KBLab/rixvox huggingface dataset:
Josefin Brink (V):
Jag måste säga att Hans Backman har sjunkit ned under träsknivå när han försöker pådyvla Vänsterpartiet att vi skulle vilja finansiera en enda åtgärd här i riksdagen genom att strypa invandringen. Vad är det för djävla oförskämdheter? Hans Backman vet mycket väl att det inte har någonting att göra med Vänsterpartiets politik. Lägg av med den typen av låga nivåer! Vi har en finansiering i Vänsterpartiets budget för detta.
Vi tar de pengarna från det utrymme som regeringen har avsatt till att sänka skatterna för höginkomsttagare och restaurangägare i den kommande höstbudgeten. Vi kommer att debattera det framöver, och du kommer att få se de tabellerna i detalj, Hans Backman. Ni anser att alla ska ha rätt till arbetslöshetsförsäkring. Som sagt innebär inte ett obligatorium att alla har rätt till arbetslöshetsförsäkring.
De förslag som Vänsterpartiet lägger fram när det gäller arbetslöshetsförsäkringen innebär att fler personer ska få rätt till ersättning. Vi anser att grundförsäkringen ska vara bättre. Den ska omfatta alla som har varit arbetssökande i tre månader och är inskrivna vid Arbetsförmedlingen. Vi anser att man ska ha kvalifikationsregler som gör att även den som är deltidsarbetande eller visstidsanställd ska ha möjlighet att komma in i försäkringen och få möjlighet till ersättning.
Vi vill också sänka avgifterna, så att fler människor har råd att betala medlemsavgiften och få möjlighet till ersättning. Om Folkpartiet och de andra borgerliga partierna med sitt obligatorium verkligen skulle vilja att fler personer blev med i försäkringen och fick möjligheter till ersättning, då skulle ni inte stå här och gaffla om hur dyrt det blir med våra förslag, för då skulle ert förslag vara lika dyrt.
Sanningen är att det faktum att ni står här och gafflar om hur dyrt detta skulle bli är ett bevis för att ert obligatorium inte kommer att innebära att fler människor får ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. Det kommer bara att innebära att fler människor är tvungna att vara med och betala för den.
Josefin Brink (V):
Penilla Gunther talade en hel del om det fina med en allmän och obligatorisk arbetslöshetsförsäkring som alla ska få ersättning ifrån. Det är bra. Då kan vi prata lite om det. Vad jag sade i mitt anförande - utan att förlora humöret på något sätt - handlade om att jag inte tror att en sådan reform i sig kommer att leda till att fler personer får ersättning.
I dagsläget är vi på väg ned mot 30 och enligt Arbetsförmedlingen nästa år 25 procent som över huvud taget får någon ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. Att de inte får ersättning beror inte på att försäkringen inte är obligatorisk, utan det beror på att kvalifikationsvillkoren är så hårda.
Den som ännu inte har fått sitt första jobb utan kommer direkt från studier eller har kommit hit från ett annat land och inte kommit in på arbetsmarknaden får ingen som helst ersättning från grundförsäkringen längre. Det kunde man få tidigare. Nu får man det inte. Vad tänker Penilla Gunther göra för de här grupperna, framför allt ungdomar och invandrare, med sin obligatoriska arbetslöshetsförsäkring? Andra grupper som inte får ersättning är folk som inte når upp till arbetsvillkoret.
Det gäller dem som jobbar halvtid och har kortare arbetsvecka än 40 timmar, till exempel ganska många i vård och omsorg. Den som jobbar halvtid och är sjuk en endaste dag lyckas inte kvalificera sig för ersättning liksom inte heller de allt fler, framför allt ungdomar och kvinnor, som har tillfälliga anställningar och som inte kommer upp i de minst 80 timmar som krävs för att få ersättning. Hur ska de här personerna komma in i systemet med Penilla Gunthers obligatoriska ersättning? Ska det finnas några arbetsvillkor?
Ska det finnas några kvalifikationskrav, och hur ska de i så fall se ut för att de här personerna ska få en möjlighet att få ersättning från försäkringen?
Josefin Brink (V):
Återigen måste jag säga att det är lite beklämmande att inte läsa på vad motståndarnas förslag är innan man ställer sig och påstår en massa dumheter. Vänsterpartiet tycker att det är självklart att det ska finnas kvalifikationsvillkor i arbetslöshetsförsäkringen. Vi har aldrig föreslagit någonting annat.
Penilla Gunther står här och ger sken av att en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring på något magiskt sätt skulle innebära att trots att man har kvalifikationsvillkor så har man det liksom ändå inte; alla skulle på något sätt ändå få ett slags ersättning, och ingen skulle hamna mellan stolarna. Min poäng är ju att ett obligatorium varken kommer att göra till eller från.
Det är Penilla Gunther och Alliansen som lever i det förflutna. I dag krävs det att man har en fast heltidsanställning för att man sedan ska kunna kvalificera sig till arbetslöshetsersättning, men så som arbetsmarknaden ser ut i dag är det fler och fler som är hänvisade till tillfälliga anställningar, som inte kommer upp i heltid och där deltidsarbetslösheten som sagt har ökat i stället för att minska.
Det är det moderna, framtida arbetslivet som ni har skapat som gör att människor inte släpps in i arbetslöshetsförsäkringen, men det är vi som har ett förslag på hur man ska lösa det här: sänk avgifterna, se över kvalifikationsvillkoren så att även den som jobbar deltid eller visstid har möjlighet att komma in och slopa alla undantagsregler, till exempel deltidsbegränsningen, som gör att det inte lönar sig för folk att ta ett tillfälligt arbete.
Det är lösningen på problemet, inte obligatoriet.
Josefin Brink (V):
Det blir lite egendomligt när vi ska ha en debatt om vad som har gjorts med lagstiftningen. Det går att läsa på. Vänsterpartiet är inte, och har aldrig någonsin varit, emot att man utvidgade diskrimineringslagstiftningens räckvidd. Det som vi fortfarande är kritiska till är den urholkning av kraven på lönekartläggning och jämställdhetsplaner som regeringen genomförde 2008. Den är ett faktum.
Det är också ett faktum att väldigt många fackliga organisationer, SKTF och Unionen med flera, uppvaktade arbetsmarknadsutskottet och, vet jag, även jämställdhetsministern då och sade att detta är det viktigaste verktyget i deras systematiska jämställdhetsarbete, för att de ska kunna ställa krav på att arbetsgivaren slutar upp med könsdiskriminerande lönesättning.
De var extremt oroliga för att detta arbete skulle urholkas. När Jämställdhetsombudsmannen lades ned fanns en motsvarande oro för att detta systematiska granskningsarbete, som man menar innebar en viktig påtryckning för att få till stånd det systematiska arbetet på arbetsplatserna, skulle urholkas. Farhågorna när det gäller detta verkar tyvärr ha besannats, vilket nu har uppmärksammats av Lena Svenaeus.
Jag tycker att detta är värt att ta på lite större allvar. Jag vill säga någonting om detta med små och medelstora företags verklighet. Det här är så typiskt när man pratar om jämställdhet. Det finns också en verklighet, Erik Ullenhag, för dem som är anställda i små och medelstora företag. Den verkligheten är inte mindre präglad av lönediskriminering, sexuella trakasserier, att kvinnor väljs bort och diskrimineras i samband med graviditeter och annat.
Det är precis lika verkligt i de företagen som i de större. Jämställdhetsfrågorna kan inte vara förhandlingsbara på det sättet gentemot krångel, lönsamhet och annat. Det måste vara ett värde som staten ser till att alla arbetsgivare efterlever, oavsett andra hänsyn.
Josefin Brink (V):
Jag ska minnas tipset från både Hanif Bali och arbetsmarknadsministern, om att nedskärningar och minskade resurser leder till bättre kvalitet och effektivitet, nästa gång vi ska debattera frågan om Regeringskansliets budget.
Jag delar kanske inte riktigt uppfattningen att det är en förstärkning av arbetsmiljöarbetet att man har dragit ned på resurserna och att den ökade effektiviteten i arbetsmiljöinspektionerna så att säga kan ställas emot det faktum att de har minskat med en tredjedel. Nej, naturligtvis kan inte Arbetsmiljöverket finnas ute på alla arbetsplatser. Det är solklart.
Det är just därför som det är så viktigt, exempelvis när man ska skicka ut praktikanter, att Arbetsförmedlingen tar sig ordentlig tid att lyssna på berörd facklig organisation och faktiskt respekterar när den fackliga organisationen säger: Nej, på den här arbetsplatsen finns det inte något kollektivavtal. Det finns inget systematiskt arbetsmiljöarbete. Här finns inga försäkringar för de anställda.
Det är viktigt att man då väljer att inte skicka dit några praktikanter, vilket i dag regelmässigt görs. Det är ett effektivt sätt att undvika att praktikanter skickas ut till oseriösa arbetsgivare och till farliga arbetsplatser. Det finns alltför många exempel på att det här sker i dag. Och detta är en konkret sak som man faktiskt skulle kunna ta tag i och skärpa kontrollerna kring.
Det andra handlar om att se till att det finns en handledare och en plan för praktikperioden som konkret går att följa upp. Det är nämligen ett faktum att det i alla typer av arbetsmarknadspolitiska program där människor är ute på en arbetsplats är alltför vanligt att människor utnyttjas som reguljär arbetskraft. Jag vill upplysa Hanif Bali om att samma regler gäller oavsett vilken typ av praktikplacering du har, om det är i fas 3 eller om det är en kortare praktikperiod.
Du ska inte utföra reguljärt arbete. Du ska vara där och lära dig saker och ting och gå bredvid under handledning. Det är ingen skillnad på de olika typerna.
Josefin Brink (V):
Nu valde Hillevi Engström att mest svara på Eva-Lena Janssons frågor. Men jag kan väl säga några ord om hur Vänsterpartiet ser på visstidsanställningar. Det är klart att vi också tycker att det måste kunna finnas vissa typer av visstidsanställningar. Självklart ska man kunna ta in en vikarie om någon är tjänstledig eller sjuk. Självklart ska man också kunna ha provanställningar. Vi tycker till och med att man kan ha någon typ av visstidsanställning på grund av arbetstoppar eller av andra skäl.
Det kan finnas många skäl till att man behöver den flexibiliteten och om alternativet är sämre. Problemet är om regelverket kring de här anställningarna är så brett och så yvigt att det är möjligt för arbetsgivare att år ut och år in använda visstidsanställningar, otrygga anställningar, i praktiken som ett sätt att slippa ha fast anställd personal med alla de rättigheter som det innebär för de anställda och alla de skyldigheter som det innebär för arbetsgivaren.
Det skapar en pseudoarbetsmarknad som är sämre för en stor grupp anställda. Det är det som vi vill förhindra genom att skärpa bland annat lagstiftningen. Vi tycker att också unga människor, och här pratar vi om folk som är upp till 30 år gamla, ska kunna få en fast inkomst, ska kunna hävda sina rättigheter och inte minst sin värdighet på jobbet. Vi tycker att det är viktigt.
Vi vill inte se utbrända 23-åriga timvikarier, som det nu börjar vittnas om inom handeln och hotell- och restaurangbranschen. Vi vill inte se människor som städar toaletter med tandborstar därför att de hotas med uppsägning om de inte ställer upp på det. Därför vill vi stärka skyddet för de visstidsanställda.
Vi tycker att det ska vara en kortare väg till fast jobb och vill att det ska vara lönsamt för arbetsgivarna att så snabbt som möjligt erbjuda ett fast jobb. Därför har vi föreslagit differentierade arbetsgivaravgifter för visstidsanställning och fast anställning. Om regeringen har andra förslag är vi beredda att lyssna på dem, men hittills har vi inte hört någonting från regeringen, och det tycker jag är allvarligt.
Josefin Brink (V):
Den lagstadgade rätten till barnomsorg på kontorstid innebär inte att alla kommuner ska ha ett obegränsat antal platser oavsett hur många barn det finns. Lagstiftningen är utformad så att man ska möta behoven. Motsvarande borde gälla oavsett på vilka tider behoven finns. Det är här det glappar.
I praktiken gäller bara barnomsorgsgarantin på vissa tider och inte på obekväm arbetstid. Det händer inte heller något med de kommuner som inte erbjuder barnomsorg på obekväm arbetstid trots att det finns behov. Det är det stora problemet. Det faktum att en massa kommuner valde att dra in just på barnomsorgen under obekväm arbetstid i samband med finanskrisen tyder på detta. Den verksamheten är inte skyddad på samma sätt som den barnomsorg som är på kontorstid.
Därför anser jag att det behövs en förstärkning. Det behövs naturligtvis en satsning och det behövs tydliga signaler om att man kommer att anställa mer personal i de här verksamheterna. Det är inte endast fråga om lagstiftning, utan det handlar om en stor satsning. Det kanske är där skon klämmer, att regeringen inte vill lägga några pengar på detta.
Var tredje medlem i Kommunalarbetareförbundet, som är en stor och representativ organisation för förvärvsarbetande kvinnor, uppger att de inte kan jobba heltid på grund av att förskolan stänger för tidigt och inte finns tillgänglig på de tider då de jobbar. Därför har vi ett stort problem, och därför måste regeringen göra något om man menar allvar med att kvinnor ska kunna arbeta och försörja sig på samma villkor som män samtidigt som de är föräldrar.
Vi återkommer säkert i den här frågan framöver.
Josefin Brink (V):
Jag vill tacka arbetsmarknadsministern för svaret. Det är glädjande att ministern delar uppfattningen att det är ett problem att allt fler arbetsgivare använder utdrag ur belastningsregistret för att sortera bort arbetssökande. Däremot har jag väldigt svårt att förstå vad det är som är så komplext och så komplicerat i den här frågan att regeringen inte kan komma till skott med ett lagförslag. Den här frågan är ju inte på något sätt ny.
Den har behandlats på både längden och tvären i ett antal utredningar på senare år. Den senaste utredningen kom med sitt slutbetänkande för mer än två år sedan. Sedan dess har det hetat att frågan bereds i Regeringskansliet. Jag kan inte låta bli att undra: Vad är det som måste beredas så här länge om vi är överens om att det här är ett problem?
Utredningens experter tröskade ju igenom de här frågorna i tre års tid och vände och vred på varje tänkbar aspekt av just gränsdragningen mellan arbetsgivares intresse av att ta reda på så mycket som möjligt om anställda och arbetssökande och den enskildes rätt att skydda sin egen integritet liksom möjligheten att komma tillbaka till arbetslivet även om man har begått ett brott.
Den här utredningen kom fram till att när det gäller utdrag ur belastningsregistret bör det regleras genom ett generellt förbud men att det även i fortsättningen ska vara tillåtet om det finns särskilt lagstöd för att begära det. En sådan lagstiftning skulle ju avgränsa utdragen ur belastningsregistret till att gälla för just de yrken där riksdagen har beslutat att här ska man göra en sådan kontroll.
Det skulle också begränsa vilka brott man skulle tvingas visa för sin arbetsgivare. Det här betyder att den som är dömd för barnpornografibrott eller sexuella övergrepp på barn alltså även fortsättningsvis skulle kunna nekas anställning i skola och barnomsorg.
Däremot skulle den som söker jobb som bibliotekarie, butiksbiträde, chaufför eller kallskänka slippa hela proceduren med att vända sig till polisen, begära ut ett registerutdrag och sedan lämna ifrån sig det till än den ena än den andra arbetsgivaren om eventuella brott som i de flesta fall helt saknar relevans för det jobb som man har sökt. Det är just de här utdragen som står bakom den stora ökningen av antalet registerutdrag.
Mellan 2003 och 2010 har antalet sådana här begärda registerutdrag nästan tredubblats och den ökningen verkar fortsätta. Det är alltså uppenbart att allt fler arbetsgivare som inte har något lagstöd för att göra det här, både offentliga och privata, regelmässigt använder utdrag ur belastningsregistret för att sålla bland de arbetssökande.
Om ministern och jag nu är överens om att det här är ett problem borde det vara ganska enkelt att också bli överens om att det behövs en lagskärpning, till exempel utifrån den utredning som har lagt fram ett gediget sådant förslag.
Därför vill jag ändå ställa frågan till arbetsmarknadsministern: Vad är det för skyddsvärda intressen hos arbetsgivare som i dag utan lagstöd begär sådana här utdrag som arbetsmarknadsministern vill skydda och därför inte kan komma fram till att lägga fram ett sådant här lagförslag?
Josefin Brink (V):
Då får vi väl se fram emot att regeringen kommer med ett förslag så småningom. Vi kommer att debattera den här frågan igen om drygt en vecka eftersom Vänsterpartiet yrkat på att man ska genomföra Integritetsutredningens förslag. Då kommer även alla de andra saker som finns i utredningen upp. Samtidigt tycker jag att det ibland är lite svajigt när arbetsmarknadsministern argumenterar.
Vi är helt överens om att detta med registerutdrag ger en falsk trygghet. Det har vi argumenterat tidigare, bland annat när lagstiftningen om att kontrollera alla som ska jobba inom barnomsorgen och liknande infördes. Man måste ha andra rutiner för att se till att barn inte utsätts för risken att bli utsatta för övergrepp. Tyvärr är det en förkrossande minoritet av alla som till exempel begår övergrepp mot barn som finns i belastningsregistret.
Där är vi helt överens. Vi är också överens om att man måste få möjlighet att komma tillbaka när man sonat sitt brott. Samtidigt säger Hillevi Engström att man får förstå att en arbetsgivare kanske inte vill anställa någon som begått ett väpnat rån. Ja, i någon mån kan man förstå det, men det gäller just intresseavvägningen där man som politiker och beslutsfattare måste ta ett lite större ansvar.
Om alla arbetsgivare ska ha rätt att säga nej till den som tidigare begått ett brott, vad ska då hända med alla dem som gjort det? Långt ifrån alla som finns med i belastningsregistret har begått väpnade rån. Det kan vara fråga om mycket mindre saker.
Men även den som en gång begått ett väpnat rån måste väl kunna få möjlighet att komma tillbaka till arbetsmarknaden och slippa bära det med sig i all oändlighet, att bortom all kontroll behöva skicka i väg registerutdrag till arbetsgivare som inte har någon speciell skyldighet att hantera det på något särskilt sätt.
Josefin Brink (V):
Jag tycker i alla fall att det visas stor brist på förståelse för vilken utsatt situation väldigt många äldre, framför allt kvinnor, befinner sig i. Man pratar om att man tillskansar sig olika små fördelar och sådant. Det kan handla om människor som inte får sin ekonomi att gå ihop och som därför känner sig tvungna att ta ut en del av sin pension på sin egen bekostnad för att klara sin ekonomi på äldre dagar, och det kommer dessutom att sedan straffa sig när de sedan går i pension.
Pensionen kommer förmodligen redan att vara låg för den som är kvinna, har jobbat deltid, varit föräldraledig och annat som ju ofta är fallet. Nej, Katarina Brännström, jag försvarar inte det nuvarande pensionssystemet. Som bekant är vi i Vänsterpartiet mycket kritiska till det nuvarande pensionssystemet.
Men de partier som står bakom det borde väl själva kunna ta så mycket ansvar för det att de åtminstone ser till att lagstiftningen är konsekvent, så att man inte har bestämmelser om samordningen med a-kassan som baseras på ett gammalt pensionssystem och inte stämmer överens med de möjligheter som finns i det nuvarande pensionssystemet, vilka man dessutom uppmuntras att utnyttja.
Människor i den här åldern blir hela tiden kontaktade av fonder som säger: Ta ut en liten del av pensionen, till exempel 2:60 om dagen, och placera det i våra fonder så får vi upp din pension. Det är en massa företag som tjänar pengar på att människor gör uttaget ur pensionssystemet. Även om de avbryter det blir de sedan om de vid 60-plus-ålder blir arbetslösa orimligt hårt bestraffade i a-kassesystemet. Det är ganska grymt.
Hela risken ligger på personen som helt lagligt har gjort det som är möjligt att göra i pensionssystemet. Det är en stor brist på empati och förståelse för den situation som dessa människor kan hamna i. Det är märkligt att inte se det inkonsekventa i den ordningen.
Josefin Brink (V):
När det gäller otrygga visstidsanställningar tror jag faktiskt att Gustav Nilsson har fått några saker om bakfoten. Han hävdar att regeringen har täppt till möjligheten att stapla olika former av visstidsanställningar på varandra genom att införa allmän visstidsanställning och att det finns en gräns för hur länge man får hålla på med dem, nämligen två år.
Sanningen är att regelverket ser ut så att en allmän visstidsanställning kan läggas ovanpå ett vikariat så att man sammanlagt kan ha en otrygg anställning i fyra år under en femårsperiod. I praktiken kan arbetsgivare genom att pussla med de här anställningsformerna faktiskt fortsätta att ha människor på otrygga kontrakt i stort sett hur länge som helst.
Det är just det som regeringen har fått kritik från EU-kommissionen för, alltså att man har ett sådant regelverk som gör att det går att missbruka otrygga anställningar utan att egentligen ha någon särskild grund för det. Det är den här möjligheten att ha människor arbetande år ut och år in på otrygga kontrakt som vi riktar in oss på att täppa till.
Visstidsanställningar är inte en språngbräda in på arbetsmarknaden. Bland vårdbiträden till exempel är genomsnittsåldern för en timvikarie 32 år. Jag har själv jobbat i både hotell- och restaurangbranschen och mediebranschen, och i de branscherna är det i stort sett omöjligt att få en fast anställning.
Alla vet att när man går in i de branscherna kommer man att ha otrygga anställningar år ut och år in, många gånger upp till dess att man är över 40 år gammal. Den här typen av missbruk är möjlig på grund av att Sverige har ett i särklass generöst regelverk, och det vill vi ändra på. Frågan är: Varför har inte regeringen förmått prestera detta trots kritik från EU-kommissionen?
Josefin Brink (V):
Jag får väl upprepa att Vänsterpartiet inte vill förbjuda alla former av tillfälliga jobb. Vi tycker att det är självklart att det måste få finnas vikarier, och vi tycker också att det kan finnas en rimlighet i att man exempelvis har säsongsanställningar och att människor kommer in och jobbar vid arbetstoppar och annat.
Det vi vänder oss emot är att det med dagens regelverk är möjligt att sätta i system att i stället för att erbjuda tillsvidareanställningar där det vore det rimliga år ut och år in, utan något särskilt skäl, ha människor anställda som timvikarier, behovsanställda eller som vikarier på månadsbasis eller med allmänna visstidsanställningar.
Faktum är att det här är ett utbrett missbruk på den svenska arbetsmarknaden. Det är inte bara ett litet påpekande man har fått från EU-kommissionen, utan man har fått skarp kritik. Den svenska regeringen lever i dag under hot om att bli dragen inför EU-domstolen om man inte kommer till rätta med det här alldeles för slappa regelverket. Det finns goda skäl till det.
Ganska nyligen kom en stor studie som visar att människor som har otrygga visstidsanställningar i mycket högre grad än de som har fast anställning lider av psykisk ohälsa, stress, ständig oro för sin ekonomi och sin framtid, sömnlöshet och liknande. Det här är inte ett bra sätt att arbeta på. Det skapar problem både för enskilda individer och i samhället i stort.
När det gäller kommuner och landsting återkommer hela tiden mantrat om att det här bara är ett problem i offentlig sektor. Det är inte sant. I den privata sektorn är det minst lika vanligt med otrygga anställningar. Dessutom vill jag påpeka att i Sveriges Kommuner och Landsting är det faktiskt Alliansen som styr, och det var Alliansen som i årets avtalsrörelse sade nej till Kommunals krav att minska de otrygga anställningarna.