Christer Adelsbo (S):
Det betänkande som vi nu ska behandla innehåller 28 motionsyrkanden och 14 reservationer. De avser bland annat frågor om särskolan som egen skolform, tydligare regelverk för placering i särskolan, föräldrainflytande vid placering i särskolan, statens ansvar för specialskolans elever samt begäran om parlamentarisk granskning av skolans kvalitet för elever med funktionshinder.
Som har nämnts lite grann bygger mycket av majoritetens ställningstagande på de förslag som har lagts fram av Carlbeckkommittén och som för närvarande bereds inom Regeringskansliet. Men det finns några ställningstaganden som jag vill lyfta fram. Samtliga borgerliga partier står bakom en reservation där man tar upp att särskolan även fortsättningsvis ska finnas kvar som en egen skolform.
I Carlbeckkommitténs förslag säger man att den nuvarande särskolan i framtiden ska utgöra två skolformer, grundsärskolan och gymnasiesärskolan, med varsitt kapitel i skollagen, som en parallell till grundskolan och gymnasieskolan. Man föreslår också en utvecklad samverkan mellan skolformerna grundsärskolan och grundskolan och mellan gymnasiesärskolan och gymnasieskolan.
Det här är enligt kommittén också en förutsättning för att man på sikt ska kunna ta ställning till behovet av skilda skolformer, och det är en slutsats som även jag delar. Något som är viktigt att påtala i det här sammanhanget är att barn och ungdomar i en sammanhållen skola får möjlighet att möta varandra och utveckla förståelse för och tolerans mot olikheter. Strävan måste vara att i så stor utsträckning som möjligt undervisa alla elever tillsammans. Herr talman!
Det finns också en reservation där man tar upp frågan om en parlamentarisk utredning för granskning av skolans kvalitet för elever med funktionshinder. Specialpedagogiska institutet redovisade för drygt två år sedan ett regeringsuppdrag där man hade kartlagt och analyserat kommunernas förutsättningar för att ordna undervisning för elever med synskada och ytterligare funktionshinder samt tal- och språkstörda elever.
Man kom bland annat fram till att det finns flera goda exempel på utbildning av hög kvalitet men att skolsituationen varierar kraftigt mellan kommunerna. Det finns en medvetenhet och ett stort intresse för att utveckla utbildningen. Och det finns ett behov av insatser från Specialpedagogiska institutet i form av stöd.
Socialstyrelsen har också i ett regeringsuppdrag kartlagt på vilket sätt landstingens barn- och ungdomshabilitering är tillgänglig för barn och ungdomar i olika åldrar med olika funktionshinder.
Specialpedagogiska institutet har också i regleringsbrev av regeringen fått i uppdrag att i samarbete med Socialstyrelsen, Skolverket och Specialskolemyndigheten tydliggöra ansvarsfördelningen samt effektivisera samverkan mellan olika huvudmän när det gäller stödet till barn och ungdomar med omfattande funktionshinder.
I sammanhanget kan man också nämna att Skolverket, Myndigheten för skolutveckling och Specialpedagogiska institutet har träffat en överenskommelse om omfördelning av ansvar i handlingsplanen för arbetet med att uppnå de handikappolitiska målen. Det innebär att Specialpedagogiska institutet nu kan stödja kommunerna mer aktivt när det gäller att uppnå de handikappolitiska målen för skolan. Herr talman!
Samtliga borgerliga partier står också bakom en reservation som handlar om statens ansvar för specialskolans elever. Man anser att beslutet att lägga ned vissa av de statliga specialskolorna var felaktigt. Frågan om omprövning av nämnda beslut har, som vi tidigare har hört, behandlats återkommande av riksdagen vid flera tillfällen, senast våren 2005.
Majoriteten finner inte heller denna gång att det finns skäl för riksdagen att ändra sitt tidigare ställningstagande. Det är viktigt att här framhålla den positiva utveckling som faktiskt sker vid resurscentren. Specialpedagogiska institutets nationella resurscenter har i dag verksamhet inom fyra områden.
Det finns fördjupad kompetens kring specialpedagogiska konsekvenser för elever med synskada med eller utan ytterligare funktionsnedsättning, dövhet eller hörselskada kombinerat med utvecklingsstörning, medfödd dövblindhet respektive grava tal- och språkstörningar.
En grundläggande och viktig handikappolitisk princip är att barn och ungdomar med funktionshinder ska erbjudas utbildning i sin hemkommun och därmed kunna bo hemma med sina föräldrar. Ibland har inte kommunen tillräcklig kompetens för att göra detta möjligt. För de elever och kommuner som behöver extra specialpedagogiskt stöd finns möjlighet till utbildning vid Ekeskolan, vid Resurscenter syn, eller Hällsboskolan, vid Resurscenter tal och språk.
Denna skolgång, kallad visstidsutbildning, utgår från den enskilda elevens behov och har som mål att finna arbetsformer för en likvärdig utbildning vid elevens hemskola. Det är dock viktigt att påpeka att elever vid Resurscenter syn och Resurscenter tal och språk ska kunna få sin undervisning där så länge de har behov av detta.
Utbildningen ska fortgå så länge elevens behov kräver det och det inte finns förutsättningar att ordna utbildning av motsvarande kvalitet i hemskolan eller i hemkommunen. Men även om denna möjlighet finns är det viktigt att fokusera på den funktionshindrades rätt. Målsättningen ska alltid vara att man ska kunna erbjuda eleverna utbildning i hemkommunen och att de därmed har möjlighet att bo hemma.
Att ha närhet till familj och vänner är av mycket stor betydelse. Detta är också något som har väldigt starkt stöd inom handikapprörelsen. Herr talman! I övriga reservationer tar man upp frågor som alla har behandlats av Carlbeckkommittén och är under beredning inom Regeringskansliet. Sist men inte minst vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner och reservationer.