Maria Gardfjell (MP):
Här i riksdagen tänker vi på folket i Ukraina. Det är ändå viktigt att vår demokrati förs vidare och att vi har de här debatterna. Men det känns osedvanligt tungt. Viltvårdsfonden har under lång tid varit viktig för att finansiera framgångsrik viltvård i Sverige.
Pengarna har delats ut från fonden, och det har fått kritik från EU-kommissionen. Som ett led i förändringen beslutade regeringen under 2021 om ett treårigt organisationsbidrag till Svenska Jägareförbundet för att främja landets viltvård. Organisationsbidraget syftar till att Svenska Jägareförbundet ska kunna fortsätta att leda delar av jakten och viltvården i Sverige.
Det stora ideella engagemanget hos jägare har stor betydelse för viltvården och för att vilt kan utgöra en högkvalitativ del av våra livsmedel. Regeringen har inte avskaffat det allmänna uppdraget utan utvecklat och moderniserat formerna och säkrat ekonomiska villkor för arbetet.
Svenska Jägareförbundet har sedan 1938 varje år tilldelats medel ur Viltvårdsfonden för sitt rikstäckande jakt- och viltvårdsarbete. Men den tidigare modellen har alltså ansetts strida mot lagen om offentlig upphandling.
Jag kan väl konstatera att Miljöpartiet, liksom Kjell-Arne Ottosson sa, i allra högsta grad har varit pådrivande för att få till stånd nya, moderna villkor som också är i enlighet med gällande lagstiftning, bland annat jaktlagens definitioner.
En organisation som däremot skulle förespråka illegal jakt eller utrotning av rovdjur måste därmed uteslutas från stöd. Naturvårdsverket har i enlighet med regeringens beslut från i januari 2021 i uppdrag att främja landets viltvård.
Att en myndighet har samordning i uppgift när arbetet i själva verket utförs av NGO:er eller småföretag på regional nivå är ingen ovanlig konstruktion, och det ska inte tas som tecken på centralisering. Inom de områden som viltvården upphandlas kommer Svenska Jägareförbundet självklart att kunna lägga anbud och även fortsatt få uppdrag.
Att det finns ett dåligt självförtroende kan bero på att vissa jägarorganisationer tyvärr har påverkats av stark påtryckning från högerextremism och populism, vilket i längden säkert kan skada dessa organisationers förmåga att ta sig an vissa typer av samhällsuppgifter.
Demokratiskt sinnade jägarorganisationer, som Svenska Jägareförbundet, är viktiga friluftsorganisationer som har ett starkt miljö- och kvalitetsarbete. De ska självklart, inom lagens ramar, få stöd från staten även fortsättningsvis. Men en organisation som förespråkar illegal jakt ska inte få pengar.
I går kom ett pressmeddelande från LRF om att de välkomnade att majoriteten här i riksdagen vill se över jaktlagen. Nu har Naturvårdsverket omorganiserat sin verksamhet, samlat jaktfrågorna och blivit mer professionella. Viltförvaltningsorganisationerna samlar en bredd av aktörer.
Den aggressiva hållning som M, KD, SD och C har visat mot miljöorganisationerna de senaste åren är extremistisk när det i själva verket är jägarna som dominerar kraftigt i viltförvaltningsstyrelserummen. Jägarintressen visar att man har svårt med samexistens mellan jägare och vilda djur.
Nu har det spridit sig till att samexistensen mellan jägare och miljöorganisationer också är hotad. Vi i Miljöpartiet har reserverat oss mot den ensidiga bild som majoriteten stöder. Men faktum är att jaktpolitiken kan bli mycket bättre.
Om en översyn ska göras kommer vi att lyfta fram de här principerna. Arter som inte uppnått gynnsam bevarandestatus, tolkad med försiktighetsprincipen som marginal, eller som finns upptagna som hotade eller nära hotade på den nationella rödlistan, borde allmänt inte få jagas.
Skyddsjakt ska däremot tillåtas vid omfattande skador och så länge det är förenligt med lagstiftningen om bland annat gynnsam bevarandestatus - först när förebyggande åtgärder och kompensation inte räcker till. All jakt måste ske varsamt och respektfullt med god jaktetik. Den ska ske inom ramen för ett hållbart nyttjande.
Här ser Miljöpartiet ett stort behov av reformer av vissa jaktmetoder.
I Naturvårdsverkets förslag för strategi för svensk viltförvaltning nämns inte djurvälfärd en enda gång. Djur ska ha ett värdigt liv med bra levnadsvillkor, men det saknas en definierad etik i viltförvaltningen. Djur är kännande varelser.
De är inte hela populationer som utsätts för olika jaktformer eller jakttider, utan de är individer. Jag känner flera jägare som har berättat om fantastiska naturupplevelser och som vid minsta osäkerhet har visat respekten att inte avlossa skottet - just för att de har tänkt på djurets bästa. Men all jakt måste ske respektfullt.
Man måste säkerställa att onödigt lidande undviks, och jakten ska kännetecknas av god jaktetik. All viltförvaltning måste kännetecknas av stark hänsyn till djurskyddsaspekter. Risken för skadskjutning måste minimeras. Allmän jakt borde aldrig få ske under brunst, spel, parnings- och yngeltid, inte heller under tid när ungarna är beroende av föräldrarna för att överleva.
Samma sak gäller i naturen i övrigt. Vi diskuterar ofta skogsbruket. Där är viktigt att ta naturhänsyn när fåglarna häckar. Att inte göra det är som att riva ned fågelholken på tomten innan talgoxens ungar är flygfärdiga.
Viltförvaltning inklusive jakt ska kännetecknas av ett varsamt och respektfullt nyttjande. Jakten är en del av vårt kulturarv. Jakten är friluftsliv, men den måste samtidigt ta hänsyn till det allmänna friluftslivet. Jakten ger livsmedel.
Rika viltstammar erbjuder viktiga och värdefulla ekosystemtjänster såväl miljömässigt som ekonomiskt. Det finns flera skäl att nyttja resurser som vilda djur kan bidra med. Viltförvaltningen måste utveckla former som möjliggör samexistens mellan näringar och de arter som naturligt hör hemma i ekosystemen.
Jag skulle också vilja lägga till samexistens mellan jägarnas organisationer och miljöorganisationerna. Jakt- och viltförvaltningen ska underordnas och bidra till genomförandet av Sveriges internationella och EU-rättsliga åtaganden, till exempel fågeldirektivet och art- och habitatdirektivet. Avslutningsvis vill jag säga att det är ett stort problem med viltskador i till exempel skogsbruket.
Men samtidigt måste jag ge en eloge till Svenska Jägareförbundet och jaktlag som så aktivt arbetar med att minska problemen. Hela problemet löser man inte bara genom att jaga älg. Man måste fråga sig varför älgen äter tall när det inte ens är tallen som är den främsta favoritfödan.
Var finns risen? Var finns lövträden i ungskogarna? Var finns utrymmet för vilt mellan skog och åker? Var finns brynen? Varför satsar vi inte på brynen? Har skogsbruket rent av ett ansvar att se till att bruka skogen så att viltstammarna också får utrymme? Svaret är ja.
Det är skogsvårdslagen och skogsbruksmetoderna som borde ändras. Det bör varje jägare hålla med om. Samernas rättigheter att jaga kopplat till deras rättigheter som urfolk måste också respekteras.