Beatrice Ask (M):
Jag tackar ministern för svaret. Jag är glad att arbetsmarknadsministern så tydligt delar min oro över utvecklingen när det gäller att kräva utdrag ur belastningsregistret i samband med ansökan om anställning. Det är också positivt att regeringen avser att återkomma till riksdagen om detta, men frågan är när förslaget kommer och om vi kan räkna med en proposition till hösten.
Det är ingen hemlighet att jag under flera år på olika sätt har försökt stävja nya krav på utdrag ur belastningsregistret. Skälen till det är flera. För det första ska den som har avtjänat sitt straff betraktas som en fri människa. Det måste vara grundinställningen i ett rättssamhälle. För det andra måste den som dömts och avtjänat sitt straff få möjlighet att bygga upp ett normalt liv.
För den som tidigare har begått ett brott innebär utdrag ur belastningsregistret att ständigt blir påmind och bedömd utifrån ett brott som kan ligga långt tillbaka i det förflutna. Alldeles för många arbetsgivare sorterar bort människor, som aldrig får en chans att hävda sin kunskap och erfarenhet vid en anställningsintervju eller annat. Det förlorar alla på. För det tredje påverkas verkställigheten.
Det innebär att frigivningen inte blir det mål som krävs för att motivera intagna till behandling eller olika insatser som kan göra dem bättre förberedda inför frigivningen. De vet ju att möjligheterna att börja ett annat liv ligger långt borta. Utdrag ur belastningsregistret riskerar dessutom att ge arbetsgivarna en falsk trygghet.
Vad en person gjorde för sju år sedan säger väldigt lite om den personen i dag. Det beror också mycket på vilken typ av brott det handlar om. Vi har fått en utveckling där det är väldigt generellt och rutinartat, och det bekymrar mig. Den andra delen av mina frågor rör vilka åtgärder man kan tänka sig för att underlätta övergången från anstalt till frihet. Vi vet att alldeles för många återfaller i brott.
Riksrevisionen presenterade för några veckor sedan en rapport om detta, och eftersom vi har arbetsmarknadsministern på plats tänkte jag koncentrera mig på frågor som ligger nära hennes direkta ansvarsområde.
När det gäller klienterna inom Kriminalvården saknade drygt en fjärdedel direkt anknytning till arbetsmarknaden när brottet begicks, ytterligare en fjärdedel sökte jobb, 4 procent var föremål för en arbetsmarknadspolitisk insats och 4 procent studerade. Man kan säga att ganska få hade kontakt med arbetslivet.
Nära hälften av Kriminalvårdens klinter har enbart gått grundskolan eller saknar fullföljd skolgång. Utbildningsnivån är alltså väldigt låg. Många har kort sagt långt till ett arbete. Just därför är det viktigt att använda tiden under verkställigheten för att komplettera bristande utbildning.
Jag är glad över att vi på 36 anstalter i dag har upphandlat utbildning via Arbetsförmedlingen och gjort stora framsteg. Min enkla fråga är: Vilka ytterligare åtgärder är statsrådet beredd att vidta för att fler dömda ska få hjälp av Arbetsförmedlingen?
Riksrevisionen visar att av närmare 3 000 individer som skulle vara i behov av sådan hjälp lyckas man nå ungefär 1 500 med inskrivning hos Arbetsförmedlingen, och betydligt färre får en åtgärd. Det finns alltså mer att göra. Vad är regeringen och ministern beredda att göra på detta område?