Beatrice Ask (M):
Jag håller med om att det är bra med evidensbasering. Där är Anders Borg och jag helt överens. Låt mig börja med frågan om behandlingsverksamhet. Det stora bekymret för Kriminalvården är att det finns ett antal godkända beforskade behandlingsprogram, men det är långtifrån så många som vi kanske skulle önska.
Jag tror att det finns 13 ackrediterade nationella brotts- och missbruksprogram i dag, men det är klart att behoven är större. Det är ett område där vi måste jobba. Få har uppmärksammat att det finns ett internationellt pris i kriminologi som Sverige ansvarar för och som varje år samlar 300-400 internationella forskare inom området kriminologi. Det kommer att bli ett möte i år också i Stockholm.
Det är otroligt viktigt för att få fram bättre kunskap om hela det rättspolitiska området och vad som ger effekt. Det finns naturligtvis många frågetecken kring betydelsen av längre straff. Jag vill gärna nämna att den här regeringen har sett till att börja en kartläggning av hur frivårdens olika program fungerar. Om vi vill växla någon gång i framtiden måste vi ändå veta hur man ska jobba med nya former och vad som fungerar i den delen.
Jag ville med tanke på hur interpellationen var skriven ändå påpeka att längre straff för grova våldsbrott är något som regeringen står för. Sedan kommer vi till innehållet och verksamheten. Svensk kriminalvård har uppenbarligen legat för fäfot länge. Vi har många undermåliga lokaler, det är trångt och eftersatt och på vissa håll är det mer förvaring än verksamhet.
Jag tar ansvar för det vi gör nu. Vad vi försöker göra nu är att se till att vi får en långsiktig upprustningsplan och se över platsbehoven. Det är glädjande att se att det just nu är en bättre beläggningssituation, att vi får nya platser och att det finns en ambition att försöka se till att vi får bort åtminstone de platser som är sämst rustade för att hysa människor. Vi jobbar mycket med innehållet.
Det jag har lagt mycket kraft på, och tror är viktigt, är möjligheten att komma igen. Det har varit så att om man inte har stått till arbetsmarknadens förfogande har de flinat åt en när man har kommit till Arbetsförmedlingen. Med alla de svårigheter man har när man har suttit inne är det den sämsta början. Nu har vi ändrat på reglerna. Det var inte helt enkelt, men nu är det så. Vi kan inte kräva att folk ska ha arbetsmarknadserfarenhet om vi har låst in dem - det är jättebesvärligt.
Det har vi ändrat på, och man får då det extra stöd som man får i de här programmen om man kommer in. Vi har dessutom sett till att Kriminalvårdens ledning och arbetsmarknadens myndigheter ska sätta sig ned och resonera för att förstärka de aktiviteter som finns. Jag har sagt att jag är beredd att göra nästan vad som helst, för den som får en utbildning eller har möjlighet att få ett jobb har mycket bättre förutsättningar att klara sig efter frigivningen än andra.
Det andra som är otroligt viktigt är naturligtvis missbruksproblematiken. Där tycker jag att det är bra att vi nu har fått ett Bråresultat som visar att intagna som får genomgå behandlingsprogram inom kriminalvården lyckas bättre än andra. Man behöver inte vara Einstein för att förstå att det är så, men nu har vi det på papper. Det gör också att den verksamheten kan få mer stöd.
Jag tror att det är otroligt viktigt att jobba med de problem som de intagna har och se till att de får bättre förutsättningar när det gäller utslussning. Men det övriga samhället måste också vakna. Vi har fortfarande en situation där man stämplar människor i pannan därför att de har begått brott, och det är ingen bra förutsättning om man vill att människor ska få en nystart.