Nyamko Sabuni (L):
Jag vill inledningsvis klargöra följande: Under den förra regeringens styre ökade utanförskapet markant. Trots att de ekonomiska och sociala klyftorna blev allt större var den förra regeringen oförmögen att inse allvaret i den utveckling som skedde i Sverige. Sverigedemokraterna har utnyttjat det missnöje som växer hos människor, och det är en viktig förklaring till deras framgång.
Sverigedemokraterna har, precis som alla andra partier, rätt att framföra sina åsikter så länge de inte strider mot lagen. Jag anser dock att partier som bygger sin politik på främlingsfientliga idéer inte får stå oemotsagda. Strategin att tiga ihjäl Sverigedemokraterna har visat sig vara fel, i vårt land som i övriga Europa. Jag är övertygad om att Sverigedemokraternas faktiska och potentiella stöd kommer att minska i takt med att utanförskapet minskar.
Den politik som regeringen lagt grund för i sin budgetproposition är just svaret på hur vi bryter utanförskapet. Det handlar om flera i arbete, en skola med fokus på kunskap och arbetsro, ökad trygghet också i utanförskapsområden, satsningar på språkkunskaper samt kampen mot diskriminering, för att nämna några områden. Trots detta menar jag att det finns anledning att fundera på hur vi vidare bemöter partier som spelar på fördomar på det sätt som Sverigedemokraterna gör.
Det är en viktig uppgift för oss alla som inte delar Sverigedemokraternas åsikter att diskutera och tydliggöra skillnaderna. För att göra det är det nödvändigt med kunskap om Sverigedemokraternas partipolitiska historia och politik. I de församlingar där Sverigedemokraterna tidigare funnits representerade har de negligerats.
Strategin måste nu bli att ta debatt om sakfrågor när Sverigedemokraterna är närvarande eller synliggöra när de faktiskt inte gör någonting i de församlingar där de valts in. Väljare som röstat in företrädare som antingen aldrig är närvarande eller som inte gör någonting har rätt att få veta att deras röst var bortkastad.
När det gäller stödet till Centrum mot rasism har regeringen i budgetpropositionen angett att statens ekonomiska stöd till CMR ska upphöra i statsbudgeten från och med 2008 - inte från 2007 som Luciano Astudillo skriver i sin interpellation. Anledningen är att verksamheten, trots en statlig finansiering på sammanlagt nästan 20 miljoner kronor, inte har nått den omfattning och kvalitet som kunnat förväntas.
Det är ingen tradition i vårt land att ideella organisationer lovas stöd via statsbudgeten innan de ens bildats. Det finns därför också principiella skäl att ställa sig frågande till den typ av relation som fanns mellan CMR och den förra regeringen. Arbetet med att bekämpa diskriminering och rasism står och faller inte med CMR. För 2007 anslås 22 miljoner kronor i stöd till organisationer som främjar integration och 14 miljoner till lokala antidiskrimineringsverksamheter.
Till detta kommer Quick Response, alltså Röda Korsets ungdomsförbunds verksamhet och verksamhet som bistår personer som vill lämna rasistiska och andra liknande grupperingar. Räknar man med statens egna verksamheter så tillkommer också anslagen för de fyra ombudsmännen mot diskriminering och för Forum för levande historia.
När det gäller generellt högerextrema strömningar är min förhoppning att ansträngningarna för att effektivisera arbetet mot främlingsfientliga och populistiska företeelser och rörelser i största möjliga utsträckning ska kunna bedrivas i brett politiskt samförstånd över partigränserna. I denna riktning, och med denna målsättning, kommer i vart fall jag och regeringen att arbeta.