Mikael Odenberg (M):
Jag har med stort intresse lyssnat på försvarsutskottets debatt om den proposition som regeringen har presenterat för riksdagen och vars förslag nu snart ska avgöras. Det har varit en hel del historiska betraktelser.
Med risk för att upprepa något av det som redan har sagts vill även jag understryka att behandlingen av det här ärendet har varit en lång och kontinuerlig process. Peter Jonsson gav ett fullständigt formidabelt underkännande av den förra socialdemokratiska regeringens beredning.
Det här är inte ett ärende som jag har hittat på, utan det har legat på regeringens bord sedan 2003. Men den socialdemokratiska regeringen mäktade inte med att ta fram ett förslag till riksdagen, trots att man, precis som Peter Jonsson sade i sitt inlägg och som många andra socialdemokratiska företrädare har framhållit, anser att detta i grunden är ett mycket viktigt ärende.
Den socialdemokratiska gruppledaren i riksdagen, Britt Bohlin Olsson, sökte upp mig på våren 2006 när jag var gruppledare i oppositionen för att diskutera denna fråga och understryka hur viktigt regeringen ansåg att det var att få en teknikneutral lagstiftning på plats, en lagstiftning som möjliggjorde för FRA att signalspana också i trådförbindelser. Alice Åström har också klagat på beredningen.
Nu kommer jag att beskyllas för arrogans igen av någon här inne, men jag tar den risken och säger: Detta är kvalificerat struntprat, herr talman. Beredningen är gedigen. I botten ligger två statliga offentliga utredningar och en departementspromemoria. Alla dessa handlingar är brett remissbehandlade.
De är betydligt bredare remissbehandlade, vill jag gärna säga, än de förslag som den förra regeringen kom med på Justitiedepartementets område och som hade bäring på den personliga integriteten. Där var det smalare remissvändor än vad det var till exempel när det gäller den departementspromemoria som är ett av underlagsdokumenten till regeringens proposition i det här ärendet.
Sanningen är också den att inte minst myndigheter som har särskild anledning att bevaka integritetsaspekter avgav positiva remissyttranden på denna departementspromemoria. Dit hör såväl JK, Justitiekanslern, som Justitieombudsmannaämbetet. Peter Rådberg åberopade Amnesty International.
Jag vill gärna läsa högt ur det remissyttrande som Amnestys svenska sektion gav på departementspromemorian om en anpassad försvarsunderrättelseverksamhet. Där skrev man så här: Amnesty International, Amnesty, anser att remissen är en utredning som på ett mycket tillfredsställande sätt har gått igenom de problem som kan uppkomma vad gäller kränkning av fri- och rättighetsskyddet vid en anpassad försvarsunderrättelseverksamhet.
Frågan om den personliga integriteten är central i denna utredning, men Amnesty anser att utredningen tar upp samtliga svåra uppgifter som ingår i den intresseavvägning som är aktuell. På ett annat ställe i remissvaret skriver Amnesty med bäring på diskussion om yttre militära kontra yttre hot - mandatet för försvarsunderrättelseverksamhet ändras till yttre hot: Amnesty har ingen erinran mot denna förändring.
Med tanke på den alltmer globaliserade världen och de konsekvenser som följer härav delar Amnesty remissförfattarnas syn att detta är en nödvändig förändring av svensk lag. Så långt Amnesty International.
Jag vill gärna säga att för min del har hela processen från det att jag blev ansvarig varit inriktad på att försöka förstärka kontrollmekanismer, insyn och skydd för den enskildes integritet. Det är vad hela den beredningsprocess som jag har varit ansvarig för har gått ut på. Därtill har jag under hela den processen haft en öppen dörr till Socialdemokraterna.
Peter Jonsson beklagade att jag inte hade tagit kontakt redan före lagrådsremissen. Hade jag gjort det, satt mig ned och förhandlat med Socialdemokraterna, hade verkligheten sett annorlunda ut. Då kan jag berätta varför Socialdemokraternas gruppledare, Britt Bohlin Olsson, var lite sen till Socialdemokraternas julfest. Det var därför att hon satt på sitt rum tillsammans med mig och diskuterade just denna fråga.
Där räckte jag fram den utsträckta hand som har förblivit utsträckt under hela processen. Det finns ett och annat ytterligare vittne som känner till detta. Under den här processen har vi också fortlöpande tillfört förbättringar av skyddet för den personliga integriteten, av insynen i verksamheten, av kontroll och uppföljning.
Jag tog initiativ till totalt tolv förändringar före det att vi presenterade lagrådsremissen. Jag fick inget svar på min inbjudan den där aftonen i december på den socialdemokratiska gruppledarens rum, men det kom förstås fram synpunkter ändå. Vi gjorde totalt tolv förändringar.
Det handlade bland annat om att tydliggöra gränsdragningen mellan försvarsunderrättelseverksamhet å ena sidan och polisiär verksamhet å den andra sidan. Jag kan säga att det är just när det gäller den här gränsdragningen som mycket av förvirringen i debatten har rört sig. Jag vill därför än en gång understryka att försvarsunderrättelseverksamheten inte handlar om övervakning.
Den handlar inte om att jaga individer, utan den handlar om att kartlägga utländska förhållanden och yttre företeelser som kan utvecklas till hot mot vårt land och mot svenska intressen. Därför säkerställer vi också med den här lagstiftningen att de polisiära myndigheterna inte kan kringgå det regelverk som finns om till exempel förhands domstolsgodkännande för att avlyssna enskilda individer genom att gå via försvarsunderrättelsemyndigheterna.
En annan förändring före lagrådsremissen var att vi tillförde ett insynsråd vid myndigheten FRA, som inom parentes sagt, trots sitt namn, inte är en militär myndighet utan en civil myndighet. Sedan gick det en remiss till Lagrådet. Vi fick Lagrådets synpunkter och införde ytterligare nio förändringar.
De handlade bland annat om noggrannare regler för tillståndsgivningen, noggrannare regler för hur uppgifter som inte ska inhämtas ska förstöras och precisering av tillstånds- och kontrollmyndigheterna. Dörren till Socialdemokraterna stod fortfarande öppen, men det hördes inte så mycket. Inte ens när vi lade en proposition på riksdagens bord hördes det något. Det kom inga motförslag.
Det kom en sladdrig A 4-sida som kommittémotion med ett yrkande om avslag på propositionen men inga konkreta förslag till förändringar. Vår dörr stod fortfarande öppen. Efter propositionen har sedan försvarsutskottet under sin behandling tillfört ytterligare fem förbättringar. Det har bland annat att göra med den katalog som även Socialdemokraterna har uttryckt önskemål om. Det handlar om årlig rapportering från regeringen. Det handlar om kontrollstation år 2011.
Även i den här processen var dörren till Socialdemokraterna öppen. Peter Jonsson, Socialdemokraternas företrädare i utskottet, presenterade också ett antal konkreta ändringsförslag för alliansens företrädare i utskottet. Vi kunde efter en genomgång av dem säga att om detta var Socialdemokraternas position var det fullt möjligt att träffa en uppgörelse, men vi hade en fråga: Står den socialdemokratiska riksdagsgruppen och den socialdemokratiska gruppledningen bakom Peter Jonssons ändringsförslag?
Vi fick aldrig något svar på den frågan. I stället utlystes en presskonferens där det meddelades att regeringen minsann hade bränt alla broar och det skulle inte bli någon uppgörelse här. Jag beklagar detta. Nu har jag fått svar på varför detta skedde. Det berodde enligt Peter Jonsson på att han hade läst i tidningen att jag hade sagt att om vi inte kom överens med Socialdemokraterna skulle det bli ett beslut i riksdagen ändå.
Det är väldigt sant att jag på en fråga från en journalist om vad som skulle hända om förhandlingarna inte lyckades gav ett sådant svar. Det är dock mycket märkligt att det kan förvåna någon. Vad hade Peter Jonsson trott skulle hända om man inte kom överens i förhandlingarna? Trodde han att regeringen skulle lägga sig ned och dö, avgå, be om ursäkt eller dra tillbaka propositionen?
Under de 15 år jag har suttit i riksdagen har det aldrig hänt att en socialdemokratisk regering under motsvarande förhållanden har gjort något sådant. Jag tror inte heller att Peter Jonsson i djupet av sitt hjärta hade förväntat sig att den borgerliga regeringen skulle ge oppositionen en total vetorätt mot en proposition som regeringen lagt på riksdagens bord.
Jag beklagar att det inte var en möjlighet att nå denna breda enighet, för jag vet att Peter Jonsson, Ulrica Messing och andra företrädare för Socialdemokraterna i djupet av sina hjärtan vet att detta är en viktig verksamhet och att det finns ett behov av den här nya lagstiftningen. Med den grunden borde det möjligen sakligt sett ha varit möjligt att komma fram till en uppgörelse.
Samtidigt ger det som nu har hänt uttryck för en viss politisk logik, för det är klart att om Socialdemokraterna under tre år i regeringsställning inte har mäktat med att få fram en proposition till riksdagen - varför ska då partiet i opposition hjälpa en lätt förhatlig alliansregering att baxa ett kontroversiellt lagförslag genom riksdagen?
Det är klart att det finns mycket politisk logik som talar för att man ställer sig vid sidan av processen. Jag ska inte spekulera i vad som hade hänt om rollerna hade varit omvända. Jag tror att det i alla partier finns våndor kring den exakta och närmare utformningen av de här lagförslagen för att de innehåller väldigt grannlaga avvägningar.
Samtidigt fick vi redan i samband med lagrådsremissen och före det att regeringen och försvarsutskottet tillförde nya förbättringar ett väldigt tydligt besked från justitieråden och regeringsråden i Lagrådet. De konstaterade att beredningsunderlaget var tillräckligt både till sin omfattning och till sin kvalitet.
Man landade i slutsatsen att vi nått en godtagbar balans mellan å ena sidan nationella säkerhetsintressen och å andra sidan enskilda medborgares fullt legitima krav på skydd för integriteten mot intrång från överheten. Därefter har vi alltså tillfört ytterligare förstärkningar.
Jag vill gärna säga att det är många som har varit delaktiga i detta, inte bara i försvarsutskottet, utan ledamöter i alla allianspartiernas riksdagsgrupper har varit delaktiga. De har artikulerat synpunkter - invändningar ibland - farhågor, frågor och önskemål. Det har varit en viktig del i den process som har lett fram till försvarsutskottets betänkande.
Jag vill ta tillfället i akt att tacka alla de ledamöter som har bidragit, ibland säkert med blandade känslor. Samtidigt, herr talman, vill jag säga att den socialdemokratiska gruppens agerande är lite paradoxalt i den meningen att ni ju bejakar kärnan i regeringens förslag. Den kontroversiella kärnan.
Den kontroversiella potentiellt integritetskränkande kärnan som innebär att man tillåter Försvarets radioanstalt att signalspana inte bara i etern utan också i tråd.
Trots att ni är med på det har ni inte orkat bidra med motionsförslag eller med en vilja som ni har varit beredda att fullfölja i försvarsutskottet för att träffa en uppgörelse. Herr talman! Nu har vi då kommit till det stadium när Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet alla åberopar 2 kap.
12 § tredje stycket regeringsformen för att vilandeförklara regeringens lagförslag i ett år. Den bestämmelsen i regeringsformen har kommit till för att ge utrymme för eftertanke. Jag har varit parlamentariker i mer än 15 år och tycker att det är viktigt med ett grundlagsreglerat minoritetsskydd.
Mot den bakgrunden skulle det vara mig fullständigt främmande att kritisera den folkvalda riksdagen för att utnyttja de skyddsbestämmelser som finns i regeringsformen och riksdagsordningen. Samtidigt beklagar jag naturligtvis att vi tappar ett år då viktiga delar av försvarsunderrättelseverksamheten går på låg fart, och där vårt beroende av utländska makters underrättelsetjänster ökas.
Med det sagt vill jag också peka på att det finns ett drag av obstruktion eller tricksande i det konkreta yrkande som de tre partierna har lagt på riksdagens bord. Där yrkar man inte bara på att den lagstiftning som konstitutionsutskottet har identifierat som havande bäring på integritetsskyddet ska förklaras vilande.
Även lagen om försvarsunderrättelseverksamhet vill de tre partierna förklara vilande. Jag vill bara påpeka att med dagens lag om försvarsunderrättelseverksamhet är det i princip fritt fram för FRA att göra precis vad som helst så länge det finns en inriktning och så länge man håller sig till etern. Med det förslag som vi har lagt på riksdagens bord begränsar man verksamheten till att gälla utländska förhållanden, och man preciserar också att FRA inte får ägna sig åt någonting som har med brottsbekämpning att göra.
Följaktligen innebär det socialdemokratiska, miljöpartistiska och vänsterpartistiska yrkandet om vilandeförklaring på den punkten någonting helt annat än skydd för den enskildes integritet. Detta leder mig slutligen över till det som jag tycker har varit en brist i debatten, nämligen oförmågan att se båda sidorna av myntet i denna fråga.
Jag sticker inte under stol med att det finns inslag i detta lagpaket som inrymmer en potentiellt ökad risk för intrång i den enskildes integritet. Det är klart att om man inför en teknikneutral lagstiftning så att en myndighet som i dag kan spana i etern också får möjlighet att vidga den spaningen till att även gälla signaler i trådförbindelser innebär det en utökning av spaningsmöjligheten och därmed också en utökning av den potentiella risken för intrång.
Samtidigt är det just den delen som Socialdemokraterna bejakar. Vad man hela tiden glömmer bort i debatten är den andra sidan, det som innebär en potentiell förstärkning av integritetsskyddet. Signalspaning är någonting som FRA har bedrivit i etern i 60 år utan någon som helst lagreglering. Tidigare har svenska myndigheter även tappat trådförbindelser.
Det är i dag ingen hemlighet att förbindelserna mellan Berlin och den tyska legationen i Stockholm avlyssnades under andra världskriget. Nu får vi med regeringens proposition och försvarsutskottets förslag till stånd en reglering också av kontrollmekanismer, insyn och integritetsskydd. Det är någonting som har saknats i 60 år utan att man har hört Alice Åström eller någon annan här inne klaga över sakernas tillstånd.
Jag tycker att man bör se båda de här sidorna. Vi får nu dessutom regler till skydd för den enskildes integritet som våra högsta jurister i Lagrådet tycker är väl avvägda. Det finns mellan de tre oppositionspartierna en gemensam kritikpunkt. Det handlar om att man ska ersätta "yttre militära hot" med "yttre hot" i lagstiftningen.
Detta är ett förslag som ger uttryck för hur mångfasetterad den säkerhetspolitiska hotbilden har blivit i den moderna världen. Internationell terrorism men också traditionella militära konflikter inrymmer i dag både en militär och en civil sida. När vi skickar ut trupp i utlandet har vi ett ansvar att kartlägga förutsättningarna för deras verksamhet. Det inrymmer också både civila och militära aspekter.
Vi kan ha ett behov av att kartlägga IT-hot som kan komma att riktas mot vårt land. Man kan fråga sig om spridning av biologisk smitta är ett väpnat eller militärt hot, eller om det inte är det. Herr talman! Denna proposition handlar om viktiga och nationella svenska säkerhetsintressen. Försvarsunderrättelseverksamhet handlar om utländska förhållanden. Det handlar om yttre hot mot vårt land och mot svenska intressen.
Det handlar om att kartlägga företeelser, mönster och samband. Det handlar däremot inte om att övervaka svenska medborgare. Det handlar inte om att bekämpa brott, för till det har vi polisen. Det handlar över huvud taget inte om att jaga enskilda individer. Jag utesluter inte att försvarsunderrättelseverksamheten skulle kunna snubbla över en terrorist i Sverige som har samband med terroristceller utomlands.
Men skulle man göra det kommer dessa uppgifter att lämnas över till de polisiära myndigheterna som sedan får gå till domstol för att få ett förhandsgodkännande om man vill avlyssna individen i fråga. Än mindre handlar denna verksamhet om att det sitter långa rader av män i slokhatt med hörlurar på huvudet och avlyssnar medborgarnas e-post och telefontrafik.
Detta handlar om en automatisk avtappning av en mycket liten del av den trafik som passerar våra gränser, trafik som sedan ska dechiffreras, översättas och läggas till grund för underrättelserapport.
Det är ingen verksamhet där man blir uppfångad därför att man skriver bomb, al-Qaida eller terrorist i sitt e-postmeddelande, utan det är en oerhört sofistikerad verksamhet som inte riskerar att drabba någon i denna kammare och knappast heller någon svensk medborgare med hederliga avsikter.