KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tomas Tobé (M):
Det blev tydligen upprörda känslor när jag talade om de positiva resultaten inom fas 1 och fas 2 i jobb- och utvecklingsgarantin och att jag hade mage att nämna nystartsjobben, att 40 000 människor kom ut i arbete och att långtidsarbetslösheten nu minskar. Men, fru talman, jag ska inte tala om det. Låt oss i stället tala om fas 3.
Raimo Pärssinen, det finns en prognos som visar att det kommer att bli ökade tal inom jobb- och utvecklingsgarantin i fas 3. Det finns också prognoser som visar att vi kommer att se en kraftigt minskande långtidsarbetslöshet i Sverige. Det är sant. Låt oss ha en diskussion om det. Men låt oss nu tala om fas 3. Den beskrivs, bland annat av interpellanten, som någon form av inlåsning.
Det låter nästan som om interpellanten talar om någon form av fängelse. Man kan ställa sig frågan vad det är för inlåsning vi egentligen haft i Sverige. Den inlåsning vi haft tidigare har varit att människor har lämnats åt sitt öde. Man har suttit hemma dag efter dag utan att någonting har hänt, och man har varit arbetslös i genomsnitt i åtta år.
Då säger vi så här: Har du inte kommit in i arbete trots att du har genomgått Amsutbildningar, trots att du har varit ute på praktik och trots alla de utbildningsmöjligheter som finns inom ramen för komvux, då tycker vi att det är bra att du kommer ut i en sysselsättning, att du får en arbetsgemenskap, att du får träffa arbetskamrater och att du kommer upp och får en närhet till den svenska arbetsmarknaden.
Mot detta hör vi nu en konstant kritik där man inte gillar denna aktivitet och inte gillar dessa ersättningar. Det enda man erbjuder är dock alla andra insatser som redan har erbjudits innan människor har varit arbetslösa i åtta år. Det är dags att börja nyansera diskussionen från oppositionens sida. Jobb- och utvecklingsgarantin kan förbättras, men inte genom att den tas bort.
Tomas Tobé (M):
Jag vill tacka både interpellanten och statsrådet för att vi nu får till en diskussion om en så pass viktig fråga som coacherna. I dag i arbetsmarknadsutskottet hade vi besök från både SCB och Konjunkturinstitutet. Vi kunde då ta del av rapporter som visade på en mycket kraftig positiv utveckling när det gäller sysselsättningen.
KI kunde tidigare också visa att vi framöver kommer att kunna ha en varaktig höjning av sysselsättningen på arbetsmarknaden. Detta sätter fokus på att det nu blir oerhört viktigt att vi får en matchning som fungerar väl på arbetsmarknaden, att vi har fler som hjälper arbetssökande och arbetsgivare att hitta varandra. Är det något vi vet från dem som står utanför arbetsmarknaden i dag är det att många saknar kontaktvägar in till jobben.
Där är jobbcoacherna oerhört viktiga. Det är klart att det, som interpellanten säger, är viktigt att följa upp detta, att vi ska ha kvalitet i verksamheten och att det ska vara ordning och reda. Det är givetvis viktigt. Men vad som också är viktigt är att vi får en bredare syn på att detta med jobbcoachning är viktigt i Sverige. Det är en framtidsfråga.
Då är det, herr talman, bekymmersamt att följa Socialdemokraterna, som år efter år har motverkat detta och sagt att det är fel med jobbcoacher. När det var djup lågkonjunktur var det fel eftersom man tyckte att eftersom det inte fanns några jobb skulle det inte finnas några jobbcoacher. När vi nu ser att jobbchanserna ökar kan vi konstatera att de menar att det också är fel med jobbcoacher.
I den gemensamma budgetmotionen säger de rakt upp och ned nej till kompletterande jobbcoacher. Jag tror att det är oerhört viktigt att statsrådet fortsätter att arbeta för att vi får fler kompletterande aktörer. Vi behöver ha många därute som är ute och vänder på de stenar som finns, för att vi ska kunna säkerställa att fler kommer ut till ett riktigt arbete.
För att ta de privata jobbcoacherna: 13 000 personer har fått jobb via privata jobbcoacher. Det stödet vill interpellanten rycka undan. I dessa tider av förnyelse och diskussion kan jag tycka att det kan vara på tiden att man byter spår och inser att vi behöver förstärkningar av matchningen på arbetsmarknaden - inte att möjligheterna ska ryckas undan.
Tomas Tobé (M):
Ja, nu är det nog inte bara undertecknad som har en bredare syn i inläggen i den här interpellationsdebatten. Jag kunde nog räkna till ganska stora delar av svensk inrikesdebatt i interpellantens föregående inlägg. Men i sak: Vad är det vi kan konstatera? Handlar matchning bara om coacher? Nej, givetvis inte. Det är också just därför som alliansregeringen har satsat väldigt mycket på utbildningssystemet.
Och det är sant att vi har lagt om en del när det gäller hur vi arbetar med utbildningssystemet för att matcha det mot arbetsmarknaden. I dag är det färre Amsutbildningar, för vi tror att det vanliga utbildningssystemet, mycket av den yrkesinriktade utbildningen inom ramen för komvux eller via högskolor, är en oerhört viktig del av matchningen.
Men sedan ska vi säga att även Alliansen satsar på Amsutbildningar, och i dagsläget fyller vi inte ens de kvoter som finns för Amsutbildningar. Då blir det lite förvånande att höra nya krav på att vi måste ha mer Amsutbildningar när vi inte ens täcker upp de Amsutbildningar som faktiskt finns. Sedan har coacherna faktiskt varit framgångsrika. Vi ska givetvis se till att alltid hålla kontrollen vässad.
Men vi kan nu i sak titta på vad som är det viktiga. Leder det till att människor får arbete? Vi kan se att en tredjedel går direkt till jobb redan efter tre månader. Det tycker jag är en bra siffra med tanke på hur tuff situationen har varit på svensk arbetsmarknad under en lång tid. Jag tycker att Sven-Erik Österberg ska ta chansen. Lyssna på statsrådet!
Och ta med er i förnyelsen att jobbcoacher inte är av ondo bara för att det är en annan aktör än Arbetsförmedlingen som också finns på marknaden.
Tomas Tobé (M):
Tack för möjligheten till ett replikskifte, Patrik Björck! Vi är tydliga. Vi är stora vänner av EU-samarbetet. Vi driver starkt på för att vi ska ha ett starkt Europa, och särskilt i dessa allvarliga tider. Men det finns en sak som uppenbarligen skiljer oss i denna fråga. Vi står nämligen fast vid uppfattningen att arbetsmarknadspolitik är en nationell fråga.
Vi tycker inte att vi i varje läge ska se till att få en förflyttning bort ifrån detta. Om detta har Socialdemokraterna och vi varit fullkomligt överens. Det har aldrig rått någon tvekan om att när det kommer till det principiella är vi helt överens. Vi har stor förståelse för att man kan ha olika åsikter när vi under loppets gång har prövat detta med inriktning på globaliseringsfonden.
Det är fullt naturligt för det har vi i inrikesdebatten. Men vad är det som har gjort att Socialdemokraterna har svängt 180 grader och numera anser att det finns ett europeiskt mervärde av en arbetsmarknadspolitik? Vilket ansvar vill Socialdemokraterna ta när man nu öppnar för att Sverige inte har en enhällighet i den här frågan?
Avslutningsvis skulle jag vilja fråga om Patrik Björck menar att den här nya linjen kommer att ligga fast. Eller är det här en rörlig materia där det finns en politisk utveckling i den socialdemokratiska riksdagsgruppen? Eller är detta bara kopplat till ledamöterna i arbetsmarknadsutskottet?
Tomas Tobé (M):
Det är intressant att Patrik Björck och Socialdemokraterna inte i sak vill argumentera för sitt ställningstagande. Man konstaterar lite kort att man delar kommissionens bedömning. Det var ju det vi ville komma fram till. Vad är det för nytt som har skett i Socialdemokraternas linje när man nu helt plötsligt tycker att det finns ett EU-mervärde i att vi ska ha en arbetsmarknadspolitik? Det är ju det som jag i grunden beklagar. Sedan kommer vi i sak att ha en debatt.
Vi tycker att det är oroväckande att det ska bli 3 miljarder i ytterligare programinsatser till detta och att en stor del ska riktas in mot jordbruk. Det kommer vi att ha en vidare debatt om, men det intressanta här är ju vad det är som har gjort att Socialdemokraterna helt plötsligt har svängt 180 grader. Jag kan bara hoppas att det handlar om en process bland ledamöterna i arbetsmarknadsutskottet som har handlat om att det har gått lite för fort och där man tyvärr har landat fel.
Vi är väldigt tydliga med att vi är positiva till EU-samarbete, men vi står fast vid att arbetsmarknadspolitiken är någonting som ligger på de enskilda medlemsstaterna. Det är ju om detta vi hela tiden har försökt att vara överens. Det är klart att det är viktigt, om man har den inställning som vi har, att också vara tydlig om detta när man gör en subsidiaritetsprövning. Det är bara att beklaga att Socialdemokraterna uppenbarligen har vaknat upp på fel sida i den här frågan.
Tomas Tobé (M):
Jag tackar interpellanten Margareta B Kjellin, som inte hade möjlighet att vara här. Jag tackar också statsrådet för svaret. Jag undrar dock om statsrådet verkligen tycker att svaret är tillräckligt.
Samtliga kommuner mellan Ånge och Ockelbo står inför ett tågstopp på flera timmar mitt på dagen varje dag fem dagar i veckan, och det väntas pågå i fem år. Statsrådets svar är att hon ska följa frågan.
Det tror jag inte att arbetspendlare, studerande eller sjukresenärer är särskilt nöjda med, alltså de som reser på Norra stambanan varje dag. Vi är alla medvetna om att det finns ett ökat behov av underhåll. Men ett ensidigt beslut om underhåll som kräver ett tågstopp dagtid på en i huvudsak enkelspårig järnväg är allvarligt.
Kommuner, regioner och tågoperatörer har framfört förslag till Trafikverket som skulle minimera påverkan för såväl resenärer som godstransporter. Men förslagen har avvisats. Det är alldeles för tyst utifrån att detta en mycket allvarlig fråga. Fru talman! Alliansregeringen tog ett helhetsgrepp om transportsystemet.
Vi har valt att i vår nationella plan fatta beslut 2014 om 86 miljarder. Det kan jämföras med det tidigare beslutet från den gamla Göran Persson-regeringen om 32 miljarder. Det är nu väldigt välkommet att den nya regeringen och statsrådet verkar ha en insikt om att det inte går att fortsätta att underinvestera i järnvägen. Det är i grunden väldigt bra.
Men banunderhåll handlar också om att se till att planeringen för underhållsinsatser utformas på ett klokt sätt. Här brister det när det gäller Norra stambanan. Man behöver ställa sig frågan: Är det rimligt att ha ett tågstopp kl. 11.00-13.00 fem dagar i veckan till och med år 2022?
Resultatet blir att vi tyvärr får stora effekter på både samhälle och näringsliv lokalt. Man skulle snarare kunna resonera att man kan förlägga dessa insatser under längre avstängning nattetid för att arbetet ska kunna utföras under en kortare period. Sedan är jag väl medveten om att det finns begränsningar i vad statsrådet ska fatta för beslut gentemot myndigheten.
Men det är påfallande att regeringen inte agerar mer handfast. Här handlar det väldigt mycket om att stå upp för det som regeringen själv skriver på sin egen hemsida. Människor ska kunna arbeta, bo och resa i hela landet. Då krävs det bättre svar från statsrådet, fru talman.
Tomas Tobé (M):
Tack igen för svaret, statsrådet! Det är väl bekant att jag gärna skulle drömma mig tillbaka till maj 2014 då Sverige hade en handlingskraftig regering som tog ansvar för Sverige. Grundproblemet här är att vi nu oavsett regering har ett stort antal kommuner som kommer att drabbas på ett väldigt allvarligt sätt av detta tågstopp.
Ibland skulle man nästan vilja att ett antal andra större kommuner kanske skulle få uppleva ett liknande tågstopp. Jag är rätt säker på att reaktionerna skulle bli så kraftfulla att statsrådet skulle agera omedelbart, i varje fall om den situationen skulle uppstå i Göteborg, Stockholm eller Malmö. Detta är i grunden en fråga om hur man ser på att människor ska kunna leva i hela Sverige.
Det handlar också om att nu mycket noga lyssna på vad kommunerna och även antal tågoperatörer har framfört. Om det vore på det sättet att vi i dialogen sett att det kommit orimliga förslag från kommunerna eller att det inte fanns någon som helst förståelse för att man behöver göra underhåll hade jag förstått statsrådets inställning.
Men här har man hela vägen försökt att ha en dialog med Trafikverket för att försöka hitta alternativ. Om man nu ska ha ett dagligt tågstopp fem dagar i veckan är det klart att det kommer att få en väldigt stor påverkan. Det är någonting som måste vägas in i den myndighetsdialog som statsrådet kommer att ha med Trafikverket. Apropå effektivt kan man fundera på detta.
Den uppgift jag har fått är att Trafikverket endast kommer att använda ca 10 procent av den tid som stoppet omfattar för banunderhåll. Det är klart att både jag och ett antal kommuner då ställer frågan: Är detta verkligen ett effektivt sätt att använda våra resurser?
Nu kommer vi in i en period då uppenbarligen regeringen och, för den delen, även Nya Moderaterna och allianspartierna lägger fram omfattande politiska förslag för att finansiera mer av underhåll. Jag tycker att det då är viktigt och centralt att säkerställa att Trafikverket också tar in i sin syn vad detta har för påverkan för människor.
Vad har det för påverkan för resenärer, som nu till exempel kommer att tvingas byta tåg mot buss eller bil eller kanske ännu värre - helt avstå från att resa? Jag har själv i Gävleborgs län fått uppleva rätt tuffa år då de allra flesta just nu får pendla till sitt arbete. Då är tåget någonting som är helt centralt.
Det är ofta det som gör att man kanske kan välja att bo kvar även om den ena parten måste ta ett arbete i en annan stad. När man då får ett besked som också inverkar på detta - inte fullkomligt, det inser jag också - tycker jag att statsrådet måste ta detta på allvar.
Jag hoppas att statsrådet i sin dialog med Trafikverket uppmärksammar dem på att den utveckling vi nu ser på Norra stambanan när det gäller banunderhållet inte är rimlig.
Tomas Tobé (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Jag vill börja med att försäkra Karin Svensson Smith att Moderaterna har och fortsatt kommer att ha ett mycket starkt engagemang i järnvägen. Vi tycker att det är mycket viktigt för att se till att vi har ett Sverige som lever och där det finns en möjlighet att både arbeta och skapa tillväxt - en helt central del i detta.
Det var också bärande i att vi började ett arbete för att säkerställa att vi lade fram budgetar. Jag nämnde tidigare att vi fattade beslut om 86 miljarder 2014, vilket kan jämföras med 32 miljarder från Perssonregeringen. Nya Moderaterna valde nu att också lägga ytterligare 1,4 miljarder i vår vårmotion. Det finns mycket vi kan tala om som är historia. Det intressanta är det som ska komma nu och framåt.
Jag tycker nog ändå att frågorna hänger kvar i luften. Är det rimligt, och är det den absolut bästa lösningen att hitta ett underhållsfönster där man använder 10 procent av tiden? Ska detta gälla fem dagar i veckan i fem år? Ska det inte väcka reaktioner hos oss som har politiska förtroendeuppdrag? Det är klart att myndigheterna har haft en dialog.
Det är positivt att statsrådet nu vill säkerställa att myndigheten har en fortsatt dialog. Men det är också viktigt att dialogen leder till någonting. Jag tycker fortfarande att myndigheten, Trafikverket i det här fallet, är svaret skyldig. Är detta verkligen det bästa och det mest effektiva sättet att planera underhållet på Norra stambanan? Jag är tveksam.
Tomas Tobé (M):
Låt mig gratulera vår nya gymnasie- och kunskapslyftsminister till sitt viktiga uppdrag. Jag vill också hälsa henne varmt välkommen till kammaren. Fru talman! Jag vill vara väldigt tydlig med att Nya moderaterna och Alliansen tycker att det är helt centralt att många ungdomar får en fullgod gymnasieutbildning. Det är ofta helt centralt för möjligheten att komma ut på arbetsmarknaden.
Det är av den anledningen som Alliansen under de senaste åren har genomfört stora förändringar av svensk skola. Mycket har handlat om att vi ska bryta den vänta-och-se-mentalitet som vi har sett i den svenska skolan och få in mer av tidigt stöd och lärarledd undervisningstid. Det är också därför som vi försökt skapa mer övergångar till arbetsmarknaden med lärlingsutbildningar men också genom att sänka kostnader för att anställa ungdomar.
Fru talman! Den nya vänsterregeringen har tyvärr börjat med att försvåra ungdomars möjligheter att kunna få ett första jobb. Det har skett genom att man ökat kostnaderna för att anställa och nu också genom att börja i fel ände när det gäller skolan. Jag är helt övertygad om att talet om en obligatorisk gymnasieskola är väldigt vackra ord.
Men det bygger i grunden inte på en seriös analys av gymnasiets utmaningar. Tittar vi på vad Skolverket noterar ser vi att den stora utmaningen snarare är avhoppen och i synnerhet avhoppen i årskurs 3. Mönstret går igen även om man tittar på de ungdomar som har utmaningen att läsa på gymnasiet i kanske fyra fem år.
Ett förslag om att göra gymnasiet obligatoriskt till 18 års ålder löser på inget sätt den utmaning vi ser med att väldigt många hoppar av efter 18 års ålder i gymnasiet. Det är helt andra frågor som blir relevanta. Det är klart att det är intressant att vi nu i kammaren egentligen diskuterar ett tvåårsgymnasium.
Vi har tidigare haft långa diskussioner om ett ettårsgymnasium, som de vet som hängt med i skolpolitiken ett tag. Jag vill ställa en fråga till statsrådet, eller rättare sagt tre, om jag ska vara tydlig.
Vad är det som har gjort att regeringen, som kallar sig för en samarbetsregering, väljer att som det första skolpolitiska beskedet lägga fram ett förslag som den vet att stora delar av kammaren motsätter sig och som vi haft en valrörelse om? Vad är det för signal från en samarbetsregering att det är det första beskedet? Den andra frågan är följande.
Vi har nu haft en tid med väldigt många skolreformer. Vi behöver inte bara ha lugn och ro i de svenska klassrummen. Vi behöver också ha lugn och ro i vilka skolreformer vi ska prioritera framåt. Jag noterar att vi har ganska stor samsyn mellan Alliansen, Socialdemokraterna och Miljöpartiet om många av de skolreformer som ligger på plats. Det är väl alldeles utmärkt.
Men varför väljer den nya regeringen att prioritera en reform som i sak inte verkar kunna ge sig i kast med de utmaningar vi ser i gymnasiet? Den tredje frågan är: Hur mycket kommer en sådan reform att kosta, och på vilket sätt ska det finansieras? Det är en omfattande förändring av svensk skola jämfört med vad som har gällt tidigare.
Tomas Tobé (M):
Jag tackar statsrådet för detta inlägg. I grunden tror jag också att det är viktigt att vi ska bygga på mycket av den samsyn som kan finnas och mycket av den politiska ambition som finns på detta område. Det finns det kring många politiska förslag nu, till exempel att det ska vara mindre klasser i lägre åldrar, att vi behöver ha fler speciallärare och att vi måste se till att höja attraktiviteten i läraryrket.
Men det är just därför som vi från Nya moderaterna och Alliansen blev så förvånade när vi såg att just obligatoriskt gymnasium var det förslag som man från den nya regeringen valde att presentera. Jag upplever ändå att det inte är ett otydligt förslag. Man kan ha olika åsikter om det. Men det är ändå rätt tydligt. Man vill gå fram med ett förslag som innebär skolplikt till 18 års ålder. Nu säger statsrådet: Låt oss inte låsa oss kring detta.
Det är möjligt att det i så fall kan vara en öppning att överge detta förslag. Det skulle vi i så fall varmt välkomna. Jag vill passa på att ställa en fråga om det innebär att det också kan finnas en öppenhet att överge andra förslag som handlar om att man ska se till att alla gymnasieprogram måste vara högskoleförberedande.
Det är också någonting som gör oss oroliga för att det skulle kunna slå ut en hel del ungdomar och som inte kommer igenom den svenska gymnasieskolan. Om statsrådet fortfarande känner sig övertygad om att obligatoriskt gymnasium är en god idé vill jag ändå påminna denna kammare om att vi är i ett läge där 98-99 procent av eleverna går vidare till ett gymnasium. Den stora utmaningen ligger alltså inte där.
Skulle vi sitta med helt andra siffror skulle jag ha mycket större förståelse för att man skulle gå fram med ett sådant förslag. Jag ställer mig också lite frågande till vilka andra länder det är som har gått fram med denna modell eftersom man känner sig så övertygad om att detta vore en bra idé. Jag känner inte till särskilt många länder som har gått fram med en skolplikt ända upp till 18 års ålder. När det gäller kostnaderna var jag inte orolig för själva utredningskostnaden.
Min oro gällde i stället vad en sådan reform kommer att kosta. Det som jag har noterat än så länge är att även om vi kan vara överens om väldigt många skolsatsningar har ni valt att finansiera detta med att höja skatter på ungdomsjobb och höja skatter för breda löntagargrupper. Detta menar vi är en jobbfientlig politik. Då blir jag orolig när vi ser att nya reformer utlovas.
Då undrar jag vilka ytterligare skatter som regeringen i så fall behöver höja för att finansiera sina reformer. Fru talman! Min fråga till statsrådet blir återigen: Varför väljer ni att prioritera denna reform som ert första besked? Är man en samarbetsregering borde man ha kunnat notera att det finns väldigt många skolpolitiska förslag som vi är överens om.
Låt oss då arbeta med dem här i parlamentet för att säkerställa att vi får mer av tidigt stöd, att lärarna kan få bättre lönevillkor och att vi ser till att det blir mer undervisningstid. Det är reformer som på riktigt kan betyda någonting för att höja svenska kunskapsresultat.
Tomas Tobé (M):
Statsrådet säger att alla ska med. Jag vet att mitt parti har uttryckt det som att alla behövs, och det går säkert att mötas någonstans där mitt emellan. Det är väl en alldeles utmärkt idé att fokusera mycket på hur vi ska klara av att lyfta alla dem som inte får en fullgod gymnasieutbildning. Vi tror för vår del att det handlar väldigt mycket om det vi gör i grundskolan. Vi måste alltså få ned mycket av stödet mycket tidigare för att eleverna ska vara förberedda och också känna motivation.
Det är nämligen i grunden vad den här frågan handlar om - hur säkerställer vi att eleverna får mer studiemotivation? Jag ställer mig mycket tveksam till att detta skulle gå att lagstifta fram, utan jag tror att det handlar om andra insatser. Det är därför vi har ställt oss kritiska till ett obligatoriskt gymnasium. Jag tror också att det kan handla om andra reformer, vilket jag hoppas att gymnasieministern kan återkomma om.
Det handlar om hur vi ska höja kvaliteten också på de olika gymnasieprogrammen och hur vi ska stärka den introduktion många elever som inte har tillräckligt mycket kunskaper med sig från grundskolan kommer till i dag. Jag får ändå tacka statsrådet för vad jag upplever nästan verkar vara ett besked om att man i någon mening backar från vad jag har uppfattat som ett ganska tydligt förslag från regeringen, nämligen att man ville gå fram med ett förslag om ett obligatoriskt gymnasium.
Det verkar inte alls låst kring att man vill ha en skolplikt till 18 års ålder. Det är i så fall mycket välkommet, och jag ser fram emot att föra fortsatta samtal i den riktningen.