KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström avslutade sitt inlägg med att fråga om det kommer någon proposition i höst. Jag sade redan i min inledning att vi planerar att lägga fram en proposition i år. Det är samma sak. Det är väl inga konstigheter med det. Det är också i enlighet med vad vi har sagt tidigare. Det är ingen nyhet heller vilken ställning de politiska partierna har tagit när det gäller könsneutrala äktenskap.
Det är inte heller någon nyhet att vi har rekommenderade tider för remittering och hur man arbetar med frågor på departementen. Jag har varit noga med att denna fråga ska hanteras enligt de rekommendationerna. Det har varit rätt mycket klagomål - det kanske jag inte borde säga - från kommunerna som tycker att vi många gånger är för snåla med remisstiden.
Jag har varit angelägen om att i en sådan här central fråga ska folk känna att vi inte hastar utan att de har tid att skriva och fundera över vad de vill svara. Vi har hanterat den här frågan i den ordning som granskningsenheten och andra tycker att man borde hantera det hela. Så här långt fungerar det väl. Det är min ambition att vi ska fullfölja vad vi har sagt. Det är naturligtvis en diskussion som måste föras.
Ambitionen är klar, och de politiska ställningstagandena från partierna är klara. Jag tycker att man i en sådan här diskussion ska säga att även om det finns majoriteter i alla partier vet vi också att det i alla partier finns människor som har olika uppfattningar också i den här frågan - även om det är tydligt vad en majoritet i riksdagen tycker och vad vi tyckte på till exempel den moderata partistämman.
Det är naturligtvis det viktiga, men man ska också respektera en minoritet och på olika sätt se till att den blir hanterad. Jag försökte antyda i mitt svar att det inte är bara den här frågan, den stora stridsfrågan, som finns att hantera. Det finns också andra frågor som är av mer praktisk art där vi har anledning att försöka se till att det blir bra regler.
Det gäller hur äktenskap ska ingås, vem som ska få vara vigselförrättare och annat. Det är sådant som kanske inte i första hand finns med i debatten men som ändå är oerhört centralt och som ställer till en del problem i verkligheten, för både enskilda människor och myndigheter, som vi sedan får hantera i efterhand. Vi är lite noga i detaljerna. Vi följer tidsplanen, och det är min ambition att det ska komma en proposition i höst.
Beatrice Ask (M):
Jag kan bara säga att de propositioner som jag lägger fram i allmänhet är beredda enligt de rekommendationer som vi har för remisstider och annat. Det är viktigt. Vi behöver inte diskutera andra propositioner här och nu. Det är precis som jag sade tidigare, att det finns en kritik från många som tycker att det är för snålt om tid och som är angelägna om att komma med synpunkter. I den här frågan har vi använt den vanliga ordningen, som borde gälla om man ska följa alla regler, cirklar och kvadrater. Jag tror att det är bra.
Det är ett skäl till att det tar tid. Men det pågår också ett arbete för att se till att vi kommer fram med förslag. Jag tänker inte avslöja här hur de kommer att se ut, men så mycket kan jag säga att det vore rätt dumt att lägga fram en proposition som inte kan vinna riksdagens gillande. Det är klart att jag och andra är fullt medvetna om vad riksdagen har sagt och vad man har sagt i olika utredningar.
Detta tillsammans med utredningen och de remissynpunkter som vi har fått har vi som ett underlag för att formulera en sådan proposition. Så småningom kommer Thomas Bodström att få ta del av det förslaget, och jag hoppas då att vi kan vara helt överens om att det är ett bra förslag. Det är viktigt att vi får en äktenskapslagstiftning som alla medborgare kan känna är någonting som är stabilt också över tid.
Beatrice Ask (M):
Jag vet inte riktigt hur jag ska svara på frågan, men låt mig säga så här. Jag har ingen annan uppfattning än den som den moderata partistämmans majoritet hade, och den uttalade att vi ska ha en könsneutral äktenskapslagstiftning. Det säger inte exakt hur en proposition ska se ut, därför att den innehåller mer än en fråga. Jag har ingen annan uppfattning än partiets majoritet, och vårt parti är ett parti av flera som ingår i regeringen.
Det är ingen hemlighet att vi har den uppfattningen.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förhindra självmord för personer som sitter i häkte. Under 2007 tog tolv personer livet av sig i häkte, vilket var den högsta siffran på tio år. I år har fem personer tagit livet av sig i häkte. Det är givetvis allvarligt att så många tar sitt liv.
Samtidigt måste man ha i åtanke att en stor del av Kriminalvårdens klienter tillhör riskgruppen för självskadande handlingar och självmord. Justitieombudsmannen har nyligen konstaterat i ett initiativärende att Kriminalvården vidtar en rad åtgärder för att komma till rätta med självmorden i häkte .
Åtgärderna består bland annat i extra utbildningsinsatser för personal och hjälpmedel i form av riskbedömningsinstrument. Kriminalvården har vidare tillsatt en särskild expertgrupp som går igenom omvårdnadsrutiner och åtgärder för självmordsprevention vid framför allt landets häkten.
Expertgruppen tittar bland annat på hur arbetet är strukturerat, vilka erfarenheter som man kan förmedla och naturligtvis vilka förbättringsåtgärder som kan bli aktuella. Resultatet av expertgruppens granskning ska presenteras senast i början av oktober 2008. Varje häkte som granskats får dock omedelbart en redovisning av vad som framkommit vid granskningen.
Iakttagelserna redovisas också till Kriminalvårdens ledning för åtgärd. Kriminalvården vidtar således en rad åtgärder för att komma till rätta med självmorden i häkte. Jag kommer noga att följa det arbetet.
Beatrice Ask (M):
Att anslagen inte har ökat lika mycket under senare år i den jämförelse som Thomas Bodström gör beror på att beläggningen har minskat. Beläggningen varierar och påverkar kostnaderna. Sedan ska det också sägas i sammanhanget att ett skäl till att den socialdemokratiska regeringen gjorde en hel del insatser på kriminalvårdssidan under den förra mandatperioden var att man totalt hade glömt bort säkerhetsarbetet.
Det gjordes en hel del satsningar för att åtminstone få låsen att fungera och få ordning på detta. Det har lyckats, och det är väldigt bra. När man tittar på siffrorna måste man ha den bilden klar för sig. Jag tycker att Lars Nylén och Kriminalvården har gjort rätt som har vidtagit flera olika åtgärder. Jag har helt klart för mig att åtgärder ibland kostar pengar.
Vi kommer inte, såvitt jag vet i alla fall, att göra som Socialdemokraterna har föreslagit de två senaste åren, nämligen att dra ned på anslagen. Vi har fått kritik från oppositionen för att satsa för mycket på Kriminalvården. Det tror jag inte är rätt väg att gå. Vi har fått kritik när det gäller restriktionerna.
Med anledning av den kritiken och för att försäkra oss om att restriktioner inte används annat än när det verkligen finns behov av det tillsatte den förra regeringen en utredning som skulle titta på detta. Den kom med förslag 2006, och vi har tittat på dem.
I regleringsbrevet till åklagarna har vi också krävt att de ska redovisa hur många personer som har häktats 2008, och av det ska det också framgå i hur många fall man har medgett restriktioner. Vi följer detta väldigt noga. Det är naturligtvis centralt att man inte har mer restriktioner än vad nöden kräver och att man har ett bra motiv för det. Det är en fråga som vi arbetar en hel del med, och det är viktigt.
Det finns ingen officiell statistik när det gäller häktningstider, varken nationellt eller för EU:s medlemsstater, så det är svårt att jämföra. Det är också viktigt. Vi försöker i alla fall att gå igenom detta och se i vilken utsträckning vi har särskilda restriktioner och annat och på vilket sätt det kan göra situationen allvarlig. Den granskning som har gjorts visar också att svenska häkten är hyfsat bra i andra avseenden.
Det är lite hit och dit, men vi ska ta det som interpellanten har tagit upp på allvar. Vi har haft många självmord på senare tid. Vi måste agera för att förebygga och förhindra att sådana sker. Då måste mer göras. Jag menar att vi är på rätt väg. Jag tror inte att det bara är pengar som löser problemet, men ibland kostar åtgärder pengar, och det är precis det vi hanterar i budgetarbetet.
Beatrice Ask (M):
Ursäkta att vi hamnar lite grann utanför diskussionen om den här interpellationen. Jag tycker att Thomas Bodström är lite grann på väg åt rätt håll. Jag skulle vilja att vi lyckades med att fler som avtjänat sitt straff får ett jobb. Då kan det vara en möjlighet att arbeta i hushållsnära arbeten. Vi har nyligen genomfört förändringar där. Jag tycker att vi måste kunna se den kopplingen. Jag ska fundera på frågan.
Beatrice Ask (M):
Amineh Kakabaveh har frågat mig hur jag avser att hantera Cedawkommitténs uttalanden när det gäller jämställdhetsperspektivet i regeringsformen. Hon har också frågat mig vilka åtgärder jag har för avsikt att vidta för att implementera jämställdhetsperspektivet i samtliga grundlagar och för att regeringsformen tydligt ska ta avstånd från mäns våld mot kvinnor.
Inledningsvis vill jag framhålla att det i regeringsformen stadgas bland annat att den offentliga makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde, att det allmänna ska verka för att alla människor ska kunna uppnå delaktighet och jämlikhet i samhället samt att det allmänna ska motverka diskriminering av människor på grund av bland annat kön. Vidare finns det i regeringsformen ett uttryckligt förbud mot könsdiskriminerande lagstiftning.
Lag eller annan föreskrift får inte innebära att någon medborgare missgynnas på grund av sitt kön om inte föreskriften utgör ett led i strävanden att åstadkomma jämställdhet mellan män och kvinnor. Den statliga utredning som Amineh Kakabaveh hänvisar till i sin interpellation, och som även Cedawkommittén refererar till i sina slutsatser, är i själva verket en rapport som filosofie doktor Lenita Freidenvall tagit fram på Grundlagsutredningens uppdrag.
I rapporten görs en övergripande analys av regeringsformen från ett könsperspektiv. De bedömningar och förslag som presenteras i rapporten är författarens egna. Rapporten har överlämnats till Grundlagsutredningen som, inom ramen för sitt uppdrag att göra en samlad översyn av regeringsformen, har att ta ställning till vad som förs fram i rapporten.
Utredningen ska presentera resultatet av sitt arbete senast den 31 december 2008. Jag vill dock redan nu framhålla att det inte är aktuellt att, som Cedawkommittén efterlyst, i regeringsformen göra hänvisningar till den så kallade Cedawkonventionen. För närvarande planeras heller ingen analys ur ett könsperspektiv av tryckfrihetsförordningen, yttrandefrihetsgrundlagen och successionsordningen.
Avslutningsvis vill jag erinra om att arbetet med att bekämpa mäns våld mot kvinnor, prostitution och människohandel för sexuella ändamål är ett prioriterat område för regeringen. Två handlingsplaner har antagits, och regeringen har avsatt sammanlagt drygt 800 miljoner kronor i detta syfte. Handlingsplanerna omfattar en mängd åtgärder inom olika politikområden. Bland annat vidtas en rad åtgärder för att förbättra skyddet för och stödet till våldsutsatta och för att stärka det förebyggande arbetet.
Detta är ett mycket viktigt arbete, och regeringen kommer att återkomma till riksdagen med en redovisning av hur arbetet har bedrivits.
Beatrice Ask (M):
Först vill jag gärna reda ut en del begrepp i detta sammanhang. Vi har en grundlagsutredning som kommer att presentera sitt betänkande i december i år. I direktiven till Grundlagsutredningen finns bland annat synpunkten med från konstitutionsutskottet att en analys bör göras av den framtida maktfördelningen ur ett könsperspektiv.
Därför fick också Lenita Freidenvall, som jag nämnde i mitt interpellationssvar, i uppdrag av Grundlagsutredningen att genomföra en analys av regeringsformen utifrån detta perspektiv. Den har redovisats och är ett underlag som utredningen har. I rapporten analyserar man regeringsformen med hjälp av begreppen formell respektive reell jämställdhet.
Det är kanske något mer relevant, enligt min mening, än att använda begrepp som könsblind och könskänslig som FN-kommittén använder sig av. Regeringsformen bygger enligt rapporten från Lenita Freidenvall på principen om formell jämställdhet. Några krav på aktiviteter från staten för att uppnå reell jämställdhet finns inte i grundlagen, enligt rapporten, och det är väl helt korrekt.
Man kan naturligtvis anse att det bör göras mer, och vi får väl återkomma till vad Grundlagsutredningen så småningom föreslår.
Jag vill inte säga att det ena är viktigare än det andra, men man måste ändå se någorlunda praktiskt på frågan. Det är inte så att svensk grundlag på något sätt har motverkat det faktum att vi i Sverige har mycket höga ambitioner på jämställdhetsområdet och dessutom har nått förhållandevis långt. Jag påstår inte - vi har diskuterat det här tidigare - att problemet är löst, långt därifrån.
Men jag vågar nog ändå påstå att vår grundlag inte har ställt upp några hinder för eller försvårat det jämställdhetspolitiska arbetet. Därmed avser jag inte heller att vidta några åtgärder utan avvaktar naturligtvis Grundlagsutredningens betänkande, som kommer ganska snart och som vi sedan får anledning att diskutera i många olika avseenden.
Beatrice Ask (M):
Det finns väl ändå anledning att påminna interpellanten om att det var den motion som Vänsterpartiet väckte som gjorde att konstitutionsutskottet år 2004 skrev att man skulle göra en analys av den framtida maktfördelningen bland annat utifrån ett könsperspektiv. Det blev så småningom den utredning som Lenita Freidenvall har gjort och som har överlämnats till Grundlagsutredningen.
Grundlagsutredningen kommer med sina förslag först i december. Det är inte så att alla har suttit med armarna i kors och inte gjort någonting. Det jag sade tidigare var att jag tycker att FN-kommittén i någon mening förvanskar en del av det som utredaren pekar på, kanske på grund av olika tolkningar eller var det nu kan vara.
Man uttrycker sig på ett sätt som jag tycker inte riktigt stämmer överens ens med rapporten, utan att jag för den skull heller vill säga att den alltid är någonting som jag kan bejaka. Det är ändå viktigt att säga att FN-kommittéer i all ära, men de har faktiskt inte alltid rätt.
Jag tror att den svenska grundlagsutredningen, med alla de ambitioner och direktiv som de har, är nog så kompetent att avgöra hur vår grundlag allra bäst tar vara på de värderingar och de ambitioner som vi har i det svenska samhället.
Det är konstigt när interpellanten använder grundlagens formulering om alla människors lika värde till grund för det patriarkala maktutövandet. Och uttrycket det patriarkala maktutövandet är ett citat av vad interpellanten sade. Man undrar: Vad är alternativet? Skulle det vara alla människors olika värde, eller hur ska man uttrycka sig?
Man kan inte säga annat än att om vi som utgångspunkt har alla människors lika värde är väl män och kvinnor ändå att betrakta som lika värdefulla i ett sådant samhälle. Att det skulle vara uttryck för något slags patriarkal samhällsuppfattning kan jag inte hålla med om.
Alla människors lika värde har, åtminstone enligt mitt sätt att tänka, alltid stått för kvinnors rätt att utvecklas med samma rättigheter och skyldigheter som män. Vi har inte nått dit än, men jag tycker ändå att Vänsterpartiet är skyldigt att tala om vad alternativet egentligen är.
Hur kan man över huvud taget tänka sig att göra en uppdelning i män och kvinnor i grundlagen, i yttrandefrihetsgrundlagen eller någon annan? Det blir väldigt konstigt. Vi måste ha ett individperspektiv i den delen.
Beatrice Ask (M):
Det finns alltid formuleringar i lagtexter som ibland uppfattas som föråldrade. Men man går för långt om man drar långa växlar på det. I samband med att vi förnyar, förändrar eller går igenom olika lagtexter brukar språket i någon mening moderniseras. I stället för begreppet han blir det han/hon eller motsvarande.
Det är den typ av förändringar som bör göras, men jag tror inte att man ska tolka det för djupt, för då blir det fel. Om en FN-kommitté kritiserar svensk grundlag, där alla människors lika värde, jämställdhet och förbud mot diskriminering utifrån bland annat kön och så vidare är så tydligt angivna, undrar man faktiskt vilka prioriteringar som görs när vi vet hur det ser ut i världen.
Enligt min uppfattning finns det i grunden inte den här typen av bekymmer med den svenska grundlagen. Det finns aspekter som den rapport som Grundlagsutredningen har begärt pekar på och som man har anledning att fundera över. Det har de säkert gjort eftersom de har bett om utredning, och de kommer att lämna ett betänkande i december.
Jag ifrågasätter den allvarliga kritik mot den svenska grundlagen som Vänsterpartiet riktar utifrån ett jämställdhetsperspektiv. Jag tycker att man skjuter över målet.
Beatrice Ask (M):
Luciano Astudillo har frågat mig vilken information och beredskap jag hade inför polisinsatsen i Malmö i samband med Reclaim the Streets så kallade gatufest och vilka slutsatser jag drar av den nya strategi som polisen använde. Justitiedepartementet informeras regelmässigt av polisen om de hot- och riskbedömningar som görs i samband med stora konferenser och andra händelser där det finns risk för ordningsstörningar.
Därigenom finns en beredskap att agera från regeringens sida om det skulle visa sig nödvändigt. Polisens val av arbetsmetod i det enskilda fallet är alltid en fråga för den ansvariga polismyndigheten. Till stöd för det arbetet tar Rikspolisstyrelsen fram nationella strategier och metoder.
Beatrice Ask (M):
Det är bra att vi är överens om att förberedelsearbetet är viktigt och att åtminstone intrycket är att polisen i Malmö gjorde ett väldigt gott arbete i den delen. Jag tittade här som hastigast över vad man hade för krav när man sökte logi och annat och vad det skulle uppfyllas.
Man sökte helpension, man ville ha en samlad personalresurs, man tittade på säkerhetsfrågorna, man krävde uppställningsplats för fordon och servicemöjlighet för dem, möjligheter till fysisk träning och rekreation i lugn miljö, samvaro för personalen i syfte att främja gruppdynamik och så vidare. Det är en lång lista med väldigt höga ambitioner.
I takt med att man närmade sig det här evenemanget minskade också antalet möjliga placeringar och annat, men jag vågar nog säga att man har gjort sitt yttersta för att tillgodose viktiga krav för att personalen skulle ha bra arbetsförutsättningar. Sedan kan man inte heller undgå att fundera över vilket ansvar även arrangörer av denna typ av evenemang har.
Tyvärr är det inte första gången som Reclaim varit med när det blivit mycket bråk, våld och annat. Man kan inte komma ifrån att också där finns ett ansvar. Man måste fundera över vad som kan göras från båda hållen.
Nu tror jag att ambitionen är att ha trevliga aktiviteter och skapa en fest, men i många sammanhang låter man sig utnyttjas alldeles för enkelt, vilket är illa.
Min slutsats av händelserna i Malmö, bland annat det jag kunnat läsa mig till, är, som jag försökt säga, att man måste gå till botten med ett antal av de frågor som ligger till grund för anmälningar från personal och medborgare. Jag nämnde att det verkar som om ordern att i ett mycket märkligt sammanhang ta av sig hjälmen visserligen var rätt men riktad till fel personer samt att det handlade om radiotrassel.
Vi vet ännu inte hur det var, men om det var så är det naturligtvis illa. Dock ska sägas att ingen av poliserna tog av sig hjälmen, vad jag har förstått, men de kände att ordern som de hörde i radion var fel och var upprörda över att det kunde bli så. Det förstår jag. Det andra man måste fundera över är om man hade kunnat göra mer i form av förebyggande insatser.
Jag tror att det är svårt att se att så skulle ha varit fallet, för om man tittar på vad som tagits hem var det, som interpellanten också säger, många aktiviteter och mycket folk. Man omhändertog också ganska många personer. Jag tror att man faktiskt klarade av att ringa in många av dem som organiserar bråk.
Nu återstår att se om man har tillräckligt på fötterna för att vi ska kunna lagföra dem på rätt sätt. Den typen av insatser är, som sagt, besvärliga. De kräver ofta stor samordning med personal från kanske flera polismyndigheter. Därför är det bra att Rikspolisstyrelsen arbetar med metodik, utvecklar olika typer av taktiska koncept och även utbildar poliser.
I insatsen deltog över tusen poliser. Ungefär 500 av dem var från Stockholm och Västra Götaland. Poliserna var i huvudsak särskilt utbildade för att arbeta enligt den modell som man hade bestämt sig för skulle vara den bästa. Det tror jag var bra.
Beatrice Ask (M):
Naturligtvis är Reclaim the Streets och European Social Forum olika verksamheter, men de är ofta tillsammans och dessvärre blir det ofta bråk och stökigheter i anslutning till deras aktiviteter. Det innebär att några även på den sidan lite grann bör fundera över sitt ansvar. Det kan givetvis vid varje stor insats finnas problem och sådant som kan göras bättre.
Däremot vill jag, beträffande allvarliga synpunkter på boendet, säga att om vi har den typen av stora insatser måste vi också ha personal som ibland får stå ut med att ha en standard motsvarande den som värnpliktiga är vana vid att ha. Som en förberedande åtgärd fick huvudskyddsombudet i Skåne tillsammans med en polis utifrån i uppdrag att inspektera förläggningen vid P 2.
Man hade tidigare inspekterat och kommenterat städningen. Det vidtogs en rad olika åtgärder för att poliserna skulle få mörka gardiner, klädförvaring och medicinförråd. Man gjorde väl sitt bästa. Ingen vore gladare än jag om varje polisman alltid kunde sova gott om natten i sin egen säng, äta frukost med fru och barn och hela släkten och fick massor av underbara upplevelser och ett privatliv.
Men vid denna typ av stora kommenderingar och insatser tvingas vi ibland förlägga folk på en lite enklare nivå. Om delar av Sveriges regering kan bo på vandrarhem i Varberg vore det väl märkligt om inte poliser, som ska bevaka ett evenemang i Malmö, kunde bo på ett logement. Någonstans får gränsen dras för hur fin i kanten man får vara.
Jag tycker inte att det är ett stort problem. Vi gör så gott vi kan, och polisen gör så gott den kan för att det ska vara anständigt. Några dagar står man alltid ut. Däremot ska personalen inte utsättas för faror i onödan. Vi ska ha bra planering, bra utrustning och utvärdera varje gång så att vi hela tiden blir bättre på huvuduppgiften.
Beatrice Ask (M):
Helena Leander har frågat jordbruksministern om han avser att vidta några åtgärder mot djurporr. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska besvara interpellationen. Det är en självklarhet som egentligen inte behöver uttalas att det är avskyvärt och oacceptabelt att utsätta djur för övergrepp. Jag återkommer strax till frågan om vilka medel som samhället bör förfoga över för att motverka detta.
Redan från början vill jag dock göra klart att jag ställer mig främmande till att göra den koppling mellan barnpornografi och djurpornografi som Helena Leander är inne på. Övergrepp på djur kan inte jämföras med övergrepp på barn. Däremot har vi människor ett ansvar för hur vi behandlar djur. Djurskyddsperspektivet ska vara avgörande för hur människan behandlar och handlar mot djur. Redan i dag finns en omfattande reglering på detta område.
Först och främst har vi brottsbalkens bestämmelse om djurplågeri, som tar sikte på att lagföra den som utsätter djur för lidande genom till exempel misshandel och vanvård. Detaljerade bestämmelser om människans behandling av djur finns i djurskyddslagen. Där finns också bestämmelser om att personer kan förbjudas att ha hand om djur och att djur kan omhändertas om de far illa.
Som Helena Leander själv nämner är det vidare så att djurpornografiskt material som sprids via Internet eller i filmer i vissa fall är förbjudet som olaga våldsskildring. Den som skildrar eller sprider sådan pornografi kan dömas till böter eller fängelse i upp till två år. Jordbruksministern har aviserat att han avser att se över hur regelverket kring djurskydd kan förbättras för att stärka skyddet för djur som används för sexuella ändamål.
Jag har därför inte för avsikt att inleda några insatser vad gäller mitt lagstiftningsområde.