KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tomas Eneroth (S):
Jag gläds åt Bo Könbergs optimism inför möjligheterna att hitta en överenskommelse inom Europeiska unionen där 25 parter ska förhandla fram nya förordningar på åtta månader och sedan fatta ett enhälligt beslut. Vi - och jag vågar påstå de allra flesta - har gjort bedömningen att detta inte är möjligt. Det kanske var av internorganisatoriska skäl som Folkpartiet landade på åttamånadersgränsen. Men det är ju knappast en rimlig tidsutdräkt.
Icke desto mindre uppskattar jag att det fanns förutsättningar att föra samtal med Folkpartiet. Bo Könberg har genom ett antal frågor till alla debattörer fått bekräftat vad som gäller för försörjningskravet. Så det finns alla skäl att arbeta vidare för möjliga lösningar i den framtida europeiska unionen. Samtidigt kan jag inte låta bli att ställa frågan tillbaka till Bo Könberg: Vad är det som är så farligt med att under en övergångsperiod ställa krav på avtalsenliga villkor?
Folkpartiet var ändå det parti som tillsammans med fackföreningsrörelsen en gång var med om att instifta kollektivavtalen - åtminstone motsatte man sig inte dem. Jag vill därför av ren nyfikenhet fråga: Varför är det så farligt att ha avtalsenliga löner på svensk arbetsmarknad?
Tomas Eneroth (S):
Tack för beskedet från Bo Könberg. Jag ser att det finns förutsättningar för att föra diskussioner även framöver, inte minst om nu Folkpartiet i denna del visar stor tilltro till svensk fackföreningsrörelse och dess förmåga att upprätthålla kollektivavtalen. Det är glädjande. Jag kan bara konstatera att den tendens som vi ser, inte minst i södra Sverige, visar på de möjligheter som en del arbetsgivare använder sig av för att kringgå den arbetsrättsliga lagstiftningen.
Som Folkpartiet och Bo Könberg säkert förstår är det väldigt angeläget för mig som socialdemokrat att se till att värna dessa skyddsregler. Vi ska inte konkurrera med lönedumpning eller med försämrade anställningsregler i Europa. Vi ska konkurrera på goda och lika villkor med kvalitet och bra produkter, men inte genom social dumpning eller genom försämrade trygghetsregler.
Tomas Eneroth (S):
När det gäller detta med att ironisera tyckte jag att det var väldigt underligt att Centerpartiet hade en mycket klar uppfattning innan ens regeringens skrivelse hade presenterats. Jag gillar ändå tanken på att de sju partierna i Sveriges riksdag möts för att utröna om det finns förutsättningar för att hitta överenskommelser.
Men jag beklagar att en partiledare så långt i förväg binder upp ett parti så att det över huvud taget inte kan vara med i en diskussion - detta sett mer i formell mening för att det ska vara möjligt att bilda majoriteter i riksdagen. Det var ju Bo Könberg som ställde en fråga till Göran Persson om en socialförsäkringsutredning långt innan frågan om övergångsregler var aktuell.
Det huvudsakliga skälet för att man behöver göra en översyn av socialförsäkringssystemen hänför jag till att de måste vara hållbara med tanke på den demografiska utmaning som vi står inför. Vi känner alla till - inte minst vi som arbetar i socialförsäkringsutskottet - de utmaningar som finns med de stora pensionsavgångarna och med den påfrestning som sjukförsäkringssystemet är utsatt för. Snarare är det centerföreträdare som har sagt att detta gör vi enbart för att sedan kunna skylla försämringar på balterna.
Då återkommer jag till den fråga som jag hade till Centerpartiet: Föreslår Centerpartiet i Finland förändringar och försämringar i socialförsäkringssystemen för att kunna skylla dessa på balterna? Gör den kristdemokratiska regeringen i Norge, den danska regeringen eller övriga regeringar det? Eller hur ska man tolka det faktum att samtliga Europas regeringar - med undantag av Greklands regering - gör bedömningen att det behövs övergångsregler?
Det har naturligtvis inte alls att göra med förändringar eller försämringar i socialförsäkringarna, utan det har att göra med att man gör bedömningen att integrationen kräver tid. Vi behöver tid för att se över systemen, och det skaffar vi oss om vi inför övergångsregler. Med den linje som Birgitta Carlsson och Centerpartiet företräder finns det ingen tid, utan då blir Sverige det enda land som har en helt fri rörlighet redan från den 1 maj. Det kommer att innebära påfrestningar för Sverige, och det ansvaret får Centerpartiet ta.
Tomas Eneroth (S):
Jag kan väl säga till Sven Brus att jag är övertygad om att Barbro Holmberg som minister och medlem av regeringen på ett bättre sätt än jag kan klargöra vad regeringen gjort. Jag kan ändå konstatera att till exempel Norge, som dock inte är medlem i EU men som ändå vill ha övergångsregler, har en kristdemokratisk regering. Jag är lite nyfiken på om Kristdemokraterna har valt att ta kontakt med dem om deras ställningstagande. Naturligtvis har det också tidigare funnits tid att förbereda sig.
Hela den utredning som Berit Rollén genomförde var ett led i förberedelserna. Regeringens linje har varit att helst undvika övergångsregler. Men vi kan faktiskt inte blunda för det faktum att Sverige nu i slutändan blir det sista landet, kanske det enda, som inte har övergångsregler. Det är klart att det förändrar förutsättningarna.
Jag inser att det kan vara svårt att ändra tidigare tagna politiska positioner, men som politiker måste vi nog ta ansvaret att också se vad som händer i vår omvärld. Regeringen har gjort det, och jag konstaterar att också Folkpartiet har gjort den reflexionen. Det är faktiskt så att alla övriga regeringar i hela Europa, oavsett partifärg, har gjort bedömningen att det behövs övergångsregler. Därför behöver vi i Sverige också under en kort tid dessa övergångsregler.
Det är vår förhoppning att vi ska kunna avveckla dem så snart som möjligt för att då fullt ut kunna få en fri rörlighet, men inte till priset av att vi urholkar den ordning och reda som vi har på svensk arbetsmarknad. Den vill inte jag äventyra.
Tomas Eneroth (S):
Tack, statsrådet! Jag anser att den här interpellationsdebatten handlar om, och ska handla om, dem som inte har förmåga att jobba - om dem som är trafikskadade, om dem som är neurologiskt skadade och om dem som blivit utslitna i arbetet och som inte har en chans att återkomma i arbete. Jag inledde med att säga att jag är den förste att tycka att vi ska göra alla möjliga insatser för att människor som kan, vill och har möjlighet att jobba ska kunna få göra det. Men det kommer alltid att finnas grupper som inte har en chans att kunna göra det.
Inte ens den bästa socialdemokratiska politik kan förhindra trafikolyckor. De exempel jag tagit här ger bilden av en ung 30-åring som vid en motorcykelolycka - detta är inte alldeles ovanligt - faktiskt blir så pass skadad att det aldrig går att återkomma till arbetslivet. Ja, det är 1 830 kr man förlorar varje månad. Det blir totalt 350 000 kr. Det är mycket korrekt att vi inte exakt kan veta hur pensionen ser ut.
Men i de små orangefärgade kuverten finns alltid en liten prognos - detta för att våra medborgare ska bli bättre informerade om ungefär vilken trygghet de kommer att få på ålderns höst. Dessvärre är effekterna av regeringens förslag att de människor som har förtidspension kommer att bli informerade om att de får en sämre trygghet på ålderns höst.
Det enda svar de får från regeringen i det fallet är att regeringen ska titta på detta, fundera på bostadstillägget - vilket vi vet inte för den skull träffar alla - och på skattesänkningar i ett läge där man just nu sänker skatten för alla andra utom för pensionärerna. Min grundfråga återstår alltså, men jag hoppas att vi fortsätter att debattera detta vid andra tillfällen.
Det är inte rimligt och kan inte vara rättvist att i förväg gå in och sänka pensionen för människor som mist arbetsförmågan och som inte har möjlighet att återkomma i arbete. Det finns många andra möjligheter att stimulera sysselsättning och liknande - det kan vi gärna diskutera - men här handlar det om grupper som inte har förmåga att återkomma i arbete. Varför då ge dem beskedet att deras ålderspension ska sänkas? Jag tycker att det är viktigt att regeringen tänker om här.
Jag anser att det skulle vara både möjligt och utmärkt att faktiskt dra tillbaka den 1,7-miljardersbesparing som gjorts på det här området. Ta de pengarna någon annanstans!
Tomas Eneroth (S):
Som utskottets ordförande är Karin Pilsäter ytterst ansvarig för riksdagens hantering av detta ärende. Vi har ett ärende där remissinstanserna har påtalat att det har varit alldeles för kort tid och att det är ett ofullständigt underlag. Post- och telestyrelsen klagar på sådant som inte är oväsentligheter, vilket Karin Pilsäter nämnde i sitt anförande.
Man säger till och med att det bör göras en utredning av konsekvenserna före fusionen eftersom det kan komma att bli en värderingsfråga vid ett eventuellt framtida breddande av ägandet. Det är inte så illa när Post- och telestyrelsen är så pass tydlig i sitt remissvar. Statssekreteraren själv konstaterar att man tar besluten i det som kan tyckas vara en omvänd ordning.
Mot denna bakgrund ställde vi tillsammans med Vänsterpartiet och Miljöpartiet under utskottets beredning krav på att vi borde komplettera underlaget och få ytterligare underlag. En sådan begäran avslogs av utskottets ordförande och majoriteten. Men anledning av det kan jag ändå fråga utskottets ordförande om hon är tillfreds med hanteringen av detta ärende i utskottet. Motsvarar beredningen kraven på noggrann belysning och saklig bedömning av regeringens proposition?
När det sedan gäller börsintroduktionen är det inte en tillfällighet att det i Aftonbladet i dag finns en artikel av Maud Olofsson och ledamöterna från respektive borgerliga partier i näringsutskottet. Det kan inte heller vara en tillfällighet att det inte med ett enda ord nämns något om börsintroduktion eller riskkapitalbolag i den artikeln.
Precis som Maud Olofsson har gjort under hela denna tid undviker ni nogsamt denna fråga och att tala om för de svenska väljarna och det svenska folket att detta innebär att ni avser att börsintroducera Posten. Därför ställer jag den fråga som Maud Olofsson vägrar att svara på. Hon infinner sig inte heller vid dagens debatt för att svara på den. Vad blir kostnaderna för svenska staten om vi vill avstå från en börsintroduktion? Vilket pris kommer vi i efterhand att få betala för det löfte som ni nu binder svenska staten vid?
Tomas Eneroth (S):
Tack för svaret. Det är mer än vällovligt naivt att konstatera att Erik Olsson inte har några synpunkter på detta. Det är klart att han inte har. Han blir vd i det nya bolaget. Det vore tjänstefel av honom att ha några synpunkter på om det skulle vara några problem när det gäller Svensk Adressändring och postnummersystemet. Det som jag påtalar är att Post- och telestyrelsen själv säger att det bör ske före fusionen eftersom det annars kan komma att bli en värderingsfråga vid ett eventuellt framtida breddande. Det är ord och inga visor från PTS.
När det gäller kostnaderna skulle man kunna hävda att det är semantik att hävda att det är en kostnad eller en investering. Men i det här fallet handlar det om ett riskkapitalbolag som rimligtvis, precis som alla andra riskkapitalbolag - det visar CVC i sin historia - går in under en fem- till sjuårsperiod med ganska höga avkastningskrav för att sedan kvitta ut avkastningen. I detta läge lovar ni en börsintroduktion för att på något sätt lösa ut detta kapital. Så är det. CVC är ingen långsiktig och stabil ägare för Posten.
CVC är ett bolag vars hela affärsidé bygger på att under en period gå in i ett bolag och växla upp värdena för att sedan kvitta ut detta. Det är så det fungerar. Då blir det en kostnad för svenska staten om man inte fullföljer en börsintroduktion eftersom man på något sätt måste lösa ut CVC. Eller har jag fel? Det skulle vara intressant att ändå höra Karin Pilsäter i så fall redovisa på vilket annat sätt, om CVC vill ha utköp ur Posten, man då ska kompensera detta?
Går det på annat sätt än via en börsintroduktion?
Tomas Eneroth (S):
I dagens Aftonbladet, i den artikel som Hans Rothenberg skrivit under, finns inte en enda rad om att Posten ska privatiseras eller börsintroduceras. Hur kommer det sig? Skäms ni för privatiseringen? Jag noterar att Hans Rothenberg i sitt anförande säger att vi behåller 34 procent av aktieägandet, för det är viktigt att ha en kontrollerande makt över bolagsordningen.
Några meningar längre fram i anförandet säger han att ägandet inte spelar någon större roll; det här reglerar vi genom Post- och telestyrelsen och regler på marknaden. Varför är det så viktigt att behålla ett 34-procentigt ägande? Kan Hans Rothenberg reda ut detta? Utskottets ordförande svarade inte tillfredsställande på min fråga om hon tyckte att beredningen i utskottet motsvarar kraven på noggrann belysning och saklig bedömning av regeringens proposition. Jag ställer motsvarande fråga till Hans Rothenberg.
Var det rimligt att avslå vår begäran om att få ett förtydligande underlag och konsekvensanalyser innan man tog ställning i riksdagen? Var det rimligt att nonchalera PTS olika invändningar? Eller kan det vara så att de borgerliga riksdagsledamöterna i utskottet egentligen inte har något större mandat eller handlingsutrymme att göra någonting? Det kommer en fråga lite senare i dag i kammaren som handlar om FRA. Där är det uppenbart att något större mandat eller handlingsutrymme inte finns.
Men jag hoppas att så inte är fallet när det gäller detta, utan att man faktiskt garanterar och säkerställer en noggrann hantering i utskottet.
Tomas Eneroth (S):
Nej, det var ju Postens ledning som kom på idén, inte den här regeringen för den delen. Det är onekligen så att varken Maud Olofsson eller statssekreterare Ola Alterå valde att tala högt om att det innebar privatisering och börsintroduktion. Inte heller alliansens företrädare i den debattartikel som jag gladeligen gör reklam för i dag skriver ett ord om privatiseringen eller börsintroduktionen. Min fråga till Hans Rothenberg är: Varför? Varför tiger ni om detta?
Varför är det så viktigt att ha ett 34-procentigt ägande om ägandet inte spelar någon roll? Hans Rothenberg sade att vi inte behöver ha något ägande här, för vi kontrollerar detta genom andra regler på postmarknaden. Förklara då varför det är så viktigt att ha makt över bolagsordningen! Jag tror att ägandet spelar roll. Jag tror att ägandet har en mycket stor betydelse. Det var därför jag i inledningen av mitt anförande valde att tala om hur vi ska stärka Postens ställning, bland annat genom ett starkare statligt ägande.
De grundläggande frågorna är: Varför är det så angeläget för Hans Rothenberg att garantera ett 34-procentigt ägande om det nu inte spelar någon roll? Varför är det så tyst i frågan om att detta innebär en privatisering av Posten?
Tomas Eneroth (S):
Tack, Jan Andersson, för inlägget! Jag noterar att Jan Andersson tittat på tv-program av Staffan Westerberg under sin uppväxt, och det förklarar ju en hel del! Skämt åsido kanske någon av oss också tittade på de programmen ibland. Jag var väldigt noga med att säga i inledningen av mitt anförande att jag tror att det är viktigt för Sverige och svenska Posten att ha ett starkt statligt ägande och att se till att vi också säkrar den svenska Postens agerande på den internationaliserade marknad som växer fram.
Min misstanke är att utskottets ledamöter egentligen inte heller har något reellt mandat att förändra takten i affären. Det är väl snart bara EG-kommissionen som skaffar sig sådana mandat i den här typen av affärer. Jag tror att det är viktigt att vi har den möjligheten. Jan Andersson härstammar från ett parti som förr i tiden hade ambitionen att tala för hela Sverige och säkra landsbygdens möjligheter till exempelvis service och post.
Min fråga till Jan Andersson med anledning av hans eget anförande, där detta inte nämndes, är: Kommer Postens service och utbud till landsbygden att förbättras nu när Posten privatiseras och kommer att ägas av riskkapitalbolag? Vi vet ju från tidigare erfarenheter att till exempel City Mail inte är så ruskigt ivriga att etablera sig i orter som Hylte eller för den delen Lessebo eller Timsfors.
Tror Jan Andersson att CVC som riskkapitalbolag kommer att agera för att säkerställa postal infrastruktur? Och med anledning av det: Om det nu finns ambition att minska det svenska ägandet till 34 procent, kommer man då att sälja den andelen till exempelvis CVC, så att riskkapitalbolaget blir en ännu större ägare?
Tomas Eneroth (S):
Jag noterar att Jan Andersson inte svarade på frågan om ambitionen när man minskar det svenska ägandet i Posten till 34 procent är att kanske avyttra ytterligare en större del till CVC. Vad det handlar om här är att man, precis som vi har noterat tidigare, inte talar högt om att det inte är ett samgående. Det hade varit möjligt, och det hade varit bra. Men det är en privatisering. Det är en börsintroducering.
Det är en möjlighet för ett brittiskt riskkapitalbolag att äga en väsentligt större del av både svenska och danska Posten.
Det är en anpassning till att påbörja en privatisering av hela postmarknaden, och som en följd av detta har man inte ens undersökt vilken påverkan det kommer att få för den postala infrastrukturen att Svensk Adressändring kommer att ägas av ett annat bolag, att postnummersystemet inte längre finns under vår kontroll och att vi till och med kan hamna i ett läge när vi köper tillbaka detta.
Den stillsamma undran som vi haft från oppositionens sida är: Är det inte rimligt att man som majoritet i Sveriges riksdag, även om det uppenbarligen är regeringen som bestämmer, tycker att man under beredningens gång bör skaffa tillfredsställande underlag? Det är ju inte en tillfällighet att Riksrevisionen för 50 minuter sedan hade en presskonferens där man konstaterade att ni vid tidigare motsvarande affärer haft ett fullständigt bristande underlag eftersom man inte har gjort tillräckliga analyser vid utförsäljningar.
Och nu sker det igen. Är det inte så att Jan Andersson borde fundera och reflektera lite över det ansvar han har som riksdagsledamot för Centerpartiet när han så ivrigt propagerar för en privatisering av Posten. Varför är det så bråttom? Av tidigare anföranden kan man nästan få intryck av att en del känner CVC och dess ägare väl.
Kan Jan Andersson svara på varför det nu är så bråttom att hitta det här läget att man inte undersöker förutsättningarna för att säkerställa den postala infrastrukturen eller undersöker förutsättningarna för andra vägar att bredda det statliga ägandet? Och framför allt: Varför är det så angeläget att minska det statliga ägandet ned till 34 procent? Det har Jan Andersson ännu inte svarat på.
Tomas Eneroth (S):
Finansministern säger avslutningsvis i sitt inlägg att Socialdemokraterna ställer sig på byråkraternas sida. Jag tror att Richard Bergfors, vd på Max Hamburgerrestauranger, James Lorentzon på Restaurangassistans och andra företagare vi talat med känner sig förolämpade av den retorik som finansministern använder sig av. De kanske är vana att vi i Sverige har regeringsföreträdare som lyssnar på företagare.
De är vana att ha regeringsföreträdare som har förståelse även om man inte alltid delar uppfattningarna. De är ändå beredda att lyssna och ta till sig argument. De är därför chockade över att möta en regering som inte kan och inte vill lyssna och uppenbarligen inte heller har ett intresse av att lyssna. De blir mottagna hos EG-kommissionen eller hos oppositionen men får inte yttra sig inför en finansminister som uppenbarligen är rädd för att få argument han inte riktigt klarar av.
Det är bekymmersamt vare sig det är exemplen om korvmacken, konditorierna, sjukgymnasten eller för den delen verkstaden som servar en bil och husvagn inför sommarresan som får sänkt arbetsgivaravgift för bilreparationen men höjd avgift för husvagnen. Exemplen kan vara många på hur krångligt förslaget är. Svara nu de företagare som har begärt att få ett besked.
Vi har tagit frågan hit till riksdagen i interpellationer för att finansministern ska kunna ge ett svar, eftersom han vägrar att möta dem. Kommer Max Hamburgerrestauranger att få 22 procent högre arbetsgivaravgifter än McDonalds? Är de rimligt att driva 25 etablerade bemanningsföretag i konkurs? Jag har en avslutande fråga. Anders Borg har aldrig haft förtroendet att vara folkvald. Det må vara honom förlåtet om han inte kan riksdagsordningen fullt ut. Men det är ändå viktigt att veta: Kommer propositionen att dras tillbaka?
Kan vi få ett besked på den punkten?
Tomas Eneroth (S):
Tack, Mats Odell, för svaret! Tack också för att du gästade utskottet i dag. När det gäller tolkningen av vad som har sagts i Financial Times eller på andra ställen är det onekligen fascinerande hur journalistkåren uppenbarligen har tolkat Mats Odells uttalanden på ett helt annat sätt än vad som var avsett. Det är bra att Mats Odell vill avvakta med försäljningen av SBAB. Han skulle kunna avvakta med försäljningen av samtliga övriga bolag också.
Jag kan konstatera att Mats Odell i dag, inte minst i utskottet, noterade att Vasakronans fastighetsbestånd är unikt. Det är de bästa fastigheterna i landet. Det var en så pass god reklam att den nästan faller under marknadsföringslagen. Det är en verksamhet som också har gett en utdelning på mellan 700 och 800 miljoner kronor de två senaste åren. Det visar hur väl staten fungerar som ägare.
Staten förmår faktiskt utveckla värden, inte minst med den utmärkta ägarenhet som finns på Näringsdepartementet men också med klokt folk som finns i verksamheterna. Det finns en tydlig tradition. Under socialdemokratisk tid utvecklades statliga bolag och deras värde. Så fort det blir en borgerlig regering säljs de av ideologiska skäl. Det handlar om att slösa bort tillgångar medan vi investerar inför framtiden.
Jag konstaterar att det gäller inte enbart Vasakronan utan även många andra statliga bolag där det finns en ordentlig värdestegring. Det är bra. Staten är en långsiktig och viktig ägare. Inte minst när det gäller verksamheter vi har inom till exempel Vattenfall är det nog så viktigt med starkt statligt engagemang. Vi får inte vara naiva när omvärlden väljer att se hur de statliga bolagen utvecklas.
När det gäller Vasakronan och jämförelsen med SBAB hävdar Mats Odell att han inte har gjort någon bedömning av SBAB:s värde eller för den delen av Vasakronans värde. Det påverkas sannolikt inte av den globala kreditoron. Det är lite fascinerande eftersom en samlad analytikerkår gör en helt annan bedömning. Dagens Industris egen beräkning visar att de statliga företagen på utförsäljningslistan tappar runt 40 miljarder i värde.
Såväl Nordnets analyschef som Cheuvreux företrädare konstaterar att det har skett en kraftig minskning. Har de fel? Om de har fel, är värdet oförändrat? Har det inte skett någon påverkan på värdet av SBAB eller Vasakronan med anledning av den kreditoro som har varit? Hur kommer det sig i så fall?
Jag skulle också vilja här inför kammaren ställa frågan om Mats Odell kan se andra ägare än staten för verksamheter som Vasakronan eller om det också kan vara andra statliga ägare. Är det bara privata intressen som kan få ett engagemang i Vasakronan?
Jag vill upprepa min fråga från avslutningen av min interpellation: På vilket sätt anser statsrådet att Vasakronans värde påverkats av det senaste årets kraftiga värdefall på Stockholmsbörsens fastighetsindex? Ska jag tolka det som att statsrådet inte tycker att det har varit någon värdeminskning trots den börsoro som varit?