KBLab/rixvox huggingface dataset:
Saila Quicklund (M):
Ministern hänvisade till alliansregeringen. De flesta är nog mer intresserade av vad som sker här och nu och framöver. Jag har nyss beskrivit var Moderaterna står i den här frågan. Vi satsar 3,4 miljarder mer än regeringen på trygghetsfrågorna. Ministern sa att det tar tid att utbilda. Faktum är att 500 platser står tomma, och det är oroväckande.
Innan vi avslutar den här debatten vill jag säga att jag hyllar de poliser som jobbar i vår region. Men vi måste lyssna när de säger att det är ett allvarligt problem med underbemanning. Att man löser fler brott handlar ju mer om administrativa tjänster. Otrygghetsfaktorn kvarstår när vi inte har poliser att skicka ut vid allvarliga händelser.
Det är ett år sedan som man presenterade kommande lösningar från regeringen och polisorganisationen. Men vi har inte sett så mycket av de positiva effekterna i vårt län när det gäller trygghet. Människor känner otrygghet. Det ser vi också på de opinionsmätningar som handlar om vad som ska rankas som den viktigaste frågan. Där är tryggheten oerhört central. Hela Sverige ska leva, det är viktigt. Men så ser det inte ut i dag.
Vi moderater har förslag som kan lösa de svåraste utmaningarna. Jag hoppas verkligen för landets skull att vi får möjlighet att iscensätta dem efter nästa val. Jag kommer att följa upp de här frågorna. De är oerhört centrala. Det är viktigt att landsbygdsperspektivet alltid lyfts fram och inte bara riksfrågorna. Vi får säkert anledning att debattera detta på nytt igen. Tack så mycket för debatten!
Saila Quicklund (M):
Tack, landsbygdsministern, för svaret! Låt mig först berätta om Tommy Hegestrand från Jönköping i Småland, som mot sin vilja fick sin fjällnära skog i Lofsdalen i Härjedalen omvandlad till naturreservat.
Nu erbjuds Tommy 26 miljoner kronor av staten i ersättning, vilket är långt ifrån de 72 miljoner som han har begärt och som han anser att skogen är värd. Det här ärendet ligger nu hos Mark- och miljödomstolen, och det är Kammarkollegiet som har svarat att han bör få 26 miljoner.
Han är bara en av de många skogsägare runt om i landet som oroas över situationen. Förra året uppstod också en situation i Almåsa i Krokoms kommun i mitt hemlän Jämtland. Där hade länsstyrelsen planer på att tvångsinlösa skogsmark för att göra ett naturreservat.
Självklart väckte detta också upprördhet och farhågor hos det 30-tal skogsägare som fanns på mötet. Jag deltog vid mötet. Det är beklämmande att se deras oro. Det handlar om personer och familjer som har skött sina skogsmarker som ett barn, och nu ska de tvångsinlösas. På mötet fanns landshövding Jöran Hägglund.
Han uttryckte att ingen ska behöva tvingas till försäljning i det aktuella fallet. Det beskedet var bra där och då, men det väckte också reaktioner och frågor om hur långt landshövdingars mandat sträcker sig när det gäller beslut i sådana här frågor.
Vi ser många markägare och företagare inom speciellt de gröna näringarna som ger uttryck för oro över att äganderätten håller på att urholkas. Det sker ofta i små steg, och det uppfattas inte alltid som dramatiskt, men det har lett till att äganderätten nu befinner sig på ett sluttande plan som lutar allt kraftigare.
Exempel på detta är artskyddsförordningen, nyckelbiotoper eller diskussionen om utökad talerätt avseende avverkningar. Vi moderater anser att den senaste tidens utveckling innebär att det finns anledning att påminna om de verkligt stora insatser som Sveriges 300 000 skogsägare gör för att vi ska ha ett fungerande skogsbruk, en levande landsbygd och en god miljö. Herr ålderspresident!
Äganderätten är en mänsklig rättighet som skyddas både av regeringsformen och Europakonventionen. Äganderätten omfattar rätten att bruka den mark man äger. Principen frihet under ansvar krävs för att de svenska skogsbrukarna ska ha goda möjligheter att driva och utveckla sin verksamhet.
Det är därför viktigt att värna äganderätten för de svenska skogsbrukarna, för att de fortsatt ska stå starka i den internationella konkurrensen. Detta om något kommer vi moderater att stå upp för och värna.
När vi hör om fallet Almåsa i Krokoms kommun och om Tommy Hegestrands fall i Härjedalen undrar jag: Vad anser ministern om detta? Förstår landsbygdsministern den oro som finns på landsbygden och hos skogsägarna inför det som nu sker?
Vilka åtgärder ska i så fall vidtas, om nu ministern har förståelse för detta?
Saila Quicklund (M):
Ministern talar om ersättningsnivåerna, men i Tommy Hegestrands fall stämmer inte det här. Han har ett värde på 72 miljoner på sin skog men ska erhålla 26 miljoner. Det visar lite grann av vad problematiken härrör från. Jag betvivlar inte landsbygdsministerns respekt för äganderätten.
Men när det kommer till regeringens hållning till äganderätten sitter oftast djävulen i detaljerna, särskilt i frågan om talerätt. I regeringens budgetproposition skriver man att man "vill stärka allmänhetens delaktighet i naturvårdsarbetet, bl.a. genom tillgång till miljöinformation, deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning".
Jag har uppriktigt svårt att tolka den här formuleringen på annat sätt än att regeringen vill minska markägarens möjlighet att förfoga över sin egen mark. Att ytterligare inskränka äganderätten genom ökade möjligheter att invända mot avverkningar är absolut inte rätt väg att gå. Dessutom ser vi exempelvis att tolkningen av artskyddsförordningen och nyckelbiotoperna i praktiken begränsar äganderätten.
Ministerns kollega, miljöminister Karolina Skog, har meddelat att ingen översyn eller förändring av artskyddsförordningen kommer att ske, trots att detta efterfrågas både av Naturvårdsverket och av Skogsstyrelsen. Vad vill då Moderaterna göra?
Vi vill tillsätta en äganderättsutredning med särskilt fokus på de gröna näringarna, vilket utvecklas i den motion som mina kollegor i miljö- och jordbruksutskottet väckte i oktober förra året. Där skriver vi bland annat att utredningen bör undersöka statusen för äganderätten i Sverige med särskilt fokus på de gröna näringarna, att en historisk tillbakablick bör göras och att utvecklingen och förändringar som påverkat äganderätten över tid bör belysas.
Det är också av vikt att det arbete som alliansregeringen påbörjade med att ta fram ett nationellt skogsprogram fortsätter. Vi har konstaterat att den rödgröna regeringen har valt att fortsätta med det här arbetet. Det är bra, och det är av stor vikt att man fortsätter i samma anda. Vår vilja med ett så kallat nationellt skogsprogram är att det ska bejaka ekonomiska, sociala och miljömässiga värden.
Det ska också syfta till att skogen och dess värdekedja ytterligare bidrar till utvecklingen mot ett hållbart samhälle och en växande biobaserad samhällsekonomi. Dessutom ska man ta ett brett grepp och syfta till att med det hållbara brukandet skapa en grund för fler jobb med skogen som bas.
Jag måste ändå upprepa frågan till landsbygdsministern: Vad gör regeringen för att stärka den äganderätt som är ett grundfundament för landets över 300 000 skogsägare? Kan han svara något mer konkret än det som tidigare har presenterats i svaret?
Saila Quicklund (M):
Vi kan inte nog understryka den svenska skogsnäringens betydelse för den svenska ekonomin. Sverige är det tredje största exportlandet vad gäller papper, massa och trävaror, och värdet är 125 miljarder kronor. Det är en bransch som sysselsätter över 100 000 personer i landet. Vi svenskar har ett speciellt förhållande till skogen.
Vi lever i ett land som till två tredjedelar består av skog. För oss som lever i ett skogslän är det bandet särskilt tydligt. Självklart är det så att den svenska skogen bör värnas, både för tillväxten och för miljön. Det är också därför som vi oroas över att äganderätten till skogen håller på att urholkas och att skogsnäringen hotas, mycket på grund av den nuvarande regeringens politik.
Att bruka skogen är också en förutsättning för att vi ska klara av att möta de klimatutmaningar som vi står inför. En skog som inte vårdas och brukas växer inte heller ordentligt och är mindre effektiv i att motverka klimatförändringarna. Skogsfrågorna är oerhört centrala, och skogen är en viktig basnäring i mitt hemlän och i andra län.
Jag kommer att följa upp regeringens arbete och hur ni kommer att hantera äganderättsfrågan. Vi kommer säkert att mötas i någon debatt i framtiden. Jag tackar för den här gången.
Saila Quicklund (M):
Tack, infrastrukturministern, för svaret! Ja, det är mycket riktigt. Den 22 november tecknade Luftfartsverket och Swedavia avtal om att flygtrafikledningen på fyra av landets statliga flygplatser ska fjärrstyras från Stockholm.
I grund och botten innebär det att flygplatserna i Kiruna, Umeå, Östersund och Malmö blir helt beroende av en fungerande it-kommunikation mellan Stockholm och dessa regioner för att det ska fungera. Frågan har skapat stor oro. Vi har sett det på ledarsidor och i debattartiklar runt om i landet den senaste tiden.
Många som bor i Jämtlands län ställer sig frågande till detta avtal och de konsekvenser som följer med det. I går kväll hade jag bjudit in Luftfartsverket, Swedavia och Saab till ett öppet möte i Östersund. 100 personer kom till mötet. Vi var helt överväldigade. Det visar vilket fantastiskt stort engagemang som finns i denna fråga.
Självklart handlar det om säkerhetsaspekten och den oro som finns. Men det handlar också om centraliseringen av kvalificerade arbetstillfällen från Norrlands inland. Det skapar till viss del en ilska över detta. Man beaktar också att länet har väldigt speciella väderförhållanden i och med närheten till fjällvärlden. Det kan bli väldigt snabba väderförändringar.
Detta avviker också starkt från övriga orter som vi pratar om. För övrigt bedriver statsrådets regering nu, enligt egen utsago, ett arbete med att utlokalisera statliga arbetstillfällen från Stockholm. Vi kunde i går ta del av det statsministern sa: Nu är det slut på centraliseringen av jobb. I går utlokaliserades 500 Sidajobb.
De flyttas mellan två orter i Stockholmsområdet. Samtidigt tecknar ett statligt verk ett avtal om att flytta 45 arbetstillfällen från landsbygden till huvudstaden genom ett projekt som delfinansieras av EU-pengar. Det totala antalet centraliserade arbetstillfällen kan på sikt, enligt uppgift, överstiga 200 personer när centralens fulla kapacitet uppnås.
Vi talar också om en kompetens som kan få en avgörande betydelse för dessa regioners förmåga att hantera kriser genom att finnas kvar på plats.
Enligt förordningen om krisberedskap och bevakningsansvariga myndigheters åtgärder vid höjd beredskap ska Luftfartsverket genom sin verksamhet minska sårbarheten i samhället och utveckla en god förmåga att hantera sina uppgifter under fredstida krissituationer och inför och vid höjd beredskap.
Min fråga till statsrådet blir då: Minskar vi sårbarheten i samhället om fyra regioners flygplatser blir helt beroende av it-kommunikation med Stockholm för att fungera? Det är en oerhört viktig fråga som jag skulle vilja att infrastrukturministern svarar på.
Saila Quicklund (M):
Jag ska bara ge en kommentar om kompensation för förlorade arbetstillfällen. S-regeringen tog bort 1 200 jobb i Östersund. Det skulle kompenseras. Det har aldrig gjorts. Det är inte tillräckligt med de 20 tjänster som nu kom till Tillväxtverket. Vi hoppas att det kommer mer. Det är upp till bevis.
Under hösten har vi sett oväder och orkaner - några namn är Harvey, Irma och Ophelia - som har skapat otroligt stora och långvariga störningar vad gäller el och it-förbindelser. Skulle en händelse av liknande karaktär drabba Sverige riskerar vi att vitala delar snabbt slås ut.
Det är också svårt att sätta in krishjälp i de drabbade regionerna när vi slår ut det snabbaste kommunikationsmedlet. I dagens läge är denna förbindelse mest av informell karaktär.
Lokalt placerade flygledare kan fortfarande kommunicera med flygplanen med hjälp av autonoma reservsystem som behöver placeras på eller nära flygplatsen för att kunna täcka området däromkring ända ned till marknivå. Om kompetensen flyttas till en annan del av landet blir även dessa reservsystem beroende av en fungerande förbindelse med den nya centralen.
En ny felkälla introduceras i systemet. Det kanske inte är en lösning som passar alla typer av flygplatser eller alla regioner. I utgångsläget omfattades även Visby flygplats av fjärrstyrningsplanerna. Men Försvarsmakten sa nej till det, och den flygplatsen ingår inte längre i detta. Självklart ställer man sig nu frågan vad som gäller för de övriga flygplatserna Kiruna, Umeå, Östersund och Malmö ur den aspekten.
Den tidigare infrastrukturministern Anna Johansson uttalade tidigare att hon var positivt inställd till fjärrstyrd flygtrafikledning, att det innebär att flygplatsens verksamhet effektiviseras och att det skapar förutsättningar för ökad säkerhet och samordning. Hon menade att det alltså finns stora fördelar med den nya tekniken, inte minst för att värna jobb i de berörda regionerna. Jag har svårt att förstå vad hon menade.
Det är förstås svårt för ministern att svara på det nu, men så uttrycktes det, och det är märkligt. Det är också ett otydligt och märkligt svar när den tidigare ministern gömmer sig bakom argumentet att Swedavia är ett självständigt bolag som tar sina egna beslut. Det ministern inte tar upp är att hon i sin roll som minister representerar staten, som också är ägare av bolaget.
Det här har vi också hört den nuvarande infrastrukturministern uttrycka. Effektivitet och ekonomiska skäl ligger bakom som motiv för att genomföra detta projekt med fjärrstyrning. Men det handlar ju om småpengar i det stora sammanhanget. Vi talar om 3 1⁄2 miljon, vilket är en promille av Luftfartsverkets totala kostnader.
Min fråga till ministern blir: Hur har totalförsvarsperspektivet vägts in i detta? Säkerhetsaspekten glöms nästan bort i diskussionerna när vi bara pratar om effektivitet, kostnadsminskningar och så vidare. Projektet leder till en centralisering och ökar sårbarheten i våra regioner, vilket är mycket allvarligt.
Hur ställer sig ministern till detta faktum?
Saila Quicklund (M):
Jag håller med infrastrukturministern: Det handlar inte om detaljer. Politikernas roll är att ta ett övergripande ansvar för det här. Det vi måste beakta är att säkerhetsaspekten vägs in, och här har ministern ett ansvar och måste ta det, via ett statligt verk och ett statligt bolag som det är fråga om. Är det en bra idé att styra fyra regioner från Stockholm?
Enligt många bör den frågan behandlas av en oberoende instans som inte är ekonomiskt bunden av utfallet. Nu har vi ju kopplingen mellan Saab och Luftfartsverket. Konsekvenserna av ett felaktigt beslut skulle också kunna bli väldigt kostsamma för alla inblandade, inte minst invånarna i de här regionerna. En oberoende prövning minskar också riskerna för ett felaktigt beslut och skänker legitimitet åt utfallet.
Självklart ökar också trovärdigheten i sakfrågan. 172 flygledare har i en artikel skrivit att de ställer sig mycket frågande till fjärrstyrningsprojektet. Flera av dessa är nu pensionerade och behöver alltså inte flytta med, vilket ökar trovärdigheten när de beskriver att det finns stor oro för säkerhetsproblematiken.
Jag anser att det är viktigt att deras åsikter beaktas och att man för en saklig debatt. Det rör ju landets säkerhet. Lägg därtill att regeringen nu frångår sin strategi om att utlokalisera arbetstillfällen från Stockholm, som vi hör i det här sammanhanget. Vi talar alltså om 200 arbetstillfällen.
Avslutningsvis tycker jag att det finns flera frågetecken kvar. Jag kommer att följa upp det här arbetet, och vi kommer säkert att mötas igen i en ny debatt. Tack så mycket för debatten!
Saila Quicklund (M):
Tack, kulturministern, för svaret! Interpellationen har kommit till stånd därför att det finns en stor oro kring regeringens insatser gällande driftsstödet till Jamtli. Det finns olika bilder av vad man har kommit överens om tidigare. En interpellation är ju också till för att skapa tydlighet och ha en dialog, så mina förhoppningar är att det blir en bättre tydlighet i den här frågan. Jamtli är ett av Sveriges största museer.
Det ligger i en region med en mångårig, besvärlig demografisk situation. Jamtli har varit en väldigt viktig aktör inom turismen i vårt län - en stor anledning för att bland annat norska turister kommer till Östersund. Man har varit väldigt offensiva också i den här frågan. Jamtli kan verkligen bidra till en regional utveckling.
Jag tycker att det är imponerande att man med en omsättning på 80 miljoner i alla fall har lyckats skapa den här filialen. Byggnationen har kostat Jamtli lika mycket som hela deras årsomsättning, alltså 80 miljoner kronor. Man har också lyckats få ihop sin del av det som beräknas som årlig driftskostnad, 4,5 miljoner kronor.
Enligt Jamtli har departementet i flera omgångar sedan 2010 uttryckt att Nationalmuseum ska arbeta efter den modell som har etablerats på Moderna museet i Malmö, att modellen var bra och den som man med fördel kunde använda sig av i Östersund - en modell för Jamtli.
Jamtli med sin region står för kostnaden för byggnaden, 80 miljoner kronor, medan Jamtli, regionen, Nationalmuseum och staten delar på den årliga driftskostnaden, som Nationalmuseum och Jamtli har beräknat till 9 miljoner kronor.
Denna driftskalkyl har varit väl känd av staten ända sedan 2011-2012, och man har inte sagt något annat än att 9 miljoner kronor skulle vara utgångspunkten. Det måste också, enligt departementet, vara taket för driftskostnaden.
Nationalmuseum och Jamtli har i ett tidigt skede haft en mer avancerad driftsbudget på 11,5 miljoner kronor, men då sa departementet att 9 miljoner skulle vara taket. Det visar alltså att det har varit en dialog kring det här och att utgångspunkten har varit 9 miljoner. Om man inte får det som man har räknat med från staten innebär det att man bara kan ha en utställning per år i stället för tilltänkta två.
Det innebär att man inte kan sprida reklam och annonsera om den verksamheten på det sätt som man skulle vilja göra, utan det blir mer lokalt. Det innebär också att man bara kan ha öppet dagtid, vilket är förödande. Jag och många med mig är väldigt oroliga.
Man talar om tillgängligheten till kulturen, men när regeringen agerar så här går det ju i rakt motsatt riktning. Regeringen uttrycker att man kommer att få driftsstöd. Man har haft en dialog kring detta och summorna är klara, ändå väljer regeringen att i stort sett halvera stödet.
Jag vill gärna att ministern tydliggör sitt ställningstagande än mer än det jag får i svaret på interpellationen.
Saila Quicklund (M):
Tack för svaret, ministern! Av någon anledning är det väldigt besvärligt för regeringen att hitta finansieringen till Jamtli och klara sin del i överenskommelsen. Däremot är det för regeringen väldigt förståeligt att en restaurering och ombyggnad av Nationalmuseum i Stockholm kan kosta över en miljard.
Vi talar också om att hyreskostnaderna kommer att öka till 80 miljoner kronor.
Det är märkligt och överraskande att kulturministern och regeringen kan göra dessa stora satsningar i Stockholm medan det verkar vara som ett oöverstigligt berg att hitta 4,5 miljoner kronor till filialen Nationalmuseum Norr i Östersund, något som vi också haft en dialog kring. Där är förväntningarna att regeringen uppfyller sin del när det gäller kraven.
Regeringen har sedan 2011 vetat vad det kommer att kosta att driva den här verksamheten. Man har också varit med och lagt kostnaden på den nivå som både Jamtli och Nationalmuseum har planerat utifrån. Regeringen har ju instruerat Jamtli så att parterna ska följa modellen med Moderna museet i Malmö, vilket säger att driftskostnaderna ska delas lika.
Herr talman! Sett från perspektivet land och stad är skillnaderna kännbara även på kulturområdet. Organisationen Hela Sverige ska leva har kartlagt fördelningen av de offentliga kulturstöden över landet, och resultatet är verkligen en ögonöppnare. Jag ska ta några exempel. 44 procent av statens kulturutgifter går till just Stockholm.
80 procent av EU:s kulturstöd, Kreativa Europa, går till storstadsregionerna. De län som inte har fått något kulturstöd från kulturprogrammet åren 2008 och framåt är Sörmland, Blekinge, Halland, Värmland, Dalarna, Västernorrland, Jämtland och Norrbotten.
Regeringen har tillfört pengar till de statliga museerna, som främst ligger i Stockholm, och till fri entré. Det är också en fördelning som gynnar storstäderna på bekostnad av landsbygden.
Hur kan det vara så lätt att få fram 80 miljoner kronor till våra stora museer, främst belägna i storstäderna, och till fri entré men så svårt att leva upp till de åtaganden man har vad gäller regionala satsningar som Nationalmuseum Norr och Jamtli?
Därtill kan läggas biomomsen, som slår hårt mot just landsbygdsbiografer. Kulturministern säger i sitt svar att hon har varit i dialog med regionala och kommunala företrädare i denna fråga. Jag skulle gärna vilja veta vad som kom ut av dessa samtal.
Saila Quicklund (M):
Jag ställer verkligen inte dessa verksamheter mot varandra, för kulturen är viktig oavsett. Men vi måste dock konstatera fakta; det är en sakfrågediskussion. Jag tycker att regeringen bygger murar. Det är tydligt att kulturen blir ojämlik. Kulturen får inte utrymme i hela landet; det är stora skillnader.
Genom att inte uppfylla den överenskommelse man har haft och den viljeriktning som har varit så tydlig från regeringen skapas ännu större klyftor, och det oroar. Det oroar oss som bor och verkar i ett landsbygdslän, men det borde också oroa regeringen. Jag kommer givetvis att fortsätta att följa denna fråga.
Jag fick inget svar från ministern på vad som kom ut av dialogen med de lokala företrädarna, utan ministern valde i stället att ta upp dialogen med Nationalmuseum här i Stockholm. Det hade varit intressant med ett svar, så ministern får gärna förtydliga ytterligare vad som kom fram i samtalen med de lokala företrädarna.
Vi är fortfarande oroliga och tycker inte att vi har fått de svar vi hade önskat och en tydlighet i denna fråga. Men vi fortsätter att följa den. Jag kan bara be ministern att beakta det som har kommit fram. Nu har vi fått denna byggnation, och den står där. Men det är mycket frustrerande att vi inte kan nyttja dess fulla potential. Kulturen är viktig, även i Norrland.
Jag ber ministern att beakta detta och agera så att det blir en positiv riktning i frågan.
Saila Quicklund (M):
Anledningen till att jag begär replik på Johan Andersson, som jag vet har ett stort engagemang i den här frågan och som också har en ödmjuk inställning till de problem regeringen har i samband med det här området, är att antalet dödsfall har ökat så markant.
Som jag sa i mitt anförande var det hela nio dödsfall i januari månad, vilket är det högsta på tio år. Under 2018 förolyckades 58 personer, och på fyra år är det 170 personer som har förolyckats. Det är även fjärde året i rad som dödsfallen ökar. Utvecklingen går alltså i totalt motsatt riktning mot regeringens intentioner om att minska dödsfallen och även nollvisionen.
Många insatser har föredragits av Johan Andersson, men vi ser ju att dessa insatser inte har effekt. Låt mig ge några exempel på vad som har framkommit i debatten. Arbetsmiljöverkets ställföreträdande generaldirektör Håkan Olsson uttrycker att det saknas konkreta mål för en minskning av antalet dödsolyckor.
Svenska Dagbladet har i en granskning rapporterat att samarbetet mellan alla myndigheter inte fungerar smärtfritt. Justitieombudsmannen är kritisk mot att utredningen av en dödsolycka på LKAB i Norrbotten inte var klar efter fyra år. Även Polismyndigheten tycker att handläggningstiderna är för långa och att för få utredningar leder till åtal och fällande domar.
Jag undrar vad Johan Andersson som representant för regeringen, Socialdemokraterna och även arbetsmarknadsministern anser om de bekymrande siffrorna gällande antalet dödsfall på våra arbetsplatser.