Patrik Björck (S):
Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaret på interpellationerna. Bakgrunden till den interpellation som jag ställer är den situation som råder i Sverige i dag. Varslen ökar, uppsägningarna ökar och många förlorar jobbet. Många förlorar jobbet utan att ens bli varslade eftersom den svenska arbetsmarknaden i dag består av människor som är visstidsanställda eller av bemanningsuppdrag som dras in.
Det är en tuff situation där ute. Jag har varit ute och träffat många företag. Jag har träffat människor som arbetar på företag som står inför nedläggningar. Jag har diskuterat och talat med dem. Det är detta som är bakgrunden till interpellationen. Den första frågan är: Vad tänker arbetsmarknadsministern sätta in för aktiva åtgärder för att rätta till bristerna i arbetsmarknadspolitiken?
Detta är inte bara en demonisering av verkligheten från en socialdemokratisk oppositionspolitiker. Det räcker om man läser Riksbankens penningpolitiska rapport som kom nu senast. Där säger Riksbanken att de gör vad de kan för att hantera de problem som finns i Sverige, men de faller tillbaka på en havererad arbetsmarknadspolitik.
Det handlar om den misslyckade matchningen; trots att vi har många arbetslösa och trots att vi har många jobb lyckas man inte få ihop det. Det är en grund för de problem som finns i det svenska samhället i stort och på arbetsmarknaden i synnerhet.
Om Riksbanken gör denna analys finns det anledning för regeringen - hoppas jag i alla fall - att fundera över om man kan förstärka och förbättra sin politik eftersom den döms ut som havererad.
När jag diskuterar med de uppsagda som sitter i uppsägningsförhandlingar och när jag talar med de fackliga företrädarna beskriver de den förhandlingssituation som de sitter i. Då finns det de som berättar om hur man i förhandlingssituationerna försöker kompensera bristen på arbetsmarknadspolitik och förhandla sig fram i uppgörelser med företagen.
Det är väl gott och väl om man kan göra det för de enskilda personer på de företag där det finns tillgångar och där man kan fylla de hål och luckor som arbetsmarknadsministern lämnar efter sig. Men när det gäller dem som arbetar på arbetsplatser där detta inte finns eller där företaget inte vill medverka lämnas folk mycket i sticket. Sådan är verkligheten; så ser det ut.
Om man åker ut och talar med företagare och med anställda är det denna bild som framstår klart och tydligt. En annan sak som också är oerhört klar och tydlig är att de anställda som drabbas av eller står inför att drabbas av arbetslöshet i första hand vill ha åtgärder för att få jobb.
Samtidigt är de realistiska och inser att man gör detta i en tid då arbetslösheten är hög och då varslen och uppsägningarna är många. Det finns en risk för att det kan bli en tid av omställning innan de kommer över till nästa jobb. Under denna tid vill man ha en arbetslöshetsförsäkring värd namnet. Då vill man kunna klara sig. Man vill kunna klara sin familj. Man vill kunna se sina barn leva ett drägligt liv.
Om man då är två föräldrar - sådana familjer som jag har träffat många gånger - som arbetar på samma arbetsplats och står inför hotet att bli arbetslös och har en arbetslöshetsförsäkring som över huvud taget inte motsvarar de rimliga krav som kan ställas blir man faktiskt rädd. Det är det uttryck som de använder när de beskriver sin situation för mig.
Jag undrar: Tänker arbetsmarknadsministern motverka denna rädsla, försöka hjälpa dessa människor och höja ersättningen i arbetslöshetsförsäkringen?