KBLab/rixvox huggingface dataset:
Elisabeth Svantesson (M):
Jag kan bara konstatera att Arbetsförmedlingen har äskat pengar - det kom en hemställan under hösten, och den behandlades skyndsamt - och fått mer resurser till programinsatser. Det är bra att de har ökat i sysselsättningsfasen. Självklart ska vi utvärdera allt vi gör. Det är viktigt att hela tiden följa politiken och se effekterna av de olika insatserna.
Sedan måste jag bara kort säga någonting om Socialdemokraternas lösning på samma område. Ibland ger man nämligen sken av att ha väldigt stor skillnad i politik. Jag läser i Socialdemokraternas budget om de extratjänster man på något sätt vill utrota arbetslösheten med. Vi vet väldigt lite om dem.
Vi vet att de ska uppgå till ganska många tusen under nästa år, men vi vet inte hur långa anställningarna är. Vi vet inte om de berättigar till a-kassa eller om de omfattas av LAS. Vi vet inte vad arbetsmarknadens parter tycker. Det är bara någon mening i en budget som på något sätt, helt plötsligt, tar bort arbetslöshet för dem som har varit arbetslösa lite längre.
För regeringen är det viktigt att människor som har varit utanför arbetsmarknaden länge inte glöms bort utan faktiskt får vara aktiva, har en plats där de får känna att de är med och bidrar och en plats där de känner att de utvecklas. Det är viktigt att känna att det leder framåt. Lösningen kan aldrig vara som det var tidigare: evighetslånga a-kasseperioder efter någon praktik och att man sedan bara glöms bort.
Lösningen måste i stället vara att man finns med i ett sammanhang. Det är fortsättningsvis så att en del av de personer som finns i sysselsättningsfasen ska ha andra och mer insatser. Det är därför vi permanentar dem till nästa år. Dessutom förlänger vi nästa år det särskilda anställningsstödet till två år, eftersom vi tror att det är en viktig åtgärd för att fler personer faktiskt ska kunna få ett arbete.
Elisabeth Svantesson (M):
Riksdagen sade nej till det, men riksdagen pekade inte tydligt och gemensamt på vad som ska ske i stället. Det var fyra partier som ville väldigt olika saker när det gäller det vi kallar sysselsättningsfasen. Vi har infört programinsatser. Det tror jag var bra, och jag tror att vi kan fortsätta utveckla sysselsättningsfasen på olika sätt. Jag har tagit del av det Hillevi Larsson säger om extratjänster och vet att man till exempel har tänkt att miljonprogram ska kunna renoveras.
Jag vet inte om det är vad många av dem som i dag är i sysselsättningsfasen känner att de vill göra. Jag tror, återigen, att det allra viktigaste är att vi ser till att jobben fortsätter att växa till på bred front. Det gäller även det vi ibland kallar lite enklare jobb, så att människor som inte är beredda att satsa på långa utbildningar också finner en plats på svensk arbetsmarknad. Det tror jag är vägen framåt, herr talman.
Elisabeth Svantesson (M):
Ann-Christin Ahlberg har frågat mig vad jag avser att göra för att förhindra att fler olyckor sker och om jag avser att se över lagstiftningen angående ståplattor på renhållningsfordon. Jag har den 29 oktober i år svarat på en fråga från Ann-Christin Ahlberg om ståplattor, och vad som då anfördes gäller fortsatt. Att renhållningsarbetare åker bakpå avfallsfordon på en ståplatta är givetvis någonting som ställer krav på ett gott förebyggande arbetsmiljöarbete, och det är inte heller alltid lämpligt eller tillåtet.
Arbetsmiljöverket har sedan 2008 mottagit en anmälan från skyddsombud avseende renhållningsarbetare som åker på avfallsbils ståplatta. I det fallet beslutade Arbetsmiljöverket med stöd av gällande arbetsmiljöreglering om ett förbud med följande motivering. Det ska finnas skriftliga instruktioner på arbetsplatsen för säker användning av ståplattan och säker körning i samband med att ståplattan används. De skriftliga instruktionerna ska vara genomgångna och kända av arbetstagarna.
Det ligger i sakens natur att det förebyggande arbetet med instruktioner ställer krav på uppföljning av arbetsgivarna för att det ska få effekt. Att åka på en ståplatta är också en trafiksäkerhetsfråga, och dess tillåtlighet regleras även i trafikregler och regler om hur fordon ska vara utformade.
I korthet kan jag säga att det inte finns något generellt förbud men att tillåtligheten villkoras av att plattan uppfyller tillämpliga produktdirektiv och förordningar och att dess användning inte får innebära att fara kan uppstå. Med en korrekt tillämpning av dagens trafik- och arbetsmiljöregler ska renhållningsarbetare inte behöva vara utsatta för fara, och ny lagstiftning är därför inget som jag planerar.
Elisabeth Svantesson (M):
Tack, Ann-Christin Ahlberg, för interpellationen! Som jag nämnde i svaret omfattas ståplattan av krav i produktdirektiv. Det betyder att den är en del av en påbyggnadsprodukt till fordon som faller under maskindirektivet och ska CE-märkas. Detta är tekniskt, tycker jag, men om påbyggnaden uppfyller den harmoniserade standard som finns för avfallshanteringsfordon uppfyller den alltså maskindirektivet.
En CE-märkt produkt som uppfyller en standard ska enligt EU-rätten antas uppfylla den produktens hälso- och säkerhetskrav. Det kan låta konstigt men på ren svenska kan man säga att ståplattan alltså betecknas som en maskin. Ett EU-direktiv, maskindirektivet, bestämmer hur maskinerna regleras. Det betyder att Sverige inte kan ändra kraven på utformningen av ståplattorna genom nationell lagstiftning.
Vi kan inte heller införa generella regler som begränsar användningen av dem eftersom det alltså inte är förenligt med EU-rätten. Självklart är det så - och det regleras också i trafikförordningens tredje kapitel - att ingen får färdas på fotsteg utanför fordonet om anordningen inte är särskilt inrättad för detta. Man måste dessutom anpassa fart och körning till trafiksäkerhetens krav. Det är grunden.
Det är en maskin, men man ska självklart också uppfylla trafiksäkerhetskraven. Arbetsmiljöverket gör bedömningen att standarden på området omfattar riskerna med dessa. Därför kan jag inte göra, och gör inte heller, någon annan bedömning.
Elisabeth Svantesson (M):
Det handlar inte om att jag som minister tycker att det är en maskin utan om att den bedöms vara en maskin och därför sorterar under maskindirektivet. De flesta maskiner som används i arbetslivet finns det risker med. Därför är det alltid viktigt att göra rätt riskbedömning, och det är alltid arbetsgivaren som har huvudansvaret för att arbetstagarnas säkerhet ska stå i centrum.
Sedan 2008 har Arbetsmiljöverket fått in fyra tillbud, och en olycka har rapporterats i samband med ståplatta. I den kontexten bedömer jag att de produktregleringar som finns tillsammans med trafikförordningen kompletterar varandra väl. Det handlar både om fart och om hur maskinen ska fungera.
Utifrån det menar jag att det inte behövs ny lagstiftning, det är inte min utgångspunkt, och vi i Sverige kan inte genom egen lagstiftning hantera det eftersom det ingår i maskindirektivet.
Det betyder inte att jag tar lätt på olyckor, och det är extra viktigt att arbetsgivaren, när det är fråga om maskiner som det finns en risk med, tillsammans med skyddsombudet jobbar fram och gör bedömningar av hur man ska hantera riskerna så att det blir så säkert som möjligt för den som hanterar maskinen, i det här fallet ståplattan.
Elisabeth Svantesson (M):
Ja, man kan absolut driva den här frågan. För mig är utgångspunkten att våra maskiner ska vara harmoniserade med EU-rätten och att våra arbetstagare naturligtvis ska ha en säker arbetsmiljö. Därför är det viktigt att följa både trafikförordningen och de arbetsmiljöregler som finns. Om skyddsombudet att man i en situation inte har tillräcklig säkerhet, att det är farligt, då ska man ingripa.
Det är därför viktigt att jobba med riskbedömning, se till att det fungerar som det ska och att de regler som finns följs så att människor inte utsätts för fara.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tackar Ann-Christin Ahlberg för interpellationen. Jenny Petersson redogjorde för vad alliansregeringen under de här sju åren gjort för att stärka kvinnor på olika sätt. Det är en mängd saker som gjorts.
Det hon också var inne på och som jag tycker är otroligt viktigt är att vi har en politik som leder till att jobben växer till, som underlättar för företag att anställa och som gör att vi sänker trösklar för dem som har svårare att komma in. Det är någonting av det allra viktigaste för att underlätta för kvinnor.
Men kanske lika viktigt är att det faktum att vi inte tyckte att det var en speciellt trevlig idé att så många kvinnor som blev sjukskrivna lämnades i sjukskrivning år efter år, år efter år, och aldrig fick en chans att komma tillbaka. De fick aldrig den inplanerade träffen med Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan eller någon rehabilitering.
De lämnades, och väldigt många av dem förtidspensionerades och har i dag en otroligt låg inkomst. Det var ett svek som jag inte någonsin tänker att vi ska se igen. Nu ser vi att sjukpenningtalet ökar och att kvinnor i större utsträckning än män har drabbats av psykisk ohälsa de senaste åren. Exakt vad den sjukfrånvaron beror på vet vi inte.
Det är därför som regeringen och min kollega Ulf Kristersson nu har sjösatt åtta olika analysuppdrag. Även om Arbetslivsinstitutet inte finns pågår det forskning. Det finns många forskare som är duktiga på området. De har fått analysuppdrag för att ge oss en bättre förståelse för och kunskap om varför sjukfrånvaron nu ökar så att vi kan göra någonting åt den. En annan viktig fråga är frågan om deltid och heltid på arbetsmarknaden. Den är väldigt relevant.
Vi vet att arbetstiden skiljer sig åt mellan män och kvinnor. Det är också en orsak till att kvinnor bland annat har en lägre inkomst. Vi vet att 90 procent av männen jobbar heltid och att en tredjedel av de sysselsatta kvinnorna som jobbar deltid. Vi vet att många av de kvinnorna önskar att gå upp i heltid. Här har vi och våra kolleger ute i kommunerna, både Ann-Christin Ahlbergs och mina kolleger, ett stort arbete att göra som arbetsgivare i kommuner och landsting att se till att människor har rätt till heltid.
Till exempel har alliansstyrda Stockholms stad infört rätt till heltid för sina 38 000 anställda. Jag tror inte att lagstiftning är rätt väg att gå. Det är en fråga för arbetsmarknadens parter. Om man värnar den svenska modellen ska man också värna den i den här frågan. När det gäller frågan om visstid återkommer jag till en lång, intensiv och intressant debatt om visstidsförhållandet nästa vecka.
Vi vet att Eurostat säger att Sverige är ett av de länder i Europa som har det största inflödet från visstid till fastanställning. Det är väldigt viktig att ha med sig. Vi återkommer till den diskussionen nästa vecka.
Elisabeth Svantesson (M):
Ann-Christin Ahlbergs interpellation är viktig. Att kvinnor och män har samma förutsättningar och möjligheter på arbetsmarknaden är en enormt viktig fråga. Det handlar om inflytande, makt och ekonomi. En del av det som Ann-Christin Ahlberg nämner i sin interpellation handlar om barnomsorg och att möjliggöra för kvinnor att arbeta. Barnomsorgsfrågan är väldigt viktig runt om i våra kommuner.
Jag tycker att det är glädjande att vi under åren 2010-2012 har sett att det är fler kommuner som erbjuder barnomsorg på obekväm arbetstid. Det har ökat från 118 till 151. Det var 4 000 barn 2010, och det var 5 000 barn 2012. Det är ett steg i rätt riktning. För perioden 2013-2016 har regeringen också riktat ett statsbidrag om 108 miljoner kronor för att stimulera denna utveckling.
En annan fråga som jag var inne på tidigare handlar om arbetsmiljön. Det uppdrag som Arbetsmiljöverket fick av regeringen 2011 handlade om att utveckla och genomföra särskilda insatser för att förebygga att kvinnor slås ut från arbetslivet. Många kvinnor upplever att de inte orkar stanna kvar; man blir sjukskriven, man kanske inte har en väl fungerande arbetsmiljö och man orkar inte ens jobba tills man blir 65.
Det är en otroligt viktig fråga för de enskilda kvinnorna, och för samhället i stort såklart. Det handlar om deras ekonomi, som påverkar deras framtid, men det handlar också om att kunna stanna kvar och vara behövd under hela sitt arbetsliv. Det uppdrag som Arbetsmiljöverket har fått handlar om att inhämta kunskap, informera, utbilda inspektörer och genomföra speciella inspektionsaktiviteter.
Det uppdraget ska genomföras till och med 2014, och sedan ska det integreras i den ordinarie verksamheten på Arbetsmiljöverket. Jag ser fram emot det resultatet, för jag tror att det är centralt. Det är också därför som vi har gett Arbetsmiljöverket det uppdraget. Det är tjänstemän som beslutar vad som ska vara sekretess och inte, men vi kommer in på det också nästa vecka, har jag en känsla av.
Visstidsanställningarna är viktiga på svensk arbetsmarknad. Det är viktigt att de finns. Jag tror att också Raimo Pärssinen tycker att det är viktigt. Det ska inte missbrukas. Sedan kan man ha olika syn på hur direktivet tillämpas. Vi menar i grunden att vi följer EU-direktivet. Det finns inte heller någon dom från kommissionen för att man skulle ha staplat visstidsanställningar på varandra så att det är ett lagbrott. Det är en dialog som vi för. Vi har fört en dialog om detta med kommissionen under flera år.
Raimo Pärssinen vet också att det finns två olika Ds som är skrivna i Regeringskansliet angående detta. Men dialogen fortsätter. Fortfarande är det så att visstidsanställning för många är en väg in. Utflödet är också stort i Sverige fram till tillsvidareanställningar.
Det är viktigt för kvinnor, men det är också viktigt för män och för unga, att få en fast förankring på svensk arbetsmarknad. Men ofta är vägen för många en visstidsanställning.
Elisabeth Svantesson (M):
Fler kvinnor sysselsatta - det var ett tema i gårdagens AKU. Fler kvinnor har mer i plånboken, har större egenmakt och får behålla mer av sin lön. Fler föräldrar använder sig av jämställdhetsbonus för att ha ett mer jämställt föräldrauttag. Vi undersöker vad den sämre arbetsmiljön beror på och vad vi kan göra mer.
Fler kvinnor lämnas inte i åtta, tio och tolv år, till och med längre ibland, i långtidssjukskrivningar och sedan förtidspensionering, där man inte har någonting att leva av. Detta är någonting av det som vi har gjort under de här åren. Men vi vill fortsätta - det finns mycket mer att göra. Jag tycker att det är viktigt att Jämställdhetsdelegationen arbetar fram sina förslag.
Det kan vara efter valet, men jag tror fortfarande att det är viktigt att de förslagen kommer fram. Vi arbetar aktivt hela tiden för att kvinnor ska få det bättre och för att kvinnor ska öka sin ekonomiska frihet. Vi kan göra en hel här i riksdagen, men mycket kan göras ute i våra kommuner, hos våra kolleger och partikamrater runt om i landet, för rätten till heltid och för större makt över sin arbetstid.
Vi tror inte på lagstadgad heltid, men vi tror att parterna har ett enormt stort ansvar för att möjliggöra för fler kvinnor att jobba heltid så att man kan försörja sig själv.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tackar för interpellationerna från Maria Stenberg och Kerstin Nilsson. Det som Arbetsmiljöverket nu har gjort i den här branschen visar väl att det faktiskt fungerar. Det vill säga att man gör en speciell satsning. Man ser över en bransch och konstaterar vad som fungerar och inte, och man kan samtidigt sprida information och kunskap om hur arbetet ska gå till.
Bemanningsbranschen är speciell, och det är extra viktigt att förtydliga att bemanningsanställda precis som alla andra ska omges av en god arbetsmiljö. Arbetsmiljöverket visar att den här frågan måste få ökad prioritet bland bemanningsföretagen och deras kundföretag, men frågan behöver inte alltid ha ett politiskt svar så till vida att vi skulle ändra lagar.
Eller vill Raimo Pärssinen eller Maria Stenberg - hon är inte här - gå i samma spår som Jonas Sjöstedt och helt enkelt förbjuda bemanningsföretag i Sverige? De bemanningsanställda utgör en ganska liten andel av alla 4,7 miljoner sysselsatta på svensk arbetsmarknad. Bemanningsföretagen fyller en väldigt viktig funktion. Man anställer många unga och utrikes födda och är för många en väg in.
Men självklart ska här råda sjysta villkor. Det blir ofta svårare när det finns ett ansvar både hos arbetsgivaren - bemanningsföretaget har det huvudsakliga ansvaret - och också hos den som hyr in, som har ett stort ansvar att visa och introducera alla, speciellt unga, på den nya arbetsplatsen. Detta är ett exempel på att det faktiskt fungerar. Här har Arbetsmiljöverket gjort en specifik satsning mot den här branschen.
Man har kommit med en rapport för att lyfta fram frågor som vi får jobba med på olika sätt. Låt mig ta upp Kerstin Nilssons fråga. Jag har i flera sammanhang, till exempel för bara någon timme sedan och också den 5 november, den 22 november och i en aktuell debatt den 3 december redogjort för min och regeringens syn på arbetsmiljöpolitiken. Jag har precis samma svar som då och känner inte att jag ska upprepa allt jag sagt. Arbetsmiljöarbete är viktigt, och att man jobbar mer effektivt är något positivt.
Vi har också pratat om kopplingen mellan resurser och vad man får ut av resurserna. Självklart ska Arbetsmiljöverket ha resurser att göra sitt jobb. Vi kan ha olika syn på hur stort det uppdraget ska vara. De senaste åren har verkets resurser ökat igen, speciellt med fokus på kunskap och informationsspridning. Det tror jag är väldigt viktigt. Jag vet att Socialdemokraterna i kammaren är väldigt fokuserade på tillsyn, men tillsynen sker ju också runt om i Sverige.
Det är dock också viktigt med andra delar, till exempel det man nu har gjort i bemanningsbranschen. Det är enormt viktigt att den typen av särskilda satsningar fortsätter.
Elisabeth Svantesson (M):
För mig är det viktigt att alla arbetsplatser är sjysta. Jag tar inte parti för vare sig arbetstagarna eller arbetsgivarna. Jag tar parti för att vi ska ha en väl fungerande arbetsmarknad. Då är det viktigt att bemanningsföretagen finns. De är ett viktigt komplement. De är en väldigt liten del av svensk arbetsmarknad, men självklart ska alla som jobbar i bemanningsföretag ha sjysta villkor och en sjyst arbetsmiljö.
Det är också därför det är så bra, just som jag sade, att Arbetsmiljöverket har gjort den här speciella satsningen, där man också har passat på att informera, och kommer att göra det, om det som gäller. Till Kerstin Nilsson vill jag säga: Jag hoppas verkligen att fler arbetsgivare ska använda sig av de medel som finns för att man direkt ska kunna söka detta.
Jag tror nämligen att det är viktigt att både arbetsgivare och arbetstagare har möjlighet till stöd i olika rehabiliteringsfrågor i det praktiska arbetsmiljöarbetet. Men vi får inte glömma bort att det ändå är arbetsgivaren som har ett ansvar att se till att man får det stöd som man behöver. Jag hoppas att de här pengarna ska komma till ökad användning, eftersom de inte tidigare har gjort det som det var tänkt, och att man anlitar expertis när det behövs.
Jag tror att det finns en otrolig potential hos arbetsgivare att se möjligheten att ha en god arbetsmiljö. Det finns många företag som jobbar så. Man ser att en god arbetsmiljö är en stark konkurrensfördel. Personal som trivs och mår bra gör ett bra jobb. Det är helt enkelt betydligt roligare att ha roligt på jobbigt än att ha det besvärligt. Då måste också arbetsgivaren se företagshälsovården som en resurs i rehabiliteringsarbetet.
Elisabeth Svantesson (M):
Ylva Johansson har frågat mig vad regeringen avser att göra för att arbetslösa i fas 3 inte ska förhindras att delta i utbildning som leder till jobb. Ylva Johansson har även frågat mig om jag anser att dessa lappkast när det gäller besked till både långtidsarbetslösa och utbildningsleverantörer bidrar till att stärka förtroendet för Arbetsförmedlingen. Det besked jag har gett och fortsatt ger är att Arbetsförmedlingen har överskridit anslaget och att regeringen därför har tillfört mer pengar för att pågående program och insatser inte ska behöva avbrytas.
Arbetsförmedlingen har också fått i uppdrag av regeringen att vidta åtgärder för att ha en god styrning, kontroll och uppföljning av de anslagsvillkor som gäller. I budgetpropositionen för 2014 föreslår regeringen att möjligheten till program blir permanent, och Arbetsförmedlingen tillförs nya pengar för ändamålet. Jag tycker att det är viktigt att undvika att enskilda arbetssökande kommer i kläm. Det är också därför som regeringen har vidtagit åtgärder.
Elisabeth Svantesson (M):
Tack, Ylva Johansson, för interpellationen! Målet med regeringens politik är att bryta utanförskapet och att människor ska ha ett arbete att gå till. Vi vet att det är betydligt fler i dag än 2006 som just har ett jobb, och Sverige har den lägsta långtidsarbetslösheten i EU. Det finns fortfarande många människor som kämpar med att komma in eller återetablera sig efter krisen.
Det finns också människor som tidigare var långtidssjukskrivna som nu rustas och matchas för att komma tillbaka. Flera av dessa personer finns just i sysselsättningsfasen. Det besked som jag gav Ylva Johansson i tidigare interpellationsdebatter, och fortsätter att ge henne, är att vi har tillmötesgått den hemställan som Arbetsförmedlingen kom in med och behandlat den skyndsamt.
Det är det jag har att utgå från när jag fattar beslut. Vi måste komma ihåg att personer som står långt från arbetsmarknaden har olika behov. Det är män och kvinnor, ibland tjejer och killar, som har olika bakgrund. Det finns en homogenitet vad gäller tid, att de har varit arbetslösa länge, men de har olika förutsättningar och det är ofta olika saker som har samverkat till att de har blivit långtidsarbetslösa. En del har inte haft ett jobb på sju, åtta, nio år, ibland längre.
En del har låg utbildning, andra har hög utbildning, andra har nedsatt arbetsförmåga och många har problem med ohälsa. När man lyssnar på Socialdemokraterna i debatten kan man tro att just en arbetsmarknadsutbildning skulle vara lösningen på allt. Det kan vara en del, men det är viktigt att jobba aktivt på flera fronter. Det handlar om att rusta med praktik och träning, att vara aktiv och finnas hos en anordnare. Det handlar också om att motivera människor att läsa till bristyrken i de fall det är möjligt.
Det är därför vi har ökat antalet platser på yrkesutbildningar som arbetsmarknaden efterfrågar. Det bör också vara möjligt att omskola sig längre fram i livet. Det finns därför studiemotiverande kurser, och CSN-systemet har förändrats så att det går att plugga längre upp i åldrarna. Det är klart att det behövs fler jobb, och det behövs fler arbetsgivare som har möjlighet att anställa. De frågorna är grunden. Under innevarande år fick Arbetsförmedlingen ett tilldelat anslag för utbildningsinsatser.
Arbetsförmedlingen sade att man skulle överskrida anslaget. Det är den hemställan som jag och regeringen har att gå på. Ibland hör jag från Ylva Johansson att vi styr Arbetsförmedlingen för mycket, och ibland får jag höra i kammaren att vi styr för lite eller för dåligt. För mig är det naturligtvis viktigt att Arbetsförmedlingen tar ansvar för de resurser man har och fördelar dem på det sätt man anser är rimligt.
Jag kan bara behandla och utgå från det som Arbetsförmedlingen hemställer om.