KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Hultqvist (S):
Jag noterar, vilket är intressant, att det låter som om det system som nu föreslås av en enig kommitté, med stöd av 90 procent av dem som svarat på remissen, är någon sorts intressehistoria där man omfördelat på ett orättfärdigt sätt. Man bygger det faktiskt på vissa sakförhållanden, på kriterier som inte längre är aktuella, på kriterier som tiden har passerat.
Därför lägger man fram förslaget. Om Peter Norman ska ha igenom ett förslag i riksdagen - vilket han väl i slutändan ändå syftar till - måste han inse att riksdagen består av representanter för hela landet, inte av en upphöjd regering som kan domptera riksdagen bäst den vill.
Här måste göras en bred politisk uppgörelse, och då är maktrealiteterna sådana att den måste accepteras både i riksdagen och i hela landet. Ett tips till Peter Norman kan därför vara att ha någon sorts plattform i en enig kommitté. 90 procent har svarat att det är ett bra förslag. Det är en hyfsad bas att stå på om man vill komma någon vart.
Man kan även välja den andra linjen och utmana hela enigheten, lägga fram ett förslag som kanske inte alls går igenom i riksdagen utan tillbakavisas. Den linjen kan man också välja, men hur fruktbart är det? Det är nu upp till regeringen om det ska skapas splittring i Sverige eller inte.
Regeringens interna splittring må vara en sak, men om den bidrar till den politiska dumheten att splittra riksdagen och landet genom att försöka driva igenom ett förslag som inte kan få gehör tyder det på att det är kartan som gäller medan verkligheten är någonting helt annat. Därmed faller det som regeringen försöker sig på. Det här är en betydligt mer komplicerad materia än vad jag tyckte att Norman beskrev den som.
Jag har 18 års erfarenhet som kommunalråd och vet att i sådana här fall bör man nog lyssna på kommunerna.
Peter Hultqvist (S):
Verksamheten vid Trafikverket ICT i Borlänge är inne i ett mycket kritiskt skede. Trafikverkets styrelse ska den 18 maj diskutera framtiden. Det här är en stor och fin verksamhet som omfattar 570 anställda varav 200 i Borlänge. ICT finns etablerat på 24 platser runt om i Sverige.
Resultatet förra året var ett plus på 147 miljoner kronor och omsättningen ca 1,5 miljarder. Trafikverket och Transportstyrelsen hör till de största kunderna. Det är alltså en samhällsnytta i botten på det här. Nu är frågan om man ska gå vidare med en försäljning och privatisering av den här verksamheten som har ett stort ekonomiskt värde och ett stort samhällsvärde.
Det är en verksamhet som är välskött och fint uppbyggd, och det känns lockande för privata intressenter på marknaden att ta över den. Om vi tillåter det att ske överlåter samhället en stor kunskapsuppbyggnad, stor kompetens och värden som byggts upp i samhällsnyttans tjänst till företag som inte har samma grund för sin verksamhet. Jag anser inte att det är rätt.
I det arbete som föregått processen inför de diskussioner som nu ska ske i Trafikverkets styrelse har inte alternativet egen regi eller bildandet av ett statligt bolag utretts på ett sådant sätt att man kan vara nöjd, att det skett på ett grundligt sätt. Att utveckla ICT till ett statligt bolag skulle vara ett sätt att värna om samhällsnyttan och ett utvecklingsarbete som ligger i linje med de krav som exempelvis Trafikverket och Transportstyrelsen kan ställa.
Vi skulle på det sättet kunna värna om arbetstillfällena och den kompetens som finns i Borlänge och på andra orter runt om i Sverige. Om det sker en försäljning är risken stor att verksamheten och kompetensen splittras, att russinen skärs ur kakan och att den effektiva struktur som nu byggs upp successivt vittrar sönder.
Om verksamheten bevaras som den är men interna krafter driver frågan om outsourcing, utkontraktering, kommer förmodligen avtal efter avtal med privata företag att försvaga helheten så att det inte finns finansiella muskler att driva ICT vidare i den form som vi känner verksamheten i dag. Båda alternativen är ur ett samhällsperspektiv negativa. Regeringen måste ta ett helhetsansvar och ha en vidare syn på detta.
Det går att inom ramen för ett nytt statligt bolag driva ICT vidare på ett bra sätt. Men det går ju självklart också att välja privatiseringens väg som när det gäller sak och praktik tycks vara svår att motivera. Kvar står då renodlade ideologiska skäl. Men privatisering som ett självändamål är inget som driver utvecklingen framåt på ett positivt sätt.
Jag tycker att det är dags att efter alla de formuleringar som finns i ministerns svar redovisa var ministern och regeringen står. Är det privatisering man ytterst syftar till eller är man öppen för andra idéer?
Att Trafikverkets styrelse inom kort ska diskutera de här frågorna och att signalerna är att det är försäljning man är ute efter tyder någonstans på att regeringen i bakgrunden faktiskt är inblandad. Har ministern en annan uppfattning än regeringens egen utredare, Åke Hedén, som har avrått från privatisering? Det skulle jag vilja ha svar på.
Peter Hultqvist (S):
Jag är tveksam till om man kan säga att privatisering per automatik leder till större effektivitet. Jag tycker inte det. Det här är en verksamhet som är effektiviserad. Den har omfattats av ett mycket professionellt utvecklingsarbete under många år. Vinsten förra året, som jag tidigare relaterade till, på 147 miljoner vid en omsättning på 1 1⁄2 miljard indikerar det.
När det gäller det så kallade kundsegmentet är det i detta sammanhang intressant att se hur det ser ut. Det motiverar definitivt inte någon privatisering. Det handlar till 82 procent om statliga myndigheter. Det är 9 procent medie- och teleoperatörer, 7 procent inom transportsektorn och 2 procent tågoperatörer. I den gruppen finns många statliga verksamheter.
Det är en verksamhet som framför allt riktar sig till samhällsaktörer, till statliga verksamheter, och därför kan jag inte se att konkurrensaspekten skulle vara något argument för att privatisera.
Det är en kompetent och bra verksamhet som byggts upp, och nu trycker privata intressenter på för att få vara med och ta över, kommersialisera och dessutom, utifrån sina perspektiv, göra vinster. Då tappar vi kontrollen. Jag har gett en tydlig signal om att en väg framåt kan vara att bilda ett statligt bolag och på det sättet låta ICT utvecklas.
Det skulle kunna vara ett sätt att skapa harmoni i den här frågan, och om frågan ska prövas av riksdagen kanske man dessutom kan klara eventuella majoriteter eftersom regeringen befinner sig i en minoritetssituation. Det är en möjlighet för att komma vidare och samtidigt bidra till utveckling, alltså att säga nej till de privata men gå vidare med ett statligt bolag.
Peter Hultqvist (S):
Jag vill påminna om att i Högskoleverkets kvalitetsgranskningar har de regionala högskolorna i stort sett likartade resultat som de traditionella universitetsorterna. Det varierar lite grann för olika program. Men vi ska komma ihåg detta så att bilden inte blir att de regionala högskolorna är generellt sämre i allt. Det är en nidbild som är felaktig, och det måste dementeras.
Ända sedan man startade de regionala högskolorna har debatten om kvalitet pågått, och det har funnits ett tryck från vissa politiska krafter och från vissa företrädare för akademier och verksamheter som har ifrågasatt kvaliteten på de regionala högskolorna. Det har visat sig vara fel. Det har gått att bygga upp en verksamhet som håller kvalitetsmässigt.
Vi har 18 000 studenter i många olika varianter knutna till Högskolan Dalarna. Man har utvecklat verksamheten bland annat med distansstudier. Utvecklingsklimatet är intensivt, och det är hela tiden ett förändringstryck. Man har utvecklat en yrkesrelevant akademisk utbildning.
Det kanske ska jämföras med den trögrörlighet som lite grann präglar de traditionella universitetsorterna. Det är också värt att säga i sammanhanget.
När vi diskuterar de demografiska förändringarna ska vi komma ihåg att genom de förändringar som sker i gymnasieskolan, där elever på de yrkesinriktade programmen inte längre med automatik uppnår examensnivåer så att de kan söka vidare till högskolan, minskar sökandeunderlaget till högskolan i framtiden. Det ser jag också som någonting negativt. Det handlar inte om kvantitet i stället för kvalitet.
Det handlar om kvalitet över hela landet. Men det tar tid att bygga kvalitet. Jag tackar för debatten och hoppas att den har påverkat ministern i någon mening.
Peter Hultqvist (S):
Sedan 2011 har 62 byggprojekt finansierade av Sverige, Frankrike, Nederländerna, Polen, Storbritannien och EU rivits av de israeliska myndigheterna. Över 110 byggprojekt har fått rivningsbesked eller order från myndigheterna om att man ska stoppa byggnationerna.
Ca 25 procent av all palestinsk infrastruktur som förstördes under 2011 var biståndsfinansierad bland annat av EU. De här projekten handlar om vattencisterner, förnybar energi, bostäder, lokaler för djurhållning, jordbruksbyggnader och vatten- och avloppsledningar.
EU-kommissionen har uppskattat värdet av de biståndsprojekt som den israeliska armén förstörde mellan 2001 och 2011 till ett värde motsvarande 49 miljoner euro. Av dessa pengar beräknas 29 miljoner euro vara direkt EU-bistånd. Framför allt handlar det om förstörelse av palestinsk infrastruktur och bostäder. Det är helt oacceptabelt att en stridande ockupant förstör för civilbefolkningen.
Det är ett brott mot den internationella folkrätten, och enligt Genèvekonventionen är det att jämställa med krigsbrott mot civilbefolkning. Jag tycker att det här är synnerligen allvarligt, och det internationella samfundet måste inta en betydligt hårdare och tuffare attityd mot denna typ av utmanande övergrepp som sker planerat och med kontinuitet.
Jag tycker att det är vällovligt att regeringen har tagit upp frågan om det orimliga i den israeliska statens agerande direkt med statsledningen i Israel. Det är också vällovligt att frågan har avhandlats vid EU:s utrikesministermöte och att EU tar upp det hela i dialog med Israel. Men de frågor man ställer sig är om det här leder till resultat.
Med vilken hårdhet sätter EU tryck på Israel på grund av detta oerhört utmanande agerande? När det inom ramen för ett biståndsprojekt i Zambia för ett antal år sedan förekom korruption fick man betala tillbaka 6,7 miljoner kronor av totalt 50 miljoner.
Då markerade Gunilla Carlsson mycket tydligt att om svenskt stöd ska utgå till Zambia måste Zambia fortsätta att leva upp till sina åtaganden. Det vill säga, det fanns en nolltolerans mot korruption. Med Zambia som exempel inleddes en sådan debatt. Det genomfördes omfattande revisioner av hälsoprojekten som var aktuella i det här fallet. I fallet Zambia agerade regeringen med viss tydlighet och hårdhet.
När det gäller Israels systematiska förstörelse av biståndsprojekt åligger det ytterst, enligt Gunilla Carlsson, palestinierna att agera. Då ställer man sig frågan: Tror Gunilla Carlsson att Israel som ockupationsmakt är beredd att i någon djupare mening lyssna på palestinska protester eller skadeståndskrav?
Kommer krav på ersättning över huvud taget att tas på allvar av en ockupationsstat som bygger bosättningar, drar nya vägar på ockuperat område och återkommande bryter mot internationell lag och rätt på ockuperat område? Kommer Israel över huvud taget att bry sig om den typen av ersättningskrav?
Slutligen: Har regeringen diskuterat med palestinierna om att göra gemensam sak med dem och tillsammans kräva ersättning och skadestånd? Har EU lyft upp perspektivet att tillsammans med palestinierna kräva ersättning och skadestånd?
Peter Hultqvist (S):
Det handlade om en komplett destruction, en nedmontering av den aktuella kommunen. Vid sidan av dessa ligger två andra byar där man tänker montera ned sex olika sol- och vindenergisystem. Det berör 500 personer.
Dessa system ger energi till lyse, till kylskåp och till jordbruksproduktion. Det här är sådant som sker kontinuerligt, i stort sett dagligen och på ett planerat sätt. Det är en israelisk ockupationsmakt som med precision och planering driver igenom en konsekvent förstörelse.
Det är oerhört utmanande.
Jag tror att man helt enkelt måste ta det steget så att det blir ett konkret ärende som de inte kan ta sig ur på annat sätt än att ge ett besked. Man måste nog flytta fram den positionen. Det de gör är ju helt orimligt. Det är nog inte rimligt att säga att som en konsekvens av det här beteendet slutar vi stödja det palestinska statsbyggandet och går inte in med bistånd.
Det leder ju i förlängningen bara till att den förstörelse som israelerna bedriver har nått ytterligare ett syfte, att man har spelat dem i händerna. Det ser inte jag som någon väg, utan den väg jag ser är att trappa upp kraven på Israel. Gör gemensam sak med palestinierna officiellt! Ställ krav på återbetalning av det de har förstört helt enkelt! Sedan får man väl se vad som händer i nästa steg.
Men israelerna måste känna på allvar att omvärlden menar någonting, att det här är orimligt och att de inte kan prata sig ur det. De måste begripa att så här kan man inte bete sig. Sedan har vi hela komplexet med fredsförhandlingar och den typen av överläggningar och balanser, men det är ju en fråga vid sidan av dagens debatt.
Det här kan vi ju koppla till hur man i ett ockupationsläge ska agera enligt internationell lag och rätt. Då har faktiskt ockupationsmakten ansvar för att också underlätta för civilbefolkning, och det gör man definitivt inte genom den här typen av åtgärder. Historien om den här ockupationen är att Israel konsekvent bryter mot internationell lag och rätt och det som Genèvekonventionen säger.
Peter Hultqvist (S):
Visst är det i formell mening ett juridiskt ansvar för palestinierna att ta upp frågan om de vill ha ersättning för förstörda biståndsprojekt, eftersom ägaransvaret ligger där. Men vi återkommer ju ständigt till det problemet: Med vilken kraft kan de driva det här i praktiken? Kommer Israel att bry sig om vad de säger? Kommer de att på något vis respektera det palestinierna för fram? Jag är ytterst tveksam till det.
Det är där perspektivet med EU:s insats och massiva uppbackning i ett sådant läge kommer in och att Sverige när det gäller de saker vi har finansierat ger en massiv uppbackning och tydlighet i sammanhanget. Man får lov att göra det här, formulera det och ha en gemensam strategi för hur ersättningsfrågan ska drivas så att det här inte blir bara ett mellanhavande mellan palestinierna och Israel.
Då kommer det att falla ut i stort sett i ingenting. Man får ju tänka på att det är israelerna som med planerad systematik, och jag menar det, med planerad systematik, på ett kontinuerligt sätt genomför den här typen av förstörelse. Det exempel jag gav från de båda byarna visar ju på tydligheten: Ni har tre dagar på er.
Om tre dagar river vi kåken du bor i. Om tre dagar har vi sönder energisystemen som går till el till ert jordbruk. Vad är det för någonting? Det är ju rått, brutalt, cyniskt. Det är en ockupationsmakt som bryter konsekvent mot Genèvekonventionens ingångar.
Om den här interpellationen i någon mening kan påverka så att regeringen tillsammans med palestinierna också driver frågan i EU att tillsammans med palestinierna spetsa kraven och gemensamt driva att försöka få ersättning för förstörda projekt har vi ju kommit någon vart.
Peter Hultqvist (S):
Det pågår en intressant och spännande utveckling i Bergslagsområdet med flera nya gruvor som är på gång att starta. Det handlar bland annat om Håksbergs och Blötbergets gruvor. Det handlar också om en gruva i Grängesberg. Detta handlar om en gammal gruvtradition som tas upp på nytt. Om sådana planer ska kunna genomföras krävs det en infrastruktur som fungerar.
Det är oerhört viktigt. Därför krävs en ordentlig planering som också är realistisk och genomförbar. Det krävs också ekonomiska medel som håller i sammanhanget. Vad jag har förstått av det som har presenterats från regeringen har man till gruvrelaterad infrastruktur, som man kallar det, anslagit 3,5 miljarder kronor. Detta syftar i huvudsak på Malmbanan och vägen mellan Pajala och Svappavaara.
Sedan finns det en öppning för ytterligare satsningar i bland annat Bergslagen. Då är frågan: Hur omfattande är dessa satsningar i bland annat Bergslagen? Hur stor andel av detta belopp handlar det om för Bergslagens del? Jag är rädd för att det utrymme som man antyder i detta sammanhang inte räcker.
För att ordna en godtagbar förbindelse mellan Ludvika och Oxelösund som ska vara huvudtransportleden för malmen handlar det om ett behov av investeringar på nivån 2-2 1⁄2 miljard kronor totalt sett. Det handlar om nya mötesstationer, om förlängning av bangårdar, om förbättrad kraftförsörjning och om förstärkning till högre axellasttryck.
Klarar man av att verkställa detta inom ramen för de belopp som man nu har presenterat från regeringen? Jag känner fortfarande en tveksamhet till och oro för om detta är möjligt. Jag funderar också på om detta verkligen i detalj är genomdiskuterat med de aktuella företagen och med Trafikverket. Finns här de direktiv som behövs för att kunna fullfölja detta?
Det som presenterades inledningsvis var att beslut om detta ska fattas våren 2014. Frågan är om det räcker för att man ska kunna få i gång verksamheten till 2015-2016. I samband med infrastrukturpropositionen i höst måste man lämna ett uppdrag till Trafikverket.
Sedan måste det göras en åtgärdsplanering i sammanhanget. Detta måste ske nu. Då är frågan: Ska allt detta ske på ett sådant sätt att man kan komma i gång 2015-2016 med gruvdriften, eller ska vi räkna med en senare start av verksamheten? Och i vilken mån är detta förankrat inom Trafikverket och hos de aktuella företagen?
Jag är alltså tveksam och fundersam till beloppets storlek och om pengarna räcker. Jag undrar också om planeringen är så långt gången att hela denna process är trovärdig.
Peter Hultqvist (S):
Ministern beskriver det förhållandet att alla vill att transporterna ska gå via dem. I det ligger också olika krav från många håll på att man vill ha investeringar av olika slag. Jag känner väl till det lobbyarbetet. Jag förstår också att det är intensivt. Här gäller det att bestämma sig. Vilka är huvudprioriteringarna i sammanhanget?
I det här sammanhanget är sträckan Ludvika-Oxelösund oerhört viktigt för att detta över huvud taget ska klaras av och måste nog anses som en huvudprioritering. Det gäller att göra detta grundligt så att det fungerar så långsiktigt som möjligt.
Ibland måste man också peka ut vad det är som gäller för att det ska bli långsiktigt hållbart, annars kommer det att ligga kvar underhållsbehov och en lång rad problem som kommer att dyka upp. Bergslagsområdet har inte heller varit särskilt prioriterat när det gäller investeringar i järnvägsinfrastruktur.
Det är bra om man kan börja göra någonting här, men jag tycker att en kravbild på 2-2 1⁄2 miljard kronor i det här området med så oerhört många godstransporter är mycket modest i sammanhanget. Det behövs egentligen mycket mer för att klara av alla de behov som finns hos de tunga industrierna i det här området.
Det ska bli intressant att se vad som kommer i infrastrukturpropositionen och budgetpropositionen. Det ska bli intressant att se hur man hanterar frågan om åtgärdsplaneringen. För mig handlar den här debatten om att sätta press på ministern att fullfölja de här olika sakerna på ett sådant sätt att vi ser resultat. Det är oerhört viktigt för oss som bor och lever i det här området att gruvnäringen kommer att få den start som vi alla är ute efter.
Jag hoppas att budskapet är klart och att ministern följer upp det på ett sådant sätt att vi också ser bra resultat i praktiken.
Peter Hultqvist (S):
Tack, ministern, för svaret! Det här är en delikat fråga. Det pågår en process där man vill förändra Trafikverkets resultatenhet Information and Communication Technology på ett sådant sätt att det förbereds en privatisering av verksamheten.
I svaret redovisas att det sker en beredning i Regeringskansliet av vilken form verksamheten ska ha i framtiden, men inom Trafikverket och i offentligheten förs i dag en debatt om huruvida det är fråga om en privatisering.
Arbetstillfällen kommer att försvinna från Borlänge, där den här verksamheten är förlagd. I slutändan kommer stora samhällsvärden att bli förödda. Man måste hitta en strategi så att man inte avhänder sig möjligheten att ta till vara det ekonomiska värde som ICT omfattar och det samhällsvärde som ICT utgör.
ICT är nu den resurs och aktör som staten förfogar över sedan Telia till stora delar privatiserades. När Telia privatiserades skickade man med den fiberoptiska kabeln, som är mycket strategisk, och det är den resurs som ICT i dag förfogar över.
Nu är det oerhört viktigt att noga fundera igenom vad man ska göra och också förstå det verkliga värde som ICT har.
I stället för att beträda en väg som riskerar att leda till att dessa värden skingras för vinden och att olika privata intressenter tar över och styckar upp bolaget borde man ta en annan utgångspunkt.
Man skulle kunna göra det inom ramen för ett statligt bolag som man också styr till Borlänge och reglerar i bolagsordningen att sätet ska ligga där - det vill säga att man inte gör som när man bildade Vectura och Svevia och inte reglerade den frågan, så att verksamheten sedan flyttades till Stockholm. Man ska ha kvar perspektivet att man ska få verksamheten att växa där den har lokaliserats. Det har i det här fallet bevisats att så kan ske på ett bra sätt.
Man kan ha en strategi där man funderar på att låta det vara ett statligt bolag. På det sättet kan man ta till vara det kommersiella värdet och också samhällsvärdet med ICT:s verksamhet, så att man kan förena dessa två storheter och så att de fortfarande kan utgöra ett starkt stöd åt både Transportstyrelsen och Trafikverket.
På det sättet kan man hitta en lösning som verkligen gynnar samhällsintresset men också tar hänsyn till behovet av att utveckla och förändra verksamheten och skapa en ny plattform för den utan att öppna för en privatisering som kan leda till att både ekonomiska värden och samhällsvärden försvinner så småningom. Är det väl sålt har vi ingen makt och inget inflytande över det hela.
Jag tror att en lösning i den stil som jag skisserar här skulle kunna mottas väldigt positivt. Är regeringen öppen för detta?