Björn von Sydow (S):
Dagens Nyheters reportage i juli kom som en överraskning för mig. För socialdemokrater som var aktiva verksamma i finansutskottet och det parlamentariska rådet fanns väl mer av aningar. Jag själv hade inte ens aningar.
Man får också lägga till att offentlighetsprincipen och meddelarskyddet enligt tryckfrihetsförordningen har visat sitt stora värde när Dagens Nyheter har kunnat göra sina reportage. Det har också kommit bidrag utanför Dagens Nyheters reportage.
Det har kommit skrivelser till konstitutionsutskottet från olika insatta individer, bland annat tidigare revisorer vid de numera sammanlagda myndigheterna. Jag hade dessförinnan inte heller den typen av information som de har vidarebefordrat. Konstitutionsutskottets kansli har gått igenom forskningsläget när det gäller vår riksrevision.
Där finns en hel del hämta och se, men inte heller där kan jag i efterhand se att man såg de problem som dök upp under 2016. Det har varit värdefullt att lyssna på företrädarna för personalorganisationen vid Riksrevisionen.
Där kom fram nyanser som låg i linje med den utredning som Hans-Gunnar Axberger har gjort men kanske med något olika betoningar. Där var naturligtvis förhållandena i denna stora myndighet i centrum. Jag tycker nog att man kan säga att man där såg att det har funnits en del problem men att de fördjupades under augusti 2015 och framåt.
Konstitutionsutskottets egna utfrågningar av riksrevisionerna, alla tre, har också varit bra. Dock menar jag att dessa skeenden och de mejl och krav vi fick in inte var tillräckligt djupa och allsidiga för att konstitutionsutskottet och riksdagen skulle kunna entlediga riksrevisorerna i enlighet med våra nuvarande regler.
Där anges som utgångspunkt begreppet allvarlig försummelse.
Det är först i och med Hans-Gunnar Axbergers utredning, som Riksrevisionen själv bad om och som jag och vi i presidiet var med om att tillstyrka igångsättandet av, som vi får underlag för konstitutionsutskottets ställningstagande när det gäller att bedöma vad som har skett inom Riksrevisionen i form av förtjänster och problem.
Med den har vi kunnat få en utgångspunkt - och jag vågar nog säga att den också har varit en samlande utgångspunkt - för bedömningen i konstitutionsutskottet och det initiativ till en utredning som vi nu föreslår riksdagen.
Jag vill direkt säga att jag och Socialdemokraterna tyckte att de tre riksrevisorerna har handlat riktigt när de successivt har begärt sina entlediganden. De har gjort det, vill jag tro, så småningom i ljuset av Axbergers utredning.
En så omfattande kritik på så många punkter som den innehåller gjorde att situationen inte var hållbar vare sig för de tre individerna som riksrevisorer - varav en ju redan hade avgått direkt - eller för förhållandena inom myndigheten.
Jag vill nämna några punkter ur Axbergers utredning som måhända i uppföljningen i medierna och kommentarer inte har varit så mycket i centrum men som jag tycker är betydelsefulla. Som vår ordförande nyss framhöll i sitt anförande handlar det om det stora förändringsarbete som sattes igång av de tre nya riksrevisorerna utan en så kallad riskanalys.
En sådan skulle ha inneburit att man hade varit tvungen att för sig själv sätta upp vad som skulle kunna ske i och med den kraftiga omstart eller nystart som man förespråkade. Axberger menar också att det i detta läge hade varit mycket lämpligt med samråd med riksdagen.
Jag vill dock påpeka att den information som i alla fall jag upplever mig ha fått i och med revisorernas besök i KU inte gjorde att jag förstod vad som var på gång och vad som skulle kunna bli problematiskt.
Likaså är nedläggningen av granskningar och att inga motiv för dessa angavs av riksrevisorerna i strid med revisionslagen, och det är inte heller en acceptabel förvaltningsprocess.
Det finns en informell kultur i myndigheten som har funnits under många år och som paradoxalt nog har gjort att myndigheten har styrts på ett mindre regelkonformt sätt än vad svensk statsförvaltning ska ha och som man skulle kunna tänka sig att just Riksrevisionen borde vara angelägen om att ha. Fru talman!
Jag vill också ta upp hur vi i riksdagen har utövat vårt huvudmannaskap för Riksrevisionen. I Axbergers utredning, och i viss mån i andra inlägg, framkommer problemen med splittringen i tillsynen och kontakten med revisionen när det gäller konstitutionsutskottet, finansutskottet och det parlamentariska rådet.
Här framkommer också att lagstiftningen, ursprungligen från 2003, och utformningen av självständigheten för riksrevisorerna har varit otydliga. Hela processen 2003 var en politisk parlamentarisk kompromiss som inte hade riktigt bra utformad lagstiftning som följd.
Jag vill också nämna något som jag tror nästan är en systemegenskap och som Hans-Gunnar Axberger har åtminstone muntligt nämnt för oss.
Det handlar om att en följd av självständigheten, eller i Axbergers yttrande "oberoendet", för de tre riksrevisorerna är att den upplevs som ett mindre oberoende för förvaltningstjänstemännen i myndigheten.
Där finns måhända ett av de problem som naturligen inte finns i en vanlig svensk myndighet, där generaldirektören tenderar att ofta delegera ned till olika nivåer i sin organisation. Det gäller då inte bara beredning utan också beslut.
Här finns ett problem som vi har anledning att uppmärksamma, och vi bör i viss mån förstå vad som har varit och se på vad vi ska göra framåt. Det finns många uppskattande bedömningar, inklusive från personalorganisationerna.
Trots personalomsättningen, kanske låg produktivitet i granskningar och andra frågetecken finns vittnesbörd och bedömningar de senaste åren som pekar på att bra jobb också har gjorts.
Det är förhoppningen att vi med mycket möda och god tro ska kunna skapa en samhällsnyttig, spännande och bra riksrevision såväl för riksdag och den politiska tillsynen av oss själva som för att myndigheten ska fungera på ett sätt som gör att vi får goda och engagerade medarbetare.
Jag vill givetvis yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet.