KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann-Britt Åsebol (M):
Ja, vi har ett grundläggande problem i hälso- och sjukvården i dag. Jag har följt hälso- och sjukvården sedan ganska många år tillbaka och kan se vad som har hänt. Under alliansåren hände det mycket, åtminstone i mitt hemlandsting där vi hade tillgång till kömiljarden. Sedan togs den bort, och vad hände?
Som jag sa är jag lekmannarevisor hemma i landstinget, och vi har tittat på detta med vårdköer. Tyvärr är landstinget i Dalarna styrt av socialdemokratiska majoriteter sedan århundraden tillbaka, och vi har inte den vård som vi vill ha.
I revisionsrapporten har de professionella revisorerna tittat närmare på tillgängligheten i vården och konstaterar att det måste vara mer offensiva mål, en systematik i vården och en organisation som gynnar patienterna.
Man måste utveckla system för att inte hamna i den situation som Ester hamnade i när hon fick vänta på att få en bedömning av sin åkomma. Då måste man fråga sig: Är lagarna riktigt skrivna? Följer de upp den offensiva politiken på det sätt som vi vill?
Kan vi få lagar som specifikt tar till vara patienternas rättigheter och som kan eliminera allt det extraarbete som uppstår när vårdköer ska administreras?
Ann-Britt Åsebol (M):
Tack för svaret, landsbygdsministern! Den 30 juni 2000 var en ledsam dag i dalregementets historia. Ett förband med anor från 1600-talet lades ned, och många arbetstillfällen försvann från småstaden Falun. Den socialdemokratiska regeringen skulle då se till att arbetstillfällen skapades på orten.
Bland annat fick Falun ett dosapotek och ett distansapotek med ett hundratal anställda. Det var en kompensation för nedläggningen av I13. Dosapoteket lades ned 2011, och nu är det distansapotekets tur att försvinna från orten.
Ett femtiofemtal personer berörs av flytten av verksamheten från Falun till Stockholmsområdet, där grossistföretaget Tamro tar över verksamheten. Samtidigt har Parlamentariska landsbygdskommittén lagt fram sitt slutbetänkande med många förslag för att hela Sverige ska leva.
I betänkandet finns bland annat ett förslag om att utlokalisera 10 000 statliga jobb från Stockholmsområdet, och det låter ju bra. Men, fru talman, nu är jag, som har varit med länge i politiken, lite luttrad. Under 1970-talet utlokaliserades ett antal statliga verk till landsorten, bland annat Domänverket till min hemort.
Ett tiotal år senare flyttade Domänverket tillbaka till Stockholmsområdet, och man lämnade ett påkostat kontorskomplex åt sitt öde. Under många år gapade fina lokaler tomma. Jag är tyvärr inte alltför optimistisk om att ersättningsjobb kommer till stånd i de fina, nybyggda lokalerna där Apoteket AB haft sin verksamhet.
Min fråga kvarstår därför till landsbygdsministern: Vilka åtgärder ämnar ministern vidta för att hela landet ska få lika förutsättningar och för att öka den statliga närvaron i form av jobb, inte bara service, utanför Stockholmsområdet?
Ann-Britt Åsebol (M):
Jag tackar landsbygdsministern för frågorna. Det gläder mig som också bor i ett glest befolkat landskap att vi har en landsbygdsminister som verkar ta tag i dessa frågor och göra något åt dem.
Jag ska återkomma till landsbygdsministerns fråga, men först ska jag berätta lite hur det ser ut på distansapoteket i Falun, varifrån det nu ska flyttas 55 arbetstillfällen till Storstockholmsområdet. Ett distansapotek är ett apotek som sysslar med e-handel och har många kunder.
De stoppar ned mediciner i kartonger och skickar iväg ut till beställarna. För många av dem som arbetar på distansapoteket i Falun är det deras första jobb. De ungdomar som har dessa jobb lär sig hur det är att vara på en arbetsplats. De måste komma på en viss tid och utföra de utgifter de ska.
Här kommer inte skolbetyg i första hand, utan det viktigaste är de personliga förutsättningarna: att man kan passa tider och vill lära sig att komma in i det svenska arbetslivet. Det finns också en stor grupp med utländsk bakgrund. De får här en fin introduktion till hur den svenska arbetsmarknaden fungerar. De lär sig jobbet på jobbet så att säga.
De flesta jobben här lär man sig nämligen på jobbet. Nedläggningen berör också ett antal farmaceuter. Men vi i Dalarna kan glädjas åt att de stannar kvar, för som läget ser ut finns det gott om jobb för dem.
Farmaceuterna är en liten grupp, och de flesta jobben är så kallade enkla jobb - om nu ett jobb kan vara enkelt, men jag tror att det är den beteckningen den socialdemokratiska regeringen använder. Man vill ha en massa enkla jobb. Då förstår jag inte detta när man har möjligheten att genom ägardirektiv eller på andra sätt styra så att Falun kan ha kvar denna verksamhet.
Här är det som sagt personliga egenskaper och förutsättningar, inte betyg och lång utbildning, som gäller. Fru talman och landsbygdsministern! Jag tror på avregleringen. Det bästa vi har gjort är apoteksavregleringen.
Men eftersom vi har det statliga bolaget Apoteket AB har regeringen ett ansvar för att se till att dessa arbetstillfällen kan finnas runt om i Sverige.
Min fråga kvarstår: Vad vill regeringen och landsbygdsministern göra för att det ska bli fler enkla jobb av den typ som finns på distansapoteket i Falun, så att fler kan komma in i jobb?
Ann-Britt Åsebol (M):
Jag tycker inte om att säga att någon har fel. Men landsbygdsministern har faktiskt fel. Insjön är en liten ort söder om Rättvik och Leksand. Före avregleringen hade man inget apotek, men det har man nu.
Det är till och med öppet på söndagar, vilket man är tacksam för inte bara i Insjön utan i Leksand och Rättvik eftersom det innebär att också dessa orter har fått bättre service genom detta apotek.
Så helt korrekt var inte inlägget från landsbygdsministern om att det inte öppnas apotek på små orter. Det var egentligen inte avregleringen vi skulle diskutera utan de arbetstillfällen som jag värnar om på min hemort.
Det handlar om 55 personer av vilka de flesta har svårt att få jobb eftersom det inte finns så många enkla jobb på arbetsmarknaden i Falun. Det är personer som inte är lätta att placera på den allmänna arbetsmarknaden; de har helt enkelt svårt att få jobb. Nu är de oroliga för vad som ska hända. De är etablerade på orten med familjer, hus och utgifter. De måste få vardagen att fungera.
Jag menar att staten måste gå in och hjälpa till genom sitt bolag när man nu har ett sådant. Men landsbygdsministern säger att det inte är möjligt. Okej, men jag värnar om dessa 55 personer som kommer att kastas ut i arbetslöshet om ett år.
Ann-Britt Åsebol (M):
Jag deltar också i debatten eftersom samma sak har hänt i mitt hemlän Dalarna. Eva Lohman och jag har väckt en motion i Sveriges riksdag om detta. Det handlar alltså inte om hot och våld mot blåljuspersonal, utan det här är en väldigt speciell lagstiftning. Det är därför vi vädjar till ministern att ta tag i dessa frågor.
I mitt hemlän hände en olycka då ambulanspersonal som var på väg till sjukhuset med en hjärtpatient, en så kallad prio 1-utryckning, blev påkörd av en mötande bil. Ambulansen hamnade i diket, och de båda ambulanssjukvårdarna skadades. Genom sin arbetsgivare Landstinget Dalarna var de givetvis försäkrade under arbetstid, även i så kallad prehospital miljö, alltså i ambulansen.
Men nu uppstår problemet. Hade en olycka skett till exempel inne på akutmottagningen hade det betecknats som en skada i arbetet. Men eftersom skadan hände i ambulansen blev det en trafikförsäkringsfråga. Ambulanspersonalen utsätts, precis som vi hörde av Eva Lohman, för extra stor risk under sitt arbete i ambulansen eftersom deras arbetsplats till stor del är ett fordon.
De båda ambulanssjukvårdarna blev långvarigt sjuka med sjukskrivning som följd. Den påkörande bilens trafikskadeförsäkring trädde in, men ersättningen därifrån blev oförmånligare än landstingets arbetsskadeförsäkring.
I detta fall överklagade de drabbade beslutet till Trafikskadenämnden men fick svaret därifrån att sådana här händelser är sällsynta. Det är knappast det svar man vill ha i ett läge när man behöver hjälp. Det är självklart att arbetsgivaren ska hjälpa till om man råkar ut för en skada i arbetet. Det är inte meningen att de skadade själva ska behöva driva rättsprocesser när de har råkat ut för en olycka i arbetet.
Låt mig än en gång poängtera att det inte är hot och våld vi talar om, utan det är en väldigt speciell lagstiftning i dessa frågor. Är statsrådet villig att se över försäkringsskyddet för ambulanspersonal?
Ann-Britt Åsebol (M):
Jag tackar statsrådet för det positiva mottagandet av detta. Det ärende jag talar om från Västerdalarna har varit uppe i landstingsfullmäktige i Dalarna, där jag är revisor. Jag är alltså delaktig i detta.
Man har inte kommit till någon slutsats om ambulanspersonalens försäkringsskydd, och det är därför vi vädjar till ministern att se över frågan. Det behövs nationell förstärkning. Det är komplicerat, och det kanske finns mer komplexitet i detta än vad vi har lyft fram.
Om en allvarlig olycka inträffar och personal blir svårt skadad kan det inte vara meningen att de själva ska driva en rättsprocess. Det vore bra om arbetsmarknadens parter skötte detta, men i denna komplexitet är det något som inte fungerar mellan arbetsmarknadens parter.
Därför behövs det ett ingripande uppifrån och någon form av direktiv som gör att man ser över hela försäkringsskyddet för ambulanspersonalen. Det vi önskar med denna interpellation är att statsrådet ser över försäkringsskyddet för denna viktiga grupp, som varje dag räddar liv med risk för sitt eget liv.
Förhoppningsvis kan ministern hitta något i detta som man kan jobba med. Är det så att det är arbetsmarknadens parter som ska lösa detta får det väl vara det. Men jag tror att det finns en större komplexitet i det hela.
Ann-Britt Åsebol (M):
Att det blir rätt och riktigt är en fråga som ligger väldigt varmt om hjärtat för många av oss. Statsrådet och jag har förut diskuterat att vi vill ha sjysta villkor och att det ska stämma överens. I dag har det kommit två inlägg i debatten.
Det ena är från Försäkringskassan, där man tittar på hur många avslag som har skett inom assistansersättningen och hur vi ska kunna förstå den senaste tidens ökning. Man måste kanske lite grann ha det som bakgrund för att kunna se på detta med kostnader.
År 2012 avslogs 59 procent av alla ansökningar, att jämföra med 79 procent 2016. Jag vill ansluta lite grann till det Katarina Brännström sa och funderingen om vad som händer om man drar ned på ena sidan. Kommer kostnaden upp på någon annan sida? Jag hänvisar till den rapport som har kommit från Bengt Westerberg.
Han skriver tydligt i rapporten att det är hans egna ord och inget annat och att det inte är någon partipolitik bakom det.
Han påstår att regeringen utan föregående politisk debatt och riksdagsbeslut har uppmuntrat ett antal administrativa beslut som riskerade att urholka LSS-insatsen och att det bland annat har gjorts i regleringsbrevet.
Han har en fundering om det är en form av smygavveckling som nu sker i full öppenhet. Jag skulle vilja ha ministerns synpunkt på det.
Ann-Britt Åsebol (M):
Jag tackar inrikesministern för svaret. Jag noterar i svaret att ministern påpekar att det lokala arbetet ska vara basen i verksamheten, med ökad närvaro och tillgänglighet.
Den 15 maj meddelade polisen i Dalarna att man på grund av den ansträngda ekonomin tvingas stänga eller kraftigt begränsa öppettiderna för i stort sett samtliga polisstationer i länet - detta eftersom man helt enkelt inte har råd att anställa sommarvikarier. 17 av 19 polisstationer stänger helt från början av juni till slutet av augusti.
Det blir en tuff sommar för polisen i Dalarna. I Malung har det socialdemokratiska kommunalrådet och före detta riksdagsledamoten Hans Unander reagerat och sagt i ett uttalande: Öppethållandetiderna är redan i dag kraftigt begränsade. Situationen är ohållbar och oacceptabel.
Med tanke på att vi under sommaren har flera stora evenemang med många besökare anser vi att polisens beslut är felaktigt. Han fortsatte: Polisstationen i Malung lär ha en viss grundbemanning även under sommaren, men Polismyndigheten har ändå valt att låsa dörrarna till polisreceptionen.
Vi menar att en polisiär närvaro i samband med evenemangen och öppna polisreceptioner är nödvändigt för att kunna svara på allmänna frågor eller ta emot anmälningar ifall något inträffar, exempelvis misshandel, sexuella övergrepp eller parkeringsskador. Dalarna är ett turistlän och Sveriges andra största turistmål.
Vi har ett antal stora evenemang som drar tiotusentals besökare, allt från midsommarfirandet runt Siljan till dansbandsveckan i Malung med 50 000 besökare och sommarens vasaloppsvecka. Och då tar polisen semester. Ministern poängterade i sitt svar att det är viktigt med det lokala arbetet och synligheten.
Min fråga måste då bli: Hur väl tycker ministern att detta stämmer in på verkligheten när de flesta polisstationer i Dalarnas län är stängda under sommaren?
Ann-Britt Åsebol (M):
Jag tackar inrikesministern för de här synpunkterna, som jag har full förståelse för. Men jag kan fortsätta att ge exempel gällande tillströmningen av besökare till länets olika delar. Dalarna är ett län med en total bofast befolkning på ca 277 000. Under sommarmånaderna besöker ca 200 000 människor länet.
Det är väldigt många fler än vad som är fallet i åtskilliga andra delar av Sverige. Det är olyckligt ur ett medborgarperspektiv med stängda kontor, säger en kommunpolis. Tyvärr hjälper inte regeringens ytterligare tillskott till polisen under kommande år att förbättra tillståndet i Dalarna från och med nu och fram till att skolorna stänger. Redan nu är flera av polisstationerna stängda.
På polisens hemsida kan man läsa om polisens mål. "Polisens mål är att minska brottsligheten och öka tryggheten i samhället." "Närmare medborgarna, mer tillgängliga och tillsammans leder vi det brottsbekämpande arbetet för trygghet, rättssäkerhet och demokrati." Ett av de strategiska målen är trygghet i lokalsamhället.
Bland de långsiktiga målen står som första punkt: "Vi finns tillgängliga där medborgarna behöver oss." Hur tycker ministern att dessa mål stämmer in på verkligheten i Dalarna just den här sommaren?
Ann-Britt Åsebol (M):
Jag tackar återigen inrikesministern. Jag kan bara beklaga att det är på det här sättet. Jag ska självklart inte beklaga att poliserna vill ha semester, men jag beklagar att polisens resurser inte räcker till för ökat öppethållande. Synligheten är väldigt viktig på alla ställen i Sverige, även i ett litet län som Dalarna.
Det här med tillgänglighet via andra medel än att ha själva polisstationen att gå till kan också vara en åldersfråga. Medborgarna i länet är bekymrade, och poliserna själva är bekymrade över att resurserna inte räcker till. Det här är beklagligt. Förhoppningsvis klarar vi oss i länet under den här sommaren, men fortsättningsvis får vi hoppas på att det blir bättre framöver.
Just nu, den här sommaren, är det dock inte pengar och tillskott till polisen som hjälper, utan nu står vi där med 17 av 19 polisstationer obemannade.
Ann-Britt Åsebol (M):
Det stämmer som statsrådet säger att assistanskostnaderna har ökat under de senaste åren. Men i stället för att oroa en redan skör grupp människor och deras anhöriga med de här neddragningarna av den personliga assistansen undrar jag om man inte borde undersöka varför kostnaderna har ökat och om det, om det skulle visa sig finnas fusk inom assistansersättningen, skulle vara Ekobrottsmyndigheten och polisen som får utreda de fallen.
Ann-Britt Åsebol (M):
En rapport som har gjorts på uppdrag av Finansinspektionen om finansiella aktiviteter kopplade till personer i Sverige visar att pengar från Försäkringskassan avsedda för bland annat assistansersättning används för att bekosta terrorkrigsresor. Det som beskrivs i rapporten är oroande, att delar av skattebetalarnas resurser som är avsedda att hjälpa funktionshindrade används till terrorkrigsresor.
I rapporten framkommer det också att det kan finnas ett mörkertal och att dessa resor fortfarande kan förekomma. Assistansersättning ska användas till att stödja funktionshindrade. Allt annat är oacceptabelt - det har statsrådet och jag diskuterat förut. Jag vill fråga Åsa Regnér: Vilken analys gör statsrådet av att det förefaller som att assistansersättning har använts för att finansiera terrorresor? Vilka konkreta åtgärder avser statsrådet att nu vidta för att detta inte ska hända igen?
Ann-Britt Åsebol (M):
Mitt hemlän Dalarna är ett stort turistlän dit många kommer på sommaren för att fira midsommar men också för att njuta av den vackra naturen. Men i sommar stänger polisen i Dalarna 15 av länets 17 stationer på grund av att man inte har pengar. Det är anställningsstopp. Man har heller inte råd att anställa sommarvikarier, säger polisområdeschefen.
Från den 19 juni, alltså före midsommar, till den 25 augusti kommer stationerna att vara stängda i turistlänet Dalarna. Det är klart att det här skapar oro. Vad anser statsministern om denna situation?
Ann-Britt Åsebol (M):
Tack, Maj Karlsson, för en bra fråga! Jag tror att alla vi som sitter i den här kammaren har ett gemensamt ansvar att se till att vi ska få sjysta regler och tydliga lagar som kan förstås och behandlas rätt för dem som är i behov av det när det gäller LSS. När det gäller kostnader och annat vill vi fokusera på kvalitet.
Det är kvalitet som är det viktiga, och vi har sett att den här lagen - och där tror jag också att vi har ett gemensamt intresse - inte är tydlig. Det är därför vi vill se en utredning av den. Vi vill se en fullkomlig utredning med alla kort på bordet för att utifrån det bedöma vad vi ska göra åt den här lagen. Det är vår grund för det hela. Sedan kan man väl säga att även alliansregeringen har tillsatt utredningar kring de här frågorna som är komplexa.
Jag emotser att vi får en fullständig utredning där man ser helheten och att vi kan göra en bra och tydlig lag efter det.
Ann-Britt Åsebol (M):
Jag skulle vilja vända det här något. Du är en av dem som stöder regeringspartierna när det gäller budgeten, Maj Karlsson. Jag tycker att det är lite märkligt att man stöder en budget där elcyklar subventioneras.
Maj Karlsson hade kunnat säga: Nej, vi ställer oss inte bakom den här budgeten, för vi tycker att det är betydligt viktigare att man satsar på LSS. Det är ju någonting som du brinner för. Men det har vi inte hört, utan ni stöder regeringens budget där man prioriterar, vad vi tycker, felaktiga saker.
Du och ditt parti skulle kunna göra en insats genom att inte stödja regeringen i sådana frågor.
Ann-Britt Åsebol (M):
Ja, vinst i ett företag är nödvändigt för att företaget ska kunna växa, expandera och erbjuda trygghet för ägare och anställda - utan vinst, ingen välfärd. Ju fler framgångsrika företag vi har i vårt land, desto bättre går det för hela landet.
Även om vinsten inte alltid är det huvudsakliga målet för företagen är vinsten nödvändig för att företagen ska överleva och för att företagare i det långa loppet ska kunna säkerställa den välfärd som vi behöver och vill ha. När en verksamhet går med vinst startar en positiv spiral i samhället.
Går det bra för ett företag går det också bra för andra. Framgången smittar av sig. Statens finanser förbättras eftersom företagen betalar skatt på sina vinster och eftersom de löntagare som finns i företagen betalar skatt på sin lön. Detta är en förutsättning för att vi ska kunna utveckla inte bara sjukvården, som i det här fallet, utan också hela samhället.
Men jag vill komma tillbaka till sjukvården, eftersom vi har denna debatt med sjukvårdsministern. I mitt hemlän Dalarna har vi Sveriges längsta vårdköer. Vi har också minst antal privata vårdgivare.
I landet är det ungefär 35 procent av oss alla som går till en privat vårdcentral eller till en privat vårdgivare i primärvården. I landstinget Dalarna, där det är ungefär 275 000 invånare, har vi tre eller möjligtvis fyra privata vårdgivare.
I vårt grannlän Västmanland är 40 procent av vårdgivarna i primärvården privata. Där har man inte lika långa köer. Jag har naturligtvis en fundering: Hänger det här ihop? Vi har få privata utförare. Är det därför vi också har de långa vårdköerna?
Det vore intressant att höra statsrådets invändningar eller möjligtvis förklaringar till att det ser ut på det här viset. Varför måste det vara så att vården blir på detta vis i ett landsting där inte utbudet finns på samma sätt? Vårt grannlän har ett betydligt bättre utbud, och där ser det också betydligt bättre ut inom hälso- och sjukvården.
Jag stannar där, fru talman, och hoppas på ett bra svar från statsrådet.
Ann-Britt Åsebol (M):
Visst är det skillnad på om det är en alliansstyrd regering eller en socialistisk regering. Det är lite synd att det är så svart och vitt. Det finns faktiskt saker man kan ta lärdom av varandra.
Rapporten Vårdval med förhinder visar att den landstingsdrivna primärvården i tre av fyra landsting går med underskott. Det sker i de landsting där det inte finns valfrihet. Valfrihet är oerhört viktigt.
I rapporten har Lars Stjernkvist, partikollega till statsrådet, uttalat att det behövs valfrihet och mångfald på lika villkor.
Om en landstingsdriven primärvårdscentral - vårdcentral eller hälsocentral - går med förlust går landstinget in och kompenserar. Men om jag driver en privatägd vårdcentral går den i konkurs.
Det är lite märkligt att det offentliga, det vi betalar skatt till, går in och täcker i stället för att se på vad den privata vårdcentralen gör som är så bra och vad som kan läras av den. Hur ser verksamheten ut, och hur kan den gå med vinst? Det måste den göra eftersom den annars inte skulle finnas. Lär av de bra exemplen, och se till att landsting och den privata vården kan samverka på lika villkor.
Ann-Britt Åsebol (M):
Tack, statsrådet, för frågor och för vissa svar! Det har ändå skett vissa saker under den här mandatperioden, och det har kommit fram ett par utredningar. Min fråga är fortfarande: Varför tar det så lång tid? Sedan utredningen lades fram, 2015, har det gått två år. Där finns en lång rad exempel och förslag på hur man ska lösa de här frågorna.
Ska vi dessutom tala om pensionärsskatten kan jag säga att vi under alliansperioden, den förra mandatperioden, sänkte skatten med 14 miljarder kronor. Och tala inte om skatt! Jag är själv pensionär och har sett vad skatten kommer att innebära när jag som gammal kommun- och landstingsanställd kommer att mista 1 000 kronor den dagen jag börjar ta ut min pension.
Staten kanske sänker skatten på ett ställe, men den höjs på ett annat ställe. Konstant har vi allt fått lite mindre i plånboken än vad vi hade tidigare. Jag vill komma tillbaka, statsrådet, till den utredning som kom strax före jul, Lån och garantier för fler bostäder , där det finns ett antal bra förslag.
Statsrådet säger att utredningen bereds i Regeringskansliet. Den innehåller intressanta förslag om alltifrån en översyn av K3-regelverket till en försöksperiod på fem år för startbidrag för byggemenskaper och så vidare.
När ämnar statsrådet Peter Eriksson se till att utredningen kommer till riksdagens bord, så vi kan diskutera lite verkstad här och inte bara använda politisk retorik?
Ann-Britt Åsebol (M):
Kultursamverkansmodellen var en reform som Alliansen drev igenom för att skapa goda möjligheter för ett rikt kulturliv med både bredd och djup som bejakar prioriteringar och variationer vad gäller kulturlivet. I mitt hemlän Dalarna spelar modellen stor roll. Dalarna har ett rikt och vitt kulturutbud och är en region som står för mångfald och tolerans.
Det är den regionala nivån som måste få avgöra om och hur stödet ska nå målen. Fru talman! I regeringens vårändringsproposition kan jag läsa att Skapande skola får en minskning med 10 miljoner, bidrag till regional kulturell verksamhet minskar med 6 miljoner, särskilda insatser inom ungdomspolitiken får minus 25 miljoner och idrotten minus 20 miljoner.
Min fråga till kultur- och demokratiminister Amanda Lind blir: Hur stämmer detta överens med fördelningen av statliga kulturmedel där regeringen ger riktade bidrag till vissa verksamheter?
Ann-Britt Åsebol (M):
Kultur ska vara en självklar del av barns och ungas vardag. De ska kunna ta del av de olika konstnärliga uttrycken och möjligheterna. Jag återkommer till mitt hemlän Dalarna, som ligger en bit ifrån Stockholm, men inte så väldigt långt därifrån. När det gäller fri entré till statliga museer finns ju de flesta av dessa museer i Stockholm, och det gynnar inte barnen på landsbygden i Dalarna.
Jag skulle därför ändå vilja se större regionala satsningar.