Thomas Östros (S):
Christer Nylander har frågat mig vad jag avser att göra för att förändra finansieringen av skolan så att en likvärdig skola för alla möjliggörs. Låt mig först inleda med att säga att jag delar Christer Nylanders uppfattning att det är ytterst angeläget att alla barn och ungdomar, var de än bor i landet, erbjuds en likvärdig utbildning. Alla elever har unika behov som måste mötas utifrån vars och ens individuella förutsättningar. Detta är en av grundstenarna i regeringens skolpolitik.
Skollagen och skolformsförordningar samt läroplaner och kursplaner beslutas nationellt och har till syfte att garantera likvärdigheten i skolan. Däremot är det sedan 1991 kommunerna som har det samlade ansvaret för genomförande av skolverksamheten. Syftet med decentraliseringen har varit att skapa en så effektiv skolorganisation som möjligt utifrån lokala förutsättningar och behov. Det är endast i kommunerna och i den enskilda skolan som kunskaperna om behoven finns. Likvärdig betyder inte likformig.
De elever som är i störst behov av resurser måste också få mest resurser. De flesta kommuner gör en sådan behovsinriktad resursfördelning. Problemet är snarare en allmänt svår ekonomisk situation i våra kommuner. Att värna om skolan är dock ett gemensamt åtagande för staten och kommunerna. För att kunna ge bättre förutsättningar för en god kvalitet på skolverksamheten har kommunerna sedan 1997 tillförts ökade statsbidrag.
Det riktade statsbidraget till personalförstärkning i skola och fritidshem, med målet att anställa 15 000 nya lärare och andra specialister, har visat sig mycket framgångsrikt. För läsåret 2002/03 hade 8 500 fler personer anställts jämfört med läsåret 2000/01. Detta innebär att när mindre än halva satsningen hade genomförts hade fler än hälften redan anställts. Från den 1 januari 2005 förändras satsningen genom att 3 miljarder kronor av bidraget inordnas i det generella statsbidraget.
Kommunerna tilldelas även fortsättningsvis den utlovade ökningen av det särskilda statsbidraget med 1 miljard kronor nästa läsår och ytterligare 1 miljard kronor läsåret 2005/06. Med detta bidrag ges kommunerna förutsättningar att genomföra personalförstärkningar om ytterligare ca 6 000 personer i förhållande till läsåret 2003/04. Genom det kommunala utjämningssystemet ska alla kommuner tillförsäkras likvärdiga ekonomiska förutsättningar att bedriva sin verksamhet.
Detta uppnås genom en långtgående inkomstutjämning och en utjämning av strukturellt betingade kostnadsskillnader mellan kommuner. Kommunerna kan på så sätt fördela resurserna så att de elever som har störst behov också får mest stöd. Genom att kommunen tar ansvar för att finansiera alla elevers undervisning kan olika elevers skiftande behov mötas med en gemensam finansiering. Att finansiera skolan med en statlig så kallad skolpeng, som Christer Nylander föreslår, vore att gå i fel riktning.
En statlig skolpeng, om den är lika i alla delar av landet, skulle leda till mycket stora resursminskningar för skolor med höga skolkostnader, exempelvis i Stockholm eller Pajala. Detta skulle utgöra ett hot mot likvärdigheten. Hur ska en statlig skolpeng kunna möta de skiftande förutsättningarna för ca 5 000 olika grundskolor och mer än en miljon elever? Det som allra tydligast talar emot en statlig skolpeng är att vi riskerar att få en utveckling där elever som har behov som kräver mer resurser kommer att betraktas som en belastning.
En sådan utveckling måste enligt regeringens uppfattning kraftfullt motverkas.