KBLab/rixvox huggingface dataset:
Thomas Bodström (S):
Jag är inte heller jägare, och mina brister är stora när det gäller kunskap om ammunition, för att inte säga att mina kunskaper om detta är närmast obefintliga. Däremot anser jag att det naturligtvis är väldigt viktigt att polisen får en ammunition som är rätt ammunition för att de ska kunna lösa sina uppgifter, men också för att det ska vara en ammunition som har allmänhetens förtroende. Det är väldigt viktigt.
Jag har alltså begärt att få en utredning av det här, och jag tycker att det är viktigt att man också ser hur man har löst den här situationen i andra länder. Vi avvaktar alltså resultatet. Vi ska få det efter årsskiftet, och därefter måste vi naturligtvis ta ställning till sakfrågan. Vi har alltså inte tillräckliga kunskaper nu, och jag tycker att det är viktigt att man belyser detta från olika håll. Det talas om skador på tredje man.
Det som de som förespråkar den här kulan säger är säkert riktigt: Om det står en person bakom så löper den tredje personen en större risk om man använder den gamla ammunitionen. Men om polisen missar och skjuter en tredje person som står bredvid så blir ju skadan värre med den nya ammunitionen. Det är alltså inte alldeles lätt att säga vad som är bäst för tredje man.
Därför vill vi som sagt att det ska vara en ordentlig analys med en internationell jämförelse för att vi sedan ska kunna ta definitiv ställning. Det får inte bli så att vi håller på och utreder det här hur länge som helst. När det gäller utbildning håller jag förstås med Beatrice Ask om att det är viktigt. Av den information jag har fått framgår att man också har ändrat lite på utbildningen.
Det handlar inte bara om att skjuta prick, vilket det förstås är viktigt att polisen gör. Det handlar också om hur och när man ska hantera ett vapen i stressade och snabbt uppkomna situationer. Det är nog så viktigt när det gäller det beslut som en polis måste ta under en tiondels sekund som kommer att få avgörande, bokstavligen livsavgörande, betydelse.
Så visst, det kan inte nog sägas hur viktigt det är att man på olika sätt får rätt utbildning.
Thomas Bodström (S):
Hillevi Engström har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att säkerställa att polisens brottsutredningskompetens, såväl den generella ute i länen som den specialiserade verksamheten som bedrivs inom Riksmordkommissionen, tas tillvara på bästa sätt. Bakgrunden till frågan är att det den senaste tiden framkommit uppgifter i medierna om att Riksmordkommissionen ska läggas ned. Som Hillevi Engström väl är medveten om ligger ansvaret för polisens inre organisation hos Rikspolisstyrelsen och i viss mån de lokala polismyndigheterna.
Det innebär att jag som justitieminister inte bör uttrycka några synpunkter på huruvida det bör finnas en riksmordkommission eller ej, om den frågan skulle aktualiseras framöver. Det är Rikspolisstyrelsen som har nödvändig kompetens att avgöra var polisens resurser, såväl ekonomiska som personella, gör bäst nytta. Jag vet dock att frågor om polisens brottsutredande resurser diskuteras inom ramen för det förändringsarbete som går under benämningen en nationell polis.
Syftet med en nationell polis är bland annat att se över polisens samlade resurser nationellt och hur dessa kan utnyttjas bättre i framtiden. I det arbetet är det naturligt att alla delar av polisens verksamhet berörs på ett eller annat sätt, även Riksmordkommissionen. Däremot finns det inte såvitt jag vet något förslag att lägga ner Riksmordkommissionen.
Thomas Bodström (S):
Jag håller helt med Hillevi Engström om att huvuduppgiften för polisen förstås är att utreda brott. Det är också efter de principerna man försöker arbeta. Polisen ska utreda och också förebygga brott. Sedan försöker vi nu se till att flera andra uppgifter ska lyftas över till polisen så att den får större möjligheter att göra det här med de olika slags verktyg som kan behövas. Vi ska på olika sätt försöka förbättra polisens situation.
Såvitt jag vet har det ännu inte kommit något förslag när det gäller Riksmordkommissionen. Jag kan naturligtvis förstå att en diskussion kan orsaka irritation på olika sätt, men jag tycker att det skulle kännas lite konstigt om jag skulle falla in i varje debatt och ta extra hänsyn eller gå till försvar. Vi har en fri debatt. De som säger olika saker måste kunna stå för dem utan att en minister kommer farande och ska ge sin version av det hela.
Men om det är en diskussion om detta är det förstås bra att det klaras upp så fort som möjligt. RPS har sagt att man ska arbeta med statistiken nu. Det tycker jag är bra. Men det skulle bli lite konstigt om jag, samtidigt som RPS säger att de ska arbeta med statistiken, säger att det är viktigt att de arbetar med statistiken. Man har nu tagit fasta på det som efterfrågas, och jag har också uttryckt att jag tycker att det är bra.
Sedan är det självklart att vi arbetar med det som kanske är allra viktigast, nämligen att höja uppklaringsprocenten. Jag delar helt uppfattningen att den är alldeles för låg. Det är inte bra. Det påverkar naturligtvis medborgarnas förtroende för rättsväsendet och polisen. Däremot vill jag inte ange någon exakt siffra eftersom jag tycker att det vore olyckligt. Man ska ha ambitionen att varje brott ska klaras upp.
Thomas Bodström (S):
Beatrice Ask och jag är överens om att det är väldigt viktigt att Schengensamarbetet fungerar. Det är därför som vi har vidtagit de här åtgärderna. De här initiativen togs alltså redan i juni. Med tanke på att vi trots allt inte har varit med i Schengen så länge var det inte möjligt flytta tillbaka den tidpunkten alltför långt. Det var därför vi tog dessa initiativ vid den tidpunkten. Jag kan självfallet inte säga att allting fungerar perfekt överallt, även om jag inte har samma bild som Beatrice Ask.
Jag vet också att Rikspolisstyrelsen under hösten genomfört tre regionala gränskontrollseminarier där varje polismyndighet varit representerad. Särskild SIS-utbildning har också getts till polismyndigheternas instruktörer. Men jag vet också att RPS för närvarande planerar att göra en översyn av hur gränskontrollverksamheten bedrivs i landet. Om inte annat får vi då se huruvida det som Beatrice Ask säger är rätt eller inte.
Enligt min uppfattning fungerar det generellt bra, men jag kan naturligtvis inte säga om alla poliser i hela Sverige har exakt samma intresse för saken. Jag ska inte göra det här till en budgetdebatt, men som Beatrice Ask vet har polisen fått nästan 2 miljarder i resurstillskott för perioden 2001-2004. Vid utgången av förra året hade man faktiskt ett överskott.
Om det nu finns ett mindre intresse hos vissa poliser lär det knappast bero på den ekonomiska situationen. Vi vet inte alla svar ännu, men eftersom vi tycker att det här är en väldigt viktig fråga har vi vidtagit flera åtgärder, och det har även Rikspolisstyrelsen gjort.
Thomas Bodström (S):
För att undvika att upprepa mig hänvisar jag till vad jag tidigare har sagt om de initiativ som regeringen tagit och de initiativ som Rikspolisstyrelsen har tagit. Anledningen till att gränskontrollbyrån togs upp var att jag försökte ge ett så fullödigt svar som möjligt och att Schengen har en internationell karaktär. Jag kan passa på att säga att regeringen inte har ändrat inställning.
Det ska ligga på nationell nivå, men det är naturligtvis bra om man kan utveckla samarbetet.
Thomas Bodström (S):
Nu får jag i den tredje interpellationsdebatten i rad kommentera vad andra personer har sagt. Var och en får tala för sig. Detta är saker som jag inte kan kommentera nu. Men jag kan naturligtvis kommentera det jag själv har sagt. När jag sade detta år 2000 var det förstås i förhoppningen att det skulle finnas något lämpligt sammanhang. Det har det inte funnits, och det meddelade jag också riksdagen som svar på den fråga som kom efter denna. Men Tobias Billström är förstås mest intresserad av vad som händer nu.
Vi har diskuterat detta noga, och det är så som jag säger, nämligen att direktiv kommer att presenteras under det här året.
Thomas Bodström (S):
Om jag uttalat mig om detta under det gångna året, är det den funktionen som jag menar. Annars hade jag uttryckt mig på ett något annorlunda sätt. Men jag vill vara försiktig med att uttala någonting som jag inte är säker på att sedan kunna uppfylla.
När det sedan gäller direktiven vore det ytterst olämpligt att nu konkretisera och presentera alla de olika delarna, bland annat av det skälet att vi ska ha en hearing om detta, där vi ska ta intryck av de olika i och för sig svåra och komplexa situationer och saker som kommer att diskuteras. Om jag skulle säga alla de sakerna här tror jag att ingen skulle komma till den hearingen.
Vi skulle då tappa en viktig demokratisk del i den här procesen. Jag ber därför att få återkomma. Vi ska alltså ha en hearing, och sedan kommer jag att presentera konkreta direktiv under året.
Thomas Bodström (S):
Nej, det är inte fråga om bristande vilja. De frågor som tas upp är kända sedan tidigare. Det handlar om att ta allting i rätt ordning, och jag tycker att det vore olyckligt att fastställa någonting som nu ska diskuteras. Det gäller att ta emot olika synpunkter från Tobias Billström och andra, så att vi ska kunna komma fram till det som sist och slutligt ger det bästa resultatet. Låt oss alltså få återkomma i frågan.
Thomas Bodström (S):
Alf Svensson har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta med anledning av rättsläget när det gäller beslag ur biobanker som till exempel PKU-registret. Han har också frågat om jag är beredd att utreda frågan om ett för landet heltäckande DNA-register. Alf Svenssons frågor är ställda mot bakgrund av att polisen som ett led i förundersökningen rörande mordet på utrikesminister Anna Lindh beslagtagit ett blodprov ur PKU-biobanken.
Alf Svensson ställer den direkta frågan om gällande rätt innebär att prov ur biobanker får tas i beslag enligt rättegångsbalkens regler. Ett uttalande nu från mig i den frågan skulle innebära att jag också skulle uttala mig om ett enskilt fall av myndighetsutövning som skett inom ramen för en pågående brottmålsprocess. Det är jag, som Alf Svensson väl känner till, förhindrad att göra. Men jag vill allmänt framhålla att om det skulle visa sig att rättsläget inte är tillfredsställande på detta område så är det en uppgift för regeringen att vidta de åtgärder som kan behövas.
När det sedan gäller frågan om det bör införas utvidgade möjligheter att registrera uppgifter om DNA-analyser i DNA-register, kan jag meddela Alf Svensson att jag redan har tagit initiativ på området. Polisens DNA-register får i dag innehålla uppgifter om analys av ett prov från en person som har dömts för vissa särskilt allvarliga brott om analysen har gjorts vid utredningen av brottet. Registreringen är begränsad till uppgifter som ger information om den registrerades identitet, och registret innehåller inga känsliga personuppgifter.
DNA-tekniken har inneburit stora framsteg för möjligheterna att utreda brott. DNA-analys kan vara till nytta både i det inledande skedet av en förundersökning, då man genom spaning försöker finna den misstänkte, och senare under utredningen då den misstänkte genom att konfronteras med uppgifter kanske väljer att erkänna. Av särskild betydelse är att DNA-analys kan leda till att oskyldiga kan avföras från misstankar om brott.
Mot denna bakgrund har jag givit den tidigare generaldirektören för Brottsförebyggande rådet och numera överdirektören vid Rikspolisstyrelsen, Ann-Marie Begler, i uppdrag att biträda departementet med att överväga om inte kraven för att få registrera uppgifter om resultat av DNA-analyser i DNA-registret kan sättas lägre. Hon har också fått i uppdrag att utreda om provtagning för DNA-analys bör göras till föremål för särskild lagreglering.
För närvarande får prov för DNA-analys endast tas av den som är skäligen misstänkt för brott och endast om det behövs för utredningen av brottet. Som en jämförelse kan nämnas att fingeravtryck får tas också av den som inte är misstänkt, om det behövs för att utreda brott på vilket det kan följa fängelse. Uppdraget ska redovisas senast den 31 maj 2004. Frågan om ett för landet heltäckande DNA-register rymmer svårigheter av såväl principiell som praktisk natur.
Och vad som hittills framkommit i debatten har inte övertygat mig om att det finns anledning att närmare utreda ett allomfattande DNA-register.
Thomas Bodström (S):
Som bekant är det inte bara fråga om en pågående brottmålsprocess i just den aktuella frågan, utan det är faktiskt en pågående rättegång där man just nu har tagit en paus. Det vore därför olämpligt av mig att gå in och legitimera eller icke-legitimera detta. Huruvida någon annan minister har gjort några allmänna eller specifika kommentarer är det upp till honom att svara på de sakerna.
Jag kommer att fortsätta att följa den princip jag har följt, nämligen att inte kommentera olika myndigheters agerande i enskilda pågående mål. Det här är en fråga som eventuellt kan komma att utredas. Jag känner inte till vilka tankar som nu finns på Socialdepartementet, och jag ska inte heller göra det. Det är ett pågående mål, och det kommer inte att dröja länge innan det är klart.
Sedan finns det en helt annan fråga. Det har ibland i debatten varit lite förvirrande, och det har verkat som att det är samma sak. Så är det inte. Jag tänkte ta upp de saker som Kenneth Johansson tar upp. Det är praktiskt olämpligt att göra så. Det är en tidsutdräkt på ungefär 300 år, och det är fråga om enorma kostnader.
Även om vi inte tar hänsyn till detta och tycker att det är bra med en lagstiftning om ett register om 200 år är det inte till gagn för polisen. Registret är till för att bekämpa allvarlig brottslighet. Alla är överens om att det är ett bra verktyg.
Men ett enormt register i en brottsutredning innebär att ett stort antal personer i stort sett i varje förundersökning skulle tvingas att infinna sig till olika förhör och delta i brottmålsprocessen. Det vore naturligtvis oerhört integritetskränkande. Inte minst skulle det inte vara till gagn för polisen.
Det är till för att man, när människor begår allvarliga brott, ska kunna fastställa om en person är skyldig och, dessutom, i vissa fall oskyldig. Det är som bekant ytterst få människor som börjar med ett sådant brott som till exempel ett rån. Många gånger har de i stället börjat med annan brottslighet. Om vi sänker kraven kommer de att finnas med i registret, men då slipper personer som aldrig någonsin begått ett brott att under olika former tvingas till en polisstation.
Jag delar alltså helt Kenneth Johanssons uppfattning i denna del. Rent praktiskt är det i stort sett omöjligt, och det skulle heller inte vara till någon fördel för polisen att ha ett sådant register. Men - och där tror jag att vi alla tre är överens - gränsen kan sänkas ordentligt. Var exakt den ska gå får vi se när förslag kommer den 31 maj. Då får vi se vad vi kan komma fram till. Det är den ena saken.
Den andra är att man eventuellt ska kunna ta bort den gräns som finns i dag och kunna använda registret på samma sätt som fingeravtryck.
Thomas Bodström (S):
Det är intressant att lyssna på den debatt som förs mellan Kenneth Johansson och Alf Svensson. Jag vill bara understryka det faktum, som också nämnts av Alf Svensson, att man klarar detta utan att uppgifterna ska kunna användas till annat. Det är en viktig sak, vilket man också kunnat konstatera. Det gäller dock att hitta rätt avvägning så att det blir ett effektivt och bra verktyg för polis och åklagare.
Det är ett relativt nytt verktyg för polis och åklagare, vilket också var skälet till att man satte gränsen förhållandevis högt. När man nu kan konstatera att det är bra både för att kunna fastställa vilka som är skyldiga och för att personer som är oskyldiga ska kunna frias ska det utvidgas väsentligt. Men det gäller att hitta den allra bästa balansen, och det utreder vi nu.
Thomas Bodström (S):
Jag har redovisat de beslut som har fattats, och det har jag gjort tidigare. Låt mig också understryka att varje enskild sammanläggning av domstolar har haft stöd av riksdagen, varenda en. Låt mig också korrigera det jag sade tidigare. Det är inte en gång per år som man besöker en domstol utan det är, precis som sägs, i genomsnitt en gång i livet.
Om man då kan få en bättre verksamhet några mil bort kan det vara viktigt vid det tillfälle som man besöker en domstol. Som jag sade tidigare är centralisering inget självändamål. Men ett bevis på att det är problem med rättssäkerheten är utnämningen av domare. Det är någonting som vi ser ofta. Nog finns det bevis på svårigheterna. Det har också utvärderats flera gånger.
Jag är dock fullt medveten om att det är en svår avvägning. Som jag sade tidigare är det viktigt för människor att kunna känna en trygghet i domstol, inte alltför långt ifrån. Det får alltså inte innebära en sämre rättssäkerhet för människorna. Det måste alltid gå först. Apropå vad Johan Pehrson säger finns det väl ingen som har talat så mycket om den frågan så mycket som jag det senaste dygnet. Jag talar gärna om den igen. Jag tror att jag har talat ännu mer än Johan Pehrson om den.
Vi är fullt överens om att det är oacceptabelt. En utvärdering kommer att ske. Dessutom känns det bra att vi ska ha en riksdagsdebatt om kriminalvården. Låt oss återkomma till den frågan.
Sammantaget vill jag säga att det är viktigt att man gör de förändringar som behövs inom rättsväsendet, att man fortsätter den anpassning som behövs efter det moderna samhällets utveckling så att vi kan möta människors behov av rättsvårdande myndigheter på bästa sätt även i framtiden.
Låt mig slutligen understryka att det finns få myndigheter som människor har så starkt förtroende för som de rättsvårdande myndigheterna. Därmed inte sagt att inte mycket kan bli bättre. Det kan det för alla myndigheter. Men vi måste hela tiden fortsätta att försöka förbättra. Det kan vi inte göra om vi tror att det inte ska vara några förändringar där medan samhället i övrigt förändras.
Thomas Bodström (S):
Jag ska först ta upp något som jag glömde ta upp i det förra anförandet. Vittnesstödet är inte på något sätt på väg att bli lidande. Tvärtom håller vi på att bygga ut det så att det ska gälla i varje domstol i hela Sverige. Det går i precis motsatt riktning mot vad som anfördes. Det är klart att det också har betydelse när det ges större möjligheter att filma vittnesmål i en domstol och så vidare.
Hela datoriseringen har betydelse för alla rättsvårdande myndigheter. Det gäller bland annat att anmälningar i framtiden kommer att lämnas in via Internet i stället för som nu, bara genom personliga besök. Nog kommer det att bli stora förändringar. Men vi är alltså överens om att det inte finns ett självklart självändamål med en centralisering, utan det måste göras avvägningar. Det är också stor skillnad mellan de olika myndigheterna.
Visst finns det exempel, när det gäller polisstationer och kanske också domstolar, där det kanske hade varit bättre med en annan ordning. Trots allt ger de utvärderingar som har gjorts i allt väsentligt ett positivt resultat.
Thomas Bodström (S):
Jan-Evert Rådhström har frågat mig om jag avser att ta fram en svensk lagstiftning om eftersupning. Regeringen beslutade den 18 december förra året om direktiv till en särskild utredare som ska se över rattfyllerilagstiftningen. Bakgrunden till denna översyn är den negativa utveckling som skett under de senaste åren. Alkoholkonsumtionen har ökat i Sverige med 25 % sedan 1996. Statistiken talar för att rattfylleribrottsligheten har ökat kontinuerligt under de senaste åren. Kampen mot rattfylleriet måste ske på bred front. Utredaren har därför fått i uppdrag att se över en mängd åtgärder som kan bli aktuella att vidta.
De reformer som vidtagits gällande både rattfylleribrottet och påföljdssystemet under 1990-talet ska utvärderas. Brottsoffrens ställning ska stå i fokus för utredningen. För att komma till rätta med rattfylleribrottsligheten är det också av betydelse att brotten i möjligaste mån upptäcks och lagförs. Det är viktigt att utredaren får ett så brett mandat som möjligt. Bland annat kan falska påståenden om eftersupning utgöra ett problem vid utredningar om misstänkta rattfylleribrott. Utredaren ska därför undersöka om sådana invändningar utgör ett reellt problem och i så fall hur omfattande det är.
I uppdraget ingår också att studera hur jämförbara länder har behandlat motsvarande problem om reformer övervägs. Uppdraget ska slutredovisas den 16 december nästa år. Utredaren har också möjlighet att behandla vissa frågor i ett delbetänkande i slutet av detta år. Jag vill inte föregripa utredningens arbete och de förslag som kommer att lämnas.
Thomas Bodström (S):
Även om vi i Sverige är förskonade internationellt sett är det ingen tvekan om att rattfylleri är ett stort problem. 150 människor dör varje år på grund av rattfylleri. Regeringen har därför tagit ett stort initiativ för att försöka komma till rätta med detta ytterligare.
Som alla kan förstå är detta ett mycket omfattande arbete. Nu ska man inte behöva vänta på alla dessa delar till den 16 december 2005, utan - som det också står - frågor om rattfylleri, blodprov, sekretessen inom sjukvården och socialtjänsten samt sjöfylleri är av sådan beskaffenhet att de kan, om utredaren bedömer det lämpligt, särredovisas i ett delbetänkande i år, den 17 december 2004.
Det är alltså flera olika saker som nu kommer att utredas och utvärderas för att vi ytterligare ska försöka ta ett viktigt och starkt grepp mot rattfylleri.
Thomas Bodström (S):
Som jag sade är vi förskonade internationellt sett. Även om vi inte har världens lägsta dödstal så har vi i varje fall bland de absolut lägsta dödstalen såväl allmänt som när det gäller alkoholproblematiken. Trots detta är det viktigt att vi verkligen gör allt vi kan för att ytterligare minska dödstalen. Med tanke på att det trots allt dricks alltmer i Sverige är det ett synnerligen angeläget område, och varje enskilt fall är tragiskt nog.
När det gäller eftersupning vore det märkligt om vi inte skrev i direktiven att det här har utretts flera gånger av riksdagen, men vi skriver också särskilt om eftersupning, att det finns anledning att utreda i vilken omfattning falska påståenden om eftersupning framförs och om dessa utan svårigheter kan motbevisas. Och i detta sammanhang bör det undersökas i vilken utsträckning nya metoder för utredning och bevissäkring kan bidra till att sådana invändningar om eftersupning kan motbevisas.
Om det visar sig att falska påståenden om eftersupning utgör ett beaktansvärt hinder vid lagföring av misstänkta rattfyllerister kan detta tala för att en kriminalisering bör införas. Just detta finns alltså med här. Det vore också märkligt om vi drog någon slutsats innan den här saken har utretts, särskilt med tanke på att riksdagen faktiskt har fattat beslut om det här flera gånger tidigare.
Thomas Bodström (S):
Det kanske förtjänar att upprepas att det är ett stort antal åtgärder som kan föreslås i den här utredningen och att vi arbetar väldigt brett. Det här är alltså bara en del av det. Om det bara handlade om eftersupning skulle det kunna vara märkligt att det tar upp till två år, men det handlar alltså om en rad olika omständigheter, och vissa saker ska redovisas redan efter ett år. Det jag sade i april var att det just då inte var tid för detta, bland annat med tanke på att riksdagen hade tagit ställning och avvisat detta vid flera tillfällen.
Om jag nu skulle ha en färdig uppfattning innan det här har utvärderats borde jag med rätta anklagas för att vara ganska odemokratisk. Det är helt självklart att vi först måste utvärdera om det finns anledning att se på ett annat sätt än riksdagen har gjort och att man ska problematisera kring det som riksdagen tidigare har fastslagit. Allt annat tycker jag vore demokratiskt otänkbart.