KBLab/rixvox huggingface dataset:
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Det var synd att miljöministern inte hann svara på mina tre frågor. Eftersom jag inte har några fler debattinlägg så blir det lite tokigt. Men mina tre frågor kvarstår. Den första gäller ifall det differentierade strandskyddet också gäller Stockholms skärgård. Och ska länsstyrelsen kunna pröva dispenserna? De kan de inte i dag, utan det gör kommunerna. Det är vad kommunpolitikerna skriver i skärgårdskommunerna i Stockholms län.
Nu ska också länsstyrelsen plötsligt kunna återinföra strandskydd i äldre detaljplaner, vilket är mycket märkligt. Vi får se om jag får svar på detta även om jag inte kan gå upp och bemöta det sedan. I debatten hittills känner jag att den stora skiljelinjen går mellan om man har en tilltro till kommunpolitikerna eller inte. Vilken kommunpolitiker vill inte att ens kommun ska vara attraktiv ur friluftssynpunkt? Man vill att det ska finnas fina naturupplevelser.
Man ska kunna ha en bofast befolkning och man ska kunna få en utveckling och en tillväxt. Detta vill ju alla kommunpolitiker. Jag lovar att de står och gör en väldigt noggrann avvägning innan de säger att man får bygga vid stranden. De känner dessutom till de lokala förhållandena längs alla de mil av stränder som vi har i Sverige, vilket man inte gör på ett högre plan i regering eller riksdag. Vi gör inte det!
Därför har jag väldigt svårt att förstå att man inte har större tilltro till kommunpolitiker än vad miljöministern uttrycker här. Det handlar inte om någonting annat än misstro gentemot kommunpolitiker. Bara för att man sitter i riksdag eller regering så tror man att man vet så mycket bättre. Så är det inte.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Jag ska tillägga en sak om behovet av hundar. Jag hade siffror på det som jag fick i går. Till detta ska läggas att ett stort antal ledarhundar går i pension, om man får säga så. En hund kan inte vara i tjänst som ledarhund mer än ungefär till dess att den är tio elva år. Det betyder att ett stort antal hundar måste ersättas varje år. Om man tittar på siffror ser man att många ledarhundar är ganska gamla nu.
Många kommer att gå i pension, och det betyder att det kommer att behövas fler ledarhundar än de siffror som socialministern uppger i sitt svar visar. Det intressanta är de ledarhundar som vi ska få fram. Vi är ju nu överens om att vi ska få fram dem. Men var ska de produceras? Vem klarar av att se till att det finns en avel med kvalitet? Tror socialministern att en privatperson som har en kennel klarar av det?
Det krävs ju ett ganska stort antal hundar för att få fram bra kvalitet. Det är väl ingen som har ungefär 200 hundar hemma; det har man inte. Man har mycket färre. Min fråga handlar om det långsiktiga och om att få en bra kvalitet på ledarhundar. Jag får inget svar på det. Där smiter socialministern från sitt ansvar. Jag ser att man kan samordna mellan de olika departementen där det finns olika behov hos polis och tull och så vidare.
Man kan samordna aveln av ledarhundar. Det är säkert så att ledarhundar för synskadade behöver vara de allra bästa hundarna. De behöver ha så många bra egenskaper. De som möjligtvis inte passar till ledarhundar kanske kan gå till tullen eller polisen, för de är säkert perfekta ändå. Det behövs alltså en form av samordning och att någon tar ett helhetsansvar.
Det är bråttom, eftersom de tikar som finns och som är bra för avel håller på att avvecklas. Det är där jag tycker att socialministern smiter från sitt ansvar. Det behövs göras någonting här och nu. Min fråga gäller Tjänstehundsutredningen.
Där kommer det klart fram av utredaren Bertil Norbelie att han är av den bestämda uppfattningen att det saknas förutsättningar i Sverige för att någon rent marknadsmässigt ska kunna driva detta långsiktiga avelsarbete för att få fullgoda tjänstehundar, och speciellt ledarhundar. Därför menar han att det krävs att staten och det offentliga tar ett ansvar för det här.
Jag som moderat bör tycka att det inte är så, men i det här fallet kan jag säga att jag tycker det. Jag tror någonstans att man tjänar i nästa steg på att man får bra ledarhundar, för det betyder att folk kanske behöver mindre hemtjänst och mindre personlig assistans. Även tullen och polisen tjänar på att det finns bra tjänstehundar.
Sverige är ett för litet land för att någon privat ska kunna ta hand om det här för att få långsiktighet. Håller socialministern med utredaren i den här biten? Behövs det att någon tar ett helhetsansvar? Det kan inte ligga på någon privat, men sedan kan ju någon privat stå för delar av uppfödningen. Det var min andra fråga.
Det gäller alltså samordningen, att det är bråttom och om socialministern håller med om att det behövs ett offentligt ansvar när det gäller att få fram aveln.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Förhoppningar hjälper inte de synskadade som behöver ledarhundar med kvalitet om tre fyra år om allt som finns i dag har raserats. Jag försöker tala om att det är ganska bråttom med att se till att det finns en bra avel.
Socialministern undviker frågan om de här privata kennelklubbarna och hundägarna klarar av att producera de hundar som kommer att behövas. Den frågan undviker socialministern totalt. Så säger socialministern att hon inte kan föregripa en utredning. Det har socialministern och andra ministrar gjort många gånger tidigare.
Det tycker jag inte skulle vara så märkligt om ministern ändå sade någonting om vad hon tycker och om hon tror att privata klarar av hundaveln framöver eller om hon tror att det möjligtvis behövs ett offentligt åtagande när det gäller tjänstehundar, speciellt ledarhundar. Samordningen är det också bråttom med.
Om man nu har tänkt sig denna samordning finns det all anledning att ta till vara de tikar som finns. De håller på att avvecklas. Varje vecka avvecklas det tikar vid hundskolor, tikar som är jättebra för aveln. Det tar väldigt lång tid att bygga upp det igen.
Om man ändå skulle bestämma sig för att bygga upp det igen och inte gör det ganska snabbt tar det kanske tio år innan vi i Sverige har lyckats bygga upp en avel där vi kan få fram bra tjänstehundar, bra ledarhundar. Det är det socialministern kommer att ha på sitt ansvar och på sitt samvete.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Jag kan bara konstatera att Italien och Frankrike tycker att detta har haft effekt på deras sysselsättning. Den har ökat. Jag kan också konstatera att om nu allting är så eländigt som finansministern beskriver det så har man ändå valt att förlänga det här till 2010. Det är ju märkligt att man gör det i så fall. Jag tycker att finansministern totalt bortser från vissa saker.
Det gäller bland annat svartarbete, som är utbrett på de områden där vi skulle ha kunnat få en reducerad moms. Då kan man tala om snedvriden konkurrens - när någon som betalar vitt, full moms och allting, ska konkurrera med någon som inte gör det och jobbar svart. Då blir det inte konkurrens på lika villkor.
Detta var också ett av skälen till att EU drog i gång det här - sysselsättningen och att komma åt svartarbete. Pär Nuder pläderar för alla de indirekta skatterna. Jag kan förstå att de är smakliga, för de är i princip osynliga för människor. Men de gör synliga hål i människors plånböcker, för det är de indirekta skatterna som ökar mest av allt just nu.
Det gäller inte bara momsen, utan också energiskatter som man sedan lägger moms ovanpå - om vi nu ska ta den debatten. Jag förstår att regeringen har valt att bygga upp allt negativt. Jag frågade om det fanns något positivt. Det fick jag inget svar på. Ibland tycker jag att man möjligtvis kunde sätta sig och göra någon avvägning, och säga: Jo, det finns nog något positivt med det här. Men det fanns tydligen inte något positivt alls att säga om det här.
Om vi tar till exempel boendet och byggsektorn så kan man säga att boendet är dubbelbeskattat. Först är det moms när man bygger, sedan är det fastighetsskatt och en del andra skatter som jag inte ska gå in på. Det är dubbelbeskattat. Ett sätt att komma ifrån det skulle möjligtvis kunna vara att reducera momsen för reparationer och renoveringar. Men som jag sade förut har bäst-före-datum gått ut för den här debatten, och jag förstår nu att det inte blir så här.
Jag vill ändå framhålla att jag tycker att Sverige har missat en chans. Vi kunde ha varit med redan från början och testat det här. I stället har regeringen valt en del andra metoder. Man har valt ROT-avdrag. Det har vi moderater inte motsatt oss; det har varit okej. Man har valt att reducera momsen på vissa områden, som jag räknade upp. Man har ändå frångått det som finansministern stod och pläderade så varmt för.
Det gäller bokmoms, moms på djurparker och den reducerade momsen när man bygger lägenheter som råkar vara 70 kvadratmeter stora. Tydligen finns det möjlighet att göra undantag om man bara vill. Politik handlar om att vilja. Det är bara att konstatera att i det här fallet vill inte regeringen. Därför blir det ingenting.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Jag fick ingen kommentar över huvud taget av Leni Björklund när det gäller det här som Lottorna skulle vilja göra, den här prova-på-veckan för att se om man möjligtvis ska göra värnplikten. Det kan de inte göra för de pengar som finns, för de är låsta på ett helt annat sätt. Man får bara utbilda dem som ska vara kvar inom frivilligorganisationerna. Pengarna kan inte användas till någon prova-på-vecka. Män har många fler möjligheter att så att säga bedriva marknadsföring och reklam för försvaret än vad kvinnor har. Det finns inte så många möjligheter.
Varför då inte utnyttja de organisationer som finns? När man 2004 stoppade intagningen till yrkesofficersutbildningen gjorde man det på ett sätt som, tycker jag, inte var speciellt tillfredsställande för de kvinnor och inte bara kvinnor utan alla som hade tänkt sig söka dit och visste att de i princip var antagna, för många hade i princip fått beskedet.
Det var ett par tre dagar efter det att man kunde söka till högskolan, så många har ju gått och väntat och väntat. Och jag vet att det finns de som har väntat i två år och som inte blir antagna nu för att man inte tar in så många. De ska då konkurrera med många fler som har gjort värnplikten. Det är egentligen tre årskullar som de ska konkurrera med, så det har inte gynnat kvinnorna på något sätt. Och det går än så länge inte att få fram exakt besked, för de blir inte färdiga förrän den 19:e, om hur många kvinnor det är som är antagna.
Jag har försökt att få fram besked om det, men det går inte att få fram detta. Men som sagt hade det varit önskvärt att de kvinnliga organisationer som finns hade utnyttjats. Försvarsministern sade förra gången, i december, till mig att hon skulle ta sitt fulla ansvar, och det är det som jag förväntar mig att hon ska göra. Frågan är om hon över huvud taget kommer att hinna ta sitt fulla ansvar, för det ska ju vara när hela den här perioden har gått ut, och det är ju några år kvar av den.
Jag förutsätter att försvarsministern inte får någon chans att göra det, men hon kan ju försöka ta sitt ansvar i dag i alla fall. Jag har lyssnat på flera debatter här i dag, och det finns lite av stolt men inte nöjd även över den här debatten. Jag har en sista fråga till försvarsministern om otydligheten som Pliktverket har gått ut med. Ibland ska man ställa högre krav på kvinnor, och sedan tar man plötsligt tillbaka det. Vad är det som gäller?
Det här är ju ingenting som främjar att flickor och kvinnor känner att de vill söka sig till försvaret eller göra värnplikten.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Att människohandel är ett avskyvärt brott är vi alla överens om. Det behöver vi inte diskutera. De som utför detta brott är hänsynslösa förövare. Det är ofta organiserad brottslighet som för flickor, kvinnor och även pojkar över gränserna till andra länder. För att detta ska kunna ske måste flickorna, kvinnorna och pojkarna rekryteras någonstans.
De ska transporteras, man ska ordna någonstans där de ska bo, och sedan ska de säljas. Det jag vill ta upp är en bit i lagstiftningen som gör att man missar att det är väldigt många led som är inblandade innan någon blir utsatt för det sexuella utnyttjandet. I dag är lagstiftningen sådan att det finns straffbarhet när handeln har skett i ett direkt syfte.
Men som jag uppfattar det finns det ingenting som gör att alla led som har varit inblandade i den organiserade människohandeln kommer att bli dömda. Beviskraven är väldigt högt ställda. Det kommer alltid att finnas de som kommer att hävda: Nej, jag visste inte om detta när jag körde den här flickan över gränsen. Jag förstod ingenting när jag upplät ett boende.
De argumenten använder man alldeles för mycket i domstolar, och det vet jag. Därför tycker jag att man måste göra någon lagändring när det gäller de subjektiva rekvisiten. Det gäller att kunna binda gärningsmannen som har en faktisk koppling till ett av leden. Det måste ändras så att det blir lättare att sätta fast alla dem som har deltagit i människohandeln. Det är inte lätt i dag.
Min fråga till justitieministern är om han är beredd att se över även detta så att alla åker dit, för det bör de göra. Jag vet att det är alldeles för lätt att vränga lagen och säga: Nej, jag hade inte en aning. Jag körde henne bara över gränsen i all välvilja. Det är min konkreta fråga till justitieministern.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Cecilia Magnusson har svarat på de två frågor som justitieministern ställer till oss som moderater. Men precis som Cecilia Magnusson sade så svarade justitieministern inte på våra frågor. Jag tog upp en annan del av trafficking som jag tycker är viktig, nämligen att man ska kunna sätta dit alla led som deltar i att transportera hit flickor, pojkar och kvinnor. Man skulle kunna försöka ändra lagstiftningen så att man kunde göra detta.
Jag fick inget svar; jag fick över huvud inte höra någonting om detta från justitieministern. Jag har ändå en förhoppning om att vi alla är överens om att trafficking måste bekämpas med många olika medel. Lagstiftning är ett av de medlen. Därför kvarstår min fråga till justitieministern.
Är justitieministern beredd att titta över lagstiftningen för att det ska bli lättare att sätta dit alla de olika led som deltar i ett hitförande av de stackars flickor, kvinnor och pojkar som blir utsatta för trafficking ? Det gäller alla från dem som lurar dem i början till dem som transporterar dem. Det gäller dem som ser till att de får bo här och sedan säljer dem på olika sätt. Vi vet att det är svårt att sätta dit dem i dag, för alla kommer att hävda att de inte hade någon aning om att de körde flickan över gränsen för detta ändamål.
Ändå är alla dessa en del av trafficking . Jag vill tillägga något om sexköpslagen, även om Cecilia tog upp det också. Det har visat sig att det är ganska svårt att sätta dit någon för att ha begått ett brott mot den lagen. Jag tycker att en utvärdering av lagen, som ändå har funnits sedan 1999, är på sin plats. En sådan utvärdering kan säkert få Moderaterna att komma på andra tankar. Men jag tycker att man måste se vad den har lett till.
Det är precis som Cecilia Magnusson sade; det är ju bara förbjudet i det ena ledet och inte i det andra. Det är det här som haltar. Samtidigt vet vi att många ideella organisationer säger att prostitutionen har gått under jorden. Det är inte så jättebra för dem som är utsatta för det hela. Jag såg att justitieministern skrattade. Jag tror inte att han ska dra för långtgående slutsatser av att jag säger att alla led ska kriminaliseras i och med detta. Det jag säger är att det är bra att få se en utvärdering.
Sedan får vi se om man kan förbättra den lagstiftning som finns i dag.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Det är bra att jordbruksministern i så starka ordalag fördömer sexuella övergrepp på djur. Det vill jag säga inledningsvis. Jag har under min tid i riksdagen sedan 1995 motionerat många gånger i den här frågan. Tolv år har det varit en socialdemokratisk regering som har suttit, och nu har det varit en alliansregering i snart två år. Jag har alltid fått avslag på mina motioner, oavsett vilken regering som suttit.
Under de senare åren har man med anledning av mina motioner sagt att man avvaktar och överväger vad man ska göra. Jag är medveten om att det inte bara är jättehemska frågor utan också väldigt svåra frågor, med mycket svåra överväganden. Det beskriver jordbruksministern i sitt svar. Sedan blir jag lite konfunderad över de siffror som används om hur många fall det rör sig om. Jag tror att det finns ett stort mörkertal.
Först skrivs det att sedan 1970-talet har man kännedom om 227 fall. Sedan skriver jordbruksministern att Djurskyddsmyndigheten tittat på detta och att det mellan 2000 och 2005 var 115 fall. Det går inte riktigt ihop. Jag tror att det finns ett väldigt stort mörkertal. I mina motioner har jag helt hållit mig till de sexuella övergreppen på djur. Det här med våld har jag inte blandat in, men jag är helt medveten om att det förekommer väldigt ofta.
Jag kan konstatera att sexuella övergrepp på djur, alltså tidelag, inte är förbjudet i lag i Sverige. Det har det varit en gång, men det är inte det i dag. Jag har motionerat om ett rakt förbud, och det finns ett väldigt stort stöd för det.
Djurrättsorganisationer som Djurens Rätt, Lantbrukarnas Riksförbund, Sveriges veterinärförbund, Djurskyddet Sverige, har uttalat att de vill ha ett rakt förbud mot sexuella övergrepp på djur. Jordbruksministern hänvisar till att man kan klara av det här i och med att djurskyddslagen täcker det. Men precis som Monica Green tvivlar jag på det. Man pratar om det psykiska lidandet hos djur.
Hur ska man kunna bevisa psykiskt lidande hos djur? Vi vet ju från andra sammanhang hur stora diskussioner det blir om det och om djuren över huvud taget har några känslor eller inte. Hur ska vi kunna visa det? Där tror jag inte riktigt att man kommer åt detta och kan döma någon med den lagen. Jordbruksministern slutar med att säga att ett utökat kriminaliserande av området knappast hjälper i dessa fall.
Jag skulle vilja säga att om det tydligt i lag står vad man får göra och inte göra är det en ganska tydlig signal. Jordbruksministern slutar lite, kan jag tycka, halvpositivt. Jag förstår inte riktigt vad det innebär att förtydliga bestämmelserna, men det kanske vi får veta under debattens gång. Informera allmänheten kan jag förstå att vi ska göra, men kanske får vi veta lite mer konkret vad det innebär.
Det är mina frågor till jordbruksministern: Vad innebär att förtydliga bestämmelserna, och hur har man tänkt informera allmänheten om att detta inte är acceptabelt? Enligt mig borde det egentligen förbjudas.
Thomas Östros (S):
Ana Maria Nartis lovsång till stimulans av ungas sökande efter kunskap och hur de växer med kunskap kan jag helt och hållet stämma in i. Det är en av de grundläggande orsakerna till att vi jobbar så hårt med att stärka kvaliteten i grundskolan, bland annat genom hjälp och stöd tidigt till elever som har problem av olika sorter i grundskolan. Det är en av de viktiga orsakerna till att vi vill reformera gymnasieskolan.
Fler måste få med sig de kunskaper som behövs för att kunna få ett gott arbetsliv och komma vidare i utbildningen. Det är en av de viktigaste drivkrafterna bakom att vi har lyckats få en mycket kraftig ökning av andelen ungdomar som går vidare till högre utbildning. Det har gått från en femtedel av landets ungdomar till över 40 % av en ungdomskull som i dag går vidare till högskolor och universitet.
Det är också en av anledningarna till att vi nu ser över antagningssystemet till högskolan, för att se till att ytterligare underlätta för unga att komma in på högre utbildning. När Ana Maria Narti säger att hon inte vill gå in i en diskussion om miljoner handlar det om att Folkpartiet vill avskaffa rekryteringsbidraget till vuxna med låg utbildning. Det ger 1,4 miljarder kronor.
Det är tusentals människor som får en stängd dörr i ansiktet när de söker möjligheten att studera, människor som behöver få en grundläggande utbildning för att kunna få de kunskaper och det självförtroende som behövs för att klara sig på en modern arbetsmarknad. De pengarna använder ni till att totalt sett spara krafter till studiemedelssystemet och dessutom ge någon hundralapp till studenterna.
Är det värt att ta bort hela rekryteringsstödet till grupper med mycket kort utbildning, när vi alla tjänar på om vi förmår dem att fortsätta att studera, att läsa in grundskolan, att läsa in gymnasieskolan och därmed också få en chans att klara sig på arbetsmarknaden och försörja sig själva? Jag tycker att det visar väldigt naket hur Folkpartiet prioriterar. Ni har inte mer pengar till studiemedel än regeringen. Ni har kraftigt mindre resurser till studiemedel.
Ni tar pengar från de grupper som behöver en extra stimulans för att över huvud taget komma tillbaka till utbildning - något som är så viktigt för oss alla. Ni använder de pengarna för att spara men ger en hundralapp till unga studenter och tror att det förändrar verkligheten för de unga studenterna i någon större utsträckning. Som jag ser det gäller de viktigaste framtida reformerna studenter med barn, för där behöver vi göra förstärkningar.
De har visserligen gynnats av maxtaxan på dagis, som gör att en student i de flesta kommuner i dag inte har någon avgift alls för sin förskola och sin barnomsorg. De har gynnats av höjda barnbidrag, men det är fortfarande en grupp som har det mycket knapert och som kan få det mycket svårt att gå ihop. Det har vi pekat på som en angelägen reform i takt med att den ekonomiska utvecklingen ger oss möjligheter att göra den typen av reformer.
Att göra den prioritering som Folkpartiet gör, att rycka undan stödet för dem som har kortast utbildning för att ge en hundralapp till studenterna, tycker jag är en mycket dålig politik.
Thomas Östros (S):
I kampen mot mobbning måste man arbeta med två idéer samtidigt, Lars Leijonborg! En sak är det förebyggande, att se till att våra barn och ungdomar ser och känner att det icke är acceptabelt att bete sig på ett sådant sätt att man kränker varandra. Då spelar de vuxna i skolan en helt avgörande roll - det gäller både lärare och annan personal. Man måste konsekvent vara noga med att inympa de normer och värderingar som ska gälla i skolan.
Naturligtvis måste det också finnas möjligheter att vidta åtgärder om inte allt detta räcker till. Redan i dag har vi, menar jag, möjligheten att flytta elever om det upplevs som den sista åtgärden som behövs för att klara upp en situation. Från Skollagskommittén har vi fått förslag om ett förtydligande av att rektor kan vidta en sådan åtgärd. Det tycker jag är att gå i rätt riktning.
Detta med kvarsittning är inte en fråga för skollagen, utan det är något som regleras i förordningar. Jag menar att kvarsittning är en åtgärd som också kan användas, och som används väldigt ofta i skolor i dag. Det är inte på det sättet att vi ska reglera det här i riksdagen men vi ska lita på att lärarna med sin erfarenhet och kompetens kan hantera uppkommen situation om de får vårt stöd.
Om vi börjar tala om att de ska göra si när det händer och så när det händer drar vi undan mattan för dem. Med Skollagskommittén menar jag att vi får ett starkare stöd för lärare och rektor att vidta de åtgärder som behövs för att säkra studieron i skolan. Det tycker jag är ett positivt steg.
Skolverket uttrycker tillsammans med en rad andra myndigheter och en del rättsvårdande instanser i sina remissvar snarare farhågan att det här kan innebära att man alltför lätt vidtar de här åtgärderna och vill därför ha förtydliganden om när det ska göras. Det är inte min bedömning, men vi bereder denna fråga för att se till att skapa ett så bra lagförslag som möjligt till stöd för lärarna och deras auktoritet i skolan.