KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Enström (M):
Vi har diskuterat hur det ska gå till med anslag och styrning. Min fråga är ett tydligt och aktuellt exempel på hur svårt det är och där det finns en brist. Det gäller den stundande anskaffningen av strategiska flygtransporter.
Varför var de inte uppe redan inför försvarsbeslutet 2004? Vad beror det på att man i år kommer på att det behövs strategiska flygtransporter till en kostnad av upp till 4 miljarder i inköp och ett antal miljoner i årlig drift? Samtidigt säger man att snabbinsatsstyrkan ska kosta "bara" 2 miljarder.
Det här är ett exempel på att det någonstans brister i framförhållningen och planeringen. Det kostar lika mycket oavsett vilket anslagssystem man har. Jag skulle vara tacksam om försvarsministern kunde förklara hur det hänger ihop.
Karin Enström (M):
Det är uppenbart att behovet inom EU är stort. Jag är orolig för att vi i vår iver att alltid hålla våra löften riskerar att dra på oss stora kostnader och att andra delar av vår insatsförmåga kommer att lida. Har försvarsministern kommit fram till de konsekvenser som detta skulle få?
Vi får inte låna pengar, och det finns inga nya pengar - inte i det här samarbetet.
Karin Enström (M):
Jag börjar med att tacka försvarsministern för svaret. Det som jag har velat uppmärksamma i min interpellation är hur det går till när svenska förband anmäls till olika styrkeregister. Vad vi debatterar i dag är ett konkret exempel på den något märkliga ordningen att Försvarsmakten och Försvarsdepartementet inledningsvis var överens om att ett antal förband ska anmälas till EU:s styrkeregister.
Men helt plötsligt försvann vid beslutstillfället ett av de föreslagna nyanmälda förbanden, nämligen den internationella amfibiestyrkan, den så kallade IAS. Jag tycker inte riktigt att jag har fått något svar. Jag frågade försvarsministern hur det gick till när amfibieförbandet försvann från förslaget och av vilken anledning.
Försvarsministern hänvisar i sitt svar till att regeringen ville avvakta tills man gjort en översyn av principerna för anmälan till de olika styrkeregistren. Det låter mycket klokt, och jag efterlyser verkligen en sådan översyn. Men hur kommer det sig att regeringen inte avvaktade med att anmäla några andra nytillkomna förband, om man nu ville invänta resultatet av denna översyn?
Det kan vara naturligt att man säger stopp och sedan vill se över hela frågan innan man anmäler några nya förband. Varför var det just amfibieförbandet som skulle avvakta?
Under tre olika överbefälhavare - Owe Wiktorin, Johan Hederstedt och Håkan Syrén - har Försvarsmakten utan framgång föreslagit regeringen att amfibieförband ska anmälas till internationella styrkeregistret. Motiven till att inte anmäla amfibieförbanden har varit oklara, precis som nu. Jag ska därför säga något om IAS.
Det är ett förband där investeringarna redan är gjorda. Det är ett förband som är klart för insatsorganisationen. Man har övat med bland andra Storbritannien, Nederländerna, Polen, USA och Finland med goda resultat. Sammantaget är IAS ett efterfrågat, utrustat och komplett förband som kan lösa komplexa uppgifter. Det är dessutom ett förband som finns med i EU:s Requirement Catalogue 05 som en så kallad referensenhet.
Att inte förbereda för användandet av amfibieförbandet är enligt min mening resursslöseri. Som vi har sagt vid andra tillfällen tycks regeringen sakna en långsiktig strategi för de internationella insatserna. Därför saknas också en strategi för vad Sverige ska anmäla till styrkeregistren.
Det är bra, men också hög tid, att göra översynen av principerna och ta ställning till vilka förband som långsiktigt ska ingå i styrkeregistren. Herr talman! Jag vill ställa en tredje fråga: När kommer resultatet av översynen att presenteras? Det brådskar.
Karin Enström (M):
Det inte alltid så lätt att på den här sidan vattnet veta exakt vad som rör sig i departementen och hur saker och ting kommer fram till ett beslut. Att regeringen till sist gör ett övervägande som inte överensstämmer med vad man kanske har föreslagit från början är helt klart upp till regeringen. Så måste det vara.
Det är ändå intressant att ta upp att det som är IAS sägs motsvara exakt det typförband som finns med i EU:s Requirement Catalogue. Det behöver inte innebära att man alltid måste ha med det, men det kanske säger något om att Försvarsmakten tillsammans med amfibieförbanden har valt ett bra och väl fungerande förband.
Det verkar som om försvarsministern inte riktigt kan bestämma sig. Å ena sidan var regeringens bedömning riktig, å andra sidan säger försvarsministern i sitt skriftliga svar att man mycket väl kan komplettera anmälan med exempelvis ett amfibieförband. I sitt svar argumenterar försvarsministern dessutom för att IAS är ett alternativ för internationell insats under 2007. Jag förstår inte logiken med att inte anmäla förbandet från början.
Om det är rent ekonomiska övervägningar och storleken på förbandet är det bra att veta. När det gäller att långsiktigt se över vår strategi måste vi väl nationellt bestämma oss för var och med vad vi vill verka med våra förband. Därefter gäller det att se hur vi bäst möter de behov som framför allt EU och FN har.
Enligt min uppfattning är det då viktigt att analysera vilka särskilda förmågor Sverige har som kanske inte alla andra länder har och marknadsföra dem i EU och FN. Jag kan inte se en poäng med att Sverige bidrar med förbandstyper som kanske redan finns i överflöd i andra länder. Det verkar vettigt att vi bidrar med något som är efterfrågat och som vi är särskilt bra på.
Amfibieförbandet har en inneboende flexibilitet för olika uppgifter som motsvaras av få andra förband. Det underlag som Försvarsmakten lämnade uppfattade Försvarsmakten vara i verksamhetsmässig och finansiell balans. Det blir en svår avvägning av när hela förmågebredden ska vara uppnådd.
Ska den vara det redan i år, 2007 eller 2008 när extrapengarna kommer? Jag uppfattar det som att man tycker att underlagen från Försvarsmakten har varit väl underbyggda. Man tycker att de svarar mot de krav och behov som regeringen har uttryckt. De är väl överens med ÖB:s prioriterade strategiska mål.
De överensstämmer också med behoven inom ramen för den fortsatta utvecklingen av EU:s krishanteringsförmåga. Trots att underlagen var mer spårbara och mer underbyggda än någonsin beslutar man att ta bort ett förband. Om det bara handlar om pengar är det bra att få veta det. Handlar det om något annat?
Karin Enström (M):
Det är bra att veta vad saker kostar. Det är bedömningar som man alltid måste göra. Ingenting är gratis. Det är ju inte heller gratis att ha den lägsta formen av beredskap och utbilda ett förband. Det som har oroat mig är den känsla som jag tror finns hos just amfibieförbandet IAS. Man blir både frustrerad och besviken och funderar över vad det är man inte har gjort som alla andra har gjort. Har vi gjort något fel?
Uppfyller vi inte kraven eller finns vi inte med i snacket innan besluten fattas? Jag vill avslutningsvis fråga försvarsministern när resultatet av den översyn som är utlovad ska presenteras. Då kan vi kanske få en större debatt om hur vi ska göra dessa anmälningar, att vi kan ta ut förband och inte bara sätta in.
Jag har uppfattat att försvarsministern har tyckt att det verkar vara lätt att föreslå nya förband men att det är svårare att föreslå förband som ska tas bort ur styrkeregistret. Det har också varit en tidningsdebatt om att om man inte finns med i dessa styrkeregister så är det kört. Det kanske också förklarar den oro och den frustration som finns hos de förband som inte finns anmälda till de internationella registren. När får vi resultatet?
Och har försvarsministern förståelse för den oro, förhoppningsvis felaktig, som finns hos de förband som inte finns med i registret?
Karin Enström (M):
Först och främst måste man fundera på om Vänsterpartiet tycker att det är bra att ha en försvarsunderrättelseverksamhet och vad den ska få titta på eftersom hotbilden är helt annorlunda. I inledningen beskrivs vilka typer av hot som kan finnas i dag. När det sedan gäller signalspaning kommer man in på vilken typ av hot man menar.
Man räknar ganska noggrant upp vad det kan vara som kan påverka Sveriges väsentliga nationella intressen, svensk trupp utomlands eller svenska humanitära insatser utomlands.
Jag ser det som bra att kunna få göra det här, för annars står vi utan både ögon och öron och får kanske lita till andra underrättelsetjänster eller till annan typ av information. Jag tycker att det är ett bra förslag. Det är också mycket tydligt i inledningen av lagförslaget vad man ska få ägna sig åt och med vilket syfte. Det gör att gränsdragningen till polisen blir enkel.
Det står mycket tydligt i propositionen att det inte har med brottsbekämpning att göra. Det är inte fråga om att peka ut någon och säga att personen har gjort det ena eller det andra, utan det här avser trender och företeelser som kan innebära hot mot Sverige och svenska intressen. Sedan, fru talman, kan man alltid dividera om olika tekniker i olika utskott. Vi i den borgerliga alliansen är inte så vana vid att vara i majoritet.
Vi tycker att vi har åstadkommit ett bra betänkande, och vi litar på att våra kamrater på andra sidan vattnet kommer att fullfölja det som vi i riksdagen förhoppningsvis antar.
Karin Enström (M):
Om man är missnöjd med något kan man alltid säga att det hade kunnat utredas, beredas och tittas på 200 gånger till under en ännu längre period. Det här är ett förslag som är berett under många år. Vi kommer säkert att få höra längre fram i debatten precis vad som har utretts, hur det har utretts och hur vi har kommit fram till det förslag som ligger på riksdagens bord i dag.
Det är självklart så på alla områden att man alltid kan utreda lite till för att få fram det ultimata lagförslaget. Men om vi alltid ska vänta på att vi kan få fram något ännu bättre eller att nya saker skulle kunna komma in, kommer vi aldrig att kunna fatta några beslut över huvud taget i riksdagen. Det här har utretts. Den förra regeringen hade ett nästan färdigt förslag, men det kom ett val emellan.
Vi har nu en proposition och ett betänkande som gör att vi förbättrar skyddet för den personliga integriteten. Och vi gör det nu möjligt att få ta del av de 95 procent som vi inte kan få ta del av i dag, och vi reglerar hur det ska gå till. Det tycker jag är bra. Sedan är det klart att Integritetsskyddskommitténs betänkande har betydelse.
Vi måste se vad slutbetänkandet kommer att innehålla, och det måste både vi här i riksdagen och regeringen ta hänsyn till.
Karin Enström (M):
Om vi börjar med vem som ska bedöma vad som är yttre hot så skulle det vara ännu konstigare om en domstol, en ensam rådman i någon tingsrätt, satt och bedömde vad yttre hot kan vara för något. Det som nu föreslås är att man ska skapa en myndighet som ansvarar för tillståndsgivningen och en annan del som ansvarar för kontrollen och granskar hur detta går till.
Vid tillståndsgivningen ska man mycket noga göra just denna bedömning. Man ska ha två erfarna domare, och det ska vara representanter från partigrupperna i riksdagen. Det ska inte vara samma människor, men det ska vara samma goda kompetens i de båda grupperna. Ena gänget ger tillstånden, andra gänget gör kontrollen.
Då har man några som arbetar med detta kontinuerligt och som gör mycket strikta bedömningar efter sådant som man kanske inte kan sätta i lag men som man måste skriva föreskrifter för hur det ska gå till. Då har man delat på tillståndsgivning och kontroll.
Det innebär att man inte hamnar i situationer där man helt urskillningslöst eller på mycket lösa boliner kan spana på vem som helst, utan det gäller yttre hot, utländska förhållanden och - som det mycket noggrant står i propositionen - sådant som kan påverka vår nationella säkerhet väsentligt. Man måste göra en proportionalitetsbedömning om detta är rätt eller inte. Sedan finns den andra kontrollmekanismen.
Skulle det visa sig att det inte riktigt är det man har gett tillstånd till och det bedrivs en inhämtning som inte överensstämmer med de regler som finns kan man gå in och avbryta inhämtningen. Det är stor skillnad mot hur det går till i dag, och det är en stor förbättring. Det har också visat sig i andra sammanhang att efterhandskontroll alltid är mer effektivt än förhandskontroll.
Karin Enström (M):
Det är en viktig fråga. Det är också därför som vi skriver om den i betänkandet, och det beskrivs noggrant i propositionen.
Jag vill återkomma till att det känns som att Miljöpartiet hela tiden förväxlar vad brottsbekämpning är med vad underrättelseinhämtning är och vad polisens uppgift är med vad statens och regeringens uppgift är - det som i lagen skrivs som det allmännas rätt och skyldighet att tillvarata nationens intressen.
Underrättelseinhämtning handlar om att titta på företeelser, trender och saker som kan komma att påverka och som man kanske måste göra något för att bemöta. Men det handlar inte om att fånga in en bov, samla bevis och säga att nu har vi hört det och det och därför ska vi nu döma dig. Det är två helt olika delar.
Det ena handlar om underrättelseinhämtning, det andra om att gå in och lyssna på en eller flera personer för att samla in bevis. Det känns som att Miljöpartiet fortfarande inte har förstått att det är två helt olika saker.
Det handlar inte bara om det militära försvarets möjligheter, utan det är regeringen och de myndigheter som regeringen ger tillstånd till som kan få inhämta information till skydd för Sverige och svenska intressen. Jag har därför svårt att förstå de överdrifter som kommer från Miljöpartiet i denna fråga. Det är ett väl avvägt förslag; det är det många som tycker. Man kan alltid ha kritik; vi tycker inte exakt samma sak.
Men det är tråkigt att Miljöpartiet har gjort en annan bedömning nu - i går eller i dag - än vad man gjorde i konstitutionsutskottet där man ändå bedömde att det bara var de delar av förslaget som handlar om fri- och rättigheter som skulle vilandeförklaras.
Karin Enström (M):
Riksdagen ska i dag behandla ett förslag om att senarelägga tidpunkten för när signalspaning i kablar ska få starta. Varför det, kan man undra. Vi får rekapitulera vad som har hänt på området. Riksdagen beställde i samband med att vi behandlade lagen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet i juni 2008 ett antal tillägg för att förstärka integritetsskyddet.
I september 2008 slöts en överenskommelse inom alliansregeringen om ytterligare förstärkningar av integritetsskyddet. Därefter utarbetades en departementspromemoria med de förslag som krävde en lagändring till följd av detta.
Promemorian har remissbehandlats och har sedan blivit ett lagförslag som i sin tur i sedvanlig ordning har gått till Lagrådet, och Lagrådet har i dag överlämnat sitt yttrande. Efter detta kommer det naturligtvis att läggas fram en proposition under denna månad.
Det är för att vi i riksdagen ska kunna behandla propositionen i laga ordning som vi måste skjuta fram ikraftträdandet av den delen av bestämmelsen i annan lag, nämligen lagen om elektronisk kommunikation som gäller när operatörerna ska vara bundna att överföra signaler för att kunna genomföra signalspaning i kabel.
Fru talman! Försvarsutskottet har tagit ett initiativ för att riksdagen ska kunna fatta beslut i ärendet. I stället för att det här ska träda i kraft den 1 oktober 2009 föreslår vi den 1 december 2009. Därmed, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.
Karin Enström (M):
Det är inte första gången vi debatterar dessa frågor i kammaren, och det är inte den sista heller. Men det är ändå intressant att lyssna på hur Peter Rådberg nu å ena sidan säger att allt arbete som har gjorts är dåligt och kan kastas i papperskorgen - allt ska rivas upp och göras om - samtidigt som han å andra sidan säger att det egentligen behövs någon typ av effektiv underrättelseinhämtning.
Här ligger den stora svårigheten. Jag skulle vilja fråga vad Miljöpartiet egentligen tycker. Det är lätt att säga att man i princip vill ha en bra och effektiv underrättelsetjänst men att den inte på något sätt får inkräkta på eller inskränka vår personliga frihet. Det stora problemet är att få denna ekvation att gå ihop. Därför är det spännande att höra hur Peter Rådberg ser detta framför sig.
Det är lätt att säga att om vi bara hade haft en stor parlamentarisk utredning skulle allt ha blivit bra. Var går egentligen gränsen? Här har den personliga integriteten stärkts väldigt mycket i förhållande till det ursprungliga förslaget. Vi har också tydligt sagt att det i lagtext kommer att anges för vilka ändamål signalspaning får bedrivas. Peter Rådberg vet vilka ändamål det är.
Är det några av de ändamålen som Peter Rådberg tycker att man inte ska få bedriva signalspaning för - är det yttre militära hot mot landet, förutsättningar för svenskt deltagande i fredsfrämjande och humanitära insatser, är det strategiska förhållanden avseende internationell terrorism eller är det utveckling och spridning av massförstörelsevapen? Vad är det stora problemet?
Karin Enström (M):
När vi tidigare har debatterat den här frågan i kammaren har Peter Rådberg varit mycket tveksam till den hotbedömning som vi har gjort för att just rättfärdiga och argumentera för behovet av signalspaning, inklusive den i kabel. Man kan se förändringarna antingen som en stor svaghet eller som en förmåga att efter hand lyssna, anpassa sig och göra förändringar.
Men vad tycker egentligen Miljöpartiet, och vad tycker Miljöpartiets oppositionskamrater? Det är lätt att vara överens om att vara emot något, men det skulle vara intressant att veta vad man egentligen är överens om att man vill ha. Kan man ens tänka sig signalspaning i kabel, och kan man tänka sig signalspaning över huvud taget? Vi har inte fått någon samlad reaktion från oppositionen. Jag ställer en fråga igen: Vad tycker den samlade oppositionen?
I dag är Peter Rådberg positiv till signalspaning i allmänhet, och det är i så fall en framgång.
Karin Enström (M):
Dagens ärende handlar om huruvida Sverige återigen ska bidra till EU:s marina insats utanför Somalias kust.
Som Carina Hägg sade i sitt inlägg här är hela syftet med Operation Atalanta att skydda fartyg som för World Food Programmes räkning transporterar mat till nödställda i Somalia och att skydda sårbara transporter - det gäller också handelsfartyg som går utanför Somalias kust - samt att avvärja och bekämpa sjöröveri och väpnade rån mot de fartyg som finns i området där insatsen genomförs.
Det kan också inkludera användning av våld. Somalia har i snart 20 år saknat en fungerande centralregering och plågats av inbördeskrig, svält, oro och elände. Den humanitära situationen är mycket allvarlig och kommer tyvärr att förvärras på grund av säkerhetsläget, som vi just nu inte ser någon större förbättring av, torkan och ökade livsmedelspriser.
Nästan halva befolkningen, runt 3,5 miljoner människor, är i akut behov av nödhjälp. Då är sjötransporter helt avgörande för att nödhjälpen ska kunna nå fram. Det är alltså FN:s livsmedelsprogram, World Food Programme, som behöver gå sjövägen; man kan inte gå inom landet. Därför har EU beslutat att fortsätta den här insatsen i minst tolv månader.
Det är också därför som regeringen föreslår riksdagen att besluta att Sverige återigen ska bidra i den här insatsen. Den här gången föreslås det svenska bidraget utgöras av ett större fartyg, Carlskrona, som bland annat kommer att ha en helikopterenhet och en säkrings- och bordningsstyrka. Det är sammanlagt ca 175 personer som under perioden april-november ska ingå i den gemensamma insatsen.
Under de första fyra månaderna kommer fartyget att ha styrkehögkvarteret ombord. Det innebär att det är en svensk amiral som kommer att leda EU-insatsen på plats i området. Styrkehögkvarteret ansvarar för samordning med andra aktörer i insatsområdet. Det finns också ett operationshögkvarter i Northwood i Storbritannien.
När Carlskrona och Sverige har haft ledningsansvar i fyra månader kommer fartyget och besättningen, efter en viss period av återhämtning, att återinträda insatsen, men utan ledningsansvar, under sammanlagt tre månader till. Regeringen har också beslutat att Sverige ska bidra med ett sjöövervakningsflygplan från Kustbevakningen under högst fyra månader.
Det gör att det kommer att bli lättare för hela insatsen att verka. Det är viktigt att betona att även den här typen av uppdrag innebär vissa risker. Vi är tacksamma mot de män och kvinnor som är villiga att göra den här insatsen för Sverige och för EU för att kunna hjälpa de drabbade i Somalia.
Självklart kommer det inte att hjälpa med bara en marin insats i det här området, därför att grundproblemet kommer vi inte åt, hur många bevakningsfartyg, patrullfartyg och sjöövervakningsflygplan vi än har. Därför måste naturligtvis arbetet inom både EU och FN för att försöka få ordning på situationen i Somalia fortsätta, men det är inte det som det här ärendet handlar om i dag. Det är glädjande att vi är ett enigt utskott bakom förslaget.
Därför, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag.
Karin Enström (M):
Anna-Lena Sörenson har frågat mig om jag delar Riksrevisionens bedömning dels att besparingarna som vidtogs som ett resultat av genomförandegruppens arbete haft en negativ påverkan på Försvarsmaktens möjligheter att upprätthålla vissa delförmågor som myndigheten bedömt som viktiga för den operativa förmågan, dels att regeringen tog medvetna risker vad gäller Försvarsmaktens förmåga i samband med besparingarna.
Vidare frågar Anna-Lena Sörenson om jag tänker ta initiativ till att kartlägga och åtgärda dessa brister i förmåga. Regeringen avser att i skrivelse till riksdagen redovisa sin bedömning och eventuella behov av åtgärder med anledning av Riksrevisionens granskningsrapport om genomförandegruppen. Skrivelsen ska överlämnas till riksdagen senast den 15 september 2012.
Det aktuella ärendet kommer även att granskas av riksdagens konstitutionsutskott. Regeringen välkomnar det.
Karin Enström (M):
Tack, Anna-Lena Sörenson, för de varma välkomnande orden! Jag ser också fram emot ett gott samarbete med hela utskottet och hela riksdagen. Om jag då går till frågan är det så att regeringen kommer att återkomma till riksdagen i en skrivelse som behandlar denna granskning. Vi kommer alltså att återkomma till frågan om bara några månader. Det är den ordning som gäller för dessa ärenden, så jag vill inte föregripa innehållet i den skrivelsen.
Jag hoppas att Anna-Lena Sörenson har respekt för det. Som en allmän kommentar, fru talman, utan att närmare gå in på granskningen av genomförandegruppen kan jag konstatera att operativ förmåga naturligtvis är oerhört avgörande för Försvarsmakten. Det är det som är kärnan i vårt försvar.
Där är naturligtvis materiel en av de faktorer som påverkar ett förbands operativa förmåga. Andra, inte mindre viktiga faktorer är förbandens utbildningsnivå, organisation, ledarskap och förmåga till taktisk anpassning till de rådande förhållandena. Den operativa förmåga som försvaret har i dag bestäms inte enbart av tillförseln av nya materielsystem.
Men det är klart att när det gäller förbandens förmåga på sikt måste flera faktorer vägas in. Där blir beslut om nyanskaffning av materiel en sådan faktor. Fru talman! Jag vill som sagt inte föregripa resultatet av skrivelsen, och det hoppas jag att Anna-Lena Sörenson har respekt för.
Karin Enström (M):
En viktig utgångspunkt för mig är följande. Grunden för att kunna genomföra reformeringen just till det insatsberedda, kompetenta och tillgängliga försvar som vi vill ha var att Försvarsmakten måste få ordning på sin ekonomi, inte minst för att kunna omfördela pengar till den operativa förmågan.
Det vi ser nu - och det är bra - är att Försvarsmakten har fått bättre ordning på sin ekonomi. Det har skapat ett ekonomiskt utrymme för den fortsatta reformeringen mot det mer insatsberedda, tillgängliga och användbara försvaret. Den ökade ambition som inriktningen anger måste balanseras med förändringar och rationaliseringar, bland annat inom materielförsörjningsområdet. Det är bakgrunden.
Regeringen kommer att fortsätta att informera riksdagen om hur utvecklingen fortskrider och vid behov återkomma med förslag i budgetpropositionen eller i annan proposition, om så skulle krävas. Fru talman! Som jag tidigare sagt: Jag kan inte gå in i detalj och vill heller inte föregripa resultatet i skrivelsen, utan jag ber att få återkomma i början av hösten.