Andreas Carlgren (C):
Först till Karin Svensson Smith när det gäller kommunerna: Jag tycker att jag klart och tydligt angav att vi har skärpt kraven i lagstiftningen. Det är nya krav som gäller i plan- och bygglagen. Det innebär att kommunerna ska ta hänsyn till förändrade klimatförutsättningar i sin planering. Det finns ett skadeståndsansvar som gäller också mot en enskild.
Det enda jag har hänvisat till är att man inte kommer att lösa problemet genom att förlänga preskriptionstiden. Jag tycker egentligen inte att Karin Svensson Smith har beskrivit någonting som säger emot det. Jag håller helt med om att det självklart finns situationer där någon måste ta huvudansvaret. Det gäller delvis det långsiktiga förebyggande arbetet.
Där är det länsstyrelsernas ansvar att samordna insatserna. Det är just för att vi ska se till att sektorsmyndigheterna tar ansvaret, genomför arbetet i verkligheten och att anpassningsåtgärderna verkligen genomförs förebyggande. Det är det stora arbetet. Ju mer förebyggande vi arbetar, desto mindre risk att det är enskilda krissituationer som måste hanteras.
Är det enskilda krissituationer som hanteras finns det ett särskilt myndighetsansvar för det. Avtappning av Vänern, som Karin Svensson Smith tar upp, är självklart en så stor fråga att den inte skulle kunna hanteras av en krismyndighet. Det är en mycket större fråga. Där är nu det första steget att ta fram mer kunskap. Det finns olika tänkbara alternativ.
Ett är att förstärka utloppet genom Göta älv och på så sätt öka flödet. Där ligger nu ett uppdrag på SGI att genomföra ytterligare kartering av ras- och skredrisker och bedöma förutsättningarna. Ett annat alternativ är att bygga en kanal eller en tunnel som mynnar ut i Västerhavet.
Det skulle, precis som Karin Svensson Smith säger, jämförelsevis vara en mycket dyrare åtgärd. Den kan senare visa sig vara nödvändig. Det är därför vi i nästa etapp efter Klimat- och sårbarhetsutredningen genomför ett omfattande arbete för att bedöma förutsättningarna och få tillräcklig kunskap för att också kunna ta besluten. Det är precis den processen som pågår.
Till sist konstaterar jag igen när det gäller Jan Lindholms frågor att de fortsätter att vara oerhört skruvade för att ge någon liten legitimitet för den här debatten. Jan Lindholm säger att jag inte talade tillräckligt om riksintressen i mitt interpellationssvar. Nej, det berodde på att interpellationen handlar om kommunernas ansvar. Det var det frågan gällde, och det är den jag svarade på. Det är alldeles självklart att staten har ett ansvar för kärnkraften.
Det förändras inte i och med klimatet. Det ligger fortfarande ett mycket högt säkerhetskrav där. Det är Strålsäkerhetsmyndigheten som har ansvaret att följa detta, och det sker. Allra sist när det gäller anpassningsfrågorna har Sverige förhållandevis mycket mindre problem än många av de länder som kommer att drabbas allra värst i u-världen.
Det var helt enkelt fråga om att framför allt påminna om att vi också när det gäller anpassningsåtgärder ska visa solidaritet med fattiga länder som kommer att drabbas mycket hårdare än vi. Det är sannerligen inte att förminska problemen utan att vara medveten om proportionerna i ett internationellt perspektiv.