Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Temat för dagen är funktionshindersfrågor. I betänkandet behandlas 30 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden. Vi sverigedemokrater ställer oss såklart bakom alla våra reservationer men yrkar bifall endast till reservation 5 och 7. För oss sverigedemokrater är detta en viktig fråga, inte minst för mig personligen då den handlar om det yrke jag utövade innan jag hamnade här.
Det är viktigt för oss att kunna stötta personer med funktionshinder. Vi anser att det är en viktig fråga att man ska kunna leva ett så vanligt liv som möjligt. Det är för oss en självklarhet. Två av de reservationer vi har i dag handlar just om personlig assistans. En reservation gäller prövningen av personlig assistans och att den behöver förändras. Den andra handlar om avskaffandet av tvåårsprövningen av LSS.
Det är två viktiga frågor som vi menar hänger ihop med varandra. En av våra reservationer ligger mig själv varmt om hjärtat. Jag har motionerat i ämnet. Det handlar om frågan om prövning av personlig assistans enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, som jag anser behöver förändras. År 1994 blev personlig assistans en lagstadgad rättighet i och med att LSS trädde i kraft.
LSS-reformen innebar ett paradigmskifte, skulle man kunna säga, i funktionshinderspolitiken. Reformen lovade personer med funktionshinder jämlika villkor och att de skulle kunna leva och delta i samhällslivet som alla andra. Vad som hände sedan vet vi egentligen allihop: Notan sprang iväg, och kostnaderna tiodubblades.
Eftersom reformen utnyttjades på ett felaktigt sätt steg kostnaderna. Det ledde till en viss åtstramning och restriktivitet när det gäller att bevilja personlig assistans. Personlig assistans kan vara en förutsättning för personer med funktionshinder att ha ett arbete, att ha en fritid och att över huvud taget kunna leva ett liv som andra människor.
När LSS-reformen genomfördes var målet just att främja människors jämlikhet och levnadsvillkor till full delaktighet i samhällslivet. Det finns sedan några år tillbaka företrädare för organisationer för personer med funktionshinder, till exempel Stil, som hävdar att rätten till personlig assistans enligt LSS inte längre upprätthålls. Det är allvarligt.
Detta upprätthålls alltså inte i enlighet med reformens ursprungliga syfte. Man hävdar detta baserat på att det under de senaste åren har blivit allt svårare att få personlig assistans. Flera personer som tidigare har haft assistans har antingen fått antalet timmar nedskurna eller inte fått någon assistans beviljad över huvud taget.
Många personer och intressegrupper inom handikapprörelsen påpekar att Försäkringskassans tillämpning har påverkats av vissa rättsfall. Jag vet att vi har haft detta uppe i tidigare debatter här. Bedömningarna görs numera helt enkelt snävare än vad lagen syftade till när den infördes 1994. Herr ålderspresident!
Det handlar många gånger om hur man gör bedömningen av de grundläggande behoven. Jag vet att detta är en sak som har varit på gång länge. Det har dragits i långbänk, och det utreds. Det är bra att man tittar på det rejält, men jag menar att man tittar alldeles för stramt just på de grundläggande behoven. Det grundläggande behovet att kunna äta, till exempel, innebär ju inte att man kan hela kedjan.
Man kanske kan stoppa maten i munnen, men man behöver hjälp med alla moment tidigare. Man kanske inte ens uppfattar själv att man är hungrig, och så vidare. Det måste tas ett grepp om detta, och vi måste titta på hur det är tänkt och hur vi kan gå vidare med det. Naturligtvis måste det finnas restriktioner och någon form av regelverk att tillämpa, men man måste också kunna se till behovet så att de krav som ska finnas verkligen uppfylls.
Jag menar att dessa alltför hårda bedömningar leder till att fler inte blir berättigade till assistans eller förlorar sin assistans vid en omprövning. Då förlorar de också sin möjlighet att vara delaktiga i samhället. Även förra året yrkade vi sverigedemokrater på att behovsbedömningen vid personlig assistans skulle ses över. Jag stod själv här i kammaren och talade om ett fall från verkligheten som var ganska skrämmande.
Det har i och för sig löst sig i dag, men det berörde mig då. Det är positivt att man gör de utredningar som den förra regeringen initierade. Vi följer detta med spänning. Vi är positiva till det gedigna arbete som har pågått, men vi menar att det måste gå fortare. Man kan inte dra det i långbänk ännu mer, för var är livskvaliteten för de personer som i dag behöver assistans?
Ska de behöva vänta i ytterligare två år? Vi anser inte att det är värdigt det svenska samhället 2015, utan vi kan bättre än så. Herr ålderspresident! Vi kommer också in på frågan om att avskaffa tvåårsgranskningen av assistansbeslut i LSS.
Vi har begärt att riksdagen ska tillkännage att tvåårsomprövningen av assistans till funktionshindrade ska avskaffas och ersättas med individuella omprövningar. Alla ärenden behöver inte omprövas vartannat år. Jag menar att det finns en del funktionshinder som är ganska bestående och där man skulle kunna slippa utsättas för detta vartannat år.
Det borde i stället göras en individuell bedömning. En annan fråga som vi har tagit upp handlar om fritidshjälpmedel för personer med funktionsnedsättning. Vi sverigedemokrater menar, i enlighet med Folkpartiets motion, att tillgången till fritidshjälpmedel för personer med funktionsnedsättning ska vara densamma i hela landet.
I dag är skillnaderna ganska stora mellan olika landsting när det gäller vilka hjälpmedel som erbjuds. Det innebär att personer med funktionsnedsättning inte har möjlighet att utöva fritidsaktiviteter som främjar både den fysiska och den psykiska hälsan. Det ser olika ut i landet, och det tycker vi är oacceptabelt.
Det ska inte spela någon roll var i landet man bor utifrån detta perspektiv. Därför välkomnar vi regeringens proposition och att man vill arbeta för en större likvärdighet när det handlar om tillgången till hjälpmedel över hela landet och minska de skillnader som finns i avgifter och regelverk.
Det är också positivt att regeringen uppges inleda ett arbete för att ta fram ett nationellt regelverk och att regeringen avser att ge Socialstyrelsen i uppdrag att kartlägga tillgången till hjälpmedel så att de regler som tillämpas också följs.
För transport av brukare tycker vi att det bör finnas gemensamma nationella regler. Vi menar att problematiken med ojämlik vård över hela landet är en fråga om de stora skillnaderna. Det gäller inte bara transport utan över huvud taget.
Det är olyckligt att kommuner har olika regler även här och att rutinerna för transport av brukare skiljer sig även geografiskt. Det är naturligtvis inte bra. Man bör i så många avseenden som möjligt kunna ha nationella regelverk. Vi tycker att man bör ta fram det för att komma till rätta med den ojämlikhet som finns.
Jag noterar att regeringen bland annat hävdar att Socialstyrelsens uppdrag om insatsen ledsagarservice enligt LSS har utökats och därmed förlängts och att det med hänsyn till det pågående arbetet saknas skäl för ett tillkännagivande. Det är väl inte mycket att göra åt det.
Men vi menar att det inte är tillräckligt att hänvisa till pågående utredningar, utan man ska verkligen ta ett hårt grepp om detta. Slutligen vill jag säga att jag välkomnar regeringens förslag i vårbudgeten när det gäller kostnadsfria glasögon till barn. Det är en fråga som jag personligen brinner för och har motionerat om sedan jag kom in i riksdagen 2010.