Annika Strandhäll (S):
Tack, Katarina Brännström, för interpellationen, som mycket riktigt pekar på något väldigt viktigt! Detta är, och har sedan regeringen tillträdde varit, en av våra tre högst prioriterade frågor. När jag tog över som socialförsäkringsminister hösten 2014 hade sjuktalen under den borgerliga regeringens tid stigit med 55 procent från 2010 till 2014.
Samtidigt hade den borgerliga regeringen utförsäkrat 110 000 personer medan prövningarna vid de tidiga tidsgränserna i rehabiliteringskedjan, vid 90- och 180-dagarsgränsen, hade sjunkit med 50 procent. Kostnaderna hade under samma tidsperiod stigit från 21 miljarder till närmare 40 miljarder när jag tog över som socialförsäkringsminister.
Regeringen tillsatte hösten 2005 ett väldigt kraftfullt arbete i Regeringskansliet. Hösten 2015 lanserade vi ett brett åtgärdspaket med 25 olika åtgärder på sju olika områden, varav alla 25 nu är implementerade.
Det är åtgärder som riktar sig till arbetsgivare, Arbetsmiljöverket, Försäkringskassan och hälso- och sjukvården och som också hösten 2016 har resulterat i att vi nu har fått tre överenskommelser på plats med samtliga fack och arbetsgivare på den svenska arbetsmarknaden, med fokus på att förbättra det förebyggande arbetet på våra arbetsplatser och den arbetsplatsnära rehabiliteringen.
Detta gedigna arbete, som regeringen har påbörjat och nu fortsätter, har resulterat i att sjukfrånvaron i Sverige inte längre ökar utan har stabiliserats under det senaste året. Dessutom sjunker nu varaktigheten när det gäller längden på sjukfallen. För ett år sedan låg prognosen för antalet sjukpenningdagar år 2020 på 12,4.
Den senaste prognos jag nu har mottagit från Försäkringskassan, ett år senare, ligger nu på 10 sjukpenningdagar år 2020, det vill säga en dag över det mål som regeringen har till 2020. Precis som jag skriver i mitt svar är jag därför ganska övertygad om att vi kommer att nå regeringens mål med utgångspunkt i det åtgärdspaket som vi nu har vidtagit. Vi har alltså brutit den negativa utvecklingen.
Som Katarina Brännström så noga påpekar är detta en problematik vi har haft i Sverige under närmare tre decennier. Oavsett vilken regering som har suttit vid makten har man, kan vi säga, inte varit glad när man har blivit sittande med denna svartepetter. Det finns en väldigt komplex bakgrund till de kraftiga upp- och nedgångarna.
Det är också därför som regeringens målsättning inte bara är att vi ska nå ett sjukpenningtal på 9,0 till år 2020 utan att vi också ska lyckas vidta sådana åtgärder att vi över tid kan få ett lågt och stabilt sjukpenningtal i Sverige, för det gynnar alla. Det gynnar politiken.
Det gynnar inte minst de enskilda personer som drabbas av ohälsa och frånvaro, och det gynnar också de svenska arbetsgivarna, som får en mer stabil situation visavi medarbetarna ute på arbetsplatserna.
Jag delar också Katarina Brännströms ståndpunkt att de arbetsgivare som verkar inom välfärden, oavsett om det är offentliga arbetsgivare, som ju är de största bovarna i de här sammanhangen, eller privata välfärdsverksamheter, måste bli mycket bättre på att arbeta förebyggande och bidra med en arbetsmiljö som inte gör människor sjuka. Där har regeringen gjort ganska stora satsningar som jag gärna återkommer till i nästa inlägg.