Alexander Christiansson (SD):
Tack för svaret, ministern! Jag tror ändå att det har lite grann att göra med just statistiken. Jag är nog inte ensam om att i varje fall misstänka att det ibland kan ha med det att göra. Detta har inte med corona att göra, för det här har man hållit på med länge. Redan sedan 1996 har regering efter regering kastat väldigt mycket skattepengar i sjön, enligt mig.
Dagens industri tog fram en tragikomisk lista på en del av de åtgärderna: År 1996 lanserade man arbetsplatspraktiken. Det var praktikanter som subventionerades under sex månader. Utvärderingen av insatsen visade att åtgärden inte ökade anställbarheten nämnvärt. År 1998 kom anställningsstödet. Det var subventioner med 50 procent av lönen under ett år.
Den utvärderingen visade att åtgärden snarare medförde en undanträngningseffekt och att riktiga jobb då ersattes med fejkjobb. År 2000 kom jobbcoacherna. Utvärderingen visade att chanserna till riktiga jobb ökade med 2 procent. År 2007 kom instegsjobben. Det var en subvention av lönen med 80 procent. Utvärderingen visade att åtgärden ökade chanserna till riktiga jobb med 7 procent. År 2009 kom nystartskontoren som skulle öka motivationen för egenföretagare.
Utvärderingen visade att åtgärden saknade effekt. År 2010 kom de avlönade etableringslotsarna. Det var ett bonussystem för att få nyanlända i arbete. Utvärderingen visade att åtgärden saknade effekt, men det skapade däremot incitament för bedrägeri. År 2014 kom traineejobben. Löfven skulle skapa 30 000 nya jobb, återigen genom beredskapsjobb och lönesubventioneringar. Utvärderingen visade att 30 000 jobb blev 100 jobb.
Det här fortsätter man med. Efter 2014 har man fortsatt med detta konstant. Återigen: Jag vet inte. Vad man har för agenda med det kan egentligen bara ministern och regeringen svara på. Men för mig är det väldigt svårt att förstå. Jag har suttit i riksdagen sedan 2018. Jag har kanske sett detta utifrån ett annat perspektiv än som politiker. Jag har många gånger ställt mig frågan varför man fortsätter med dåliga investeringar.
Jag tänker osökt på Albert Einsteins berömda ord att definitionen av galenskap är att göra samma sak igen och igen och förvänta sig andra resultat. Å andra sidan kan jag förstå varför regeringen väljer att fortsätta med detta. Man måste ändå visa att man försöker lösa problemen med den integrationsskuld som man skapat. Fru talman! I Sverige finns alla möjligheter att skapa sig en egen försörjning för dem som vill.
För dem som inte kan ska staten bistå med en meningsfull sysselsättning genom Samhall, som vi ska debattera lite senare här i kväll, eller privata aktörer som har specialiserat sig på grupper som har speciella behov. Jag menar att Sverige inte ställer tillräckligt höga krav. Jag menar att människor hamnat i bidragsberoende i Sverige. Jag menar att det finns dåliga attityder gentemot enkla jobb som gör att bidrag är mer värt än att jobba.
Den signalen får jag när jag är ute och besöker företagare som har enkla jobb att erbjuda men som inte får arbetskraften. Det blir en paradox i detta. Det är också så att en stor andel långtidsarbetslösa inte kan det svenska språket och inte har någon utbildning. Fru talman! Statsministern hade som mål att Sverige skulle ha Europas lägsta arbetslöshet. Nu har vi den högsta.
Jag har noterat att statsministern och regeringen nu hellre vill tala om sysselsättning än om arbetslöshet. Lyssna här: Personer som har utfört en timmes arbete under en mätvecka räknas som sysselsatta. Jag tycker att det blir vilseledande. Jag vill fråga ministern om ministern på fullt allvar menar att sysselsättningsgrad är ett trovärdigt verktyg för att beskriva vilka som arbetar och försörjer sig själva.