KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Ek (C):
Nej, vi ska inte vänta på Ryssland. Vi har bättre regler än Ryssland på alla områden som gäller sjöfart så här långt, och det ska vi ha i fortsättningen också. Men om vi koordinerat genomför IMO:s överenskommelse tillsammans med Ryssland kommer det att göra att deras nivåer förbättras. Det tjänar vi alla på, i alla fall vi som värnar om Östersjöns miljö. Det finns en hel lista med saker man kan göra för att stärka konkurrenskraften för sjöfart.
Kommissionen har själv tillsatt en grupp som arbetar med detta, och där fokuserar de på forskning och innovation. Sjöfartsverkets utredning, som jag hoppas att interpellanten har läst, har en lista på nio olika åtgärder. Jag tycker att de flesta av dem är ganska bra, och vi bör diskutera dem.
Det gäller till exempel frågan om landbaserad el, alternativa bränslen, ny motorteknik, skrubbrar i olika varianter, rökgasrening och hur man tar hand om avfallet efter att man har använt skrubbrar, vilket i sig kan vara ett miljöproblem som bör hanteras i hamnarna. Här finns alltså oerhört mycket att göra för konkurrenskraften för sjöfarten. En del ska de göra själva, och en del kan vi hjälpa till med på olika sätt.
Framför allt tror jag att en debatt som den här och att konsumenterna blir medvetna om vilka företag, både bland rederier och i vår basindustri, som tar ett miljöansvar kommer att hjälpa till i det sammanhanget. Sedan vill jag återigen, fru talman, som avslutning på denna väldigt intressanta interpellationsdebatt upprepa att IMO-överenskommelsen är antagen och står fast.
Det EU gör nu är att ändra i svaveldirektivet så att det ska överensstämma med IMO-överenskommelsen.
Lena Ek (C):
Johan Löfstrand har frågat mig vilka styrmedel som jag avser att ta initiativ till för att rädda etanolen som fordonsbränsle. I bakgrunden till frågan skriver Johan Löfstrand att avskaffandet av möjligheten till nedsatt förmånsvärde för etanolbilar från den 1 januari 2012 har bidragit till att andelen etanolbilar av miljöbilarna har minskat.
Syftet med nedsättningen av förmånsskatten är att stimulera introduktionen av bilar med ny miljöanpassad teknik. När den nya tekniken är etablerad på marknaden finns inte längre behovet på samma sätt. Tekniken i etanolbilarna är i dag väl etablerad, och det är inte mer än marginellt dyrare för biltillverkaren att tillverka en etanolbil än en vanlig bensinbil.
Etanolbilarna omfattas emellertid fortfarande av den generella nedsättningen av förmånsvärdet för miljöbilar som innebär att förmånsvärdet för etanolbilar sätts ned till en nivå som motsvarar förmånsvärdet för en jämförbar bensinbil i de fall etanolbilen skulle vara dyrare än vanliga bensinbilar.
Vidare skriver Johan Löfstrand att det finns en osäkerhet om hur länge skattebefrielsen för etanolen i E85 kommer att finnas kvar. Så är det inte.
Sverige har av EU-kommissionen fått godkänt att befria etanolen och andra biodrivmedel från både energi- och koldioxidskatt, så länge som överkompensation undviks, till och med den 31 december 2013, det vill säga nästan två år till. Inom Regeringskansliet pågår nu en översyn av miljöbilsdefinitionen.
Inom ramen för denna översyn är en viktig aspekt att säkerställa att det även fortsättningsvis är de bilar som har lägst bränsleförbrukning och utsläpp av fossil koldioxid som premieras. Regeringens långsiktiga prioritering är att Sverige år 2030 ska ha en fossiloberoende fordonsflotta.
Regeringen avser att tillsätta en utredning för det fortsatta arbetet med detta, och bedriver även ett långsiktigt arbete med att samordna och utveckla de ekonomiska styrmedlen på energi- och klimatområdet, inklusive transportområdet. En av de frågor som behandlas i detta sammanhang är hur stödet till biodrivmedel ska hanteras efter att EU:s statsstödsgodkännande har löpt ut.
Regeringen avser att återkomma till riksdagen under 2013 med bland annat förslag till långsiktiga och kostnadseffektiva styrmedel för biodrivmedel på marknaden.
Lena Ek (C):
Jag instämmer kanske inte helt men till stora delar i Johan Löfstrands beskrivning av situationen. Ibland när jag möter industrin frågar den efter långsiktiga styrmedel från regeringens sida. Låt mig upprepa de tre mest långsiktiga styrmedel vi har i dag som också är tre klimatmål.
Vi ska minska utsläppen av växthusgaser med 40 procent till 2020. Det är ett tufft mål som kommer att innebära många svåra beslut i olika samhällssektorer. Vi ska ha en fossiloberoende fordonsflotta till 2030. Det är också ett tufft mål, och det är unikt i världen.
Det är ett långsiktigt styrmedel som kommunal upphandling, biltillverkare och regionala trafikplanerare har att förhålla sig till. Det mest långsiktiga styrmedel vi har är att Sverige ska vara klimatneutralt 2050. Det är ett 40-årigt styrmedel.
Det innebär att det tar hänsyn till de flesta investeringshorisonter som finns i det svenska samhället i dag. Användningen av etanol har gått ned i Sverige. - Jag tycker inte heller om det. - Det finns olika anledningar.
En anledning kanske finns i miljöbilsdefinitionen. En annan anledning är att etanol har fått ett oförtjänt dåligt rykte. Det beror på att många av dem som debatterar de här frågorna inte kan skilja på det som jag brukar kalla finetanol och fuletanol. Fuletanol, amerikansk majsetanol, har en livscykelanalys som är helt förödande.
Man använder en och en halv gång mer energi för att producera den energibäraren än man får ut när man använder bränslet. Det är naturligtvis fullständigt vansinnigt ur miljö- och klimatsynpunkt. Däremot finns det etanol som tillverkas på ett sådant sätt att livscykelanalysen är alldeles utmärkt, och det är ett av de bästa drivmedel vi kan ha.
Det gäller särskilt den etanol som tillverkas i form av kombinatproduktion där man använder fjärrvärme, som i Norrköping, för att koka massan och sedan tar ut etanolen. Om man lägger till ytterligare ett steg för att göra biogas av slurryn skulle det vara helt lysande. Då finns ändå alla näringsämnen kvar och kan användas till gödning eller som ersättning för industriproducerad soja, som vi diskuterade för en timme sedan i en annan interpellationsdebatt.
Det finns alltså stora möjligheter att skapa arbetstillfällen och att skapa en bättre miljö och ett bättre klimat. Jag passar på tillfället att göra denna utvikning för att klargöra för åhörarna att vi måste sortera i frågorna när vi diskuterar etanol.
Jag tycker absolut att etanolbilar har en plats på den svenska bilmarknaden, åtminstone tills vi är framme vid vätgas som drivmedel; det lär dröja kanske 20-30 år. Vi hanterar nu den här frågan i Regeringskansliet. Vi återkommer till den i VÅP:en och i höst.
Ganska snart tillsätts en utredning som på bred front ska titta på hur vi ska nå målet om en fossiloberoende fordonsflotta.
Lena Ek (C):
Jag börjar från slutet i Johan Löfstrands inlägg. Jag tycker precis tvärtom - det finns alldeles för lite visioner i svensk politisk diskussion. Jag skulle vilja se mycket mer av det. Vi ska naturligtvis ha fasta mål, nyckeltal och uppföljningar och allt annat.
Vi bör försöka tänka oss in i hur Stockholm kommer att se ut 2030 och vilken ökad livskvalitet det kommer att innebära när vi har nått målet om en fossiloberoende fordonsflotta. Det innebär ett helt annat slag av biltrafik och kollektivtrafik, en helt annan luftkvalitet och mycket högre livskvalitet.
Det är fascinerande att tänka i de banorna och försöka föreställa sig hur Stockholm kommer att se ut då. Det är ett exempel, ett annat är att föreställa sig hur det kommer att se ut i övre Norrlands inland när vi ska organisera samhället så att man kan bo och leva där, när ungdomar kan ta sig till aktiviteter och man kan ta sig till arbeten och utbildningar.
Vi kan också försöka föreställa oss hur vi använder it och nya transportmedel. För mig är det nerven i politiken, att försöka åstadkomma en sådan samhällsomvandling.
Inför vårpropositionen och inför den stora budgetpropositionen i höst diskuterar vi nu hela konceptet med alternativa bränslen, miljöbilsdefinitioner och hur det ska bädda för målet om en fossiloberoende fordonsflotta.
Det hjälper oss naturligtvis med klimatmålet 2020, att dra ned med 40 procent. Vi kommer att ge etanolen goda förutsättningar att vara viktig på bränslesidan även i fortsättningen. Jag kan hålla med om att det i miljöbilsdefinitionen har varit extra tungt just för etanolbilarna.
Mitt mål är att se till att det blir en rebalansering mellan de olika bränsleslagen så att etanolen får bättre villkor. Eftersom Johan Löfstrand också tog upp frågan om dieselbilar vill jag säga att gränsvärdena för dieselbilar kommer att skärpas både i Sverige och genom gemensam EU-reglering 2014.
Det är ganska tuffa krav. En halvering av gränsvärdet av kväveoxider från dieselbilar 2014 genom EU-reglering kommer att betyda att dieselbilarna kommer att se mycket annorlunda ut i fortsättningen. Det tror jag är bra. Herr talman! Jag återkommer i nästa inlägg till frågan om luftpartiklar.
Lena Ek (C):
Jag ser fram emot det arbete som pågår i Regeringskansliet med vårpropositionen, med budgetpropositionen och med en miljöbilsdefinition.
Det kommer att bli mycket viktiga steg för att nå det i regeringsförklaringen angivna målet om en fossiloberoende fordonsflotta 2030. Vi har fler bränslen än finetanolen som vi ska använda i fortsättningen. Jag tror att det finns en stor potential för att utveckla produktion av biogas.
Vi kan notera att även om supermiljöbilspremien diskuteras mycket har den ändå startat bättre än förväntat. Jag hoppas att det också ska gå bra. När det gäller definitioner, bilskattefrågor och så vidare är jag mycket inspirerad av det franska systemet som kallas bonus-malus.
Det bygger på polluter pays principle, alltså att de tyngre fordonen får högre avgifter. Fordon med stora utsläpp får större avgifter, vilket i sin tur subventionerar de fordon som är mer miljövänliga. Jag tycker att det är mycket inspirerande att titta på olika internationella exempel.
Jag har som miljöminister lanserat mitt stora arbete med klimatfrågorna - Färdplan 2050 - där vi sektor för sektor ska titta på vad som händer framöver och hur vi är på väg att nå de tuffa svenska klimatmålen. Jag hoppas att vi ska kunna fortsätta diskutera denna fråga också inom ramen för Färdplan 2050. Jag vill också tacka för en mycket inspirerande interpellationsdebatt.
Lena Ek (C):
En av de stora utmaningarna framöver i det svenska arbetet med kemikaliekontroll är att komma bort från nuvarande förhållande där konsumenter riskerar att utsättas för farliga kemikalier i sin vardag. Det gäller särskilt växande individer, från fosterstadiet till puberteten, och kvinnor i fertil ålder.
Föräldrar ska kunna känna sig trygga i att de produkter som deras barn kommer i kontakt med inte är farliga eller skadliga, varken på kort eller på lång sikt. Regeringen gör därför under mandatperioden en särskild satsning på ökad kemikaliesäkerhet. Kemikalieinspektionen får en resursförstärkning om 25 miljoner kronor per år för att i samarbete med andra myndigheter genomföra en handlingsplan för en giftfri vardag.
Det är i det sammanhanget av stor vikt att genomföra en kartläggning av i vilken utsträckning bisfenol A kan avges vid renovering av dricksvattenrör. Frågan bereds för närvarande inom Regeringskansliet. Jag hoppas kunna återkomma till riksdagen med besked inom en snar framtid.
Lena Ek (C):
EU beslöt i november 2010 att förbjuda användningen av bisfenol A i polykarbonatflaskor i nappflaskor från den 1 mars 2011. Marknadsföring och export av sådana nappflaskor förbjöds från och med den 1 juli förra året. I övrigt är användningen av bisfenol A oreglerad inom EU.
Jag var som EU-parlamentariker, på grundval av ett antal väldigt oroande rapporter, med och såg till att EU fick fram detta förbud för nappflaskor.
Så långt var det bra, men jag delar faktiskt interpellantens oro i ämnet. Danmark har enskilt nationellt infört ett förbud mot bisfenol A i material och ämnen i kontakt med livsmedel avsedda för små barn. Frankrike jobbar också med frågan, liksom Belgien och Sverige.
Det är de länder inom EU som just nu är aktiva när det gäller bisfenol A-frågan. För att det ska gå vidare i den stora kemikalielagstiftningen krävs det samlad kunskap och mer dokumentation.
Danmark har detta särskilda uppdrag, och vi stöttar och jobbar väldigt nära med Danmark för att inom Reachsystemet - den europeiska kemikalieregleringen - få så mycket dokumentation att den samlade tyngden gör att EU:s kemikalieinspektion, alltså ECHA som finns i Helsingfors, tar sig an bisfenolfrågan.
Parallellt med detta finns det naturligtvis saker vi behöver göra. I samband med diskussionen i Bryssel fick Kemikalieinspektionen i Sverige i uppdrag att titta igenom den svenska användningen.
Detta uppdrag blir naturligtvis i dialog med berörda aktörer och med största möjliga insyn för allmänheten, just för att tydligt reda ut frågan vad som händer när ämnet finns i plaster som precis som Katarina Köhler beskrev i sitt förra inlägg används för så kallad relining av dricksvattenrör.
Jag kommer att försöka göra detta så snabbt som möjligt och även försöka påskynda arbetet så att vi snabbt får ett underlag som avgör om vi ska gå vidare med beslut i frågan eller inte. Jag delar nämligen Katarina Köhlers oro i sammanhanget.
Lena Ek (C):
Visst är det så att kunskapen utvecklas hela tiden. Man kan ta flera exempel på hur kvicksilver har använts och förskrivits till patienter, eller hur bly har funnits i ansiktspuder. Det har vi lärt oss var fullständigt livsfarligt. Kunskapen utvecklas hela tiden.
När det gäller bisfenolen i Sverige kommer jag att ge ett uppdrag till Kemikalieinspektionen att tillsammans med Boverket och Livsmedelsverket både kartlägga användning och analysera hur, var, när och om bisfenol fälls ut i dricksvattnet. Än så länge är det en misstanke, även om det är en välgrundad misstanke - det håller jag absolut med om.
Därmed ska det undersökas. KemI har fått extrapengar och har möjligheter till detta, och jag kommer att ta det initiativet. Det tar lite tid, men jag kommer att sätta en tidsgräns för just frågan om relining och den eventuella användningen av bisfenol i vattenrör. Samtidigt är det de långa processerna som pågår.
Miljömålsberedningen arbetar med målet om en giftfri vardag och kommer i sommar med resultatet av det, och där är alla partier representerade. Och jag måste säga att jag tycker att Miljömålsberedningen gör ett föredömligt arbete när det gäller att sätta ramverket för hur vi ska tänka med miljömål och etappmål. Jag ser mycket fram emot deras resultat. De studerar naturligtvis också detta väldigt nära. I Miljömålsberedningen finns som sagt alla partier med.
Det är en väldig styrka för mig som miljöminister att Miljömålsberedningen finns så att vi kan nå överenskommelser redan där om hur vi ska åtgärda olika problem. Det finns också ett nationellt utvecklingsprojekt hos Vinnova, vilket Livsmedelsverket deltar i, som också hör ihop med detta och som sagt med uppdraget till Kemikalieinspektionen.
Därmed gör vi så mycket vi kan för att snabbt komma fram med kunskap och beslutsunderlag för att kunna fatta beslut i närtid i de här frågorna. Jag är också väldigt engagerad i just det här problemområdet.
Jag skulle vilja reflektera en liten stund över den industri som arbetar på det här området och producerar de här produkterna, för det finns ju ersättningsmaterial.
Man behöver inte använda just bisfenol A. Jag funderar väldigt mycket över hur de företagsledningar tänker som bestämmer sig för att introducera produkter på marknaden, eller fortsätta att sälja produkter på marknaden, som de själva vet innehåller en kemikalie eller en substans som finns på en lista över misstänkt svåra produkter och utreds av fyra fem länder inom EU.
Det är ett väldigt risktagande för ett företag att göra det. Jag måste säga att jag inte riktigt förstår hur man kan fatta sådana beslut.
Från regeringens sida gör vi nu allt för att snabbt få fram kunskapen när det gäller bisfenol A och därmed ett underlag för att fatta de beslut som behöver fattas för att åtgärda det här problemet.
Lena Ek (C):
Ja, det kommer väldigt många nya kemikalier på marknaden. Det är oerhört svårt för svenska och europeiska myndigheter att hålla jämn takt och kunna kontrollera hela tillväxten av produkter och deras användning.
Jag var en av tre som förhandlade fram den europeiska kemikalieregleringen Reach från parlamentets sida. Jag lade ned väldigt mycket jobb på det under ganska svårt motstånd från bland annat tysk kemikalieindustri.
Det som jag ville var att man skulle använda den kunskap som finns i Reachsystemet med registreringen, utvärderingen och det material som finns hos myndigheten för konsumentinformation, ungefär som vi gör med läkemedel i Fass. Det var fullständigt omöjligt att få majoritet för det.
Jag fick visst stöd från EU-parlamentarikerna men inte när det landade i ministerrådet. Det som finns kvar är en möjlighet för konsumenter att ställa skriftliga frågor om varor. Det kan man göra över internet. Det är en svarsperiod på 30 eller 90 dagar, en ganska lång tid. Den möjligheten finns alltså inte när man står vid disk och vill handla någonting. Men en planerande konsument kan faktiskt höra av sig för att fråga om vissa kemikalier.
Det är alldeles otillräckligt. Som Katarina Köhler påpekar är importen av blandade produkter till Sverige så stor att vi måste ha en europeisk reglering när det gäller mycket av denna. Vi arbetar med det. Jag har själv varit med och begärt att kommissionen ska titta på om vi kan komplettera med hormonstörande ämnen och cocktaileffekter i själva Reachregleringen. Det skulle vara ett bra steg framåt.
Det är en lång uppförsbacke, men jag har i alla fall börjat dra i frågan. Sedan kan jag försäkra att KemI verkligen använder det extra anslaget på ett alldeles utomordentligt sätt, men det kan vi prata om en annan gång. Jag skulle vilja tacka för denna intressanta interpellationsdebatt.
Lena Ek (C):
Eftersom vi har åhörare här i dag, vilket är väldigt roligt, skulle jag som en del av svaret vilja förklara lite hur systemet fungerar. Diskussionen om klimatfrågorna i Europa är uppdelad på två områden. Det ena är den tunga industrin som här kallas för den handlande sektorn. Den är med i det här systemet med försäljning av utsläppsrätter.
Tanken är att det ska fungera som en marknad som blir trängre och trängre och där klimatutsläpp blir dyrare och dyrare så att industrierna därför ska investera i bättre teknik. Det andra området rör resten, alltså småföretagen och resten av samhället, och detta har vi annan lagstiftning för. Där vill vi gärna ha en EU-gemensam koldioxidskatt, vilket vi diskuterade alldeles nyss.
Det här systemet är konstruerat så att man tittar på den bästa tekniken, de 10 procent av tekniken som är bäst inom en bransch eller sektor, och så sätter man en regel för hur den bästa tekniken ska se ut. Sedan tilldelas företagen utsläppsrätter. Nu i början har de varit gratis.
I höst kommer de här utsläppsrätterna att auktioneras ut. Svensk industri får ganska många utsläppsrätter, men det beror på att företagen faktiskt har varit bra. Det visar på fördelarna att gå före.
De har investerat i det här och dragit ned på utsläppen, och därmed har de fler utsläppsrätter än vad de egentligen skulle behöva, för varje industri eller företag som deltar tilldelas ett antal utsläppsrätter. Tanken är att det ska vara lite trångt, och så ska man köpa till om man behöver ifall man är dålig och släpper ut mer än vad som behövs. När nu svensk industri har utsläppsrätter över, betyder det att de har varit dåliga eller varit bra?
Det betyder faktiskt att de har varit bra, och det europeiska systemet ska belöna den som är bra. Då vill Jens Holm att vi ska gå in och reglera i det här marknadssystemet. Jag tycker inte det, därför att jag tycker just att signalen är bra och att de som har gått före ska ha en fördel på grund av detta. Varför skulle de annars göra det? Vad är legitimiteten i systemet annars?
Jag är emot att bryta sönder det här, därför att jag tycker att konstruktionen är bra. Konstruktionen är nämligen den att de här utsläppsrätterna minskar med 1,74 procent varje år. Sakta går det här alltså nedåt och kostymen blir trängre och trängre. Det ska bli dyrare och dyrare, och samtidigt ska utsläppen minska.
Det är alltså en rejäl nedtrappning. Vad är då det bästa sättet att skärpa det här systemet? Är det att gå in och bryta sönder tilldelningen eller incitamenten för företagen? Jag tror inte det. Jag tror att det absolut bästa sättet att skärpa systemet är att försöka öka EU:s klimatmål från 20 procent som sätter reglerna för handelssystemet till 30 procent.
Det skulle innebära en skärpning i alla de här olika delarna - bästa tillgängliga teknik, kvottilldelning och auktionering - och den nedåtgående kurvan skulle bli skarpare. Jag tror att det bästa vi kan göra är att fokusera på det.
Lena Ek (C):
Jag uppskattar Jens Holms miljöengagemang väldigt mycket, måste jag säga. Om vi tittar på det europeiska systemet ser vi dock att det är konstruerat så att det ska gälla 27 länder och ungefär 12 000 anläggningar. Det innebär att när man är bra här, inom de ramar som finns, är det någon annan som är motsvarande dålig.
Det går inte att bryta ut de svenska anläggningarna och säga att vi ska göra på ett särskilt sätt här, utan de är en del - de är några stycken - av dessa 12 000 anläggningar. Ska vi skärpa systemet ska vi göra det för alla, och vi kan inte säga till vår svenska industri att det är jättebra att de har energieffektiviserat och att de blir bättre och använder ny teknik och sedan säga: Lång näsa!
Ni får inte det ni har trott, för vi bryter ut er ur den europeiska utsläppshandeln när ni är duktiga. Vi måste i stället se till att vi har europeiska system som fungerar för alla 12 000. Det är väl inte katastrof om det minskar utsläppen med 1,74 procent per år och om det ska gå från 80-procentsnivån av de totala utsläppen ned till 30 procent.
Sedan kan jag tycka att neddragningen skulle bli tuffare och snabbare om vi höjde klimatambitionen till 30 procent. Det skulle jag själv vilja, och det är det jag arbetar för. Det är faktiskt så att vi har dragit målet att vi vill se 30 procent i EU, men vi problematiserar därför att vi vet att det är mycket som ska göras klart innan vi får ett enhälligt beslut i ministerrådet.
Jag säger alltså: Ja, det går att förbättra handeln med utsläppsrätter, och ja, vi jobbar för det, men det är viktigt att bevara integriteten i denna handel. Jag tror nämligen inte att vi i det politiska läge som finns i Europa i dag skulle kunna förhandla fram någonting bättre om vi bryter upp det - tvärtom.