Lotta Finstorp (M):
Jag måste ge mig in i den här debatten. Jag har motionerat om just ridning som friskvård under mina år i riksdagen. Jag blir nyfiken när jag hör att ministern inte kan föregripa den beredning som ser över detta.
Min motion avsåg att man skulle se över friskvårdsavdraget för att se om det skulle läggas till fler idrotter eller om man skulle ta bort några och att det skulle göras en utvärdering av hur friskvårdsavdraget har använts. Här vill jag återkoppla till den tidigare interpellationsdebatten om psykisk ohälsa, men också om problem i rörelseapparaten med dåliga ryggar, knän, leder och så vidare.
Ridning är en alldeles utmärkt idrott om man har ont i kroppen och i själen. Under en lång tid har det varit möjligt för arbetsgivare att bidra till olika friskvårdsalternativ för personalen. Styrketräning, fotboll, tai chi är några exempel på friskvård som arbetsgivarna kan ge till sina anställda.
Med andra ord subventioneras med dagens regelverk alltifrån hård fysisk träning till avslappningsövningar. Men ridning faller utanför Skatteverkets definition av aktiviteter som klassas som skattefria motions- och friskvårdsförmåner, trots dess erkänt goda effekter för både kropp och själ, som jag tidigare har sagt.
Således kan man konstatera att friskvårdsstödet till anställda utifrån dagens begränsningar är väldigt godtyckligt. Mig veterligt har man inte heller sett över friskvårdsavdraget sedan det kom till för att se vilka idrotter som borde finnas med. Min åsikt - precis som Åsa Coenraads - är att ridsport borde jämställas med andra former av friskvård och motion som är skattebefriade och kan subventioneras av arbetsgivare.
Det är inte rimligt att exkludera en så pass folkkär sport som friskvårdsalternativ som ridningen är. Att motionsridning inte kan vara skattebefriad friskvård är väldigt dåligt motiverat också i dagens lagtext.
Det enda som finns föreskrivet är att "exklusiva sporter" utan fysisk ansträngning som kräver dyrbara anläggningar, redskap och kringutrustning inte ska omfattas av avdragsrätten. Inget av detta gäller för hästsporten, där olika former av motionsridning är en ökande sysselsättning.
Därtill är det viktigt att uppmärksamma att sporten också fyller en viktig funktion för att motverka de åkommor och diagnoser som jag tidigare nämnde. Det kan handla om att man har balanssvårigheter eller att man har en funktionsnedsättning men att man tack vare ridningen kan arbeta, kanske deltid, eftersom ridningen håller igång kroppen.
Ridsporten erbjuder både fysisk aktivitet och social kontakt. Det är två oerhört viktiga komponenter som i rehabiliteringshänseende visat sig vara positiva för människor med arbetsskador. Man kanske kan arbeta till viss del, men man behöver ha en träning som fungerar för just den diagnos man har. Då är ridning otroligt bra, ett alternativ bland många andra.
När jag skrev motionen var min tanke att för att slippa diskussionen om dyr utrustning och att man inte kan godkänna vissa anläggningar så skulle utövandet kopplas till av Svenska Ridsportförbundet godkända anläggningar. De är minutiöst noggrant kontrollerade, och på så sätt skulle det bli mycket tydligare var man får rida.
Min fråga till ministern är därför: Hur ser direktiven till utredningen ut?