KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isabella Lövin (MP):
Jag tackar Hans Linde för engagemanget och frågan. Det här är mycket viktiga frågor. Vi har redovisat till Dac hur vi beräknar avräkningarna, och Dac har inte haft några synpunkter på det. Många medlemsländer har väldigt olika modeller för hur man beräknar flyktingkostnader.
Sverige är inte, som Hans Linde sa tidigare, det land som tar ut de största schablonkostnaderna för flyktingar. Nio länder har en högre kostnad, bland andra Italien, Danmark och Holland.
Det är viktigt att det som ska räknas av är Dacfähigt, och de uppgifter och reaktioner som vi har fått från Dac ger ingen annan indikation. Dac arbetar nu för en större harmonisering i hur länderna rapporterar, så att det ska bli en ökad transparens.
Detta arbete, som Sverige är delaktigt i, kommer att vara värdefullt och nyttigt för att komma vidare i diskussionen. Arbetet handlar inte om att vi ska ha likadana modeller i alla länder utan om att vi ska redovisa på ett öppet och transparent sätt så att det går att noggrant uttyda hur olika länder agerar. Det är viktigt.
Apropå ryckigheten i biståndet vill jag säga att det inte bara var biståndet som påverkades när 163 000 människor kom till Sverige 2015, utan det var en stor påverkan på hela vårt samhälle och på många utgiftsområden. Vi har ändå hanterat detta väl med vårt påbörjade arbete, tycker Riksrevisionen.
Isabella Lövin (MP):
Att Sverige är världsledande när det gäller ett effektivt och kvalitativt bistånd gav OECD-Dac oss ett kvitto på i sin senaste utvärdering. Här har vi stigit i alla de parametrar där man tidigare gav kritik. Vi är också ett av få länder i världen som har ett bistånd som överstiger 0,7 procent av vår bni.
Jag har mottagit mycket respekt under mina korta tid som biståndsminister för det högkvalitativa arbete vi gör. Trots att vi gjorde stora avräkningar drabbade det inte pågående verksamhet under den exceptionella situationen 2015.
Vi lyckades undvika att bryta ingångna avtal eller pågående verksamhet tack vare att vi kunde planera med hjälp av bland andra Sida. Vad gäller dygnskostnader för flyktingar finns det beskrivet i budgetpropositionen hur det är beräknat.
Under utgiftsområde 8 finns en noggrann redogörelse för vilken andel som går till olika delar av utgifterna, såsom dagersättning, skola, sjukvård och boende för ensamkommande. Här finns en tydlig redovisning av hur dessa kostnader fördelar sig inom utgiftsområde 8.
Exakt hur detta kommer att kunna bli tydligare också på openaid.se är det för tidigt att gå in på. Nu ser vi över planeringsförutsättningarna och modellen, och vi diskuterar givetvis hur detta ska bli så bra som möjligt så att vi får ett långsiktigt och effektivt bistånd och bra planeringsförutsättningar.
Isabella Lövin (MP):
Jonas Jacobsson Gjörtler har frågat mig hur stora minskningar av klimatutsläppen som budgeten för 2017 ger upphov till, när riksdag och allmänhet får ta del av de bakomliggande beräkningarna, om det förekommer insatser som inte är kostnadseffektiva sett till minskningen av klimatutsläpp och om jag i så fall kan redogöra för vilka beräkningar och motiv som ligger bakom dessa insatser.
I enlighet med klimatkonventionen som antogs 1992 ska de industrialiserade länderna gå före genom att minska utsläppen i snabbare takt än utvecklingsländerna och göra det utifrån ansvar och förmåga. Det är också grunden för EU:s klimatpolitik. Det är inget vi kan välja att göra eller inte göra. Klimatavtalet från Paris trädde i kraft den 4 november i år.
Det är nu dags att öka tempot i genomförandet. Det gäller alla världens länder. Förhandlingarna pågår om EU:s system för handel med utsläppsrätter - EU:s viktigaste verktyg för en kostnadseffektiv klimatpolitik. Att reformera systemet och göra det dyrare att släppa ut skulle påskynda åtgärder för att minska utsläppen i de sektorer där det är billigast.
Regeringen ser i det sammanhanget fram emot ett tydligt stöd i riksdagen för åtgärder som stärker EU ETS. Enligt vetenskapen måste vi globalt ned till nollutsläpp, eller till och med negativa utsläpp, under detta århundrade. Eftersom utsläppen ackumuleras och stannar länge i atmosfären är det bättre ju snabbare vi vidtar åtgärder. Vi behöver ställa om våra industriprocesser, energisystem och transportsystem.
Ska vi nå våra långsiktiga klimatmål räcker det inte att köpa billiga internationella utsläppskrediter. En sådan politik bidrar inte till den omställning av samhället som är nödvändig. Regeringens politik ska bidra till att ny teknik och nya lösningar för en fossilfri ekonomi utvecklas och exporteras. Regeringen genomför viktiga klimatsatsningar i Sverige.
Exempel är Klimatklivet, stadsmiljöavtal, elbusspremie och supermiljöbilspremie som stöttar ambitionen att få en fossilfri transportsektor och klimatsmarta städer. Hela satsningen på Klimatklivet förväntas exempelvis minska de årliga utsläppen med drygt 1 miljon ton per år. Vi satsar på järnvägsunderhåll och kollektivtrafik.
Kostnadseffektiviteten i klimatsatsningar är viktig, men regeringens åtgärder levererar så mycket mer än klimatnytta. Vi investerar i det hållbara samhällsbygget. Satsningarna skapar attraktivare städer med renare luft, nya innovationer och jobb i Sverige.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Jonas Jacobsson Gjörtler, för tillfället att klargöra den mycket grova missuppfattning och missräkning som ledamoten framför här i kammaren. Den totala investeringskostnaden för Klimatklivet är icke 3 200 kronor per ton. Den är 370 kronor per ton.
Jag föreslår att ledamoten går tillbaka till sin kammare och tittar på hur han har kommit fram till de helt felaktiga siffrorna. Investeringskostnaden innefattar 40 procent statligt stöd. Resten är delfinansiering från kommuner, från företag och från dem som går in i projektet för att få de mest klimateffektiva åtgärderna som annars inte hade kommit till stånd.
Att Moderaterna då kommer med ett förslag om 100 miljoner till CDM-projekt, som ett billigt sätt för Sverige att komma undan att göra en omställning, är häpnadsväckande. Vi har beräkningar för Klimatklivet.
De 582 projekt som Naturvårdsverket har godkänt hittills - det senaste antalet kom för ett par dagar sedan - motsvarar utsläppsminskningar i Sverige motsvarande 40 procent av all uppvärmning av bostäder och lokaler, eller utsläppen från 140 000 bilar årligen. Det är vad Klimatklivet gjort hittills.
Naturvårdsverket bedömer också att den här regeringens politik kommer att leda till ytterligare utsläppsminskningar, som kommer att sluta det utsläppsgap som alliansregeringen lämnade efter sig. Man menade, precis som i Jonas Jacobsson Gjörtlers felaktiga argumentation, att Sverige skulle köpa sig fri från utsläppsminskningar genom CDM-projekt i utvecklingsländer.
Vi bedriver en politik för investeringar i järnvägen, stadsmiljöavtal med kollektivtrafik och mycket annat. Jag vill fråga Jonas Jacobsson Gjörtler vilka beräkningar Moderaterna har. Vad kommer det att innebära att ni vill sänka skatten på fossila drivmedel med 8,1 miljarder när vi behöver höja skatten? Ni är alltså emot det.
Ni är emot en vägslitageavgift. Ni är emot flygskatt. Ni är emot kemikalieskatten som regeringen har föreslagit. Ni är emot Klimatklivet. Ni är emot stadsmiljöavtalen. Ni är emot precis allt utom att gynna gammal, fossil, omodern och smutsig teknologi. Den tycker ni ska få fortsätta. Ni vill inte ha höghastighetståg. Ni vill inte ha flygskatt.
Vad vill ni ha? Vill ni fortsätta subventionera stora, smutsiga suvar som ska åka runt i våra innerstäder? Vilka beräkningar har Moderaterna för hur det ska minska Sveriges utsläpp? Jag vill understryka att vi har ett ansvar gentemot utvecklingsländerna.
Vi har faktiskt skapat vår utveckling genom att släppa ut stora mängder CO2 i atmosfären. Tycker inte Jonas Jacobsson Gjörtler att vi då också har ett ansvar att gå före, även om det kostar lite mer än dubbelt så mycket som att köpa billiga CDM-projekt? Är 140 kronor kilot per ton i statligt investeringsstöd för klimatsmarta åtgärder för mycket?
Isabella Lövin (MP):
Tack, Jonas Jacobsson Gjörtler! De siffror som jag redovisar är baserade på utsläppsminskningar om 2,7 kilo per investerad krona. Det betyder att en investering på 370 kronor ger utsläppsminskningar på ett ton. Av detta är den statliga investeringen i genomsnitt 40 procent, det vill säga ca 150 kronor per ton.
Om ledamoten känner sig osäker på de siffrorna kan vi reda ut det efteråt. När det gäller additionalitet har det i allra högsta grad varit en fråga också när det gäller CDM-projekt. Men genom att gå in med 40 procents medfinansiering katalyserar, frigör, vi en mycket större summa pengar som går till de klimatsmarta investeringarna.
När regeringen tillträdde fanns det ca 2 000 laddstolpar för elbilar i Sverige. Nu närmar vi oss 7 000 i landet. Nu kan man åka med elbil från Sundsvall till Trondheim på Green Highway. Vi ser nu att Östersund är Sveriges mest elbilstäta stad. Det här är ju en investering.
Vi bygger upp en infrastruktur för att vi ska kunna gå över till en i princip nästan koldioxidfri och väldigt snål privatbilstrafik. Regeringen jobbar med reduktionsplikten och andra styrmedel.
Vi kommer naturligtvis att återkomma med hur man ska få in mer förnybart också i de så att säga traditionella bilarna.
Man kan ändå konstatera att Moderaternas 100 miljoner för laddstolpar står sig ganska slätt mot de 3,3 miljarder som regeringen satsar på stadsmiljöavtal, Klimatklivet och andra lokala satsningar med bäring på klimat och miljö. Moderaterna vill också avskaffa regeringens höjningar av skatter på fossila drivmedel.
För att sänka bensinskatten satsar man nu 800 miljoner under 2017 och totalt 8,1 miljarder fram till år 2020. Man vill också sänka koldioxidskatten för diesel som används inom jord-, skogs- och vattenbruk. Man vill ta bort det ökade stödet till de centrala miljömyndigheterna. Man vill inskränka kommunernas rätt att inrätta naturreservat.
Man satsar 300 miljoner kronor per år för att göra det möjligt för tyngre lastbilar att trafikera vägarna, och man säger nej till vägslitageavgift. Ni säger, som sagt, nej till flygskatt trots att flygbränslet i dag är helt skattebefriat. Till skillnad från bensin som vanliga bilister tankar i pump är flygbränslet helt skattebefriat.
Ni säger också nej till kemikalieskatten som regeringen har föreslagit och som en del av era allianskollegor tycker är bra. Jag har mycket svårt att se att 100 miljoner på internationella klimatinvesteringar eller 100 miljoner på laddstolpar väger upp detta.
Jag vill också upprepa: Tycker Jonas Jacobsson Gjörtler att en snöd vinst och kostnadseffektivitet är det perspektiv som anstår Sverige i ett läge när Arktis nu har 20 grader varmare än normalt? Vi måste ställa om snabbt, och Sverige kan vara ett föregångsland.
Isabella Lövin (MP):
Om jag minns rätt sa några av allianskollegorna nej till utredningens förslag innan utredningen hade presenterat det eller innan det var känt för allmänheten vad det skulle innehålla. Jag tycker att det är en väldigt oseriös attityd mot ett förslag som är ganska modest i förhållande till hur fossila bränslen beskattas för vanliga människor jämfört med att just flyget ska vara helt undantaget.
Jag har märkt av opinionsundersökningar att också svenska folket tycker att det är ganska rimligt. Sedan handlar det om vad vi använder dessa skatteintäkter till. Moderaterna är så besjälade av att sänka skatterna att det inte blir några pengar över för att stötta dem som faktiskt vill gå före och investera i klimatsmarta åtgärder.
Ni sänker skatten och går inte med på en höjning av den på bensin och diesel. Era allianskollegor är med på 8,1 miljarder som skulle kunna användas till att återinvestera i att ställa om Sverige för ett klimatsmart transportsystem där vi investerar i höghastighetståg, i laddstolpar och i biogasanläggningar.
Under de två år som har gått sedan Klimatklivet infördes har användningen av biogas ökat med 20 procent. Antalet laddstolpar har tredubblats. Det är detta som måste till för att vi på lång sikt ska komma ned till nollutsläpp. Det handlar inte om några små justeringar i marginalen.
Vi ska bygga om Sverige och visa att det är möjligt att leva i ett välfärdsland med ren luft att andas, med levande städer där människor får plats och där vi har en positiv utveckling också för landsbygden.
Isabella Lövin (MP):
Ärade ledamöter! Fru Johnsson Fornarve har frågat mig om jag har för avsikt att vidta åtgärder för att diversifiera biståndet till de västsahariska flyktinglägren för att kompensera för det svenska biståndet av makrill, som upphör i mitten av 2017. Hon har också frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att svenskt bistånd ska gå till den del av Västsahara som är under Polisarios kontroll.
Sverige bistår de västsahariska flyktingarna med humanitärt bistånd sedan länge. Utöver det omfattande kärnstöd som Sverige ger beslutade Sida tidigare i år att öka det humanitära stödet till de västsahariska flyktingarna till drygt 15 miljoner kronor. Beslutet innebär att det svenska humanitära biståndet till västsahariska flyktingar under 2016 förväntas bli mer omfattande än på flera år.
Vårt stöd kanaliseras dels genom Sida, dels genom internationella humanitära organisationer till vilka Sverige ger omfattande icke-öronmärkt stöd. Till de humanitära organisationer som Sverige stöttar, och som är involverade i att bistå de västsahariska flyktingarna med exempelvis livsmedel och hälsovård, hör FN:s flyktingkommissariat, UNHCR, och FN:s världslivsmedelsprogram, World Food Programme.
Sverige bidrar också via EU-budgeten till Echos insatser i lägren. Svenskt humanitärt bistånd baseras på humanitära behov och på de humanitära principerna om humanitet, opartiskhet, oberoende och neutralitet. Därtill kommer att Sida ska använda humanitära anslag effektivt och strategiskt för att kunna hjälpa så många nödlidande som möjligt. Sida lever upp till dessa principer.
Likaså har World Food Programme förmåga och expertis att sätta samman näringsriktiga livsmedelsransoner. De västsahariska flyktingarna befinner sig till största delen på algeriskt territorium, och humanitära insatser sker därför där flyktingarna finns. Om humanitära behov uppstår på andra geografiska områden finns det inget principiellt hinder för att bistå även där.
Slutligen vill jag påpeka att Sveriges stöd till de västsahariska flyktingarna kommer att fortsätta, precis som vårt stöd till FN-organisationernas kärnbudgetar. Vi verkar samtidigt för att fler länder och aktörer ska bidra till de olika humanitära kriser som pågår, till exempel i Västsahara. Vi har därför löpande kontakt med de länder som är mest engagerade i frågan.
Isabella Lövin (MP):
Tack för alla inlägg och tack, framför allt, för rapporterna från tillståndet i lägren i Tindouf! Precis som Lotta Johnsson Fornarve och Jens Holm har även jag besökt flyktinglägren i Tindouf och vet hur svår situationen är där. Det finns även positiv utveckling i lägren, men nu har de här regnen naturligtvis gjort att det har blivit oerhört svårt.
Vi kan med oro konstatera att EU har dragit ned sitt stöd, och det är flera av EU:s medlemsländer som också har dragit in sina bilaterala stöd till Västsahara och just till flyktinglägren i Tindouf.
Med anledning av detta har Sverige tillsammans med de EU-länder som ger bilateralt stöd - förutom Sverige bland annat Tyskland, Italien, Luxemburg och även Spanien - skrivit ett brev till kommissionen och till Echo för att säga att vi är oroade över situationen.
Vi säger också att vi gärna vill vara mer aktiva också i en dialog om hur man kan se över detta så att denna flyktingsituation, en av de allra mest utdragna i världen, inte glöms bort. Naturligtvis måste man också se helheten när de humanitära behoven i världen har fyrdubblats på tio år.
Vi har 130 miljoner människor i behov av humanitär hjälp just nu, och FN:s appeller till de allra mest nödställda är bara uppfyllda till knappt hälften. Det här är naturligtvis i sin helhet en fullständigt oacceptabel situation. Vi ser fler och fler krig och konflikter och även fler och fler naturkatastrofer som gör att de humanitära behoven blir oerhört stora. Vi har alltså stora utmaningar.
Sverige är en av de största humanitära givarna i världen, och vi har trots allt ökat vårt öronmärkta stöd till just de västsahariska flyktingarna i år. Jag vill också understryka att det är Sida som myndighet som har som självständigt uppdrag att omsätta regeringens politik i praktiken. Det gäller även det humanitära biståndet.
De humanitära principerna ska alltså följas, och de som har störst behov ska naturligtvis prioriteras. Sida fattar självständiga beslut om vilka samarbetspartner som ska användas och vilka partnerskap som ska ingås. Behovet av näringsriktig kost tas alltså med av Sida i en helhetsbedömning, och därefter väljer de samarbetspartner.
Regeringen är naturligtvis involverad i dialog med exempelvis World Food Programme, UNHCR och andra aktörer kring de behov som finns. Det handlar både om de akuta behoven och om att vi måste brygga över till det långsiktiga utvecklingsbiståndet. Tindouf har funnits sedan 1975.
Det måste också finnas stöd till utbildning, ekonomisk utveckling och självförsörjning för att människor ska kunna bidra till sin egen försörjning. Detta tycker jag är en väldigt viktig fråga när vi tittar på alla de miljoner människor som fastnar i utdragna flyktingsituationer. Jens Holm talade om klimattoppmötet.
Det är den afrikanska gruppen som har utsett vem som ska stå värld för klimattoppmötet. Det är alltså inte FN som har gjort det, och Sverige har inte varit inblandat i beslutet över huvud taget.
Isabella Lövin (MP):
Jag vill återigen tacka för inspelen! Humanitära insatser till Polisariokontrollerade områden bedöms utifrån behov. Här finns det inget hinder mot att sådana insatser kan ske i området.
Sedan finns det en regional strategi för Västafrika med olika saker i fokus som just nu inte omfattar det Polisariokontrollerade området. Det är en strategi som syftar till att stärka frågan på det regionala planet.
Just nu finns det inget planerat. Återigen är det Sida som har det planeringsansvaret. Sverige har för närvarande inte för avsikt att erkänna Västsahara.
Däremot stöder Sverige FN-processen och erkänner västsahariernas rätt till självbestämmande. Vi inväntar överklagandeprocessen av EU-tribunalens dom. Det ska komma en dom framöver.
Sveriges position i kretsen av EU:s medlemsländer i rådet var att inte motsätta oss en sådan överklagan, som det fanns enighet om. Vi ser det som en principiellt viktig dom, och vi väntar på utslaget.
Det här är givetvis en viktig fråga, och vi stöder FN-processen. Vi stöder Christopher Ross. Det här är en beklaglig fråga som inte har funnit sin lösning trots mycket stora ansträngningar från världssamfundet och alla parter.
Låt mig återkomma till frågan om den humanitära situationen. Sverige kommer att stå fast vid att stödja det västsahariska folket. Sverige är en av de största givarna.
Vi har tagit ett initiativ med andra EU-givare för att EU ska ha en samlad ansats för att stärka sitt humanitära stöd till de västsahariska flyktingarna som nu finns i Tindouf och eventuellt på andra platser också.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Lotta Johnsson Fornarve! Jag lovar att vi ska hjälpa dem som har behov av humanitär hjälp, oavsett var de finns. Vårt stöd till västsahariska flyktingar som har detta behov står fast. Den femåriga regionala strategin för svenskt utvecklingssamarbete i Mellanöstern och Nordafrika gäller mellan 2016 och 2020.
Prioriteringarna för den är stark demokrati, mänskliga rättigheter, jämställdhet, hållbarhet och klimat, ekonomisk integration och handel. Det är klart att just nu ingår inget samarbete med eller stöd till de områden i Västsahara som står under Polisarios kontroll. Det är ingenting jag på något sätt lovar kommer att ske.
Däremot finns den här regionala strategin. Det är väl det fönster som finns för utvecklingssamarbete för närvarande, när vi inte har bilateralt stöd eller samarbete med mer än några få länder i regionen.
Isabella Lövin (MP):
Jens Holm och jag delar i mycket hög grad oron över effekten av klimatförändringarna. Vi ser ju att vi i år är på väg mot det varmaste år som någonsin har uppmätts. Det varmaste år som hittills uppmätts är förra året. Vi ser effekterna av klimatförändringar i form av extrema väderhändelser. Man ska aldrig direkt koppla en väderhändelse till klimatförändringar, men trenden är så pass tydlig nu.
Vi ser hur torka breder ut sig, och här är de rika ländernas ansvar fullständigt odiskutabelt. Jag var precis på Pre-COP-mötet, förmötet inför det stora klimattoppmöte som kommer att äga rum i Marrakech i november.
Där diskuterades bland annat finansieringen, som är viktig eftersom de rika länderna har lovat pengar till de fattiga för de skadeverkningar de lider av. Stöd ska också ges för att hjälpa till med att bygga upp förnybar energi, i stället för att man låser fast sig i gammal teknik och fossila lösningar.
Jag kan rapportera att det just nu råder en väldigt positiv anda i det globala samfundet och i klimatförhandlingarna. Det känns som att alla nu är intresserade av att ändra - nu ska vi implementera Parisavtalet. Det är ingen som ifrågasätter det längre, och det är ett enormt stort steg framåt.
Sedan kan jag hålla med om att EU:s ansvar omfattar betydligt mer än att minska utsläppen till 30 procent till 2030. Här måste hela världen höja ambitionsnivåerna väsentligt när IPCC kommer med sin rapport 2018.
Det är då man kommer att se hur stort gapet blir mellan att hålla den globala uppvärmningen någonstans mellan en och en halv och två grader och, som vi förmodligen är på väg mot nu, tre grader.
Det är det viktiga för oss just nu: att vi får in en ordentlig koppling till en rejäl upprevidering i Parisavtalet och att det i hela EU:s klimatramverk finns fönster med översynsklausuler som ger oss möjlighet att uppgradera ambitionsnivåerna.
Det kommer att behöva göras över hela fältet om vi ska ta vårt ansvar för den globala uppvärmningen, och att vi måste göra det är odiskutabelt. Det är också möjligt att lösningarna kommer att bli uppenbara med tiden och att motståndet kanske minskar.
Skulle vi försöka riva upp de bindande rådsslutsatserna från 2014 skulle allt upp i luften igen, och det skulle skapa en enorm osäkerhet. Nu har vi ändå, med mycket suck och stön och direkt motstånd från många länder, fått alla att skriva under på det här. Då är det viktigt att vi får ansvarsfördelningen på plats och att länderna börjar arbeta, för det skickar rätt signaler om att vi faktiskt menar allvar med detta arbete.
Jag är säker på att den tekniska utvecklingen och annat kommer att spela med oss så att det blir lättare att få med oss länderna 2018, när vi verkligen behöver det. Flexibiliteten från ETS till ESR handlar om 100 miljoner ton, och det är ganska lite på det stora hela. Det är bara vissa medlemsländer som har denna möjlighet: små medlemsländer med hög bnp per capita.
Sverige kommer förmodligen inte att behöva använda sig av detta; det ser jag som uteslutet. Det är några få till som kan göra det, men jag ser ingen stor fara i det.