KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jonny Cato Hansson (C):
Som vi konstaterat här i dag har dödsskjutningarna i Sverige skjutit i höjden sedan 2011. Kriminella gäng hotar poliser och åklagare, och i vissa områden sprider otryggheten ut sig. Om man ägnar sig åt grov organiserad brottslighet och gängbrottslighet måste det straffa sig. Det finns en bred majoritet i Sveriges riksdag för hårdare tag mot organiserad brottslighet och gängkriminalitet. Det är mycket bra.
När man står inför akuta och allvarliga problem är det dock lätt att man tänker kortsiktigt för att lösa problematiken här och nu. I denna fråga behöver vi ha två tankar i huvudet samtidigt. Vi behöver komma åt dagens grovt kriminella samtidigt som vi förhindrar att dagens barn och unga hamnar i kriminalitet och grov organiserad brottslighet.
Det är ett arbete som involverar hela samhället från socialtjänst, skola och föreningsliv till polis och kriminalvård. Vi behöver prioritera den organiserade brottsligheten och gängkriminaliteten, men vi behöver också se till att polisen får rätt resurser i hela landet för att även kunna prioritera småbrott och vardagsbrott. Det är viktigt av två anledningar.
Eftersom brottskarriärer sällan inleds med grova brott är det viktigt att småbrott och vardagsbrott utreds och klaras upp. Vi måste förhindra att dagens barn och unga hamnar i grövre kriminalitet. Gängkriminaliteten i Malmö ska inte innebära att lägenhets- eller villainbrottet hos Ingegärd, 75, i Lomma inte blir utrett.
Det skadar förtroendet för både rättssamhället och demokratin, vilket är ytterst allvarligt. Fru talman! Vi måste ta hårdare tag mot gängkriminalitet och brottslighet. Men vi måste också se problematiken på längre sikt, för ingen föds kriminell.
Jonny Cato Hansson (C):
Sverige har stora problem när det gäller otrygghet och kriminalitet. Centerpartiet är exempelvis för att införa ett system med kronvittnen. Men när något är akut och läget och tonläget är väldigt högt glömmer man lätt vissa grundläggande rättsprinciper. Centerpartiet tycker att hög rättssäkerhet är väldigt viktigt, även när vi försöker komma åt gängkriminaliteten.
När andra partier verkar blunda för rättssäkerheten försvarar Centerpartiet den även fortsättningsvis.
Jonny Cato Hansson (C):
Vi talar i dag om riktigt stora problem, om gängkriminalitet, dödsskjutningar och sprängningar av lägenhetshus. MP:s enda lösning är att attackera laglydiga jägare och sportskyttar. Det är ganska absurt, måste man säga. Jag har en konkret fråga. Hur kommer gängkriminaliteten att förvärras av att laglydiga jägare inte behöver särskilda tillstånd för ljuddämpare?
Jonny Cato Hansson (C):
Detta är något märkligt. Det är oppositionen som vill ta mest krafttag mot de illegala vapnen. Det är vi som driver på det. Men vi kan skilja på äpplen och päron. Det är skillnad på legala och illegala vapen. Nej, regeringen vill inte göra vad EU tvingar oss till. Regeringen vill gå ännu längre än vad exempelvis EU:s vapendirektiv kräver. Ni jagar jägare i stället för gängkriminaliteten i Malmö.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Det är många frågor jag skulle vilja ställa till Rasmus Ling, men jag får försöka begränsa mig. Både Socialdemokraternas representant och Rasmus Ling nämner ett brott där vapen från jakt eller sportskytte har förekommit - en brottsling.
Den undersökning som är gjord när det gäller bruk av vapen vid grova brott visar att det under den tioårsperiod då mätningarna gjordes var 1,2 vapen per år som kom från jakt eller sportskytte - 1,2 vapen av alla vapen som förekom vid grova brott.
Just dessa 1,2 vapen har regeringens representanter fokus på, inte alla de illegala vapen som kommer in exempelvis från Balkan som Rasmus nämnde i sitt anförande tidigare. Varför fokuserar ni på dessa 1,2 vapen per år i stället för att ta krafttag när det gäller de illegala vapnen och skjutningarna i Sverige? Där har regeringen verkligen ett jobb att göra.
Varför, Rasmus Ling?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Anders Behring Breivik hade inget jaktvapen. Ska vi därmed även förbjuda diesel? Ska vi förbjuda konstgödning? Det var det han använde till bomben i Oslo. Mattias Flink hade vapen från försvaret, om jag inte missminner mig. Här är Rasmus Ling ute och seglar. Han frågar hur många dåd som ska till för att vi ska vilja skärpa lagen.
Vi vill skärpa lagen, men det är för dem som faktiskt begår brott. Varför ska lagen skärpas för laglydiga jägare och sportskyttar som inte begår brott? Än en gång, Rasmus Ling: 1,2 vapen per år. Det är inte där du räddar Sverige från alla dessa skjutningar.
Rasmus Ling sa också i sitt anförande att det är anmärkningsvärt att så många vill luckra upp lagstiftningen. Jag tycker, fru talman, att det är betydligt mer anmärkningsvärt att Rasmus Lings regering inte levererar när det gäller att ta krafttag mot illegala vapen utan i stället går på laglydiga jägare och sportskyttar, inte minst i vapendirektivet. Min andra fråga gäller just vapendirektivet. Jag nämnde den i mitt anförande men fick inget svar.
Därför vill jag fråga Rasmus Ling: Varför låtsas ni att ni vill licensbefria ljuddämpare? Det står så i det särskilda yttrandet, men det är inte med i lagrådsremissen. Vart har det tagit vägen?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Maria Gardfjell ställde flera frågor. Vi får se om jag kommer ihåg alla, annars får jag återkomma i min andra replik. Vi kan börja bakifrån. På anslagsområdet myggbekämpning har vi 650 miljoner kronor kvar. Det handlar om prioriteringar. Vi behöver inte bara vara i Uppsala, utan vi kan åka hem till Värmland där vi har stora myggproblem vid delar av Klarälven, bland annat i Forshaga. Det finns alltså pengar kvar.
Det handlar om prioritering. När det gäller halveringen av pengarna till bland annat skydd av natur vill vi bromsa detta just nu, därför att det går alldeles för fort och för långt när vi ser att personer måste avsätta skog och inte får betalt för skogen. Därför vill vi bromsa det hela nu.
Vi vill få en utredning för att vi ska kunna säkerställa att vi får en rättssäkerhet värd namnet, för tyvärr har vi inte det i dag. När vi har diskuterat de här frågorna har vi kollat upp att den här neddragningen inte innebär att de som redan har ingått avtal kommer att drabbas. De får sina pengar.
Men vi väntar med nya avtal tills vi får en rättssäker hantering av det hela. När det gäller vår debatt om vad som gör verkan, Maria Gardfjell, tycker vi att flera av de här sakerna inte ger den verkan som de faktiskt borde ge. Och jag misstror inte Miljöpartiets vilja att göra gott för naturen; det är inte det som det handlar om.
Jag tror att ni gör det för att ni vill väl, självklart, men det måste ändå vara åtgärder som faktiskt ger verkan. Frågan om rovdjursstängsel får jag komma tillbaka till i nästa replik.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
När det gäller skogen vill vi, som jag sa, ta en paus. När vi har en rättssäker hantering kan vi mycket väl vara med och öka stödet. Regeringen som sitter nu, där Miljöpartiet är med, har ju till och med här i kammaren sagt att man vill avsätta skog. Men det finns inte pengar - det har till och med miljöminister Karolina Skog sagt - när det gäller de fjällnära skogarna.
Vi vill införa ett skogsbytesprogram för att markägare som blir drabbade ska få ersättningsmark att kunna använda, för som skogsägare vill du ha din mark för att använda den av flera skäl. När det gäller plasten avgör ju inte ett bidrag till en organisation hur vi hanterar plasten i våra världshav.
Där har vi betydligt mer att göra internationellt.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Tack, Hanna Westerén, för frågan, och tack särskilt för epitetet "lantis" - det gläder mig!
I den senaste budgetdebatten om utgiftsområde 20 hade vi flera förslag som, visar det sig, skulle hjälpa - inte som vi har sett när det gäller Klimatklivet, där sju av åtta av regeringens satsningar bedömdes vara i strykklass av flera av regeringens experter. Det handlar om att satsa pengarna där de faktiskt gör mest nytta.
Det handlar om internationella klimatinvesteringar. Där får vi verkligen mest pang för pengarna. Sedan handlar det om miljöforskning på hemmaplan, om teknikneutral laddinfrastruktur och om att förbättra havsmiljön. Vi hade en debatt här i mitten av maj om Klimatpolitiska rådets rapport.
Klimatpolitiska rådet var väldigt tydliga med att en sak som vi absolut måste komma igång med i Sverige nu är produktion av biobränsle. Därför är det så viktigt med inte minst äganderätten för att skogs- och markägare ska kunna satsa. Skogen är vår konkurrensfördel. Självklart ska vi använda skogen i vår omställning, för vi i Sverige ska självklart gå före i omställningen.
Vi måste visa att det går att minska utsläppen samtidigt som vi klarar tillväxten. Om inte vi kan visa detta i vår omställning blir det jättesvårt att få med de länder som verkligen måste ta kliv. Och det är inga små kliv de måste ta, utan de är gigantiska. Vi kan till exempel se på Kina och Indien.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Hanna Westerén kallade mig lantis i sin första replik, vilket var väldigt glädjande. Är det några grupper som vi verkligen ställer emot varandra är det stad mot land. Vi måste göra en omställning där även landsbygden - jag väljer att bruka ordet "landsbygd", för "glesbygd" är så negativt - kommer med på tåget.
Vi har så vitt skilda förutsättningar i staden och på landet. Därför kan vi inte straffa ut landsbygden när vi inte har klara lösningar. Därför måste vi ha stöd för teknikneutral laddinfrastruktur, till exempel. Därför kan vi inte förbjuda bilar med förbränningsmotor, för det finns de som använder biobränsle, och biobränsle blir jätteviktigt i omställningen.
I vårt land är det på landsbygden som man har lösningen för omställningen. Därför måste landsbygden vara med. Jag upplever nu i stället att regeringen verkligen ställer grupper mot varandra genom det sätt man agerar i omställningen, och det blir stad mot land. Även jag kan nämna värnskatten, som Hanna Westeréns parti är med om att sänka.
Inte mig emot - det gynnar mig - men det kanske inte är den skatten som är den viktigaste. I vilket fall som helst är det viktigt att vi, som Hanna Westerén är inne på, håller ihop landet. Därför vill jag vädja till regeringen och Socialdemokraterna att inte glömma bort landsbygden, för det är landsbygden som ser till att staden får det staden behöver. Och har vi inte landsbygden kommer vi aldrig att klara att ställa om, för det är vi som har valen.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Vi fortsätter att tala om matsvinnet. Tack, Marlene Burwick, för ett bra anförande! Jag kan ställa mig bakom mycket av det som togs upp där. I betänkandet finns ett stycke som handlar just om cirkulär livsmedelsproduktion och om att minska matsvinnet. Där står mycket om hur vi ska kunna ta till vara matsvinnet för att få tillbaka växtnäring i jorden, hur vi ska kunna ta till vara energin och så vidare. Men vilka tankar har socialdemokraten Marlene Burwick när det gäller matsvinnet eftersom det ändå är mat?
Det handlar om mat som kan användas som mat. Vad bör göras för att vi ska kunna använda det som mat och inte till annat - även om det är bra både med biogas och att maten går tillbaka som kompost och så vidare? Men att kasta ätbar mat känns åtminstone för mig inte bra, och när jag läser i betänkandet har jag inte lyckats hitta något om detta. Jag har därför en fråga: Vilka tankar har ni om att kunna använda maten just som mat när den ändå fortfarande är tjänlig?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Först hade jag tänkt att jag skulle skryta för att Isak From joinade runt subsidiaritetsprincipen. Men sedan började Isak From tala om vapendirektivet och påstå att de inte vill överimplementera vapendirektivet, vilket vi ju ser på flera punkter, till exempel när det gäller magasin för kantantänd ammunition, femårslicenser och så vidare. Detta hör egentligen hemma i justitieutskottet, men vi är flera som jobbar för detta här, och därför har vi tagit upp det.
Till slut tog Isak From upp budgeten. I mitt hemlän Värmland har vi en betydande vargstam. Enligt rovdjursspårarna på länsstyrelsen har budgeten inte påverkat dem alls när det gäller spårandet av rovdjur. Det skulle dessutom kunna göras betydligt enklare och till en betydligt lägre kostnad.
Här har jag Naturvårdsverkets metodik för inventering av stora rovdjur. Det är en text på åtta sidor som beskriver hur man ska gå till väga för att spåra varg och vad som krävs för att en varg ska få räknas som varg. Det räcker inte att bara ha sett den. Den ska spåras, och den ska spåras långt. I en del fall ska den spåras 15 kilometer vid ett och samma spårningstillfälle för att den ska kunna räknas.
Här finns det stora möjligheter att bruka DNA. För några år sedan gjorde man en koll. Jägare och annat folk som rörde sig ute i skogen fick skicka in spillning för att man skulle kunna kolla DNA och jämföra den mot spårningen. Det resultat man fick fram stämde väldigt väl överens med den vanliga spårningen. Där har vi alltså enormt mycket pengar att hämta hem.
I stället för att lägga ut så mycket pengar på spårningen kan vi göra det betydligt billigare genom spillningsinventering.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Tack för att du vill vara med och dela bördan, Isak From, för den är ganska tung! Självfallet påverkar budgeten. Vitsen med att lägga fram en budget är ju att den ska påverka. Men det jag sa var att den inte påverkade när det gäller spårningen av rovdjur, förrän nu när gynnsam bevarandestatus ska fastställas på nytt.
Och kostnaden skulle som sagt kunna dras ned rejält genom att ändra metod. När det gäller lodjur åker jag tillbaka till Värmland, som delas av Frykensjöarna. Vi hade en lodjursfamilj på Frykens västra sida och en annan på den östra. De fick inte räknas som två olika grupper därför att de inte var tillräckligt långt från varandra.
Vi som har haft katt eller känner till kattdjur vet att de inte badar, i alla fall inte i den iskalla Fryken. Vi måste hitta andra möjligheter när det gäller att spåra rovdjur för att se hur många vi har. Där är som sagt DNA otroligt viktigt, och vi kan använda det till en betydligt lägre kostnad än kostnaden för att hålla på och spåra kilometervis.
Det är många punkter som måste prickas av för att det ska få räknas som en observation och att det blir en individ. Jag hoppas, Isak From, att vi gemensamt kan hitta en möjlighet framåt för att kunna sänka rovdjurstrycket, inte minst i mitt hemlän Värmland.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Självklart använder Maria Gardfjell sin tid att tala om det hon vill. Men det är ändå anmärkningsvärt att bruka nästan hela anförandet för att tala om illegal jakt och inte om den möjlighet som jakten ger oss och vad den faktiskt betyder för Sverige.
Brottsförebyggande Centrum är ganska tydliga med vad som ska till för att få en minskad illegal jakt. Det är nämligen att öka den legala jakten. Jag skulle vilja fråga Maria Gardfjell vilka bevis hon har för denna enorma tjuvjakt.
Hur anser hon att vi ska gå till väga för att få en större acceptans för rovdjur, för att vi inte ska få den enorma tjuvjakt som hon påstår att vi har? Det går aldrig att försvara illegal jakt. Men vi kan ändå fråga oss varför den finns. Det måste ändå finnas en anledning.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Jag upplever att jag egentligen kanske inte fick svar på mina frågor av Maria Gardfjell. Därför ska jag fråga om någonting annat. Självklart står det Maria Gardfjell fritt att tala om det hon vill från talarstolen, som jag sa tidigare. När det gäller viltförvaltningsdelegationerna har jägarsidan en delegat i dem och politiken har fem.
Därmed är det faktiskt det politiska inflytandet som är ganska tungt. När Miljöpartiet har med representanter i olika organisationer och ger dem olika uppdrag, letar man då inte efter sådana som kan frågorna i sak? Eller försöker Miljöpartiet få med sådana som är helt okunniga? Jag skulle inte tro det.
Jag skulle tro att Miljöpartiet vill ha med sina representanter som är kunniga på området, så att det är jägare som också är politiker som sitter med där. Det är väl självklart? Det är det i alla fall för mig. Varje stol i viltförvaltningsdelegationerna är tillsatt med personer som har fått sin organisations eller sina intressenters förtroende. Detta förtroende ska andra respektera oavsett.
Det förundrar mig därför att Maria Gardfjell anser att jägarsidan tydligen har för stort inflytande i viltförvaltningsdelegationerna och att de inte ska ha detta inflytande.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Vi skulle kanske ha mer av en filosofisk debatt om Rebecka Le Moines anförande, men eftersom vi inte har tid till det vill jag hellre ställa en lite skarpare fråga. Representanten sa att hon inte kan acceptera licensjakt på varg, lodjur eller järv, om jag uppfattade det hela rätt.
Hur tänker sig Rebecka Le Moine att vi ska få en acceptans för rovdjur om vi inte kan få ha licensjakt på dem? Brottsförebyggande Centrum har sagt att det är detta som är medlet för att få ned den illegala jakten. Hur kan vi göra för att få en acceptans för dessa rovdjur?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Jag fick inget svar på min fråga om hur vi ska jobba för att få en ökad acceptans. Vargen är ju ett hunddjur och har lätt att lära sig. Om man bara skulle jaga en varg, även om man inte skulle skjuta mot den, skulle den lära sig att de där människorna är farliga; dem ska vi inte vara i närheten av. Som det är i dag känner inte vargen så, eftersom den inte är jagad på det viset.
Enligt Bernkonventionen ska rovdjursstammar som går över landgränser förvaltas som en stam. Vi har i dag en rovdjursstam i Sverige och en i Norge. Vissa vargar räknas i Sverige och vissa i Norge. De vargar som bor hemma hos mig är som halva vargar, för de är lite i Sverige och lite i Norge. Men enligt Bernkonventionen ska de räknas som en stam.
Forskning och vetenskap, som jag flera gånger har varit inne på tidigare här i dag, har kommit fram till att vi genetiskt skulle klara att ha en vargstam på drygt 30 djur, om det kommer en ny invandrad varg från Finland eller Ryssland vart femte år. Sedan lade man till ett katastrofscenario och kom upp till 100 vargar som MVP.
Det skulle alltså enligt vetenskapen räcka med 100 vargar i Skandinavien. Nu har vi beslutat här i Sveriges riksdag att det ska finnas mellan 170 och 270 vargar. Sedan har Naturvårdsverket skruvat upp antalet till 300, och nu vill man skruva upp det än mer. Hur många vargar anser Rebecka Le Moine att vi ska ha i Sverige för att ha en gynnsam bevarandestatus så att vi faktiskt ska kunna börja jaga?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Som Maria Gardfjell sa blev det väl inte så mycket av debatt i det här ämnet. Men jag har en annan fråga. I går debatterade vi mycket om mat, och det tog Maria Gardfjell upp i dag också. Mer specifikt talade hon om ekologiskt jordbruk. Jag ska villigt erkänna att jordbruk inte är min hemmaplan.
Men jag ser att om vi skulle ställa om till 100 procent ekologiskt jordbruk skulle bara hälften så mycket mat kunna produceras på den åkerareal som vi har i dag. Hur tänker Miljöpartiet och Maria Gardfjell att vi då ska klara självförsörjningen? Självförsörjningsgraden är i dag 50 procent. Varannan tugga är importerad mat.
Vi vill ju öka självförsörjningsgraden, så att vi faktiskt ska klara oss med vår egen mat och slippa importera med alla de nackdelar som det har. Men om vi nu ska gå över till 100 procent ekologiskt - om detta är representantens mening - hur ska vi då klara att få all den mat som vi behöver?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Med tanke på den föregående debatten kan jag inte undgå att nämna att vi har ännu en orsak till att jordbruksmark växer igen, nämligen att bönder lägger ned på grund av rovdjurstrycket.
En bonde hemma i Årjängs kommun berättade för mig att det går åt fyra gånger så mycket diesel för att få ett kilo ekologiskt odlat vetemjöl som för att få ett kilo konventionellt odlat vetemjöl. Man måste alltså ha större ytor och köra traktor fler gånger för att få fram samma matmängd. Och nu ska vi dessutom ställa om.
Hur ska vi klara den biten - omställningen - och även få den mat som vi behöver? Jag upplever att jag inte riktigt fick svar på min fråga.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Det var mycket att ta tag i här. Det sista Rebecka Le Moine sa gör den fråga jag till sist bestämde mig för att ställa än mer relevant. Eftersom representanten hänvisar till regeringsförklaringen blir min första fråga: Står Rebecka Le Moine och Miljöpartiet bakom januariöverenskommelsen?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Jag nämnde i mitt anförande att det var en del saker i januariöverenskommelsen som jag välkomnar. Enligt sista meningen i punkt 26 ska den utökade nyckelbiotopsinventeringen inte återupptas. På Rebecka Le Moines anförande lät det som att regeringen har en helt annan syn på frågan än vad som står i januariöverenskommelsen.
Det var många siffror i luften, men Rebecka Le Moine slaktar siffran i Strategi för Sveriges nationella skogsprogram om att 31 procent av skogen har undantagits från skogsbruk. Låt mig påminna om att denna siffra kom från Regeringskansliet 2018. Det är alltså Rebecka Le Moines regering som står bakom denna siffra.
Står Rebecka Le Moine inte bakom regeringens politik i detta?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Som jag sa senast vi hade möte i Miljömålsberedningen är mina erfarenheter av haven i stort sett att jag paddlar på havet eller badar i det. Jag ska därför direkt erkänna att mina kunskaper om haven inte är så stora. Det är inte mitt område. Men när det gäller bottentrålning står vi bakom att man ska få fortsätta med den.
Vi märker att det är en kamp mellan forskningen å ena sidan och yrkesfisket å andra sidan. Som jag har förstått det trålar man på samma områden hela tiden, eftersom fisken rör sig i samma områden. Sedan trålar man inte på andra områden. De områden där det i dag bottentrålas är till stor del redan förstörda.
Men man fortsätter inte att tråla på andra områden, eftersom det inte finns någon fisk där. Kristdemokraterna menar fortfarande att där man bottentrålar ska man få fortsätta med det, eftersom fisket är en jätteviktig näring för många längs våra kuster. Men forskningen och vetenskapen är inte helt överens. Det har jag märkt när vi har arbetat i Miljömålsberedningen.
Jens Holm efterfrågar andra områden. En sak som vi har med i vårt förslag till budget och som vi håller på att titta på gäller syresättning för att få liv i bottnarna igen. Vad kan vi göra där? Det är ett exempel. Tyvärr har jag inte hela denna budget i huvudet. Men det var detta som jag kom på nu.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Jag har egentligen inte så mycket mer att tillföra i debatten. Som jag sa i mitt tidigare inlägg är det så att i och med att man fiskar i samma områden är andra områden skyddade. Vi har marina reservat i dag. Det finns alltså områden som är skyddade. Sedan är det glädjande, som Jens Holm tar upp, att den biologiska mångfalden efter avslutat fiske återhämtar sig.
Men vi måste ändå ställa detta mot näringen och yrkesfisket, som är en jätteviktig del för dem som bor längs våra kuster. Det är jätteviktiga jobb. Fisket är även viktigt för att vi ska få vår egen fisk på bordet och för att vi inte ska behöva importera så mycket mat från andra länder. Varannan tugga med mat som vi äter är faktiskt importerad. Om vi kan få inhemsk mat är det såklart bättre än att importera fisk från andra länder.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
En sådan regelförenkling får man genom att det blir licensjakt, eftersom det då inte finns lika höga krav. Då får man åka ut för att just jaga säl. Man måste inte bara skjuta sälen när den är på fiskeredskapen och håller sig inom ett antal meter. Den regelförenkling som Tina Acketoft talar om får man alltså om man övergår till licensjakt. Jag har inget ytterligare att tillföra i debatten eftersom jag har fått det jag ville fört till protokollet.