Veronica Palm (S):
Vi har en bostadsminister som står här och slår sig för bröstet och säger att man har gjort väldigt många saker. Han räknar upp en lista på förändringar. Det är små regelförändringar, lite nya utredningar, någon utredning till - och lite till att titta på.
Det enda man faktiskt har lyckats göra i regelverket under de här sju åren är att förändra planprocessen så att den är ännu krångligare.
Såväl Stefan Attefall och jag som, framför allt, det samlade Kommunsverige vet att det gör det svårare att bygga eftersom det är en betydligt krångligare process från idé till spade i jorden. Jag tycker inte att det duger. Jag är ganska övertygad om att väldigt få människor i det här landet tycker att den bostadspolitik som har förts under de senaste åren duger.
Då säger bostadsministern att man måste klara av hantverket, men det är väl precis där det brister. Jag sade i mitt inledande inlägg att det inte är något fel på ambitionerna - det är bra ambitioner - men politik är inte ett pr-maskineri. Politik är att klara av hantverket, och en politik mäts mot de resultat man uppnår. Statsministern var i början av den förra mandatperioden väldigt tydlig med det.
Han sade: Vi ska mätas på hur vi klarar jobben. Nu är ju arbetslösheten i dag högre än den var 2007, så han pratar inte lika mycket om det. Politik handlar dock om hantverk, och man mäts mot resultaten. Då säger statsrådet: Vi vill göra mer.
Sedan ägnar han en stor del av sitt inlägg åt det statsrådet kallar en bättre politik för fler lägenheter för unga och studenter. Men det är ju en proposition som enkom handlar om att kunna göra undantag från hisskraven - vilket redan i dag är möjligt att göra.
Det gör till exempel den socialdemokratiskt styrda kommunen Malmö, vilket gör att man kan producera fler små lägenheter. Det är inte ett pr-maskineri. Politik handlar om hantverket. Att förändra hisskravsreglerna och ha permanenta dispenser där gör inte att landets samlade unga och studenter får möjlighet att flytta hemifrån efter en sådan underlåten politik när det gäller nyproduktion av små hyresrätter.
Efter att ha frågat vad statsrådet avser att göra och fått svaret permanenta dispenser från hisskrav som enda konkreta framtidslöfte blir min nästa fråga: Varför vill inte statsrådet ta ett samlat grepp om politiken? Jag är ute och möter såväl kommunpolitiker som branschen och företagare, och jag möter naturligtvis unga och bostadslösa också.
Alla är överens om att det här är ett för stort område för att man ska ha politisk pajkastning om det. Vi behöver ta ett samlat grepp, inte bara tillsammans med branschen utan också politiskt. Nu har vi dessutom en minoritetsregering, och då är det väl än viktigare att söka brett stöd i riksdagens kammare. Det förmår inte den här regeringen göra.
Nu är det ett "dutteliduttande" av småförslag som kommer inkastade från sidan lite till och från. Det är någon utredning som råkar bli kvar, någon man ger förlängning och någon man ger strängare direktiv. Bostadspolitik är inte och kan inte vara en "duttelidutt"-politik. Vi måste ta ett samlat grepp och ett gemensamt ansvar för att öka produktionen.
Min fråga till statsrådet är: Varför vill inte statsrådet ta ett samlat grepp över bostadspolitiken, och varför är det bättre att "duttelidutta" själv?