Åsa Romson (MP):
Jag tackar ledamöterna för inläggen i debatten. Regeringen har inte tagit ställning till ändrade strandskyddsregler. Regeringen har, som jag har redogjort för här i kammaren, fått in ett antal underlag där vi följer utvecklingen och tillämpningen av strandskyddsreglerna. Jag tror att vi kan vara eniga om att landet är stort, att ärendena är många och att förhållandena ser väldigt olika ut.
Det är en ganska delikat uppgift att på ett övergripande plan och sett över hela landet säga att det finns en slutsats om hur strandskyddsreglerna fungerar. Jag tror att det finns ungefär lika många uppfattningar som det finns meter strandnära tomt i det här landet. Strandskyddsdelegationen kom med sitt slutbetänkande alldeles nyligen, och det ligger på regeringens bord för beredning.
Beskedet är helt enkelt att vi bereder det. Jag vill ordentligt säkerställa det som vi har fått in - vad de säger och varför och vad det eventuellt finns att gå vidare med eller fortsätta med. Jag kan tänka mig att en del av samordnings- och informationsinsatserna måste tryggas, för detta är inte något man kan göra som en engångsinsats. Men jag har ännu inte satt mig djupare in i betänkandet, och därför har regeringen heller inte tagit ställning till på vilket sätt reglerna kommer att hanteras framöver.
Men vi följer frågan. Vi anser att det är en viktig fråga för att både trygga de intressen som skyddas av strandskyddet och följa den samhällsdebatt vi har.
Utmaningarna är stora när det gäller det svenska bostadsbyggandet, och de är framför allt koncentrerade till att vi har dålig konkurrens på byggmarknaden, att vi inte bygger för dem som efterfrågar bostäder, det vill säga hushållen med lägre inkomster, och att vi har ett antal problem med att få igång byggandet.
Just nu har vi en otrolig brist på byggnadsarbetare, maskinentreprenörer och lyftkransarbetare - helt enkelt personer som behövs för att bygga. Vi har ett enormt behov av bostadsbyggande. Detta är en stor och komplex fråga. Självfallet finns det, precis som Johan Hultberg var inne på, ett extra tryck i storstadsregionerna, där efterfrågan på bostäder är stor eftersom befolkningen är större där.
Det är självklart att kampen om den byggbara marken är stark. Jag vet att diskussionen pågår ute i landet, i våra större och mindre städer, om hur man kan effektivisera markanvändningen. Där ser vi ett antal utmaningar såsom att säkerställa att vi kan bygga nytt på mark som tidigare har använts exempelvis till industrier, som har lagts ned, och att mark som är planlagd för andra ändamål inte används på samma sätt nu, i modern tid.
Stora parkeringsytor vid tidigare arbetsplatser har till exempel effektiviserats genom att man har dragit kollektivtrafik. Man kan få igång mycket byggande på redan tidigare exploaterad mark, som ofta ligger närmare kommunikationer. Där kan man få till byggbar mark. Att få till kollektivtrafik och infrastruktur är egentligen det som öppnar upp mest byggbar mark i Sverige. Vi borde borra mer i infrastrukturfrågorna.
Jag kan konstatera att det finns en del andra infrastrukturfrågor, inte minst i den stad vi befinner oss i just nu, som ger restriktioner för bostadsbyggande. En sådan är att vi har två flygplatser i stället för att samordna dem till en. Det tar ganska mycket mark. Men diskussionen om hur vi kan öka den tillgängliga byggbara marken i Sverige är otroligt viktig att ta, och där är förhållandet till infrastrukturplanering och stadsutvecklingsfrågor viktigt.
Jag kan nämna regeringens plan för stadsmiljöavtalen, där man sluter samarbetsavtal med kommuner just för att få till byggbar mark i kollektivtrafiknära lägen. Det är en otroligt viktig insats.