Elisebeht Markström (S):
Jag ser att mina kolleger från utskottet ännu inte har dykt upp, men jag tror att jag får börja ändå.
Jag hade tänkt tala lite grann om behovet av en genomtänkt strategi för att minska brottslighet, hot mot folkvalda, behovet av stöd till brottsoffer som har utsatts för hatbrott, hälso- och sjukvårdens bemötande av barn och alliansens 180-gradiga omsvängning när det gäller brottsskadeersättning.
Det var en kort sammanfattning av vad jag tänkte ta upp från detta betänkande, som handlar om en rad olika saker. Detta är det som jag har valt. Herr talman! Jag står bakom alla våra reservationer, men vill förstås bidra till att spara tid, så jag yrkar bifall till endast reservation 1.
Vi socialdemokrater hävdar att det är nödvändigt när vi diskuterar brottsutveckling att utgå från en analys som innefattar orsakssammanhang om hur kriminalitet uppstår. Det räcker inte med aldrig så många poliser, aldrig så hårda straff eller för den delen aldrig så gott brottsofferarbete. Det är inget av detta som ensamt bringar ned kriminalitet i ett samhälle.
Det handlar om så mycket mer. Jag anser att regeringens politik saknar en sådan analys. Vi lever i en tid där alla kurvor i det här sammanhanget pekar åt fel håll. Vi kommer att få ökad arbetslöshet, allra mest bland ungdomar, ökad fattigdom och i värsta fall utslagning av stora grupper som kommer att falla utanför trygghetssystemen.
Barnfattigdom är ett begrepp som vi kommer att få vänja oss vid, när många barns föräldrar blir av med både arbete och ersättningar. Det här är, herr talman, en klassisk beskrivning av en grogrund för ökad kriminalitet i ett samhälle. Klyftorna mellan människor ökar, mellan dem som har så väldigt mycket och dem som har väldigt lite.
Vi menar att det behövs en handlingsplan för att bringa ned våldsbrotten och därmed också antalet brottsoffer. Detta avslås av majoriteten, som i och för sig kan känna sympati för vårt förslag, skriver man i betänkandet, men inte är beredd att gå längre än så. Nu är det inte sympati som krävs, utan handlingskraft och resultat.
Som sagt går utvecklingen nu åt fel håll. I likhet med Sveriges Kommuner och Landsting kallar vi i oppositionen på regeringens engagemang när det gäller att motverka övergrepp mot förtroendevalda.
Det ligger i farans riktning att personer som har ett politiskt intresse avstår från att delta i politiskt arbete för att de uppfattar att priset är för högt och att samhället inte förmår försvara vare sig dem eller demokratin. Det här är viktiga frågor, herr talman. Angrepp på folkvalda hotar själva grunden för demokratin.
Inom ett år är vi inne i en ny valrörelse. Politiska möten kommer att hållas runt om i landet på gator och torg. Risken för nya övergrepp ökar. Men vad gör regeringen? Alliansen har ett standardiserat svar, som lyder: Frågan bereds i Regeringskansliet.
Faktum är att i denna fråga tillsatte den förra socialdemokratiska regeringen en utredning som kom att få namnet Jakten på makten. Det var Berit Högman, socialdemokratisk riksdagsledamot, som var utredare. Hon lämnade sitt betänkande för tre år sedan i april 2006.
Nu skriver vi april 2009, och hittills har det inte blivit något resultat i den frågan. I vår reservation nr 3 - som jag nu i och för sig inte yrkar bifall till, men som jag ändå vill nämna - stöder vi en folkpartistisk motion.
Det är Barbro Westerholm och Birgitta Ohlsson som skriver om hur viktigt det är att polisen lever upp till sin skyldighet att informera brottsoffer för hatbrott om vilken hjälp de kan få. Bland annat nämns den enda brottsofferjouren med särskild HBT-kompetens som ett exempel på sådant som polisen ska kunna lämna information om.
Trots alliansens skrivningar i betänkandet om förbättrad information till brottsoffren, behovet av vidareutbildning inom rättsväsendet och hur bra det är att det finns möjligheter att hänvisa till det speciella stöd och den speciella hjälp som finns att tillgå för HBT-personer riskerar denna enda jour nu nedläggning framöver under dessa vårdagar.
Det är synd att det inte finns någon företrädare för regeringen här som kan berätta för oss i dag och alla andra som är angelägna om att HBT-jouren kan fortsätta och gärna få efterföljare på fler håll i landet hur regeringen egentligen har tänkt. Å ena sidan omnämns hat- och hedersbrott som angelägna att bekämpa och att brottsoffren ska ges bättre stöd.
Å andra sidan tvingas den enda verksamhet i sitt slag som fokuserar på just den målgruppen nu att lägga ned. Kan någon företrädare för alliansen nu förklara hur detta hänger ihop vore jag väldigt tacksam. I annat fall får vi återkomma med en interpellation till ansvarigt statsråd för att få svar på denna mycket viktiga fråga för den grupp som är berörd. Herr talman!
Jag har nöjet att sitta i styrelsen för Nationellt centrum för kvinnofrid. Det är ett viktigt och väldigt spännande uppdrag. Det är en ny verksamhet som är placerad under universitetet i Uppsala där man arbetar med oerhört viktiga frågor. Jag vill göra kammaren uppmärksam på vårt särskilda yttrande i betänkandet.
Där visar vi på att den handbok som majoriteten skriver om i betänkandet, och som Nationellt centrum för kvinnofrid har tagit fram, begränsar sig till att behandla hur ungdomar efter pubertetsdebut och vuxna kvinnor och män som har utsatts för sexuella övergrepp bör tas om hand inom hälso- och sjukvården.
Den behandlar inte uttryckligen hur mindre barn ska tas om hand. Detta har vi velat tillfoga i betänkandetexten. Majoriteten har av någon helt oförståelig anledning ansett att den upplysningen inte behöver finnas med här.
Vi kan låtsas som att handboken för hälso- och sjukvården täcker alla eventuella patienter inom hälso- och sjukvården som kommer dit därför att de har utsatts för sexuella övergrepp. Så är det alltså inte, utan handboken rör ungdomar och vuxna, inte barn.
Inom parentes sagt har handboken nominerats till tidningen Dagens Medicins pris Guldskalpellen år 2009. Det är ett pris som uppmärksammar insatser och initiativ som kan inspirera till ökad kvalitet i sjukvården till nytta för både anställda och patienter.
Jag hoppas att NCK får priset och kommer att få ett nytt uppdrag från regeringen mycket snart. I annat fall måste vi konstatera att personalen inom hälso- och sjukvården som möter barn som sexualbrottsoffer får klara sig utan vägledning med risk att spårsäkring går förlorad och att bemötandet av det enskilda lilla barnet fortsätter med de fel och de brister som vi känner till.
Detta är oerhört svåra situationer för personalen att handskas med. Det är jag den första att skriva under på. Därför är det också oerhört angeläget att personalen ges de verktyg som finns att förfoga över så att den kan göra rätt och får möjlighet till det. Herr talman!
Jag lovade att jag till sist skulle peka på hur alliansens fyra partier har gjort en 180-gradig omsvängning i en fråga som rör brottsskadeersättning.
I betänkandet avstyrks i dag två borgerliga motioner med krav på att Brottsoffermyndigheten inte ska ompröva domstols beslut om skadestånd till brottsoffer utan att Brottsoffermyndigheten endast borde betala ut den summa som domstol har fastställt. Vi socialdemokrater har inga problem att avstyrka motionerna. Det gjorde vi redan förra mandatperioden.
Det är dock märkligare hur alliansens företrädare uppträder. De talade sig nämligen väldigt varma för och reserverade sig till förmån för det förslag som man i dag med kall hand avstyrker. Så kan det gå till när man byter skepnad från populist i opposition till ansvarstagande majoritet i regeringsställning.
Herr talman! Jag avslutar med att hoppas på att alliansens företrädare kommenterar detta med nedläggning av den enda HBT-brottsofferjouren i landet och hur man har tänkt när det gäller brottsskadeersättning när man nu har en helt annan uppfattning än för tre år sedan.