Göran Hägglund (KD):
Om jag skulle ägna mig åt att rätta Monica Green skulle jag få bruka hela min talartid till det, kan jag försäkra. Den diskussion som vi här för handlar om tre olika områden. En sak handlar om tillgången. Syftet med avregleringen var att öka tillgången på läkemedel.
Tillgången har ökat: 37 procent fler apotek, tio timmars öppettid ytterligare i genomsnitt. Det är lättare för människor att få tag i sina läkemedel. En annan fråga handlar om glesbygdsapoteks framtid.
Jag vill påminna om att antalet apotek inte har varit permanent genom åren, utan antalet apotek minskade under monopoltiden. Det har blivit färre och färre.
Och det är någonting som vi har att kämpa med oavsett vilken form apoteken drivs i. Vi klargjorde redan från början att de som köpte en del av de kluster, de apotek, som var till salu skulle vara skyldiga att driva dem i oförändrad form under en viss tid. Under den tiden kommer vi att utarbeta en lämplig ordning för att säkerställa drift också i glesbygd. Och ett sådant förslag har presenterats.
Själva idén med det är att där det finns en risk att inte bara vårdcentralen försvinner genom landstingets beslut utan även att apoteket är på fallrepet ska man kunna få detta, om det är ett visst avstånd till närmaste andra apotek. Det här har vi en mekanism för. Den tredje frågan som har berörts handlar om det här med läkemedel direkt.
Allas önskemål är förstås att varje patient som kommer in och efterfrågar ett visst läkemedel ska få det läkemedlet omedelbart, självklart. Det gäller också de företag som är verksamma på det här området. Men då ska vi veta att det på ett apotek kan röra sig om kanske drygt 12 000 produkter, och det kommer inte att finnas allt alltid, jämt och överallt. Så är det. Det har heller aldrig varit så att det har funnits på det viset.
Nu finns den så kallade 24-timmarsregeln, som innebär att om läkemedlet inte finns till hands just då är apoteket skyldigt att se till att det finns där inom 24 timmar, så att man som patient eller kund kan få ut det. Den här 24-timmarsregeln har aldrig kunnat uppnås fullt ut under monopoltiden och ännu inte under den nuvarande regimen.
Det här är någonting som är angeläget, men det är svårt. Vi kan prata om ett apotek i Norrlands inland och ett läkemedel som är helt slut i Sverige. Det kan uppkomma en sådan situation, ibland på grund av produktionsstörningar hos dem som tillverkar läkemedel i internationella företag. Hur säkerställer man att det här finns på plats på varje enskilt apotek inom 24 timmar?
Det här är svårt, men vi måste ha ett tryck på läkemedelsdistributörerna och på apoteken att man säkerställer det här så långt det över huvud taget är mänskligt möjligt.
Vi har en utredare som har tittat på den här frågan och som har lagt fram en rad förslag på det här området som jag tror skulle kunna underlätta, som innebär att vi tar ytterligare steg för att förbättra servicen för medborgarna och gör att man kan få tag i fler läkemedel, helst alla, naturligtvis, omedelbart. Apoteksombuden kommer även fortsättningsvis att spela en jättestor roll. Men vi vill titta på den här möjligheten.
Lena Olsson ställde den frågan. Går det att förbättra detta på något sätt? Det kommer inte att finnas apotek precis överallt, men ombuden spelar en jätteviktig roll. Kan vi använda dem på något bättre sätt än vad vi hittills har gjort?