KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann-Christin Ahlberg (S):
Jag vet inte om jag tror att arbetsmarknadsministern tar de här frågorna på största allvar. Det är en viktig arbetsmiljöfråga för dem som jobbar med det. Vi har tidigare sett att arbetsmiljön inte är någonting som regeringen sätter högt på dagordningen. Det finns ett stort mörkertal vad gäller dessa olyckor, vilket de skyddsombud i olika delar av landet som jag talat med vittnar om.
Tillbuden som rapporteras är inte så många som de borde vara. Många av tillbuden rapporteras till arbetsgivaren, och där stannar de.
Då blir frågan återigen: Har man en arbetsgivare som bryr sig om en god arbetsmiljö, tar problemen på största allvar och gör någonting åt dem, eller en som tycker att ekonomin och snabbheten går före de anställdas trygghet på jobbet? Arbetsmarknadsministern vet lika väl som jag att där finns stora skillnader.
Jag vet att skyddsombuden just nu har stoppat arbetet i södra Sverige för att det funnits brister med översynen av ståplattorna. Ståplattorna är kopplade till att jobbet ska göras på kortare tid, och lagstiftningen och reglerna är inte moderna nog. Om de hade varit moderna nog skulle de inte ha funnits i dag.
Vi jobbar med många saker för att förebygga olyckor, för vi vet att olyckor sker. Frågan är bara när, och därför måste vi ha en lagstiftning och ett regelverk som gör att skadorna kan minimeras. Nu är de som jobbar helt oskyddade när de står där bak. De befinner sig mitt ute i trafiken och har varken bälte, hjälm eller annat skydd. Det är farligt och behöver ses över. Vi socialdemokrater vill i alla fall få till en ändring.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Tack, ministern, för svaret! Det är ett väldigt tydligt svar. Regeringen kommer inte att göra någonting för att kvinnor ska få bättre arbetsvillkor. Det framgår mycket tydligt av svaret. Vi socialdemokrater har redan insett det.
Regeringens utredningar ska vara klara efter valet 2014, vilket tydligt visar att den moderatledda regeringen inte vill göra någonting för att kvinnor ska få möjligheter till ett bättre arbetsliv och till bättre arbetsvillkor, detta trots att vi har mycket kunskap och fakta om vad som behöver göras och många utredningar redan är gjorda.
Handels skriver i sin rapport Hit men inte längre? att av de medlemmar som jobbar i detaljhandeln arbetar 69 procent av kvinnorna deltid. En av fyra säger att de hindras att jobba heltid på grund av barnomsorgens öppettider och att utvecklingen inom branschen mer och mer går mot att arbeta på obekväm arbetstid.
Samtidigt vet vi att många kommuner inte kan erbjuda barnomsorg på obekväm arbetstid. Enligt rapporten tycker medlemmarna inte att man har utökat med nya platser eller gett möjlighet till barnomsorg på obekväma arbetstider. Två av tre tycker att äldreomsorgen blivit mycket sämre de senaste åren.
Kommunal har i en rapport redovisat att ca 100 000 människor, oftast kvinnor, går ned i arbetstid eller faktiskt lämnar arbetslivet för att de inte litar på omsorgen om deras nära och kära. Bra barnomsorg och äldreomsorg är oerhört viktigt för kvinnor och för kvinnors möjlighet till egen försörjning. Det är också en förutsättning för att kunna ta de jobb som finns eller erbjuds.
Men regeringen gör ingenting åt det, utan säljer i stället ut och experimenterar med vår gemensamma välfärd. Ministern tar upp regeringens så kallade satsning på jämställdhet, men det är ju bara ett siffertricksande för att dölja den verkliga förlusten för kvinnor. Alla dessa skattesänkningar har gett mest till högavlönade män. Om regeringen hade haft viljan att få ett jämställt arbetsliv skulle man ha satsat på politiska förslag och fattat beslut som gett faktiska resultat.
Ca 92 miljarder kronor har regeringen sänkt skatterna med, och vinnarna är - som de säger på galorna - männen. Jag undrar om kvinnorna ens var nominerade. I stället borde man utjämna de orättvisa skillnaderna mellan kvinnor och män och se till att minska de brister som finns i vår gemensamma välfärd.
Om man hade drivit på jämställdhetsarbetet genom barnomsorg på kvällar, nätter och helger och äldreomsorg av god kvalitet hade kvinnor och män kunnat jobba. En bättre arbetsmiljö skulle göra att kvinnor kunde och orkade jobba heltid utan att riskera sin hälsa. Det är sådana politiska förslag som ger resultat och möjligheter för kvinnor att få villkor som mer liknar männens.
Fru talman! På en punkt håller jag dock med arbetsmarknadsministern: Det behövs mer forskning om varför kvinnor är sjuka mer än män och anser att ohälsan är kopplad till arbetslivet. Men om nu regeringen tycker att det är viktigt, varför lade ni då ned arbetslivsforskningen det första ni gjorde när ni tog över makten?
Det är mer än sju förlorade år för forskningen om kvinnors ohälsa kopplat till arbetslivet.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Jag har en interpellationsdebatt med arbetsmarknadsministern och inte med hennes partikamrat. Jag tar inte upp någon debatt utifrån hennes inlägg. Kommunal har skrivit en rapport, Visstid på livstid . Den handlar om otrygga anställningar.
Där redovisar de att under den senaste femårsperioden har antalet visstidsanställda ökat med 24 000 personer från en redan hög siffra som var 128 000 personer 2008. De var visstidsanställda bara inom Kommunals avtalsområde. År 2012 hade det ökat till 152 000 personer, och det fortsätter att öka nu i år också.
Lägg därtill att visstidsanställda oftare arbetar deltid än tillsvidareanställda. Inom Kommunals avtalsområde arbetar ungefär 90 procent av de fast anställda heltid medan visstidsanställda arbetar ca 50 procent av en heltid. Visstidsanställda är ofta kvinnor och har också lägre lön.
Inom Kommunal har de ca 15 procent lägre grundlön än en tillsvidareanställd har. Summan av det blir att en visstidsanställd bara har ca 50 procent av den faktiska arbetsinkomsten mot vad en tillsvidareanställd har. Inom dessa avtalsområden har regeringens finansminister Anders Borg sagt att löneläget är för högt.
Även en annan minister i regeringen, Annie Lööf, har synpunkter och tycker att ingångslönerna är för höga och ska sänkas med 25 procent. Regeringen och dess minister driver en politik och uttalar sig tydligt om att kvinnor borde ha än lägre löner.
Det är just de personerna som Kommunal tar upp i sin rapport som jobbar inom det avtalsområde där Anders Borg tycker att det är för högt löneläge och som Annie Lööf vill sänka ingångslönerna för. Det är ofta de som har de låga ingångslönerna. De vill hon sänka med ytterligare 25 procent.
Det är också de som har ofrivilliga deltider eller bara några timmar som de får arbeta per dag. Tycker ministern att de ska bli ännu fattigare, eller tycker ministern att de ska ha fler jobb och ändå bli fattiga utifrån lönen? I rapporten tar man upp: Varför ökar visstidsanställningarna? Regeringen ändrade lagstiftningen när den tog över makten så att man kan stapla fler visstidsanställningar på varandra.
Det är inte så att människor har dessa låga löner, deltider eller timmar bara när de är unga, utan det har de ganska högt upp i åldrarna. I Kommunals rapport har man tittat på Kommunals medlemmar. Men man vet att de som är oorganiserade har ännu sämre villkor. Om vi vill kan vi politiker påverka. Ni skriver själva i er budgetbilaga: En förutsättning för att kvinnor ska få mer nytta av jobbskatteavdraget är att kvinnor ska arbeta mer.
Då behövs fler heltider, och inte lägre lön. Kvinnor måste få barnomsorg och äldreomsorg, inte sämre välfärdstjänster. Mammor och pappor måste dela mer lika vid föräldraledighet, inte att papporna ska få mer betalt. Arbetsmiljön måste bli bättre, inte sämre. Kvinnor måste få tillgång till makten både när det gäller sina egna liv och i maktens rum, inte stängda dörrar eller glastak. Men vad blev det? Det blev en tummetott.
Det blev delegation och uppdrag som ska redovisas efter valet 2014. Det duger inte att säga att det är en jämställdhetssatsning.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Det blir ännu tydligare efter dagens interpellationsdebatt att regeringen inte tycker att det är så viktigt att prata om kvinnors låga löner. Med Annie Lööf och Anders Borg i regeringen riskerar kvinnor än lägre löner. Utifrån de beslut som ni tidigare har tagit i regeringsställning och som era partikamrater har röstat för i denna kammare riskerar det att bli än värre.
Konsekvenserna har blivit att allt fler kvinnor får visstidsanställningar, och det får man dras med högt upp i livet. Vi vet att visstidsanställningarna påverkar inte bara den dagliga inkomsten utan också om man blir sjuk eller arbetslös.
Ministern var inne på att man får låg ersättning när man blir sjuk, men vad blir följden när man ökar det här? Det går bra att prata bort saker och ting och skriva att man har gjort en satsning. Jo, man har satsat på papperet, nästan en miljard, som du skriver. Men det är ju en tummetott, eftersom det ska redovisas först i oktober 2014.
Det är verkligen ett bevis på att ni inte vill göra någonting åt det, för det är efter valet. Ni vet inte ens om ni har makten att förändra. Kunskap finns, och viljan är det som saknas i regeringen.
För 92 miljarder, som är ungefär den skattesänkning ni har gjort, skulle man ha kunnat göra väldigt mycket för ett jämställt arbetsliv: bättre barnomsorg, bättre äldreomsorg men framför allt en bättre arbetsmiljö för många kvinnor samt heltider. Framför allt skulle kvinnor kunna få en möjlighet till egen försörjning och inte riskera sin hälsa.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Tack, Beatrice Ask, för svaret! År 2012 anmäldes 6 320 våldtäkter. Vi vet att det finns ett stort mörkertal i fråga om anmälda våldtäkter och sexuellt våld och utnyttjande. Av de anmälda våldtäktsbrotten blev 1 390 personuppklarade brott, vilket motsvarar 22 procent av de anmälda brotten.
Det innebär inte att 1 390 personer har dömts för brott utan att våldtäktsbrotten har fått ett polisiärt klarläggande och att en person har bundits till brottet genom att åtal har väckts. 171 av dem har lett till fällande dom, enligt Brårapporten för 2013.
Av 6 320 anmälda brott, trots ett stort mörkertal, blev det bara 171 fällande domar. Något är fel, och det är kvinnor, unga tjejer och till och med barn som drabbas. Det är klart att det måste bero på något - prioriteringar, kunskaper, attityder eller värderingar.
Enligt Brottsförebyggande rådet, som vi kallar för Brå, är det stora skillnader i vårt land när det gäller om en våldtäktsanmälan leder till åtal. Det är så stora skillnader som 10 procent i vissa län och 52 procent i andra län, för perioden 2010-2012. Vi får inte glömma bort dessa kvinnor, unga tjejer och barn.
Det är hemska brott som de har utsatts för. Vi socialdemokrater har tagit ett initiativ till att regeringen bör tillsätta en parlamentarisk kommitté, som vi har röstat om här i riksdagen, som ska granska varför få våldtäktsanmälningar leder till åtal och fällande domar och återkomma med förslag på åtgärder. Jag hoppas att regeringen gör det och att det görs inom en snar framtid.
De som redan är drabbade kan nämligen inte vänta, och därför är det viktigt att vi lyfter upp frågan. Jag läste om en kvinna som hade blivit utsatt för en våldtäkt. Det fanns dokumentation i ord och bild. Hon var sönderslagen; nästan halva örat var avbitet. Hon hade fått skador både analt och vaginalt. Trots det hade åklagaren varken förhört vittne eller begärt utdrag ur journaler från sjukhuset.
Trots att det fanns dokumentation och vittnen lade man ned ärendet. Det svar hon fick när hon kontaktade åklagaren var: Det finns många kvinnor som tänder på våldsamt sex. Man undrar vilken referensram åklagaren har för att använda det som en ursäkt för att lägga ned ärendet.
Hur vanligt är det att unga flickor eller barn tycker om våldsamt sex? Är det så vanligt att man kan ta det som en norm för att det inte behövs utredas om det är våldtäkt? Vet ministern det? Jag har all respekt för rättsväsendet, men jag har full förståelse för att den kvinnan förlorade tron på rättsväsendet. Och hon är tyvärr inte ensam.
Många vittnar om liknande fall. Vad kommer ministern att göra för att fler våldtäktsbrott ska leda till åtal? Det är viktigt med såväl kunskap som bemötande och förståelse för dessa drabbade människor.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Jag uppfattade inte att minister Beatrice Ask svarade på mina frågor, som utgick från mitt exempel på hur en kvinna hade blivit bemött. Där fanns det faktiskt bevis, men det är klart att allt inte går att veta här i kammaren. Man bör i alla fall titta på materialet och inte lägga ned ärendet innan man har utrett det.
Det känns konstigt när man vet att det finns dokumentation i både bild och skrift.
Det som också känns väldigt obehagligt, tycker jag, är att fokus ligger mycket mer på den som har blivit utsatt för den otäcka våldtäkten än på den som har utsatt barnet eller den unga tjejen för detta - vi ska kanske påpeka att det även finns unga män och pojkar som blir utsatta.
Även om brotten kan vara svåra att utreda måste vi få till ett bättre bemötande och bättre attityder kring de här allvarliga brotten. Det kan inte vara okej att man tycker att ett skäl att inte utreda är att det finns kvinnor som tycker om våldsamt sex. Detta gör att jag funderar över vilken kvinnosyn man har.
Jag tror att det är en attityd som ger fel signaler till människor. Det gör också att människor inte vågar anmäla. Jag kan föreställa mig en ung tjej som kommer in i en rättssal och ska berätta om det mest intima som hon kanske har varit med om. Hon blir ifrågasatt. Tog du ett glas vin?
Hade du för kort kjol? Men ville du inte lite grann? Man känner en skam ändå när man har utsatts för detta brott. Man har ett mod. Man vågar anmäla. Det måste på något vis ge en rättvisa för den utsatta personen. Annars får man inte en tilltro till rättsväsendet.
Jag är oerhört bekymrad över att kvinnor och unga tjejer inte tycker att det är någon idé att anmäla och att de tror att alla män är så här. Vi vet att många män inte alls är benägna att vara våldsamma. De är varken våldtäktsmän eller något annat.
Men även de blir drabbade när man inte dömer dem som faktiskt är våldsamma och utnyttjar kvinnor och barn på det här sättet. Det är ett oerhört kränkande brott för den enskilde. Vi vet vad det många gånger får för resultat framöver i livet. Det är inte bara här och nu, när de blir drabbade, som de mår fruktansvärt dåligt. Det gör de också under rättsprocessen. Och vi vet att det senare i livet drabbar människor oerhört hårt.
Det är kanske inte bara den enskilde utan också familjen och nära och kära som drabbas. Det är ett mycket stort trauma som människor går igenom. Samtidigt läggs det skuld och skam på den människa som blir utsatt. Man förminskar också brottet på det här sättet. Jag tycker att det är oerhört viktigt att vi tar de här brotten på allra största allvar.
Vi måste se till att de som har begått brotten blir fällda, för att ge rätt signaler till unga tjejer så att de vågar anmäla.
Ann-Christin Ahlberg (S):
6 320 kvinnor anmäler våldtäktsbrott, och vi vet att det är otroligt stort mörkertal. 1 390 av dem blir personuppklarade, vilket motsvarar 22 procent av de anmälda.
Det innebär inte, som jag sade i mitt första anförande, att 1 390 personer döms för brott, utan bara att våldtäktsbrottet får ett polisiärt klarläggande. Det blev faktiskt bara 171 fällande domar av dessa 6 320.
Dessa utsatta kvinnor, tjejer och barn vet att den som har utövat det grova brottet mot dem är inte dömd för något. De mår absolut inte bra, och inte heller de kvinnor vars anmälan har lett till fällande dom.
Men det är ändå en tröst i eländet att man i alla fall får en rättvisa på det viset att någon blir fälld. Det är någons dotter, någons syster eller kompis, någons barnbarn eller kanske någons flickvän. Det ger oerhört stora sår i själen. Att det bara uppklaras 10 procent av våldtäktsbrotten i vissa polisdistrikt och 50 i andra visar att någonting är helt fel.
Jag är glad över att ministern säger att utredningen ska ha ett sökljus på den som är misstänkt i stället för att unga tjejer igen behöver få frågor som: Hur var du klädd? Hade du druckit något? Var det så att du inte skrek tillräckligt högt? Gjorde du tillräckligt med motstånd? Ingen av oss här vet hur vi gör om vi blir utsatta för ett allvarligt brott.
Jag välkomnar utredningen.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaret. "Veckans kryss" heter Robert Nybergs bild i det nummer av tidningen Publikt jag nu håller upp. Frågan i bilden lyder: Jobbig arbetsplats på 18 bokstäver? Svaret blir: Arbetsförmedlingen. En längre tid har vi fått höra att arbetsmiljön för personalen som jobbar på Arbetsförmedlingen inte är bra.
Facket har informerat departementet om den dåliga arbetsmiljön, och vi här i kammaren har också fått höra det. Sjuktalen ökar, och vi har fått signaler från arbetsförmedlare och chefer runt om i landet om den tysta myndigheten - enligt en enkätundersökning som ST gjorde vågar 44 procent av arbetsförmedlarna inte säga vad de tycker.
Av cheferna vågar 26 procent inte säga vad de tycker om verksamheten, och 57 procent av arbetsförmedlarna tycker att de har fått en tystare arbetsplats - 57 procent!
Av ST:s medlemmar på AF anser sig 70 procent ha en alldeles för hög arbetsbelastning, och 81 procent av cheferna säger att akutuppdragen försvårar just deras arbete. Samtidigt ökar förekomsten av hot och våld på våra myndigheter, och så även på Arbetsförmedlingen.
Enligt Arbetsförmedlingens statistik över inrapporterade fall år 2013 var det 1 003 fall av hot, och 14 utsattes för våld. Det är en ökning från 770 fall av hot år 2010, till alltså 1 003 år 2013. Det är en stor ökning. Våldet har ökat från 8 till 14 fall under samma tid.
De flesta hot sker då arbetsförmedlare har kundbesök. Det skrevs 1 400 incidentrapporter 2013. Motsvarande siffra var drygt 900 år 2010. Det är alltså en snabb ökning. Herr talman! I går började Mikael Sjöberg på sitt nya jobb som generaldirektör för Arbetsförmedlingen.
Många sätter nog stort hopp till att han ska göra Arbetsförmedlingen till en bra arbetsplats, och vi socialdemokrater önskar honom självklart lycka till med det arbetet. Det är dock stora utmaningar som väntar honom. Mellan 2011 och 2012 har 2 767 personer nyanställts, och 203 av dem har redan slutat.
Kraven har ändrats till att man måste ha minst tre år på högskola, vilket är en ny utmaning i sig, samtidigt som regeringen har ändrat till en mer centralstyrd och väldigt detaljstyrd arbetsförmedling. Allt fler arbetsförmedlare tvingas alltså sitta med mer administrativa uppgifter, som aktivitetsrapporter med mera, och tiden framför datorn ökar.
Det tar tid från de arbetslösa, vilket i sin tur ökar stressen för arbetsförmedlarna eftersom de inte får tid att hjälpa den som är arbetslös. Det tär på människor. Jag undrar därför: Vad gör arbetsmarknadsministern åt det här? Kommer regeringen att kräva till exempel två aktivitetsrapporter i månaden, och ytterligare öka bördan på redan hårt drabbade arbetsförmedlare?
Det måste vara viktigt att de som är arbetslösa får hjälp, men det måste också vara viktigt att de som jobbar på myndigheten har en rimlig arbetsbörda - så att de kan hjälpa de arbetslösa.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Jag ställde några frågor i min interpellation och i mitt första anförande, men jag har inte fått svar på dem. Jag kan upprepa: Vad gör arbetsmarknadsministern åt detta? Kommer regeringen att kräva två aktivitetsrapporter i månaden? Det spekuleras i att det ska vara så.
Självklart vill vi socialdemokrater att arbetsgivaren ska ha arbetsmiljöansvaret. Det kan vi säga att vi är överens om. Men detta är en myndighet som regeringen i allra högsta grad har ansvar för.
Det är en myndighet som har varit utan generaldirektör under ganska lång tid, som har varit utsatt för enormt stor påfrestning, som många förväntar sig att kunna få hjälp av och som har fått helt orimliga förutsättningar att kunna lyckas med sitt uppdrag. Att den nya generaldirektören Mikael Sjöberg kommer från Arbetsmiljöverket är väldigt bra, tycker vi.
Det finns goda förhoppningar om bättring. Men då måste man ändra på regelstyrningen, den politiska viljan och politiken. Annars kommer man aldrig att få förutsättningar att lyckas. Sjukfrånvaron har ökat från 4,7 till 5,6 procent bara mellan 2012 och 2013, på ett endaste år.
På Arbetsförmedlingen har kvinnor 6,5 procents och männen 3,8 procents sjukfrånvaro, kan vi som är kvinnor notera. Drygt hälften berodde på att man var långtidssjuk. Det är alarmerande siffror som man måste titta på och ta på största allvar. Det räcker inte att svara att man följer detta nogsamt.
Matchningen fungerar inte. Arbetsförmedlingen får inte göra det jobb som man är specialiserad på. Frustrationen stiger hos dem som jobbar på Arbetsförmedlingen. Fokus ligger på kvantitet, inte kvalitet. Det är inte antalet besök som ska vara det viktigaste; antalet människor som kommer i arbete måste vara det absolut viktigaste för en arbetsförmedling.
Företagen vittnar om att de inte längre har någon kontaktperson på Arbetsförmedlingen. Facket har, som jag berättat om, informerat departementet om den dåliga arbetsmiljön. Sjuktalen sticker i väg. Nu kommer också krav på att man ska ha fler aktivitetsrapporter att hantera, två rapporter i månaden. Det innebär kanske en miljon rapporter per månad att hantera. Det är ju inte klokt!
Samtidigt har anslaget minskat till Arbetsförmedlingen, och antalet anställda ska minskas med totalt ca 1 000 tjänster. Hur kan man då förbättra arbetsmiljön och en redan tuff arbetssituation för dem som jobbar på Arbetsförmedlingen? Det säger sig självt att hög arbetslöshet och dåliga förutsättningar att göra ett bra jobb gör människor sjuka på deras arbetsplatser. Förr eller senare kommer verkligheten i kapp.
Vi har sett hur sjukskrivningarna ökat från 4,7 till 5,6 procent på bara ett år. Det är klart att man måste göra någonting åt det. Ny personal som inte har så lång erfarenhet har blivit besvikna på sina arbetsuppgifter efter att ha hamnat i detta administrationsträsk.
Äldre och erfarna slits på ett annat sätt, för de vet att man kan göra mycket mer om man får rätt förutsättningar och rätt resurser. Jag hoppas att arbetsmarknadsministern svarar på mina frågor i sitt nästa inlägg.
Ann-Christin Ahlberg (S):
Jag måste säga att jag är väldigt besviken. Det var inte så att minuterna och sekunderna försvann för arbetsmarknadsministern. Arbetsmarknadsministern hade 45 sekunder kvar att svara på den fråga jag hade ställt om vad man ska göra åt arbetsmiljösituationen på arbetsförmedlingarna.
Det enda tydliga svaret är att de som redan är där och har det tufft ska jobba ännu bättre och ännu smartare. Det är kunniga personer som redan är där. Det är de som säger att det är för tufft och en för stor arbetsbörda. En enda handledare kan ha fler hundra personer. Det är orimligt att kunna matcha dem till de rätta jobben.
Det är människor som drabbas som jobbar på Arbetsförmedlingen. Det är människor som är arbetslösa som drabbas för att de inte får det stöd och den hjälp de behöver. För mig är det oerhört viktigt. Det är företagen som inte får den personal som de vill ha. Om matchningarna hade fungerat hade det gått att få en hel del mycket bättre resultat. Det talas om att man nu ska ha färre anställda på Arbetsförmedlingen.
Det hjälper inte Arbetsförmedlingen med den redan tunga arbetsbörda som de har. Jag återkommer till teckningen om veckans kryss. Vi socialdemokrater hoppas att det nästa gång Robert Nyberg gör en liknande teckning ska stå: matchningsspecialist, och det ska vara 18 bokstäver. Svaret ska vara Arbetsförmedlingen.
Jag hoppas att ministern kan svara på den sista frågan. Vad kommer hon att göra för att arbetsförmedlare ska få en drägligare arbetssituation nu när man ska säga upp ytterligare personer från Arbetsförmedlingen?