Karin Pilsäter (FP):
Jag vill börja med att hälsa Pär Nuder välkommen, inte till riksdagen men till att delta i de här sammanhangen. Jag hoppas att vi ska ha ett konstruktivt och trevligt utbyte under de två år som är kvar tills det blir skifte på den här posten - om det inte händer något oväntat under mellantiden, så att det går snabbare.
Det finns många utmaningar att ta tag i redan nu, och vi kan i dag, 2004, summera lite grann hur tio år med en socialdemokratisk regering har varit hittills.
Vi har fortfarande över en miljon människor som står utanför arbetsmarknaden, även om det inte alltid är samma personer från dag till annan, och vi har färre företagare nu än vad vi hade 1994 efter den kraftigaste lågkonjunkturen i mannaminne.
Under de här tio åren har Socialdemokraterna klarat av den budgetsanering som påbörjades av den borgerliga regeringen, men man har också hunnit med att i hög grad förslösa vad man uppnådde. Man har klarat av att genomföra ett antal viktiga reformer.
Några av dem påbörjades under den borgerliga regeringen, och en del har skett i samarbete med borgarna senare, till exempel pensionssystemet som nu är en oerhört viktig beståndsdel i det goda ekonomiska klimat som finns i Sverige. Vi har en självständig riksbank. Man har klarat av låginflationspolitiken, även det i samarbete med de borgerliga partierna. Vi har ett EU-medlemskap - det handlar om ett samarbete med åtminstone flertalet borgerliga partier.
Och vi har fått en ny budgetlag och reformerad budgetprocess. Även det skedde med stöd av och i samarbete med de borgerliga. Jag skulle kunna räkna upp många fler reformer, men det blev i stort sett reformstopp någon gång 1998, 1999, 2000. Sedan dess tycker jag inte att det har skett särskilt många viktiga reformer som för de ekonomiska villkoren framåt.
Däremot har man alltså undergrävt budgetprocessens ramverk och ägnar sig nu åt ett ganska oförblommerat fusk. Jag tycker att det var ganska intressant att se omslaget på det här betänkandet, som vi pratar om i dag och som handlar om ramarna för statsbudgeten och riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Herr talman!
Jag vet inte om det är finansutskottets kansli eller riksdagens tryckeriexpedition som har haft roligt när de har gjort illustrationen till statsbudgeten. Det är just en ram. Allting får inte plats innanför den, och då lägger man det raskt utanför i stället. Det här omslaget är en ganska bra bild av den svenska statsbudgeten och regeringens och dess stödpartiers sätt att hantera statens finanser.
Det som har hänt är just att man har undergrävt budgetramverket och lagt utgifter utanför utgiftstaket. Därmed har man lyckats åstadkomma en situation där vi lånar 50-60 miljarder kronor varje år. 1999-2000 bröts den goda utvecklingen när det gällde statsfinanserna.
Det var inte bara högkonjunkturen som gjorde att det kom pengar som brände i fickorna, utan någonstans verkade man också trött på att bedriva den här mer ekonomiskt ansvarsfulla politiken. Vi kommer nu att gå in i nästa lågkonjunktur med ett stort underskott.
Som det ser ut nu är det på 50-60 miljarder, men ingen ska slå i mig att regeringen har för avsikt att gå till val 2006 utan kostsamma vallöften. Om ni får hållas kommer naturligtvis underskottet att då vara större. Herr talman! Det är inte bara budgetpolitiken som går i fel riktning. Det gäller även det som är grunden för välståndet.
Det är trots allt inte regeringen och regeringens politik som skapar välstånd. Däremot skapar man viktiga förutsättningar. Ett viktigt förslag som går i helt fel riktning är det om sjuklönen. Det har mycket större konsekvenser för Sverige än den summa pengar som det påverkar sjukförsäkringskostnaderna med att man nu privatiserar.
Det är ganska fascinerande att den här regeringen och deras stödpartier som är så mycket emot privatiseringar vill privatisera en del av den här försäkringen och lägga ut försäkringsuppgiften på enskilda småföretag. Det här är dubbeldumt. Det är dåligt för människor som är utsatta på arbetsmarknaden. Det försvårar för de människor som i dag redan står utanför, och det försvårar för företagandet.
Jag träffade i förrgår en företagare, Bodil. Hon har nu sagt upp sin anställda som får sluta den sista december. Den avgörande orsaken till det var just sjuklöneförslaget. Man kan inte ta den risken. Det är inte bara ett dåligt förslag. Det är en signal till företagandet och arbetsmarknaden som går i helt fel riktning. Ett annat förslag som går i helt fel riktning är friåret.
Om det är något som vi inte behöver är det nya ledighetsreformer där man skickar hem viktiga personalgrupper. Det är helt fel signal. Detsamma gäller stopplagen, som ni sitter och arbetar med på Regeringskansliet. Den är till för att sätta stopp för kreativitet och utveckling inom viktiga områden inom sjukvården och se till att människor inte får möjlighet att välja mellan olika arbetsgivare.
Den är till för att försvåra för kvinnors valfrihet att både etablera sig som sina egna och att ha flera arbetsgivare att välja på. Det är helt fel signaler i en tid när vi behöver all kreativitet för att förbättra kvinnors arbetsmarknad och för att förbättra sjukvården. Ni höjer skatten på uppbyggnad av eget riskkapital i företagandet. Äntligen har ni lagt förslag om att ta bort arvs- och gåvoskatten.
Men det betalas med höjd skatt när samma kapital byggs upp. Det är klassisk socialdemokratisk politik. Det är fel att kämpa ihop pengarna med hårt arbete, men det är okej att få dem. Det är precis som att det är okej att vinna på Lotto men att det ska beskattas extra hårt om det gäller hårt arbete. Man brukar säga att det handlar om att förvärva, ärva och, tredje steget, fördärva.
Vad ni gör nu är att försvåra den första punkten i det här, vilket gör att det kommer att finnas mindre att ärva. Herr talman! Det här behöver bytas ut mot en liberal reformagenda som går ut på att fler ska jobba, fler företag ska starta och växa i Sverige och statsskulden ska sjunka. Det handlar om de grunder på vilka välståndet skapas. Vi måste återupprätta arbetets värde. Då handlar det både om mycket konkreta förslag och om attityder.
Jag skulle vilja säga, herr talman, att det inte är som Pär Nuder har sagt i något uttalande att företagandet behöver förändrade attityder i stället för skatteförbättringar. Skatteförbättringarna kommer ju ur en förändrad attityd.
Ni har en helt felaktig attityd både till arbetets värde när ni föreslår friår och till företagandets värde när ni föreslår höjda skatter för företagande. En annan attityd som behöver förändras gäller förtidspensioneringarna, som nu har sprängt halvmiljonstrecket.
Det är oerhört viktigt, både att vi har en väl fungerande sjukförsäkring och att det som skyddsnät för dem som trots alla tänkbara insatser inte kan återkomma på arbetsmarknaden helt eller delvis finns en förtidspension. Men ni har ju förvandlat det systemet till ett sätt att kasta människor på sophögen om de inte passar in perfekt som en pusselbit exakt där de är. Det tycker vi är helt oacceptabelt.
I vårt budgetförslag och vår ekonomiska politik är en viktig hörnpelare att reformera vården, se till att människor får tillgång till vård, reformera rehabiliteringen och se till att sjukförsäkringen blir en social försäkring återigen. Vi vill också reformera arbetsmarknadspolitiken. Det är oerhört viktigt. Arbetsmarknadspolitiken måste se till att slipa ned trösklar och underlätta för människor att komma in på arbetsmarknaden.
Vi vill ha en jobbgaranti och se till att integrationspolitiken fungerar så att människor kan komma in, inte permanent stängas ute. I flera års tid har ni utlovat att det skulle bli konkreta förbättringar när det gäller invandrares möjlighet att ta sig in på arbetsmarknaden. För två år sedan kommenterade jag det som: Sverige, var god dröj! Det var som man sade i taxiväxeln innan taxi avreglerades.
För ett år sedan kunde jag kommentera era förslag med: Sverige, var god dröj! Ni behåller er plats i kön. I år får vi väl lägga till: Medan ni väntar spelar vi lite musik. Sverige är sämst på att integrera invandrade män på arbetsmarknaden. De vill inte att ni ska spela lite musik medan de väntar. De vill att vi ska lägga om integrations- och arbetsmarknadspolitiken så att de kan komma in på arbetsmarknaden och försörja sig själva.
Herr talman! Vi vill lägga om både den ekonomiska politiken och budgetpolitiken på sådant sätt att vi begränsar utgifterna och statens åtagande. Jag tror att vi behöver vara fler som säger ifrån att staten inte kan ta ansvar för allting i människors liv. Det har vi inte råd med.
Då får vi ett orimligt och olidligt samhälle där människor inte får någon personlig frihet och möjlighet att utforma sitt liv och sin vardag efter eget tyckande. Man måste få ta ansvar för sitt eget liv. Det är skälet till att vi radikalt vill lägga om bostadspolitiken. Det kommer också att spara stora summor och sänka priserna för enskilda människor.
I energipolitiken måste vi sluta med att stänga väl fungerande kraftproduktion på ett sätt som gör att miljöförstöringen kommer att öka och statsfinanserna försämras. Vi vill ha en annan mediepolitik där människor får bestämma själva vilken typ av apparater de ska ha. Skattebetalarnas pengar ska inte användas till det.
På en lång rad områden behöver vi göra sådana här skiften i attityden till vilka åtaganden staten ska göra. Herr talman! Politiken skapar inte välståndet, men den skapar förutsättningarna. Inom ramen för en politik för jobb och företagande tycker vi i Folkpartiet att det är viktigt att lyfta fram några punkter där vi vill öka anslagen. Det gäller stödet till handikappade.
Assistanssystemet och tillgängligheten ska förbättras. Äldrevården behöver tillskott. Den internationella solidariteten behöver manifesteras genom ett höjt bistånd, rättssamhället förstärkas och en jämställdhetsbonus införas i föräldraförsäkringen så att vi kan ta ett steg mot ett mer jämställt samhälle. Herr talman!
Jag står givetvis bakom samtliga våra reservationer men vill för tids vinnande yrka bifall bara till reservation nr 1.