KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gudrun Brunegård (KD):
När det för några dagar sedan framkom att svenskt stöd går till Ryssland tyckte många att detta måste stoppas omedelbart. Kristdemokraterna värnar om ett effektivt bistånd. Svenska pengar ska inte ens riskera att indirekt kontrolleras av en despot som Putin. Sida har förtydligat att det svenska stödet inte är bistånd utan internationellt utvecklingsstöd och att det går till civilsamhället, fria medier, demokratikämpar och människorättsförsvarare.
Demokratiska rörelser i repressiva miljöer behöver stöd för att överleva och för att det ska finnas något att bygga på den dag då den nuvarande regimen inte längre har makten. Men under nuvarande omständigheter behöver vi stanna upp och ompröva läget.
Hur agerar regeringen för att svenskt stöd till ryskt civilsamhälle och demokratikämpar inte ska hamna i orätta händer?
Gudrun Brunegård (KD):
Regeringen har satt ett tak för utbetalningar till internationellt bistånd på 9,2 miljarder under innevarande år. Nu kräver regeringen att Sida bryter ingångna avtal med civilsamhällesorganisationer, som i sin tur tvingas bryta hundratals om inte tusentals avtal med sina samarbetsorganisationer runt om i världen.
På vilket sätt avser statsrådet att återupprätta Sveriges förtroende som ett land man kan lita på, gentemot världens fattigaste, gentemot miljökämpar och människorättsförsvarare i länder där demokratin sitter trångt och som plötsligt blir utan stöd, gentemot ungdomar som inte får sexualundervisning och gentemot flickor i tredje världen som blir gravida och tvingas sluta skolan därför att det inte längre finns preventivmedel?
Gudrun Brunegård (KD):
Rysslands anfallskrig mot Ukraina har gett världsomfattande konsekvenser, med höjda livsmedelspriser och ökad fattigdom. Runt 14 miljoner ukrainare är på flykt. På grundval av Migrationsverkets första prognoser sänkte regeringen Sidas utbetalningslimiter med 9,2 miljarder, vilket har tvingat svenska biståndsorganisationer att tvärbromsa stöd till klimatbistånd, demokrati och människorättsarbete.
Flyktingströmmen till Sverige har inte kommit i närheten av de första prognoserna. Ändå dröjde regeringen ända till förra veckan med att lindra besparingen på biståndet, och då bara med 1,3 miljarder. Det står inte alls i proportion till det minskade flyktingtrycket. Kommer regeringen att besluta om fler lättnader för att ge biståndsorganisationerna möjlighet att möta andra viktiga behov i världen och i så fall när?
Gudrun Brunegård (KD):
"En svensk tiger" - så hette det under andra världskriget. Det är en självklarhet att det finns betryggande lagstiftning för att förebygga att viktiga uppgifter om Sveriges säkerhet hamnar i orätta händer och för att den som går främmande makt till handa med obehöriga uppgifter om rikets säkerhet ska kunna dömas.
Därför finns spioneri med både i brottsbalken och i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Vi lever i en värld där hoten mot Sveriges säkerhet de senaste åren blivit allt tydligare och kan ta sig uttryck på andra sätt än tidigare.
I vårt land finns exempelvis hundratals personer som återvänt efter att ha stridit för IS eller på annat sätt aktivt deltagit i denna mycket farliga terrororganisation. Sverige ingår numera också i ett antal samarbeten med andra länder. Det handlar om både det nordiska samarbetet och samarbetet inom EU, FN och Nato.
Det är naturligtvis lika viktigt för vårt lands säkerhet att skydda hemliga uppgifter inom sådana samarbeten. Men varken terroristorganisationer eller röjande av hemliga uppgifter inom internationella samarbeten ingår i den nuvarande lagstiftningen. Därför behöver vi se om vårt hus så att lagstiftningen inte står utan verktyg när någon ägnar sig åt att undergräva och skada Sveriges säkerhet inom dessa områden.
Genom dagens beslut täpps dessa luckor till. Därför föreslås nu att lagen kompletteras med en formulering om att någon, för att gå en främmande makt eller motsvarande till handa, obehörigen befordrar, lämnar eller röjer en uppgift som kan medföra men för Sveriges säkerhet.
Den andra delen, om utlandsspioneri, handlar alltså om att Sverige ska kunna ingå i internationella försvarssamarbeten och därmed öka Sveriges försvarsförmåga och skydda våra intressen, utan att skyddad information från samarbetsländerna ska riskera att överlämnas till främmande makt eller motsvarande. Tillägget om utlandsspioneri är en fullt rimlig och nödvändig komplettering. En svensk tiger, sa jag i början.
Men innebär det att man ska hålla tyst om man blir varse allvarliga missförhållanden, exempelvis i utlandstjänst inom ramen för ett internationellt samarbete? Eller att det ska sättas munkavle på journalister? Nej, tvärtom. Det är viktigt att framhålla att i samma lagparagraf i tryckfrihetsförordningen, 7 kap.
14 a §, som beskriver vad utlandsspioneri omfattar, finns följande markering: "En gärning ska inte utgöra brott, om den med hänsyn till syftet och övriga omständigheter är försvarlig." Detta har varit uppe för diskussion tidigare under denna debatt.
En visselblåsare som avslöjar allvarliga missförhållanden och även normal journalistisk granskning är alltså skyddad av grundlagen även efter ändringen. Våra nordiska grannländer har redan säkrat upp på motsvarande sätt och har inte de brister som den svenska lagstiftningen har. Med detta yrkar jag bifall till det liggande förslaget.
Gudrun Brunegård (KD):
Jag tackar för anförandet. Det var många intressanta frågor som dök upp när jag hörde ledamoten tala och inte minst under de efterföljande replikskiftena. Bland annat talade ledamoten om att man nu frångår en 50-årig tradition.
Samtidigt frångår Socialdemokraterna själva samma tradition, och om man granskar den år för år ser man att den faktiskt har varierat lite grann. Det är inte alla år man har nått upp till exakt 1 procent under de här 50 åren heller. Nu åberopas ett kongressbeslut.
Om nu kongressbeslutet är så tillförlitligt och så styrande, hur kommer det sig då att det tidigare regeringspartiet inte förmår prioritera 1 procent i årets budget utan hamnar på 0,91 procent? Det är ju mycket märkligt. Hur ska man då kunna lita på detta kongressbeslut i fortsättningen?
Sedan har vi hört en massa försök att låtsas som om regeringen inte prioriterar en massa områden trots att det uttryckligen står i budgeten om att vi ska bekämpa fattigdom, att det ska vara humanitärt bistånd, att vi ska stödja civilsamhället, att vi ska utveckla demokrati och mänskliga rättigheter, klimatbistånd och kvinnors och flickors rättigheter och möjligheter.
Det står även i budgeten om SRHR och hbtqi-personers rättigheter. Ändå talar ledamoten som om detta inte fanns. Dessutom gick den förra regeringen detta år och skar ned 18 procent på biståndet för flyktingmottagande i landet. Var finns trovärdigheten?
Gudrun Brunegård (KD):
Tänk att jag kunde förutse att jag skulle få den frågan. Lita på att Kristdemokraterna står upp för enprocentsmålet!
Lita på att det inte hade blivit en fast nivå som ligger bara 1,4 miljarder under årets budget om inte Kristdemokraterna hade varit med och stridit för enprocentsmålets bevarande! Vi nådde inte riktigt ända fram.
Men vi nådde nästan lika långt som det stora socialdemokratiska partiet ensamt förmådde i sin budget när man inte behövde förhandla med ett enda parti. Vi landar i regeringsförslaget på 0,88 procent av bni. Ni landar som stort regeringsbärande parti på 0,91 procent.
Ni förmådde bara komma 0,03 procentenheter högre än vi, så jag tycker nog ändå att de här orden går tillbaka. Ni kan lita på Kristdemokraterna.
Vi kämpar för ett effektivt bistånd, och civilsamhället är en hörnsten i att detta ska kunna förverkligas därför att vi ser att civilsamhället har en helt annan approach i arbetet. Man bygger på långsiktiga kontakter med mottagarländerna. Man har sina systerorganisationer.
Det finns en stor trohet däremellan som motverkar korruption och ökar effektiviteten. Det är något som jag har sett med egna ögon och som jag är övertygad om att vi kommer att kunna vidareutveckla med den nya regeringen och den reformering av biståndet som vi har framför oss.
Gudrun Brunegård (KD):
Tack, Anna Lasses, för kloka frågor! Just avräkningstaket tror jag kommer att vara helt avgörande framöver för att bidra till helheten i budgeten. Det är en viktig förhandlingsvinst för oss kristdemokrater som delvis gör att vi accepterar att vi inte riktigt uppnår enprocentsmålet i år.
Men Kristdemokraternas ambition är naturligtvis att i kommande förhandlingar kunna höja det. Vi har skissat på en reformering av biståndet i vårt biståndspolitiska program, och många av skrivningarna finns med nästan ordagrant i regeringens budget.
Med tanke på den effektivisering som kan ske är min förhoppning att våra samarbetspartner i regeringsunderlaget kommer att se att varje krona kommer till nytta.
Då kan det, med tanke på de otroliga behov som finns runt om i världen, vara motiverat att höja till 1 procent och ha detta som ett åtagande, vilket vi vill. När det gäller processen tror jag att vi får ha respekt för att det har gått väldigt kort tid sedan regeringen tillträdde. Alla detaljer kan inte vara på plats.
Det pågår just nu en ganska forcerad process för att man ska hinna med det som är möjligt i nuläget. Jag utgår dock från att man kommer att involvera civilsamhället och ha en dialog med oss i utskottet, och även i riksdagen, längre fram när det hela kommer in mer i gängse banor arbetsmässigt.
Gudrun Brunegård (KD):
Anna Lasses och alla andra kan lita på att Kristdemokraterna kommer att fortsätta hålla i. Biståndet är en otroligt viktig del av Kristdemokraternas ideologiska grund.
Solidaritet med medmänniskor som har större behov än vad vi har är en av Kristdemokraternas grundprinciper, så detta kommer Kristdemokraterna verkligen att hålla i - det kan jag lova. Jag håller med om att alla ska vara med i processen, och det utgår jag från att man kommer att inbjudas att vara framöver.
Vi föreslår reformer som regeringspartierna har accepterat, exempelvis när det gäller garantier, Swedfund och att låta en större andel gå via civilsamhället. Jag har gott hopp om att våra samarbetspartier kommer att fortsätta lyssna på oss. Vi har ett djupt och långvarigt engagemang i biståndsfrågor.
Vi har också ett stort förtroende i dessa frågor, och detta är vi naturligtvis måna om att upprätthålla, vårda och vidareutveckla.
Gudrun Brunegård (KD):
Tack, Lotta Johnsson Fornarve, för berömmet! Det är jätteviktigt att vi har den här dialogen. Vi lever ju i en ofullkomlig värld, och detta gäller även politiken.
Vi har båda höga ambitioner, Lotta Johnsson Fornarve, men för att vi ska få våra ambitioner genomförda behöver vi dessvärre samarbeta med andra eftersom varken Vänsterpartiet eller Kristdemokraterna har 51 procent av väljarstödet. Då krävs det att man förhandlar.
Ni ska förhandla med ett parti som är berett att mitt under ett pågående budgetår rycka undan 38 procent av biståndet till civilsamhällesorganisationerna, så vi kanske ska balansera det här.
Trots att vi i Kristdemokraterna samarbetar med två partier som hade velat sänka biståndet mer har vi lyckats få igenom avgörande reformförslag som innebär ett bibehållet högt bistånd på 0,88 procent av bni och ett tak för avräkningar.
När det gäller avräkningstaket, eller avräkningar över huvud taget, vill jag påminna om att detta är någonting som OECD-Dac godkänner. Vi ska jämställa flyktingmottagande i våra egna länder med det flyktingmottagande som många biståndsländer har. Det är detta som är grunden till att avräkningarna finns.
Jag instämmer med Lotta Johnsson Fornarve - jag hade helst velat se att det hade varit noll i avräkningar. Men med ett tak på 8 procent ligger vi 10 procentenheter bättre till än vad Socialdemokraterna åstadkom i april i år när man sänkte med 18 procent.
Gudrun Brunegård (KD):
Jag tackar Lotta Johnsson Fornarve för stödet för ett tak för avräkningar. Jag hoppas att ni kan påverka era samarbetspartier vad gäller att införa ett sådant så att vi slipper vara med om sådana brutala ryck som skedde tidigare i år.
När det gäller oron för att biståndet ska minska handlar det inte om några brutala siffror. Utifrån den prognos som finns för bni-tillväxten är 2023 års bistånd 0,88 procent av årets, en siffra som har upprepats flera gånger i dag.
För 2024 beräknas den ligga på 0,86 procent och året därefter på 0,82 procent. Det är trots allt fortfarande marginella summor det handlar om; det är tusendels procent.
Under tiden kommer en effektivisering att ske så att varje krona kommer att träffa ännu mer rätt än den gör i dag. Det handlar inte om att vi ska skära ned biståndet till FN-organisationerna och andra som tar emot kärnstöd utan om att en större andel ska förmedlas via civilsamhället.
Här måste vi titta på vilka som gör detta bäst. Det kanske är doktor Mukwege i östra Kongo som är bäst på att stå upp för kvinnors rättigheter och motverka den destabilisering som väpnade grupper gör på andras bekostnad. Då är det han som ska ha pengarna och inte en annan organisation.
Gudrun Brunegård (KD):
Jag vill tacka Janine Alm Ericson för ett engagerat inlägg. Eftersom jag behöver gå till ett annat möte efter denna debatt vill jag passa på att skicka med den påminnelse jag gav till Lotta Johnsson Fornarve.
Även Miljöpartiet har hög svansföring, men för att även ni ska vara kapabla att genomföra den höjning av biståndet ni vill göra är ni beroende av att samarbeta med andra.
Det parti ni har samarbetat med tidigare i regeringsställning gjorde den historiskt mest brutala slakten av biståndet, med 18 procent av biståndet totalt och 38 procent som direkt drabbade civilsamhällesorganisationerna. Ha detta i åtanke framöver. Vi har pekat ut en riktning.
Vi ska bekämpa fattigdom och möta humanitära behov. Vi ska stödja barnens rätt och civilsamhället. Vi ska kämpa för demokrati och mänskliga rättigheter och höja klimatbiståndet.
Vi ska stå upp för kvinnors och flickors rättigheter och möjligheter, SRHI och hbtqi-personers förutsättningar och rättigheter. Allt detta finns med i budgeten, och med denna inriktning kommer det givetvis att ske förhandlingar framöver. Till exempel ska min kollega möta biståndsministern i dag, så det pågår diskussioner.
Gudrun Brunegård (KD):
Jag tackar Janine Alm Ericson för nya frågor som är viktiga att diskutera. Låt mig fortsätta att utveckla det jag inte riktigt hann med i ett tidigare replikskifte kring effektiviseringar.
Vi har väldigt många olika organisationer, såväl FN:s kärnstödsorganisationer och andra stora organisationer som civilsamhällesorganisationer, som jobbar med en och samma sak. Då kan man behöva se över vilka som gör det på mest effektiva sätt. Det är detta jag menar med effektivisering.
Fokuserar man medlen på detta kan man få lika bra eller ännu bättre effekt genom att samarbeta med färre organisationer. OECD-Dac och även EWA har pekat på att Sveriges bistånd under åren har slirat iväg och spritts ut på för många olika organisationer och fokusområden, vilket gör det ineffektivt.
Det är denna typ av fokusering och effektivisering som behöver göras, och då frigör man också medel för att stärka andra områden, exempelvis Ukraina, som i nuläget behöver väldigt mycket stöd och som redan är ett av Sveriges främsta bidragsmottagarländer. I den här diskussionen måste vi också komma ihåg att Sverige bedriver bistånd genom EU.
Vi har inte pratat så mycket om den delen än, men där har vi ju en stor samlad kraft som vi kristdemokrater menar att Sverige behöver utnyttja. Vi behöver påverka andra länder inom EU, både när det gäller biståndet globalt och inte minst när det gäller Ukraina.
Gudrun Brunegård (KD):
Tack, Tomas Eneroth, för att du ger mig tillfälle att förtydliga om jag var oklar eller uttryckte mig slarvigt! Självklart pågår det en dialog, och min kollega är precis på väg till ett sådant möte. Vi har fortlöpande haft möten tidigare också. Det jag uttryckte förhoppning om var att civilsamhället ska uppleva att de blir inkluderade på motsvarande sätt.
Det handlar om att göra det förutsägbart och planerbart.
Det jag har hört när jag har lyssnat på dem i debatten är just att det är oförutsägbarheten och risken att pengar försvinner längs vägen som gör att de är kritiska till biståndet. Detta behöver vi rätta till.
Gudrun Brunegård (KD):
Vi har i förhandlingar med tre andra partier accepterat en tillfällig frysning på tre år som kommer att ge utrymme för ett reformarbete. Där kommer vi att få ett effektivare bistånd där fler kronor kommer att nå fram till de mest behövande och till de prioriterade områden som finns beskrivna i budgeten.
Tomas Eneroth, en före detta regeringsföreträdare, säger att Socialdemokraterna står upp för biståndet. Men tittar man på siffrorna ser man att det inte är mer än 0,91 procent som Socialdemokraterna lägger på bistånd i årets budget, trots att man inte har behövt förhandla med någon annan.
Jag tycker att det är Tomas Eneroth som ska stå till svars i stället. Nu har han tyvärr ingen möjlighet att svara, men han kanske skulle kunna göra det på något annat sätt.
Skulle Tomas Eneroth vara beredd att införa ett tak på biståndet på motsvarande sätt som vi nu har fått med oss de andra regeringspartierna på att göra?
När det så gäller effektiviseringen och det som Tomas Eneroth börjar så oro om - att vissa organisationer skulle slå ut andra - är det snarare så att det är på bekostnad av kärnstödsorganisationerna som man behöver fokusera. Där har man flera olika organisationer som i ett och samma land jobbar med precis samma saker.
Det kan också vara så att man i ett land jobbar med en viss sak medan den görs av en annan organisation i ett annat land. Det är där man behöver effektivisera.
Gudrun Brunegård (KD):
Situationen i Ukraina är otroligt tuff såväl för civilbefolkningen som för dem som försvarar sitt oskyldigt angripna land. Rysslands anfallskrig går målmedvetet in för att förstöra viktig infrastruktur i syfte att öka befolkningens lidande. Både el- och matbrist hotar inför den stränga vintern. Dessutom råder stor brist på sjukvårdsmateriel.
I Tidöavtalet talas om att öka hjälpen till Ukraina. Med respekt för att regeringen tillträdde för bara en vecka sedan skulle jag vilja fråga vilka tankar regeringen har. På EU-håll talas alltmer om en Marshallplan för återuppbyggnad.
Men vilken hjälp kan vi nu konkret ge akut och på något längre sikt för att lindra civilbefolkningens lidande och förhindra kollaps av nödvändig infrastruktur?
Gudrun Brunegård (KD):
Sverige är beroende av ett väl fungerande vägnät, både för att invånarna ska kunna ta sig mellan hem, skola och arbete, kunna besöka släktingar med mera och för transporter av varor och tjänster. Vissa delar av landet är eftersatta.
Sverige har ett högt anseende internationellt för vårt generösa bistånd. Majoritetens partier har kommit överens om en reformering av biståndet där kärnstödet minskas och en större andel ska förmedlas via civilsamhällesorganisationer. Det hörs en oro att fokus ska förflyttas till kortsiktiga, akuta åtgärder i stället för att ligga på långsiktigt utvecklingsbistånd.
Det tar ett dygn extra för företag i Kalmar län att få reservdelar jämfört med konkurrenterna i västra Sverige.
Långsiktigt utvecklingsbistånd ger befolkningen i låginkomstländer förutsättningar att exempelvis förbättra jordbruksmetoder för att stärka samhällets motståndskraft mot fattigdom, hunger och klimateffekter och på så vis öka sitt oberoende av nödhjälp. Det hjälper länderna att ta viktiga steg mot självförsörjning.
Det finmaskiga vägnätet är i flera fall i så dåligt skick att broar har fått stängas av, med resultatet att exempelvis jordbrukare får köra en mil extra för att transportera varor mellan lager och försäljningsställe. Detta fördyrar produkterna och ökar klimatbelastningen - detta i ett läge då svensk livsmedelsproduktion behöver öka.
Min fråga till biståndsministern är hur vi ska utforma biståndet framöver så att det svenska biståndet i än större utsträckning än tidigare ska bidra till att bygga starka, demokratiska och motståndskraftiga samhällen.
Vad vill regeringen göra för att svenskt lantbruk och svenska företag ska behålla sin konkurrenskraft?
Gudrun Brunegård (KD):
En av de mest akuta välfärdsfrågorna just nu är de långa väntetiderna till vård och behandling, som mer än fördubblades under den förra regeringen. Det kan medföra att allt fokus läggs på sjukhusvården.
Det är dock primärvården, den nära vården, som utgör basen för hälso- och sjukvården, och kan man tidigt fånga upp och behandla hälsorisker och sjukdomstillstånd där kan sjukhusvård ofta förebyggas och undvikas. I våra grannländer ligger en mycket större andel av sjukvården i primärvården än vad den gör i Sverige, där vi har det väldigt sjukhustungt.
Min fråga är hur sjukvårdsministern vill förändra balansen mellan primärvård och sjukhusvård så att fler patienter kan få vård på sin hälso- eller vårdcentral och så att fler läkare vill utbilda sig och jobba som allmänmedicinska specialister i primärvården.
Gudrun Brunegård (KD):
Även min fråga går till statsrådet Andreas Carlson. Av landets befolkning bor 87 procent i kommuner som har underskott på bostäder, enligt Boverket. Endast 23 procent av kommunerna har en bostadsmarknad i balans. Men många byggprojekt har skjutits på framtiden på grund av ökade kostnader, även om min egen hemkommun Vimmerby precis har börjat bygga 32 centralt belägna lägenheter.
Trots den bostadsbrist som råder är det kärva tider för husproducenterna med vikande orderingång. Så sent som förra veckan besökte bostadsministern en av trähusindustrierna i kommunen, Boklok i Vimmerby. Vad gör regeringen för att få fart på bostadsbyggandet och på så sätt rädda arbetstillfällen och öka tillväxten?
Det har talats om ett uppdrag till länsstyrelserna. Vad innebär det?
Gudrun Brunegård (KD):
Min fråga går till sjukvårdsminister Acko Ankarberg Johansson. Statsrådet har tidigare under frågestunden varit inne på den svåra situation som både patienter och personal har inom förlossningsvården och inom hälso- och sjukvården i allmänhet. Många enheter i vårt land brottas med svåra bemanningsproblem i hälso- och sjukvården och inte minst inom förlossningsvården.
Samtidigt har ett stort antal utbildade barnmorskor valt att lämna sina arbeten på grund av den stora arbetsbelastningen. Hur kommer regeringen att agera för att få ordning på hälso- och sjukvårdens och särskilt förlossningsvårdens bemanningsproblem?
Tomas Kronståhl (S):
Min fråga går till statsrådet Matilda Ernkrans. Universitet och högskolor är otroligt viktiga för de regioner där de är belägna. Tidigare socialdemokratiska regeringar har byggt ut och satsat på fler högskolor och universitet i vårt land. Vi ser dock att detta påverkar ett relativt begränsat geografiskt område runt dessa lärosäten, medan behovet av högre utbildning är stort i hela landet.
Det är också alldeles nödvändigt att lösa denna fråga om vi ska klara dagens och framtidens kompetenskrav, både i näringslivet och i den offentliga sektorn. Tillgången till utbildad personal, men också jämlikhet och samhällsutveckling, är sämre än vi tidigare trott och kan acceptera. Det finns alltså en geografisk kunskapsklyfta i vårt land.
Min fråga är därför: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att öka tillgången till högre utbildning i hela landet?
Tomas Kronståhl (S):
Tack, ministern, för svaret! Ministern har också för några veckor sedan tagit emot en utredning om hur lärosätena ska styras framöver. I den finns förslag som handlar om lärosätenas samverkan med det omgivande samhället. Vi ser samtidigt exempel där flera kommuner och olika lärosäten går samman och samverkar för att öka tillgången på högre utbildning där avstånden till högskolor och universitet är något för långa.
Ser ministern en möjlighet att ändra styrningen av lärosätena på ett sätt som gagnar beskrivna initiativ?