Finn Bengtsson (M):
Jag tackar Patrik Björck för interpellationen och statsrådet för svaret, som jag tycker är uttömmande. Det besvarar egentligen den sista frågeställningen som interpellanten hade. Om man läser det sista stycket i svaret ser man att det står att statsrådet den 11 april presenterade huvuddragen i de förändringar i sjukförsäkringen som har utarbetats av en arbetsgrupp inom Regeringskansliet. Dessa förslag kommer att remitteras till myndigheter och organisationer, och därefter kommer en proposition att överlämnas till riksdagen.
"Kommer" och "kommer" - det är inte kanske, Patrik Björck. Detta är ett besked från regeringen, och ett tydligt besked. Herr talman! Låt mig ändå lite grann utgå från en problembild som missas av interpellanten både i interpellationen och i hans muntliga framställan, nämligen den historik som ligger bakom varför en reform var helt nödvändig. Detta var också den tidigare socialdemokratiska statsministern Göran Perssons insiktsfulla bedömning i budgetpropositionen 2003.
År 1960, som ett exempel, hade vi 150 000 förtidspensionärer. Den siffran hade till år 2004 ökat dramatiskt till 550 000 personer. Enbart detta år, 2004, förtidspensionerades 73 000 människor, Patrik Björck. Man får hoppas att det från 60-talet till 2000-talet skedde någon förbättring både i sjukvård och på arbetsmarknad så att man kunde förvänta sig de omvända siffrorna.
Det var detta Göran Persson insåg 2003 när han i budgetpropositionen förklarade att man måste försöka ha ett mål att sänka sjuktalen till just hälften - det som alliansregeringen nu har lyckats med. Varför Patrik Björck förfasar sig över detta problem ensidigt har jag därför svårt att förstå. Det är riktigt, herr talman, som Patrik Björck säger, att det framför våra ögon målas upp - om jag förstod uttryckssättet rätt - mänskliga tragedier.
Också vi och alliansregeringen, inte minst socialförsäkringsministern, har insett att människor har hamnat mellan stolarna. Därför har det kommit konkreta förslag - fem huvudförslag och tre tilläggsförslag - som ska göra denna viktiga reform ännu bättre. Men det finns en sak som Patrik Björck glömmer när han talar om mänskliga tragedier.
Vi har precis fått rykande färska siffror från Försäkringskassan själv som tillsammans med Arbetsförmedlingen har fått ett uppdrag från regeringen - mycket initiativrikt - i regleringsbrevet att titta över hur det förhåller sig med dem som blir omförsäkrade och kommer ut till arbetslivsintroduktion och hur de sedan kommer vidare, förhoppningsvis ut på arbetsmarknaden.
Det visar sig om man tittar på de aggregerade siffrorna fram till den 28 februari från det att vi hade övergången 2009-2010 när reformen trädde i kraft att det handlar om 29 802 personer som är inskrivna på Arbetsförmedlingen för att pröva om arbetsförmåga finns. Man kan sammanfatta detta med att av dessa har ungefär hälften, 14 800, visat sig inte ha någon glädje av ALI.
Därmed återgår de till sjukförsäkringen. Det är inte konstigare än så. Däremot finns det en siffra som glöms helt bort i Patrik Björcks resonemang, nämligen de som är i arbete, är arbetssökande, befinner sig i arbetsmarknadspolitiskt inriktade åtgärder eller arbetstränar. De är fram till februari i år 16 023 personer.
Det skulle för mig, herr talman, vara mänskliga tragedier att inte se dessa 16 023 personer som har lämnat en sjukskrivning där de uppenbarligen inte hör hemma och i stället har gått antingen till arbete, till arbetsträning, till rehabiliteringsinsatser riktade mot arbetsmarknaden eller som, för den delen, arbetstränar på annat sätt. Detta, herr talman, är mänskliga tragedier som Socialdemokraterna i alla år har sopat under mattan. Göran Persson insåg att detta måste ändras.
Den tidigare socialförsäkringsministern av socialdemokratiskt snitt insåg det också. Men Patrik Björck inser tyvärr inte detta, och inte heller dagens socialdemokrater.