KBLab/rixvox huggingface dataset:
Phia Andersson (S):
Jag vet att människor är glada över att komma tillbaka i arbete. Det finns inget som hindrar dem att göra det i fortsättningen också. Jag vill bara att de ska vara många fler. Men jag vill inte att man under tiden gör dem fattigare, som om det skulle vara en motivation. Det skapar oro och förhindrar många gånger rehabiliteringen.
All energi går åt till att få ekonomin att gå ihop i stället för att man lägger den på sin rehabilitering. Oron tar alldeles för mycket energi.
Erfarenheten visar att den bortre tidsgränsen bidrar till denna oro, så vi tar bort den för att skapa bättre förutsättningar för människors rehabilitering. Vi vill att det görs tidigare insatser tillsammans med arbetsgivarna.
Vi vill att fler människor ska komma tillbaka och inte snurra runt i systemet och åka in i sjukskrivning två, tre och fyra gånger för att det inte togs hänsyn till arbetsförmåga och sjukdom utan bara till ett visst datum. Vi tar bort datumet.
Vi vill att man tar hänsyn till individens förutsättningar och arbetsförmåga och ser vilka möjligheter som finns. Låt våra myndigheter, sjukvården och Arbetsförmedlingen arbeta tillsammans för att stödja individen. Jag vill se fler människor i arbete än vad ni åstadkom under de år då ni lät 100 000 människor snurra runt i systemet.
Phia Andersson (S):
Jag vet inte om vi får samma rapporter, Lotta Finstorp. Men rapporten om rehabiliteringsgarantin visade att den inte har haft särskilt god effekt. Ska vi inte lämna något som inte ger god effekt utan fortsätta att pumpa in pengar i ett dåligt system?
Det är inte att ta ansvar. Om ett ekonomiskt incitament behövs är det allra bästa att ta bort den bortre tidsgränsen, för den gör precis tvärtom. Den överför bara kostnader på annat.
Antingen gör människor förtida uttag, blir försörjda av anhöriga eller överförs till försörjningsstöd i kommunerna. Så bra, då syns det inte i statens pengar längre. Men på vilket sätt hjälper det individen?
Det finns absolut inget som hindrar att Arbetsförmedlingen går in och stöder en process när man ser att det finns arbetsförmåga. Om er arbetslivsinsats var så verkningsfull, hur kommer det sig att människor om och om igen kommer tillbaka till sjukförsäkringen?
Jag vill att de också ska få plats. Låt oss därför inse att de beslut vi tog inte fick den effekt vi trodde. Låt oss tillsammans göra något bra av detta och sluta krama dåliga förslag.
Phia Andersson (S):
Vi socialdemokrater ser gärna att man kan arbeta efter 65 år och att det finns förutsättningar för det. Däremot tycker vi inte att arbete hela tiden ska subventioneras åt arbetsgivaren.
Det är ändå så att arbetet är lika mycket värt om en 65-åring med lång erfarenhet gör det. Jag har läst i motionerna, bland annat från Moderaterna, när det gäller det här med socialavgifter och löneskatt för äldre. Man säger att vi skulle få fler händer i vården.
Men det är klart att vi hade många som jobbade efter 65 år i vården långt innan ni gjorde sänkningen. Man kan inte ständigt subventionera och ge bidrag till arbetsgivare för att de ska anställa.
En 65-åring är lika mycket värd på arbetsmarknaden som en 64-åring. Det är vårt sätt att se på det, och det är därför vi gör den prioritering vi gör.
Phia Andersson (S):
Jag tycker visst att jag svarade på det. Jag tror att äldre fortsätter att arbeta på arbetsmarknaden även om man inte subventionerar arbetsgivaren. Det är ju precis det vi pratar om, att det är arbetsgivaren som får en lägre avgift.
När vi pratar om våra välfärdsförsäkringar heter det alltid att det är bidrag om den som behöver pengar från en sådan försäkring får det.
Men om man sänker avgiften för den och låter någon slippa att betala premien, då är det helt plötsligt en drivkraft. Det är väldigt märkligt. Om man höjer löneskatten är det ju arbetsgivaren som får en lägre avgift.
Jag förstår inte hur det skulle påverka den pensionär som vill fortsätta arbeta att inte gå till jobbet. Om vi förstärker våra välfärdsförsäkringar i det här landet, allihop tillsammans, kommer alla att få det bättre.
Phia Andersson (S):
I tisdags firades den internationella kvinnodagen över hela världen. Det är en dag då kvinnors kamp för jämlikhet och frihet uppmärksammas. I dag kan det kännas som en självklarhet att kvinnor ska ha samma möjligheter som män att påverka sin vardag och skapa sig en framtid utifrån sina egna drömmar. Men det råder stor ojämlikhet mellan kvinnors och mäns hälsa. Kvinnor är sjukskrivna i mycket större utsträckning än män.
Två av tre sjukskrivna är kvinnor. Det är ett historiskt mönster som har hållit i sig. De psykiatriska diagnoserna är i dag den vanligaste orsaken till sjukskrivning, och de ökar för både kvinnor och män - men ökningen är större hos kvinnor. Vilka åtgärder anser statsministern behöver vidtas för att minska skillnaden mellan mäns och kvinnors hälsa?
Phia Andersson (S):
Jag vill ställa min fråga till socialförsäkringsminister Annika Strandhäll. I höstas presenterades ett brett åtgärdspaket för att minska de ökade sjukskrivningarna med sju områden och 25 konkreta åtgärder. En av punkterna handlar om att se över arbetsgivarnas ekonomiska ansvar för långa sjukskrivningar.
Regeringen har nu presenterat ett förslag om en hälsoväxling som innebär att arbetsgivarna får betala 25 procent av sjukpenningen för anställda som är sjukskrivna mer än 90 dagar. Samtidigt får de en sänkning av arbetsgivaravgiften med samma summa. Vilka effekter förväntar sig ministern av hälsoväxlingen?
Phia Andersson (S):
Jag sa inte att det var Socialdemokraternas uppfattning. Jag sa att det står så i artikeln, för det gör det. Med detta vill jag påvisa att Riksrevisionens granskning har väckt ganska mycket reaktioner utifrån, kanske just för att frågan är väldigt komplex och för att man måste se det ur väldigt många olika dimensioner för att komma rätt.
Stegringen av sjukfrånvaron började 2010. Det var fyra år då man kunde ha gjort en hel del insatser som den nuvarande regeringen har fått göra i stället. Det har handlat om att tala med arbetsmarknadens parter. Den ökade stressen på arbetsplatserna innebär att människor blir sjukskrivna.
Vad kan vi göra för att komma till rätta med det? Vad kan vi göra för att stärka företagshälsovården i detta? Vi vet att den är en viktig faktor. Vi har också sagt att man inte kan ha en lång passiv sjukskrivning, bli utförsäkrad i den bortre parentesen och sedan komma till Arbetsförmedlingen och på nytt bli ett sjukfall efter ett tag. Det var ju precis detta som hände tidigare.
Därför har man vidtagit mängder av åtgärder och förstärkt Försäkringskassan för att kunna göra just dessa kontroller vid 180 dagar och så vidare för att kunna ge rätt stöd vid rätt ögonblick. En uppföljning av detta är också påbörjad.
Phia Andersson (S):
Den lagstiftning som finns på området, med 90 dagar, 180 dagar och så vidare, är exakt den lagstiftning som borgarna själva lade fram 2008. Det enda som är ändrat är att den bortre parentesen är borttagen. Den hade nämligen inte den effekten. Den hade snarare effekten att människor fick gå i en lång passiv sjukskrivningsperiod, för man visste att de blev utförsäkrade.
Man visste att människor ändå försvann ur försäkringen vid ett visst datum. Vad som hände var att de gick till Arbetsförmedlingen. Sedan kom de tillbaka in i sjukförsäkringen som ett nytt ärende. De var alltså gömda. Nu är de synliga. Det tycker vi är bra. I denna riksrevisionsrapport lämnas inga rekommendationer.
Och precis det som sägs i den, om att tidsgränserna är viktiga, har denna regering satt fokus på. Vad Moderaterna skriver i sin motion är faktiskt att slå in öppna dörrar. Det är så många öppna dörrar att det blir tvärdrag. Detta är nämligen redan gjort.
Troligtvis anser Riksrevisionen att de åtgärderna är bra, eftersom man inte har lämnat några rekommendationer.
Phia Andersson (S):
Frågan kom upp och diskuterades i Köpenhamn. Men vi tyckte att det krävdes en intern diskussion om en så viktig fråga i det egna landet innan man hanterar en sådan fråga i ett större sammanhang, i Europa och Norden. Den är så pass viktig, och det finns många synpunkter på just den frågan.
Det är en hederssak för oss att inte stå i Köpenhamn och lova någonting utan att ha haft en rejäl diskussion på hemmaplan.
Phia Andersson (S):
Vinster i välfärden - för en socialdemokrat är det när barn får bra utbildning, när man får den sjukvård man efterfrågar och när våra äldre får en god omvårdnad. För oss socialdemokrater är det vinster i välfärden. Det som kallas för vinster i välfärden är rena förluster för välfärden. De hamnar i någons fickor eller utomlands i skatteparadis och så vidare.
Det är inget vi får mer välfärd för utan rena förluster för välfärden; jag tänker kalla detta vid dess rätta namn. Därför undrar jag vad som händer med Ilmar Reepalus utredning, som faktiskt syftade till att sätta stopp för dessa förluster i välfärden.
Phia Andersson (S):
I detta betänkande behandlas regeringens proposition Lag om försäkringsmedicinska utredningar . I regeringens proposition lämnas förslag som syftar till att skapa en sammanhållen lagstiftning om försäkringsmedicinska utredningar. Förslaget syftar också till att stärka den försäkrades integritet och säkerhet just under dessa utredningar.
Förslaget till lag innehåller bestämmelser om att landstinget ska tillhandahålla försäkringsmedicinska utredningar på begäran av Försäkringskassan. Förslaget ger därutöver landstingen möjlighet att sluta avtal med ett annat landsting om att utföra de uppgifter man får ansvar för. Precis som Julia Kronlid sa utförs i dag utredningar som har begärts av Försäkringskassan inom ramen för tidsbegränsade överenskommelser mellan staten och SKL.
När försäkringsmedicinska utredningar utförs ska patientskadelagen, patientdatalagen och patientsäkerhetslagen vara tillämpliga enligt förslaget. Utredningarna ska enligt förslaget utföras av legitimerad läkare och annan hälso- och sjukvårdspersonal hos en vårdgivare.
Regeringen föreslår att det ska införas en bestämmelse som tydliggör att försäkringsmedicinska utredningar inte ska utgöra hälso- och sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen. Exempelvis innehåller hälso- och sjukvårdslagen grundläggande bestämmelser om målet med hälso- och sjukvården och vård efter behov. Den som har det största behovet går först i vården.
Detta blir svårt att tillämpa på en verksamhet som utför försäkringsmedicinska utredningar, eftersom sådana utredningar inte har ett vårdsyfte. Ansvaret för försäkringsmedicinska utredningar omfattar dessutom inte de personer vars vårdförmåner i Sverige baseras på EU-förordningen om samordning av de sociala trygghetssystemen.
EU-samordningen har inte tillgång till de försäkringsmedicinska utredningarna men omfattas ändå av hälso- och sjukvårdssystemen. Utredningarna ska ge en bedömning av den försäkrades funktions- och aktivitetsförmåga och ska sammanställas i ett skriftligt utlåtande till Försäkringskassan.
Landstingen kommer att få full kostnadstäckning för att göra de försäkringsmedicinska utredningarna eftersom Försäkringskassan betalar för varje utförd utredning samtidigt som landstingens statsbidrag för hälso och sjukvård inte påverkas. Lagen och övriga lagändringar som görs med anledning av den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 januari 2019. Regeringen har för avsikt att en tid efter det att lagen har trätt i kraft utvärdera verksamheten och dess effekter.
Det finns därför ingen anledning att tidsbestämma när så ska ske, som det föreslås i Sverigedemokraternas motion. Fru talman! Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionen.
Phia Andersson (S):
Detta är en favorit i repris, Hans. Vi stod och debatterade exakt samma sak för ett år sedan. Då sa vi att man tittar på och bereder frågan i regeringen. Ibland bör man invänta svar, och ibland slår man in öppna dörrar. Jag vet att ni kastade ut frågan på sessionen i Danmark.
Då blev det en stor sak av det. Sedan önskar ni att alla ska följa det och göra precis som ni hade bestämt att det skulle vara. Nu är det inte så, utan frågan kräver sin beredning. Det görs också en beredning, och man tittar på frågan. Ni själva var inte alls särskilt aktiva tidigare.
Kanske hade ni då bättre förståelse för att en sådan här fråga är oerhört viktig. Det är viktigt att man har med många olika aspekter i den, och därför är det ibland bra att inte alltid bara följa den som ropar högst.
Phia Andersson (S):
När det togs beslut om den frågan var den inte färdigberedd. Det är en komplicerad fråga som verkligen kräver att alla de aspekter som Hans Wallmark läser upp beaktas. Men om allting skulle gå i Hans Wallmarks takt skulle vi ha gått med i Nato för länge sedan. Det finns ändå aspekter som talar för att inte göra det. Där må vi tycka olika.
Det finns en viss lomhördhet, skulle jag vilja säga på ren svenska, hos Hans Wallmark. Han kan få samma svar hur många gånger som helst, men han hör dem inte om han inte tycker om dem. Det är en brist. Även om jag tycker om dig på olika sätt är det en brist du har, Hans Wallmark. Den tror jag att du ska jobba med.
Phia Andersson (S):
Jag vill ställa min fråga till statsrådet Strandhäll. Många som är sjukskrivna i dag är det på grund av stressrelaterade sjukdomar, som dessutom är kopplade till arbetssituationen. Om man då inte förändrar någonting på arbetsplatsen kan de inte gå tillbaka till den, och om de gör det blir de sjuka igen.
Arbetsgivarna har varit passiva när det gäller att ändra den situationen. Nu vet jag att parterna, i samtal med regeringen, har givit ett löfte om friskare arbetsplatser. Vad händer i den frågan?
Anna Bergkvist (M):
Det är helt enkelt en fråga om att väga två viktiga saker mot varandra. Med den tidsram som man hade och under de förutsättningar man hade med den nya budgetlagen och så vidare gjorde regeringen ett fullgott arbete när det gäller beredningen. Det handlar om att respektera väljare och det demokratiska mandat man fick i valrörelsen och att även respektera beredningskravet.
Det finns ingen tidsangivelse i regeringsformen. Det finns en praxis på tre månader, men det finns inga regler uppsatta.
Anna Bergkvist (M):
Nej, Phia Andersson, jag tror inte att det är en ny praxis. Konstitutionsutskottet har haft uppe dessa frågor flera gånger tidigare. Jag är förvisso ny i riksdagen, men vi såg i det utredningsarbete som vi hade när vi tog ställning till detta ärende att det har förekommit många gånger tidigare. Man har haft en vecka eller två veckor, och det har kritiserats både från borgerligt och socialdemokratiskt håll tidigare. Det är ingen ny praxis.
Eftersom det inte finns lagstadgat en specifik tidsram handlar det om att man utifrån de förutsättningar man har gör på bästa möjliga sätt. När vi i dag tittar på detta ärende finns det inga lagstadgade felaktigheter som regeringen har begått.
Helene Petersson i Stock (S):
Rättschefen skriver så och gör den tolkningen, och det är den tillämpningen man har haft i Regeringskansliet. Men min fråga är: Tycker Eva Bengtson Skogsberg att vi ska sanktionera att det är rätt? Utskottet har självt under sin utredning kommit fram till att det inte någonstans uttryckligen står att ett statsråd har rätt att avnotifiera. Detta är en tolkning som regeringen har gjort.
Man har också tillämpat den på två sätt. Två ärenden har vi haft nu under hösten. Det ena var flygskatten, och där vet vi att inställningen var att man inte ville ha den. Där avnotifierade man också innan riksdagen hade fattat beslut. Det andra var presstödet.
Eva Bengtson Skogsberg säger nu att regeringen står bakom presstödet, men vi vet vilka kommittémotioner Moderaterna har lagt fram under alla år, senast för ett år sedan, om att presstödet ska avvecklas. Det skulle öka pressfriheten. Att öka driftsstödet är att sätta in konstgjord andning, menar Moderaterna. Så Moderaternas inställning till presstödet är väl inte okänd här.
Men ska ett statsråd få ta sig denna rätt? Det är den frågan det gäller. Eva Bengtson Skogsberg nämner också tidsbristen. Anser ni att regeringen kunde ha återkommit på ett annat sätt än genom budgetpropositionen?
Helene Petersson i Stock (S):
Jag vill beröra några saker som Ingvar Svensson tog upp. Jag börjar med ett utdrag som jag hittade i Medievärlden, där Ingvar Svensson själv i november säger: Jag är formalist. Jag kan inte acceptera att ett beslut bygger på ett telefonsamtal. Men det är ju precis det Ingvar Svensson gör med majoritetens ställningstagande.
Ingvar Svensson säger också att Cecilia Stegö Chilò fattade beslutet om att dra tillbaka stödet för snabbt. Ingvar Svensson är kritisk till detta. Men nu sanktionerar ni hanterandet när ni ställer er bakom majoritetens text. Ingvar Svensson tar också upp notifieringarna med Ulrica Messing.
Det är fyra notifieringar som vi har hittat under 2000-talet. Det är två från den gamla regeringen och två från den nya regeringen. För den gamla eller förutvarande regeringen är det två beslut som inte har föregåtts av riksdagsbeslut. Båda var under beredning. Båda gällde ett nytt stöd.
Det ena var stödåtgärderna till Gudrun och det andra var ett funktionstest av lantbrukssprutor, som man till och med helt och hållet drog tillbaka. Man fick ett klart besked om att det inte ens var lönt att försöka med. Då plockade man tillbaka det. Men inget av stöden hade beslutats om av riksdagen. Båda notifieringarna som har dragits tillbaka från den nuvarande regeringen hade riksdagsbeslut i ryggen.
Så visst är det skillnad på dessa avnotifieringar.
Helene Petersson i Stock (S):
När det gäller avnotifieringen finns det två olika tolkningar. Regeringen och Regeringskansliet har gjort en tolkning av något som inte klart uttrycks. Det står inte att ett statsråd också har befogenhet att avnotifiera. Vi tycker definitivt inte att man kan lägga den beslutsbefogenheten på ett enskilt statsråd.
Jag tog upp i mitt anförande att ett ställningstagande ska vara ett regeringsbeslut. Man kan också fråga sig om detta inte är en form av ställningstagande där man faktiskt drar tillbaka ett helt ärende och avgör att man inte ska fullfölja det. Man flyttar fram tidpunkten för presstödet.
Man säger fortfarande att man kommer att jobba för att det ska kunna införas. Men vi har våra tvivel i dag när vi ser vartåt det bär. Det krävs förändringar som man kanske måste återkomma till. Men här gäller det ett enskilt statsråd. Ingvar Svensson sanktionerar detta genom att skriva att utskottet inte har någon annan uppfattning.
Om jag kommer ihåg rätt var det till och med Ingvar Svensson som lade in den meningen i utskottets majoritetstext.
Eva Bengtson Skogsberg (M):
Jag tror att det var viktigt att göra avnotifieringen just för att man annars hade behövt ta tag i frågan. Nu gjorde man den och kunde skjuta upp det här, så att det började vid årsskiftet, och i lugn och ro titta över frågan. Det hade varit värre om EU-kommissionen hade gjort kontroller och kanske inte godkänt någon av delarna. Det var ju därför vår kulturminister tog tillbaka det.
Jag förstår att det kunde ha varit annorlunda om vi hade haft en annan kulturminister, som inte var moderat. Just att hon var moderat och att ni känner till Moderaternas syn på presstödet har väl gett lite extra intresse för detta hos oppositionen, kan jag tänka mig. Men det är ju så att vi har en alliansregering, och regeringen har aldrig sagt annat än att presstödet ska finnas kvar.
Helena Leander (MP):
Den här frågan är ju inne på andra varvet, så inte heller jag ska bli långrandig. Miljöpartiet står egentligen bakom frågan i sak. Däremot hävdar vi fortfarande att frågan skulle behöva beredas bättre. Nu blev det hela lite tydligare genom att ärendet återförvisades till utskottet. Man klarade ut en liten tvetydighet. Men fortfarande hade Skatteverkets synpunkter varit värdefulla. Själva dagen för ikraftträdandet stod ju klar.
Så jag tror inte att det hade varit något stort problem om man hade fått höra Skatteverkets synpunkter och på så sätt få det hela lite tydligare och klarare. Jag vill därför yrka bifall till den gemensamma reservationen.
Helena Leander (MP):
Det var med stor glädje jag i går tog del av resultatet av den utredning som tillsattes under förra regeringen och som handlade just om föräldraskap vid assisterad befruktning. Det är inte rimligt att ha den ordning som vi har nu, där du kan se att resultatet blir att barn förnekas den ena av sina föräldrar helt enkelt för att mammorna har valt att göra inseminationen utomlands.
Det enda rimliga är helt enkelt att gå på utredningens linje och se till att man tar bort den konstiga särreglering som finns så att det är samma villkor som gäller oavsett om det är samkönade eller olikkönade föräldrar som skaffar barn. Jag hoppas verkligen att regeringen kommer att ta tag i den frågan så fort som möjligt och återkomma till riksdagen med förslag till lagändring.
Men en fråga som fortfarande hänger lite grann i luften efter den här utredningen är vad man gör med de barn som tillkommer i en relation där spermagivaren inte bara är någon anonym givare utan kanske en nära vän till familjen eller någon som på annat sätt tar aktiv del i barnets omvårdnad och som av barnet faktiskt ses som en förälder. Det är inte helt ovanligt att bögpar och flatpar skaffar barn tillsammans och på olika sätt delar på vårdnaden av barnen. Det förekommer också andra konstellationer.
I de här fallen har faktiskt barnen flera personer som de ser som sina föräldrar, men bara två kan vara juridiska vårdnadshavare. I Kanada har man löst det genom att ett barn kan ha mer än två juridiska vårdnadshavare. Det är förstås en komplicerad fråga som kräver noggrann utredning. Men det vore ändå intressant att få höra ministerns syn på om det här är någonting vi skulle kunna titta närmare på också i Sverige.
Helena Leander (MP):
Även jag gläder mig åt justitieministerns uttalanden i dag. De visar på en positiv inställning till att försöka underlätta för familjer som inte passar in i heteronormen men som ändå skaffar barn och till att barnen som föds i regnbågsfamiljer också ska få en juridisk trygghet där de personer som de upplever som föräldrar faktiskt också får vara juridiska föräldrar.
Vad jag hoppas är att justitieministern inte får problem med sina koalitionspartner i Kristdemokraterna som ju, som tidigare talare varit inne på, kanske inte riktigt har samma inställning i den här frågan. Men om justitieministern kanske inte kan lova men i alla fall gå i god för att det här nog kommer att gå bra kommer jag att vara glad och nöjd.
Helena Leander (MP):
Tack, jordbruksministern, för svaret. Jag vill börja med att slå fast att jag har den största respekt för att människor tänder på väldigt olika saker. Jag har inga synpunkter på hur människor uttrycker sin sexualitet så länge alla inblandade är med på noterna. Däremot kan jag aldrig acceptera att man utnyttjar någon som inte har gett sitt samtycke, och det är detta det handlar om i det här fallet. Det handlar om försvarslösa djur som inte har haft någon möjlighet att säga nej och att människor utnyttjar detta faktum.
Som vi ser i den rapport som jordbruksministern redan har refererat till är inte gällande lagstiftning tillräcklig för att skydda djuren mot de här övergreppen. Vi ser att förundersökningar helt enkelt har lagts ned för att man inte kunnat bevisa att djuret har lidit. Det ska inte krävas stora stick- eller skärsår kring könsorganen för att man ska kunna slå fast att djuret har lidit av ett sexuellt övergrepp. Därför tycker jag att det vore en mycket rimligare ordning att vi helt enkelt förbjuder sexuella övergrepp mot djur.
Jag tycker fortfarande inte att jag har fått något svar på den frågan från ministern. Vad finns det alltså som talar för att sexuella övergrepp mot djur ska vara tillåtna?