KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Ahlgren (C):
Jag tänkte ägna några minuter åt besöksnäringen. Jag noterar ministerns inställning till den - den är glädjande. Det här är ju en av våra allra största exportprodukter och har stigit en bra bit över 100 miljarder i omsättning. I infrastrukturplanen står det tydligt att man ska öka tillgängligheten till de stora besöksmålen. Det här är ett sådant besöksmål.
Vi talar om 6 400 000 gästnätter, 100 000 bäddar och 3 miljoner skiddagar. Då talar vi inte bara om Sälen, utan vi talar om ett norsk-svenskt projekt som omfattar Sälen, Trysil, Idre och Hemsedal. Det är alltså ett väldigt stort projekt att hantera. I dag tar det i genomsnitt sex och en halv timme att ta sig med egen bil till det här området, som är norra Europas friluftsområde.
Ska det expandera ytterligare är en flygplats den möjlighet som finns. Bohlin berättar att med en radie på två timmar når man ungefär 250 miljoner människor som kan ta sig till det här området. Vi ser också en förändrad tendens när det gäller resande. I stället för att man ligger hela veckor åker man torsdag-söndag, ungefär som när man besöker större städer i Europa eller i världen.
Vi har följt projektet noga. När vi tittar på antalet sysselsatta talar vi om kanske 1 000 nya jobb under första året, med allt som det kommer att innebära. Om vi räknar på 60 000 influgna gäster kommer det att ge staten inkomster på 30 miljoner kronor om året bara i momsintäkter. Det ger en payoff-tid på lite drygt åtta år.
Det är ett ganska bra infrastrukturprojekt om man jämför. Direkt berörs ungefär 800 företag och indirekt under byggtiden kanske 1 600 företag. Detta i en bygd som har besöksnäringen som sin enda egentliga möjlighet att växa. I dag är tendensen att det inte finns någon möjlighet till tillväxt för den här typen av verksamhet om inte tillgängligheten ökar kraftigt. Utan flyg ingen tillväxt.
Flyget är den enda näringen av någon volym i en sådan här region. Det betyder också att den offentliga sektorn har stor möjlighet att få del av ökade skattepengar när fler kommer dit och spenderar sina pengar på olika sätt. Det ger på det sättet en bra möjlighet till ökad service och omsorg för barn, skolor och äldreomsorg.
Det är kanske det just nu intressantaste besöksnäringsprojektet i Sverige som ministern får stöta på här på det här sättet. Jag förstår att det inte är lätt att sätta sig in i alla projekt som finns. Alla tillstånd och miljöprövningar är klara. Investerarna väntar på ett positivt besked av det slag som ministern lämnar i dag.
Det innebär att de utöver de 250 miljonerna är beredda att satsa ytterligare 350 miljoner på själva flygplatsen och upp till 1,1 miljarder på kringarrangemang. Här finns alltså alla förutsättningar att göra något riktigt bra.
Anders Ahlgren (C):
I onsdags, den 9 december, presenterade Långtidsutredningen underlagsrapporten Demografins regionala utmaningar . I inbjudan kan vi läsa att civilministern i samband med det inleder en serie seminarier om kommunernas utmaningar. "Seminarierna kommer bland annat att utgöra underlag till den utredning om kommunernas utmaningar som regeringen avser att tillsätta", står det i inbjudan. I den nya rapporten pekar författarna på flera olika utmaningar för kommunerna framöver.
En majoritet av Sveriges kommuner beräknas år 2040 ha färre än 20 000 invånare. Åldersstrukturen är en sak, minskad skattekraft en annan. Men vilka kommuner ska slås samman? Löser en sammanslagning av mindre glest befolkade kommuner problemet? Om vi slår ihop Mora, Orsa och Älvdalen får vi 33 000 nya invånare på en yta som är 2 000 kvadratkilometer större än Skåne.
Om vi använder Dorotea, Vilhelmina, Åsele, Sorsele, Storuman, Bjurholm, Malung, Nordansjö och Vindeln når vi 36 000 människor på en yta som är fyra gånger så stor som Skåne och som har 0,89 invånare per kvadratkilometer. Min fråga är: Vilka kommuner ska slås samman för att klara en åldrande befolkning och en fallande skattekraft?
Är det så enkelt att man bara gör en kommunsammanläggning och så löser det alla problem? Berätta nu för svenska folket hur ni vill göra, Niklas Karlsson!
Anders Ahlgren (C):
Jag tackar för svaret. Jag skulle kunna precisera mig ytterligare och be om din personliga uppfattning i frågan, Niklas Karlsson, så blir det enklare att svara. Just nu pågår ett arbete med att försöka skapa färre men avsevärt större regioner i Sverige. Det är en god förutsättning för att samla kraften. Då blir vi lite förvånade när vi ser att man samtidigt i Regeringskansliet, i ditt parti, Niklas Karlsson, förbereder en kommunsammanläggning.
Centerpartiets och min uppfattning är att en storregionreform i Sverige skulle kunna stötta de mindre kommunernas möjligheter att erbjuda en bra service. Det resonemanget höll statsrådet Wikström med om i en debatt i förra veckan. Om vi får en stark regional utveckling och starka regioner skulle det motverka storskaliga kommunlösningar.
Med storskaliga lösningar kommer man långt från befolkningen, och de som sitter i fullmäktige är helt okända människor. Dem träffar man aldrig när man går till Ica eller Konsum och handlar, utan det blir ganska anonymt med för stora delar. Jag vill fråga dig om din personliga uppfattning, Niklas Karlsson, när det gäller formen för kommunsammanläggningar. Finns det andra idéer om att sammanföra allt större ytor?
Hur ser du på regionreformen - motverkar den större kommuner?
Anders Ahlgren (C):
Håkan Svenneling var inte här i morse när vi talade om kommunalt självstyre. Därför tänker jag komma in lite grann på det. Det är bara ett regeringsparti som är närvarande i kammaren. Därför får Vänsterpartiet klä lite skott för regeringspolitiken. Ni stöder ändå budgetförslaget för 2016, Håkan Svenneling. Jag ska ge exempel på riktade statsbidrag som ni inför i 2016 års budget.
Det är statsbidrag för lärarlöner, förstärkt personaltäthet i fritidshem, förstärkt personaltäthet i skolbibliotek, läxhjälp, förlängt matematiklyft, rättighetslagstiftning när det gäller komvux, stabilisering och förstärkning av barn- och ungdomsvården, utbildning av äldre- och funktionshinderspersonal, investeringsstöd för särskilda boenden för äldre, sänkta avgifter för kultur- och musikskolan, utemiljöer för skolor, förskolor och fritidshem etcetera. Listan är lång.
Det är 24 nya riktade statsbidrag. Jag hörde att Håkan Svenneling i förra repliken talade om generella statsbidrag. Vad är det som talar för det kommunala självstyret om ni i budgeten inför 24 nya riktade statsbidrag?
Ingreppet i självstyret underminerar på ett olyckligt sätt den lokala anpassningen och ansvarsutkrävandet av de politiker som har makten i den egna kommunen. Problemet är att specialdestinerade bidrag inte tar hänsyn till att det ser olika ut i olika kommuner. Sverige är inte lika. Vill ni, som regeringens stödparti, stärka det kommunala självstyret?
Hur kommer vi i så fall att märka detta i kommande budgetar?
Anders Ahlgren (C):
Det är bra att Vänsterpartiet och Håkan Svenneling bekräftar sin syn på kommunpolitiker. Ni tror alltså inte att kommunpolitiker klarar att själva prioritera sin verksamhet, Håkan Svenneling, utan ni som kloka nationella politiker måste tala om att de ska göra på ett visst sätt. Det är vad de riktade statsbidragen gör. Samtidigt tar de bort möjligheten att ställa lokala politiker till svars för den verksamhet som de genomför.
Om de inte gör som ni vill får kommunerna nämligen inga pengar. Det är dessutom på det sättet att flera av statsbidragen som ni inför är så små att det inte löser problemet. Jag kommer från en kommun som har en tusendel av Sveriges budget. Varje miljard ger alltså 1 miljon. På vilket sätt blir äldreomsorgen i min hemkommun bättre med 1 miljon mer? Det räcker till fyra tjänster.
Det är lite övermaga att tro att det går att hantera pengar på det sättet. Jag tycker att staten kan bestämma vad som ska göras. Det är ett bra alternativ. Men hur det ska genomföras, hur prioriteringarna ska se ut, måste vi ändå ha förtroende för att de lokala politikerna kan klara av och vet bäst. Sedan gör vi en bra utvärdering och en bra uppföljning av det. Vi behöver inte tillåta dåliga införanden.
Vi behöver inte tillåta dåliga resultat. Men det måste finnas ett förtroende. Annars löser ni Sveriges problem som om det skulle se precis likadant ut i alla kommuner. Därför är frågan intressant: Hur kan du tala för fler riktade statsbidrag och misstro de kommunala politikerna på det här sättet?
Anders Ahlgren (C):
När den nya rovdjurspolitiken antogs i riksdagen 2013 stöddes beslutet av 87 procent av ledamöterna i omröstningen. Bara Vänsterpartiet och Miljöpartiet ställde sig utanför denna kvalificerade majoritet. Det betonades att den framtida vargpolitiken också skulle ta hänsyn till socioekonomiska konsekvenser och effekter, det vill säga vargpolitikens påverkan för människor som bor och verkar i rovdjurstäta områden.
I min egen valkrets Dalarna har vi lång erfarenhet av stora rovdjur. Björnstammen har passerat 350 djur, och i princip hela länet är täckt av vargrevir. Därmed är Dalarna ett av de län som har allra högst koncentration av rovdjur. Det påverkar verkligen villkoren för många människor. Det är detta perspektiv jag vill lyfta fram i mitt inlägg.
Det finns en betydande politisk uppslutning bakom synsättet att rovdjuren har ett berättigande i den svenska faunan och ger ett mervärde i många avseenden. Men det visar också att starka koncentrationer ökar problemet avsevärt. Det påverkar starkt människors vardag och förstärker hur regeringen behandlar rovdjurspolitiken, vilket skapar ännu fler frågor. Ni skapar stor oro hos människor som berörs i sin vardag.
Framför allt handlar det om bristen på besked, som skapar osäkerhet hos många. De så kallade socioekonomiska effekterna måste vägas in. Att människor påverkas måste ges ett värde i debatten. De olika delarna i det goda livet på landsbygden påverkas. Viljan att skapa utkomst och framtid avtar, och det rörliga friluftslivet lockar inte i samma utsträckning.
Nöjet att röra sig i skog och mark byts till en känsla av att alltid behöva vara på sin vakt, och många vågar inte längre plocka bär och svamp. Ofta vittnas om tveksamhet att rida ensam i skogen, och intresset för jakt avtar. Det här är aktiviteter som alltid har varit naturliga för livet på landet. Allvarlig är också känslan hos många djurägare som inte längre kan garantera sina tamdjur skydd och trygghet.
Detta är ofta djurägarens starkaste känsla och drivkraft i sitt företagande. De attacker som sker, trots att förebyggande insatser görs, ger känslomässiga signaler i breda kretsar av djurägare - att man inte räcker till och inte kan värna sina egna djur. Av statsrådets svar framgick att ministern vill höja ersättningen för skadade och döda tamdjur, men en ersättning i pengar kompenserar inte.
Det vi ser nu berör själva själen i att vara bonde och djurhållare. Men vi måste också väga in en avtagande vilja att hålla tamdjur. Vad får det för effekter för den enskilda djurhållaren och för det öppna landskapet? Jag skulle vilja rikta ett par frågor till statsrådet med anledning av hennes svar.
Det är illa nog att regeringen aktivt försöker kringgå ett riksdagsbeslut med 87 procents stöd och dessutom ett tillkännagivande i samma fråga, vilket kommer att försvåra och försena hållbar och aktiv rovdjursförvaltning. Vilket besked har regeringen att ge till alla människor vars vardag berörs av rovdjuren i vårt land?
På vilket sätt väger ministern in de socioekonomiska effekterna när ni nu formar den framtida rovdjurspolitiken?
Anders Ahlgren (C):
Jag kan konstatera utifrån svaret att miljöministern inte kan ge tydliga besked om hur en aktiv rovdjurspolitik ska bedrivas, inte ens de närmaste månaderna. Blir det någon licensjakt eller inte? Det vore lämpligt att i den här debatten ge besked om det. Om vi jämför ingången i det här finns det ett riksdagsbeslut som har stötts av 87 procent i omröstningen.
Dessutom finns ett ganska nyligen gjort tillkännagivande i samma fråga. Nu planerar regeringen att ändra rovdjurspolitiken genom att utfärda en förordning där man ändrar rätten att överklaga. Det gör regeringen utan att gå till riksdagen. Det sker genom ett beslut vid ett regeringssammanträde. Vi tycker att det är respektlöst. Centerpartiet tar dessa människors oro på stort allvar eftersom de påverkas i sin vardag, varje dag.
I ministerns skriftliga svar står att det behövs mer samverkan mellan dem som berörs av rovdjurspolitiken. Hur menar ministern? Vi kan ju inte ens samla parterna i en vargkommitté. Hur menar ministern att regeringens arbete har bidragit till att stärka samverkan med dem som lever i rovdjurstäta områden och som starkt påverkas av regeringens rovdjurspolitik?
Anders Ahlgren (C):
Jag ska förstärka en del av det min kollega har tagit upp. Debatten handlar om tillgången på riskkapital till ett av Sveriges absolut viktigaste ekonomiska områden. I dessa sju län - från Dalarna och Värmland norrut, de områden som Inlandsinnovation omfattar - tar man till stor del sin utgångspunkt i skogen, malmen, energin och besöksnäringen.
Men i mitt eget hemlän Dalarna finns också stor, tung bas- och exportindustri. Nu lämnar man det området genom att säga att man ska lösa det på ett annat sätt. Vi talar om ett ställe i Sverige som används på ett mycket bra sätt för att stärka Sveriges långsiktiga utveckling. Det är ett närande område som tillför mycket pengar till den svenska nationalprodukten.
På ett ställe i svaret säger statsrådet: "Men det är min absoluta uppfattning att finansieringsmöjligheterna totalt sett för företag i regionen inte ska försämras vid genomförandet av förslagen från Finansieringsutredningen." Det vore intressant med en längre utläggning om hur det ska gå till. I svaret gör ministern mer av en analys av läget. Svaret är riktigt intressant.
Ministern sa också: "Dessutom kommer utbudet av riskkapital i norra Sverige att stärkas i den nya programperioden med EU:s regionala utvecklingsfond." Jag tittade då på det pressmeddelande som gick ut i veckan om just Tillväxtverkets anslag till de olika länen när det gäller det här. Jag funderade på hur det är möjligt att förvandla gamla, befintliga anslag till nya.
I pressmeddelandet står det: "Som en följd av regeringens tidigare beslut om åtta regionala strukturfondsprogram så har nu Tillväxtverket fattat beslut om en riskkapitalsatsning i Norra Mellansverige för perioden fram till 2020. - - - Kapital för utveckling och expansion av små företag är centralt för förnyelse i det svenska näringslivet.
Därför är det glädjande att en ny riskkapitalfond i Gävleborg, Dalarna och Värmland kommer att förse fler företag med kapital under de kommande åren. Detta är en ny kraftfull förstärkning av tillgången till riskvillig finansiering i Norra Mellansverige som tillsammans med privat medfinansiering kommer att bidra till utveckling av expansiva företag, säger Mikael Damberg."
Det säger alltså Mikael Damberg som också har föreslagit en nedläggning av den förra regeringens statliga riskkapitalbolag Inlandsinnovation med ett kapital på 2,5 miljarder. Dessa medel finns ju redan sedan förra EU-perioden. Dalarna och Gävleborg, till exempel, fick 88 miljoner. Hela Sverige fick 1,3 miljarder.
Då ber jag näringsministern förklara hur han i sitt eget pressmeddelande kan säga att detta "är en ny förstärkning av tillgång till riskvillig finansiering".
Anders Ahlgren (C):
Jag noterar att det var svårt för statsrådet att förklara varför man betraktar tidigare fulla bidrag från EU som nytt riskkapital i de län som jag frågade om. Men jag kunde inte uppfatta något svar. Jag har som egenföretagare 25 års erfarenhet av näringslivsfrågor, och det handlar om långsiktighet och uthållighet och att kunna skapa en bra finansieringsform. Jag talade om Almi invest som också investerar i företag.
Man säger att man gärna investerar, men med lite mindre belopp, från 300 000 kronor upp till 10 miljoner. Då har det varit väldigt bra att ha tillgång till Inlandsinnovation som hanterar de större beloppen, från 5 miljoner upp till 50 miljoner. Det är en viktig del när man funderar på hur Inlandsinnovations insatser ska ersättas i dessa områden med ett bra samarbete. När det gäller lånegarantin vill jag bara kommentera den.
Lånegarantin är jättebra, men den kostar pengar, och banklån kostar pengar. Det är svagheten med att bara luta sig mot en lånegaranti. Fördelen är att man samtidigt kan prata om investeringskapital. Kapital är gratis för företag fram till dess att man ger utdelning. Till dess är aktiekapital väldigt bra för nystartade företag.
Jag tycker att den möjligheten borde kompletteras. Almi är ofta med och tar en del lån, men Almis lån blir ofta väldigt dyra, 6-8 procent, jämfört med marknadspriserna som är mycket lägre. Jag vill ändå upprepa frågan: På vilket sätt kommer det nya förslaget, som näringsministern kommer att lägga fram, att tillskjuta kapital till den här delen av Sverige?
Anna Hagwall (-):
Om någon har rätt att uttala sig i den här frågan är det faktiskt jag, för jag är både invandrare och egenföretagare och har varit det i hela mitt liv. Jag pratar inte om de människor som skapar en ny tillvaro i Sverige och bidrar till det allmänna med sin kunskap och sitt arbete, utan jag pratar om när invandringen får så stora proportioner att den inte går att hantera.
Just nu är vi i den situationen, för förra året tog vi emot 160 000 nya invånare. Vi vet inte så mycket om de här människorna. De har kommit in över våra gränser utan identifiering och kontroll, och vi vet inte hur hög eller låg nivå de har på sina utbildningar och inte om de har för avsikt att anpassa sig och ta plats i vårt samhälle.
Jag är väldigt tacksam för de människor som har hjälpt till att bygga upp Sverige och förbättra Sverige. Men det är undantagen som bekräftar regeln. Jag tycker att de som sköter sig, som visar vad de kan och gör sitt bästa ska vara självklara i samhället.
Vi ska inte behöva tacka dem så mycket för det, utan det är självklart att man gör så när man blir mottagen och får förtroendet att leva i ett fint, demokratiskt samhälle som Sverige är. Så tycker jag.
Anna Hagwall (-):
Mångkulturella samhällen är bra när man har grundläggande värderingar som är lika. Om man tycker för olika och har för olika bakgrund fungerar det inte. Vi kan se att det är konflikter, krig och elände på många ställen i världen.
Jag tror inte på den typen av mångkultur där man har olika värderingar och kan leva ut sina egna kulturella uttryck, utan man ska ha en bas med liknande värderingar.
Att invandrare inte kommer in i samhället har ofta inte någon rasistisk bakgrund, utan arbetsgivaren vill få maximal utdelning för den lön som arbetsgivaren betalar till sina anställda. Då brukar man titta lite mer noga på vem som kan motsvara de krav som man ställer.
Bara för att man väljer bort invandrare tolkas det som att man är rasist, men det tror jag inte på. Jag har själv sett att svenska arbetsgivare och svenskar i allmänhet är väldigt vänliga, demokratiska och otroligt toleranta människor.
Men lönsamheten är en väldigt stark piska, och vi måste underställa oss villkoren för att det ska gå runt för företagen. Det är därför som det ofta blir lite mer funderingar när man avviker för mycket från de normer som vi är vana vid.
Men om våra invandrare själva känner att de vill bidra och anstränga sig för att utbilda sig och lära sig språket tror jag att de har en bra plats i vårt samhälle. Det håller jag med om.
Johan Hedin (C):
Låt mig besvara frågan så här. För ett par veckor sedan var jag på en liten ort i Jämtland som heter Rossön. Där har företagare och samhällsföreningen startat ett asylboende. De driver också en friförskola och en friskola. Det största hotet mot Rossön upplever man är avfolkningen.
Deras plan är att ta dit intet ont anande asylsökande och sedan visa dem pimpelfiskets fröjder för att de ska stanna kvar i Rossön. De behöver människor! Det är mycket god landsbygdspolitik att se till att det kommer folk till vårt land - och det är inte trångt i Sverige. Som jag nämnde i mitt anförande hade 234 av våra 290 kommuner varit avfolkningsorter om det inte hade varit för invandringen. Det finns andra siffror som jag kan hänvisa till. Invandringen har sett till att vi är flera i Sverige.
Om jag inte minns fel är vi 2,4 miljoner fler i Sverige jämfört med 1945. Sedan 1945 har 2,4 miljoner människor flyttat hit. Ungefär 1,4 miljoner har flyttat härifrån. I kombination med det faktum att utrikes födda skaffar fler barn än infödda svenskar har invandringen sedan 1945 bidragit till att vi är fler i Sverige.
Av hela ökningen med 2,4 miljoner står invandringen för lite drygt 1,8 miljoner. Jag vill fråga David Lång: Det är väl inget självändamål att vara så få som möjligt i Sverige?
Johan Hedin (C):
Jag får en något annan bild när jag reser runt. Jag misstänker att det finns någon bias, ett mätfel, här. Antagligen blir vi inbjudna av olika personer, och antagligen träffar vi olika personer med olika åsikter. Jag träffar många, framför allt centerledda kommuner, som ser utmaningar men också enormt stora möjligheter att möta hotet om avfolkning med att folk flyttar till deras orter.
När det gäller huruvida det är en vettig landsbygdspolitik och skulle skrämma bort folk att det kommer dit folk från andra kulturer måste jag fråga: Varför skulle det skrämma bort folk att det kommer dit folk från andra kulturer och andra länder? De flesta som jag känner är glada över att göra nya bekantskaper.
Man behöver medarbetare, man behöver lärare i skolorna, man behöver läkare på mottagningarna, man behöver folk i de mekaniska verkstäderna, och man behöver kompisar att pimpelfiska med.
Johan Hedin (C):
Jag gillar inte alls att ge Aftonbladets ledarsida rätt, men på en punkt måste jag faktiskt göra det. Man hävdar att det har skett en förskjutning av diskursen i samhället, att vi pratar mer om invandring som ett problem per definition medan det i själva verket är fråga om en massa andra problem. Till exempel talar man om utanförskapet som ett integrationsproblem när det i själva verket är ett arbetsmarknadsproblem, och det finns flera sådana exempel.
I dag interpelleras migrationsministern i en fråga om kriminalitet. Det bör rimligtvis vara justitieministern som ska hantera den frågan. Det är kriminalitet oavsett om det drabbar en invandrad eller en svenskfödd. Arbetskraftsinvandringsreformen är relativt ny, och alla nya system har en inkörningsperiod. Jag tror att facket har en stor roll att spela här.
Jag träffade TCO för ett par veckor sedan som berättade att man erbjuder något som kallas gästmedlemskap till dem som är i Sverige och arbetar. De får betala 200 kronor för ett medlemskap i facket och kan sedan koppla på egna försäkringar. Här har facket som sagt en stor roll att spela, och jag hoppas att man kommer att axla detta ansvar. Migration är fullständigt naturligt. Det har förekommit i alla tider. Det är gränserna som är onaturliga.
Om två människor kommer överens om att göra ett arbete tillsammans ska inte gränserna hindra det. Arbetskraftsinvandringsreformen är fantastisk. Det är en stor rättvisereform och något som kan ge en vitamininjektion till ekonomin inte bara i Sverige utan i de länder som folk kommer ifrån och till handeln mellan dessa länder.
Johan Hedin (C):
Jag fascineras av vissa debattörers förmåga att se Sveriges gränser som så givna att man inte blickar utanför dem. Dessa människor finns och söker sig till Sverige för att de tror att de kan få en bättre framtid här för sig och sin familj. Att fatta det beslutet åt dem är orättvist. Man måste få avgöra det själv.
Självklart ska ingen utnyttjas och självklart ska tydliga villkor gälla. Avtal som har ingåtts ska hållas. Pacta sunt servanda, som det heter på ren svenska. Före 1860 var vi inte fria att resa inom landet. Man hade passtvång för inrikes resor.
Jag tror att man om 150 år kommer att tycka att det var märkligt att vi i dag inte kunde bosätta oss var vi ville i världen och söka jobb var vi ville. Människor måste själva få fatta beslut som påverkar deras liv. De har alla möjligheter. Det är gränserna och vi politiker som stoppar dem.