KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Regnér (S):
Utvecklingen att antalet boendeplatser har minskat i stället för att öka pågick tydligt under Alliansens regeringstid. Den var känd även då, och trots att det parti som hade ansvar för dessa frågor ställde garantilöften som man gick till val på hände ingenting. Utvecklingen fortsatte att gå bakåt.
Därför är jag glad över att de satsningar som vi har gjort har fått konkreta resultat. Jag håller dock med om att vi måste göra ännu mer inom detta område. De generella statsbidragen beror mycket på att kommunerna har efterfrågat dem. De vill undvika byråkrati, stuprör och så vidare. De känner sig själva kompetenta att använda medlen.
Jag tycker dock att det är viktigt att vi som har ansvar på nationell nivå påminner om att om man har så mycket medel och så stort ansvar - för så är det - måste man också satsa på grupper som inte kan göra sin röst hörd eller organisera sig när behoven är som störst. Äldre, och inte minst personer med minnessjukdomar, har svårt att göra sin röst hörd.
Kommuner har därför ett väldigt stort ansvar, och de medel som har avsatts till kommunsektorn är de största någonsin. Det är ojämnt i landet. Vissa kommuner har bra tillgång på äldreboenden och platser på äldreboenden medan andra har köer.
Inom äldreomsorgen och i socialtjänstens arbete ska alltid den äldres egen vilja och behov vara utgångspunkten. Väldigt många vill bo hemma så länge de kan, och då ska de få göra det under bra former. Men många blir i stället fångar hemma när de inte får de insatser som de behöver eller när de tycker att erbjudandet om äldreboende kommer orimligt sent.
Det kan också hända att de blir bedömda men ändå måste vänta. Jag har själv en mycket nära anhörig som har en minnessjukdom och bor på ett äldreboende. Min uppfattning från den erfarenheten och alla mina besök där är att personalen verkligen gör oerhört mycket för att det ska bli bra för de personer som behöver omsorgen.
Men om det finns fler platser går det självklart att göra det mer flexibelt utifrån den äldres utgångspunkt. Detta är hur som helst en mycket stor fråga både nu och i framtiden. Vi har ett behov nu, och vi har ett behov i framtiden. De satsningar som vi gör fungerar. Jag tycker att det är bra att följa upp med utvärderingar, för då får man veta om en viss form funkar och kan satsa på den.
Vad gäller de generella statsbidragen är det viktigt att påminna om att stora grupper, till exempel äldre som är skröpliga, har rättigheter som måste tillgodoses, och det är en gemensam fråga för alla. Jag är stolt över de stora statsbidragen, men jag är också väldigt mån om att de används till grupper som har stora behov, till exempel äldre.
Åsa Regnér (S):
Detta är en angelägen debatt. Som jag ser det valde ni att sänka skatterna. Vi väljer att satsa på välfärden, inte minst på detta område. Det gäller både äldreomsorg och äldreboenden men även stora statsbidrag. Frågan är oerhört stor. Det handlar om tillgång på platser.
Jag är väldigt angelägen om att problemet blir löst på såväl kort som lång sikt. Jag tycker att det är bra att vi har en samsyn om det stora behovet här. Jag är också glad över att de satsningar som vi redan har gjort har fått resultat, men vi behöver göra mer. Vad vi än gör ska vi ha de äldres behov för ögonen.
Jag hoppas att möjligheter till ett steg före traditionella äldreboenden kan underlätta. Det kommer inte att lösa alla problem, men det kan underlätta för vissa. Jag håller med om att vi också behöver tänka på nya sätt och få in olika idéer om detta. Men framför allt behövs medel, planering och ansvar.
Åsa Regnér (S):
Jag trodde faktiskt att regeringen och Moderaterna var överens om att det är viktigt att kontrollera fusk och se till att skattebetalarnas i det här fallet mycket omfattande medel går just till det viktiga syfte som LSS handlar om, det vill säga personer med omfattande funktionsnedsättningar och deras rättigheter.
Jag trodde inte att Moderaterna hade synpunkter på att regeringen, och i det här fallet Försäkringskassan, arbetar hårt för att komma till rätta med fusk och oegentligheter.
Så sent som häromdagen kom en rapport från Inspektionen för socialförsäkringen som visar att den absolut största andelen av alla anordnare inom personlig assistans är seriösa företag, men att problemen med oseriösa företag fortsätter och att det är viktigt att på olika sätt se till att komma till rätta med dem.
IFS har också frågat företagare hur de själva ser på oseriösa bolag i branschen, och de säger att de tycker att det är stora problem med att det fortfarande finns oseriösa aktörer och att det ställer till med problem för de seriösa aktörerna. När vi pratar om LSS är människorna som har rättigheterna alltid de viktigaste.
Men det är också otroligt viktigt att de människor i Sverige som arbetar hårt, med funktionshinder och utan och som sliter ihop de här pengarna, kan lita på att vi gör allt vi kan för att medlen ska användas till de här rättigheterna. Moderaterna brukar anföra företagens rättigheter. Jag tycker att det är otroligt viktigt att medlen används som det var tänkt.
Och jag ser att företagen i ISS rapport, som regeringen har beställt, också menar att det är viktigt att på olika sätt ha god kontroll så att pengarna går till det som de var avsedda för och till seriösa aktörer. Efterskottsbetalningar är ett verktyg som Försäkringskassan har infört för att öka kontrollen. Det är sant att man hade inkörningsproblem med detta.
Man säger själva att i de fall underlagen håller den kvalitet som de ska fungerar arbetet mycket bättre. Faktum är att en partikamrat och riksdagsledamot från Moderaterna, Cecilia Widegren, ställde en fråga till mig om precis motsatsen. Så sent som i somras var hon upprörd över att man inte tillräckligt noggrant följer upp fusket i det nya systemet.
Det är inte lätt att tillfredsställa Moderaterna i den här frågan. Vad jag gör under tiden är att arbeta hårt med att se till att medlen går till rätt personer, som har rätt till personlig assistans, och att samtidigt diskutera med Försäkringskassan om hur man kan höja kvaliteten i bedömningarna och se till att det är seriösa aktörer som är de som utför assistansen för människors bästa.
Åsa Regnér (S):
Som jag sa i mitt svar har Försäkringskassan en skyldighet att betala ut assistansersättning den 20 varje månad. Det står i förordningen om assistansersättningen. Man har också tillskjutit ännu mer medel och infört ytterligare ett utbetalningsdatum per månad för att komma i kapp.
Allt detta kräver att man har underlag från företagen som är av tillräckligt hög kvalitet för att kontrollen ska kunna göras. Försäkringskassan bedömer att 40 procent tyvärr fortfarande inte har det i första vändan. Då tar det längre tid, och ärenden läggs på hög. För mig är det viktigt att människor som har rätt till personlig assistans får det.
Försäkringskassans arbete med detta är navet i denna verksamhet. Det mesta vi talar om här handlar om Försäkringskassans myndighetsutövning, och Försäkringskassan har arbetat hårt med att öka kontrollen och rättssäkerheten och att få en bedömning i landet som är jämn. Med det nya kontrollsystemet ökas också möjligheten att hitta oseriösa aktörer.
Men man behöver inte lägga ord i min mun. Jag har inte uppgett någon siffra för hur många det skulle vara, och det behöver vi inte heller göra. Problemet är att det fortfarande finns oseriösa aktörer, vilket ISF också nämner i sin färska rapport.
Åtminstone jag tycker att det är en fråga om brukarnas rättigheter och att man håller koll på om dessa medel kommer dem till del eller inte. Jag tror att det har framgått under mandatperioden att regeringen är angelägen om att se till att medlen går till rätt ändamål, och Försäkringskassan jobbar hårt med det.
Åsa Regnér (S):
Jag tackar Lars Beckman för julhälsningen. Givetvis ska företag ha goda förutsättningar och kunna förutse när de får sina medel. Samtidigt ska Försäkringskassan kunna göra goda kontroller.
När det i somras uppstod problem med Försäkringskassans betalningssystem och kontrollsystem ansträngde man sig mycket, inte minst för att seriösa företag inte skulle drabbas av de problem man hade i systemet. Då var Moderaterna arga för det och ställde frågor till mig om varför man inte var duktigare med fusk. Det är inte lätt att tillfredsställa er i denna fråga.
Men jag är glad om vi är överens om att man måste se till att medlen går till de personer som har rätt till dem samtidigt som man måste ha både ett synsätt och ett system som gör att seriösa anordnare ska ha de bästa förutsättningarna medan oseriösa anordnare ska kunna lita på att man hittar dem.
Det är viktigt att hitta en balans, och mina kontakter med Försäkringskassan ger vid handen att man arbetar hårt med detta för att komma till rätta med de bekymmer som har varit och, framför allt, för att säkerställa att personer som har rätt till personlig assistans får det av seriösa anordnare.
Åsa Regnér (S):
Tack för interpellationen och inläggen i denna viktiga debatt! Det som i första hand behövs på både lång och kort sikt är naturligtvis bostäder. Det gäller både byggande och tillgång till de byggda bostäderna. De måste vara tillgängliga ekonomiskt och geografiskt för de familjer som i det här fallet är i behov av dem.
Regeringen har därför på olika sätt stimulerat byggande - det byggs mer i Sverige just nu än på flera decennier - med särskild inriktning på hyresbostäder, så att fler helt enkelt ska ha råd med dem. Detta behövs alltså. Det krävs förstås också att föräldrarna till dessa barn kan försörja sig och sina barn.
Vi vet att majoriteten av dem som anger att de är hemlösa har försörjningsstöd som huvudsaklig inkomstkälla. Försörjningsstöd ska ju fungera som den sista utvägen ekonomiskt sett. Men man blir naturligtvis mer självständig och får ett mer stabilt liv både ekonomiskt och socialt om man har en inkomst från arbete.
Det är därför glädjande att arbetsmarknaden nu går bättre än på väldigt länge och att arbetskraftsdeltagandet och sysselsättningen bland både kvinnor och män är högre än på länge. Arbetskraftsdeltagandet bland kvinnor med utländsk bakgrund är dessutom lika högt som bland kvinnor i EU i genomsnitt. Vi måste dock arbeta ännu mer för att även de familjer som vi talar om nu ska kunna komma närmare arbetsmarknaden.
Då behövs vuxenutbildning, vilket min kollega Anna Ekström på olika vis arbetar mycket med. Det krävs också att exempelvis socialtjänsten ser både män och kvinnor som försörjare när man jobbar med försörjningsstöd.
Man måste pröva möjligheterna för både män och kvinnor att få arbete i förhållande till försörjningsstödet, och inte på något sätt anta att en man ska vara den huvudsakliga försörjaren. Därför har vi skapat ett sådant uppdrag. Även Arbetsförmedlingen har fått i uppdrag att föra just kvinnor, oavsett bakgrund, närmare arbetsmarknaden. Jag fick frågan om det behövs någon ny lagstiftning.
Jag antar att Jenny Petersson menar socialtjänstlagen. Vi ser över hela socialtjänstlagen. Jag vill inte säga att det är vad som i första hand behövs, utan det som främst behövs är tillgång till bostäder som människor har råd att betala för samt en betalningsförmåga, som man framför allt får genom eget arbete. Det är även viktigt att barnfamiljer får en bättre ekonomi.
Den här regeringen har, ofta tillsammans med Vänsterpartiet, tagit flera initiativ för att stärka barnfamiljers ekonomi här och nu. Dessa återkommer jag gärna till.
Åsa Regnér (S):
Jag anser att regeringen tar ansvar för de här frågorna. Det gäller bland annat kartläggningen från den myndighet regeringen har till förfogande för att genomföra sitt arbete med de här frågorna, nämligen Socialstyrelsen. Kartläggningen är till för att få en bild som man också kan reagera på. Men vi har inte väntat på den, utan vi har gjort en hel del för att stärka barnfamiljers situation, både allmänt och specifikt.
Vi har höjt barnbidraget, och höjningen träder i kraft den 1 mars i år. Försörjningsstödet har höjts. Vi har genomdrivit olika förstärkningar inom bostadsbidraget. Vi har höjt flerbarnstillägget för det tredje barnet.
Under mandatperioden höjs underhållsstödet med 300 kronor, och nu 2018 höjs det dessutom för barn som är 15 år och äldre. Vi har höjt föräldrapenningen på grundnivå för föräldrar med de lägsta inkomsterna. Vi ska även se över bostadsbidrag och underhållsstöd med särskilt avseende på den fördelningsekonomiska profilen. Vi har dessutom höjt riksnormen.
Det här är åtgärder som stärker barnfamiljers ekonomi här och nu. Vi har också till exempel bidrag till glasögon och olika stöd till sommarlovsaktiviteter. Dessa ska nå även familjerna med den tuffaste ekonomiska situationen och deras barn. Det är sådant man gör här och nu. Men sedan är det förstås så att det måste finnas tillgång till bostäder som man kan betala för samt en betalningsförmåga.
Det är oerhört viktigt - socialpolitiskt, samhällsekonomiskt och jämställdhetspolitiskt - att både kvinnor och män förvärvsarbetar, som jag var inne på tidigare. Då är det vår uppgift att se till att människor är så väl rustade de bara kan vara för att ta de jobb som står till buds.
Jag hade för drygt en vecka sedan glädjen att inviga den nya Jämställdhetsmyndigheten i Angered. Under dagen kunde jag ta del av ett samarbete som verkligen verkar bra. Vi besökte olika verksamheter i Angered och kunde bland annat se den samverkan som finns mellan förskola, öppen förskola, socialtjänst, barnavårdscentral och mödravårdscentral.
I den här stadsdelen har man ofta väldigt bra kontakt med barnen, till och med innan de föds, och ett pågående samtal med föräldrar om vad de behöver, vad barnen behöver och vad föräldrarna anser att de skulle må bäst av under barnens uppväxt.
Det här har gett goda resultat i stadsdelen. Vi vet också att man genom uppsökande mödravård som har kontakt med andra myndigheter ofta får resultat som en mer stabil social situation och större förtroende såväl mellan människor som mellan människor och myndigheter.
Jag tror helt enkelt att man behöver göra många saker samtidigt. När det gäller socialtjänsten som sådan är det en sak med socialtjänstlagen, som jag nämnde. Men även till exempel den sociala barn- och ungdomsvården har varit föremål för mitt väldigt stora intresse och engagemang. Detta har vi också haft debatter om tidigare.
Vi har bland annat förstärkt denna viktiga del av socialtjänsten med i sammanhanget stora resurser till bemanning, så att man har förmåga att möta barn i den situation de befinner sig i.
Åsa Regnér (S):
Det kom till sista inlägget innan vi kanske började tala om vad vi möjligen inte ser helt lika på. Mitt svar på frågan är helt enkelt att man inte behöver vänta på en sådan kartläggning för att agera. Därför har vi agerat från början. Situationen som många befinner sig i framgår i kartläggningen.
En relativt stor grupp i gruppen har inte andra skäl att få insatser från socialtjänsten eller behov av det. Det beror på den ekonomiska situationen i sig. Den har att göra med situationen på arbetsmarknaden och bostäder. Jag konstaterar att bostadsbyggandet verkligen inte tog fart under den tidigare borgerliga regeringen.
Likaså omvandlades många hyresrätter till bostadsrätter, vilket gjorde att många med svag ekonomi hade svårt att få en bostad. Jag menar därför att bostadsbyggande är viktigt. Det gäller också tillgång till arbete och en socialtjänst som är effektiv och duktig och ser barns behov. Det är framför allt vad det handlar om i sig. Man kan till exempel konstatera att vräkningar av barnfamiljer har minskat.
Det är jag förstås väldig glad över. Men sedan måste också socialtjänsten samarbeta med andra aktörer. Det är väldigt komplexa frågor. Man har sociala kontrakt. Men socialtjänsten har heller inte särskilt lätt att skaka fram bostäder eftersom läget ser ut som det gör. Det är svårt för mig att föra en sådan här debatt utan att tala om tillgången till bostäder i stort i samhället.
Därför har vi också satsat väldigt mycket på det. Men alla aktörer måste också göra vad de kan här och nu runt det enskilda barnet och hans eller hennes familj. I den riktningen jobbar vi också.
Åsa Regnér (S):
Bengt Eliasson har frågat mig om jag kan bekräfta att anslaget till bilstöd för 2017 inte har använts fullt ut och, om så är fallet, vilken min bedömning är av orsakerna till detta. Bengt Eliasson har vidare frågat om jag mot bakgrund av den utveckling vi har sett är beredd att omedelbart se över reglerna för bilstödet.
Han har också frågat om jag är beredd att vid fastställandet av förordning om bilstödsregler ge standarden i tjänstebilar en lägre vikt än vad som motsvarar deras marknadsandel eller helt bortse från den när standarden ska bedömas. Reformeringen av bilstödet genomfördes för att åstadkomma en mer ändamålsenlig och effektiv ordning. De bilar som ersättning lämnas för ska vara trafiksäkra och kräva mindre efteranpassning.
Bilstödet ska också i högre grad riktas till dem med bristande ekonomiska förutsättningar för inköp av bil och till dem som får extra kostnader för detta inköp. Det är viktigt att stödet fungerar på det sätt som var avsikten. Jag kan bekräfta att anslaget för bilstöd inte användes fullt ut under 2017. Historiskt har åtgången av anslaget varierat.
Vissa år har regeringen fått tillskjuta ytterligare medel, och andra år har anslaget inte använts fullt ut. För att kunna svara på varför medlen inte gick åt just 2017 behövs kunskap och uppföljning. I det sammanhanget vill jag framhålla att det endast är ett år sedan det reformerade bilstödet trädde i kraft.
Försäkringskassan och Trafikverket har sedan dess vidtagit ett flertal åtgärder, som är brukligt vid implementering av ny lag för att få till stånd en fungerande handläggning. Precis som Bengt Eliasson påpekar tar det arbetet tid. Ur uppföljningshänseende är det alltså förhållandevis kort tid som det nya bilstödet har tillämpats, och välgrundade slutsatser om konsekvenserna av lagändringen kan inte riktigt dras ännu.
En anledning till att Försäkringskassan inte har använt hela anslaget för bilstöd under 2017 är det som myndigheten själv pekar på i sin utgiftsprognos för 2018, nämligen att implementeringen av det nya regelverket har inneburit fördröjningar i olika skeden av handläggningen. Detta har medfört förskjutningar av utbetalningarna från 2017 till 2018.
Försäkringskassan förutser att utgifterna 2018 i stället kommer att överstiga bilstödets anslagna medel med 1 miljon kronor. Bengt Eliassons fråga om bilstödsförordningen rör närmast hur en myndighet, Trafikverket i detta fall, ska tillämpa en förordning. Detta kan jag som statsråd inte uttala mig om.
Jag vill avslutningsvis betona att jag anser att bilstödet är en viktig förmån för att främja delaktighet i samhällslivet för personer med funktionsnedsättning. Det är viktigt att stödet fungerar på det sätt som är tänkt och jag följer noggrant utvecklingen på området.
Åsa Regnér (S):
Tack för inläggen och frågorna! Vi gjorde detta gemensamt och med den gemensamma uppfattningen att detta var bra förändringar och en bra målsättning. Som jag uppfattar det fanns det hos organisationer, till exempel Funktionshindersdelegationen som jag träffar regelbundet, stöd för att detta behövde göras. Man behövde modernisera med människan i centrum.
Det var rimligt att man från början hade bilar som var bättre anpassade. Det är inlagt en fördelningsprofil. Denna målgrupp har tyvärr sämre ekonomi i stort än vad majoritetsbefolkningen har. Det är en fråga som jag tycker att vi pratar för lite om. Därför finns element i strukturen för att kunna kompensera för detta.
Bilarna skulle vara mer trafiksäkra, och det har de också blivit, såvitt jag förstår. Det skulle vara funktionellt och ändamålsenligt. Pengarna skulle gå till just detta viktiga behov, såsom ökad delaktighet och så vidare. Vi är överens om detta. Det finns ingen skillnad i ideologi eller inriktning här, utan frågan är hur tillämpningen har fallit ut.
Jag är den första att säga att när jag talar med Försäkringskassan och Trafikverket - det har framför allt ansvariga experter och handläggare på departementet gjort - är myndigheterna mycket medvetna om detta. Försäkringskassan avser själv att göra en uppföljning av detta. Om jag behöver styra detta på ett eller annat sätt har jag verkligen ingenting emot det när det gäller uppföljning.
Jag vill att detta ska fungera. Däremot tror jag inte att alla beslut är dåliga eller att reformen i stort inte har uppfyllt sina ändamål, men det finns utan tvekan barnsjukdomar i detta. Ja, medel kan användas 2018, och beslut kommer att falla ut då. Avsikten var inte att de skulle ta slut i augusti utan att man skulle kunna ha mer planering och förutsägbarhet i medlen.
Det är tidigt att följa upp detta, men jag vet att det kommer att ske uppföljningar. Om jag behöver ge en impuls till detta har jag ingenting emot det. Det är naturligt att följa upp en ny lagstiftning.
Åsa Regnér (S):
Jag tror att första gången som jag privat kom i kontakt med denna fråga och förstod att det är en viktig fråga var när jag någon gång i mitten av 1980-talet läste tysk grammatik på 60-poängsnivå. Sådant har jag roat mig med i livet. Då träffade jag en kamrat som några år tidigare hade råkat ut för en svår bilolycka.
Icke desto mindre hade han med sina mycket omfattande funktionsnedsättningar en anpassad bil som var en mycket viktig förutsättning för att vi skulle kunna göra kul saker efter studierna. Vi hade väldigt roligt och många samtal om tysk grammatik i denna bil. Detta tror jag öppnade ögonen för mig när det gäller vilken stor skillnad detta kan göra i en ung människas liv i detta fall.
Men det kan det också göra för någon som är äldre och ska ta sig till jobbet eller vad det kan vara. Det är ingen tvekan om det. Det var också för att detta är viktigt som vi gjorde förändringen och för att detta behöver moderniseras. Jag redogjorde för vilka grunder som fanns för dessa förändringar, som är ganska viktiga principer, och som vi också delade.
Sedan kommer man ganska snabbt in på teknik och detaljer. När det gäller denna förordning är det Trafikverket som har i uppdrag att enligt denna förordning om bilstöd göra utredningar av förekomsten av en viss utrustning på marknaden. Hur denna analys exakt ska gå till ska de bestämma och inte jag, eftersom Trafikverket är expertmyndighet på detta område.
Men de utgår från köpbeteenden när de tar fram sitt underlag, och de tittar därmed på vilken sorts utrustning som är normalt förekommande i de bilar som säljs i Sverige. Där ingår både privatbilar och tjänstebilar. Det finns säkert andra modeller som skulle innebära för- och nackdelar för olika parter. Men man menar att det inte är rimligt att plocka bort just tjänstebilar ur underlaget. Tjänstebilar säljs ofta efter ett par år.
Då kan de vara mycket intressanta för denna målgrupp med bilstöd, eftersom dessa bilar ofta är utrustade med modern teknik. Min poäng är helt enkelt att jag inte är expert på detta, utan det är Trafikverket. Varken Trafikverket eller Försäkringskassan vill sätta några käppar i hjulet för ett genomförande av denna reform. Som jag sa följer jag gärna upp dessa delar.
Det är också rimligt att man gör det när lagstiftningen har varit i kraft ett tag. Men framför allt vet jag att dessa myndigheter själva vill göra det. De har också märkt att det finns en bra lagstiftning i grunden - det tycker myndigheterna - men de ser att dessa barnsjukdomar finns. Därför tar jag med mig detta. Vi återkommer helt enkelt till dessa frågor.
Åsa Regnér (S):
Jag önskar interpellanten god kväll och tackar för engagemanget. Jag tackar även Jan Lindholm för hans inlägg. Jag vill påminna om att det system som lämnades verkligen inte heller var perfekt. Det var stora problem med det också, bland annat att bilarna behövde oerhört omfattande upprustningar. Det var inte heller ett rimligt system, och pengarna tog slut och så vidare.
Om man genomför en sådan här reform, som är viktig för människors liv, får man dock även följa upp den och se till att den funkar. Jag tar med mig det och tackar för detta engagemang sent på kvällen.