Ardalan Shekarabi (S):
Det som Elisabeth Björnsdotter Rahm beskriver som oreda och djungel är alltså olika regler som införs för att öka den ekonomiska tryggheten för människor som påverkas av pandemin utifrån olika situationer. Om vi inte hade infört karensersättningen hade människor förlorat pengar på att vara hemma den första dagen. Och då hade vi förmodligen också haft en negativ effekt på smittspridningen, eftersom många människor inte har råd att förlora inkomsten.
Om vi inte hade infört en särskild ersättning för människor i riskgrupper, då hade de som inte kan arbeta för att de tillhör en riskgrupp och inte kan anpassa sitt arbete inte fått någon ersättning. Om vi inte hade tagit bort kravet på läkarintyg hade vi inte avlastat sjukvården, och då hade det varit svårt för en hel del människor att kunna vara hemma och isolera sig när de är sjuka.
Vi har varit väldigt noga med att så snabbt som möjligt sätta in rätt åtgärder för de olika grupper som påverkas av pandemin. Jag skulle vilja säga att vi har gjort detta i nära dialog med riksdagen, och det vill jag verkligen understryka. Jag vill inte att regeringen ska ha hela äran för det, utan det är ett samarbete i ett väldigt svårt läge. Men jag vill verkligen vidhålla att det var rätt bedömningar. Det var rätt att införa en ersättning för riskgrupper.
Det var rätt att ta bort kravet på läkarintyg. Det var rätt att införa en karensersättning. Det var rätt att också justera regelverket för att underlätta för människor som drabbas av pandemin. Finns det risk att det finns människor som utnyttjar detta felaktigt? Ja, det gör det. Men vi måste i detta läge, mitt i en pandemi, sätta hela vår befolknings intressen och behov i fokus.
Vi kan inte med hänvisning till att några kanske missbrukar detta system låta bli att göra något åt det faktum att vi har människor som tillhör riskgrupper och som behöver ha en ersättning för att de inte kan arbeta.
Vi kan inte med hänvisning till att människor kan komma att utnyttja denna karensersättning på fel sätt låta bli att kompensera inkomstbortfallet för undersköterskor och alla yrkeskategorier som jobbar i sjukvård och äldreomsorg och tar risker för oss. De behöver få en ersättning från och med den första sjukdagen. Politik handlar om intresseavvägningar. Vi är väl medvetna om det. Men jag är övertygad om att vi fokuserar på rätt sak.
Hur stöder vi svenska medborgare i ett svårt läge? Hur underlättar vi livet för våra medborgare? Hur ser vi till att klass faktiskt beaktas i våra beslut, så att vi får så jämlik effekt som möjligt av våra åtgärder? Då spelar det faktiskt roll att vi sätter in till exempel karensersättningen. En del kan tycka att karensersättningen inte är tillräckligt stor.
Men för den som drabbas och som har en svag ekonomi innebär denna karensersättning ganska mycket. Det är ju det här som det handlar om: att se helheten, se behovet som finns i ett samhälle under en pandemi, våga släppa sina skygglappar, våga släppa de ideologiska låsningarna och sätta landets intressen i fokus.
Om vi får mer av den stämningen i sjukförsäkringen skapas det kanske också förutsättningar för svensk vänster och höger att enas kring ett antal frågor som handlar om att göra tryggheten bättre för våra medborgare. Så länge vi fastnar i de politiska spelen, låsningarna och skygglapparna är det i slutändan våra medborgare - de sjuka, de funktionsnedsatta, de som är i behov av de sociala försäkringssystemen - som drabbas. Jag tror inte att någon av oss vill det.
Jag är övertygad om att Elisabeth Björnsdotter Rahm är lika engagerad för att även den delen av vår befolkning ska få bättre villkor och bättre liv.