KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anette Åkesson (M):
Att det är viktigt att satsa på välfärden är vi överens om. Alliansregeringen kunde ju visa på att man kunde öka skatteintäkterna till välfärden genom att sänka skatter. Vi ser lite olika på den delen. Kommuner och landsting står inför stora utmaningar de kommande åren. Jag vet att även civilministern är väl medveten om det.
Dessa utmaningar hänger ihop med befolkningsstrukturen, som påverkar både försörjningsbördan och möjligheten till kompetensförsörjning, men även med andra trender som urbanisering, globalisering och digitalisering. Att staten då i sin tur försvårar för kommunerna och landstingen att arbeta effektivt genom ökad byråkrati och genom att detaljstyra utan kunskap om de lokala förutsättningarna lägger ytterligare sten på börda. Det verkar vi vara ganska överens om. Detta skapar osäkerhet och främjar kortsiktighet i stället för den långsiktighet som är nödvändig.
Det innebär vidare att skattepengarna inte används på bästa möjliga sätt. De av den nuvarande regeringen rejält höjda riktade statsbidragen är därför ett resursslöseri som påverkar oss alla. Jag är förvånad över att nuvarande regering så dramatiskt arbetar emot det man själv säger sig vilja åstadkomma. Jag kan i detta fall bara beklaga det och hoppas på bättring. Tack så mycket för debatten!
Anette Åkesson (M):
Vi moderater är tacksamma för att vi har sluppit en ny internationell finanskris och att ekonomin går bra generellt i världen. Men före valet 2014 lovade Stefan Löfven att han skulle kräva besked av varje statsråd och myndighetschef inför varje beslut om besluten innebär fler jobb eller inte. Även det löftet har säkerligen brutits, eftersom regeringen lägger fram budgetar utan att den vågar redovisa vilka sysselsättningseffekter de olika förslagen har.
Nu fortsätter antalet långtidsarbetslösa att öka, trots högkonjunktur, och vi tappar fart jämfört med andra EU-länder. Regeringen slösar bort en högkonjunktur med budgetar som inte klarar överskottsmålet. Den har inte tagit lärdom. Överskottsmålet har sedan 90talskrisen bidragit till en statsfinansiellt hållbar politik. Regeringen lägger som då fram expansiva budgetar under en högkonjunktur i stället för att spara för kommande sämre tider. Ekonomin går som tåget, precis som finansministern säger.
Men det är tack vare alliansreformer och ett lågt ränteläge. Det betyder att regeringen i mångt och mycket upprepar samma beteende som Socialdemokraterna hade under 80-talet och som både de själva och Finansdepartementet har konstaterat orsakade 90-talskrisen. 90-talskrisen var, i motsats till den internationella finanskris som Alliansen hanterade väl, en svensk kris. Med berått mod tar regeringen risker, och det är risker som i framtiden kommer att belasta dem som behöver samhällets stöd.
Det är bara att beklaga och hoppas att Alliansen får möjlighet att reda upp det hela efter valet 2018. Med det vill jag tacka finansministern för debatten.
Anette Åkesson (M):
Självfallet är lärarna otroligt betydelsefulla, och detta har även Moderaterna sedan länge insett och konstaterat. Civilministerns egen utredning bekräftar inte det som han säger. Det finns vinster, men de är inte höga. Det är inte de stora övervinster som man har pratat om. Det unika med Sverige är att det går att välja och att det offentliga betalar. I andra länder kan man också välja, men då måste man vara med och bidra själv.
Låt oss sammanfatta: Det finns inget samhällsproblem som ett vinsttak löser. Detta har bekräftats inte minst i denna debatt. Finns det samhällsproblem? Absolut, på såväl kort som lång sikt, och både civilministern och jag har nämnt några. Men inget av dem löses av att begränsa företagens vinster. Tvärtom, bara hotet om en vinstbegränsning har redan fått negativa effekter, innan förslaget ens är uppe för beslut. Det är skadligt för skolbarn, sjuka, äldre, företag, anställda och samhället.
Jag skulle även kunna tillägga att det är skadligt för förtroendet för politiken och har medfört ett enormt slöseri med resurser. Att krysta fram en lösning som får negativa effekter för samhället och som nästan ingen kan förstå på ett problem som inte finns är ett missbruk av sin maktposition.
Tänk om de resurser som regeringen har lagt - och som opposition och näringsliv har tvingats lägga - på att ta fram och debattera förslag kring en vänsterpartistisk idé i stället hade kunnat läggas på att konstruktivt hitta lösningar på de utmaningar som kommuner och landsting står inför på kort och lång sikt? För det finns verkligen problem att ta tag i. Vissa frågor arbetas det självklart med ute i kommuner och landsting, men mycket annat får stå tillbaka.
Vår uppgift är att se till att svenska folket får välfärd som motsvarar den nivå på skatt vi betalar, på både kort och lång sikt. Att stimulera innovation borde vara en prioriterad utmaning, och det förutsätter många aktörer inom de viktiga områden som välfärden omfattar: skola, vård och omsorg. För om välfärdsföretagen kan göra vinst jobbar de på sätt som de kommunala verksamheterna kan lära av. Jag vill tacka civilministern för debatten.
Anette Åkesson (M):
Jag vill börja med att tacka finansministern för svaret, som jag tyckte var intressant av olika skäl. Att bekämpa skattefusk och skatteundandragande är ju inte något som den nuvarande regeringen kan hävda de är ensamma om. Tvärtom: Alliansen var mycket aktiv och tog många initiativ på detta område under sin regeringstid, bland mycket annat gällande införande av personalliggare i olika branscher.
Till dessa initiativ räknas även just ROT- och RUT-avdragen, som bidrog till minskat svartarbete utöver att de exempelvis skapade jobb och gav vanliga medborgare möjligheter att frigöra egentid genom att människor kunde köpa tjänster på ett sätt som är näst intill omöjligt när man har normala inkomster i ett högskatteland som Sverige. Visst, det var mycket pengar som avsattes till framför allt ROT-avdragen. Det är det för övrigt fortfarande.
Men när finansministern hävdar att orsaken till begränsningen av ROT-avdragen från 50 procent till 30 procent var att finansiera mer angelägna investeringar för jobb och fler bostäder måste hon väl ändå erkänna att dessa satsningar i sin tur har misslyckats och att det därför var en direkt felaktig prioritering? Enligt SVT:s granskning går det trögt med de bostadssubventioner regeringen infört.
Regeringen har avsatt 11,3 miljarder kronor under fyra år i investeringsstöd till byggherrarna. Det är enorma pengar. Men de används inte. Efter två år har bara 2,6 miljarder använts, och enligt byggbranschen skulle många av de lägenheter som byggts med detta investeringsstöd ha byggts ändå. När vi ändå är inne på bostadsbyggandet är det ett område där regeringen verkligen misslyckas.
Produktionen av nya bostäder faller och kommer nästa år att ligga på den lägsta nivån på över fyra år - och det i tider av extrem bostadsbrist. Enligt Sveriges Byggindustrier byggs det långt under den nivå som Boverket satt upp för att råda bot på bostadsbristen, alltså 80 000 bostäder per år de närmaste fyra åren.
I en vikande byggkonjunktur hade privatkunderna kunnat bidra med att köpa ROT-tjänster. Företagarnas rapport visar att 6 700 heltidsjobb har försvunnit i Sverige. I Skåne, som intresserar mig speciellt, är det över 800 färre heltidsjobb i byggbranschen 2017 jämfört med 2015, alltså innan försämringen av villkoren för ROT-avdragen infördes.
Rapporten visar också att antalet företag i branschen minskar, att konkurserna ökar och att antalet köpare av ROT-tjänster minskar - detta trots att vi, i motsats till förra mandatperioden, befinner oss i en extrem högkonjunktur. Som jag skrev i min interpellation går dock byggmaterialbranschen bra. Det betyder att svenskarna nu utför jobben själva, eller så utförs de svart på grund av de försämrade ROT-avdragen.
Utifrån den faktiska utvecklingen av minskat bostadsbyggande, det dåliga utfallet gällande regeringens investeringsstöd och det minskade antalet köpare av ROT-tjänster undrar jag: Har regeringen inte tänkt om och planerar att återställa ROT-avdraget till 50 procent?
Anette Åkesson (M):
Vi behöver nog både bygga fler bostäder och renovera befintliga. Alla jobb behövs. Att det behövs bostäder tvivlar ingen på. Det byggs dock inte så många som det behövs, och bostadsbyggandet har minskat under den nuvarande regeringens tid. Det skulle behöva öka. Det är i företagen som jobben skapas, och vår uppgift i politiken är att skapa så goda förutsättningar som möjligt för företagen.
Det har den nuvarande regeringen också misslyckats med. Vad gäller företagsklimatet sjönk enligt Svenskt Näringsliv det sammanfattande omdömet om företagsklimatet i Sverige år 2017 till 3,2 på en sexgradig skala. Det är den lägsta noteringen sedan frågan började ställas i enkätform 2008. I Småföretagsbarometern nämns politisk oförutsägbarhet som det fjärde största hindret för företagens expansion.
Enligt siffror från Nyföretagarcentrum har nyföretagandet i Sverige, efter flera års uppgång, vänt nedåt, trots att vi står mitt i en högkonjunktur. "Vi märker tydligt att bland annat förslaget att begränsa vinsterna i välfärdssektorn slår mycket hårt mot intresset och viljan att våga starta nytt. Även de ändrade reglerna för RUT och ROT bidrar negativt", säger Nyföretagarcentrums Harry Goldman.
Även Svenskt Näringslivs rapport Företagsamheten 2018 visar att nyföretagandet minskar: "Att nyföretagandet sjunker kan ha flera orsaker. Men vi ser tydliga kopplingar till de förändringar som har skett kring RUT- och ROT-tjänster med försämrade avdragsmöjligheter. I dessa branscher har nyföretagandet sjunkit markant." Tyvärr fick vi i oppositionen och branschfolket inom bygg rätt.
Konkurserna har ökat och med stor sannolikhet även svartarbetet. Att finansministern var medveten om riskerna för ökat svartarbete när regeringen genomförde de sämre ROT-villkoren vet jag efter vår interpellationsdebatt för två år sedan. Om mindre än fem månader är det val. Inför förra valet lovade Stefan Löfven att Socialdemokraterna skulle behålla ROT-avdragen och inte ändra dem.
Men redan i samband med vårbudgeten 2015 aviserade Per Bolund och Magdalena Andersson att ROT-avdraget skulle sänkas från 50 till 30 procent. Detta har lett till att användningen av ROT-avdraget trots högkonjunkturen har halverats mellan 2015 och 2017. Vi får se om väljarna minns detta svek i september. Alliansen lyckades med arbetslinjen på grund av att reformerna hängde ihop.
Man satsade på reformer rörande både utbud av arbete och efterfrågan av arbetskraft. Jobbskatteavdrag, RUT- och ROT-avdrag och lägre arbetsgivarkostnader för unga och äldre var några delar av paketet. Det blev billigare att anställa, och det lönade sig mer att arbeta. Nu ser vi motsatsen. Försämringarna av ROT-avdragen med hänvisning till ett investeringsstöd till de stora byggbolagen, som de inte vill ha, har resulterat i färre företag och färre påbörjade lägenhetsbyggen.
Regeringen duttar också lite här och där. Det senaste är att man subventionerar elektriska båtmotorer med våra skattepengar. Nu måste Socialdemokraterna försvara att de bröt sitt uttalade vallöfte. Hur trovärdiga tror finansministern att Socialdemokraterna kommer att vara inför det kommande valet?
Anette Åkesson (M):
Finansministern har rätt; det var rekordmånga bostadsprojekt som påbörjades förra året. Det var ju tack vare Alliansen, för ni ska veta att det är långa ledtider i processen för att starta bostadsbyggande. Det finns fortfarande stora behov av att bygga bostäder, men nu sjunker takten. Man påbörjar färre bostäder än vad som behövs, och det är mycket färre än förra året. Tyvärr har den nuvarande regeringen alltså misslyckats där.
Det behöver som sagt byggas både hyresrätter och bostadsrätter. I dag är det lönsamt att bygga bostadsrätter, men med nuvarande hyresreglering är det inte lönsamt att bygga hyresrätter. Det är en del av problemet.
Det är mycket som går bra i Sverige, men det finns naturligtvis många stora samhällsproblem som vi måste ta tag i. Lika självklart är det att det inte är den nuvarande regeringens förtjänst att ekonomin går bra, utan det är högkonjunkturen, den låga räntan och genomslaget av genomförda alliansreformer som bidrar till det. Det är alltså snarare så att det är mycket som går bra i Sverige trots regeringen.
Vi har en svag regering som bryter sina vallöften, exempelvis om ROT-avdragen, och de reformer man genomfört har inte givit de resultat som det var tänkt - till exempel gällande bostadsbyggande. Regeringen hänvisade försämringen av ROT-avdragen till att man ville finansiera satsningar för fler bostäder, men bostadsbyggandet minskar som sagt. Av de enorma investeringsstöd man avsatte för byggherrarna är det bara en liten del som nyttjas.
Det är ett komplett misslyckande, som inte bara slår mot anställda och kunder utan även - och främst - mot dem som behöver bostäder. Regeringen lägger också tid på att ta fram dåliga lagförslag som man vet inte kommer att genomföras. Staten sköter inte sitt åtagande. Över huvud taget är det ett gigantiskt slöseri med resurser, inte enbart från Finansdepartementets sida, som denna regering kommer att gå till historien för. Vissa branscher får lägga tid på att parera olika utspel.
Alternativet är att man slås ut, och så har varit fallet för många ROT-företag. Det är beklämmande. Vita jobb börjar åter bli svarta. Det gagnar varken kunder, arbetstagare eller samhället. Jag tackar finansministern för debatten.
Anette Åkesson (M):
Sedan Uppdrag g ranskning avslöjade den så kallade paradisläckan har debatten om skatteflykt och skatteplanering tagit fart. Det visade sig att läckan inte rörde skatteflykt utan laglig skatteplanering. Arbetet med att teckna skatteavtal med de olika skatteparadisen påbörjades under Alliansen, och Sverige var redan under allianstiden mycket aktivt i det internationella arbetet mot skatteflykt.
Vi är politiskt överens om att den skatt som riksdagen har beslutat om och som behövs för välfärd, polis och försvar också ska betalas. I söndags presenterade regeringen det förslag man annonserat i budgetpropositionen: Man vill göra en lagändring genom att sätta en tidsgräns på två månader för den som själv rättar sina fel. Det är alltså ingen extra åtgärd för att komma åt skatteplanering utan har med skatteflykt att göra.
Varför har finansministern försökt skapa bilden av att det finns en konflikt i en fråga där riksdagens partier i allt väsentligt är överens?
Magnus Sjödahl (KD):
Det är en lite märklig interpellation som har ställts. Vi har uppmärksammat ett problem och föreslår en konstruktiv lösning. Det handlar om att barn i ekonomiskt utsatta hushåll har en mindre aktiv fritid än andra barn. Både flickor och pojkar deltar i mindre utsträckning i organiserade fritidsaktiviteter, och det vill vi göra någonting åt.
Därför kommer vi att lägga fram förslaget att införa en fritidspeng som är direkt riktad till dessa barn för att ge dem möjlighet att på samma villkor som sina kompisar delta i olika avgiftsbelagda fritidsaktiviteter. Det är en åtgärd som välkomnas av Rädda Barnen, som i sin årliga rapport pekar på bland annat just detta problem. I rapporten lyfts också fram att barnfattigdomen minskar.
Man säger också att den kommer att ha förutsättningar att minska ytterligare med de åtgärder som regeringen vidtar. Däremot var den avsevärt högre under den tid som Socialdemokraterna innehade regeringsmakten. Man kan ju undra om ni vill tillbaka till den tiden. Jag tror inte det, men man blir lite undrande när ni motsätter er ett konstruktivt förslag som skulle leda i rätt riktning.
Genom detta riktade stöd försäkrar vi oss om att även de barn som lever i familjer med långvarigt försörjningsstöd får möjlighet till en meningsfull fritid. Det finns kommuner som har infört detta, till exempel min hemkommun Lund. Där beslutades för två år sedan att införa detta, och där rådde politisk enighet. Så lyssna på era kloka partikamrater runt om i landet!
Underlaget lyder: "För barn som lever i familjer med långvarigt biståndsberoende är konsekvenserna allvarliga i nuet och riskerna höga för framtiden. Barn i familjer med långvarigt biståndsberoende har sämre hälsa, högre risk för droganvändande o.s.v." I tillämpningsföreskriften står: "Bidraget betalas ut mot uppvisande av kvitto eller genom att faktura lämnas till förvaltningen."
Det är högst okontroversiellt att man får ersättning för utlägg man har haft. Så fungerar det i många andra sammanhang - även för oss. När vi haft utlägg lämnar vi in kvitto och får ersättning. Det här med att stå med mössan i hand tycker jag närmast är en vulgärargumentation i sammanhanget. Jag tycker inte att den hör hemma här. Det är helt normalt att man lämnar kvitto och får ersättning för de utlägg man har haft. Konstigare än så är det inte.
Magnus Sjödahl (KD):
Jag håller naturligtvis med om att det är viktigt att det inte blir något utpekande av barn som redan befinner sig i en utsatt situation. Jag vill betona att det är viktigt att detta utformas på ett klokt sätt. Men jag förstår inte riktigt problemet ändå. Min erfarenhet är att när man betalar någonting, oavsett om det är i affären eller någon annanstans, får man ett kvitto.
Det var en ny upplevelse när jag handlade ett kilo äpplen på torget häromdagen och till och med där fick ett kvitto. Det är helt normalt. Man får ett kvitto när man betalar någonting, och sedan kan man ha möjlighet att få ersättning för det. Jag förstår inte att det ska göras så stort och så konstigt att man först får kvitto på ett utlägg och sedan får ersättning för det, alternativt att man, som i mitt exempel från Lund, lämnar fakturan direkt till förvaltningen, som sedan betalar den. Detta var ett exempel från Lund. Det finns 289 kommuner till i landet.
Jag känner inte till exempel från några andra, men det är möjligt att det görs på samma sätt på något mer ställe. Vi vill dock försäkra oss om att det införs i hela landet och att alla barn, oavsett var de bor och vilka kommunpolitiker som finns där, ska ges samma möjligheter. Det är därför vi tar det här initiativet. I den bästa av världar skulle kanske inte detta behövas, men vi är inte där och lär väl aldrig komma dit heller. Vi täcker upp brister där vi ser dem.
Det finns ett uttryck som lyder: Gör inte det goda till det bästas fiende. Här finns något som vi vill göra något åt. Naturligtvis hade det varit allra bäst om det inte hade behövts något försörjningsstöd eller någon fritidspeng över huvud taget, men här finns något som vi vill göra något åt. Jag vill fråga: Är det något slags vallöfte att ni vill avskaffa detta om ni får möjlighet, alltså att ni vill försämra för barn som lever i familjer med försörjningsstöd?
Kommer ni att göra det om ni får möjlighet?
Magnus Sjödahl (KD):
I Anders Ygemans interpellation ges en beskrivning som jag inte har särskilt mycket att invända mot. Det är tyvärr så det ser ut, och det är naturligtvis angeläget att komma till rätta med det av flera skäl. Förtroendet för svensk taxinäring naggas i kanten.
Jag skulle vilja hävda att till och med förtroendet för Sverige i sin helhet riskerar att skadas när besökare råkar ut för aktörer som har en närmast absurd överprissättning. Svensk taxinäring avreglerades sommaren 1990. Från att ha varit strikt reglerad i alla avseenden med av staten fastställda priser och geografiska områden där taxiföretagen tilläts verka blev det den 1 juli 1990 en nästan total avreglering.
Kring detta rådde en politisk enighet. Jag tror att den var nästan total. Reformen fick naturligtvis stora konsekvenser såväl för de verksamma i branschen som för kunderna. Man kan säga att det gick från ett dike till ett annat. En avreglering kräver dock att det finns vissa regler för att det hela ska fungera.
Det uppstod en hel del avigsidor, och de yttrade sig på olika sätt i glesbygd respektive storstadsområde. Ganska snart infördes krav på taxiförarlegitimation och på prisinformation som nu är obligatoriska. Det är bra åtgärder, men de skulle båda kunna förbättras ytterligare.
Legitimationen är dess värre inte någon garanti för gedigen yrkeskunskap, och prisinformationen är ganska svårtolkad för den ovane resenären. De största problemen är de så kallade friåkarna som inte tillhör någon central. De har en prissättning som ofta kraftigt avviker från den som gäller i de stora bolagen. I de stora centralerna ligger jämförpriset ofta på ca 300 kronor.
Det högsta pris jag har sett var vid Mynttorget häromdagen. Det stod 1 999 kronor. Det är alltså sex gånger så högt som det borde vara. Kunden erbjuds sannolikt inte en tjänst som är bättre, jag befarar att den till och med är sämre. En åtgärd som har hamnat i långbänk är den som interpellationen handlar om, nämligen att alla taxibilar ska tömma sina uppgifter till en redovisningscentral.
Det skulle underlätta kontrollen och minska möjligheterna till skattebrott. I dag tömmer alla bilar som är anslutna till en central sina uppgifter där, och skattemyndigheten kan enkelt kontrollera de bilarna. Men friåkarna som inte har koppling till någon central är mycket svårare att kontrollera. Detta borde ha varit åtgärdat för länge sedan. Jag hoppas verkligen att det inte kommer ytterligare fördröjningar. Jag är tacksam för det svar vi har fått om att det är på gång.
Konkurrens på lika villkor är något som den seriösa delen av taxinäringen ropar efter. Det är därför glädjande att processen nu tar fart. Remissförfarandet är i gång. Jag hoppas på ett ikraftträdande så fort som det låter sig göras.
Magnus Sjödahl (KD):
Ett positivt inslag i den utredning som gjorts och som nu remissbehandlas - jag har inte läst varje ord men dock skummat igenom den - är just det som Leif berörde, nämligen att vissa inte ska kunna undantas. Utredningen är tydlig med att möjligheten till dispenser från taxameter ska tas bort.
I dag hävdar en del att de har fasta körningar till fasta priser, att de riktar sig till vissa speciella kundkategorier och så vidare, och är därför undantagna. I förslaget är man tydlig med att möjligheten till dispenser inte längre ska finnas. Det har varit alltför enkelt att komma undan det kravet. Utan taxameter finns det ingen kassaapparat, vilket i det närmaste omöjliggör en skattekontroll.
Det är jättesvårt att veta hur mycket pengar som kommer in om det inte registreras någonstans. Sedan ska vi inte ha alltför stora förhoppningar på införandet av redovisningscentraler och tro att det skulle lösa alla problem i branschen. Den fria prissättningen har vi ju kvar, och den gör att kunder även framöver riskerar att få betala alltför mycket för sin resa. Jag tror att vi också framöver måste vara öppna för att vidta andra åtgärder.
Inte minst handlar det om problematiken kring terminalerna. Vilka taxiföretag ska få tillträde till platsen där resenärerna kommer ut efter sin tåg-, flyg-, båtresa? Och naturligtvis behövs mycket tydlig information om vad som gäller, för vi ska ha klart för oss att Sverige är ganska unikt när det gäller detta. Människor som kommer hit från andra länder är inte vana vid att man måste vara så välinformerad för att hamna i rätt bil.
Men, som sagt, jag ser fram emot att få besluta om propositionen, förhoppningsvis redan till våren, alltså under det här riksmötet.
Cecilia Dalman Eek (S):
Det är sant att skolan behöver breda överenskommelser. Där är vi överens. Men det är intressant att Moderaterna pratar om annat än den politik man står för och att ta ansvar för den politik som regeringen nu för. Ändå är Jan Björklund den utbildningsminister som efter andra världskriget har suttit längst vid makten. Då har man väl ändå någon sorts ansvar för utbildningen.
Jag talade om nedskärningarna i gymnasiet. I min hemkommun Göteborg har det skett en nivåsänkning med 115 miljoner. 8 miljoner av dessa 115 miljoner motsvarar det som regeringen säger är effektiviseringar. Resten är helt enkelt nedskärningar. Med de förutsättningarna äventyras många goda satsningar, bland annat dem jag nämnde på Angeredsgymnasiet och andra skolor. Hur kan ni påstå att ni satsar på gymnasiet samtidigt som ni gör kännbara nedskärningar?