Anders Borg (M):
Låt mig välkomna Christin Hagbergs interpellation. Skatter är ett kraftfullt styrinstrument. Lägger man en tung skatt på alkohol, tobak eller arbete har det en effekt på människors beteende. Samma sak gäller naturligtvis på miljöområdet. Därför är det alltid välkommet att vi försöker hitta skatter där de styrande effekterna går i den riktning som vi önskar: koldioxidskatter eller avfallsskatter.
Därför välkomnar jag diskussionen utifrån denna utgångspunkt. Det är naturligtvis bra att föra en diskussion om vi skulle kunna utforma en avfallsförbränningsskatt. Brasutredningen kom med ett förslag som i praktiken inte gick att genomföra av rent fundamentala skäl. Vi har egentligen inte någon alldeles god koll på vad det är för avfall vi får in.
Det enda sättet att ta reda på det är att göra en grundlig plockanalys. Det är kostsamt. Det som är specifikt med skattelagstiftning, som jag tror att man måste ha respekt för, är att den som lämnar uppgifterna gör det under straffansvar. Lämnar man felaktiga uppgifter i skattefrågor begår man en brottslig handling. Det är faktiskt det enda området i den svenska lagstiftningen där det är så.
På andra områden när det gäller brottsutredningar är man aldrig skyldig att lämna korrekta uppgifter. Eftersom man då inte kan hantera skatten på det sätt som Brasutredningen föreslog valde man att göra en schablonisering av avfallsskatten. Det var på detta sätt den kom att utformas. Schabloniseringen gjorde att den inte hade någon som helst styrande effekt.
Den enda effekten var att vi så att säga fick mer transporter mellan kraftvärmeverk kontra andra sådana verk. I grunden finns här ett problem som man inte kan komma ifrån. Så länge vi inte har någon plockanalys och inte kan styra med skatten mellan de olika materialen som återlämnas har vi inte en fungerande modell. Där har det inte hänt någonting.
Vi har inte kommit förbi det på något sätt, utan den grundläggande svårigheten föreligger. Givet att vi då har en skyldighet för den skattskyldige på det sätt som den tidigare regeringen erkände hamnade vi i en sits där standardisering var den enda lösningen. Därmed blev avfallsskatten icke-styrande. Jag är övertygad om att det faktum att vi finansierade avfallsskattens avskaffande med en höjning av koldioxidskatten gjorde att det gav en nettomiljövinst.
Den ena skatten hade ingen effekt, och det är alldeles tydligt att koldioxidskatten har det. Det har inte heller skett någon förändring på EU-nivå som ändrar dessa förhållanden. Det finns ett förslag från EU som är ute på remiss. Det finns alltså ännu inte vare sig någon rådsbehandling eller arbetsgruppsbehandling av detta som är avslutad. Beslutsläget är i det avseendet exakt detsamma som vi hade efter Askautredningen.
Vi har alltså inte funnit något sätt att utforma en effektiv beskattning av avfallsförbränning. Skulle vi hitta ett sådant får frågan naturligtvis prövas på nytt. Jag delar Christin Hagbergs utgångspunkt att en bra och styrande miljöskatt som verkligen styr på ett sådant sätt att vi underlättar materialåtervinning och minskar förbränning och utsläpp är positiv. Men vi är inte i den situationen att vi har ett sådant alternativ. Om man kan hitta ett sådant är jag naturligtvis beredd att förnya diskussionen.
Men där är vi inte.