KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lage Rahm (MP):
Jag vill börja med att rätta till något som jag tror att flera borgerliga debattörer har missförstått vad gäller vår syn på frihet och forskning. Det är uppenbart att mycket av forskningen måste vara fri. Vi hoppas att den grundinställningen delas av regeringen.
Dock är det så att en regering behöver underlag för sina förändringsförslag. Den typen av underlag kan man producera själv i Regeringskansliet eller få via den vetenskapliga forskningen på universiteten. Det är två helt olika saker.
Det gäller att vara tydlig med att den forskning som inte är till för att vara underlag bör vara så fri som möjligt medan den forskning man vill ha som underlag är en annan sak. Det är precis som när ett företag beställer forskning som är relevant för det man ska göra.
Samhället har dock ett ansvar att se på akademin och försörja den fria forskningen, och det är två helt olika saker. När vi har synpunkter på forskning som behövs för att gillas som underlag är det en helt annan sak. De flesta uppfattar att detaljstyrningen i denna proposition har ökat. Det var inte alls det vi hörde från Ulf Nilsson.
Det är olyckligt när regeringen tycker att man har gjort något bra men de flesta andra och forskarsamhället tycker att detaljstyrningen har ökat. Då kan man fråga sig vem det är som har rätt.
Lage Rahm (MP):
Om det har kanske jag och Ulf Nilsson olika uppfattningar. Jag hävdar att man kan bedriva fri forskning på annat än fakultetsmedel. Söker man forskningsmedel för att man har hög kvalitet i forskningen och vill ha pengar till vissa projekt kan man givetvis bestämma vilken typ av projekt man ska ha relativt fritt där också.
Jag tror att Ulf Nilsson övervärderar fakultetsmedlens betydelse just när det gäller fri forskning även om fakultetsmedel är viktiga för att det kan minska administrationen vid sökandet. När det gäller underlagen var det bra att man tog in dem.
Jag har dock hört mycket kritik mot hur regeringen hanterade underlagen, att de returnerades och att man snabbt begärde vissa specifika andra saker. I så fall är det problematiskt, men jag hinner inte utveckla det nu.
Man kan fråga sig om icke-styrningen består av mer pengar och att styrelserna har fått en annan sammansättning.
Jag undrar om utspelen om att regeringen har granskat universitetskurser och är orolig och om en styrning av en specifik högskoleutbildning bara är olycksfall i arbetet och undantag som regeringen råkat göra sig skyldig till.
Ska man egentligen inte ha någon detaljstyrning eller är detta början på något nytt? Hur ser det i själva verket ut på den här fronten?
Lage Rahm (MP):
Betty Malmberg talade en hel del om kvalitet men verkade helt ignorera Högskoleverkets kritik mot regeringens amatörism och lekmannamässighet. Det är väl ändå inte rimligt att ignorera en sådan sak! Och det är väl rimligt att regeringen faktiskt har bra processer i framtagandet av frågor som berörs i det här betänkandet.
Sedan kan man som Betty Malmberg ha synpunkter på när vi debatterar det här betänkandet, men då är det väl rimligt att Betty Malmberg tar upp de synpunkterna med dem som har lagt schemat för planeringen. Jag kan förstå att de som har lagt schemat för planeringen har haft svårt att göra det, för regeringen verkar inte kunna presentera någon av sina propositioner på det här området på den utsatta tiden.
Då kan det vara svårt att göra en planering. Om man nu pratar, som Betty Malmberg gör, om att skärpa kraven tycker jag att man också bör prata om hur människor ska kunna nå upp till de här skärpta kraven.
Jag tycker att huvudpoängen med en bra kvalitet och att människor ska kunna utvecklas inom utbildningsväsendet är just att de ska kunna utvecklas och få bra kunskaper. Det är väl strunt samma vilka krav man har om människor inte når upp till dem! Det viktigaste är att se till att studenter och barn får möjlighet att nå så långt som de kan utifrån sina förutsättningar.
Det är väldigt mycket snack om krav och väldigt lite snack om hur man faktiskt når dit. Den pedagogiska utvecklingen pratar regeringen ganska lite om. Betty Malmberg sade att regeringen är redo att göra någonting. Varför har man inte gjort någonting redan?
Lage Rahm (MP):
Betty Malmberg verkar vara mer intresserad av att upprätthålla nivåer i internationella jämförelser än att de här nivåerna ska utgöras av människor som faktiskt har lärt sig någonting. Det tycker jag är talande. När det gäller respekt för riksdagsledamöterna är jag inte emot att vi debatterar det här. Jag säger just att vi ska debattera det här betänkandet och att jag tycker att det är bra att vi gör det i dag. Faktum är att en majoritet av reservationerna i betänkandet, åtminstone väldigt många av dem, har sin bakgrund i en motion som jag är huvudförfattare till.
Så när Betty Malmberg pratar om riksdagsledamöterna är det i ganska stor utsträckning mig hon pratar om, och jag vill gärna ha svar på mina frågor. Jag fick inte svar på min fråga om modersmål och varför det särbehandlas på ett nästan diskriminerande sätt. Det skulle jag gärna vilja ha svar på. Jag har också fått väldigt lite svar på varför de reservationer som vi har inte är bra, men det brukar man tyvärr man inte få i den här typen av debatter, så jag har nästan gett upp hoppet. Om Betty Malmberg vill ge ett svar vore jag väldigt glad.
Sedan tycker jag också att vi ska diskutera kvalitetspropositionen när den kommer. Men om det nu är så viktigt för Betty Malmberg att diskutera saker som finns med i betänkandet undrar jag varför hon envisas med att prata om grundskolan, för det är väl ändå inte grundskolan som det här betänkandet handlar om.
Om vi nu ska hålla oss ifrån kvalitetspropositionen tycker jag ändå att det är viktigt att diskutera regeringens inställning till den fråga som finns i det här betänkandet, nämligen högskolan. När viktiga företrädare för sektorn betecknar regeringens arbete med högskoleområdet som amatörmässigt och lekmannamässigt är det värt att notera.
Är detta inte sant, eller ska man helt bortse från den typen av kritik? Vad är det som ligger bakom oviljan att prata om det förutom att det förstås är otrevligt att bli kritiserad? Det är väl ändå rimligt att man när vi har ett samhälle som bygger på att vi ska ha kvalitet inte bara struntar i alla negativa omdömen?
Lage Rahm (MP):
Patrik Forslund anförde att det är för att det ska vara rättssäkert som CSN ska få möjlighet att vid misstanke hålla inne med studiemedlet så att det inte ska ske några felaktiga utbetalningar. Då undrar man ju vems rättssäkerhet Patrik Forslund pratar om.
Det är knappast den enskildes rättssäkerhet, eftersom det inte finns möjlighet att överklaga något som de facto är ett beslut, utan det är helt tydligt statens rättssäkerhet att inte behöva betala ut minsta krona till någon som inte ska ha den. Det är utmärkt om staten inte betalar ut pengar till folk som inte ska ha det, och betalas det ut ska det förstås betalas tillbaka.
Men vad har vi egentligen för perspektiv? Hur ser detta ut? Vem är det som har möjlighet att faktiskt hävda sin rätt, och ur vems perspektiv pratar vi egentligen om rättssäkerhet? Hur kan det vara så att det när vi pratar om rättssäkerhet på andra områden inte är statens rättssäkerhet vi pratar om utan faktiskt medborgarnas och de enskilda individernas? Är det inte rimligt att det är så även på detta område?
Är det inte rimligt att faktiskt inse att detta förslag inte gagnar rättssäkerheten utan snarare undergräver den? Jag skulle också vilja fråga Patrik Forslund om det inte är så att det faktiskt är ett stort problem att över en tredjedel av alla studenter lever i fattigdom. Och om det nu är ett stort problem, varför har inte regeringen gjort mer för att åtgärda detta?
Lage Rahm (MP):
Patrik Forslund gör en kraftigt förenklad genomgång av vad vi tycker. Jag kan börja med att säga att det är väldigt konstigt om man menar att det är för studenternas bästa de inte ska få ta på sig lån, eftersom de sedan är tvungna att betala tillbaka dem. Då undrar man om Patrik Forslund menar att studenterna inte använder det de lånar till något vettigt, utan det är bara ett problem sedan när de ska betala tillbaka det.
Rimligast för att minska skuldbördan är att öka studiebidraget, alltså bidragsdelen av studiemedlet. Vi har ett väldigt bra förslag i Miljöpartiet om 900 kronor, som också är finansierat. Patrik Forslund nämner att vi har det mest generösa systemet och goda möjligheter för studenter att ha jobb och få extra studiebidrag och extra studielån.
Möjligheterna att få extra studiebidrag och extra studielån skulle jag gärna vilja veta vari de består. Jag känner inte till några sådana, eller så kanske jag missuppfattade frågan. Jag tycker ändå att jag har relativt goda kunskaper i detta efter att ha suttit i Studiesociala kommittén.
Slutligen vill jag bara säga att det gläder mig att även Patrik Forslund menar att det rimliga när man pratar om rättssäkerhet är att utgå från de enskilda, i detta fall studenterna. Men det är ingen rättssäkerhetsaspekt att eventuellt inte få saker som man ändå har rätt till.
Det är inte rättssäkerhet i ett samhälle att någon har rätt att hålla inne något som du kanske ändå har rätt att få, och så kan du dessutom inte överklaga det. Det är inte rättssäkerhet, och det gagnar inte de studerande. Det gagnar särskilt inte dem som kommer från studieovana hem, en andel som vi - trodde jag - vill öka.
Mikael Cederbratt (M):
Det Kalle Larsson nu pratar om är resultatet av en politik som inte har fungerat. Sedan gäller det trovärdigheten för ett system med en reglerad invandring. Det handlar faktiskt om att de människor som inte har tillåtelse att vara i landet lämnar landet. Jag tror inte på allmänna amnestier.
Det visade sig att den tillfälliga lag som fanns tidigare gav en del förväntningar, men den gav inte något bra resultat. Vi kommer att föra diskussioner om arbetskraftsinvandring och den propositionen.
Mikael Cederbratt (M):
Det är helt fel att säga att vi bara pratar om arbetskraftsinvandring. Vi har ökat kvoterna när det gäller kvotflyktingar. Vi för ett resonemang inom EU om att man ska kunna öka kapaciteten för att ta emot asylsökande. Vi följer med stor spänning den nya instans- och processordningen som har varit en framgång. Man tittar på detta med skolgång och sjukvård, och det bereds i Regeringskansliet. Vad som kommer ut av detta kan jag inte ge något svar på i dagsläget.
Detta är faktiskt den andra kammardebatten där jag har försökt att få ett svar från Kalle Larsson. Du har ingen lösning på hur vi ska hantera detta stora globala problem. Sverige kan inte självt hantera dessa stora mängder människor.
Mikael Cederbratt (M):
Ska jag tolka Göte Wahlströms svar på min fråga i anförandet så att det som Göran Johansson sade angående avvisning av människor som kommer illegalt in i landet är någonting som du officiellt tar avstånd ifrån? Gäller samma sak gränsbevakning och liknande på Öresundsbron? Tar Göte Wahlström officiellt avstånd från detta? Gör han inte det vet jag fortfarande inte var jag har Socialdemokraterna.
När det gäller de utmaningar och svårigheter som finns med att vi har många som kommer till kommunerna fungerar det på det sättet att länsstyrelserna har i uppdrag att försöka skriva avtal med fler kommuner. Jag tycker faktiskt att Kommun-Sverige ska ställa upp bredare än vad man gör. Men det är viktigt att ha en frivillighet i detta, en morot till de asylsökande. Man ska inte bestämma att nu ska du åka till den och den kommunen.
Göte Wahlström pratar om handlingsförlamning. Socialdemokraterna gjorde ingenting under de tolv år som man regerade. Den här regeringen har varit i gång i ett år, och man är nu i gång att se över lagen om mottagande av asylsökande. Jag kan inte se någon handlingsförlamning.
Mikael Cederbratt (M):
Jag får fortfarande inte svar på frågan om Göte Wahlström motsätter sig de uttalanden och förslag som Göran Johansson och Reepalu har gjort. Jag tycker att det är tråkigt att du inte kan vara så pass tydlig. Därför har jag svårt att se var vi har Socialdemokraterna i dagsläget. I Göteborg föreslogs att man skulle minska flyktingmottagandet. Om jag har fått rätt information blev vår käre Göran Johansson överkörd av de andra partierna.
När det gäller de brister som har varit uppe i diskussionen om svartarbete och motsvarande ställer vi oss som allians bakom kollektivavtal. Vi har lagar som hanterar svartarbete. Jag kan inte säga annat än att följer man kollektivavtalen och ser till att ha kontroll över skatterna, för det är framför allt på skattesidan, tror jag att lagstiftningen är tillräcklig.
Sedan kanske övervakningen bör vara lite mer intensiv från de övervakande myndigheternas sida.
Mikael Cederbratt (M):
Jag har lite svårt att förstå logiken i Kalle Larssons resonemang när det gäller EU. Om man inte är med i EU kan man ju inte påverka alls och alltså heller inte påverka till det bättre. Det går inte ut över Kalle Larsson utan över de flyktingar som då inte kan komma till EU. Jag tycker att detta är ett cyniskt sätt att bedriva Europapolitik, eller rättare sagt brist på Europapolitik.
Jag måste tolka Kalle Larssons angrepp på den nya instans- och processordningen som att han menar att den gamla ordningen var bättre. Du får gärna rätta mig om jag har fel. En av de huvudteser som har varit vägledande är att vi inte ska ha snabba politiska inspel som rör till eller att det snarare är opinion och medier som styr vem som får stanna.
Alla ska behandlas lika utifrån något man kan förutse. Man har möjlighet att överklaga, och det ska vara en muntlig tvåpartsprocess. Av det skälet ställer jag mig inte bakom att man ska göra ett ingrepp i detta. Vi håller på med en översyn. Man kan inte, om man tror att man ska bygga en bra ordning, gå in och börja småpilla och ändra saker.
Man bör göra det i ett grepp där man vet vad besluten kommer att innebära på lång sikt.
Mikael Cederbratt (M):
Det var bra med klarläggandet från Kalle Larsson om att den ordning vi nu har ändå är bra. Jag tycker att du ska stå upp för den också, vilket du väldigt sällan gör. Ja, du står upp nu, men du står inte upp för den. Jag tycker att du inte bara ska tänka politiskt utan också rättssäkert. Det är nämligen det vi är satta att göra när vi stiftar lagar.
Jag tycker att det är lite ansvarslöst att låta påskina att era motioner, särskilt den som gäller en översyn av begreppet väpnad konflikt, i dag skulle kunna påverka rättstillämpningen i Sverige. En översyn i sig innebär ett tidsperspektiv som med riksdagens mått är minst något år.
Att måla upp en bild av att om klubban slås i under vissa premisser här i kammaren i dag kommer livet att ändras för ett antal människor tycker jag är ansvarslöst. Varför lagstiftaren valde "väpnad konflikt" vet jag inte. Det är en juridisk term i folkrätten, om jag är rätt underrättad.
Däri ingår vissa premisser, bland annat att man faktisk är ute efter territoriell makt, och det är ju det som oftast brister när det är terroristkopplade saker som händer. Jag tror att vi måste ha is i magen, så att vi kan få en ordning som kanske är lite bättre än den första var.
Då måste vi låta praxis råda genom att låta migrationsdomstolen gå igenom lagstiftningen. Det kan låta lite tråkigt, men det blir mycket bättre i slutändan.
Mikael Cederbratt (M):
Det var bra att Bodil sade att det kan vara en poäng att ändå vara med i EU - även om hon själv inte vill det - och att vi kan påverka i rätt riktning. Jag vill vända på det och ställa en fråga till dig. Jag sade det till Kalle Larsson också.
Tror du att den motion som nu gäller väpnad konflikt och handlar om en översyn av begreppet påverkar de människor som har nämnts i talarstolen i dag?
Mikael Cederbratt (M):
Vi har den ordningen i Sverige när det gäller domstolarna att de är suveräna. Det innebär att domstolar inte ska ta emot politiska signaler. Det är genom lagändring som domstolar ska agera. En lagändring tar minst ett år. Jag tolkar ditt svar som att det inte kommer att påverka de människor vars namn vi har nämnt i talarstolen om vi antar den här motionen.
Jag tycker att vi ska ha den hederligheten och ärligheten. Sedan kan vi diskutera om vi ska ändra lagen. Jag gillar Bodil Ceballos. Hon är hederlig och ärlig. Det är fri invandring, raka puckar, alla ska få jobba och alla ska få stanna.
En fråga som är kopplad till dem som är kvar här är att vi har en reglerad invandring. När vi har ett stopp som säger att de inte får stanna måste de lämna. Ordningen är att man ska lämna frivilligt.
Har man en asylprövning och inte respekterar resultatet faller hela systemet på sikt. Det är inte rimligt och det är inte bra att ha allmän amnesti. Vi kommer att ge många av de människor som inte har status som flyktingar utan vill arbeta här möjlighet att arbeta i Sverige.
Exakta former och detaljer för detta kan jag inte svara på. Jag tror att det ligger en lagrådsremiss nu. Vi får propositionen i maj.
Mikael Cederbratt (M):
Det händer mycket. Jag har ju inte hela historiebeskrivningen så som Göte har. Ni glömde i alla fall att se över lagen om mottagande av asylsökande. Där har det inte hänt något på 13 år. Det är det full fart med just nu. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att ni inte gjort något, inte minst med tanke på den diskussion vi har haft med kommuner som har känt att de har fått för många människor som påverkar kommunen negativt både ekonomiskt och på andra sätt.
Jag vill ställa samma fråga till Göte Wahlström som till Bodil. Att anta den här motionen om översyn av väpnad konflikt påverkar det de personer som har nämnts från talarstolen?
Mikael Cederbratt (M):
Jag tolkar ändå Göte Wahlströms svar på det sättet att om man skulle följa den här motionen om en översyn av begreppet väpnad konflikt kommer det inte att påverka de personer som har nämnts här i talarstolen. Jag tolkar det ändå på det sättet. Migration är en oerhört positiv kraft. Det är egentligen en kraft som socialdemokratin under ett par decennier har glömt.
Fram till ungefär 70-talet hade vi en arbetskraftsinvandring till Sverige. Sedan ströps den till i princip noll. Den här kraften är så stor att de pengar som dessa människor skickar tillbaka till sina hemländer överstiger biståndet gånger tre. Göte Wahlström ställde en fråga om att byta kö.
Vi får se vad som kommer att stå i propositionen. Jag personligen tycker att den möjligheten ska ges om det går.
Mikael Cederbratt (M):
Jag vill påminna om det som ministern sade. Dublinförordningen är till för att säkerställa möjligheten till asylprövning. Vi får aldrig glömma det. Jag ska också nämna en del av de kriterier i förordningen som inte så ofta kommer fram i debatten. Där ingår att barn som har släktingar i ett land har möjlighet att få sin sak prövad. Har man släktingar i kärnfamiljen har man också möjlighet att välja.
Det finns ett antal olika kriterier som jag tycker är bra. Dublinförordningen är en del av samarbetet och harmoniseringen. Det ställer en majoritet i den här kammaren upp för. Varför gör man det? Jo, för att det är en stor utmaning i framtiden och för att de flesta i den här salen gör bedömningen att vi måste samarbeta för att kunna lösa de problemen. Låt mig ge ett litet räkneexempel.
Om alla EU-länder i relation till sin befolkning skulle ta emot lika många kvotflyktingar som vi gör i Sverige skulle man komma upp till 95 000 kvotflyktingar i hela EU. Hur ska Sverige kunna göra nytta och lämna avtryck på migrationsområdet om man inte samarbetar? Ni som inte vill samarbeta blir då faktiskt svaret skyldiga.
Hade vi inte haft samarbetet hade vi med stor sannolikhet inte fått signaler som indikerar bristerna, och vi hade absolut inte haft verktyg för att kunna påverka dem. Det är till gagn för alla asylsökande, inte bara för dem som genom Dublinförordningen kommer till Grekland eller något annat land. När detta är sagt ser jag personligen och mina alliansvänner mycket allvarligt på de uppgifter som har kommit fram. Vad har vi då gjort med det?
Från socialförsäkringsutskottet har vi inbjudit den socialdemokratiska EU-parlamentarikern och ledamoten i EU-parlamentets LIBE-utskott, Inger Segelström, och fört ett resonemang med henne. I allianspartierna har vi träffat EU-parlamentariker i vår egen krets. Göran Lindblad, moderat riksdagsman, har till Europarådet ställt frågor om hur man ska säkra skyddet för asylsökande och hur man ska kunna förbättra mottagandet.
Fyra av alliansens ledamöter i socialförsäkringsutskottet har haft en träff med den grekiske ambassadören och fört resonemang med honom. Därför skulle jag vilja fråga statsrådet: Vad har statsrådet haft för kontakter på EU-nivå angående det här ärendet? Min bedömning är att Dublinförordningen i grunden är bra, för den säkerställer asylprövningsrätten. Med samarbetet ska vi göra att systemet fungerar bättre.
Människor som hanterar system måste känna och veta att de kan komma att bli granskade. Jag skulle vilja avsluta med att be om att få höra statsrådets syn på vad interpellanten skriver om att förordningen alltså "motverkar . en någorlunda jämn fördelning av flyktingar i olika EU-länder och koncentrerar dem till frontstaterna". Jag tycker inte att det stämmer. Jag vill höra vad statsrådet tycker.
Mikael Cederbratt (M):
Det var ingen debatteknik när jag tidigare frågade Kalle Larsson om alternativet till samarbete. Jag har ställt den frågan vid flera tillfällen och aldrig fått svar. Jag tycker att vi ska fortsätta på den inslagna vägen med fortsatt samarbete och rättssäker prövning vilket innebär att vi i politiken inte kan hoppa in när vi tycker, tror eller vill. Om vi ska ha en rättssäker prövning måste vi hålla oss till de lagar och regler som gäller.
Jag tror att man kan säga att även om vi säkert inte är nöjda på många områden när det gäller mottagningen har den i alla fall inte blivit sämre. Den blir bättre och bättre på grund av samarbetet. Vi har ett system för övervakning, vilket vi inte alls hade haft om vi inte hade haft med. Det ska användas vid behov, när brister i hanteringen indikeras. UNHCR resonerar ungefär på samma sätt, vad jag kan förstå.
Det går långsamt, men det går - och det blir bättre och bättre. Vi har mycket engagerade svenska EU-parlamentariker som med sitt breda kontaktnät försöker påverka andra EU-parlamentariker. Samarbetet och harmoniseringen måste fortsätta. Dublinföreningen är en grundsten för att säkerställa asylprövningsrätten.
Mikael Cederbratt (M):
Det är positivt att människor rör sig över gränser. Det var därför Alliansen tog ett initiativ till en ny lagstiftning - en lagstiftning som Magdalena Streijffert och Socialdemokraterna i och för sig säger är okej. Men man vill ändå ha en myndighetsprövning, som vi historiskt vet egentligen var ja men nej. När det gäller ofrivillig migration ligger det väldigt mycket i den externa dimensionen, där vi ska försöka höja kapaciteten hos en del ursprungsländer.
Vi för ihop olika politikområden vad gäller bistånd för att man ska migrera just frivilligt och inte behöva göra det ofrivilligt. Vi går mot en harmonisering där vi vill höja kapaciteten att kunna ta emot flyktingar. Vi vill att det ska vara en rättssäker process. Vi vill också att det ska bli bättre mottagningsförhållanden. Det som är problemet med människor som befinner sig illegalt i ett land är att de ofta styrs av en förhoppning: Jag kanske kan få stanna även om jag fick ett nej.
Då är det värsta man kan göra att ge amnestier ibland, för då kommer fler och fler att stanna. Det innebär att vi måste vara väldigt tydliga med att ett nej innebär att man lämnar landet - annars kommer vi alltid att ha detta problem. Man får inte säga så i riksdagen, men att ge en amnesti är någonting som man snabbt får äta upp.
Jag vill då övergå till min tydligaste fråga till Magdalena Streijffert, och det är just frågan om amnesti: Tror Magdalena Streijffert att en amnesti tar bort problemet med att människor är illegalt i landet? Eller är det så, som följderna var av 2005 års tillfälliga lagstiftning, att vi fortfarande har många människor som ibland kan sägas vara gömda respektive papperslösa?
Tror Magdalena Streijffert att det därmed blir färre människor som utnyttjas av oseriösa arbetsgivare?