KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Ek (C):
Ärade ledamöter! Ärade åhörare! Vi har några tuffa mål i Sverige. Låt mig repetera dem. Vi har sagt att 2020 ska Sverige ha dragit ned utsläppen av växthusgaser med 40 procent. Vi är än så länge det enda land i Europa som har regerings- och riksdagsbeslut på en sådan utsläppsnivå.
Tyskland, England och Danmark är på väg att fatta ungefär likadana beslut. År 2030 ska vi ha en fossilfri fordonsflotta. Det är också ett oerhört tufft mål. År 2050 ska vi ha nollutsläpp av växthusgaser. Det är också ett väldigt tufft mål. Hur ska vi nå dit?
Jag har sedan jag tillträdde som miljöminister kallat in en grupp experter, människor som ska hjälpa till att utforma åtgärderna sektorsvis för att vi ska nå fram till nollutsläpp 2050, och dragit i gång ett arbete som heter Färdplan 2050. Regeringen har gett Naturvårdsverket i uppdrag att ta fram underlag för en sådan svensk färdplan.
Man jobbar nu febrilt med det här underlaget för hur vår vision ska förverkligas. Här ingår också att titta på konsumtionsperspektivet, vilket jag tycker är mycket bra. Klimatpolitiken ska genomföras utan att svensk industriproduktion läggs ned och flyttar utomlands med ökade utsläpp där som följd. Vi ska klara klimatpolitiken, jobben och konkurrenskraften.
Det är i alla fall min ambition. När man tittar just på konsumtionen kan man bli lite förvirrad och undra hur underlagen plockas fram. Det finns en rapport som är beställd av Nordiska rådet. Den hävdar att utsläppen i Norden har fördubblats på nästan 20 år. Det finns en annan rapport från ett norskt forskningsinstitut som heter Cicero som har ett mycket gott rykte.
Den hävdar att utsläpp orsakade av svensk konsumtion minskar med 13 procent under perioden 1990-2008. Den slutsats man kan dra av detta är möjligen att forskningen behöver öka och underlagen förbättras när det är sådana enorma skillnader mellan två rapporter som var och en i sig härstammar från institut med gott rykte på forskningssidan.
Det gör det i alla fall inte lättare att statistiken spretar så enormt. Enligt FN:s klimatkonvention, som jag hoppas att vi alla tycker är bra, ansvarar varje land primärt för de utsläpp som sker inom det egna territoriet. Det finns en logik bakom detta. Varje land ansvarar för de utsläpp som direkt kan påverkas med styrmedel och åtgärder i det egna landet.
Man kan ta svensk stålproduktion eller svensk produktion av papper och massa som går på export som exempel. Var är det lättast att titta på utsläppen från den här produktionen, i det land där produktionen sker eller i det land dit varorna importeras?
Jag tror att om vi någon gång ska hitta en samsyn runt hur statistiken ska tolkas är faktiskt FN:s approach och den approach som finns i den av så många länder ratificerade klimatkonventionen den rätta, det vill säga att man mäter vid källan. När jag säger detta är ambitionen att få så god kunskap som möjligt för att åtgärda det ödesproblem som klimatfrågan faktiskt innebär.
Lena Ek (C):
Den här debatten går från diskussion om statistik vad gäller konsumtionsvanor och växthusgaser till att täcka hela miljöområdets skattepolitik och dessutom UD:s ansvarsområden. Jag tänker hålla mig till frågorna i interpellationen och det ämne som vi kom hit för att diskutera.
Jag tycker att klimatkonventionens regelsystem när det gäller statistiken över konsumtion och utsläpp är riktigt, nämligen att man mäter i det land där varan produceras. Det är en princip som alla länder som har ratificerat klimatkonventionen, och det är väldigt många, också ställer upp på.
Det vi diskuterar nu är en blandning. Jag skulle tycka att det vore intressant om interpellanten och Jens Holm kunde bestämma sig för om ni tycker att utsläppen ska mätas där varan produceras eller där den säljs.
Om vi tar en bil till exempel eller en mobiltelefon vet vi att det många gånger handlar om sammansättning i ett land. Det är ett helt annat ställe geografiskt än där de ingående delarna produceras.
Jag har ju deltagit i det europeiska arbetet med att hitta carbon footprint, klimatfotavtryck, i olika segment i de stora varuhuskedjorna i Europa. Det är oerhört svårt att från en slutprodukt mäta sig bakåt och se var utsläppen har ägt rum.
Jag tror att det logiska och bästa sättet att få god kunskap är att mäta där själva varan produceras. Att den sedan vandrar genom olika länder, ja, så är det, och att vi måste diskutera konsumtionsmönster, ja, det måste vi, men när det handlar om klimatstatistiken tror jag att det är omöjligt.
Från mitt arbete med kemikalieregleringen vet jag att vid produktionen av till exempel en bil säger branschen själv att man har använt 4 600 kemikalier. Jag tror att det är lättare att se var de har gjort sina utsläpp om man tittar på var den producerades än om man tittar på slutprodukten bilen.
Det är anledningen till att jag tycker att den princip som är fastslagen i klimatkonventionen är den rätta. Det hindrar inte att vi kan diskutera konsumtionsmönster. Det måste vi absolut göra i många olika sammanhang. Jag håller med om att vi konsumerar många onödiga saker. Jag tycker att det är bra med återbruk, med återvinning och en viss återhållsamhet också när det gäller konsumtion.
Men just när det handlar om att diskutera klimatutsläppen tror jag att kommissionens inställning är den korrekta, den som är lättast att hantera.
Med tanke på hur det ser ut när vi tittar på olika rapporter om den svenska konsumtionens påverkan på de svenska klimatutsläppen från två välrenommerade institut, där vi har så oerhört divergerande resultat att det ena säger att den har fördubblats och det andra säger att den har minskat med 13 procent under i stort samma tidsperiod, har vi ju ett problem.
Det är det här vi måste försöka arbeta med om vi ska få fram en hållbar och vettig statistik på det här området. Men ge mig gärna ett besked om var ni tycker att det är enklast att mäta utsläppen.
Lena Ek (C):
Jag tycker att det är roligt att Åsa Romson nu för Miljöpartiets räkning sluter upp bakom principen om var klimatutsläppen ska mätas. Det vore nämligen väldigt konstigt annars nu när frågan om rapportering, verifiering och övervakning, det så kallade RMV, ska förhandlas i Durban. Detta förhandlar man där just nu, och vi ministrar kommer att mötas där på tisdag. Det här kommer att vara en av de viktigaste frågorna.
Då måste vi vara på det klara med att de som ingår i den svenska delegationen stöder den princip som finns i klimatkonventionen om att utsläpp mäts vid produktionskällan eftersom det är det enklaste och tydligaste. Det tycker jag är ett oerhört bra besked, och jag ska be att få tacka för det. Därmed har vi kommit en bra bit när det gäller att försöka hitta de fakta som vi måste ha för att se vad vi behöver göra i Sverige för att nå de svenska klimatmålen.
Det handlar om en minskning på 40 procent till 2020 och ett nollutsläpp 2050. Vi behöver naturligtvis diskutera konsumtionsmönster. Det tror jag att man alltid ska göra, särskilt i sammanhang som handlar om klimat och miljö. Men det gäller också arbetsmiljö och corporate social responsibility, alltså företagens ansvar i arbetet. Fru talman!
Jag har nu inte tid att gå igenom alla åtgärder som Sverige vidtar för att stödja just corporate social responsibility och företagens ansvar. Men jag tycker att det är viktigt att vi är tydliga med att detta är en huvudprioritering för den svenska regeringen och för Sverige.
Vi arbetar också, vilket jag har informerat miljö- och jordbruksutskottet om, med ett globalt ramverk av program för hållbar konsumtion och produktion inför den stora konferensen Rio + 20 som äger rum i början av sommaren. Jag är säker på att vi återkommer till debatten i samband med det.
Lena Ek (C):
Ärade ledamöter och åhörare! Helena Leander har frågat mig hur jag avser att gå före på klimatområdet i väntan på ett globalt klimatavtal samt om jag avser att genomföra fler av de förslag som lades fram av Klimatberedningen.
Klimatmötet i Durban var en framgång och pekar ut en plan mot en global överenskommelse där alla är med. Men liksom Ban Ki Moon anser jag att vi ska fortsätta att höja ambitionsnivån med kraftfulla insatser på hemmaplan för att minska utsläppen av växthusgaser redan innan ett globalt klimatavtal är på plats.
Sverige ska visa ledarskap både genom det vi gör här hemma, i arbetet inom EU och internationellt. Sverige tar sin del av ansvaret för att begränsa utsläppen till hållbara nivåer. Vi har slagit fast ett klimatmål att minska utsläppen för Sverige med 40 procent till 2020. En kontrollstation ska genomföras 2015 för att analysera den faktiska utvecklingen i förhållande till målen.
Vi har slagit fast målet om en fossiloberoende fordonsflotta till 2030. Regeringen har gett Naturvårdsverket i uppdrag att undersöka möjligheterna att rapportera preliminär utsläppsstatistik avseende föregående år så att vi bättre kan följa utvecklingen och vidta åtgärder.
Vår målsättning med Färdplan 2050 är en ambitiös klimatpolitik, men den innehåller också stora möjligheter att stärka den svenska konkurrenskraften. Jag vill se en omfattande förnyelse och modernisering av det svenska samhället för att nå den strukturella omställning som krävs för att vi ska uppnå visionen om ett Sverige utan nettoutsläpp 2050.
Det behövs en noggrann analys, sektor för sektor, där en rad möjliga åtgärder undersöks. Det bör vara en gemensam insats där stora delar av samhället engageras. Det är dock för tidigt att redan nu peka ut vilka åtgärder vi ska genomföra då.
Naturvårdsverket har fått i uppdrag att göra ett underlag för en svensk färdplan för att uppnå visionen om att Sverige inte ska ha några klimatutsläpp netto till 2050. Man ska både visa vad som är möjligt i olika samhällssektorer och beskriva vägar dit inklusive styrmedel.
Jag utgår från att olika konkreta förslag, inklusive de förslag som Klimatberedningen kom fram till, ingår i underlaget som Naturvårdsverket för närvarande arbetar med. Naturvårdsverket ska redovisa sitt underlag för Färdplan 2050 i slutet av detta år.
En delrapport väntas redan de närmaste dagarna och kommer att bli avstamp för en viktig diskussion i den referensgrupp som jag har tillsatt som ett led i arbetet för delaktighet och för att plocka upp alla de initiativ och förslag som jag vet finns i olika delar av vårt samhälle och som inte ens Klimatberedningen hade med i sitt material. Färdplan 2050 är en möjlighet att ta till vara det breda engagemang och kunnande som finns runt om i Sverige.
Alla är berörda och alla ska ges möjlighet att vara delaktiga i denna modernisering. Det innebär nya möjligheter för våra innovatörer och vårt näringsliv att konkurrera med energisnål och klimatsmart teknik samtidigt som vi klarar vår tids ödesfråga, klimatet.
Lena Ek (C):
Detta är en mycket intressant diskussion. Jag tror att man måste sortera lite grann i tidsperspektiven. Man behöver också titta på vilka faktiska effekter olika förslag ger.
Jag tyckte att Roger Tiefensee uttryckte detta oerhört bra när han gick igenom delar av de gamla förslagen och tittade på hur de fungerar jämfört med klimatskattepaketet. Det finns också åtgärder på andra områden där beslut är fattade där vi ännu inte ser effekter men där vi förväntar oss en ganska rejäl effekt. Jag tänker till exempel på energideklarering av fastigheter.
Under frågestunden tidigare här hade vi en diskussion med regeringens företrädare om kostnaden för boendet. Det är klart att energi och uppvärmning är en viktig del av boendekostnaden och en del, tror jag, som konsumenter mer och mer tittar på. Att fastigheter i ökande grad och stegvis nu ska energideklareras är ett annat exempel på klimatåtgärder som stegvis har effekt.
Man sätter i gång en process där vi också hjälper konsumenten att välja en bättre kvalitet. I kombination med de ROT-avdrag som finns får man när man ser hur energideklarationen för ett hus är möjlighet att reparera och uppgradera huset och att ge det en bättre klimatstatus.
Precis samma effekt som vid energideklarering av hushållsmaskiner har vi sett när konsumenten har kunnat välja. Vi har sett hur marknaden förbättrats när det gäller vitvaror i Europa. Det har skett med en enorm hastighet. När de här reglerna introducerades var hela sortimentet jämnt spritt på ett antal olika nivåer.
Bara 5 procent hade bästa nivån. Efter några år såg vi att hela marknaden hade förändrats därför att konsumenten valde att inhandla kylskåp och tvättmaskiner på den översta nivån, så 95 procent av marknaden låg på den översta nivån. Det här är naturligtvis väldigt viktiga effekter.
I kombination med vilka effekter vi ska se i Sverige och hur vi ska klara de tuffa svenska klimatmålen finns det både åtgärder som beslutas i Sverige och åtgärder som beslutas inom EU. På en del av dem har Sverige och den svenska regeringen liksom jag själv i många år lagt ned otroligt mycket arbete för att få dem på plats just med tanken att det gynnar den europeiska inre marknaden och ger en konkurrensneutralitet så att vi skyddar också jobben.
Dessutom hjälper det Sverige när det gäller våra svenska klimatmål och därför också i ett större omfång när det gäller den globala ambitionsnivån. Ständigt jobbar vi med att undersöka vilka förslag vi kan trycka på för att de ska komma fram inom EU-systemet.
Sett till den lista över förslag som kommer att lämnas av kommissionen handlar det om industri, om boende och om transporter - om både tunga transporter och personbilar. Där lägger vi nu upp ett arbetsprogram för att Sverige ska kunna vara oerhört drivande när det gäller de här förslagen inom olika samhällssektorer.
Naturligtvis tittar vi i Regeringskansliet och på många departement samtidigt på vad vi kan göra i Sverige för att stärka den här utvecklingen. Jag delar debattdeltagarnas åsikter att vetenskapen visar att tvågradersmålet nog är för högt satt, att vi förmodligen kommer att behöva sikta mot lägre nivåer.
Lena Ek (C):
Vi rör oss nu över väldigt stora områden. Jag måste säga att jag tycker att det av respekt för Helena Leander, som har skrivit en seriös interpellation, är ganska sjyst om vi håller oss till hennes frågor. Vi kommer att diskutera till exempel CDM i nästa interpellationsdebatt.
Jag är fullt beredd att svara på alla dessa frågor då, men det är anledningen till att jag nu försöker respektera den text som är inlämnad till mig ifrån Helena Leander. Färdplan 2050 är en oerhört viktig del. Det finns två; det kanske är något förvirrande.
Kommissionen har föreslagit en Färdplan 2050 som inte har blivit antagen. Polen vetolade detta beslut på Miljörådet i somras, vilket vi har diskuterat förut. Det var oerhört synd. Där fanns nämligen en sektorsvis genomgång av hur Europas samlade medlemsländer ska klara de europeiska klimatmålen.
Jag har tyckt att den samlade strategiska arbetsmetoden är jätteviktig och väldigt bra. Naturvårdsverket har ett uppdrag att titta på hur vi ska nå 2050.
Där betraktar jag de mål vi har till 2020 som etappmål, för om vi ska klara det tuffa målet att vara nettoneutrala 2050 måste vi nog faktiskt se till att vi har klarat 40 procent 2020. Det hänger alltså väldigt mycket ihop, och det innebär att vi i detta arbete tittar på åtgärder som är väldigt snabba och nära i tid, medellångt och det som ger resultat på längre sikt.
Min tro är nämligen att detta inte är lätt och att vi därför behöver använda alla möjligheter vi har som vi tycker ger bra utdelning, sektor för sektor, för att klara minus 40 till 2020, en fossilfri fordonsflotta och sedan landa i det allra svåraste - att ha ett klimatneutralt samhälle 2050.
Förutom detta har jag själv kallat in en grupp experter som vi har haft ett stort, öppet möte med, där vi diskuterade just arbetssättet. Där finns representanter för alla samhällssektorer och även för miljöorganisationerna, som alltid har väldigt mycket viktiga saker att tillföra i dessa sammanhang. Vi har haft ett möte, och jag har nu planerat in nästa.
Där tror jag att det, förutom att Regeringskansliet lägger all kunskap som finns i att klara de olika målen samlat, strategiskt och med bevarad eller helst ökad konkurrenskraft för Sverige, finns saker som de som jobbar särskilt i en viss sektor kan tillföra och som miljöorganisationer kan tillföra.
Därför hävdar jag att just det strategiska arbetet med 2050-målet också är villkoret för att vi ska klara 2020. Det är det sätt jag tänker på. Det handlar om att få det samlat och att det inte ska bli hackigt. Det ska vara en bra investeringshorisont för industrin, och människor ska veta vartåt vi siktar. Det tror jag egentligen är det bästa svaret på Helena Leanders interpellation.
Här måste vi naturligtvis, givet vad vi gör i Sverige och hur situationen utvecklas här, lägga otroligt mycket kraft och arbete på att se till att EU fattar rätt beslut. Jag ber att få återkomma till det i nästa inlägg.
Lena Ek (C):
Oj - om jag delar Helena Leanders frustration? Ja, det kan jag säga att jag gör. Jag har en enorm förståelse för den. Jag skulle återkomma lite grann till situationen på EU-sidan, för det är också en viktig plattform och spelplan när det gäller just klimatfrågorna. Där pågår ett arbete med att diskutera just om EU ska höja sina mål till 30 procent.
Eftersom Nicholas Sterns uträkningar visar att det - för att sammanfatta den rapporten på tio sekunder - just i en sådan här konjunktursituation är billigast att göra det man ändå måste göra.
Kommissionen har aviserat att man ska titta på hur detta slår ekonomiskt för EU:s ram och den inre marknaden samt hur man kan förstärka konkurrenskraften och hur detta förstärker konkurrenskraften.
Kommissionen hade lovat detta dokument för ett par veckor sedan. Det har inte kommit än. Jag kollar varje dag om det är på väg, och än har det inte kommit. Det är en otroligt viktig nyckel för att fortsätta vrida om utvecklingen EU-gemensamt. Det är förstås en källa till frustration.
Vi följer och försöker arbeta väldigt hårt med det förhandlingsarbete som pågår inom EU för att stärka denna diskussion och få den åt rätt håll. När det gäller den svenska nivån håller jag med. Mitt sätt att försöka hitta åtgärder på kort och lång sikt och att få det strukturerat är det arbete som pågår med den svenska Färdplan 2050.
Utöver det hoppas jag att vi också ska kunna följa upp detta i varje årlig budgetproposition och återkomma med kortfristiga åtgärder.
Lena Ek (C):
Den här diskussionen kom upp när vi var i Durban. Då fick också Jens Holm ett material som visade samtliga CDM-projekt, samtlig finansiering och hur vi investerar i detta. Det är ganska bra om man anmäler vilka frågor man vill diskutera, för då kan vi plocka fram underlag för det, fortsätta en sådan här folkbildande insats och titta på de olika sakerna.
CDM-projekten regleras i Kyotoprotokollet. Det är basen för CDM-projekten. Eller hur? Ja, just det. Hur lång tid framåt har vi gällande Kyotoprotokoll från nu? Vi har precis bestämt om Kyotoprotokollets andra period.
Den slutar tre decennier innan 2050-målet ska vara uppnått. Det är basen för Jens Holms fråga. Det är möjligt att det kommer andra former av sådana här projekt i olika sammanhang. Det är till och med mycket möjligt. Jag tycker att det är mycket viktigt att vi då diskuterar formerna för dem, hur de ska se ut och hur mycket de ska användas.
Jag tycker att det är aningen ologiskt att koppla ihop det här i det sammanhanget.
För att svara generellt på frågan om CDM-projekten och hur de hanteras vill jag säga att reglerna har skärpts när det gäller materialitet, det vill säga substansen i projekten, och additionalitet, det vill säga hur mycket man tillför.
Sverige lägger in pengarna till exempel i FN-systemet för att FN-systemet ska sätta upp kriterier för de här olika projekten. Jag tycker att det är rätt väg att gå. Jens Holm tar inte för ett ögonblick upp den diskussion som de fattiga länderna förde hela tiden när vi träffades i Durban, liksom de har gjort vid alla föregående klimatförhandlingar.
En av anledningarna till att de var så desperat angelägna om att vi skulle ha en andra åtagandeperiod på Kyotoprotokollet var för att de ville ha tillgång till de här klimatprojekten. Jag håller med om att en del av dem i början inte var helt idealiska, men vi och FN har gjort allt för att se till att de är bra.
Det finns en transparent utvärdering som man kan se på nätet, och vi fortsätter att försöka göra dem bättre. Ministrar från de fattiga länderna gav också en annan kritik när vi satt öga mot öga. De sade: Vi vill göra det här. Varför är inte Sverige mer i vårt land? Varför är inte Sverige här med de här klimatprojekten? Vem är jag att då stå och säga att de inte får ha sådana här projekt när de absolut vill ha det?
Jag kan bara säga att vi försöker, men vi har också en diskussion hemma om hur mycket CDM-projekt vi ska ha. Jag tycker att det ska vara en balanserad mix i våra klimatmål. Vi ska göra det mesta hemma, men jag är inte beredd att utmönstra de här projekten under andra perioden av Kyotoprotokollet just därför att detta är så oerhört viktigt för de fattiga länderna.
Tvärtom har vi lagt ned ett stort arbete på att balansen när det gäller var de äger rum ska förändras så att vi går från det som nu är emerging economies, till exempel Indien, och fördelar mer av pengarna till de här projekten i länderna i den fattigaste kvartilen.
Lena Ek (C):
Rika länder har ett historiskt ansvar. Så är det. Det är oerhört viktigt att säga att vi globalt sett har ett gemensamt ansvar för framtiden men att vi måste differentiera bördan för de åtgärderna därför att det är skillnad mellan fattiga och rika länder.
Det är en oerhört viktig nyckel i klimatförhandlingarna för att få ihop de majoriteter som vi så väl behöver i det här sammanhanget.
Det är viktigt att hjälpa de fattiga länderna att göra utsläppsminskningar men, precis som jag har diskuterat med Indiens miljöminister rätt många gånger vid det här laget, de behöver också möjlighet till tillväxt för att kunna klara av sin fattigdom och kunna växa och ge människor ett bättre liv.
Då handlar det väldigt mycket om tekniköverföring för att lösa den ekvationen. Det är ingen lätt sak. Det är jättesvårt. Det har visat sig vid utvärderingar av de här klimatprojekten att de är viktiga när det gäller tekniköverföring.
Det är otroligt mycket snabbare att använda den vägen än att köra fast i den återvändsgränd som patenträtt och immaterialrätt internationellt har visat sig vara. Vi skulle kunna ägna år åt att diskutera både TRIPS-avtalet och ACTA-förhandlingarna, och det har vi ju nästan gjort i ett föregående liv! Tekniköverföring kommer också genom de här klimatprojekten.
Det handlar inte bara om det, utan det handlar också om hur man hanterar sådana här projekt och att man hjälper de här länderna att bygga upp den organisation som behövs för att kunna hantera investeringar också från privata företag. Jag vill tacka för en väldigt bra interpellationsdebatt som jag skulle önska att fler deltog i.