Åsa Lindestam (S):
Tack, ministern, för svaret så långt! Det är bra att vi är eniga om att det är bråttom. Det tror jag att vi har varit hela tiden, och vi känner också oro båda två. Sorgebarnet är inte bara helikoptrar utan också upphandlingen, där man har skrivit in och begärt saker och ändå inte får dem uppfyllda.
Jag hoppas alltså att det kommer en rejäl skrälldus med pengar till staten för att de som utför arbetet inte har skött sitt uppdrag. Jag har läst delar av utredningen SOU 2008:129 som heter Helikoptern i samhällets tjänst .
Där beskriver utredaren att Försvarsmakten har mycket begränsat med helikoptrar och att ett nytt system är på väg in. Detta är vi mycket medvetna om. Där står också att de helikoptrar som vi använder används frekvent, att det kräver ett stort mått av övning och att det också ska finnas ett stort stöd till det civila samhället.
Så är det, och jag tror också att övning ger färdighet. Det såg vi i de här fruktansvärda olyckorna. Mer övning hade kanske varit bättre. I utredningen står det också att helikoptrar ofta är hopbyggda av utbytbara delar och tack vare det systemet kan man använda dem hur länge som helst.
Men när vi i försvarsutskottet hade en dialog med Försvarsmakten om det gick att behålla de gamla helikoptrarna ett tag till för att vi skulle ha någonting fick vi ganska tydligt och enigt svaret att nej, det går inte, för just dessa helikoptrar kan man inte förlänga livslängden på. Nu är det delvis detta som utredaren ska utreda igen när Försvarsmakten har svarat, och jag tycker fortfarande att det vore bra om vi kunde behålla dem.
Jag bläddrade också i går kväll i den bok om Bosnien och vår insats där som vi alla i riksdagen fick för några år sedan. Boken heter Alfa Sierra och är skriven av Lars A. Karlsson. Där fanns bilder av helikoptrar, och jag tänkte se efter vilken typ av svenska helikoptrar det var. Men jag hittade bara helikoptrar från Norge, Frankrike och Storbritannien. Vi kanske inte har haft så många svenska helikoptrar.
Fast jag har varit i Kosovo, och jag har till och med åkt helikopter där, så jag vet alltså att vi har några. Vi får inrätta den styrka vi har i utlandet efter det uppdrag som ska utföras, men med den försiktigheten att det material som finns är det enda som finns att tillgå. Självklart tar vi hjälp av andra länder när något händer. Det handlar alltså inte om det. Men jag tycker att det är så bråttom med utredningen och den här helikoptern som vi ska ha.
Det visste vi hela hösten, precis som ministern säger. Man hade kunnat få tag på en utredare betydligt tidigare, och när väl direktiven var skrivna hade man kunnat sätta fart direkt. Under hela 2009 kommer vi inte att kunna leverera helikoptrar även om vi i riksdagen har tagit beslut om att det är okej. I de här sammanhangen måste jag också påpeka att det aldrig är riksdagen som försenar saker.
Vi samlas med jättekort varsel om det behövs. Vi har tagit beslut här som gör att saker måste upp en enda gång när det är bråttom. Det har hänt i vårt utskott och även i det sammansatta utskottet att vi har gjort så, eftersom det är så bråttom. Riksdagen är alltså inte den försenande länken, utan den finns någon annanstans. Jag tycker fortfarande inte att jag har fått svar på varför man inte kunde tillsätta någon person tidigare.
Det finns fler personer som skulle ha kunnat göra en sådan här utredning.