Beatrice Ask (M):
Jag vill börja med att tacka Miljöpartiet för initiativet till den här viktiga debatten. Jag delar deras uppfattning att rasismen inte enbart är en fördom bland andra, utan den har en lång historia som aktivistisk rörelse i konfrontation mot demokrati och mänskliga rättigheter.
Den aktivismen hämtar dessutom näring från de allmänna fördomar och förutfattade meningar som vi lite till mans kan ha av och till, och vice versa, det vill säga vi påverkas av aktivisterna. Genom oförsiktiga och osakliga uttalanden kan vi bidra till att stärka dessa rörelser, och deras propaganda når ut och påverkar många, i dag inte minst med hjälp av internet.
Å andra sidan finns naturligtvis alla förutsättningar att nå ut med kunskap om människors lika värde, rättigheter och fakta om det som sker i vår tid. Det är den positiva sidan av myntet, som vi måste ta tag i. Idén att dela in människor i grupper utifrån hudfärg, kön, religion, sexualitet eller annat och därefter rangordna dem gruppvis är givetvis befängd.
Varje människa är unik och har som person både rättigheter och ansvar. Trots att det kollektivistiska tänkandet är fel visar såväl historien som nutiden att alldeles för många ägnar tid och kraft åt att utveckla idéer om hur människor ska grupperas, etiketteras och rangordnas.
Vi-och-de-tänkandet i dess extrema form är skadligt inte bara för enskilda människor och deras integritet, utan också för det samhälle vi vill ha. Moderaterna utgår från varje människa som individ. Var och en har samma värde och ska bemötas med respekt och ha sina fri- och rättigheter. Därför ska rasism och extrema idéer bekämpas.
Det är en uppgift i varje tid för alla som vill ha ett öppet och tolerant samhälle, och där kan alla bidra. Politiken och det offentliga har naturligtvis sitt ansvar. Vi har våra grundlagar. Vi har lagstiftning med den bestämda ambitionen att värna grundläggande fri- och rättigheter. Att lagstiftningen är tydlig och att den är användbar är något som vi ständigt måste bevaka i den här kammaren.
I juni förra året fick en utredare i uppdrag att se över straffen för brott mot den personliga integriteten, med särskilt fokus på hot och kränkningar på nätet. I översynen ska utredaren ta ställning till om straffbestämmelserna om olaga hot, ofredande, förtal och förolämpning samt, om det behövs, andra straffbestämmelser till skydd för den personliga integriteten behöver förtydligas, utvidgas eller på annat sätt ändras.
Utredaren ska också se om det straffrättsliga skyddet bör kompletteras när det gäller spridning av integritetskränkande uppgifter utanför det grundlagsskyddade området, samt fundera över om det behöver införas ett straffansvar för den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla och som inte tar bort eller på annat sätt förhindrar spridning av meddelanden som kränker enskilda människors personliga integritet.
Uppdraget kommer att redovisas efter jul och blir synnerligen viktigt också utifrån de frågor vi i dag diskuterar. Vi måste säkerställa att brott anmäls. Alldeles för många som utsätts för hatbrott vågar inte eller orkar inte anmäla brottet. Det är ett bekymmer. Dessutom måste de brottsbekämpande myndigheternas förmåga att lagföra dem som begår brott vara god. Här finns mycket mer att göra.
Annika Hirvonen Falk berättade något om antalet anmälningar, men nämnde kanske inte det problem vi har med en väldigt liten uppklaring. Resultaten är ganska dåliga, delvis för att det kan vara svårt att hitta gärningsmannen. År 2013 påbörjade man en utredning i 59 procent av fallen. Uppklaringen var 5 procent. Det är klart att det inte duger.
Alliansregeringen drev en tydlig linje mot hatbrott. Vi gav den dåvarande Rikspolisstyrelsen i uppdrag att utveckla polisens arbete mot hatbrott. Det resulterade i det som inrikesministern berättade, det vill säga förslag om inrättande av tre hatbrottsenheter, förstärkningar i alla områden runt om i Polissverige och en fördubbling av antalet anställda.
Jag förstår på ministern att detta nu är på plats, och jag vill därför fråga: Det innebär väl inte, med tanke på de ansträngningar som polisen står inför, att vi riskerar att få neddragningar när det gäller hatbrottsarbetet inom polisens verksamhet? Viktigt i sammanhanget är att nämna Säkerhetspolisens uppdrag som rör otillåten påverkan.
Säpo bevakar och följer aktörer som är politiskt motiverade i extremistmiljöerna, och inom såväl vitmaktmiljön som den autonoma miljön finns personer som genom hot, våld och andra brott vill få politiker och andra att avstå från att engagera sig i olika frågor. Även här kommer rasismen med som en viktig faktor. Herr talman!
Under 90-talet begicks ett antal mycket allvarliga brott i form av attacker mot flyktingförläggningar, lasermannen härjade och vitmaktgrupperna började mobilisera. En granskning av motiven visar att de flesta var rasistiska. Vad som är skälen bakom det som vi ser hända i dag är ännu inte utvärderat och tydligt, men två saker är säkra. Det ena är att fler brott måste klaras upp.
Det andra är att arbetet för att stärka kunskapen om alla människors lika värde och om extremistiska idéer måste förbättras.