Josefin Brink (V):
I min interpellation tar jag upp två stora och allvarliga problem på den svenska arbetsmarknaden. Det är dels den utbredda exploateringen av utländska medborgare, dels de alltför slapphänta regler som i dag finns för bidrag till arbetsgivare från Arbetsförmedlingen. I fallet med de granskade biltvättarna i programmet Kaliber sammanfaller dessa två problem på ett ganska delikat sätt.
Här har vi arbetsgivare som uppenbarligen håller sina firmor i gång genom att utnyttja asylsökande och papperslösa till fullkomligt skandalösa löner och arbetsvillkor samtidigt som staten genom nystartsjobb subventionerar dessa företag. Att något sådant över huvud taget kan ske är ett tecken på att det finns stora och allvarliga brister både när det gäller lagstiftning och kontroll.
Det här är tyvärr inte något unikt.
Exemplen är otaliga de senaste åren på hur utländska medborgare, såväl asylsökande som papperslösa, liksom migrantarbetare som kommit hit som arbetskraftsinvandrare, blivit utnyttjade som bärplockare, lantarbetare, städpersonal, rivningsarbetare, diskare, i alla möjliga tunga och slitsamma jobb och på villkor som är skrämmande nära rent slaveri.
Det beroende som dessa människor har av den lilla inkomst som de trots allt kan få är så stor och skräcken för att skickas ut ur landet utan några pengar likaså att de känner sig tvungna att foga sig i den helt ofattbara behandlingen.
Jag tycker att det borde vara uppenbart för Hillevi Engström att de ansvariga myndigheterna varken har rätt verktyg eller de resurser som behövs för att bekämpa denna exploatering på ett framgångsrikt sätt. Migrationsverket, Skatteverket och Arbetsmiljöverket gör vad de kan med de regelverk som finns att följa, men det räcker uppenbarligen inte.
Jag har hört företrädare för alla dessa myndigheter påpeka att det faktiskt är så det ligger till. De gör vad de kan, men regelverken, resurserna och instruktionerna räcker inte till. Det behövs en vassare lagstiftning, och det behövs ett tydligare uppdrag. Regeringens intresse för att ta tag i problemen med den växande svarta sektorn, med en ökande exploatering, har varit väldigt svalt.
I stället för att ta ett samlat grepp om fusk och exploatering kommer det varje gång en skandal dyker upp i medierna några panikartade framkrystade löften om lite bättre kontroller, och sedan händer egentligen inte särskilt mycket. Jag saknar ett samlat grepp om hur vi ska få en arbetsmarknad som är fri från den typen av rena övergrepp på människor.
När det gäller nystartsjobben är regeringen inte beredd ens till någon symbolisk reträtt som det verkar, trots att det är uppenbart att de kontroller som Arbetsförmedlingen gör inte räcker för att garantera att inte oseriösa arbetsgivare får ta del av bidragen.
Det är ju inte i samband med biltvättarna som det för första gången avslöjas att det finns arbetsgivare som inte lever upp till kravet att teckna försäkringar, som inte har bra arbetsmiljövillkor och som inte lever upp till kravet på löner och arbetsvillkor i övrigt, utan det är någonting som pågår. Också där säger Arbetsförmedlingen: Vi har inga instruktioner och ingen laglig rätt att kontrollera detta. Vi är tvungna att säga ja även om vi inte kan kontrollera det.
Sammantaget frågar jag mig om regeringen egentligen tycker att det här är ett särskilt stort problem, om regeringen tycker att det är så farligt att mängder av människor blir exploaterade och utnyttjade på det sättet på en svart arbetsmarknad och om det är något vidare stort problem att staten subventionerar sådana arbetsgivare.