KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Krantz (FP):
Som jag har sagt i interpellationssvaret och i tidigare inlägg gör vi ett antal omläggningar inom det som är mitt ansvarsområde. Vi skärper skollagen, och vi skärper kraven på lärosätena när det gäller att redovisa hur de jobbar med att öka den breddade rekryteringen, för att ta några exempel.
Inom högskolepolitiken i övrigt genomför vi en stor studiemedelsreform med höjt fribelopp och med höjda studiemedel. Det är en ökning av studiemedlen som överträffar det som den studiesociala kommittén tidigare föreslog. Vi lägger om politiken också när det gäller grund- och gymnasieskolan. Det är viktigt för att minska den sociala snedrekryteringen. En stor del av den sociala snedrekrytering som finns i dag gäller mellan grundskolan och gymnasieskolan. Det måste vidtas åtgärder för att man ska se till att den utvecklingen bryts.
Vi måste få en annan skattepolitik och en annan lönepolitik som gör att vi får en ökad utbildningspremie. Ett antal olika debattörer, organisationer och rapporter visar just det. Det som jag tycker är svagheten i Socialdemokraternas politik när det gäller att bekämpa social snedrekrytering är just att de inte riktigt vågar se hela perspektivet och hela greppet. Det finns blinda fläckar.
Det finns en ovilja och rädsla för att diskutera frågan om att utbildning ska löna sig, att det måste få synas i lönekuvertet och att man inte ska straffbeskattas om man har skaffat sig en utbildning och på så sätt också kan få en högre lön. Här finns det blinda fläckar hos Socialdemokraterna. Det finns också en blind fläck hos Socialdemokraterna när det gäller att inte se att människor faktiskt är olika. Människor måste kunna få göra olika val. Alla kan inte stöpas i samma mall. Här finns det en skillnad mellan regeringens politik och Socialdemokraternas politik.
Vi tycker att vi behöver ta ett helhetsperspektiv när det gäller att bekämpa den sociala snedrekryteringen och att ha bra antagningsregler till högskolan. Jag tackar er för en mycket viktig och bra debatt.
Helena Bargholtz (FP):
Det här kan, om det vill sig illa, utvecklas till en debatt om huruvida vi ska ha republik eller monarki, och det är inte avsikten med den här interpellationen, har jag förstått. Jag vill tala om för Ewa Björling att Folkpartiet står bakom Torekovuppgörelsen. Vi stöder det nuvarande statsskicket. Det gör även jag. Jag har ett par frågor med anledning av svaret på Birgitta Ohlssons interpellation. Det gäller talet som kungen höll i Brunei.
Utrikesministern säger att statschefen framhöll i sitt officiella tal i Brunei att "grundläggande värden som demokrati, rättssamhälle och mänskliga rättigheter utgör förutsättningar för utvecklingen av en nation och dess strategi för att möta utmaningarna i dagens globaliserade värld". Jag har gått in på UD:s hemsida och läst de två tal som kungen höll. I det tal han höll i Vietnam sade han precis det här.
Men jag kan inte minnas att jag såg att han sade det också i talet i Brunei. I talet i Brunei uppehöll han sig väldigt mycket kring miljöfrågor. Jag kan minnas fel, och det är det jag vill få belagt av utrikesministern. Jag vet att jag tänkte att det var märkligt att han inte tog upp det i Brunei. Men jag kan ha fel, och jag vill alltså få belägg för att han verkligen sade precis samma sak som han uppenbarligen sade i talet i Vietnam.
Sedan är jag också intresserad av att veta hur regeringen handlägger en begäran från kungen om olika besök. Vi vet att kungen själv hade begärt att få göra statsbesöket i Brunei. Jag undrar om det är vanligt att kungen kommer med önskemål om statsbesök och om det i så fall förekommer att regeringen säger nej.
Helena Bargholtz (FP):
Jag vill också tacka utrikesministern för svaren på mina frågor, men de väcker följdfrågor. Det var tydligen ett undantag att kungen själv föreslog att han skulle fara till Brunei. Jag undrar om regeringen hade kunnat tänka sig att ordna ett statsbesök i Brunei även om kungen inte hade föreslagit det. Var går gränsen för orimliga statsskick där regeringen inte tycker att det är okej att göra statsbesök?
Det ger ju ändå landet en väldigt god PR att få ett kungligt statsbesök. Utrikesministern skriver också att den statssekreterare som följde med till Brunei inbjöd till fortsatt dialog. Vad händer nu om man ska ha en fortsatt dialog om detta? Är det kontinuerliga kontakter? Eller är det bara en artighetsfras när statssekreteraren inbjuder till fortsatt dialog?
Min slutliga fråga är: Finns det länder som UD och utrikesministern absolut inte kan tänka sig kungliga statsbesök i?
Helena Bargholtz (FP):
Först vill jag säga att jag är väldigt glad och tacksam för att få debattera den här jätteviktiga frågan i dag. Den särskilda debatt som äger rum i morgon är ju bara för en mycket begränsad krets, och det här är en sådan fråga som engagerar väldigt många. Vi i Stockholmsregionen vet ju hur människor upplever de här frågorna.
Jag är ofta ute på torget i min kommun, Lidingö, och de frågor som tas upp med mig handlar om skatteutjämningen - Robin Hood-skatten, som den kallas populärt - och fastighetsskatten. Det här är frågor som folk vill diskutera hela tiden. Låt mig börja med att slå fast att vi från Folkpartiet inte är emot en kommunal skatteutjämning. Vi vet att till exempel vi i min kommun är gynnade.
Vi har det bra jämfört med folk i andra kommuner. Men vad vi är mot är att den kommunala skatteutjämningen har en så komplicerad form. Leder den verkligen fram till att de kommuner som har det så att säga besvärligt ekonomiskt tjänar på detta och har nytta och glädje av detta i lika stor omfattning som vi i de givande kommunerna lämnar över pengar?
Jag är väldigt osäker på om så verkligen är fallet. En annan sak som oroar mig som tidigare kommunalpolitiker, då jag ju mötte skatteutjämningsfrågorna hela tiden, är att systemet i dag är så kolossalt svårt att förstå sig på. Jag minns att jag brukade fråga vårt ekonomikontor: Betalar vi rätt summa pengar? Betalar vi för mycket eller för lite? Och det kunde man inte svara på.
Inte ens de ekonomiska experter vi hade i kommunen visste alltså om det var rätt belopp som gick ut. Därför måste det här skatteutjämningssystemet bli genomskinligare och mera förutsägbart. Jag vill också konstatera att den remiss som statsrådet talade om väl egentligen är ganska onödig.
Det förslag som nu har kommit från den särskilda kommittén innebär ju bara att man lappar och lagar i ett befintligt system. Varför kunde man inte ta ett ordentligt tag och gå ut förutsättningslöst och se om man kan få fram ett bättre system? Jag är övertygad om att alla de som nu tror att det kommer att bli bättre med det här nya förslaget kommer att bli lika besvikna på det nya systemet som de är i dag.
Så varför inte ta ett nytt tag och börja alldeles förutsättningslöst och se hur man kan lösa det här problemet? Vi från Folkpartiet är väl medvetna om att vi har varit med om att tillskapa detta system för drygt tio år sedan, men vi ser ju bristerna i det här systemet, och vi vill nu ha ett statligt skatteutjämningssystem i stället för det nuvarande systemet.
Helena Bargholtz (FP):
Som tidigare har framhållits av flera talare står Stockholms läns landsting inför en otroligt besvärlig situation. Jag antar att statsrådet kommer att återkomma till det i morgon. Men jag skulle ändå vilja veta hur man ska göra när man blir av med så mycket pengar. Hur ska man göra i Stockholms läns landsting? Ska man höja avgifterna ytterligare för att inte behöva göra den, som tidigare påpekats, mycket oförmånliga skattehöjningen?
Det lönar sig uppenbarligen så lite att höja skatten för Stockholms läns landsting. Börje Vestlund frågade vad de borgerliga partiernas förslag kostar när det gäller skatteutjämningen. Det är fullständigt orimligt att fråga om det. Det kan vi inte svara på nu. Vi måste ha en ordentlig utredning som visar på alternativen.
Ett skäl till att det förefaller som om man var så enig i den senaste Skatteutjämningskommittén var ju att man hade väldigt begränsade direktiv att arbeta efter. Det var i stort sett rådande system som man skulle få lappa och laga i. Vad man skulle haft var ju direktiv som var förutsättningslösa och vida, som också skulle innebära att man kanske kunde ta fram en helt ny, radikalt ändrad modell för skatteutjämningen.
Sedan kunde man jämföra de två systemen. Det ska bli mycket intressant när remisserna kommer in så småningom att se om de som svarar är så positiva till det reviderade förslaget. Folkpartiet menar att vi måste ha en renodling av systemet och ett mindre antal ingående faktorer. Vi måste ha demografi, glest boende och socioekonomiska förhållanden. De är de främsta faktorerna som ingår i systemet.
Dessutom måste man ta hänsyn till skillnaderna i kostnadsnivå. Det gäller främst att löne- och lokalkostnader beaktas. Inkomst- och kostnadsutjämningen bör ses samlat och inte som i dagens situation ses separat. Det här är tydligt. Det är ett underlag för ett utmärkt direktiv som regeringen borde ta fasta på.
Helena Bargholtz (FP):
Det är bra, som försvarsministern framhåller, att det är fler kvinnor som söker sig till försvaret. Men hur många är det som hoppar av för att de har blivit utsatta för sexuella trakasserier? Det finns en undersökning från 2002 som visar att 47 % av de kvinnliga officerarna någon gång har känt sig sexuellt trakasserade. Det rör sig alltså om närmare hälften, och jag undrar om den siffran verkligen har minskat.
Som sagt, det är bra med rekrytering, men det gäller också att få de kvinnliga militärerna att stanna kvar inom Försvarsmakten. Sexuella trakasserier ska anmälas till förbandschefen som ska göra en utredning och sedan anmäla saken till försvarets personalansvarsnämnd. Men verkligheten är en annan. Ofta görs ingen anmälan till nämnden.
En orsak till det är att inställningen hos förbandscheferna ofta är att detta sköts bäst internt. Man vill inte att saken ska komma ut, för det är "skämmigt" för det förband där det händer sådana saker. Det gör ju att många fall av sexuella trakasserier tystas ned. Ett annat stort problem är naturligtvis också den rädsla som de kvinnor som blivit utsatta för trakasserier känner.
Vid ett offentliggörande blir problemet ännu värre för de drabbade kvinnorna. Därför måste man förbättra stödet för de kvinnor som råkar ut för trakasserier så att de vågar göra en anmälan. Trots att det är många som känner sig utsatta är det bara ungefär två tre fall som går till försvarets personalansvarsnämnd.
Det är därför att Försvarsmakten inte tar problemet med sexuella trakasserier på allvar. Här ligger det väldigt nära till hands att dra paralleller med våldtäkter. Vi har haft en mycket intensiv debatt den senaste tiden om våldtäkter, och vi vet att många kvinnor som utsätts för våldtäkt inte vågar, vill eller orkar gå till polisen.
Är det samma förhållande inom Försvarsmakten, att kvinnor som utsätts för sexuella trakasserier inte orkar gå till sina närmaste chefer för att få detta åtgärdat? Jag är hemskt orolig för att så är fallet. Jag vill gärna höra vad försvarsministern i så fall anser att man ska göra åt detta. Sedan är det så att Försvarsmakten ska polisanmäla sexuella trakasserier, men det görs tydligen inte, enligt de uppgifter som jag har fått.
Slutligen har kvinnorna, trots att det kommer in fler kvinnor i försvaret, svårt att ändra den manligt normativa strukturen och de kvinnofientliga attityderna. Hillevi Engström berörde i sitt inlägg de hemska händelserna i Abu Ghraib-fängelset i Irak. Vad som är fruktansvärt och vidrigt är, som man har sett på bilder, att det också är kvinnor som sexuellt trakasserar män.
Det skulle vara intressant att höra försvarsministerns funderingar om detta. Är det så att den militärt manliga miljön smittar av sig på kvinnor som arbetar i den, alltså att de på ett mycket negativt sätt blir förmanligade i sitt sätt att hantera i det här fallet de manliga fångarna?
Eller är en möjlig förklaring till det här fullständigt vedervärdiga beteendet att de arbetar under så hård press och utsätts för så hård stress?
Helena Bargholtz (FP):
Det är mycket bra att det är svensk lag som gäller för svensk trupp utomlands. Men då är frågan: Är den svenska militär som gör denna tjänst medveten om detta? För det är klart, även om man talar om det och kanske sätter en liten skrift i handen på dem, att när de kommer till ett ställe och ser att deras utländska kolleger inte drar sig för att gå till prostituerade tappar de kanske känslan för att detta är en viktig svensk lag. Det dåliga exemplet smittar.
Jag vet att Elisabeth Rehn, den förra finländska försvarsministern, har tagit upp det här. Jag frågade henne om hon var beredd att arbeta för att det svenska förbudet mot könsköp skulle kunna införas internationellt. Det skulle då gälla alla militärer. Då var hon väldigt tveksam. Hon trodde inte att detta var möjligt.
Jag skulle gärna vilja veta om försvarsministern i sina diskussioner med såväl manliga som kvinnliga kolleger har tagit upp det här problemet och pekat på att om alla länder har det här förbudet mot könsköp skulle det vara ett sätt att minska trakasserierna. Över huvud taget är det ju fortfarande, trots att vi förhoppningsvis får fler kvinnor, stor risk för att det hela tiden är de manliga normerna som gäller inom militären.
Därför vill jag också höra vilka diskussioner som försvarsministern har haft med värnpliktiga omkring de här frågorna, alltså att bryta de manliga normerna, och om man kan ta bort måttstocken för detta och se över kraven över huvud taget när det gäller militärtjänst så att både de kvinnliga och de manliga militärerna kan känna att det är ett militärt system som passar dem.
Helena Bargholtz (FP):
Det är intressant när Mats Einarsson talar om behovet av ett könsmaktsperspektiv i den nya grundlagen. Jag kan också tycka att det vore intressant. I de överläggningar som ägde rum inför utfärdandet av direktiven till den nya grundlagsutredningen, tog Vänsterpartiet då upp frågan om könsmaktsperspektivet och fick man belägg för att det inte skulle behandlas i utredningen?
Det står i utskottets ställningstagande i betänkandet att vi utgår ifrån att en analys av den framtida maktfördelningen bör ske bland annat från ett könsperspektiv. Hur kommer i så fall Vänsterpartiets representant i utredningen - jag antar att det är Mats Einarsson själv - att arbeta kring frågan om könsmaktsperspektiv?
Helena Bargholtz (FP):
Tänk att bli så känd för ett uttalande som man aldrig fällt! Detta uttalande som tillskrivs honom är kanske Voltaires allra mest kända. Jag undrar om de lärde herrarna Svensson och Einarsson kanske kan upplysa om vem den kloka personen var som fällde dessa bevingade ord. Jag tycker att de så utomordentligt väl beskriver vad tryck- och yttrandefriheten egentligen handlar om.
Med anledning av den senaste debatten vill jag också säga att vi från Folkpartiet är väldigt intresserade av presstödsfrågorna. Jag har talat om dem många gånger här i talarstolen. Jag tänkte inte göra det den här gången. Jag ser fram emot att vi får en ordentlig debatt i samband med att vi behandlar propositionen om Presstödsutredningen så småningom. Fru talman!
Med tanke på att mina kolleger inte har yrkat bifall till hemställan med anledning av förenklad motionsbehandling tänker jag dra tillbaka mitt yrkande på reservation nr 4.
Helena Bargholtz (FP):
Jag får börja med att framföra ett tack från Tobias Krantz för svaret på de här interpellationerna som han har tagit del av under sin föräldraledighet. Jag vill också tacka för detta. Jag börjar med att säga att frågan om regeringens utnämningsmakt inte är någon ny fråga.
Under alla mina år i konstitutionsutskottet, och det är några stycken nu, har den här frågan dykt upp med jämna mellanrum. Det är väldigt många som är bekymrade över utnämningsmakten och hur utnämningarna går till. Det har vi ju märkt under den senaste veckan när det har varit vad jag vill minnas tre program i tv. Det är programmet Dokument inifrån som har handlat just om utnämningsmakten.
Alldeles uppenbart säger regeringsformens föreskrifter att vid tillsättning av statlig tjänst ska avseende fästas bara vid sakliga grunder som förtjänst och skicklighet. Det är väldigt bra och väldigt klokt. Men så är det ju inte i dag. Det vet vi på olika sätt att det inte är.
Regeringens utnämningspolitik har ju utsatts för väldigt hård kritik, bland annat från förra generaldirektören för Riksrevisionsverket, Inga-Britt Ahlenius, som uttryckte sig så här: I Sverige dyker det plötsligt upp en ny generaldirektör, och ingen har insyn i den processen. Man utkräver inte ansvar för sina politiska vänner, och man kan aldrig ställa regeringen till svars för en dålig utnämning.
Riksdagen har vid flera tillfällen krävt öppenhet och insyn i utnämningsförfarandet, men det sker inte i alla fall. Förvaltningspolitiken är ju en av de viktigaste hörnstenarna i en fungerande demokrati, och den måste naturligtvis ske i full öppenhet.
Jag noterar att statsrådet i flera av svaren till Tobias Krantz klagar över att Tobias Krantz har tagit upp de här frågorna tidigare. Och jag kan garantera statsrådet att det här kommer inte bara Tobias Krantz utan många av oss andra politiker att ta upp gång på gång tills vi ser att det blir en tillfredsställande ordning. Min partikollega och goda vän Birgit Friggebo sade vid ett tillfälle att politik är att tjata.
Och den typen av politik kommer vi att fortsätta med när det gäller de här frågorna. Sven-Erik Österberg säger att Grundlagsutredningen pågår - det är alldeles riktigt, det vi alla om - och att man inte ska förekomma de förslag som utredningen kan komma att lägga fram när det gäller utnämningsmakten.
Det är ett väldigt konstigt resonemang, därför att de som sitter i utredningen är ju väldigt angelägna om att vi ska ha en vital debatt om de här frågorna under den tid som utredningsarbetet pågår. Det är ju inte meningen att man ska lägga locket på. Herr talman!
Avslutningsvis i detta inlägg: Om vi inte ska diskutera regeringens utnämningsmakt under den tid som Grundlagsutredningen pågår, kan man ju undra om regeringen inte då också ska avstå från att göra utnämningar under den tiden. Eller?
Helena Bargholtz (FP):
Jag måste säga att statsrådet tydligen lyssnar väldigt dåligt. Jag började med att tacka från Tobias Krantz för svaret på hans interpellation därför att han är hemma och är föräldraledig. Det är väl ändå inte att smita undan en debatt. Det är faktiskt att ta sitt föräldraansvar. Han var mycket besviken över att han inte fick möjlighet att ta den här debatten med statsrådet. Tydligen var man tvungen att förlägga den till en tid som inte passade honom. Det är alltså därför som jag har tagit över debatten.
Det är inte vem som helst som klagar över bristen på öppenhet och insyn i utnämningsförfarandet. Det var den förra generaldirektören Inga-Britt Ahlenius, som numera ägnar sig åt revision i FN, som jag citerade. Hon är ett mycket, mycket tungt namn i de här sammanhangen.
Jag vill lyfta fram en modell som jag tycker vore väldigt intressant om statsrådet kunde ha några synpunkter på, utan att för den skull känna att han styr utredningen. Det tror jag inte att man behöver befara ens om man är statsråd när man diskuterar de här frågorna. Det är den modell som jag har fört fram i debatten om tillsättningarna av högre domare. Jag satt nämligen en gång med i en utredning som handlade om det.
Jag menar att det ska vara riksdagen i stället för regeringen som utser justitieråd i HD och regeringsråd i Regeringsrätten. Det skulle leda till större öppenhet och ökad demokrati vid tillsättningarna. Det skulle också öka domarutnämningarnas legitimitet, därför att de då utses direkt av det organ som representerar landets medborgare.
För detta skulle man ha en förslagsnämnd som skulle vara organisatoriskt självständig från både riksdag och regering. I det här fallet skulle nämnden bestå av representanter för domarkåren, Advokatsamfundet och allmänheten. Det här beredningsorganet skulle ha till uppgift att lämna förslag på lämpliga kandidater. Det vore väl ändå en tänkbar modell att använda för tillsättningen av alla högre tjänster.
Jag tänker till exempel på generaldirektörer. Jag väntar tills statsrådet lyssnar på mig. Uppfattade statsrådet vad jag sade? : Ja, absolut.)
Detta är en modell som jag tycker skulle vara tillämplig på många av de högre tjänsterna, till exempel när det gäller generaldirektörer, alltså att man låter riksdagen utnämna dem, att man naturligtvis har ett öppet tillsättningsförfarande och att man, precis som Henrik von Sydow var inne på, har en ordentlig kravprofil så att människor kan se vilka personer som får olika tjänster och på vilka meriter man får dem.
Det tror jag skulle öka respekten, inte bara för domarkåren, som jag har engagerat mig i, utan över huvud taget för hela den svenska statsförvaltningen.
Helena Bargholtz (FP):
Jag hade hoppats att statsrådet ändå skulle säga någonting ursäktande med anledning av sitt påhopp på och sin anklagelse mot Tobias Krantz om att han försöker smita ifrån den här debatten. Jag är helt övertygad om att han lyssnar på den här debatten. Och jag ska för tredje gången säga att han inte är här på grund av att han är föräldraledig. Jag har däremot inte uppfattat att vi har så stora åsiktsskillnader inom alliansen när det gäller hur det här förfarandet ska gå till.
Vi är överens om att det vore mycket bra med en modell med kravprofiler, öppna handlingar och ett öppet tillsättningsförfarande, så att man kan bedöma dessa kvalifikationer. Att dra en parallell mellan tillsättningarna i näringslivet och i offentlig förvaltning tycker jag inte håller. De jobb som finns inom offentlig förvaltning finansieras med skattemedel.
Så är inte fallet i det privata näringslivet. Personligen skulle jag inte ha ett dugg emot att man arbetar mer öppet även i det privata näringslivet. Men det är inte en sak som vi politiker ska engagera oss i. Vår uppgift är att se till att den offentliga förvaltningen sköts på allra bästa sätt. Dit hör att man har ett bra, öppet och tillförlitligt rekryteringsförfarande.
Vi kan nog räkna med att debatten om dessa frågor, åtminstone från den borgerliga sidan, kommer att fortsätta, oavsett hur det ligger till i Grundlagsutredningen. Självklart har jag kontakt med min gode vän och kollega Daniel Tarschys i dessa frågor. Men, som sagt, vi behöver en öppen debatt också, så att medborgare i allmänhet kan bilda sig en uppfattning om hur vi resonerar.