Staffan Danielsson (C):
Griskötts, nötkötts- och fjäderfäproduktionen har minskat kraftigt i Sverige, och mjölkproduktionen är nu i en stor och djupt allvarlig kris, vilket dränerar mjölkgårdarna på kapital och leder till konkurser och nedläggningar.
En konkurs för en lantbrukare är helt förödande, eftersom man i princip alltid borgar för lånen också med sin privata ekonomi och därför ofta både förlorar gården och får släpa med sig miljonskulder vidare i livet.
Många vanliga mjölkbönder - ekomjölken omfattas knappast av krisen - som gjort mångmiljonsatsningar det senaste decenniet, oftast uppmuntrade av rådgivare, näring, politiker och banker, ser nu sina kalkyler ligga i spillror när mjölkpriset är på 1980-talsnivå på grund av avregleringen inom EU och Rysslands och Kinas minskande import.
Det är bra att EU nu diskuterar olika åtgärder, som produktionsbegränsningar, exportstöd och nationella stödinsatser, för så djup är krisen. Statsrådets svar är kort och magert som en sticka, tycker jag. Det är bra att Sven-Erik Bucht tror på svensk mjölkproduktion, trots att den blöder. Han ser det som "en utmaning för våra mjölkföretag att hitta strategier" när priset är på 1980-talsnivå. Jo tack!
Väldigt lite har gjorts av regeringen. Man har kommit med en handlingsplan, tal om lånegarantier som inget bidde och sänkt arbetsgivaravgift för den först anställde i ett företag utan anställda. Det är bra men väldigt lite. Statsrådet nämner ersättning för utökad klövhälsovård och några andra saker. Hör inte statsrådet hur tomt och ihåligt detta ekar?
Vore jag en hårt pressad mjölkbonde med illröda resultatsiffror och konkursen hängande över huvudet skulle jag slita mitt hår. Är det då de enskilda företagarnas fel att de investerat och i någon mån förlitat sig på den prisstabilitet som rått de senaste 100 åren? Eller har staten också ett ansvar genom radikalt ändrade förutsättningar? Det senare är vad jag tycker.
De senaste åren har staten genom olika regleringar svarat för en stabilitet i villkoren, eftersom mjölkproduktion är oerhört arbets- och kapitalkrävande och en bonde som investerar tungt måste förlita sig på stabilitet. Sådan har också funnits. Men nu är det en helt annan situation. EU har tagit bort sina mjölkkvoter. Ryssland och Kina har minskat sin import.
Mjölkpriset har sjunkit från 3,50 per kilo till 1980-talsnivå, det vill säga 2,50-2,60 kronor per kilo mjölk. Andra länder agerar. De känner ett ansvar för att stödja hårt pressade företagare när krisen är som värst. Det har talats vitt och brett om kreditgarantier från regeringen, men det bidde inget. Regeringen stödde inte Centerpartiets förslag om lägre dieselskatter, inte heller att EU temporärt skulle bidra till att minska överskotten.
Kommer regeringen att ställa sig bakom frivilliga produktionsbegränsningar, som nu diskuteras, och använda den möjlighet till nationellt stöd som kan öppna sig? Kommer regeringen att använda mer av landsbygdsprogrammet för riktade miljöersättningar till mjölkgårdarna? Kommer regeringen att stödja en nationell kampanj för att stötta svensk miljövänlig mjölkproduktion, en bred kampanj för att köpa mjölk, ost och fil som är närproducerad under goda miljö- och djurskyddsbetingelser?
Det behövs åtgärder, Sven-Erik Bucht, men det har varit magert med sådana. Det är bra med en strategi för framtiden, men det behövs också action nu. Jag kan bara tala för de mjölkbönder jag träffar. De är förtvivlade, för det går inte runt med rådande priser. Man blöder. Det är inte bra för svensk landsbygd, svensk livsmedelsindustri, svenskt lantbruk eller Sverige.