KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Strandhäll (S):
Vi har samma uppfattning som ni om vårdnadsbidraget, säger Josefin Malmqvist. Ni var med och införde det och vill nu sätta er i en regering med Sverigedemokraterna och Kristdemokraterna. Sverigedemokraterna vill inte bara återinföra vårdnadsbidraget utan fördubbla det, och Kristdemokraterna vill införa vad de kallar barnomsorgspeng, ett förtäckt vårdnadsbidrag med exakt samma effekt.
Det ska bli spännande att se hur Josefin Malmqvists moderater klarar av att stå upp mot denna typ av förslag om de kommer i regeringsställning. Det är fint att Moderaterna kan ompröva sin uppfattning.
Det har ni ju gjort när det gäller till exempel införandet av rösträtt, införandet av fri aborträtt i Sverige och sexköpslagstiftningen, som vi socialdemokrater införde 1998. I eftertankens kranka blekhet ansluter ni er till olika jämställdhetsreformer.
När det gäller det hedersrelaterade våldet och förtrycket går det inte att blunda för fakta hur gärna du än vill, Josefin Malmqvist.
Det är den socialdemokratiskt ledda regeringen, med justitieminister Morgan Johansson och med stöd av Liberalerna inom ramen för januariavtalet, som har infört den mest progressiva lagstiftningen för att komma till rätta med det hedersrelaterade våldet. Det är ett faktum som inte går att komma runt.
I detta betänkande tar vi nu ytterligare steg med det nationella kompetensteamet.
Annika Strandhäll (S):
Jag tackar Helena Antoni för frågan. Det är viktigt att påpeka att det svenska biståndet har utvärderats i närtid av OECD-Dac, faktiskt så sent som 2019, och att man då konstaterade att det svenska biståndet generellt sett är väldigt effektivt.
Men som jag också underströk i slutet av mitt huvudanförande är arbetet med garantier ett viktigt instrument. Därför är det glädjande att Riksrevisionens granskning i stort landar i att det ser ganska bra ut. Den innehåller också ett antal rekommendationer, inte minst till myndigheterna, som innebär att man kommer att kunna förbättra detta ytterligare.
Oavsett om det handlar om garantiinstrumentet eller de övriga delarna av det svenska biståndet behöver vi se till att varje krona används på absolut bästa sätt, och det omfattar även detta.
Annika Strandhäll (S):
Svenskt bistånd arbetar resultatorienterat och utvärderas också kontinuerligt, och den sammanfattande slutsatsen är som sagt att det svenska biståndet är väldigt effektivt.
I den tid vi nu lever i ska man nog inte orsaka den osäkerhet eller skicka de signaler som svajigheten hos stora partier i Sveriges riksdag gör kopplat till biståndet.
Jag satt så sent som på lunchen i dag i ett möte med Concord, som representerar ett stort antal mycket seriösa biståndsorganisationer i Sverige, och då lyftes just den oro de känner för hur populistisk den svenska biståndsdebatten har blivit.
Till exempel gäller det hur Moderaterna ställer det svenska biståndet mot finansieringen av den svenska poliskåren i olika delningsbilder. Det är inte seriöst.
Annika Strandhäll (S):
Jag tackar Markus Wiechel för frågan. Efter att ha varit minister under fem års tid är jag mycket väl medveten om att den svenska statsbudgeten inte är oändlig.
Varje krona måste användas på ett effektivt och klokt sätt för att bygga ett starkare Sverige, och våra internationella engagemang ska göra skillnad på riktigt men också bidra till att förstärka Sveriges position på olika sätt. Det vill jag påstå att det svenska biståndet gör.
Precis som Markus Wiechel själv säger lever vi i en speciell tid, och just därför fokuserade jag i mitt huvudanförande på den snabba negativa utveckling vi ser som en följd av pandemin och vad det innebär för världens fattiga, för stabiliteten i vår omvärld och för risken för ytterligare flyktingströmmar och konflikter.
Det är precis detta som det svenska biståndet är tänkt att bidra till att minska genom att bygga stabilitet och stötta länder att ta sig ur fattigdom.
Att i detta läge och som ett av världens ledande biståndsländer skicka en signal att det är okej att skära ned det svenska biståndet med en tredjedel, vilket är det vi talar om, till förmån för finansieringen av den svenska poliskåren är inte seriöst. Dessa behov ska inte behöva ställas mot varandra. Dessutom är det svenska biståndet väldigt effektivt.
Annika Strandhäll (S):
Det får stå för Markus Wiechel när han benämner Sverige som ett parialand och pratar om regeringens urusla pandemihantering. Historien och utvärderingar lär så småningom visa huruvida detta blir eftermälet eller inte.
Vad vi kan konstatera är att Sverige inte lever i en bubbla, utan vi är precis som många andra länder drabbade av konsekvenserna av pandemin i form av arbetslöshet och stora utmaningar framöver.
Tack och lov kan vi konstatera att vi sedan 2014 har haft en regering som har vänt det underskott på 60 miljarder i de svenska statsfinanserna, vilket togs över, till ordentliga överskott - eller, för att citera finansministern, sparat ordentligt i ladorna.
Tack vare det har vi, med satsningar på företag och på våra socialförsäkringar, för att nämna några områden, kunnat mota konsekvenserna av krisen på ett sätt som kanske saknar motstycke jämfört med många andra länder. Detta tror jag att en utvärdering så småningom kommer att visa oss.
Det är precis detta som det handlar om: Man måste ha ordning och reda i statsfinanserna för att kunna se till att man har ett bistånd framåt på en nivå som vi alla önskar men också för att kunna hantera konsekvenserna av coronapandemin och bygga tillbaka bättre, som man säger.
Jag tackar Markus Wiechel för hans frågeställningar och ser fram emot fortsatt debatt om storleken på svenskt bistånd.
Annika Strandhäll (S):
Magdalena Schröder! Man kan inte annat än häpna över Moderaternas fantastiska sätt att verkligen pricka in historiens mest olämpliga tillfälle att skära det svenska biståndet med en tredjedel. Under flera decennier har fattigdomen i världen minskat.
Insatserna för minskad mödradödlighet och barnadödlighet har haft effekt. Fler, inte minst flickor, har fått tillgång till skolgång. Detta har finansierats av bistånd. Hans Rosling kallade detta för biståndets mirakel. Nu står vi i en debatt med ett av Sveriges största partier, som också betecknar sig som statsbärande.
Enligt Världsbanken riskerar 40-60 miljoner att hamna i extrem fattigdom till följd av den globala pandemin. ILO befarar att cirka 200 miljoner jobb kommer att försvinna. World Food Programme förutspår att ytterligare kanske 130 miljoner människor kommer att drabbas av akut matbrist på grund av pandemin.
Antagligen kommer totalt 265 miljoner människor i världen att lida av matbrist. Vi står troligen inför en svält vars make vi inte sett på 50 år. Svenskt bistånd bedöms ligga i absolut världsklass, och det vet Magdalena Schröder. Den frågan kan vi bara lägga åt sidan.
Min fråga till Magdalena Schröder är: Hur lyckas Moderaterna ta rygg på Sverigedemokraterna i just denna fråga i just denna tid i vår historia, när vi riskerar en kollaps bland de länder som vi under så lång tid har jobbat med att lyfta ur fattigdom?
Annika Strandhäll (S):
Du kan inte vända på den här debatten, Magdalena Schröder. Du står här och säger att ni ska skära ned svenskt bistånd med en tredjedel och frågar sedan mig varför vi som står upp för enprocentsmålet enligt er uppfattning prioriterar fel. Målet med det svenska biståndet är inte 1 procent av bni. Målet för det svenska biståndet är att mota fattigdom och förtryck.
Dessutom gäller det att stå upp för det inte minst i en tid som är så skör som den är just nu. Det är djupt provocerande, Magdalena Schröder, att ni i just denna tid i historien tar rygg på Sverigedemokraterna. Vi andra som står häpna vid sidan av och tittar på kan väl bara spekulera i våra egna huvuden om vad det beror på.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Magdalena Schröder, för frågan! Innan jag besvarar den måste jag ändå kort säga att ja, Sverige har ett stort bistånd, och det har vi utifrån de skäl som jag precis redogjorde för här i talarstolen.
Det bidrar till att bygga trygghet och säkerhet, stabilitet och hållbarhet och en bättre värld - inte bara i vår omvärld utan också i Sverige. Bistånd är smart. Svenskt bistånd är effektivt. Svenskt bistånd är också alldeles nyligen utvärderat med resultatet att det uppnår de mål som vi har satt upp för det svenska biståndet.
Sedan måste man också säga att det blir extremt populistiskt och trumpifierat att ställa den svenska Polismyndigheten mot det svenska biståndet.
Jag tror att vi alla som är politiker förstår enkelheten i det moderata resonemanget om detta men också att det blir att jämföra äpplen och päron.
Slutligen vill jag säga att ja, flera exempel har tagits upp här i dag om att vi tidigare har fryst bistånd i Kambodja och Belarus, och nu ser vi över biståndet till Tanzania.
Men målet för det svenska biståndet är inte att undvika allt som är svårt, utan det är att bidra, just bland annat med utvecklingsbiståndet, till att bygga institutioner i de här länderna, till att bygga mer rättssäkra samhällen och till att bygga mer hållbara, rättvisa och demokratiska samhällen. Det är därför utvecklingsbiståndet är så viktigt. Men naturligtvis måste vi hela tiden också följa upp, utvärdera och omvärdera om det krävs.
Annika Strandhäll (S):
Politik är inte bara att prioritera, Magdalena Schröder. Politik är också att vilja. Politik är att ha en vision om ett gott samhälle. Politik är att ha en vision om en trygg och hållbar värld. Vi kan konstatera att vi har väldigt olika ideologisk syn på just detta.
När det gäller den palestinska myndigheten är det en miljömyndighet vi stöttar. I övrigt går inte svenskt bistånd till palestinska myndigheter. Det känner Magdalena Schröder till. Ann Linde har svarat på det många gånger. Jag tappade bort frågan på slutet. Jag får återkomma.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Yasmine Posio, för frågorna! När det gäller religionens vara eller icke vara i årets budget kan jag inte svara på varför det inte står med. Jag vet däremot att det från den socialdemokratiska sidan inte finns någon tvekan om vikten av att samarbeta med olika religiösa organisationer inom biståndsområdet.
Det handlar om att nå fram till människor, och 80 procent av världens befolkning har någon form av trostillhörighet. Det är en viktig del. Jag ber att få återkomma i den frågan.
Vi kan väl vara eniga om att trickle-down economics inte precis har hjälpt på det sätt som man från början lanserade och trodde att det skulle göra. När det gäller avvägningarna i budgeten är det något som regeringen gör i samarbete med samarbetspartierna.
Vi har vårt januariavtal som vi utgår från. Man får inte heller glömma, Yasmine Posio, att Sverige i grund och botten har ett väldigt generöst och bra bistånd. Det står Socialdemokraterna upp för. På ett mer personligt plan kan jag tycka att den coronamiljard som Vänsterpartiet föreslår i sin reservation är spännande.
Jag är säker på att vi på många olika sätt kommer att få hantera och diskutera pandemins efterverkningar, förmodligen såväl inom biståndsområdet som inom andra områden och prioritera på olika sätt.
Annika Strandhäll (S):
Man ska absolut inte ska vara blind för att det finns utvecklingspotential för vårt bistånd, inte minst i den tid vi nu lever i. Jag sa också i mitt anförande att det gäller att se till att varje krona verkligen används på rätt sätt och så effektivt som möjligt. Det är som alltid i politiken; politiken är det möjligas konst.
Man får inte heller glömma att regeringen satsar stort på andra områden som också lyfter dem som har de lägsta inkomsterna i Sverige. Det ser man om man tittar på hur budgeten fördelas när det kommer till exempelvis olika inkomstdeciler.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Hans Wallmark, för dina reflektioner! Detta var anledningen till att jag i mitt anförande redogjorde för att regeringen redan i augusti 2019 tillsatte Sten Heckscher. Jag tror också att man måste ha respekt för frågans komplexitet och att vi behöver arbeta igenom detta på ett sätt som vi alla kan känna oss trygga med.
Nu får vi detta på plats den 1 november, något vi alla är överens om. Det finns en skyndsamhet i detta. Och, som sagt, inte minst statsrådet Mikael Damberg har vid flera tillfällen varit i utrikesutskottet. Det har funnits alla möjligheter att ställa frågorna till honom. Han har redogjort för processen.
Min bild är att man i utskottet vid dessa tillfällen också har varit nöjd med den redogörelse som inrikesministern har lämnat. När det gäller frågan om finansiell kompetens är det så här: Enligt regeringsformen är det regeringen eller de myndigheter som ligger under regeringen som beslutar om myndigheternas organisation och fördelning av resurser.
Det är också så att det i budgetpropositionen för 2021 föreslås en ökning av ISP:s förvaltningsanslag med 4 miljoner kronor för uppdraget som kontaktpunkt. ISP får därigenom en möjlighet att, om man så behöver, förstärka sin organisation och kompetens för att klara sin nytillkomna uppgift.
Annika Strandhäll (S):
Som statsråd har man naturligtvis ett löpande ansvar för att följa en fråga och har i den rollen möjlighet att ta initiativ om så krävs. Med den dignitet som denna fråga har ska den arbetas igenom väl, och jag är övertygad om att om regeringen behöver ta ett tidigare initiativ kommer man att göra det.
Annika Strandhäll (S):
Till att börja med har Ludvig Aspling fullständigt fel när han menar att utgångspunkten för den diskussion kring minimilöner vi i dag har i EU är den sociala pelaren från 2017. Det är direkt missvisande.
Ludvig Aspling kanske inte känner till att jag när jag blev svensk minister hade 15 års bakgrund i den svenska fackföreningsrörelsen - bland annat som vice ordförande för en av de europeiska internationalerna. Av de 15 åren satt jag under åtminstone 10 år med fackliga kollegor på den europeiska nivån och diskuterade våra motstridiga uppfattningar när det gällde minimilöner.
Det är en fråga som har diskuterats bland EU-länderna under många, många år. Nu är man framme vid att ha ett förslag till direktiv.
Den svenska regeringen - inte minst den tidigare arbetsmarknadsministern Ylva Johansson, men även nuvarande arbetsmarknadsminister Eva Nordmark - har hela vägen varit glasklar med att regeringen på intet sätt stöttar en lagstiftning kring minimilöner i EU, att vi kommer att göra precis allt som står i vår makt för att vi inte ska landa där och att vi om det sker vill se ett undantag för Sveriges del.
Vi värnar den svenska lönebildningsmodellen, och vi kommer inte att acceptera att EU lägger sig i svensk lönebildning.
Annika Strandhäll (S):
Låt mig vara fullständigt glasklar mot Ludvig Aspling. Jag har inte bett dig att studera mitt cv. Däremot refererade jag till att jag har en lång erfarenhet av frågan om minimilöner och den diskussion om frågan som har förevarit åtminstone de senaste 10-15 åren på olika nivåer i EU.
Den har naturligtvis inte sin upprinnelse i den sociala pelaren, oavsett om man hänvisar till den eller inte, utan den har en mycket längre bakgrund, vilket Ludvig Aspling antagligen vet.
Det viktiga i detta är väl just att den svenska regeringen under hela den tid vi har suttit i regeringsställning har varit glasklara i vår kommunikation med företrädare för EU-kommissionen och EU om den svenska regeringens hållning i den här frågan. Vi kommer inte att acceptera att EU lägger sig i svensk lönebildning.
Vi värnar den svenska kollektivavtalsmodellen, och vi har tillsammans med svenska fackföreningar och företrädare på alla nivåer under många år varit extremt tydliga på den punkten.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Jens Holm, för vad som otvetydigt är en otroligt viktig interpellation! Vi befinner oss, som du säger, mitt i ett klimatnödläge. Klimatfrågan är vår tids ödesfråga. Det är också därför den nya regeringen har pekat ut just omställningen till ett grönt folkhem som en av de viktigaste prioriteringarna de kommande tio åren.
Jag tror ändå att man måste vara väldigt klar över att det viktigaste här är just att vi åstadkommer resultat. Det speglas också i mitt interpellationssvar till Jens Holm. För att vi ska åstadkomma största möjliga genomslagskraft behöver vi också göra det tillsammans med andra.
Därav har vi som medlemsstater en skyldighet enligt EU-fördragen att agera samstämmigt och i lojalitet med unionen i utrikespolitiken. Det skulle därför förefalla mycket märkligt om Sverige skulle presentera ett eget klimatåtagande till FN. Det är oerhört viktigt att vi kan fortsätta att agera tillsammans i EU.
Framför allt är det så att om Sverige skulle gå före och presentera ett eget klimatåtagande öppnar det upp för andra, mindre ambitiösa, EU-länder att göra precis detsamma och snarare gå i en annan riktning. Det skulle ännu mer undergräva och splittra de viktiga gemensamma ambitionerna om att ta ansvar för det som nu sker i vår omvärld.
Vi står nu i färd med att förhandla fram den lagstiftning som ska genomföra det nuvarande 2030-målet om minst 55 procent. Vi satt senast i förmiddags i EU-nämnden och diskuterade det stora EU-paket, Fit for 55, som innehåller tolv rättsakter som ska genomföras. Där hänger alla kuggar ihop för att bilda en enhet.
Om man ska vara realistisk vet vi att de här förhandlingarna redan nu, med det nuvarande målet, förväntas bli svåra. Samtidigt är tiden knapp, precis som Jens Holm säger, för möjligheten att leverera på målet.
Därför ser jag en risk i att påbörja ett arbete under 2022 med att skärpa det övergripande målet till 2030, som leder till att EU inte kan leverera på sin målsättning. Jag tycker däremot att det är viktigt, precis som Jens Holm säger, att vi har en diskussion inom EU om EU:s klimatambition i ljuset av inte minst den senaste vetskapen. Det gäller bland annat IPCC-rapporterna som vi tog del av under våren.
Men diskussionen bör förhålla sig till hur vi i det pågående lagstiftningsarbetet om de olika rättsakterna kan skruva upp ambitionen ytterligare så att vi överträffar vårt mål om minst 55 procent till 2030.
Jag vill också i det här sammanhanget understryka att arbetet med ett nytt klimatåtagande för perioden efter 2030 påbörjas under 2023 inom EU och är tänkt att presenteras under 2024.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Jens Holm, för skarpa frågor och också för det engagemang som Vänsterpartiet visar i de här frågorna! Jag är väldigt stolt över att Sverige redan i dag i mångt och mycket bär en ledartröja i de här frågorna och är ett föredöme för väldigt många andra länder.
Vi vet mycket väl att mer behöver göras, men det är också ett faktum - vilket jag tidigare kommenterade här i dag till diverse medier - att vi nu klarar etappmålet för 2020 och att vi under förra året sänkte utsläppen med 9 procent. Vi vet att det till stor del är en effekt av pandemin, men det är också lärdomar som vi tar med oss in i framtiden kopplat till detta.
Det finns också delar i den nioprocentiga sänkningen av utsläppen som handlar om att vi med en ambitiös klimatpolitik har åstadkommit permanenta minskningar. Jag är den första att säga att det spelar roll. Jag är också den första att säga att det spelar roll att vi har frontrunners. Vi ser nu till exempel när det gäller el och värme, eller för den delen transporter, att Sverige har åstadkommit permanenta utsläppsminskningar och att det går åt rätt håll.
Vi ska även i de internationella sammanhangen fortsätta att ha en hög svansföring. Vi befinner oss just nu i ett läge, vilket också bekräftades av Naturvårdsverkets kommentarer kring utsläppsminskningarna förra året, där otroligt mycket positivt händer i Sverige.
Vi har en svensk industri och ett svenskt näringsliv som står och frustar och vill vara en del i att genomföra de gröna innovationerna och se till att vi får fram de nya, smarta jobben.
Fullt fokus ligger nu också på genomförandet av Parisavtalet. Olika typer av stöd till genomförandet i utvecklingsländer kommer att vara en viktig beståndsdel för en högre ambition.
Vi arbetar nu intensivt i Regeringskansliet med att forma en riktning för hur regeringen kan stärka genomförandet av Parisavtalet, inte minst genom klimatdiplomati, policydialog, finansiering och innovativ teknologi, som du vet. Vi har tidigare dubblerat vårt stöd till den gröna klimatfonden.
Vi annonserade också inför COP 26, just för att visa att vi är föregångare, att vi stärker vår klimatfinansiering under 2022 med 1 miljard kronor och dubblerar klimatfinansieringen till 15 miljarder till 2025. Där sticker vi verkligen ut. Vi kommer nu att arbeta oerhört aktivt när det gäller genomförandet av Fit for 55.
Förhoppningsvis kan vi i de sammanhangen, när vi nu också förhandlar rättsakterna, skruva upp ambitionen ytterligare så att vi överträffar vårt mål om minst 55 procent till 2030 och vara en pådrivare i de sammanhangen.
Annika Strandhäll (S):
Tack för detta, Jens Holm! Jag ser väldigt mycket fram emot att ta del av den boken, oavsett om jag får den som julklapp av dig eller på något annat sätt. Vi är helt överens om att vi, både i Sverige och naturligtvis också globalt, måste utvärdera vad det innebär att vi har hanterat tjänsteresor på ett helt annat sätt under pandemin. Vi måste också nyttja den teknik som vi ser på andra områden för att säkra att vi har en hållbar värld att lämna över till våra barn.
Det är vår skyldighet att göra det. Regeringen har tidigare framfört - ni vet att vi också drev det i förhandlingarna - att vi ville ha ännu skarpare mål när vi deltog i EU-förhandlingarna kring det paket som nu blev Fit for 55. Vi ville ha 60 eller 65 procent. Jag hör också dina raka frågor, Jens Holm.
Därför vill jag upprepa att vi nu står mitt i förhandlandet kring denna lagstiftning som handlar om att nå ett 55-procentsmål. Det är ett komplicerat ramverk som nu har lagts fram för att genomföra detta, där de olika kuggarna hänger ihop.
Vi vet också att vi på EU-nivå har länder som har kommit olika långt och att förhandlingarna kommer att bli väldigt svåra. Om Sverige i det läget går in och påbörjar ett arbete under 2022 med att skärpa det övergripande målet till 2030 tror jag att det kan riskera att EU inte kan leverera på sin målsättning. Det kan också riskera en negativ debatt.
Vi kommer dock att fortsätta att ha ledartröjan i detta. Jag tycker återigen att det är viktigt att vi har en diskussion inom EU om EU:s klimatambitioner sett i ljuset av den senaste vetenskapen vi får del av under 2022, inte minst IPCC-rapporten. Jag ser fram emot fler diskussioner.