Göran Hägglund (KD):
Man kan fundera på många olika vis i den här frågan. Ett sätt att tänka är att vi i Sverige tror oss ligga väldigt långt framme när det gäller frigjordhet och öppenhet att diskutera dessa svåra frågor - föräldrar och barn, ungdomar emellan, vuxna i allmänhet, barn och ungdomar. Men uppenbarligen lyckas vi inte tillräckligt bra.
Det gjordes en undersökning 2002 där man jämförde Sverige med andra europeiska länder, och där hamnade Sverige i botten när det gällde kondomanvändning. Den undersökningen visade att det var 52 procent - det har säkert ändrats, men det är ändå en mätare - medan Grekland låg bäst till på 89 procent.
Man kan fundera på vad det är som leder fram till det som ytterst innebär att en ung person tar en ganska stor risk och hur man kan komma till rätta med det. Det finns inte ett patentsvar på den frågan, utan vi behöver jobba på många olika sätt.
Ett sätt är att nå föräldrar så att de blir så bra som möjligt på att prata med sina ungdomar. Vi vet att det här är känsligt och svårt. Ett annat sätt är att få lärarna att fungera så väl som möjligt i sin roll i sex- och samlevnadsundervisningen i skolan.
De ska i sin tur ha fått en tillräckligt bra undervisning i sin lärarutbildning som gör att de som nya lärare har självförtroende och förmåga att pedagogiskt ge bästa möjliga underlag för att sedan kunna utföra sitt arbete direkt med ungdomarna.
Elevhälsan spelar en stor roll, och i den nya skollagen skärps regelverket vilket gör att det kommer att bli tydliga regelverk när det gäller tillgång till skolläkare, skolsköterska, psykolog, kurator och så vidare. Regeringen satsar också en del pengar. Jag tror att elevhälsan har en viktig roll att spela. Den kan inte göra det ensam, men den kan bidra tillsammans med andra. Ungdomsmottagningar är Wiwi-Anne Johansson inne på, och jag tror att de spelar en jättestor roll.
Jag har besökt några som minister och samtalat med många duktiga personer som jobbar där, ofta barnmorskor. De beskriver just problemet att få killar att komma dit. Det handlar om att det inte bara är tjejerna som ska ta ansvar utan också pojkarna. Det finns, som det tycks, en högre tröskel för pojkar att över huvud taget söka sig till en ungdomsmottagning.
Då har man på sina håll jobbat med till exempel särskilda killkvällar eller tider då bara pojkar kan komma dit, och man hoppas att det ska kunna leda till en utveckling. I många fall har det gjort det lättare för fler killar att komma dit. Personal från ungdomsmottagningar kan också komma till skolan, där klassrummet ibland är uppdelat med killar för sig och tjejer för sig.
Det kanske underlättar samtal som är lite öppnare än annars. När det gäller ungdomsmottagningen på nätet kan vi göra mycket ytterligare. Jag tror att den har haft en väldigt stor betydelse, och det utvärderas förstås. Den bör också möta killarnas behov i större utsträckning. Jag tror, kort sagt, att vi måste jobba på många olika vis för att komma fram.
Jag tänker inte bidra till en lagstiftning som talar om för kommunerna exakt hur de ska organisera sitt arbete. Däremot är jag väldigt angelägen om att i samtal med kommun- och landstingspolitiker trycka på för att vi ska ha en vård också på detta område som möter de behov som finns hos ungdomar och unga vuxna.