Leni Björklund (S):
Vi vill ha kvinnor i försvaret för att de har kompetens och för att de har kunskap och erfarenheter som försvaret behöver. Det är därför vi rekryterar dem. Jag föreställer mig naturligtvis att Försvarsmakten går igenom samma processer som alla andra organisationer när man, från att ha varit totalt ensidigt manlig, ska försöka öppna upp och få en bredd och en reell jämställdhet.
Där är det naturligtvis så att man gör sina misstag och erfarenheter, och det är några enskilda människor som har fått betala ett väldigt högt pris för det. Till Försvarsmaktens bästa ska jag säga att de numera har ett väldigt allvarligt och bra sätt att ta hand om dem som far illa och som har farit illa.
Men det är naturligtvis en tuff situation att bryta det hela. En viktig del är att man också ser till att det finns kvinnliga nätverk. Som inom alla sådana här områden blir det ibland också inom gruppen som ska bryta mark olika syn på vilken strategi som är framgångsrik.
Det kan också leda till diskussioner, vilket gör att man inte alltid vet vilken väg som är den rätta när man står utanför och tittar på. Men min erfarenhet tyder ändå på att det verkar som om varje organisation måste gå igenom sin lärperiod. Det är lite bittert, jag konstaterar det, för det betyder att man ändå inte kan snabba på processen.
Man försöker numera samla ihop och hålla ihop grupper av kvinnor, för det är inte lätt att vara solitär. Däremot är det ju så att Försvarsmakten är väldigt bred och har många olika utbildningar. Om det nu är så att vi för närvarande bara har en kvinna som vill bli stridspilot så vill vi naturligtvis att hon ska få bli stridspilot, för vi behöver även kvinnliga stridspiloter.
Så är det inte bara där utan på flera ställen. Det är få kvinnor i specialistbefattningar. Men de ska utbildas för det som de har prövats för och där de kan göra en insats. Sedan är frågan hur man kompenserar det genom uppträdande och annat.
Händer det något med de svenska ska haverikommissionen ge oss - inte bara ett enkätsvar utan en lite mer fördjupad bild av vad det var för processer som ledde fram till den kränkande behandlingen och till den här situationen.
På så sätt ska Försvarsmakten skaffa sig en säkrare och bättre grund för att i sin utbildning och sitt upplägg av arbete och rutiner veta vad man bör undvika och vad man i stället bör göra för att nå det som Försvarsmakten är angelägen om, nämligen att kvinnor ska finnas, trivas och kunna göra ett bra jobb i Försvarsmakten.
När svensk trupp åker ut får de noggrann utbildning på det här området. Det kan jag säga. De efterfrågar även mer utbildning vilket är ett exempel, tycker jag, på att det är väldigt ansvarskännande personer man rekryterar. De vill också se till att de har bra bakgrund och är förtrogna med precis det som de kan möta och hur de kan hantera det.
När jag är ute på förbanden har naturligtvis Värnpliktsrådet och förtroendemännen, det är dem jag kan möta, en väldigt klar hållning i de här frågorna. Värnpliktsrådet säger att diskriminering inte får förekomma, och de trycker på.
Men det är klart att även enskilda förtroendemän, unga pojkar och ibland flickor, kan negligera kränkningar, och då handlar det inte bara om män och kvinnor. Jag har inget annat besked till dem än att detta är pedagogiskt och socialt oacceptabelt. Det ska inte förekomma, och de ska hjälpa till så att man törs anmäla.