamhet har tillämpats sedan 2010. Regeringen följer utvecklingen noga men ser för närvarande inte anledning att ta initiativ till en ny översyn av konkurrenslagens bestämmelser om offentlig säljverksamhet.
Mikael Damberg (S):
Jag tackar för möjligheten till en interpellationsdebatt. Det är viktigt att säga att den rapport som det hänvisas till kom 2013, så det fanns alla möjligheter för den tidigare borgerliga regeringen att snabbt ändra lagstiftningen under den förra mandatperioden om den hade haft planer på detta. Nu gjorde den inte det.
När jag lyssnade till justitieministern då och hennes argument till varför man inte gjorde det var en av huvudförklaringarna att man tyckte att det var viktigt att en domstolspraxis får utvecklas i Sverige. Först stiftar vi lagar, och efter ett tag tillämpas de lagarna. Sedan får vi se hur praxisen utvecklas.
Det är först när man har fått praxisen klarlagd som man kan ta ställning till om regelverket hamnade på den nivå som lagstiftaren önskade och om det var i enlighet med de intentioner som fanns. Regeringen vill, precis som den tidigare moderatledda regeringen, invänta praxis innan vi går vidare med att bedöma om bestämmelserna om konkurrensbegränsande offentlig säljverksamhet behöver ändras på något sätt. Det är grunden för detta svar.
Det är viktigt att framhålla att det inte bara är möjligheten att gå till domstol som finns. I ett femtontal av de ärenden som Konkurrensverket har utrett har man fått besked om att den offentliga aktören har ändrat sig i frågan efter det att Konkurrensverket har tittat på en fråga och hittat saker och ting som man tyckte var olämpliga.
Då har alltså den offentliga aktören i 15 fall valt att ändra sig och ändra tillämpningen av sin säljverksamhet. Det kan vara ett annat sätt, där Konkurrensverket har en viktig roll i att kunna påtala brister som kan finnas utan att för den skull bara gå till domstol.
Det finns en annan del av lagstiftningen som jag skulle vilja fördjupa mig lite i. När lagstiftningen infördes stod det i propositionen: "En väsentlig utgångspunkt för regeringens förslag" - det vill säga den borgerliga regeringen - "är att det vid tillämpning av konfliktlösningsregeln måste vara möjligt att ta hänsyn till andra allmänna intressen än konkurrensintresset som kan uppväga den konkurrenssnedvridning beteendet kan ge upphov till."
Det var en väsentlig utgångspunkt för den förra regeringens förslag. Då måste man också - om man diskuterar om det har blivit som det var tänkt - fundera på: Har Moderaterna ändrat inställning i frågan, att det finns två intressen att ta ställning till och att allmänna intressen kan vara något som upphäver konkurrensintresset? Det var ju det som den förra borgerliga regeringen skrev i propositionen.
Jag försöker svara och säga att vi inte vill gå före praxisutvecklingen och att vi utvärderar när vi känner till praxis. Har Moderaterna ändrat uppfattning? Vill man inte vänta på praxis? Ska man inte längre ta hänsyn till allmänintresset när man prövar de här frågorna?
Mikael Damberg (S):
Först vill jag säga att det är klart att det är viktigt att den lagstiftning som vi har följs av kommunerna. Det är självklart - annars skulle vi inte ha en sådan lagstiftning. Det är också viktigt att Konkurrensverket tar ärenden till domstol när man anser att en kommun eller något annat offentligt organ har överträtt lagstiftningen. Man vill också driva fram en tydlig praxis för att se var gränserna går. Det är en av Konkurrensverkets uppgifter.
Det andra är att de ibland har kunnat rätta till problem utan att gå till domstol. Det är en mer proaktiv hållning från Konkurrensverket, och det kanske också går snabbare. Interpellanten sa också själv att en domstolsprocess tar ett tag. Jag kan inte säga att vi känner att domstolspraxis är helt utvecklad och att vi vet exakt var gränserna går för lagstiftningen.
Det tar ofta ett antal år innan domstolspraxis har satt sig. Det är vår bild att det är för tidigt att göra den utvärderingen nu. Det var ungefär samma uppfattning som den förra moderatledda regeringen hade för ungefär två år sedan. Det är samma argumentation. Jag delar helt bilden av att små och medelstora företag är viktiga inte minst för jobbtillväxten i Sverige. Då är det viktigt att man har båda sidorna i debatten klara för sig.
Utan en väl fungerande offentlig service skulle många små och medelstora företag ha svårt att bedriva sin verksamhet i stora delar av vårt land. Så är det. Ibland får vi här i kammaren ett storstadsperspektiv på debatten som egentligen innebär att valfriheten är oändlig och man har allt att välja på. Men så ser det inte alltid ut runt om i Sverige.
Den kommunala servicen kan faktiskt vara en förutsättning för privata näringsidkare att bedriva verksamhet, att människor finns kvar på orten och att det finns en fungerande infrastruktur för att bedriva privat verksamhet. Det tror jag att vi kan vara överens om.
Men när vi har den här debatten, som mer handlar om den andra sidan, är det viktigt att också lyfta fram att den offentliga verksamheten ofta är en förutsättning för ett fungerande samhälle och en efterfrågan på varor och tjänster lokalt på en ort och att de två perspektiven måste finnas där. Allmänintresset kan vägas in.
Vi har förut diskuterat att det finns en del områden där allmänintresset kan väga tyngre än konkurrensintresset, där vi har stora intressen från samhällets sida att lösa en fråga som kan behöva lösas. Det är därför som lagstiftningen ser ut som den gör och att det alltid måste vara en avvägning där man går igenom det enskilda ärendet och ser hur det förhåller sig och framför allt vilka motiv som finns för verksamheten.
Mikael Damberg (S):
Vi ska inte gå in i enskilda ärenden. Men det är klart att man kan tänka sig att människor som hamnar i fängelse ändå behöver ha en vettig sysselsättning och att det finns ett allmänintresse av att människor som hanteras inom kriminalvården har något meningsfullt att göra, och det kan innebära att det offentliga de facto ingår i någon form av produktion, till exempel ett tvätteri.
Det är ett sådant allmänintresse som man kan diskutera, om det finns eller inte. Jag tycker definitivt att det kan finnas sådana allmänintressen i specifika fall som måste uppvägas. Annars har vi en situation där fängelsetiden blir allt annat än en utveckling som innebär att man kommer tillbaka till ett civilt liv utan kriminalitet, vilket vi har ett stort intresse av från allmänt intresse, så att man inte bara sitter av sin tid utan också gör något meningsfullt under den tiden också.
Det tycker jag är ett bra exempel där allmänintresset kan spela en roll. Jag tror att den här diskussionen kommer att behöva fortgå, för det finns alltid en diskussion om gränsdragning. Jag tror att det är viktigt att man från Konkurrensverkets sida tar sin roll på allvar, tar frågor till domstol men också rättar till de frågor som man kan påverka på förhand, om det är möjligt. Det gäller inte bara offentliga aktörer.
Det pågår nu en diskussion om stora privata aktörer som har en näst intill monopolliknande dominans och därmed kan utnyttja denna dominans och därmed sätta konkurrensen ur spel. Konkurrensverket har alltså därför en viktig roll både mot offentliga aktörer som kan använda sin ställning på ett sätt som hämmar konkurrensen och mot privata aktörer som kan använda sin ställning på ett sätt som sätter konkurrensen ur spel.
Mikael Damberg (S):
Edward Riedl har frågat mig vad jag och regeringen ämnar göra för att inkorporera transportinfrastrukturens betydelse i nyindustrialiseringsstrategin. Sverige är en stark industrination där industrin, inklusive de industrinära tjänsteföretagen, skapar närmare 1 miljon jobb och står för större delen av vår export. Men svensk industri står också inför utmaningar.
Digitaliseringen driver på industrins omställningstakt, och det innebär särskilt för små företag en stor utmaning att hänga med i den snabba teknikutvecklingen. Digitalisering och automation innebär samtidigt nya möjligheter för lönsam och hållbar produktion i Sverige. Med nyindustrialiseringsstrategin vill regeringen göra Sverige mer attraktivt för nya investeringar och underlätta den omställning av svensk industri som krävs av den allt snabbare tekniska utvecklingen.
Fokus för nyindustrialiseringsstrategin är att stärka företagens omställningsförmåga. Fyra fokusområden har pekats ut som avgörande: industrins digitalisering, hållbar produktion, kompetensförsörjning för industrins behov och attraktiva forsknings- och innovationsmiljöer för industrins utveckling. Regeringen tar nu fram en handlingsplan med konkreta åtgärder inom dessa fyra områden för att stärka industrins omställningsförmåga och konkurrenskraft.
Utöver de åtgärder som regeringen kommer att vidta inom ramen för handlingsplanen är industrin naturligtvis fortsatt beroende av goda ramvillkor och grundförutsättningar för att kunna skapa, växa och exportera med bas i Sverige. Lagar, regler, skatter, energiförsörjning och infrastruktur är exempel på grundförutsättningar som kan användas som indikatorer på ett lands konkurrenskraft. Regeringen följer noga utvecklingen inom dessa områden och arbetar med dem inom ramen för andra processer än nyindustrialiseringsstrategin.
Transportinfrastrukturen är ett exempel. Den hanteras inom ramen för arbetet med den långsiktiga infrastrukturplaneringen. Det övergripande målet för transportpolitiken är att säkerställa en samhällsekonomiskt effektiv och långsiktigt hållbar transportförsörjning för medborgare och näringsliv i hela landet. Regeringen har redan investerat i ett ökat väg- och järnvägsunderhåll.
Näringslivets behov av väl fungerande godstransporter och arbetspendling kommer att vara viktiga utmaningar i regeringens kommande arbete med bland annat den infrastrukturproposition som är planerad att lämnas till riksdagen till hösten.
Mikael Damberg (S):
Jag är glad att vi är överens om att Smart industri behövs som strategi för Sverige. Det är enormt viktigt för vår ekonomi, för vår exportindustri och för finansiering av välfärden. Vi har tappat lite tempo. Många andra länder har haft strategier för att stödja och utveckla sin industri i samverkan. Sverige kom lite efter, men vi har goda förutsättningar att lyckas. Infrastruktur är definitivt en viktig fråga för industrin.
Jag kommer att fortsätta att jobba för det, både med underhållsfrågorna i regeringen och med frågan om Norrbotniabanan. Jag kan bara konstatera att det är en socialdemokratiskt ledd regering som igen kommer att göra de stora investeringarna i Norrland. Det är inte moderatledda regeringar som har gjort det. Ni har aldrig gjort det, och ni kommer inte att göra det, för ni har en helt annan prioritering. Skillnaden mellan den här regeringen och den förra regeringen är att vi talar om att vi ska genomföra det och att vi börjar redan den här mandatperioden.
Det är vår målsättning. Vi ska klara av det. Skillnaden mot den förra regeringen är att ni inte skulle genomföra det. Det var inte prioriterat. Ni fick aldrig igenom det för Anders Borg, för alla pengar skulle gå någon annanstans. Då tar man inte industrins utveckling på allvar. Då tar man inte norra Sveriges utveckling på allvar. Det är skillnaden mellan den här regeringen och den förra regeringen.