KBLab/rixvox huggingface dataset:
Bengt Berg (V):
Tack för detta, kulturministern! Jag hyllar också maximen att det är väldigt bråttom och därför måste vi gå långsamt till väga. Det kan ibland vara väldigt bra att tänka efter och göra det hela så bra som möjligt. Men ibland kan det bli för sent och då finns risken att många av de här fina biografskyltarna släcks ned innan digitaliseringen når bygden ifråga.
Filmen är dock i sanning ett socialt folknöje. Det är fantastiskt ibland när filmer som kanske ingen trodde på faktiskt når en stor publik. Jag tänker på en film med, höll jag på att säga, en så avskräckande titel som Döda poeters sällskap . Den åstadkom nästan en folkrörelse till biograferna.
Just att man ska kunna ge folk det de inte visste att de ville ha ser jag som en av filmens stora uppgifter, och detta ska vara möjligt runt om i landet. Jag skulle vilja överräcka några, som jag tycker, förståndiga förslag till kulturministern.
Låt filmen förmedla sin spänning, sina drömmar och sina stämningar över hela Sveriges land och rike! Tidigarelägg stödet för digitalisering så att också mindre orters biografer, som annars riskerar att hamna utanför, kommer med! Låt kreativiteten blomstra genom den nya tekniken!
Se till att kulturen kan fortsätta att vara en källa att ösa ur för hela landets befolkning, som en viktig regional utvecklingsfaktor som gynnar även hela samhällslivet! Vi lever i ett långt och ibland avlägset land om man utgår från Stockholm och storstadsregionerna. Som en självklarhet lyser alla människors lika värde med skyldigheter och rättigheter som två sidor av samma mynt.
Vi delar på skatter och pålagor liksom vi har rätt till grundläggande service också på det kulturella fältet. Som en självklarhet är det naturligtvis så att huvudstaden ska hysa de stora, nationella arenorna: Operan, Nationalmuseum, Dramaten och allt det vi ser som en nationell angelägenhet också ute i provinsen.
För den sakens skull kan dock inte övriga landet läggas i kulturell träda. Film över landet är vad vi vilja. I sitt svar nämner kulturministern också Europeiska kommissionens öga, som ska granska detta. Då kan en liten farhåga dyka upp, nämligen att det kanske kommer att dra ut ännu mer på tiden.
Så vitt jag har förstått finns det nämligen också i EU en väldigt positiv syn på just digitaliseringen och tillgängligheten till kvalitetsfilm runt om i den del av Europa som räknas till EU.
Det ses kanske som en motvikt till det amerikanska utbud som annars, tack vare både teknikens karaktär och den massiva marknadsföringen och distributionen, blir alltför dominerande. Jag har även nyligen hört talas om något som heter inlandsfonden, som jag ska ta reda på mer om.
Det kanske också kan vara en liten källa att ösa sekiner ur.
Bengt Berg (V):
Kulturministern menar att det är förståndigt att gå långsamt till väga. Vi har en teknik som är bra på det sättet att det underlättar kopiering av nya filmer.
Då är det desto mer trist att det hakar upp sig på själva den lokala maskinkulturen, som kostar en del pengar. Det som jag tycker är otroligt värdefullt med just film och filmkonst är att film kan visas samma kväll över hela landet. Filmen intar en särställning.
En konstutställning finns i ett rum på en plats i en stad just då, men filmen är verkligen en folkets angelägenhet och egendom. Även om det nu är budgettekniska tidsramar och annat som påverkar det hela är det också någonting som man har bestämt ska ske först 2012. Vi menar att det är för sent helt enkelt.
Vi får se. Låt filmen lysa över hela landet hur som helst.
Bengt Berg (V):
Egentligen tror jag att vi är tämligen överens om synen på de oförrätter som den romska befolkningen utsätts för i Sverige och i det EU-flaggade Europa. Sedan många generationer tillbaka har romska medborgare behandlats på ett sätt som strider mot både mänskliga och medborgerliga rättigheter.
Skillnaden är, som jag ser det, att vi vänsterpartister vill göra något konkret och resolut åt saken. Integrationsminister Erik Ullenhags svar svävar en hel del på målet när det gäller viktiga, konkreta frågor.
Än hänvisas det till Europarådet, än till det ungerska ordförandeskapet i EU våren 2011 och ett, som det heter, ökat engagemang. Men det sägs också i svaret att ytterst ligger ansvaret för romers integrering på respektive land - just så.
Vi har i Sveriges riksdag ett stort ansvar och romerna har all rätt att kräva att vi tar detta ansvar i humanismens och demokratins namn. Det räcker alltså inte med att, som Ullenhag säger, Skolverket har tagit fram en broschyr till skolorna för att informera om de nationella minoriteternas rättigheter.
Det som gäller är att denna broschyr ska omsättas i konkret verklighet, här och nu i Sverige i februari 2011. Herr talman!
Självklart borde också integrationsminister Ullenhag låta romerna själva föra sin talan i överensstämmelse med det synsätt som utredningens engagerade ordförande Maria Leissner i olika sammanhang har företrätt. Romerna måste själva föra sin talan och måste få ett rum för denna röst.
Det handlar om fundamentala mänskliga och medborgerliga rättigheter. Här borde Sverige kunna gå i täten och anslå tonen inför övriga EU-länder i allmänhet och Ungern i synnerhet.
Det är en fruktansvärd skamfläck för den så kallade europeiska gemenskapen att ett helt folk, romerna, och dess kultur diskrimineras på detta sätt decennium efter decennium, generation efter generation. Erik Ullenhag, lyssna på romerna och se till att våra demokratiska rättigheter också gäller för dem!
Vad konkret inför mötet i Budapest i vår kommer Sverige att framföra för att främja romernas sak?
Bengt Berg (V):
Jag vill också tacka Erik Ullenhag för den goda viljan, som vi alla hoppas ska omsättas i verklighet. Jag funderar på något som kan förefalla paradoxalt.
Man diskuterar kulturarvet och anser givetvis att romernas kultur i Sverige är en del av vårt kulturarv, och då kan man fråga sig var de uttrycken finns synliga. Jag kan inte på rak arm komma på så många exempel, tyvärr, och det är väldigt beklämmande.
Detta är en viktig sak när man talar om förtryck av olika grupper. Det är ju kulturen som binder samman människor, både över nations- och språkgränser och genom historien. Det handlar om det nedärvda kulturarvet och framtidens kulturarv.
Jag frågar: Finns det några speciella tankar om kulturens värde i det här sammanhanget? En annan sak jag reflekterar över är invandringspolitiken, hur man behandlar de människor som kommer till vårt vackra land.
Just de romska människorna kan råka väldigt illa ut eftersom de egentligen inte har något fosterland. Det är också någonting som man kan beakta.
Bengt Berg (V):
Jag tackar för denna stund då vi sätter två viktiga teman i fokus, nämligen kulturen för barn och yngre och detta ur ett perspektiv av den barnfattigdom som också råder i landet. Som kulturarbetare har jag åkt runt i vårt vackra rike och besökt skolor.
Jag har en dikt med mig som jag skulle vilja illustrera tanken med. Den skrevs av en liten pojke en tidig morgon i sydvästra Västergötland. Han hade ingen direkt poetisk hemmiljö och inte något piano, vilket jag tog reda på senare. Man skulle skriva om själen. Han skrev följande: Jag önskar att själen ligger i Sälen så att man kan åka slalom i den.
Detta visar hur ett barn kan skapa en helt unik dikt av sin längtan och sina drömmar. Inte minst viktigt är att de barn som inte har några pianon hemma får tillgång till musiken i skolan.
Vi lever i ett land där, enligt Rädda Barnens rapport Barnfattigdomen i Sverige , 220 000 barn lever i fattigdom. Jag vet att barnfattigdomen debatterades här i riksdagen för en kort tid sedan.
Men då kom inte barnens perspektiv fram så mycket, utan det var mer samhällets och arbetsmarknadens perspektiv i stort. De mest utsatta är nog barn till ensamstående föräldrar och barn till föräldrar som kommer från främmande land.
Skapande skola är det som Alliansen och vår kulturminister för fram. Det är med glädje man kan konstatera att hela högstadiets klasser omfattas av detta.
Vänsterpartiet har sedan länge drivit en aktiv kulturpolitik på skolans område och verkligen stött tanken på kulturskolor, som kanske är en fortsättning på den kommunala musikskolan. Jag har dock några frågor när det gäller Skapande skola. En undring är om inte själva ansökningsförfarandet tar väldigt mycket kreativ energi.
Detta är lite grann i samstämmighet med den projektkultur som man kan säga ersätter det mer kontinuerliga kulturskapande i skolan som kulturskolan har stått för. Kan inte den här ansökningsenergin användas på fel sätt?
Kan det inte också bli lite för mycket först-till-kvarn-tänkande - de skolor som är alerta och har det bra förspänt när det gäller kultur får också den största biten av kakan? Det var ett par av de frågor jag ville ta upp.
Bengt Berg (V):
Givetvis finns det goda intentioner och fina föresatser med Skapande skola-tanken. Kvarstår gör dock att kontinuiteten riskerar att gå förlorad genom att det i viss mån är projektbetonat.
Jag har svårt att se hur man ska kunna jobba långsiktigt med kultur i skolorna på olika stadier när det är ansökningstillfällen från tid till annan. Det vi också efterlyser är väldigt målinriktade extra insatser just för barn som är socialt utsatta och har det jobbigt i livet på olika sätt.
Vi lever i ett samhälle där parollen ibland kan lyda, i alla fall i reklamens värld: Du som inte syns finns inte. Jag är rädd att en växande grupp av människor riskerar att bli, som Göran Tunström en gång kallade en hel diktsamling, de andra, de till hälften synliga. Fru talman!
Det är i mångt och mycket just dessa andra, de till hälften synliga, som vi vill värna om. Jag menar också att kulturen handlar om såväl det egna skapandet som att ta del av professionella besök. Jag vet att detta också finns i er tanke, att man i skolorna dels ska få leva ut det man bär med sig i sitt eget liv, dels ska få intryck utifrån.
Givetvis finns det en gemensam humanistisk grund för oss, men jag tror att vi kanske i viss mån prioriterar olika saker olika högt utifrån våra olika ideologiska utgångspunkter. Det finns ju ingen barnfattigdom utan fattiga föräldrar eller utan några föräldrar alls.
Det vi skulle vilja se är en handlingsplan för hur man kan nå fram till de barn som har det extra svårt. Jag fortsätter att köra med bilder: Det finns ett talesätt som säger att den som sår vind får skörda storm. Det tycker jag är ett väldigt bra uttryck.
Det kan vara positivt: Om man sår ett väldigt fruktbart frö i ett barns eller en ung människas liv kan det förändra hela livsförloppet. Och om man inte gör det, om en individ, en medmänniska, går miste om den möjligheten, kan spiralen gå nedåt och bli väldigt destruktiv. På kulturens område gäller det att bevara våra fröer.
Bengt Berg (V):
Det är glädjande att de frön som har såtts av kulturens olika företrädare slagit rot och fått fäste. De kan vidareutvecklas i olika former, vilket vi tycker är glädjande. När det gäller den ekonomiska krisen får man säga att det var en kortvarig katastrof även om den var drabbande.
När det inträffar stora kriser i den ekonomiska världen är det givetvis de som har det allra sämst som också drabbas allra mest. De som levde gott före och under krisen lever gott även efter den. Det är emellertid en annan diskussion. Jag ber att få tacka för en spännande debatt. Vi var inte så oense denna gång, men det är heller inte nödvändigt vid varje tillfälle.
Bengt Berg (V):
Kunskap om vår historia bidrar till förståelsen av vilka vi är i dag och hur vi kan forma vår framtid. De arkeologiska utgrävningarna vid markexploatering har genom åren gett många värdefulla upptäckter. Men regeringens blinda tro på att marknaden löser allt ser nu ut att drabba även vårt kulturarv och vår kunskap om historien.
När en myndighet eller ett företag vill exploatera ett större område för att till exempel bygga en väg riskerar det att förstöra fornlämningar, både kända och okända. Länsstyrelsen kan då besluta att en arkeologisk undersökning ska göras, och vanligen är det exploatören som får betala för denna. Det är även länsstyrelsen som väljer vem som ska utföra den arkeologiska undersökningen.
Men enligt det nya förslaget ska nu exploatören själv välja vem som ska utföra detta grannlaga arbete, det vill säga att när det är en offentlig myndighet ska man använda lagen om offentlig upphandling, men i de fall det handlar om ett privat företag får exploatören själv välja vem som ska genomföra den arkeologiska undersökningen.
En sådan modell skapar problem. Den som vill exploatera ett markområde har knappast intresse av att den arkeologiska undersökningen håller en så god kvalitet att det kostar väldigt mycket pengar. Dessutom: En fungerande certifiering på det här området skulle enligt departementspromemorian bli alltför komplicerad att utforma.
Det verkar vara en rimlig bedömning, och slutsatsen borde förstås vara, att man inte bör låta exploatören välja utförare. Herr talman! Ibland leder detta till att byggplaner måste ändras, andra gånger att man kan bygga som planerat, efter att forskare har dokumenterat fynden, för att kunna föra vidare kunskapen till forskarsamhället och allmänheten.
Att bevara fornlämningar från tidigare generationer är ett ansvar som vi nu levande har gentemot kommande generationer.
Men kulturministern tycks känna ett betydligt större ansvar gentemot de ekonomiska intressena som står beredda att gripa in. Reaktionerna har varit starka mot denna föga genomtänkta promemoria.
Ett blogginlägg av Fredrik Svanberg, som är Historiska museets forskningschef, lyder: Enligt min personliga mening kan en sådan ansvarsförskjutning bara leda till en avsevärt minskad arkeologisk kvalitet. Herr talman!
Uppdragsarkeologi handlar om att med arkeologiska metoder skapa ny kunskap om det förflutna. Jag skulle vilja fråga kulturministern: Har ni haft en givande och djuplodande dialog med kunskapsmänniskorna på det här området som heter arkeologi?
Bengt Berg (V):
Jag tackar kulturministern för Heidenstamdikten. Jag skulle kunna bidra med ett K-ord i arkeologikalendern, nämligen krämararkeologi. Det är det som vi ser som en risk med den utveckling som sker. Vår historia uppfattas inte längre som ett arv utan som en vara som ska ut på en marknad.
Förslaget kommer att innebära att våra fornlämningar säljs ut till lägsta bud om det vill sig riktigt illa. Problemet med promemorian är att ordet kunskap inte diskuteras, alltså återkopplingen av vunnen och utvecklad kunskap om fornlämningsmiljöer med den långa historien om svunna samhällen fram till dagens samhälle.
Det finns ingen konsekvensanalys gjord om hur kunskap ska förvaltas och återanvändas i dagens samhällsutveckling. För att systemet ska fungera krävs att företagen skaffar sig tillgång till egen vetenskaplig expertis. Frågan är dock vad företagaren tjänar på att skaffa sig denna tillgång på expertis.
Det enda kriteriet i detta val blir alltför lätt prislappen. Man kan ifrågasätta om resultaten av framtida arkeologiska undersökningar kommer att hålla en hög vetenskaplig kvalitet och om de kan användas av myndigheter, forskare och allmänhet. Exempel från England visar på undermåliga rapporter till ingens glädje.
Sådana rapporter hamnar lätt i papperskorgen och inte i ett arkeologiskt sammanhang. De fulla konsekvenserna av förslaget - att valet av utförare inte kan överklagas av antikvarisk myndighet - analyseras inte heller. En dålig arkeologisk undersökning kan aldrig göras om.
Om en sådan sker är en del av vårt gemensamma kulturarv och en vetenskaplig källa till kunskap borta för alltid. Herr talman! Det är lätt att räkna på vad saker och ting kostar. Det är svårare att beräkna deras värde.
Är inte kulturministern oroad över arkeologins framtid och vår allmänna fördjupning i historiens mylla när hela havet stormar?
Bengt Berg (V):
Jag vill på intet sätt förringa arkeologernas status. I dessa sammanhang, när det handlar om pengar och köpenskap, ställer jag snarare arkeologerna mot krämarna. Jag tycker att det är märkligt att forskning endast nämns tre gånger i promemorian.
Kunskap nämns på 13 ställen medan konkurrens nämns på 53 ställen och kostnad på 83 ställen i dokumentet. Jag menar att det är en viss tyngd på det som handlar om siffror och mindre på kunskapen. Ett problem är också synen på den arkeologiska verksamheten.
Dagens arkeologi är problemorienterad och driven av specifika frågeställningar förankrade i olika forskningsprogram. Den arkeologi som beskrivs i propositionen är, enligt en arkeolog som jag har blivit kontaktad av, 70-talsföråldrad.
Den är präglad av ett förment objektivt dokumenterande av vissa parametrar i syfte att frambringa ett material som forskarsamhället ska ta hand om och beforska. Regeringen föreslår således att svensk forskning ska återgå till ett tillstånd som rådde för 40 år sedan.
Arkeologi som inte genererar ny kunskap utan bara utför standardiserad dokumentation av det som förstörs är näst intill meningslös, och det är bortkastade pengar. Detta var vad jag hade på hjärtat.
Bengt Berg (V):
Bästa kulturminister! Biblioteken har många uppgifter för att tjäna oss medborgare. Det handlar inte bara om att tillhandahålla goda böcker utan också att erbjuda digital och tryckt information, att organisera programverksamhet och att prioritera barn, ungdomar och språkliga minoriteter, även så dyslektiker och funktionshindrade här i samhället.
I mångkulturella förorter och mindre samhällen fungerar biblioteken dessutom som medborgarkontor. En så mångfasetterad verksamhet kräver en stor och välutbildad personal med full frihet att verka i bibliotekslagens anda. Biblioteken utgör ett viktigt komplement till marknaden och till mediernas kortsiktighet och brist på fördjupning.
Biblioteken fungerar också som en träffpunkt för medborgarna, fri från köp- och säljkrav. Det är människor med olika bakgrund, men med det gemensamt att just mötet mellan olikheterna är ett värde i sig i vårt alltmer segregerade samhälle.
I bibliotekslagen står det skrivet att biblioteken ska samverka, inte att de ska konkurrera. Det har varit så i Sverige i 99 år, alltsedan Sveriges riksdag 1912 stiftade den lag som offentligt drivna folkbibliotek följer.
Med andra ord: Folkbiblioteken är och har varit en väl fungerande kommunal angelägenhet. Planerna på att privatisera folkbiblioteken i Nacka kommun mötte stora protester från kommuninvånarna, från medborgare i olika politiska läger, från författare och från biblioteksfolk. Fru talman!
Kulturministern tycks mena att det inte spelar någon större roll om ett bibliotek drivs privat eller av det allmänna. Jag menar tvärtom att biblioteken ska vara oberoende av såväl kommersiella som politiska krafter. Allmänhetens bildnings- och informationsbehov kan gå stick i stäv med vinstkrav och statistikjakt.
Ekonomiska intressen får inte ligga bakom bokurvalet eller programverksamheten. I ett samhälle där vi impregneras med reklam och duschar i information är det nödvändigt med de oaser för möten och upptäckter som biblioteken utgör. Privatiseringen av biblioteken medför lätt att samarbete ersätts med konkurrens.
I dag samarbetar de kommunala biblioteken med både länsbibliotek och KB, Kungliga biblioteket, som har den nationella överblicken och det övergripande katalogansvaret. Personalen måste bestå av utbildade och kunniga människor. Den professionella kompetensen riskerar annars att urholkas.
Därför måste privatiseringsivern, med Nackaattacken som modell, motas i grind. Ett bibliotek är både ett själens apotek och en hörnpelare i det demokratiska bygget. Ett folkbibliotek är alltför värdefullt för att säljas ut på den nyliberala marknaden.
Bengt Berg (V):
Tack för inlägget i debatten, Hans Wallmark! Det är alltid roligt när man är fler som diskuterar. Jag tycker också att det här med fantasins blinkande fyrtorn är fantastiskt fint formulerat. Vi har olika syn på marknadskrafterna och kommersialismen. Jag kan i mina, som det sägs, dystra stunder se mer av en cyklop i kommersialismen.
Om nu folkbiblioteken har en så stark ställning, vilket jag håller med om och gläds åt att även kulturministern menar, förstår jag inte riktigt farhågorna för att det skulle vara så ensartat och enkelriktat om biblioteken erbjuder ett vitt spektrum i kommunal regi. Det förstår jag inte.
Biblioteken är också ett komplement till det övriga kommersiella utbud som finns i samhället. I sitt svar på interpellationen hänvisar kulturministern till en litteraturutredning som tillsatts. Jag hoppas verkligen att mediejätten Bonniers roll också genomlyses i den. Det tror jag att man också menar från Bonniers håll.
Det är viktigt att en litteraturutredning blir en kartläggning av hela det litterära och mediala landskapet. Läsfrämjandet ska givetvis också främjas i den här utredningen.
Det är beklagligt att man tar bort sådana läsfrämjande insatser som till exempel Läs för mig pappa, arbetsplatsbiblioteken och allt det andra välkända stod för innan bidragen drogs in. Det heter att i begynnelsen var ordet. Det står att läsa i världens kanske mest lästa bok.
Men de andra böckerna skapas ju också av någon som skriver. De skapas av författare. Det är skapare med litet s och med väldigt små, begränsade och inskränkande ekonomiska villkor. Författarförbundets Mats Söderlund har gång efter annan påpekat att ersättningen för bibliotekslån har legat still.
Jag tror att den är 132 öre per utlån, och så har det varit i många år. Det innebär en klar försämring i dagens penningvärde.
Om man sedan lägger till avskaffandet av konstnärsgarantierna och andra njugga inslag i kulturpolitiken kan man inte med bästa vilja i världen påstå att den ljusnande framtid är författarnas, fotografernas, konstnärernas och övriga bokskapares. Fru talman!
Vi har också bibliotekslagen som är under utarbetande - under uppdatering, får man väl säga. Där gäller samma sak, nämligen att boken både i dess gamla och i dess digitala form måste stå i centrum och dess möte med medborgaren, medmänniskan, underlättas och utvecklas.
Att bokutlåningen på sina håll minskar är inte särskilt förvånande med tanke på att dygnets timmar fortfarande bara är 24 till antalet och det hela tiden strömmar in nya medier i våra liv och vårt samhälle.
Det viktiga är att medborgarinflytandet bibehålls, liksom kontinuiteten, samt att bibliotekariernas kompetens tas till vara och offentlighetsprincipen värnas - samt mycket mer.
Bengt Berg (V):
Hällefors har satsat mycket på kultur och offentlig utsmyckning. För att vara ett brukssamhälle som haft stora problem kan man säga att där ändå finns en kulturell spirit som kan fungera bra även om biblioteket, undantagsvis, drivs i ett privat aktiebolags regi.
Det jag menar är att det finns en tendens i samhället och i världen att det är lönsamhetstänkandet som väldigt mycket styr och ställer. Någon frågade i en tidigare debatt hur det kan löna sig att låna ut böcker gratis. Jag menar att det inte är säkert att det gör det, och då får man ta till andra medel för att det hela ska gå ihop.
I Nacka kommun finns lysande bibliotek, till exempel det i Fisksätra som belönades med ett nationellt pris som landets bästa mångspråkiga bibliotek. Det är roligt att sådant kan äga rum i kommunal regi. Det finns en oerhörd mångfald och rikedom i det som är allmänt ägt.
Jag hade tänkt använda mina sista 42 sekunder av talartiden till att förmedla en liten dikt som visar på bokens fantastiska egenskaper och önska en god sommar.