KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva-Lena Jansson (S):
Målet för socialdemokratisk politik är full sysselsättning. Vi närmar oss nu en förfärande hög arbetslöshet. Enligt regeringens prognoser kommer den snart att vara dubbelt så hög som den var när Socialdemokraterna förlorade valet 2006. Det kom till fler jobb under vårt sista regeringsår än med den politik som de borgerliga genomförde under sitt första regeringsår.
Trots att man sänkte ersättningarna för dem som är arbetslösa kom det inte till lika många jobb. Är det viktigt att fortsätta att se till att människor har låg a-kassa när det förutspås att allt fler ska gå ut i arbetslöshet? Är det viktigt att försämra tryggheten för de människor som kommer att tillhöra gruppen 10-12 procent arbetslösa?
Eller är det rimligt att de människorna faktiskt har tillgång till en bro så att de kan gå vidare från ett jobb till ett annat utan att behöva sälja hus och hem, utan att ungarna inte kan få nya kläder? Är det viktigt? Jag tycker inte det. Jag tycker att a-kassan är en bra omställningsförsäkring. Den var det tidigare. Den borgerliga regeringen har försämrat den. För mig hänger det här ihop med en aktiv arbetsmarknadspolitik.
Det är därför vi tycker att det är viktigt att ge pengar till kommuner och landsting så att de inte ska behöva säga upp människor och därmed förlora arbetstillfällen för både unga och gamla. Det är viktigt att också redovisa vad politiken får för effekter. Fortfarande, fru talman, har vi inte fått reda på varför man från regeringens sida inte vill svara på den forskarrapport som redovisar att de rika blir rikare och de fattiga blir fattigare i Anders Borgs Sverige.
Varför vill inte regeringen svara på frågan vad deras politik får för effekter? Om regeringens politik inte har någon verkan eftersom det bara är en finansiell kris som kommer utifrån som påverkar just nu, varför abdikerar man inte? Varför utropar man inte nyval om det inte är någon idé att göra någonting eftersom det inte går att påverka ekonomin?
Jag tror på politikens möjligheter att välja och vilja göra någonting. Då går det att säkra arbetstillfällen ute i kommuner och landsting, som också kan säkra välfärden. Den här regeringen väljer att ge mig mer pengar i stället för att faktiskt se till att det blir fler undersköterskor i äldreomsorgen. Det är viktigt att arbetstillfällen i kommuner också säkras. De arbetstillfällena är viktiga.
Därför kan jag inte förstå att man vidhåller att skattesänkningar är bättre än att skapa fler arbetstillfällen ute i kommuner och landsting. Jag önskar att Anders Borg faktiskt kan svara på Peter Hultqvists fråga om varför han inte tror att det finns något samband mellan arbetstillfällen och skatter.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag ställde några frågor till Anders Borg men fick tyvärr inget svar, för han ville hellre ställa frågor. Nu är det så att jag befinner mig i opposition och opponerar mot regeringens politik. Jag gör det därför att jag tycker att den är djupt orättvis. Den tar pengar från dem som behöver dem och ger till mig och alla andra höginkomsttagare som inte behöver dem. Det innebär att det blir färre sommarjobb och färre personer anställda inom kommuner och landsting. Jag tycker att det är en orättfärdig politik.
Jag tycker att man ska betala skatt efter bärkraft, och jag tycker att det är viktigt att pensionärer inte betalar högre skatt än löntagare. Jag tycker inte att den bidrar till arbetstillfällen. När det gäller egenavgifterna, som vi införde för att sanera ekonomin efter ett borgerligt moras mellan 1991 och 1994 då vi hade en borgerlig regering som lyckades sänka ekonomin, var det ett löfte till löntagarna: De egenavgifter ni är med och betalar när vi ska sanera ekonomin kommer vi att avskaffa. Det gjorde vi.
Vi håller nämligen löften. Den här regeringen gick till val på jobben, som man sade. Nu vill inte regeringen prata om jobben. Varför vill man inte prata om jobben? Beror det på att var fjärde ung människa i Sverige är arbetslös i dag, Anders Borg? Är det därför ni inte vill prata om jobben? Människor som i dag har en a-kassa som är så låg att de inte kan leva på den får söka sig till kommunens socialbidragstjänst, vilket innebär att kommunen får säga upp ännu fler inom skolan.
De pengarna är nämligen lagstadgade; man måste ge människor socialbidrag då de inte kan klara av att leva på någon annan inkomst. Varför är det så viktigt att ta bort de jobben, Anders Borg? Du vill inte prata om att arbetslösheten ökar i Sverige. Nu går 88 000 ut i arbetslöshet. Ni har försämrat a-kassan.
Det blir inga fler arbetstillfällen - det vet var och en - precis som regeringens finanspolitiska råd har konstaterat att sänkta arbetsgivaravgifter för ungdomar inte heller har gett ett ökat antal arbetstillfällen. Du är svaret skyldig, finansminister Anders Borg. Jag tycker att det är tråkigt att vi inte kan få svar i den här debatten.
Eva-Lena Jansson (S):
Tack, Josefin Brink! För tre veckor sedan stod jag i talarstolen och hade en debatt på precis samma tema med arbetsmarknadsministern. Då närde jag nog ett litet hopp till den här vårpropositionen, att den skulle innehålla en massa saker. Jag hade hoppats att det skulle komma satsningar på arbetsmarknadspolitik. Men döm om min förvåning! Man fick läsa i tidningen att regeringen satsar 10 miljarder. Det var ju oväntat.
Men när man granskade den här satsningen fann man att ökade kostnader för a-kassa och övriga bidrag till arbetssökande var 10 miljarder. Ökade kostnader för lönegarantier till följd av fler konkurser var 780 miljoner. Besparingar på arbetsmarknadspolitiska insatser var 5 miljoner. Mer pengar till Internationella arbetsorganisationen var 10 miljoner.
Slutsatsen är: Noll kronor för mer utbildning och praktik till arbetssökande. Det var väl inte så himla offensivt, och det var väl inte så mycket arbetslinje? I dag har vi fått de senaste siffrorna för varslen under april. Det är nästan 10 000 personer som har blivit varslade under april. Det visar att vi kommer att gå mot en dramatisk sommar. Det vore förmätet att tro någonting annat. Då är det viktigt med 90 000 sommarjobb.
Det är också viktigt med sommarundervisning, 15 000 extra platser. Det är också viktigt med 10 000 extra sommarkursplatser, 4 000 lärlingsplatser, 3 500 platser i yrkesinriktad arbetsmarknadsutbildning och 10 000 platser i Ungdomslyftet. När det gäller satsningen på komvux, kvalificerad yrkesutbildning och högskola är det sammanlagt 10 885 platser.
När det gäller traineeprogram i välfärden är det 3 000 platser. Vi gör någonting. Vi i oppositionen tar ungdomsarbetslösheten på allvar. Som jag har sagt tidigare, gör man något aktivt med ungdomar vet alla som sitter i det här rummet att det händer något. De kommer ut i arbete. Problemet är när de får vara passiva under tre månader och sedan gå in i en passiv åtgärd som den här regeringen har valt att kalla jobbgarantin. Då får de vara passiva i ytterligare tre månader.
Då har man sex månaders passivitet som ungdom. Det är inte att vara aktiv, det är inte att bedriva någon form av aktiv arbetsmarknadspolitik. Det är passivitet. Tyvärr, fru talman, präglas den här regeringen av passivitet.
Eva-Lena Jansson (S):
Vi vill investera i ungdomar, för vi tycker inte att det är att slösa att satsa pengar på ungdomar. Då gör vi det genom att välja. Politik är inte bara att vilja, vilket Carl B Hamilton verkar tro, utan politik är också att välja - till exempel att välja att inte ge Josefin Brink och mig fler skattesänkningar. Vi behöver inte det. Då väljer vi hellre att faktiskt satsa på ungdomar. Vi satsar på äldre. Vi satsar på välfärden.
Det är nämligen viktigare att satsa i kommuner och landsting än att ge oss ofinansierade skattesänkningar. Det är viktigare att investera i ungdomar genom en stor satsning på utbildning. Genom att satsa stort på till exempel lärlings-, praktik- och traineeplatser i stället för att säga att ungdomarna ska vara arbetslösa i tre månader; sedan kan regeringen tänka sig att göra något. Då stoppas de in i jobbgarantin där de får sitta tre månader i utvisningsbåset, och sedan kanske någonting görs för dem.
Det är inte offensivt, det är ingen arbetslinje och det är definitivt slöseri. Jag kan nämligen aldrig tycka att pengar som vi satsar på våra ungdomar är bortkastade pengar - snarare tvärtom. Det är en investering för framtiden. Den här regeringen stänger dörrarna för ungdomar. Jag tycker inte att det är en bra politik, fru talman.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag vill tacka Thomas Strand för att han ställt en bra interpellation. Jag är lite fundersam över den argumentation som statsrådet använder när han säger att man från regeringens sida ville höja kvaliteten på arbetslivsforskningen, och man gjorde det genom att lägga ned Arbetslivsinstitutet. Det känns med förlov sagt lite korkat att göra på det sättet.
Arbetslivsinstitutet, som alltså ägnade sig åt arbetslivsforskning, var vida känt och hade projekt runt om i Europa. Det var inte bara i Sverige man protesterade när regeringen bestämde sig för att lägga ned Arbetslivsinstitutet, utan man gjorde det runt om i världen.
Det var professorer till och med i Australien som skrev på protestlistorna och menade att det var helt befängt att lägga ned ett arbetslivsinstitut som hade kommit så långt på forskningsområdet. Min fråga till statsrådet, fru talman, är: Tänker man höja kvaliteten på fler ställen genom att lägga ned sådant som är det bästa Sverige har på området?
Eva-Lena Jansson (S):
Tack, statsrådet, för svaret! Statsrådet svarade på min fråga, och det var bra att få reda på att man tycker att det är bra att lägga ned institut som är bland de världsledande, som Arbetslivsinstitutet var. Man bryr sig inte om kvaliteten, utan det viktigaste är ideologin. Då kan man tänka sig att också lägga ned andra institut utifrån sin politiska åskådning.
Man är egentligen inte intresserad av kvaliteten, utan det handlar bara om att lägga ned verksamheten. Fru talman! Jag har inget mer att tillföra den här debatten.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag vill börja med att å Hillevi Larssons vägnar tacka statsrådet för svaret på frågan. Det är inte många som känner till endometrios. Det drabbar mellan fem och tio kvinnor av hundra i fertil ålder. Sjukdomen yttrar sig vanligtvis med svåra menssmärtor och smärta vid samlag, smärta vid toalettbesök och symtom som påminner om urinvägsinfektion är också typiska för sjukdomen.
Dessutom är det en av de vanligaste orsakerna till ofrivillig barnlöshet. Sjukdomen är kronisk. Det betyder att den inte går över. Det finns många myter om sjukdomen, beskriver Hillevi i sin interpellation. En myt är att tjejer i tonåren inte får sjukdomen. Deras symtom avfärdas som vanlig mensvärk.
Otaliga unga flickor får höra att det är så det känns att ha mens och lider under många år medan sjukdomen förvärras och sprider sig innan de får en diagnos. Hösten 2008 hade man en artikel om detta i Aftonbladet. Det tog sju år för en kvinna att få diagnos. Läkare har svårt att förstå kvinnors smärta, säger en kvinna. Hon är själv läkare och har den här sjukdomen.
Hon hade endometrios i 15 år innan hon fick diagnosen. Först då blev hon trodd. Hon säger: Jag blev sjuk när jag var tolv år och fick mens. Ingen förstod hur ont det gjorde. Det allmänna rådet var: Rör på dig. Jag gjorde det och svimmade. Några har också fått de här beskeden av läkare: Ta ett varmt bad så blir det bra. Du kanske har anorexi eller bulimi. Det syns inte på dig att du mår illa. Jag har aldrig sett att du har spytt här på min mottagning. Det är nog en släng av influensan.
Det är en väldigt allvarlig sjukdom vi talar om. Jag förstår varför Hillevi har ställt frågan om vilken typ av insatser som statsrådet skulle göra för att sprida kunskap om endometrios så att fler kvinnor kan uppmuntras att söka hjälp och få diagnos.
Det är nu fem till tio kvinnor av hundra som drabbas av sjukdomen, och som dessutom inte får en diagnos och inte kan få den medicinska hjälp som kan underlätta livet. Jag har dessutom läst om många kvinnor som är sjukskrivna under stora delar av månaden därför att de inte klarar av att gå till jobbet. Vi talar alltså inte om vanlig mensvärk, utan detta är något helt exceptionellt. Jag tycker att svaret från statsrådet tyvärr uteblir.
Vad gör statsrådet för att sprida kunskap om endometrios? Man hänvisar till att det är sjukvårdshuvudmännens ansvar att se till att medborgarna erbjuds en god hälso- och sjukvård. Skulle det kunna vara någonting att man ser till att skicka ut information till skolhälsovården så att de där informerar unga tjejer när de får sin första mens att den här sjukdomen finns? Jag menar inte att man ska skrämma upp unga tjejer. Däremot ska man kunna sprida information om sjukdomen.
Det är bra att man pekar på att det finns forskargrupper på Karolinska Institutet. Det var säkert inte känt av interpellanten. Men vad görs från statsrådets sida för att sprida information till skolungdomar och kvinnor i allmänhet?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag citerade Hillevi Larssons fråga. Vad gör statsrådet för att sprida kunskap om endometrios? Som jag uppfattade det gjorde statsrådet ingenting sådant. Nu ska jag säga att interpellationen är ställd till Maria Larsson, som är folkhälsominister, och inte till Göran Hägglund, som nu har fått uppdraget att svara.
Då blir frågan: Vad gör man för att sprida kunskapen? Uppenbarligen ingenting. Jag tänkte att det kunde vara ett bra sätt att se till att skolhälsovården fick mer information. "Ta ett varmt bad så blir det bra." "Du kanske har anorexi eller bulimi." "Det syns inte på dig att du mår illa." "Det är en släng av influensan."
Om en gynekolog bemöter en ung kvinna på det sättet kan jag bara föreställa mig vad de som inte är experter på sjukdomen kan säga. Det är klart att det också kan handla om okunskap eller bemötande av unga kvinnor som man inte tar på allvar. Jag känner några yngre kvinnor. Jag har två unga döttrar själv som har gått till läkare vid olika tillfällen.
Bemötandefrågan bland ungdomar generellt sett i sjukvården, där de känner att de inte blir trodda för det de säger, är det jätteviktigt att vi för en diskussion om. Är det så att man har en allvarlig sjukdom men bara bedöms utifrån att man inte har de här besvären, att man inte tas på allvar, tycker jag att det är ett problem. Precis som statsrådet lyfter fram i sitt svar är det viktigt att vi har en jämställd vård.
Unga kvinnor ska ha rätt att få en bra vård, och man ska inte behöva tjata ihjäl sig för att få den vården. Jag tycker att den ska vara rimlig och att den ska ges efter behov, men den ska inte ges efter kön så att en patient bara för att hon inte är man inte ska kunna få en god vård. Det är statsrådet och jag överens om. Jag tycker att det är viktigt att man får den informationen och den skulle faktiskt kunna ges via skolhälsovården.
Jag skulle i alla fall tycka att det kunde vara ett initiativ från folkhälsoministern, som inte är här men som har fått frågan, att faktiskt göra den typen av insatser. Är det 5-10 procent unga kvinnor som i dag inte vet om att de har en mycket allvarlig sjukdom som de faktiskt kan få medicinsk hjälp mot är det alldeles för många som lider i tysthet.
Eva-Lena Jansson (S):
Låt mig i protokollet få infört att jag inte ifrågasätter att statsrådet Hägglund tar Maria Larssons frågor. Det är fritt fram för regeringen att göra det, och jag har all respekt för det. Att jag citerar ur den här tidningsartikeln beror på att det är en läkare som uttalar sig. Det är väldigt sällan man ser läkare som kritiserar sin egen profession. Jag ifrågasätter inte att det finns väldigt många kompetenta läkare, men den här läkaren säger så här: "Läkare har svårt att förstå kvinnors smärtor."
Vidare sägs i artikeln: "På arbetet märker hon att okunskapen om endometrios är stor bland kollegerna. - De har svårt att förstå smärtorna. Och sjukdomen tas allmänt inte på allvar bland gynekologer." Jag tycker att det är ganska allvarligt när en läkare uttrycker sig på det sättet. Man kan raljera över att det är en kvällstidning. Jag vet att allting som står i kvällstidningar inte är sant, men jag tycker att det är viktigt att ta de här kvinnornas smärta på allvar och att kvinnor får stöd och hjälp så att de faktiskt få reda på att det finns en sådan här sjukdom.
Jag inser att skolhälsovården inte kan göra allting och att sjukvården inte kan göra allting, men genom att lyfta fram frågan i debatten här, för det tror jag var en av Hillevi Larssons ambitioner med interpellationen, kan det leda till att fler människor kommer att känna till att sjukdomen faktiskt finns och också kunna få bra medicinsk hjälp. Fru talman! Med detta vill jag avsluta den här interpellationsdebatten.
Eva-Lena Jansson (S):
Det spännande med de här debatterna är att man kan få väldigt intressanta svar. Nu säger socialministern att anledningen till att Apoteket inte ökar tillgängligheten och finns på fler ställen med andra öppettider är att det inte finns ekonomisk lönsamhet. Då ska man släppa in marknaden, och helt plötsligt dyker lönsamheten upp. Det där är en ekvation som för mig inte går ihop, fru talman, men statsrådet kan säkert redovisa hur han har tänkt.
Min fråga blir då både till Finn Bengtsson, som också har varit med i debatten, och till Göran Hägglund: Kan man garantera ökad tillgänglighet även i glesbygd? Nu pratar jag om glesbygd, inte om storstäder eller städer med 100 000 invånare. Jag pratar om glesbygder där det finns kommuner med kanske mindre än 6 000 invånare. Är det där de nya apoteksföretagen kommer att etablera sig?
Ska apoteket finnas där det egentligen inte finns någon marknad, men man ska tillhandahålla öppettider och de privata företagen ska kunna göra vinst där det är väldigt stora upptagningsområden? Precis det håller man nu på att göra i Stockholm, när man flyttar vårdcentraler in i Stockholm där den sämsta folkhälsan egentligen inte finns. Är det den utvecklingen vi kommer att se? För mig är det solklart att man kan ge det här regleringsbrevet. Det handlar bara om vilka krav man ställer på Apoteket.
Är det så att Apoteket ska ha vinstmaximering som enda mål kommer det naturligtvis att leda till att man säger att man inte kan ge det. Jag har inte uppfattat att Apoteket har gått dåligt de senaste åren. Det är inte min bild. Men statsrådet kanske har en annan bild, så det vore intressant att få reda på det. När det gäller att säkerställa konkurrensen och inte få en oligopolsituation som i Norge tycker jag inte att jag har fått ett tillräckligt bra svar, fru talman.
Det man säger är att man ska se om det går att göra någonting åt den. Men jag är ganska säker på att man kan åstadkomma det här ganska snabbt. Vi har sett vad som hände vid avregleringen på energisidan. Där har vi nu ett oligopol, och det har inte lett till lägre priser. Det är därför jag har ställt den här frågan om åtgärder för att garantera att konsumenterna inte drabbas av högre priser efter en försäljning. Kan man garantera det? Kan jag få en garanti här och nu i dag?
Det skulle vara intressant om man tordes lova att vi ska få lägre priser, för jag har hört det där lite för många gånger för att tro på det. Hur tänker man säkerställa att det inte blir något oligopol? Kan man garantera priser? Kan man garantera ökad tillgänglighet även i glesbygden och andra öppettider än vad man har i dag? Det skulle jag vilja veta, fru talman.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag är socialdemokrat och står naturligtvis bakom den socialdemokratiska motionen och den reservation som finns i utskottsbetänkandet i den här frågan. Jag tycker att det är viktigt att vi diskuterar vad vi ska ha de statliga bolagen till. Statsrådet Hägglund säger att det inte finns någon marknad för att utöka Apotekets verksamhet. Då blir min fråga: Vem inom det privata kapitalet tror att marknaden ska ta ansvaret? Det blir märkligt.
Först säger man att det inte finns någon marknad. Där det inte finns någon marknad ska vi släppa in marknaden. Nej, jag får det inte att gå ihop. Finns det en marknad och ett behov skulle man kunna göra det enkelt för sig och släppa in eller ge Apoteket ett vidare uppdrag. Jag har ingenting emot att det finns nässprej i affärer. Det framgår av Socialdemokraternas reservation och argumentation i utskottet.
Men läkemedel är inte vilken vara som helst, och det är i alla fall Göran Hägglund och jag överens om. Inte vem som helst kan få sälja läkemedel. Det handlar om människors hälsa, och det måste vi vara aktsamma om. Jag har fortfarande inte, fru talman, fått något svar.
Det kanske är många som inte kommer att lyssna på debatten i morgon, så det är bra om man kan få svar i dag på frågan: Kan Göran Hägglund garantera ökad tillgänglighet även i glesbygd vad gäller öppettider och antalet butiker? Kan vi få en sådan garanti? Kan vi få garanti för att konsumenter inte drabbas av högre priser efter försäljningen av Apoteket? Jag skulle vilja höra ett rakt ja som svar på de frågorna.
Då blir jag glad i alla fall.
Eva-Lena Jansson (S):
Tack för svaret, arbetsmarknadsminister Littorin! Jag har tagit upp frågan om rätten till ersättning. Jag ska på en gång säga att jag tycker att det är viktigt att man när man får a-kassa verkligen följer det regelverk som finns när det gäller att stå till arbetsmarknadens förfogande. Man ska inte ha ersättning om man inte aktivt söker arbete. Den uppfattningen tror jag att arbetsmarknadsministern och jag delar.
Anledningen till att jag har tagit upp den här frågan är precis det fall som statsrådet redogör för, men jag har också i den här kammaren tagit upp andra personer som har fått sin a-kassa ifrågasatt. Det har handlat om idrottsutövare, både kvinnor och män, men det har också handlat om fritidspolitiker. Jag tycker att det är ett problem när man börjar göra arbetslösa till någon sorts andra klassens medborgare som ska vara livegna.
Även om man är arbetslös måste man ha rätt att ha ett socialt liv vid sidan av sitt arbetssökande. Man måste ha möjlighet att vara politiskt aktiv. Man måste ha möjlighet att faktiskt kunna skriva dagbok, oavsett om det är virtuellt eller i en vanlig dagbok. Man måste faktiskt kunna ha en meningsfull fritid, till exempel kunna träna och utöva idrott.
Det vi vet händer med människor som blir arbetslösa är att de faktiskt riskerar att dra på sig ohälsa. Därför tycker jag att det är viktigt att, när man nu får signalerna att a-kassorna tolkar regelverket väldigt olika och därmed också ifrågasätter om personen har rätt till a-kassa, fråga om arbetsmarknadsministern tänker vidta några åtgärder.
Nu fick jag svaret att han inte tänker ta något initiativ i den här frågan, men bara genom att läsa det arbetsmarknadsministern skriver tycker jag att det ändå finns anledning att ställa frågan till arbetsmarknadsministern: Finns det inte skäl för ett förtydligande vad gäller a-kassereglerna till de olika a-kassorna?
Det verkar i alla fall som om man gör olika egna tolkningar av direktiven och reglerna. Det har också förekommit förfrågningar från a-kassornas samorganisation till arbetsmarknadsministern, i alla fall till arbetsmarknadsutskottet i riksdagen, om att få ett förtydligande av vad som gäller när man är förtroendevald och har a-kasseersättningen.
Jag skulle ändå vilja höra om arbetsmarknadsministern har något att tillägga utöver det svar jag har fått när det gäller förtydligande eftersom a-kassorna verkar ha så olika tolkningar av regelverket.