KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mattias Karlsson (SD):
Anders Flanking säger att han tycker att det är märkligt att jag i mitt anförande lyfte fram momsfrågan som ett exempel på varför EU-medlemskapet är negativt för Sverige. Det är givetvis inte det enda argumentet för varför EU-medlemskapet är negativt, men det är en fråga som i ett nötskal sammanfattar det negativa med EU-medlemskapet.
Här har vi en fråga där vi är överens från alla partier om att detta är en dålig idé. Hela idrottsrörelsen är överens om att det är en dålig idé, men lik förbaskat måste vi genomföra det, och om vi inte genomför det hotas vi av böter.
Så ser det ut i dag, och jag tycker att det är beklagligt att Centerpartiet med sin folkrörelsebakgrund och sina djupa rötter i den svenska myllan inte längre tycker att makten i Sverige ska utgå från folket utan att den ska utgå från Bryssel. Vi har hört det här med att EU ska bli smalare och vassare ända sedan diskussionerna om inträde i unionen. Det har inte blivit så. Utvecklingen har hela tiden gått i den andra riktningen.
EU har inte blivit smalare och vassare; det har blivit fetare och trubbigare. Om nu Centerpartiet har någon ambition att förändra EU och göra det smalare och vassare och vi år efter år får se en utveckling i den rakt motsatta riktningen, när tänker man då stanna upp och utvärdera sin strategi? Är det inte snart dags att säga att det här går inte längre? Utvecklingen går åt helt fel håll.
Vi klarar inte av det här, och vi har inte tillräckligt mycket inflytande för att kunna förändra EU. Det är därför dags att ompröva medlemskapet.
Mattias Karlsson (SD):
Först vill jag säga att det är ganska lågt att försöka sammanblanda oss med den yttersta Vänstern. Som de flesta vet har vi inte särskilt mycket gemensamt med dem, och jag tror även att den relativt höga andel EU-kritiker och EMU-kritiker som finns i Anders Flankings parti skulle värja sig mot den typen av insinuationer. Anders Flanking säger att vi är bra på att påverka EU, men varför lyckades man då inte stoppa den här momsfrågan innan den kom så här långt?
Om man nu har kanalerna och det är så lätt att påverka EU, varför har man inte gjort det? Nu står vi inför en situation där vi tvingas införa ett beslut som kommer att drabba den svenska idrottsrörelsen och även andra ideella rörelser väldigt hårt. Jag tycker att Anders Flanking och Centerpartiet borde utvärdera sin linje. Det är inte trovärdigt att gång på gång, år efter år säga att man arbetar för en viss riktning, att det är det här vi vill, och sedan går allting i andra riktningen.
Ändå omprövar man inte sin position.
Mattias Karlsson (SD):
Jag är inte säker på att Kerstin riktigt har förstått poängen med en litteraturkanon. Poängen är inte att tala om för folk vad de ska läsa. Man kan naturligtvis välja fritt vad man vill ta till sig. Men bara det faktum att man tar fram en sådan process kan stimulera till ett ökat intresse för läsande, litteratur och kulturfrågor, tror jag. Bara det är i sig värdefullt.
Det finns inte något kontroversiellt, tycker jag, i att säga att det finns viss litteratur som haft en mer avgörande inverkan på vårt samhälle och vår kultur och att det ingår i allmänbildningen att känna till den. Då kan en litteraturkanon fungera som en vägledning. I Danmark, där man har infört detta, är det inte så att skolorna på något sätt är tvingade att förhålla sig till det här eller tvingar barnen att läsa alla de böcker som ingår i litteraturkanon, utan den fungerar som en vägledning.
Vissa skolor har valt att ta den till sig, andra har inte gjort det. Den svenska regeringen biföll som sagt redan 2005 en nordisk litteraturkanon inom ramen för Nordiska rådet. Det gick tydligen bra, så jag tror att det här också ska gå bra.
Mattias Karlsson (SD):
Först och främst ser jag inget motsatsförhållande mellan att stimulera barn att läsa i vilken form det vara månde och att ha en litteraturkanon. Det är två helt olika saker. Det är intressant att Kerstin Engle tar upp detta med att man ska ha hemspråksundervisning, att man ska läsa på sitt eget språk och så vidare. Det är signifikant för Socialdemokraternas politik. Man har skapat ett samhälle där man, som jag sade, från vaggan till graven kan använda sitt eget språk.
I Malmö, där jag var verksam tidigare, kan man bli förlöst av en barnmorska som pratar arabiska. Man har arabisktalande förskollärare och får modersmålsstöd i förskolan. Man får ämnesundervisning på sitt modersmål. Man har modersmålsundervisning. Man kan ta körkort på sitt modersmål. Man kan kommunicera med myndigheterna på sitt modersmål. Man kan handla och gå till läkaren på sitt modersmål etcetera.
I en sådan situation är det inte särskilt konstigt att vi får barn som hamnar utanför och som aldrig kommer ut i samhället. Det är därför siffrorna ser ut som de gör när det handlar om språkkunskap och läsförståelse bland barn med utländsk bakgrund. Med er politik håller ni dem kvar i utanförskap. Jag vet att ni säkert menar gott och vill väl, men resultatet blir det omvända. Ni håller kvar de här barnen i utanförskap, och ni kommer att fortsätta göra det, och ni kommer tyvärr kanske också att föra över det på kommande generationer om ni inte tänker om.
Mattias Karlsson (SD):
Christer Nylander talade i sitt anförande, i anslutning till resonemanget om skolbibliotek, om vikten av att sprida och garantera språk och läsning till alla. Jag undrar lite grann hur det rimmar med att Folkpartiet och Christer Nylander valt att avstyrka motionen om att ge punktskriften lagstadgad status.
Vi har i dag 10 000 personer som endast kan läsa punktskrift. 1 300 personer är dövblinda och kan endast kommunicera individuellt via punktskrift. Det får vissa negativa effekter. Jag vet att det finns stöd, men det är ingenting som är garanterat.
Till skillnad från exempelvis dem som har hörselskador kan anhöriga till barn med synskada inte vara garanterade stöd för att lära sig punktskrift och på så sätt bistå sitt barns utveckling och utbildning. Det finns inga garantier för att kunna få ut alla typer av handlingar, statliga och andra, på punktskrift.
Detta kan även kopplas till kulturarvet, såsom information på museer och liknande. Inte heller det har man rätt att ta del av på punktskrift. Jag skulle vilja veta hur Christer Nylander får ihop resonemanget att det är viktigt att vi sprider läsning och språk till alla samtidigt som en viss grupp inte har den rätten trots att det är deras enda läs- och skriftspråk.
Mattias Karlsson (SD):
Som jag sade i mitt anförande förstår jag inte riktigt det resonemang som framfördes i samband med antagandet av språklagen, att punktskrift inte ska inkluderas eftersom punktskrift inte är ett eget språk. Om det inte är ett eget språk måste det rimligtvis vara en annan form att skriva svenska på. I språklagen står att alla ska garanteras rätten till språk och rätten till svenska. Man måste någonstans bestämma sig, tycker jag.
Antingen är det ett språk och då kanske det i kraft av det borde få ett särskilt stöd, eller så är det en del av svenskan och då borde det få samma stöd som övriga former av svenska. Jag tycker att det blir motsägelsefullt.
Som jag också sade i mitt anförande driver de stödinstitutioner som ni, Christer Nylander, har inrättat för att hjälpa personer i behov av punktskrift själva frågan om att punktskriften borde ges lagstadgad rätt och att synskadade skulle vara betjänta av det.
Mattias Karlsson (SD):
Det var kreativt av Andreas Carlson att beskylla mig för att inte satsa tillräckligt mycket på den kyrkoantikvariska ersättningen. Visst är det skillnad mellan 3 1⁄2 miljard och 10 miljoner, men det är också skillnad mellan noll och 10 miljoner, och noll är ju det ni satsar. Det är bra att du säger att du vill stå upp för det kristna kulturarvet, men man ser ingenting av detta i praktiken.
Det är som vanligt med Kristdemokraterna; det är många ord men lite handling. Jan Björklund säger du har deklarerat att man stöder kyrkliga skolavslutningar. Men det händer ju ingenting! Vi ser ju år efter år hur fler och fler skolor slutar med detta. Man hänvisar till lagtexter och man hänvisar till Diskrimineringsombudsmannen.
Nu har de borgerliga partierna, inklusive Kristdemokraterna, haft makten i ett antal år, men man har inte gjort någonting åt det här mer än att Jan Björklund, ställd inför fullbordat faktum, ställd inför en opinionsundersökning som visade att 95 procent av svenska folket vill bevara kyrkliga skolavslutningar, sade: Det tycker vi att de ska få göra. Men det har ju inte hänt någonting. När ska ni börja agera?
Mattias Karlsson (SD):
Ett kristet kulturarv för Sverigedemokraterna handlar framför allt om det materiella och immateriella kulturarvet, sådant som alla medborgare oavsett om de är troende eller inte kan ansluta sig till och tycka är viktigt. Vi vill inte trycka ned en konfessionell kristendom i halsen på människor. Det är inte politikers uppgift, och det antar jag att Kristdemokraterna också tycker även om det finns politiker i Andreas Carlsons parti som är av en annan uppfattning.
Det handlar om att bevara traditioner, seder och bruk, till exempel den kyrkliga skolavslutningen, som ni inte har gjort någonting för att skydda eller stärka. Religionsfrihet handlar också om rätten och friheten att tro på vad man vill, att bekänna sig till vilken gud man vill. Men den handlar inte om rätten att få göra precis vad man vill i religionens namn, vilket man ibland kan få uppfattningen att Kristdemokraterna anser.
Mattias Karlsson (SD):
Jag reagerade lite på det som Anne Marie sade om att det finns goda grunder för att avslå samtliga motioner i betänkandet. I de flesta fall menar jag att hon har rätt, och det visas också av hur vi röstade i utskottet. Men jag tycker inte att det gäller motion 265, som har väckts av mina partikamrater. Det är synd att Anne Marie Brodén inte har lyssnat mer på dem.
Argumenten som framförs i betänkandet för att inte bifalla motionen är inte särskilt starka, tycker jag. Det är helt rätt som Anne Marie Brodén säger: Det pågår väldigt många konstruktiva och bra verksamheter i dag för att stärka ungas trygghet på internet - Surfa Lugnt, Fryshusets Nätvandrare och andra saker som nämns.
Men ingen av de verksamheterna har samma egenskaper som förslaget om en larmknapp online. De finns inte där 24 timmar om dygnet. De finns inte just där ungdomar befinner sig. De har inte samma fördelar när det gäller att få en direktkoppling till myndigheter som vida överträffar att ringa och larma, vilket många ungdomar drar sig för.
Jag tycker egentligen inte att det finns några starka eller hållbara argument i betänkandet mot att godkänna denna motion. Jag skulle därför vilja höra vad Anne Marie Brodén har för konkreta argument för detta.
Anne Marie Brodén har ställt sig bakom betänkandetexten, där det nämns att det här med att motverka att självmordssajter hamnar högt upp på sökmotorernas träfflistor kan vara ett bra sätt att motverka suicid bland unga.
Jag undrar om detta är någonting som Anne Marie Brodén kan tänka sig att ta upp med sina kolleger i regeringen och föra fram som ett konstruktivt förslag och om hon skulle kunna tänka sig att stödja ett sådant förslag om det skulle komma upp igen i nästa års motionsberedning.
Mattias Karlsson (SD):
Detta handlar just om att ta till sig goda exempel. Det brittiska exempel som mina kolleger lyfte fram är vad jag har kunnat se oöverträffat när det gäller effektivitet och resultat. Detta är någonting som förmodligen kommer på ganska bred front nu. EU-kommissionen har börjat titta på frågan. Nederländerna har redan satt i gång verksamheter som liknar detta. Jag tycker att vi borde ligga i framkant här i Sverige också. Jag har egentligen fortfarande inte hört några tunga argument mot detta.
Det görs andra bra saker, men det är i sig inget argument för att inte göra ännu fler bra saker. Jag tyckte inte heller att jag fick något direkt svar på frågan om att motverka självmordssajter. Är det någonting som Anne Marie Brodén kan tänka sig att ta upp med sina kolleger i regeringen eller någonting som hon skulle kunna tänka sig att stödja med tanke på att hon har ställt sig bakom en text där detta lyfts fram som ett positivt exempel?
Mattias Karlsson (SD):
Tack, Siv Holma, för ett fascinerande anförande! Jag begärde egentligen mest ordet för att få ett klargörande. Vi har ett skrivet protokoll, men jag ville ändå bara försäkra mig om att jag uppfattade saken rätt. Som jag uppfattade det menade du att den borgerliga regeringen tillsätter public service-utredningar för att pressa public service-bolagen att behandla den borgerliga regeringen på ett mer fördelaktigt sätt än oppositionen.
Public service-bolagen har då svarat på denna utpressning genom att placera Vänsterpartiets och Socialdemokraternas partiledare jämte min partiledare. Det skulle alltså någonstans i uträkningen ingå att ni hellre skulle välja att avstå från att delta i en debatt där man frågar ut regeringen och ställer regeringen till svars för de misstag som den har gjort än att stå jämte min partiledare.
Är det korrekt uppfattat, och är det i så fall din personliga uppfattning eller Vänsterpartiets uppfattning av verkligheten?
Mattias Karlsson (SD):
Christer Nylander har uppenbarligen missuppfattat mig. Jag har aldrig sagt att provocerande konst inte ska få finnas eller att jag personligen anser att provocerande eller äcklande konst i stil med vissa av de utställningar vi har debatterat här med inslag av barnpornografi, djurpornografi med mera inte ska få finnas. Det handlar i stället om vad som ska skattefinansieras och inte skattefinansieras.
Jag tror att det ökar polariseringen och motsättningarna om det uppfattas som att staten sponsrar ett verk som upplevs vara riktat mot en själv, oavsett vilken grupp man hör till. Men när någon tar till hot eller våld för att försöka stoppa en konstnär från att uttrycka sig måste samhället tveklöst gå in.
Det gör dock inte Christer Nylander och regeringen. Christer Nylander säger att jag ska vara konsekvent i mitt tänkande när det gäller dessa frågor. Men hur konsekventa är ni? Vad är skillnaden mellan Ecce homo och Lars Vilks rondellhundar? Varför stödde ni det ena men sade bestämt nej till det andra? Företrädare för ditt parti har till och med försökt misstänkliggöra dem som har velat likställa dessa två. Jag har mina principer klara för mig.
Vi ska ha en fullständig konstnärlig frihet. Allt måste dock inte skattefinansieras. Vid alla former av hot och våld mot konstnärer är jag beredd att agera kraftfullt oavsett vem som drabbas och vem som jagar. Frågan är om Christer Nylander och regeringen är beredda att göra samma ställningstagande.
Mattias Karlsson (SD):
Jag försökte förklara hur jag ser på det, men jag var kanske inte tillräckligt tydlig. Jag ber om ursäkt för det i så fall. När någon försöker tysta en konstnär genom hot och våld måste samhället träda in oavsett hur provocerande, äcklande och chockerande det än är.
Oavsett vad man tycker om det rent politiskt måste samhället visa ett förbehållslöst stöd för de konstnärer som någon försöker tysta med hot och våld. Där finns det inga som helst åsiktsskillnader mellan oss, tror jag. Jag har alltid varit tydlig med detta oavsett vilken konstnär eller vilket konstverk det gäller. Det är dock inte detsamma som att man måste skattefinansiera all typ av konst.
Det är två helt olika frågor, och jag förstår inte varför Christer Nylander envisas med att blanda ihop dem. Jag ska försöka vara konsekvent i mitt tänkande och agerande, och jag hoppas att Christer Nylander också är det. Jag har fortfarande inte hört någon förklaring till varför man sade nej till att upplåta utrymme till Lars Vilks när man sade ja till Elisabeth Ohlson Wallin trots att situationen är exakt densamma. Christer Nylander uppmanar mig att visa i praktisk handling vad jag tycker, och jag hoppas att han gör detsamma.
Jag hoppas att Folkpartiet i justitieutskottet tillstyrker min motion om att skärpa straffen för dem som använder hot och våld för att stoppa den konstnärliga friheten. Det handlar om att upprätta en nationell handlingsplan för institutionerna för hur man ska förebygga hot och våld mot konstnärer och om riktlinjer för hur institutionerna ska bete sig i pressade situationer. Det håller inte att som i dag en stor del av institutionerna ger med sig på grund av hot och våld.
Det måste finnas riktlinjer och en konsekvens från kultursektorn i detta avseende.
Mattias Karlsson (SD):
Som jag sade inledningsvis satsar vi 5 miljoner kronor mer än regeringen på läsfrämjande insatser för barn och unga. Det är ett exempel. Tittar man på andra områden föreslår vi också stora satsningar på skolan på alla nivåer i vår budget. Att stimulera läslust och läsande är framför allt en fråga för skolan. De insatser som vi gör är viktiga.
Det handlar om läsfrämjande insatser och insatser som syftar till att stimulera intresse för och läsande av litteratur hos framför allt barn och unga. Men de problem jag pekade på och som är grunden till att vi har den här diskussionen är strukturella problem. De måste man angripa på andra sätt.
Jag tror att vi skulle kunna ha hur många projekt som helst - bokbussar och andra saker, skolbibliotek, mer personal på biblioteken - utan att det skulle göra någon större skillnad för grundproblematiken i det här fallet. Den är att vi har en mycket större invandring är vad vi klarar av. Det pekar även Skolverket på i sin rapport med nr 227.
Man kommer aldrig i fatt. De segregerade skolorna blir bara mer och mer segregerade, och när man väl har hunnit i fatt och kan hjälpa några barn med deras situation kommer det nya typer av problem och nya elever som har stora behov.
Att inte se de strukturella problemen och att inte vilja åtgärda grundproblemet i det här fallet är lite som att sitta i en båt som läcker och bara fokusera på hur man ska ösa i stället för att tänka på hur man ska stoppa läckan.
Mattias Karlsson (SD):
Självklart gäller de alla. Vi vill öka stödet till de medel som Kulturrådet betalar ut för läsfrämjande insatser för barn och unga. Där har olika typer av projekt möjlighet att söka medel, och sedan får det bli en bedömningsfråga vilka som anses ha bäst förutsättningar att bli lyckosamma.
Jag tror att även om vi skulle satsa 20, 30 eller 40 miljoner extra på läsfrämjande insatser av den typ som Tina Ehn ofta talar sig varm för - enstaka projekt och nedslag - skulle det inte dramatiskt förbättra situationen. Om man inte inser var huvudproblemet ligger kan man inte lösa problemen. Det oroar mig faktiskt.
Det är lätt att stå och tala fint om enstaka projekt och få det att låta bra, men jag tror inte att det kommer att göra någon större skillnad. Tyvärr tror jag att vi kommer att få leva med ett utanförskap som kommer att vara i generationer på grund av den oansvariga politik som bland andra Tina Ehn har varit med och bedrivit.
Mattias Karlsson (SD):
Eftersom Ellen berörde språklagen kan jag inte låta bli att ställa en fråga som jag ställde till Folkpartiet och Christer Nylander förra året när vi hade denna debatt men som jag inte tyckte att jag fick något riktigt bra svar på. Frågan rör motionen om punktskriftens ställning.
Som jag har uppfattat det anser majoriteten att punktskriften inte bör ha ett lagstadgat skydd på samma sätt som teckenspråket har eftersom punktskriften inte kan räknas som ett eget språk. Men om den nu inte kan räknas som ett eget språk, borde den då inte räknas som en annan form av svenska? Borde den inte därigenom få stöd av språklagen?
Det måste ju vara det ena eller det andra; antingen är det ett eget språk eller så är det en annan form av skriven svenska. Det kan inte vara något mitt emellan eller ingenting. Jag tycker att det vore rimligt att i båda fall ge de synskadade samma rätt till sitt läs- och skriftspråk som andra har.
Mattias Karlsson (SD):
Punktskriftsnämnden försöker skydda, bevara och främja punktskriften. Därför har punktskriftsnämnden föreslagit precis samma sak som vi föreslog i vår motion, nämligen att punktskriften också ska omfattas av språklagen och ges samma ställning som teckenspråket. Jag tycker att det är märkligt när man både förra året och i år i utskottets ställningstagande hänvisar till Punktskriftsnämnden och säger: Vi behöver inte göra så mycket mer, för vi har utsett denna nämnd som ska värna punktskriften!
Men Punktskriftsnämnden vill ha ett lagskydd för punktskriften, precis som vi föreslår i motionen.
Mattias Karlsson (SD):
Det var trevligt att Christer Nylander instämde i min grundanalys av problemet. Sedan blev det tyvärr lite mer förvirrat. Först och främst anklagade Christer Nylander mig och mitt parti för att vilja stänga gränserna. Sedan sade han att det löser inga problem att stänga gränserna.
Vi vill inte stänga gränserna, utan vi vill bara normalisera Sveriges invandringspolitik till en nivå som påminner om våra grannländers. Som Christer Nylander säkert vet är det inte Sverigedemokraterna som är extremister i invandringsfrågorna i ett europeiskt perspektiv utan det är snarare Folkpartiet och de övriga partierna i Sveriges riksdag som företräder en extrem hållning.
Det är fel att säga att en mer ansvarsfull begränsad invandring inte skulle ge någon effekt på de problem vi talar om. Givetvis skulle det primärt bidra till att se till att problemen inte förvärras. Även när det gäller de befintliga problemen kan vi av Skolverkets rapport se att det är främst i de segregerade invandrartäta skolorna som problemen är störst. Jag har i många år sett problemen i Malmö.
Man kommer aldrig i fatt. Det hjälper inte hur mycket man än gör, satsar och prioriterar eftersom det ständigt kommer in nya elevgrupper med lika stora eller ännu större behov. Det drabbar även dem som redan finns där och har problem. Jag sade till Tina Ehn att den politik som bedrivs just nu påminner lite om att sitta i en båt med ett stort hål som läcker.
Man sitter och diskuterar hur man ska ösa med en kaffekopp i stället för att börja fundera på att först plugga igen hålet och sedan ösa ut vattnet och ta tag i problemen. Christer Nylander menar att vi säger nej till alla insatser, att vi inte vill lösa problemet. Vilka insatser säger vi nej till? Vi satsar mer än Folkpartiet. Vi satsar 5 miljoner mer på läsfrämjande insatser för barn och unga. Vi satsar mer på skolan och vuxenutbildning.
Frågan är vad som är era lösningar och varför vi ska tro på att de lösningarna fungerar nu när de inte har fungerat tidigare.
Mattias Karlsson (SD):
Jag vet inte om vi egentligen har så olika syn. Jag tror bara att vi ser lite olika på ordningen och vilket problem man ska ta tag i först. Självklart måste vi ta tag i de problem som finns. Självklart måste vi göra så mycket vi kan. Men att bara skylla på skolan, att den inte gör sitt jobb, tror jag inte heller håller streck.
Man måste någonstans inse att det inte är rimligt att tänka sig att en pojke som kommer hit i tolvårsåldern, som aldrig har gått i skolan och som är analfabet, någonsin kommer att komma i fatt svenska elever när det gäller läsförståelse eller andra ämnen. Då hjälper det kanske inte hur mycket man än skyller på att skolan inte ser individen eller att det inte finns tillräckliga resurser. Men givetvis ska vi göra vad vi kan, och det gör vi också.
Därför satsar vi mer på läsande när det gäller insatser för barn och unga, mer på gymnasieskolan och mer på vuxenutbildningen än vad Folkpartiet gör. Jag tycker snarare att det verkar vara Christer Nylander som inte har svaren och lösningarna. Jag har fortfarande inte hört något konkret om hur man ska lösa de här problemen. Christer Nylander erkänner att den politik som vi har fört nu har lett fram till att vi har ett alarmerande problem.
Men jag har fortfarande inte hört någonting om hur den utvecklingen ska kunna brytas och dessutom hur insatserna ska bli så starka att vi kan komma till rätta med de problem som redan finns och som har skapats tidigare. Från Folkpartiet kommer inga övertygande förslag över huvud taget på det integrationspolitiska området.
Järvalyftet tog Erik Ullenhag fram för inte så länge sedan som det som skulle vara den stora lösningen, men vi såg resultatet: ytterligare ett fiasko, ytterligare hundratals miljoner rakt ned i soptunnan. Man förstår inte att detta är ett systemfel.