KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Rothenberg (M):
Ja, Kent Persson sätter även han fingret på en viktig fråga. När det gäller analys och bild av verkligheten skiljer sig inte våra bilder sig åt särskilt mycket.
Det talas om den så kallade dödens dal, när såddkapital, alltså det som kommer in till grundforskning och det som ingen annan satsar pengar på, upphör och det sedan ska in kapital från investeringsfonder, privatpersoner och så vidare. Det här sker under en ganska lång period. Det är precis övergången där som kallas för dödens dal. Där är det problem.
Affärsänglar som satsar upp till 5 miljoner kronor finns det ganska gott om, men det är, som Kent Persson mycket riktigt säger, i vissa skeden som det här inte stämmer riktigt bra. Regeringen har ansvaret. Ja, det stämmer. Regeringen tar gärna det ansvaret. Regeringen har tagit det ansvaret genom att nu ha börjat ett aktivt arbete med en dialog för att ta fram en innovationsstrategi.
Den ska se dagens ljus, som det ser ut nu, första halvåret 2012. Det här är en dialog. Kalla det branschprogram. Vi kallar det för ett samspel med näringarna.
Där ser man ser över just var pengarna placeras rätt, var man ska placera våra gemensamma medel, de statliga medlen, skattebetalarnas medel, via Vinnova, via Innovationsbron, via Almi, via olika fonder, och var man ska kunna göra det lättare för det privata kapitalet att komma in.
Och när vi talar om privata kapitalet behöver det inte vara kapital som bara finns i Sverige i dag, för ett bra innovationsland som Sverige är men som kan bli ännu bättre måste attrahera kapital från annat håll i världen. Vi måste öppna oss. Vi behöver såväl arbetskraftsinvandring som arbetande kapitalinvandring till Sverige.
Hans Rothenberg (M):
Brister i regeringens politik var inte det som jag avsåg. Däremot finns det brister i riskkapitalförsörjningen, i kedjan, och det finns olika tankar om var bristerna är som störst. Dödens dal inträffar ju direkt efter såddfinansieringen.
När man i innovationssammanhang talar med entreprenörer, universitet och riskkapitalföreträdare är det här som man ser att problemet är, inte främst i slutet av kedjan. Där brukar ofta de pigga och penningtörstande dyka upp för att få avans på sina insatser. Och det är just detta som det är viktigt att man tar greppet om.
Jag har inte noterat att Vänsterpartiet eller något annat av oppositionspartierna specifikt har pekat på att det är Vinnova som ska utöka sitt investeringsområde, att vi ska ändra insatsen på någon av de befintliga aktörerna. Nej, och det har inte vi heller gjort, och det är därför det är viktigt att ta helhetsgreppet om detta. Det är viktigt att se vad det är för förutsättningar att sätta in riskkapital i den här kedjan.
Det kan vara riskkapitalavdrag, det kan vara skattevillkor och det kan vara någonting annat. Det är viktigt att ta det här greppet. Jag måste ändå ta upp femmiljardersfonden, när den nu är uppe, att man ska plocka 5 miljarder friska kronor ur Vattenfall, detta Vattenfall som i torsdags debatterades högt och på flera våglängder i energidebatten.
Om Vattenfall ska klara av att svara upp mot de högt ställda krav som den här kammaren har är det inte att plocka pengar därur som gäller. Vattenfall kan nog, tyvärr, behöva ha både 10 och kanske fler miljarder till sin kassa, inte dränera den. Det är som att skära ett stycke skinka från grisen att ge den att äta, den blir inte fet på det.
Hans Rothenberg (M):
Ja, kampen går vidare - det är helt uppenbart. Och det skulle vara trevligt att få stå på samma sida som Maria Wetterstrand och Miljöpartiet i ett antal av dragkamperna. Jag tror att vi kan hitta gemensamma ambitioner och mål. Låt mig säga att det inte ska vara en kamp mellan två olika departementet. Låt däremot den fria tanken och de kloka idéerna brottas och brytas mot varandra.
Inom den tillämpade forskningen och grundforskningen finns det en viss grundläggande motsättning och har alltid funnits, och det är den som är den akademiska världens stimulans att få ta del av. Det är faktiskt väldigt skönt, när man emellanåt kommer utanför riksdagens murar, att få möta den fria världen och de fria tankarna som frodas där.
Vi behöver nog inte sätta vare sig Utbildningsdepartementet, Näringsdepartementet eller dessa ambitioner mot varandra. Den viktiga ambitionen är att se till att det som kommer från labben också blir AB, det vill säga att det bli affärer av det hela och att arbete utvecklas av detta.
Här är näringsliv och utbildningsväsen ganska sammanflätade, men det kan bli mer av det. Jag skulle därför vilja betona det mentala tillståndet, attityden, där man behöver få in mer kommersiellt tänkande, marknadstänkande och affärstänkande i hela skolsystemet. Det gäller inte minst på högskolorna.
Maria Wetterstrand antydde att det finns en viss motsättning mellan mindre högskolor och större universitet. Den kritiska massan är det viktiga i sammanhanget, och den uppnås tyvärr inte lika ofta på de mindre högskolorna.
Hans Rothenberg (M):
Så talar en sann liberal. Det är självklart att den fria forskningen ska bestå, och det kommer alltid att vara en viss dragkamp på det akademiska fältet. Den forsknings- och innovationsproposition som lades fram för två år sedan hade en viss tyngdpunkt på det akademiska.
Därför kan vi med tillförsikt se fram emot att den innovationsstrategi som tas fram är ett steg mot mer hands on-tänkande och mot att få utvecklingen att gå mot mer kommersialisering av idéerna. Det gäller att se över kapitalförsörjningen och hur kunskapsförsörjningen sker.
Man ser ofta i bolag som härrör från den akademiska världen att det kanske inte är affärstänkandet och affärskompetensen som är det mest utpräglade. När det gäller innovationer är det viktigt att ta upp kunskapshoppen.
Hur ska en person som fick Nobelpris för tio år sedan fortsätta vara vårdare av varumärke, idé och produktutveckling och samtidigt agera på en större marknad? Jag gör ingen liknelse med denna debatt, men jag såg Snillen spekulerar häromdagen.
Där kom också frågan upp om hur vi ska få det passionerade idéägandet att bli något som kan utveckla framtidens arbete. Jag sätter stor tilltro till innovationsstrategin. Jag hoppas att vi när vi debatterar den om två år kan se det goda utfallet av den. I grunden tror jag inte att vi skiljer oss så mycket åt.
Hans Rothenberg (M):
Det var ord och inga visor! Jag vill komma tillbaka till det reptrick som ni från framför allt Socialdemokraterna talar mycket om, att plocka 5 miljarder kronor ur Vattenfall. Jag skulle vilja veta vad det är för analyser ni har gjort av Vattenfall som säger att det är det bästa bolaget att plocka 5 miljarder kronor ur.
Staten har ganska många bolag. Här ska pengarna komma från Vattenfall. Vad är det som gör att ni landat på 5 miljarder? Och hur långt tror ni att 5 miljarder från Vattenfall kommer att räcka med tanke på de ambitioner ni har?
Är det bra att ta 5 miljarder kronor ur Vattenfall?
Vi har tidigare, framför allt i energidebatter, hört de ambitioner som De rödgröna har med Vattenfall - det ska ställa om till grön teknik, stänga ned kolkraftverk i Tyskland och så vidare - och därför undrar jag: Kommer det att finnas 5 miljarder över i Vattenfall?
Många är nyfikna på att höra hur denna analys har gått till.
Hans Rothenberg (M):
När det gäller inlandsinnovation och det projektet för norra delen av Sverige finns det en klar och tydlig politisk tanke. Det är ett område, en del av Sverige, där det inte finns entreprenörskap och där det saknas lokalt och regionalt riskkapital. Där behövs det. Det är bra politik när man använder medel ur statsbudgeten till detta.
Men nu gäller det Vattenfall. Vi har ju i diskussioner om statligt ägande fått kritik för att regeringen inte har tillräcklig koll på vad som händer i styrelserna. Från oppositionen har man föreslagit att man ska sätta en vakthund i varje styrelse, som ska ta reda på vad som egentligen händer.
Har Socialdemokraterna en vakthund i Vattenfalls styrelse som har kunnat göra analysen att 5 miljarder går att plocka ur företagets kapital för att lägga på annat? Har man gjort den analysen, eller har den kommit fram på något annat sätt?
Vattenfall har enorma utmaningar om det är så att man till exempel ska avveckla kolkraftverken i Europa. Det är ju inget man kommer att tjäna pengar på. Det är snarare tvärtom. En av baksidorna med detta är just att man tjänar pengar på det som är smutsigast.
Så ska man sälja det eller avveckla det och dessutom ta 5 miljarder att lägga på något annat. Om man ska ta ansvaret att avyttra kolkraften i Europa från Vattenfall skulle kanske de 5 miljarderna behöva gå åt andra hållet. Jag är fortfarande intresserad av att få höra hur analysen har gått till.
Hans Rothenberg (M):
Den senaste informationen, som är ganska färsk, har jag tolkat som att 25 av 27 länder nu står bakom det fördjupade samarbetet. Det måste man säga att vi alla kan klappa varandra på axeln för, inte minst de innovativa entreprenörer som kommer att dra nytta av det här. Det är Italien och Spanien som står utanför.
Det är bara att glädjas över att det inte är i det italienska eller spanska parlamentet som vi debatterar det här, för där ser det säkert inte lika ljust ut att stå utanför en sådan fråga. Öppenhet för borttagande av tullar och tariffer är ju en klassisk svensk ståndpunkt.
När det gäller att utveckla den inre marknaden och öppenheten mot tredjeland kommer detta fortsatt att vara en drivfråga, inte minst för Sverige som är väldigt beroende av både import och export. Importen är väldigt viktig för att vi ska kunna klara av att ha en livfull export.
Då är det viktigt att vi ser till att de protektionistiska inslagen i världshandeln minskar så mycket som möjligt. Vi kan bland de 50 punkter som den inre marknadsakten handlar om fundera över: Är de för många? Det har tidigare talare tyckt. Är de för få? Det borde vara ytterligare några tillägg.
Vi kan konstatera att det som skiljer våra betänkanden åt handlar om jämställdheten, klimatet och arbetsrätten. Det finns många andra frågor som också skulle kunna beröras. Vi skulle kunna ta upp diskriminering på grund av kön, etnicitet och på många andra håll och kanter. Det kan handla om hur det är för rörelsehindrade och så vidare.
Det finns mycket man skulle kunna lägga till här. Men kärnan är en inre marknadsakt för att förbättra företagande och entreprenörskapet och skapa fler jobb i Europa.
Hans Rothenberg (M):
Jag tror att vi kommer att ha gott om tid under den här mandatperioden att ömsesidigt sakna uttalanden. Respekten kommer alltid att finnas. En kreativ kommer att ge många goda inslag och inspel. Det är viktigt i arbetet med inre marknadsakten att det inte är en fast materia. Bara för att utlåtandet lämnar riksdagens bord i dag kommer inte arbetet med den att sluta.
Vi kan konstatera att strategin för jämställdhet 2010-2015 har debatterats och diskuterats i riksdagen. Jag ska göra en liten erinran om vad det handlade om.
De fem prioriterade områdena är lika möjlighet till ekonomisk självständighet för kvinnor och män, lika lön för lika arbete och lika värde, jämställdhet i beslutsfattandet, värdighet, integritet och slut på könsbaserat våld och jämställdhet i EU:s yttre åtgärder.
Det är frågor som går väl igen i inremarknadsaktsperspektivet. Vi kan konstatera att det är två utlåtanden som är ganska så lika. Jag gläder mig åt att oppositionen i form av de rödgröna har anslutit sig till så pass mycket av majoritetens ståndpunkt.
Däremot måste jag nog ändå notera att jag inte under de tre inledande anförandena har hört orden företagande, tillväxt och ökade möjligheter till arbete nämnas. Det är detta som är det viktiga och kärnan. Sedan kan man lägga till 50 punkter ytterligare. Då kommer arbetsrätten och rörelsehindrade säkert också med.
Jag yrkar bifall till förslaget.
Hans Rothenberg (M):
Statsrådet! I diskussionen om uranbrytning och ingrepp i naturen förekommer ofta påståenden om att det blir fruktansvärda sår i naturen och oreparabla ingrepp. Det sägs att arbetsmiljön är betydligt sämre när man bryter uran än annan mineral. Då ska vi komma ihåg att uran är vanligt förekommande. Det finns nästan överallt på jorden.
Det finns ofta i kombination med andra tungmetaller och gifter. De flesta berg- och jordarter innehåller uran. De innehåller också torium och kalium, men oftast i låga koncentrationer. I Sverige finns de rikaste fyndigheterna av uranhaltigt skiffer i Billingen med ca 300 gram per ton malm, det vill säga 0,03 procent.
De högsta halterna finns i några få fyndigheter i Kanada. Där är koncentrationen 20 procent. För närvarande brukar man från industrin betrakta halter på minst 0,1 procent som det som är ekonomiskt intressant att utvinna. I Sverige är den högsta koncentrationen alltså 0,03 procent.
Uranets och radonets sönderfallsprodukter i marken ger en stråldos på ca 1 millisievert per år i Billingen och upp till 8 millisievert per år i Sverige.
Om vi jämför med befolkade områden i Iran och Brasilien är bakgrundsstrålningen där mellan 60 och 200 millisievert per år - utan att några larmrapporter om cancer eller andra sjukdomar har kommit. Fru talman! Man kan förstöra naturen på många sätt.
Man kan förstöra naturen genom att bryta mineraler eller torv eller genom att skapa vattenkraftsanläggningar. Man kan skada naturen genom att bryta uran men också genom att bryta arsenik och koppar, vilket också ger avsevärda problem för dem som arbetar med detta och även i naturen.
Men det är ingen annorlunda hantering att bryta mineralet uran än att bryta något annat mineral. Man gräver inte på något annat sätt. Man hackar inte sönder mineralet på plats på något annat sätt när det gäller uran än något annat mineral. Det finns mycket uran i vanlig granit.
I Bohuslän är det trots allt inte så mycket uran att det finns någon som helst anledning att avråda badande, fiskenäringen och boende i Bohuslän att hålla sig borta från dessa platser. I Sverige har vi gott om uran, men det är låga halter urankoncentrat.
Det finns placerat i Västergötland och i fjällkedjan precis som på så många andra platser på jorden. De stora miljömässiga konsekvenserna beror på att de platser i Sverige där uran finns också är förknippade med natursköna områden, områden där vi har nationalparker och andra värden att ta vara på. Det är problemet.
Problemet är inte att man bryter uran på ett farligare sätt eller att det blir större sår i naturen.
Hans Rothenberg (M):
Statsrådet! Det är uppenbart att en debatt i riksdagen om uranbrytning också innebär att man vädrar känslor, känslor som jämställs med argument och fakta. Frågan om uran är laddad på många sätt och vis. Det handlar framför allt om uranets användning, om att uranet används till kärnkraft.
Det är själva fokus i den här diskussionen och anledningen till att den över huvud taget kommer upp. Jag kan ha stor respekt för de partier som är helt emot kärnkraft, som säger att vi ska stänga igen kärnkraftverken så fort som möjligt. Men då ska man vara klar över att Sverige inte heller ska importera uran.
Vi ska inte importera uran och transportera det på ett kanske mer riskabelt sätt över världens hav än vad det skulle innebära att ha det någorlunda närproducerat. Det gör att frågan för Socialdemokraterna blir lite mer komplicerad. Vill man ha kakan och äta den får man också fundera över var man ska baka den.
Att försvåra prospektering av uran innebär att man även försvårar prospektering av andra mineraler. När man söker efter andra mineraler hittar man uran, och söker man efter uran hittar man andra mineraler. När man har prospekterat och eventuellt brutit mineraler ska man städa upp efter sig. Det har man inte gjort med särskilt stor framgång i Kiruna kan vi konstatera efter att ha gjort diverse besök där. Man ska städa upp efter sig.
Det gjorde man inte på 70-talet i Billingen. Det handlar inte om ifall uran är farligare än andra mineraler. Det handlar om att inte vilja. Den här debatten är knappast huggen i sten så vi lär få återkomma.
Hans Rothenberg (M):
Bonusar uppmuntrar ofta till extremt stort risktagande. I den statliga sektorn bör därför ersättningar vara rimliga och präglas av måttfullhet. I dag är ersättningarna i denna sektor huvudsakligen konkurrenskraftiga. De är takbestämda och ändamålsenliga. Alliansregeringen har under föregående mandatperiod tagit bort bonusar för vd:ar och ledningsgrupp medan anställda kan få resultatlöner.
Det är rimligt. Säljare som har en provision med i bilden blir ofta en effektivare säljare. Låt oss komma ihåg att även Karl Marx förespråkade ersättning efter prestation. Låt oss blicka tillbaka. Detta framstår nästan som en helt ny debatt där Socialdemokraterna har intagit en bonusfientlig ställning.
Men det var under den tid som Socialdemokraterna satt i regeringsställning med stöd av Vänsterpartiet och Miljöpartiet som flertalet av de nu gällande bonusavtalen tecknades. Riktlinjerna från 2003 skrevs om, för de var otydliga. Trots detta medgavs de avtal som nu kritiseras.
De flesta statliga företag hade inte resultatlön över huvud taget vid denna tid. Ändå har företrädare för framför allt Socialdemokraterna men även övriga oppositionspartier högljutt och indignerat kritiserat alliansregeringen för de statliga bonusavtalen och till och med påstått att de förut var förbjudna.
Låt oss blicka tillbaka till tiden 2004-2006 när Thomas Östros var näringsminister och i princip alla de avtal som nu diskuteras tecknades eller var giltiga. Om Socialdemokraterna inte uppskattade dem då kunde man väl ha styrt om avtalen och tagit bort dem. Jag ber att få plocka fram en skriftlig fråga från den här tiden.
År 2005 ställde moderaten Per Bill en fråga till Thomas Östros om bonusar i statliga företag. Det var efter att Posten 2004 delat ut en så kallad gratifikation på 200 000 kronor till sin vd. Frågan var: Vilka åtgärder avser näringsministern att vidta med anledning av att det fortfarande förekommer bonusar i Postens utländska dotterbolag?
Svaret från Thomas Östros innehöll bland annat: Ingen av dessa personer ingår i Postens koncernledning. Regeringen förutsätter att riktlinjerna är vägledande för verkställande direktörs och ledande befattningshavares anställningsvillkor även i utländska dotterbolag. Samtidigt måste rimlig hänsyn till förhållandena tas. Så lät det när ungefär motsvarande fråga ställdes och ministern hade en annan färg.
Låt oss komma ihåg att Socialdemokraterna och deras regering då inte hade några regler som tog bort bonusmöjligheterna. Man hade heller ingen restriktiv hållning, vilket man vill ge sken av i dag. Då hade vi varken haft det resultat eller den diskussion vi har i dag.
Hans Rothenberg (M):
Det är alltid lika inspirerande att debattera med Börje Vestlund för man vet aldrig vilken replik som ligger bakom knuten. I Börje Vestlunds första anförande, som inledde debatten, tog det 7 minuter och 23 sekunder innan han över huvud taget nämnde något som handlade om Socialdemokraternas näringspolitik. Jag vill ge en eloge till Kent Persson som slog Börje Vestlund med 11 sekunder.
För honom tog det nämligen 7 minuter och 12 sekunder. Det gläder mig att Börje Vestlund håller med om det jag säger. Men det finns en stor skillnad mellan vad Socialdemokraternas och oppositionens politik egentligen handlar om. Det var det som Börje Vestlund inte nämnde någonting om efter 7 minuter och 23 sekunder.
När det gäller att skapa förutsättningar för ett gott klimat undrar man ju. Ett gott företagsklimat ska leda till någonting. Det ska inte bara leda till att de som driver företagen tjänar pengar. Det är bra om de gör det. Det är jättebra om företagare kan tjäna pengar och investera i nya verksamheter, men de ska leda till jobb.
Det ligger ett paket från Socialdemokraterna med höjda socialavgifter på 16 miljarder för unga, en restaurangmoms som innebär 5 miljarder i höjda skatter och minskad RUT och ROT som leder till 2,5 miljarder i höjd skatt. Detta leder till ca 20 000 färre jobb.
Det här är den politik som står emot alliansregeringens politik. Vad gäller Saab och kopplingen till maffian var det nog en av de mest speciella kopplingar jag någonsin har hört. Med de kontakter som har varit på alla håll och kanter kan regeringen knappast anklagas för att ha gjort för lite. Och tack och lov att man inte har gjort för mycket och pratat med någon maffia, som kanske Börje Vestlund känner till bättre.
Hans Rothenberg (M):
Tack alla goda krafter som har sett till att vi i dag inte står med ett statligt ägande och ett statligt ägaransvar för en biltillverkare! Det måste alltid vara det enskilda företaget som är den kraft som kan ta det enskilda företaget genom kriser.
Vad gäller den svenska regeringens insatser genom åren för att hjälpa Saab att skaffa egna krafter, att kunna ta sig vidare, har man bland annat så sent som i somras hjälpt till med att möjliggöra den fastighetsaffär som var aktuell.
När det gäller att en Antonov var inblandad som ville köpa in sig i Saab var det flera instanser som skulle godkänna detta för att det skulle bli möjligt. Och det var tack vare att regeringen sade att det är på det här viset som vi kan ställa upp. Det är genom att vi ska säga okej och att Riksgälden ska säga okej; det måste vara flera instanser som gör den samlade bedömningen.
Den samlade bedömningen visade - vilket vi väl i efterhand kan vara ganska tacksamma för - att det här inte var ett alternativ.
Det är mycket vi gör, och det är mycket vi borde klara att göra. God jul, Börje Vestlund!
Hans Rothenberg (M):
Jag tackar Kent Persson för frågorna som väldigt tydligt visar att det finns olika förhållningssätt i Sverige till handelspolitiken. Vi från allianssidan och jag som representerar Moderaterna har en övertygelse om att det är bättre att kommunicera, handla och tala med varandra än att inte göra det.
Vi ska göra det så gott vi kan, använda alla till buds stående medel och stå för den svenska hållningen som handlar om ansvar och respekt för mänskliga rättigheter och människor. Även om de lever i ett förtryckt land ska de komma i åtnjutande av detta.
På vad sätt blir det bättre för människorna i Colombia, Syrien och Saudiarabien om de inte får ta del av varor som Sverige kan erbjuda och som kan förbättra deras dagliga liv och se till att de kan kommunicera?
Den frihetsrörelse som vi ser i Syrien i dag och som brutalt slås ned dagligen sattes i gång genom användning av telekomutrustning. Det var också denna som var gnistan i Tunisien som gjorde att man äntligen kunde börja samordna sina rörelser.
Detta visar på att vi kan göra skillnad även mot brutala regimer, där Sveriges röst må vara som en liten mus i en manege full av elefanter. Vi kan göra skillnad för människorna i dessa länder, inte för regimerna. Det vill inte jag avhända de människorna.
Hans Rothenberg (M):
Den moderata retoriken fortsätter och är ganska ihärdig. För att kunna skapa förändring kan vi inte ställa oss vid sidan av och försöka kasta papperssvalor in över en stängd gräns som vi annars inte kommer att ha möjlighet att nå över.
Det bästa sättet att bryta ett motstånd som är aggressivt och brutalt hos en regim som förnedrar sina egna människor är snarare att försöka ta sig innanför dessa gränser, göra nytta och se till att människor kan få tillgång till svenska varor.
Det kan vara alltifrån livsmedel och hälsovårdsprodukter till telekomutrustning, i princip vad som helst. Genom bojkotter straffar vi ut de här människorna. Regimer faller inte därför att man bojkottar dem. Man har diskuterat bojkotter i många sammanhang, inte bara i handelsfrågor utan även i idrottsfrågor.
Man diskuterar det på många olika håll. Men bojkotter leder bara till att makten fortsätter att befästa sitt förtryck. Och varför ska människor bara för att de inte lever i en perfekt demokrati inte kunna få tillgång till exempelvis ett svenskt SOS Alarm-system? Det var det som diskuterades häromveckan gällande Saudiarabien.
Kent Persson sade att Ewa Björling varit 26 gånger i Nordafrika men bara en gång i Sydamerika. Med den logiken skulle det ha inneburit att Ewa Björling inte skulle ha varit i Nordafrika. Men då skulle hon inte ha varit i Sydamerika heller, vilket Kent Persson tyckte att hon skulle vara. Jag kan å andra sidan säga att hennes statssekreterare Gunnar Oom har varit där ett antal gånger och gjort nytta.