KBLab/rixvox huggingface dataset:
Monica Green (S):
Jag kunde inte hålla mig borta från den här frågan heller eftersom vi jobbade så hårt med den under förra mandatperioden. Nu kom regeringen äntligen med en proposition om frågan! Trots att vi i trafikutskottet var eniga i frågan år efter år levererade inte den borgerliga regeringen en proposition förrän strax före valet. Dessutom står det i propositionen att klampningen bara ska vara i 24 timmar.
Jag är glad över att de borgerliga ledamöterna i trafikutskottet är klokare än den borgerliga regeringen var. Nu är trafikutskottet nämligen enigt om att förlänga de 24 timmarna. Det fungerar inte att låsa fast i bara 24 timmar eftersom det slår undan möjligheterna för de sjysta i branschen.
Vi talade tidigare om de skrupelfria arbetsgivarna, som utnyttjar chaufförer under slavliknande förhållanden, låter dem bo i sina bilar i flera veckor i sträck, som säger till chaufförerna att ta sin veckovila och sedan åka vidare i morgon när klampningen låses upp igen.
Det skulle också kosta mycket mer för arbetsgivare med sjysta villkor och kollektivavtal eftersom en skrupelfri arbetsgivare utan samvete skulle säga till chauffören: Nu får du löneavdrag eftersom det är du som inte har skött dig. För att rädda den svenska och även den seriösa delen av den utländska branschen måste vi komma åt dem som inte är seriösa.
Det finns utländska arbetsgivare som är seriösa, men väldigt många är inte seriösa. Därför måste vi ha klampning på riktigt. Jag är glad över att de borgerliga ledamöterna i trafikutskottet har gått med på det så att utskottet kan bli enigt.
Monica Green (S):
Jag vill också ta tillfället i akt och berätta om IPU:s verksamhet eftersom det är viktigt att Sveriges riksdag, och dessutom hela Sveriges befolkning genom protokollet, får ta del av IPU:s arbete för demokratisering och mänskliga rättigheter.
IPU har en viktig uppgift, och vi i IPU-delegationen jobbar på så gott vi kan för att sprida vår uppfattning och för att försöka förstå människor runt omkring i världen. Jag är vice ordförande i IPU:s Mellanösternkommitté. Jag är dessutom bloggare och ordförande för UN Women i Sverige.
Det innebar att jag fick många förfrågningar och deltog i många möten när vi var i Hanoi i förra veckan. Det var spännande att få berätta om mina uppfattningar, att delta i olika saker och att dessutom flytta fram positionerna i bland annat Mellanösternkommittén. I det utskott jag satt i jobbade vi med vattenfrågan och rätten till vatten.
I Sverige tycker vi att det är en självklarhet att kunna duscha och tvätta kläder, men det finns alltför många som är utan rent vatten. Många kvinnor får gå lång väg för att hämta vatten. Vägarna kan vara osäkra, och det är inte säkert att vattnet är rent. Dessutom ska vattnet räcka till mycket.
Kvinnorna ska laga mat, tvätta sig och familjen, tvätta kläder, tvätta bort mensblod och så vidare. Bristen på vatten är mycket påtaglig på många håll i världen. Jag kunde koppla denna fråga till Mellanösternkommittén och ta Palestina som exempel.
Där har israeliska bosättare tillgång till rent vatten i sina hus, i sina pooler och för att vattna sina gräsmattor medan palestinier och beduiner inte ens har tillgång till dricksvatten.
Det är mycket orättvist, men det är bara ett exempel av många i världen där vatten blir en maktfaktor och en bricka i ett politiskt maktspel. Låt mig också kort nämna det svensk-tyska seminarium i förra veckan som jag och Anti Avsan deltog i om det civila samhället.
Den tyska ambassaden hade tagit initiativet, och vi var i Hanoi och träffade ett antal människor som blivit förföljda för sina åsikters skull. Seminariet handlade som sagt om det civila samhället och rättigheter för individer och grupper att få stå upp för sina uppfattningar, bilda föreningar och så vidare. Den möjligheten har de inte i dag.
Vi ser även det som en självklarhet, och vi försökte stötta dessa människor och föreningar och deras uppfattningar på olika sätt. Vi vill också fortsätta det arbetet framöver.
IPU har alltså en viktig uppgift att fylla i kontakten mellan länder, i den stora församlingen och i de olika utskotten men också genom direkta bilaterala möten som ökar förståelsen mellan människor och länder.
På det sättet kan vi jobba för fred och ökad demokrati i världen och försöka påverka de stater som inte har infört demokrati utan fortfarande har envåldshärskare. Här har vi fortfarande mycket att göra.
Monica Green (S):
Jag vill hälsa finansministern välkommen. Jag tycker att det är bra att vi har den här debatten. Dessutom skulle jag vilja säga till Rickard Nordin att det är lämpligt att läsa finansplanen, till exempel på s. 283. Där står det att det är rimligt att vägslitageskatten införs eftersom svenska åkare får betala utomlands.
Men på samma sida står det också att det ska finnas möjlighet att göra en styrning till miljövänligare fordon. Vi får helt enkelt invänta utredningen och vara med och påverka den under tiden. Åkeriförbundet är inte alls lika oroligt som den stämning som Centerpartiet nu försöker piska upp ute i landet.
De ser en mycket större fara i den oseriösa näringen som utnyttjar chaufförer under slavliknande förhållanden och är mer oroade över det. Eftersom hälften av den tunga trafiken i dag utgörs av utländska transporter ska hälften av den här beräknade inkomsten betalas av utländska åkerier. Det välkomnar jag. De betalar i stort sett ingenting i dag.
Monica Green (S):
Nu har vi hört moderater stå här och slå sig för bröstet och påstå att de har en jobbpolitik. De påstår att de hade ordning och reda på finanserna, och de påstår att vi ska höja bidragen. Alltihop är fel. Vi har gått från ett gigantiskt budgetöverskott till ett gigantiskt budgetunderskott, och det är under Moderaternas tid vid makten.
Vi har en gigantiskt hög arbetslöshet på 8 procent, och det är en arbetslöshet som den moderatledda regeringen tyckte att vi skulle vänja oss vid, eftersom det var så jobbigt och tråkigt runt omkring i världen: Det är lika bra att vi vänjer oss. Anders Borg skrev i budgetpropositioner att det kommer att ta jättelång tid och att vi inte kommer att kunna ordna det här. Nu har det visat sig att väljarna inte gillar detta.
Väljarna gillade inte den borgerliga politiken, där man skulle vänja sig vid den höga arbetslösheten. Väljarna ville ha något annat, nämligen några som tar arbetslösheten på allvar. Vi bestämde oss en gång i tiden för att halvera arbetslösheten. Då sa dåvarande moderater: Det går fullständigt åt skogen. Det kommer aldrig att gå. Det är lika bra att man vänjer sig vid hög arbetslöshet. Men vi lyckades.
Senare tog vi oss an ett annat mål, nämligen att halvera antalet sjuka i sjukförsäkringen genom tryggare anställningar, bättre arbetsmiljö och så vidare. Vi påbörjade det arbetet. Det pågick när vi förlorade makten, och det fortsatte under den borgerliga regeringens tid.
Men det blev inte särskilt mycket bättre för de sjuka under den borgerliga regeringens tid. De blev inte friska automatiskt. Nu vill de borgerliga politikerna att politiker och inte läkare ska avgöra när man är sjuk.
De tycker att politiker ska bestämma vissa tidsgränser - då blir du frisk, då blir du lite mer frisk och så vidare - i stället för att lita på professionen, det vill säga att läkare ska kunna avgöra det. Borgerliga politiker står här och skryter om att de hade god ekonomi. Jag tycker att det är sanslöst att säga en sådan sak när vi vet att ni lämnade efter er 87 miljarder i underskott.
Man kan låna i dåliga tider, absolut, men att påstå till exempel att ladorna är fulla är fullkomligt horribelt. Vi ska se till att prioritera arbete och att människor kommer i jobb i stället för att man ska vänja sig vid den höga arbetslösheten. Vi tar det på allvar - vi ska bli bäst i EU på det, och vi ska inte finna oss i att människor går arbetslösa.
Det är därför det är så bra att vi satsar på välfärden, för välfärden ger trygghet både för dem som arbetar och för dem som inte gör det. Gamla mormor och de små barnen får en trygghet när det finns en bra välfärd. Därför är det oerhört bra att satsa på mer personal i barnomsorgen, i skolan och i äldreomsorgen. Vi behöver de satsningarna för att skapa fler jobb.
Monica Green (S):
Jag ska fatta mig kort. När man påstår att den borgerliga regeringen hade en bättre ekonomisk politik vill jag påminna om att ni sänkte skatterna med 130 miljarder och sålde ut kyrksilvret. Det tycker inte jag är ansvarsfullt. Sedan kommer man plötsligt på att man inte har några pengar kvar och måste finansiera allt krona för krona. Den privata välfärden behöver den gemensamma sektorn.
Den gemensamma sektorn utbildar tjejer och killar för att de ska kunna bli riktigt duktiga och ta framtidens jobb i till exempel den privata industrin. Därför behövs den gemensamma sektorn minst lika mycket som den privata. Det går hand i hand. Det säger Fredrik Schulte, och där håller jag med honom.
Men det är inte sant när man påstår att vi bara skulle satsa på den offentliga välfärden. Genom att satsa på den gemensamma välfärden satsar man också på förutsättningarna för den privata sektorn. Det är detta jag tycker är så bra med den här budgeten.
Monica Green (S):
Det parlamentariska läget handlar inte om ifall man kommer förberedd eller oförberedd. Magdalena Andersson är en oerhört påläst och väl förberedd finansminister. Svenska folket har valt att det skulle se ut som det gör i kammaren. Svenska folket har avgjort att det parlamentariska läget skulle bli så här.
Vi sträcker gärna ut handen för att låsa upp den situation som råder, där 13 procent av riksdagsledamöterna ska bestämma över 87 procent. Det kan vi hjälpas åt med. Magdalena Andersson fick några frågor. Jag kan hjälpa till att svara på dem.
Hon är mycket duktigare än jag, men jag kan åtminstone förklara skälet till att vi kan vara kritiska till att den borgerliga regeringen fortsatte att låna efter det att vi kommit ur krisen. Det sades att det väl inte gjorde någonting att vi sålde ut statlig egendom, för varför skulle vi äga det. Man sålde kyrksilvret, så att säga.
Det kan vi ha olika uppfattningar om, om vi ska äga eller inte, men det är skälet till att allianspartierna kunnat betala av och till att det hela sett något bättre ut. Det är ju inte så att ni inom Alliansen fört en politik för det, utan det är för att ni sålt kyrksilvret som ni kunnat rätta till siffrorna något. Ni i Alliansen ärvde en budget i balans. Det var ordning och reda.
Vi hade stabila regler som Socialdemokraterna tillsammans med Centern hade satt upp efter krisåren 1991-1994. Ni ärvde ett överskott på 65 miljarder. Det vände ni till ett underskott på 87 miljarder. Som jag sade i mitt tidigare inlägg är det inte fel att låna i svåra tider.
Felet är om man lånar, som det blev, för att kunna fortsätta att sänka skatten i stället för att se till att få ordning och reda i ekonomin. Vi fick höra några kommentarer om att Magdalena Andersson hänvisar till EU och att hon väl inte borde göra det eftersom de kritiserar att det inte är så bra med ekonomin.
Då borde hon väl citera någon annan, tycker borgerliga företrädare här. Sedan hänvisar de till att deras finansminister alltid sade att det under hans tid gick jättebra för Sverige. Möjligtvis är man som borgerlig politiker då lite blåögd. Men, som sagt, nu har vi ett annat politiskt läge.
Det kanske är bättre att vi ser framåt, försöker kroka arm, försöker att tillsammans lösa de kriser vi har och hjälps åt att få ned arbetslösheten. Vi behöver se till att vi kan satsa och investera i utbildning, för det behövs för de nya jobben. Vi behöver investera i infrastruktur och se till att fler kommer i arbete.
Det är vad Sverige nu behöver. På så sätt får vi Sverige på fötter, och vi får en bättre ekonomi i stället för det gigantiska underskott som vi faktiskt nu har.
Monica Green (S):
Naturligtvis kan man ha en diskussion om vad man ska äga och inte äga. Naturligtvis kan man ha olika uppfattningar om den saken. Men det är det faktum att ni sålde ut statliga egendomar som är förklaringen till att ni kunde se till att betala av lite och frisera siffrorna något.
Angående kritiken mot Magdalena Andersson kan jag säga att jag har full förståelse för detta när nu det här parlamentariska läget uppstått. Vi har en budgetdebatt i morgon som kommer att vara avgörande för Sveriges framtid. Man kan kanske ifrågasätta hur ansvarstagande andra partier är.
Vi har tagit vårt ansvar genom att bilda regering trots att vi var i minoritet. Vi har sträckt ut handen för att se till att fler skulle kunna vara med oss. Än så länge har vi fått nobben, men vi fortsätter att sträcka ut handen även till dåliga förlorare. Vi tror att det för Sveriges väl och ve är bättre att man hjälps åt. Det har Ingvar Carlsson och Mona Sahlin gjort.
När vi hade Ny demokrati som vågmästare och 500 procents ränta gjorde Socialdemokraterna upp med den borgerliga minoritetsregeringen om två krispaket för att rädda Sverige ur krisen. Det har alltså hänt tidigare att man kunnat göra upp över blockgränserna. Vi har också sett exempel på att Centerpartiet tagit ansvar under svåra tider och gjort upp för att kunna rädda Sverige ur ekonomisk kris.
Nu skulle man kunna rädda Sverige. Vi skulle kunna se till att vi fick ordning och reda, så att vi slapp att återigen hamna i detta läge. 65 miljarder i överskott vändes till ett underskott på 87 miljarder. Nu behöver vi se framåt. Vi behöver investera för framtiden, investera i jobb, utbildning och infrastruktur.
Monica Green (S):
Det är onekligen olika bilder som målas upp. När jag lyssnar på Magdalena Andersson hör jag henne tala om de reformer hon vill genomföra för att sätta Sverige i arbete igen, för att ge trygghet åt människor och för att satsa på sociala reformer så att vi åter kan tro på framtiden. När jag lyssnar på de borgerliga ledamöterna hör jag något helt annat.
De försöker svartmåla Sverige och talar om regeringskris och så vidare. Det verkar som att de borgerliga ledamöterna har glömt att de förlorade valet och att de faktiskt förlorade valet för att människor var trötta på den politik som fördes av den borgerliga regeringen. Människor var trötta på den höga arbetslösheten och otryggheten.
De var trötta på den fördelning som gjordes som innebar att man sänkte skatterna mest för dem som hade det bäst och slog undan fötterna för dem som hade det svårt. Människor utan arbete och människor som stod långt från arbetsmarknaden fick det allt sämre hela tiden. Det verkar som att de borgerliga ledamöterna redan har glömt det. Det beklagar jag.
Det verkar dessutom som att de borgerliga ledamöterna har glömt att Finanspolitiska rådet gång på gång kritiserade den borgerliga regeringen för olika saker, bland annat för att man var för otydlig med hur man skulle dämpa konjunkturnedgången och hur man skulle klara överskottsmålet. Det verkar som att de borgerliga ledamöterna har skygglappar och inte vill kännas vid detta.
Vi hade en expansiv budget. Det är viktigt att ha det i sådana här lägen. Den budget som Moderaterna tillsammans med Sverigedemokraterna, Centern, Folkpartiet och Kristdemokraterna valde att rösta ned var en budget som skulle ge trygghet och tro på framtiden igen, vuxenutbildning och investeringar i infrastruktur och bostäder.
Det stämmer att Sverige hade en god ekonomi. Varför hade vi det? Jo, för att när vi hade en borgerlig regering i början av 90-talet hamnade Sverige i ekonomisk kris. Då var den hemmagjord och rörde bara Sverige för att den borgerliga regeringen inte kunde hantera ekonomin.
Det tog vi hand om när vi vann valet 1994. Då jobbade Magdalena Andersson på Regeringskansliet, och tillsammans med Göran Persson och andra byggde Socialdemokraterna upp en trygg och bra ekonomi för Sverige igen. Många borgerliga ledamöter har berömt Socialdemokraterna för att vi satte upp tydliga mål och att vi hade buffert, överskottsmål och så vidare.
Sverige klarade den internationella kris som började 2008 med jobbstoppet tack vare dessa tydliga regler som vi tillsammans satte upp i riksdagen under den socialdemokratiskt ledda regeringen. Detta tycks de borgerliga ledamöterna fullständigt ha glömt bort.
Monica Green (S):
Moderater, sverigedemokrater, centerpartister, folkpartister och kristdemokrater ville en annan sak än regeringen, till exempel när det gäller att bekämpa barnfattigdom, stödja ensamstående föräldrar, ta bort stupstocken i sjukförsäkringen och se till att pensionärerna får det bättre. Sverigedemokraterna, Moderaterna, Centern, Folkpartiet och Kristdemokraterna vann som sagt omröstningen. Det beklagar jag.
Nu har vi kalla Muf:are som sitter här och som inte har sett hur människor lider av den politiken. Arbetslösheten är hög, och människor känner otrygghet. Att man inte känner någon som är i den situationen tycker jag säger mer om de kalla Muf:arna än om vår politik. Visst kan man låna i dåliga tider.
Det har vi varit med om många gånger, och det har vi haft i våra budgetar. Men det som tvisten handlar om är hur man ska göra när man går ur de dåliga tiderna. Den borgerliga regeringen valde att fortsätta att sänka skatten mest för dem som har det allra bäst. Det var den borgerliga regeringens recept, och det blev bara sämre.
Nu har vanliga människor fått vara med och betala kalaset, och nu ska varje reform vi lägger fram finansieras krona för krona eftersom vi tycker att det är så viktigt att ha ordning och reda i ekonomin.
Vi hoppas på och kommer att jobba för att få en mer rättvis politik och för att vår budget går igenom fortsättningsvis så att vi kan stödja de utsatta ensamstående mammorna och papporna, dem som hamnar i stupstocken i sjukförsäkringen och dem som hamnar i arbetslöshet och inte väljer att bli arbetslösa.
Monica Green (S):
Här har vi hört två moderater. Den ene har ingen aning om att denna budgetpost har använts tidigare. Den andre säger att det är så fruktansvärt eftersom den har använts tidigare. Det här är två moderater som har helt olika syn på den tidigare budgettekniken. Jag är glad över att människor såg igenom den kalla, cyniska borgerliga politiken.
Men jag beklagar att Moderaterna, Sverigedemokraterna, Centern, Folkpartiet och Kristdemokraterna tillsammans röstade ned vår budget med en expansiv politik där allting var finansierat krona för krona. Budgeten innehöll investeringar och underhåll av järnväg, bostadsbyggande, införande av en 90-dagarsgaranti och en satsning på att få ned ungdomsarbetslösheten.
Det är cyniskt och kallt att vi har borgerliga ledamöter i den här kammaren som inte vill pressa ned arbetslösheten. I stället påstår de att det är bättre att sänka skatterna än att göra investeringar till exempel i välfärden och underhåll till ensamstående föräldrar så att de kan få näsan ovanför vattenytan.
Det är cyniskt och kallt att man vill ha en fortsatt barnfattigdom i det här landet. Jag beklagar det verkligen. Vi socialdemokrater vill se till att vi återigen kan pressa ned arbetslösheten. Men vi ska genomföra det på ett sådant sätt att människor har möjlighet att komma tillbaka till arbetet eller ta de nya jobb som kommer till.
Då behövs det satsningar på arbetsmarknadsutbildningar och andra tydliga investeringar. Men det har den tidigare borgerliga regeringen, borgerliga ledamöter och sverigedemokrater röstat ned. Att borgerliga ledamöter så tydligt är emot ett trygghetssystem kanske inte är så konstigt. Den borgerliga politiken går ju ut på att hungriga vargar jagar bäst.
Man ska inte ha någon hjälp över huvud taget. Det är bara de starkaste som överlever, och sedan skiter man i de andra. Det är den synen som man som borgerlig politiker har, men det leder till stora skillnader i landet och till ökad arbetslöshet.
Det som inträffade när jobbstoppet infördes 2008 berodde inte bara på en internationell lågkonjunktur utan det berodde också på att den dåvarande borgerliga regeringen hade förstört tryggheten för människor. Människor var oerhört rädda. Rädda människor vågar mindre. Trygga människor vågar mer.
Men ersättningen halverades när man tvingades till arbetslöshet - arbetslöshet är ju ingenting som man väljer, som de borgerliga politikerna försöker påstå. Om inte taket i a-kassan höjs kan det leda till halverad ersättning vid arbetslöshet. Det är någonting som de borgerliga politikerna inte verkar ha en aning om. De känner inte någon som är arbetslös.
De känner ingen ensamstående förälder som har det jättetufft ekonomiskt. De känner inte heller någon som är svårt sjuk och som drabbas av stupstocken. Jag beklagar att det finns så cyniska och kalla borgerliga politiker. Jag hoppas att det blir som väljarna ville, nämligen att vi ska kunna styra med vår politik så att vår budget så småningom går igenom.
Då kan vi satsa på en offensiv politik med trygghet, vi kan satsa på kommunerna, satsa på välfärden och stå upp för de svaga människorna igen. På det sättet kan man också pressa ned arbetslösheten.
Monica Green (S):
Jag får väl säga var så god till den som ville ha tydliga skillnader i debatten. Jag ska förtydliga det jag sa. Jag sa aldrig att ni inom Alliansen var elaka. Jag tror nämligen att ni vill väl. Ni tror på er modell, så att säga. Jag ska inte förminska det.
Ni tror att det fungerar att göra det sämre för sjuka och arbetslösa. Ni tror på den modellen. Jag tror er när ni säger att ni vill människorna väl. Problemet är bara att ni har misslyckats. Både sjukskrivningarna och antalet arbetslösa ökar. Alltså är det ett bevis på att er modell inte fungerar.
Trots att ni har goda ambitioner, vilket jag faktiskt tror att ni har, har ni fel recept för att lösa det hela, och det är problemet. Det jag menar är cyniskt och kallt är att när människor som är sjuka får ersättning från en sjukförsäkring kallar ni det för bidrag, och när människor drabbas av arbetslöshet och får arbetslöshetsersättning kallar ni det för bidrag.
Allt det säger ni svepande och talar om dammluckorna som öppnas. Det är cyniskt och kallt. Därmed har jag förtydligat mig i den frågan, och jag hoppas att åtminstone några har velat förstå det. Sedan gällde det jobben. Vi ska ha klart för oss en sak, nämligen att 2006 tillkom 187 000 nya jobb.
År 2007 tillkom hälften så många, det vill säga 80 000 nya jobb. Vad hände 2008? Enligt Anders Borg var det då den borgerliga politiken började gälla, och det var också då som jobbstoppen kom.
Monica Green (S):
Jag håller med Fredrik Schulte om att det byggs alldeles för lite. Det är vi helt överens om. Därför beklagar jag att byggnationen tvärnitade efter valet 2006 och att det har stått stilla alldeles för länge. Det är en anmärkningsvärd situation vi har haft där det har byggts alldeles för lite under den borgerliga regeringens tid.
Jag är glad över att vi med den budget som ska diskuteras i morgon försöker få möjlighet att satsa på 250 000 nya bostäder fram till 2020. Det är ett tufft mål, och det är bra för Sverige att vi sätter igång med rejält med byggande. Vi sätter också upp incitament för energieffektivisering och en upprustning av miljonprogrammet, vilket är mycket bra för Sverige.
Jag är personligen lite gammaldags av mig. Jag tycker att den som tar ett lån också ska betala av det. Det är min personliga uppfattning. Tar man ett lån ska man också klara av att börja att betala av lite grann. Vi fick en kommentar här om att det blir sådana fruktansvärda skattehöjningar, och därför kommer inte människor att kunna betala sina lån längre.
Jag vill bara påminna om att de som får skattehöjningar är de som tjänar över 50 000 kronor i månaden. Det är från den summan och uppåt som vi fasar ut jobbskatteavdraget. Det byggs för lite. Det håller jag med om. Vi behöver satsa betydligt mer.
Därför behöver vi göra de investeringar som samarbetsregeringen nu har aviserat och som jag verkligen hoppas att vi kan få igenom genom att vi försöker att hitta blocköverskridande gränser.