KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Det är alltid så att lagförslag kritiseras av vissa, säger Thomas Bodström. Det är helt sant, och det är inte alltid man kan lyssna på dem. Men det fanns tydliga indikationer på att Lagrådet i det här fallet skulle ha mycket allvarliga invändningar. Thomas Bodström brukar ju i andra debatter här i kammaren hävda att regeringen borde lyssna mer på Lagrådet.
Jag tyckte att det fanns anledning att ta tillbaka förslaget redan nu för att se om vi i en proposition till våren någorlunda snabbt ändå kan åstadkomma det som Thomas Bodström och jag är överens om - tuffare tag mot rattfyllerister - utan att för den skull göra misstag i fråga om den juridiska utformningen.
Den statistik som används i dag vad gäller vållande till annans död visar ju att ungefär 20 % av fallen inte är alkoholrelaterade. Det är väldigt svårt att se hur en så stor andel av de här brotten skulle kunna anses vara helt ointressanta. Jag tycker till exempel att det finns en jämförbarhet mellan sjörattfylla och vanlig rattfylla, om man får uttrycka sig så omilt.
Det är inte ett mindre oförsiktigt agerande att ta livet av någon genom att fara fram vårdslöst och berusat till sjöss än i vägtrafiken. Det är klart att mycket skulle vara vunnet om vi kunde få in även detta i lagändringen, så att man slipper denna diskrepans mellan olika linjer.
Det är enkelt att i en debatt säga att man nu försenar en seriös möjlighet att förhindra eller i vart fall straffa och tydliggöra hur allvarligt man ser på den här typen av brott. Men jag delar inte den uppfattningen. Lagen som Thomas Bodström hade velat få igenom skulle i bästa fall ha gällt från den 1 april. Det kan inte handla om många månader som man behöver försena det hela med.
Möjligen blir inte detaljerna i ett lagförslag så bra när man lägger fram det tre dagar före valet och skickar iväg det i hast till Lagrådet. Det försöker vi rätta till nu.
Vi kommer att komma tillbaka med ett mer genomarbetat förslag tillsammans med en del andra konkreta förslag som alliansregeringen har, i syfte att motverka det förskräckliga faktum att antalet människor som kör berusade i trafiken och därmed riskerar andra människors liv ökar.
Beatrice Ask (M):
Jag vill gärna vara tydlig med att jag som justitieminister har mycket stor respekt för Lagrådet, och jag försöker vara konsekvent i att både lyssna på och tillvarata Lagrådets synpunkter.
Den kritik som har framförts i andra frågor än den som vi diskuterar här och nu, och som jag gärna vill hålla mig till, handlar till stora delar om att vi i Sveriges riksdag har infört en budgetordning som innebär att det är nästan omöjligt för en nytillträdd regering att genomföra några förändringar utifrån väljarnas önskemål utan att få allvarlig kritik av Lagrådet. Vi påpekade detta när dessa förändringar trädde i kraft, men ni socialdemokrater blundade för det. Det beklagar jag.
Likväl, om vi återgår till det vi diskuterar, slängde du som tidigare justitieminister in ett förslag tre dagar före valet som inte var tillräckligt bearbetat. Det fanns mycket som talade för en allvarlig kritik. Jag tyckte att det var lite tråkigt att få den kritiken med tanke på att vi driver frågan om att skärpa straffen och synen på berusning i trafiken.
Av det skälet tyckte jag att det var bra att ta hem förslaget och se om vi kunde göra några förbättringar, för att sedan lägga fram det tillsammans med de andra förslagen som vi tänker lägga fram för att förhindra det ökade problemet med berusning i trafiken. Det var det enkla resonemang som fördes. Sedan kan man gå till torgs och säga att vi kommer att vara ansvariga för att ingenting görs mot rattfylla.
Men det handlar faktiskt om att seriöst försöka göra något som var halvbra riktigt bra. Det tycker jag man borde vara överens om att ha som ambition. Det är för viktiga frågor för att slarva över dem. Det är i varje fall min ambition i arbetet.
Beatrice Ask (M):
Jag har inte kritiserat tjänstemännens arbete, men jag kritiserade det politiska beslutsfattandet att skicka i väg ett förslag som rönte sådan kritik. Jag tog ett annat politiskt beslut, nämligen att försöka lyssna mer på de invändningar som fanns.
Justitiekanslern påpekade i sammanhanget att det ankommer på lagstiftaren att beakta kravet att likvärdiga fall i princip ska bedömas lika, det vill säga att olika typer av brott faktiskt inte ska behandlas helt olika. Då finns det när det gäller vållandebrotten problem i den utformning som reglerna hade fått med det förslag som Thomas Bodström skickade i väg till Lagrådet.
Vi fann att det fanns anledning att fundera över om vi kunde rätta till det. Det kommer vi att göra och återkomma med detta. Respekten för varandra är otroligt viktig i det här arbetet. Vi gör olika bedömningar om hur man ska lyssna på detta. Sedan är det ingen som vet vilka resonemang jag har om hur Lagrådet behandlas i olika sammanhang i övrigt.
Min grundinställning kvarstår, nämligen att vi måste vara noga med både beredning och annat i det här ärendet. Det gäller oavsett om det handlar om frågor som i det här fallet hanterades av den förra regeringen eller om det handlar om frågor som vi hanterar i den regering där jag nu är en del av arbetet.
Beatrice Ask (M):
Jag är född, uppvuxen och har bott nästan hela mitt liv i hyresrätt så det är klart att jag har en stor känsla för hyresgästinflytande och tycker att det är oerhört viktigt. Vi kan se att det är en ganska bra balans i regelverket när det gäller hur man ska bedöma olika intressen, som det alltid finns mellan hyresgästen och fastighetsägaren.
Det som är svårt i de enskilda fallen är ju att det hyresgästintresse som beaktas inte enbart handlar om den enskilde hyresgästen utan om hyresgäster i ett längre perspektiv. Man måste väl ändå ha klart för sig att vi har en ganska hög omsättning av många bostäder. Det innebär att det inte går att titta på den enskilde utan man måste se i ett längre perspektiv.
Det är inte min sak att uttala mig om hur jag tycker att hyresnämnderna ska besluta i enskilda fall. Av de utslag som finns kan man se att det inte är särskilt ofta som hyresgästen har fått rätt, men man kan ändå inte dra så långtgående slutsatser därför att de flesta ärenden faktiskt görs upp i godo.
Det hyresnämnderna ändå har att ta ställning till är hyresgästintresset i ett längre perspektiv, alltså generationer av hyresgäster, och man måste också ge fastighetsägare rimliga möjligheter att göra de investeringar och förändringar i en fastighet som krävs för att den ska hålla rimlig standard över tid. Det är ett ansvar som vi ålägger fastighetsägarna.
Det är också ett bekymmer när fastighetsägare inte vill göra de insatserna. När vi har tittat på detta har vi ändå tyckt att regelverket är förhållandevis tydligt och att den översyn som gjordes bara för några år sedan gav ett ganska bra resultat.
Vi har inte tyckt att man nu ska lägga utredningsresurser på att göra ytterligare förändringar därför att vi inte ser det stora bekymmer som interpellanten tar upp.
Vi tycker nog att vi bör hålla oss till de förändringar som man gjorde 2002 och i övrigt vänta och se och så att säga följa utvecklingen vad gäller hyresnämndsärenden, men också det vi kan få fram om hur ärenden görs upp i godo och på ett sätt som inte leder till beslut i hyresnämnden.
Jag är inte beredd att vidta några åtgärder för att utreda eller förändra detta nu.
Beatrice Ask (M):
Först och främst ska man kanske ha klart för sig att det inte är alla typer av investeringar i lägenheter som betalar sig över kort tid. Därför är det naturligtvis nödvändigt för fastighetsägare att se investeringar över en längre tid och ta hänsyn till mer än en generation av hyresgäster. Tidigare vägdes hyresvärdens intressen in på sådant sätt att man tyckte att det var rimligt att man fick en modern nybyggnadsstandard. Det fick hyresgästerna finna sig i.
Man hade i allt väsentligt bara möjlighet att ifrågasätta lyxåtgärder. Nu gäller att man också ska väga in och ta hänsyn till andra önskemål som hyresgäster för fram. Det kan vara sådant som att hyresgäster tycker att de vill behålla en äldre men fullt användbar inredning. Ett annat relevant intresse som gäller enligt nuvarande regler är att hyresgästernas boendekostnader inte ska bli opåkallat höga.
Jag tar med det här som exempel därför att jag menar att den förändring som gjordes för några år sedan innebar att man tog sådana hänsyn som är rimliga. Däremot kan det inte vara ett intresse att ändra regelverket så att den enskilde i den verkliga meningen kan motsätta sig en förnyelse eller en renovering i en hyreslägenhet.
Då försämrar man dels den långsiktiga förvaltningen av bostäder, dels får man en nedslitning som kan kosta framtida hyresgäster väldigt mycket när den ska åtgärdas. Med de regler som finns i dag menar jag att man ska göra de hänsynstaganden som är viktiga.
Det innebär att hyresgästen kan få rätt när det gäller onödiga renoveringar. I svåra fall är det hyresnämnderna som får göra en bedömning av vad som är rimligt och vad som är nödvändigt. Men där får jag ändå säga att jag har visst förtroende för det arbete som görs i hyresnämnderna, även om jag inte ska uttala mig om deras beslut.
Jag konstaterar också att det i många fall är så att fastighetsägare och hyresgäster kommer överens med varandra utan att leda det hela till nämnden. Det är också bra. Men det innebär att man lutar sig mot och stöttar sig på det regelverk som finns. Jag anser nog att hyresgästerna har ett betydande inflytande men att det finns en gräns för hur långt det kan gå.
Sedan finns det enstaka fall som man kan läsa om i medierna där även jag kan vara undrande. Men det är tyvärr så - och det är en erfarenhet man gör när man är politiker - att man sällan får hela sanningen i artiklar utan att frågan är mer komplicerad än så. Då finns lagstiftningen och hyresnämnden där för att slita den typen av tvister. Jag har förtroende för att de gör det på ett bra sätt.
Beatrice Ask (M):
Jag blir lite förundrad över diskussionen. Interpellanten för fram en förödande kritik mot hyresnämnderna. Hyresnämnderna skulle alltid döma mot hyresgästernas intressen. Det är inte min bild av det som sker i hyresnämnderna. Jag vet att i många fall har hyresgäster inte fått rätt.
Men när jag tittar på de regler som hyresnämnderna har att hänsyn till, och förarbetena till den modernisering som den förra regeringen lät göra, kan jag konstatera att man har betydande underlag för att ta hänsyn till hyresgästintressena.
Det som kan vara en diskussion i det enskilda fallet är att man inte enbart tar hänsyn till den enskilde hyresgästens intresse utan att det handlar om ett mer allmänt hyresgästintresse. Jag tycker att reglerna är förhållandevis bra. Jag vill inte sätta mig till doms - i varje fall inte än - över de beslut som fattas i hyresnämnderna. Det enkla skälet är också att så många ärenden aldrig når hyresnämnderna därför att man gör upp i godo.
Sedan kvarstår det problem som jag tycker att interpellanten ändå belyser, nämligen att det för den enskilda familjen kan vara ett jättestort problem med en kraftig hyreshöjning. Det finns många arbetslösa, och det finns många som lever på pension, som inte har en stark ekonomi. Den här regeringens viktigaste uppgift är att försöka ändra på den delen.
Vi ska se till att få flera i arbete, se till att människor får en ekonomi som gör att de klarar av de höga bostadskostnader de har. När det gäller tvister om renoveringar finns en lagstiftning som är någorlunda bra. Vi är inte beredda att ändra på den, utan vi har förtroende för att man sliter tvister på ett rimligt och avvägt sätt i hyresnämnderna.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig vilket beslutsunderlag jag har haft och vilka bedömningar jag har gjort vid utformningen av rättsväsendets resurstilldelning i budgetpropositionen. Den nya regeringen har sjösatt den mest ambitiösa satsningen någonsin på rättsväsendet. Vi har bland annat annonserat en kraftig ökning av antalet poliser med målet att vi ska ha 20 000 poliser senast 2010.
Sammantaget har anslaget till rättsväsendet för 2007 ökat med drygt 1 1⁄2 miljard jämfört med den förra regeringens anslag för 2006. Thomas Bodström är säkert bekant med flera av de underlag jag tagit del av. Den samlade bild som framkommer av Brås statistik visar exempelvis att den förra regeringen inte på något avgörande sätt lyckats förbättra tryggheten i samhället.
Jag är övertygad om att Thomas Bodström delar min bedömning att den kraftiga ökningen av antalet anmälda våldsbrott är ett allvarligt problem. Våldsbrotten drabbar dessutom ofta de som redan lever i utanförskap på ett eller annat sätt. För övrigt räcker det med att läsa några lokaltidningar för att få klart för sig att stora delar av den svenska befolkningen under en följd av år har upplevt en försämring av polisens närvaro och synlighet.
Det är orimligt att göra någon annan bedömning än att detta har haft en negativ inverkan på tryggheten i samhället, inte minst i de stora områden av vårt land som utgörs av glesbygd. Man behöver alltså inte leta länge för att finna starka argument för de satsningar som vi nu genomför på rättsväsendet. Nu är det viktigt att följa upp satsningarna och se till att de ger resultat.
Beatrice Ask (M):
Jag ska gärna säga att när man snurrar runt med siffror är det mycket som far emellan. Faktum kvarstår - om jag får börja i den delen - nämligen att vi gör en mycket stor satsning på polisen. Det är riktigt att det finns diskrepanser framför allt jämfört med den motion som vi lade fram för ett år sedan. Det beror naturligtvis på att man inte kan hoppa över det faktum att man har en gällande budget som man utgår från när man lägger fram sitt förslag.
Det är också så att man när man lägger en budgetproposition är tvingad att utgå från det underlag som finns på departement och annat och jämka med den situation som är. Samtidigt förhandlar man. Det är väl riktigt att det finns skillnader sett till en tidigare motion i förhållande till vad budgetpropositionen gäller.
Men faktum kvarstår: I den budget som nu ligger har vi med hela den satsning på utbildning och anställning av poliser som utlovats och ytterligare åtgärder. Vi ökar budgeten på en rad andra områden. Sammantaget är detta en budgetökning som är mycket mycket stor. Sedan kan man leka med siffrorna fram och tillbaka, och det är det som Thomas Bodström gör.
Men det är också så att det fortfarande är otroligt stor skillnad mellan vad alliansen nu satsar på polisväsendet och vad Socialdemokraterna är beredda att anslå. Det går inte att göra ett eller annat anslag och säga: Här har vi mer. Det har vi ju inte sett mycket av. Tvärtom är det så att det budgetförslag som Socialdemokraterna har presenterat innehåller nästan ingenting alls därutöver. Skillnaderna är alltså fortfarande desamma.
Det innehåll som vi hade i valrörelsen ligger fast, och det är det som vi kommer att genomföra under den här perioden.
Beatrice Ask (M):
När man gör en budget då man sitter i opposition och när man gör en budget i departementet utgår man alltid från gällande budget och lägger därutöver. Man kan aldrig hoppa över att saker händer däremellan, mellan den budget man lägger och ett halvår eller ett år senare. Siffrorna kan gå både uppåt och nedåt.
Det viktiga är skillnaden mellan vad ni anser är nödvändigt och det innehåll och det man vill åstadkomma. I det fallet vågar jag påstå att vi inte gett oss en tum när det gäller vad vi ska genomföra. Möjligen har det på ett eller annat område gjorts bedömningen av mig och mina medarbetare att vi klarar det med något mindre resurser än vad vi befarade när vi gjorde den förra motionen.
Att siffrorna inte stämmer helt och hållet må vara hänt, tycker jag. Det viktiga är att det vi har utlovat i form av insatser, förstärkningar, åtgärder och innehåll ligger fast. Vi återkommer till de här budgetresonemangen. Men jag hoppas att det framför allt är prognoser och bedömningar av framtida behov och inte något slags historisk matematikövning vi ska ägna oss åt när vi om några veckor har budgetdebatt.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig vilka initiativ jag avser att vidta för att kunna presentera en följdlagstiftning samtidigt som rambeslut tas i framtiden. Genom Amsterdamfördraget skapades rambeslut som ny form av rättsligt instrument inom tredje pelaren. Rådet får, enligt artikel 34.2 i fördraget om Europeiska unionen, fatta rambeslut om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och författningar. Detta får ske på initiativ av kommissionen eller en enskild medlemsstat.
Ett beslut att anta ett rambeslut förutsätter enhällighet i rådet. Rambeslut är bindande för medlemsstaterna i fråga om det resultat som ska uppnås. Däremot överlåts det åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssätt. Rambeslut saknar direkt effekt och måste införlivas med nationell rätt för att få avsedda rättsverkningar. Som Thomas Bodström påpekar krävs, enligt 10 kap.
2 § regeringsformen, riksdagens godkännande innan regeringen ingår en för Sverige bindande överenskommelse som innebär till exempel att en lag måste ändras. Innan Sverige röstar för ett antagande av ett rambeslut i ministerrådet måste därför, om rambeslutet förutsätter lagändring eller annars bedöms vara av större vikt, riksdagens godkännande inhämtas. Riksdagens majoritet har tidigare uttalat att det är möjligt att godkänna ett utkast till rambeslut och först därefter fatta beslut om aktuella lagstiftningsåtgärder.
Att avvakta med följdlagstiftning på detta sätt bör enligt riksdagens uttalande emellertid endast ske när det är nödvändigt på grund av de tidsramar som gäller för antagandet av rambeslutet. Arbetet inom EU med krav på snabba beslut har föranlett den tidigare socialdemokratiska regeringen att i allmänhet skilja på godkännande och genomförande i Sveriges riksdag - det vill säga riksdagen har fått ta ställning till den lagstiftning som rambeslutet föranlett långt efter det att rambeslutet antagits.
Av respekt för riksdagen som lagstiftande församling bör utgångspunkten vara att riksdagen, när den beslutar i fråga om godkännandet av överenskommelsen, också har möjlighet att ta ställning till de lagändringar som blir aktuella till följd av överenskommelsen. Min ambition är att i större utsträckning än vad som hittills varit fallet presentera den lagstiftning som krävs för genomförandet i nationell rätt av rambeslutet i samband med att riksdagens godkännande inhämtas.
Jag ska därför se över de rutiner och arbetsmetoder som tillämpas i förhandlings- och lagstiftningsarbetet. Jag utesluter dock inte att det uppkommer situationer där Sverige bör medverka till att ett rambeslut antas utan att den nödvändiga nationella lagstiftningen har redovisats i detalj för riksdagen. Även i dessa fall kommer jag att sträva efter en höjd ambitionsnivå så att riksdagen kan få en godtagbar redovisning av vilken följdlagstiftning som kommer att krävas i ärendet.
Beatrice Ask (M):
Jag tycker nog att jag var ganska tydlig i det här svaret. I grunden anser jag att lagstiftningen ska skötas av Sveriges riksdag. Det är nästan omöjligt med den ordning som EU har i dag. I princip uppfyller vi inte de grundläggande kraven, som gäller för ordningen i det här landet, när vi tvingas ta beslut på det sätt som EU-organisationen i dag förutsätter. Det här tycker jag är principiellt besvärligt.
Skillnaden mellan mig och Thomas Bodström i den här frågan är att Thomas Bodström tycker att den ordning som har gällt har varit helt i sin ordning. För mig är det här svårt därför att de här principerna i grunden inte riktigt går ihop. Jag kommer att eftersträva en tydlighet visavi riksdagen så långt det är möjligt, men jag inser att det enda som egentligen kan lösa upp knuten är att EU:s beslutsordning ändras, alternativt att vi gör förändringar i svensk grundlag.
Jag tror inte att vi är redo för något av det, utan det här är en konflikt som vi kommer att få leva med. Jag kommer inte att förhindra viktiga beslut inom det europeiska samarbetet för den här principens skull. Men jag kommer att slita med frågan och faktiskt erkänna att detta är ett bekymmer och försöka göra vad jag kan för att så lite som möjligt av den här diskrepansen i realiteten ska verka för riksdagen. Det räcker inte med att riksdagen tycker att det är okej att fatta beslut i efterhand.
I princip borde man faktiskt inte göra det. Det är min grundinställning.
Beatrice Ask (M):
Så som Thomas Bodström tolkar mitt svar nu är väl att tolka det väldigt eget, om man får uttrycka sig så. Thomas Bodström som själv har varit statsråd vet att man ger de flesta svar i regeringens namn. Jag arbetar med alliansregeringens goda mandat.
Vi är överens i de här frågorna, och det har aldrig varit någon från de andra partierna som har ifrågasatt behovet av att få en bättre redovisning till kammaren inför de rambeslut som har tagits. Vi har varit väldigt ståndaktiga från moderat sida när det gäller den principiella grunden för riksdagens ansvar och skyldigheter. Det är svårt med det regelverk som är i dag, men det är inte så att vi har olika uppfattningar om vad som egentligen ska gälla.
Beatrice Ask (M):
Med tanke på de råd som jag fick av Thomas Bodström tidigare ska jag väl säga att jag i den frågan inte har pratat färdigt med alliansen. Men vår avsikt är att arbeta med detta, och den tidsplan som gäller är beroende av att riksdagen faktiskt har vilandeförklarat de nu gällande propositionerna. Min ambition är att vi ska hantera detta i laga ordning, och min inställning i sakfrågan är väl känd. När det gäller buggning har vi i regeringsförklaringen tydliggjort vad som gäller.
Beatrice Ask (M):
Den debatt som vi hade kring de här båda propositionerna gav vid handen att det fanns en del saker som var utestående. Vi har inte diskuterat färdigt än, eftersom det underlag som jag tror är väldigt viktigt i de diskussionerna kom först i fredags. Jag kommer att ta de diskussionerna med allianspartierna. Min ambition är fortfarande att den grundinställning som jag har redovisat tillsammans med partiet tidigare ska gälla.
Jag tror att det är viktigt för polisen och för rättssystemet att vi får mer moderna verktyg på plats och att vi också gör den hemläxan i god tid så att vi kan hantera detta utan onödiga förseningar med respekt för riksdagens tidigare beslut.
Beatrice Ask (M):
Det var uppenbart att väljarna inte var så där jättenöjda med de socialdemokratiska besked som gavs. Det faktum att man inte ger besked betyder inte heller att man inte är överens. Vad jag har försökt tydliggöra är att vi i fredags fick en utredning där det har tagits fram underlag för de diskussioner som man ska ha. Jag har faktiskt inte träffat mina kamrater sedan dess. Däremot kan jag säga att vi diskuterar hemliga tvångsmedel och annat, men vi har inte suttit i några förhandlingar eller i den typen av diskussioner. Jag vet faktiskt inte.
Vi kanske är helt överens. Vi kanske inte är det. Men det är inte så att det faktum att vi inte har en alliansuppfattning i en delfråga som rör den här interpellationen innebär att vi inte är överens. Jag är helt övertygad om att vi också i de här frågorna kan komma överens bara vi hinner prata med varandra, och det ska vi göra. Det finns ju många andra frågor som jag tror att väljarna är ännu mer angelägna om att få besked om. En del av dem har vi diskuterat i några av den rad av interpellationer som Thomas Bodström har ställt i dag.