Sven Otto Littorin (M):
Nej, det är nog inte det, tyvärr, och jag är precis lika orolig som interpellanterna, speciellt Matilda Ernkrans, som pekar på den personliga oro som de som blir varslade eller får uppsägningsbesked naturligtvis känner. En vass prognosmakare som jag känner uttalade att detta och nästa år skulle bli ett par - ursäkta uttrycket - skitår.
Tyvärr finns det väl ingen anledning att revidera den prognosen, framför allt vad gäller de direkt berörda, de som kommer att förlora jobbet under dessa år, samt deras familjer. Monica Green går loss och lämnar interpellationens frågor för en allmän attack på regeringen, och det förstår jag; det är Monica Greens rätt att göra det.
Om jag försöker gå tillbaka till den grundläggande frågeställningen i interpellationen - vad vi kan göra för att arbetslösa ska ha möjlighet att skaffa sig en påbyggnadsutbildning eller motsvarande - vill jag upprepa det som jag försökte säga i mitt första inlägg, nämligen att det finns flera sådana möjligheter i dag. För att åter sammanfatta har vi alltså 3,3 miljarder kronor mer till utbildningssystemet i budgeten och i decemberpaketet.
I decemberpaketet har vi 4 miljarder mer till arbetsmarknadspolitiska insatser, och 2,8 miljarder finns i dag redo i Europeiska socialfonden för utbildningsinsatser för personer som är anställda och har blivit varslade. Jag delar naturligtvis Lars Johanssons bedömning att det är mycket bättre att försöka behålla kompetensen än att dela ut vidlyftiga bonusar till vd:ar. Det är lätt att ansluta sig till den slutsatsen.
Lars Johansson vill att vi ska vara mer aktiva från statens sida genom att gå in och på olika sätt finansiera inte bara utbildningsinsatsen i sig utan också lönekostnaden, och det är det jag har problem med. När det gäller utbildningsinsatsen i sig vill jag dock påpeka att av de 2,8 miljarder som nu finns redo i Europeiska socialfonden är hälften av medlen samfinansierade av staten via statsbudgeten. Det är så systemet fungerar.
Det finns alltså resurser redo i dag. Vi har 60 000 fler som omfattas av decemberpaketet i olika delar, och på det sättet har vi möjlighet att försöka hjälpa dem tillbaka. Det grundläggande problemet är - och det vet jag att Lars Johansson och interpellanterna är överens med mig om - att vi inte kan trolla fram kunder till företagen. Ingen av oss är prognosmakare nog för att kunna säga när det vänder eller veta hur lång tid vi ska ha olika typer av permitteringslönesystem.
Det gamla systemet gällde i 45 dagar. Finns det någon som på fullt allvar tror att den internationella lågkonjunkturen ska vända på 45 dagar? Nej, det är det ingen som tror. Förmodligen kommer det att dröja bra mycket längre. Det blir ett dyrt och trubbigt instrument utan några som helst garantier.
Risken är uppenbar att vi tränger undan resurser som vi avsatt för långtidsarbetslösa, funktionshindrade, personer med invandrarbakgrund, personer med olika typer av problem i livet som sett både en och annan högkonjunktur passera. Risken är att de inte ska få några resurser för att en duktig metallare på Volvo i stället ska kunna få utbildning betald av staten i form av lön en dag i veckan eller motsvarande.
Jag vet inte vad interpellanterna och Lars Johansson säger, men, fru talman, jag har väldigt svårt att argumentera för den sortens ordning, även om jag förstår den oro som interpellanterna och Lars Johansson ger uttryck för.