Bosse Ringholm (S):
Perioden 1991-1994 var ett mörkt kapitel i svensk historia, framför allt i svensk ekonomisk och politisk historia. Den dåvarande regeringen under Carl Bildts ledning förde Sverige in i ett ekonomiskt moras. Vi hade sämre statsfinanser, sämre offentliga finanser, än någonsin tidigare och en växande statsskuld som det tog många år att vända utvecklingen av.
Mot den bakgrunden är det förståeligt att Fredrik Reinfeldt, Anders Borg och andra moderater inför valet 2006 sade: Vi moderater tar nu avstånd från den gamla borgerliga politiken. Vi vill ha ett nytt synsätt, och i likhet med Socialdemokraterna vill vi att offentliga reformer - skattesänkningar eller utgifter - ska finansieras. Vi ska inte ha den typ av underskott som den borgerliga regeringen hade i början av 90-talet.
Det var ju så i början av 90-talet att den dåvarande regeringens finansminister ständigt kördes över, då också, av de borgerliga partiledarna i regeringen, och den ena ofinansierade reformen efter den andra lades fram. När Moderaterna inför det senaste valet försökte göra gällande att de nu hade ändrat strategi, att de lärt sig läxan från början av 90-talet, var det ett friskhetstecken.
Men den läxan glömdes ganska snabbt bort. Redan i höstas kunde man i den nya regeringens första budgetproposition ana att man hade börjat tulla på principen att reformer ska finansieras.
Det fanns många tveksamheter i förslagen, och vi kan nu se fullt ut - det är därför jag ställt frågorna till Anders Borg - att exempelvis slopandet av förmögenhetsskatten inte finansierats mer än till en mycket liten del, kanske en tredjedel. Det innebär att Nya moderaterna är tillbaka i de gamla moderaternas ekonomiska politik. De gjorde en kort sväng då de tyckte att reformer och skattesänkningar skulle betalas.
Den regeln gäller inte längre. Jag har ställt interpellationen mot bakgrund av att den nya regeringen borde ha lärt sig inte minst av vad som hände ute i Europa runt 2000. Anders Borg vet naturligtvis om det. Runt 2000 var det rader av borgerliga regeringar som gjorde på det sätt som nu den borgerliga regeringen i Sverige börjar göra. Det var högkonjunktur 2000 liksom i dag.
Man ansåg att man badade i pengar och vräkte ut pengar på skattesänkningar för företag, individer och kapitalägare och på annat sätt. De flesta länder i Europa hamnade i stora ekonomiska svårigheter. Det var några få länder som inte försatte sig i den situationen. Det var Sverige, Danmark, Finland, Storbritannien och kanske något till.
Men i Italien, Frankrike och många andra länder blev det stora ekonomiska problem som tog år att reda ut och som fortfarande drabbar dessa länder. Jag antar att Anders Borg och Reinfeldt hade den kunskapen när de försökte lägga om den moderata politiken för ett par tre år sedan.
Därför är det förvånande att den moderata politiken är på väg tillbaka till de gamla moderaternas linje med stora ofinansierade reformer och skattesänkningar. Jag har ställt två frågor. Den första är varför man nu lämnar den princip man säger sig omhulda. Detta visar förslaget om förmögenhetsskatten, eftersom man inte finansierar det fullt ut. Den andra handlar om konsekvensen av denna politik i fortsättningen.
Det som nu görs kommer att drabba inte minst dagens ungdomar mycket hårt om ett par tre år. Regeringen flaggar själv för det genom sin prognos om kraftigt höjda räntor.