Peter Hultqvist (S):
Jag tycker att utrikesministern gör det väl enkelt för sig när det gäller den militära upprustningen. Jag har talat om en hel del av de saker som händer och som utrikesministern förmodligen också känner till. På något sätt måste detta komma in i den svenska debatten.
Just nu är läget sådant att vi har en försvarsberedning som tittar på detta, och det förs en debatt i samhället om vart detta är på väg. Försvarsberedningen är en rådgivande instans. Det är regeringen och riksdagen som slutligen tar ställning. Det är inte orimligt att jag ställer frågan till utrikesministern om vilka slutsatser som han drar av detta. Då kanske det krävs något mer till svar än att vi ska engagera oss på bredden när det gäller Ryssland. Jag tycker självklart att vi ska göra det.
Men den upprustning som sker kanske vi också bör fundera på lite mer i konkret mening. Jag har pekat på nationalismen, och jag har pekat på en lång rad auktoritära drag i det ryska samhället. En mycket viktig sak som hände var när Ukraina fick problem med gasleveranser och Ryssland ville höja priset. Då stängde man av gasleveranserna. Detta fick också effekter in i Västeuropa.
Detta visar en mentalitet som inte är acceptabel. I början av 90-talet var Ryssland försvagat. Då tvingades man enligt egen utsago till reträtter på en mängd områden. Nu försöker man flytta fram positionerna. Man har exempelvis sagt upp avtalet om konventionell nedrustning i Europa, och man har börjat med denna mer markerade och mer omfattande övningsverksamheten på det militära området.
Under våren 2008 har man genomfört sin första storskaliga flottmanöver på 15 år. Den har genomförts i Medelhavet och på Nordatlanten. Operationen omfattar ett stort antal fartyg och omfattande flygstridskrafter. Man går samtidigt ut och markerar från den ryska försvarsledningen att man avser att bygga upp sin marina slagkraft och närvaro på världshaven. I april i år genomfördes en storskalig flottövning med 30 ryska stridsfartyg i Östersjön.
Övningen följdes bland annat av den svenska marinens fartyg Orion. Övningens andra fas bestod bland annat av strandlandstigning inkluderande marint infanteri och amfibiestyrkor. Med tanke på planerna på en gasledning i Östersjön som ska stå för en tredjedel av Europas gasleveranser kanske Sverige för sin del bör dra några slutsatser av den upptrappade övningsverksamheten. Jag tycker, utifrån min ståndpunkt, ändå att det ligger någon sorts signal i allt detta.
Vilka slutsatser ska vi dra av rysk övningsverksamhet utanför norska oljeplattformar i januari 2008? Detta ledde till protester från den norska regeringen till den ryska ambassadören. Jag delar utrikesministerns uppfattning om behovet av ekonomiskt samarbete med Ryssland. Ekonomiskt samarbete är sådant som flätar samman länder och minskar risken för konfrontation.
Men det ligger också en fara i att underskatta nationalismen och den militära uppbyggnaden i Ryssland. Vad står det för när man i Ryssland, efter en debatt om Natomedlemskap i Finland, markerade att om detta sker kommer man naturligtvis att omdisponera militär till den finska gränsen? Vad är det för typ av signaler?
Vad är det som gör att chefen för den ryska generalstaben i januari i år gick ut och markerade den ryska rätten till preventiva kärnvapenattacker? Bakgrunden till detta uttalande skulle tydliggöra nationens försvarsdoktrin. Men det är starka signaler som visar att Ryssland vill flytta fram positionerna, att man vill vara en stormakt, att man vädjar till nationalismen och att man på något sätt markerar till omvärlden.
Detta kräver lite mer av slutsatser från svensk sida än generella uttalanden om att vi måste engagera oss på bredden.