Kalle Larsson (V):
Låt mig inleda med att välkomna att den här debatten slutligen äger rum. Det var den 27 november som jag inlämnade min utmaning till Tobias Billström för att få till stånd en debatt. Det är tacksamt att vi slutligen kan få ha den här i kammaren. Låt mig också välkomna övriga debattörer, som jag i dag hoppas få svar från om var man står. Det var lätt att inför tv-kamerorna säga en sak, men vad är svaret i dag när det gäller avvisningar till Grekland?
Jag har förstått, efter medieinslag, att Socialdemokraterna nu har ställt sig bakom vårt krav att man ska försöka göra vad man kan för att stoppa avvisningarna. Det välkomnar vi. Jag vet att Miljöpartiet tidigare har gjort liknande uttalanden.
Bakgrunden till det här är det som vi från Vänsterpartiet under många år tidigare har kritiserat, att människor i dag sänds tillbaka både till mottagningsförhållanden i en del länder inom EU och därifrån, ibland, tillbaka till länder där man riskerar förföljelse, trakasserier och tortyr. Det är ingen nyhet för oss att det här sker, men visst var det nya avslöjanden som flera olika mediekanaler under senare delen av hösten lyckades presentera.
Från Vänsterpartiet har kravet länge varit att avskaffa eller omförhandla Dublinförordningen. Vår grunduppfattning är att den asylsökande själv måste få välja i vilket land man vill söka asyl. Det är inte nödvändigtvis det vi behöver diskutera i dag. Vi kan väl söka lite efter möjligheterna att göra det som redan i dag är möjligt.
Det är nämligen redan i dag möjligt att använda den undantagsparagraf som finns i Dublinförordningen. Det står där i 2 kap. artikel 3 punkt 2 att genom undantag från punkt 1, det vill säga den punkt där man beskriver att man ska prövas i det land där man först sätter sin fot, får varje medlemsstat pröva en ansökan som lämnats in av en tredjelandsmedborgare.
Det betyder att det är fullt möjligt för Sverige att i sak pröva de ansökningar som i dag lämnas in. Det skulle också kunna innebära att var och en av dem som annars skulle avvisas till Grekland i stället fick sin prövning i Sverige. Hur ställer sig de olika riksdagspartierna till denna möjlighet? Det vi i dag kritiserar från Vänsterpartiet är bland annat att människor sänds tillbaka till mottagningsförhållanden som är oacceptabla.
Många har vänt sig till mig på olika sätt för att berätta vad man har varit med om i Grekland. Man vittnar om att man under tre månaders vistelse på ett förvar inte får rast utomhus vid något tillfälle och att man är alldeles för många i de skabbiga och smutsiga lokaler som man tvingas befinna sig i. Man vittnar om misshandel och trakasserier.
Det är den ena delen, att ingen ska från Sverige sändas tillbaka till ett land där man riskerar en sådan behandling. Den andra delen är att oerhört många människor också sänds tillbaka till länder där man riskerar förföljelse. I dag kan vi konstatera att förra året sändes 900 personer tillbaka från Sverige till just Grekland. En majoritet av dem var irakier.
Nio av tio av de irakier som kommer till Sverige får beslut om asyl här, men ingen får det i Grekland. Då borde väl vän av rättssäkerhet fråga sig: Vad kan det bero på att så få som sänds tillbaka får möjlighet att ens få en realistisk prövning i Grekland? Det som i dag behöver besvaras av ministern och de borgerliga debattörerna i kammaren är: Vad är man beredd att göra, om något?
Eller vill man bara blunda nu när tv-kamerorna för ögonblicket har stängts av?