Erik Ullenhag (L):
Vi följer frågan rätt noggrant. Jag för ständigt samtal med kommunerna om ersättningssystem till kommunerna för flyktingmottagande. Låt mig vara tydlig om grundprincipen. Det är att flyktingmottagandet är ett statligt ansvar; det är ett gemensamt solidariskt ansvar för Sverige. Sedan är inte det samma sak som att människor inte ska bo i en kommun.
Kan man inte bo i någon av Sveriges 290 kommuner - där pekar Johan Andersson på något viktigt - därför att vi inte får fram bostäder utan man fastnar på flyktingförläggningar blir starten i Sverige mycket sämre. Hade Johan Andersson ställt den här frågan för drygt ett halvår sedan hade det varit två andra saker som kommunerna hade fört fram. Det första hade varit att man hade pratat om tiden efter de två åren i etableringsreformen. Den är väl bra.
Den är kommunerna ganska nöjda med, för staten har tagit ett större ansvar för att människor kommer in till socialkontoret, de kommer till Arbetsförmedlingen och de har inte en ersättning som räknas av mot inkomst utan en mer jobbstimulerande. Den är kommunerna nöjda med. För ungefär ett halvår sedan sade samma socialdemokrater ungefär så här: Men sedan kommer man att helt och hållet hamna i socialbidragsberoende. Det var ju det som vi adresserade i budgeten. Vi går över till jobb- och utvecklingsgarantin. Staten utökar sitt ansvar ytterligare.
Där har jag varit noggrann med att påpeka att det inte innebär att man inte behöver bli beroende av socialbidrag över huvud taget, men den huvudsakliga försörjningskällan blir inte socialbidrag. Det är en dramatisk förändring. Ser man på dem som är fast i ett huvudsakligt försörjningsstödsberoende kan man notera att det är unga och det är utrikes födda. Nu skapar vi en situation där det inte ska vara så att man får hela sin försörjning från socialbidraget om man är arbetsför.
Den andra saken man hade tagit upp för ett halvår sedan hade varit att staten inte tar hela ansvaret för den somaliska anhöriginvandringen. Det var ett antal som riskerade att falla utanför. Det adresserade vi också i budgeten, just utifrån grundprincipen att det är staten som ska ha detta ansvar. Sedan vet ju jag, och det tror jag gäller oavsett regering, att vi aldrig kommer att vara helt överens - jag har själv varit kommunpolitiker - om huruvida vi ersätter fullt ut eller inte mellan kommuner och stat, men jag tänker fortsätta att vara lyhörd.
Det är denna grundprincip som ska gälla. Tar man bostadssidan är det en del som jag kan göra. Vi visade i budgeten att vi också kommer att gå in och ta ansvar för tomhyror. Vad innebär det? När jag reser runt i landets kommuner säger jag: Ni borde kunna skaka fram bostäder. Då säger man: Vi har bostadsbrist. När man skrapar lite på ytan, om det inte handlar om jättemycket bostäder, är det klart att både kommunala och privata bostadsbolag kan få fram ett antal lägenheter för nyanlända. Men då säger man: Vi har inte råd därför att vi riskerar att få en hyreskostnad på grund av att bostäder står tomma.
Nu har vi sagt i budgeten att vi ersätter det. Vi har också sagt i budgeten att vi kommer att göra om ersättningssystemet till kommunerna för att premiera kommuner, inte i första hand för att de skriver avtal utan i första hand för att de på riktigt tar emot nyanlända flyktingar. Vi har haft en premie för skrivna avtal och den typen av förändringar kommer vi att fortsätta att göra, men det korta svaret på Johan Anderssons fråga är: Ja, vi kommer att fortsätta att ha den här typen av diskussioner med kommunerna.
Sedan ska vi i detta sammanhang påminna oss om att de 290 kommunerna i Sverige har lite olika förutsättningar, av olika skäl, men i synnerhet när det gäller mottagandet. Jag kan plocka fram ett antal kommuner där det går jättebra. Det går bra för människor som kommer dit. Där vill man att människor ska stanna. I ett antal kommuner är inte problemet att folk kommer, utan problemet är att de flyttar därifrån efter ett tag. Det gäller en del tillväxtkommuner norr om Dalälven.
Jag blev utskälld av kommunala tjänstemän i Kiruna för ett par månader sedan, och de skällde inte på mig för att det kom folk utan för att en irakier inte skulle få stanna. Han kunde ju jobba där i kommunen. Man har lite olika förutsättningar. I en kommun som Södertälje däremot, låt oss vara tydliga och beskriva det, har vi otroliga utmaningar i en situation där de har tagit emot 8 000 irakier på några år på en befolkning på ungefär 80 000 invånare. Nu kommer det ganska många syrier.
Där behöver vi nog fundera på att kanske göra särskilda insatser, föra särskilda samtal med just den typen av kommuner snarare än att alltid vidta generella åtgärder.