KBLab/rixvox huggingface dataset:
Håkan Bergman (S):
Svaret på den sista frågan är att dessa paket nyss är framtagna. De kommer att kunna användas i den regionala yrkesvuxskolan och i den kommunala vuxenutbildningen. Då kommer också vägledningsinsatser och annat att göras.
Yrkeshögskolan har ett väldigt tydligt uppdrag, och jag tycker att det är viktigt att hålla fast vid det uppdraget.
Yrkeshögskolan ska möta kompetensbrister, och man ska se till att tillhandahålla kvalificerade yrkesutbildningar som möter arbetsmarknadens behov av arbetskraft inom dessa områden. Man ska också hålla en hög kvalitet. Det är de två målen som yrkeshögskolan har och som man ska jobba med.
Förutsättningarna för utbildningsanordnare är olika i Sverige. Det är det som utbildningarna prövas mot. Yrkeshögskolan har verksamhet över hela landet.
Håkan Bergman (S):
Det är bra att ni tycker att jag är gullig när jag ställer frågor om ni kan samarbeta eller inte.
Anledningen till att jag ställer dessa frågor är att jag är orolig över konsekvenserna när det gäller den stora förändring som nu är genomförd, om man bryter upp det kunskapslyft och de satsningar som nu görs för att öka den kommunala vuxenutbildningen, för att bredda utbudet inom yrkesvux och för att ge fler möjlighet att komma i arbete.
Då ser jag ju att det spretar åt alla håll. Ni har olika förslag. Två partier lanserar en yrkesskola som sannolikt - som jag ser det - redan kan genomföras inom den regionala yrkesvuxutbildningen. Ska detta då stöpas om igen?
Ska villkoren förändras för den regionala och kommunala vuxenutbildningen ändras igen? Det oroar mig därför att det kommer att leda till fortsatta matchningsproblem på arbetsmarknaden. Det är min fullständiga övertygelse. Det var därför som jag ställde frågorna. Det var inte av någon allmän gullighet.
Det som hände efter förra valet var att konsekvensen av de beslut som alliansregeringen fattade var att drygt 15 000 studieplatser inom den kommunala vuxenutbildningen försvann. Kommunerna drog ned på sina möjligheter att erbjuda vuxenutbildning.
Det var ett resultat av de beslut som regeringen fattade och som genomfördes. Jag tror inte att Ida Drougge var med under den förra mandatperioden, men vi såg då .
Håkan Bergman (S):
Faktum kvarstår: 15 000 platser försvann. Åtminstone är det min bild att vuxenutbildningen under åren efteråt var ett slags konjunkturanpassad verksamhet. Platser tillkom när det blev sämre tider, och platser försvann när det blev lite bättre tider.
Detta skapade en väldigt stor ryckighet och osäkerhet i kommunernas planering, vilket även många kommunföreträdare från både borgerligt och socialdemokratiskt styrda kommuner vittnar om. Nu finns en annan ansats.
Om vuxenutbildningen är viktig för att möta matchningsproblematiken och för att erbjuda många en chans att skaffa en ny yrkesutbildning, byta karriär eller vad man nu vill göra behövs en mer permanent syn på hur utbildningssystemet ska fungera.
Jag gläds över att åtminstone Moderaterna har börjat se att det i diskussionen kan utkristalliseras en utveckling av vuxenutbildningen som gör att den verkligen möter arbetsmarknadens behov och ger människor en väldigt stor frihet att utbilda sig längre fram i livet om de har sådana behov. Det är i så fall positivt.
Men ni är fyra partier som ska komma överens om detta. Jag vill inte peka ut något särskilt parti, men det finns partier som har mer långtgående besparingar och förändringar av yrkesutbildningen. Därför finns det ändå anledning att hålla diskussionen levande.
Vad gäller yrkespaketen finns det .
Håkan Bergman (S):
En smurf i denna utformning är ju en fantasifigur. Jag vill påstå att Stefan Jakobssons argumentation och Sverigedemokraternas budgetförslag också är något av en fantasiprodukt. Ni skär ned 13 miljarder på de allmänna bidragen till kommunerna.
Jag tror att baktanken är att kommunerna ska stå för kostnaderna för integration, etablering och mottagande av flyktingar, vilket jag i väldigt mycket tycker är ett statligt ansvar. Konsekvenserna av detta vore att det blir besparingar i välfärdsverksamheter eller i andra verksamheter.
Erfarenheten säger att man först skyddar de verksamheter som är lagbundna och de verksamheter som känns mycket angelägna att bevara, vilket varje kommunpolitiker vet. Så har man gjort vid alla besparingar. Man skyddar äldreomsorgen, skolan och det som utgör den basala välfärden.
I verksamheter som inte är lika tvingande eller som inte kräver lika mycket kan man göra besparingarna. Visst går det bra att i sina budgetförslag säga att man stöder regeringens satsningar på regionalt yrkesvux, yrkeshögskola och kommunal vuxenutbildning, men sedan måste man göra ganska stora besparingar på ett annat område som drabbar vuxenutbildningen.
Med dessa ord skulle jag vilja återlämna smurfen, fantasifiguren, till Stefan Jakobsson.
Håkan Bergman (S):
Jag är glad att jag får den här möjligheten att reda upp en annan tankevurpa som jag tyckte fanns i Stefan Jakobssons tidigare anförande. Det gäller synen på folkhögskolan och folkbildningen. Jag tycker att det fanns en väldigt olycklig, eller kanske medveten, sammanblandning av vad kommunal vuxenutbildning respektive folkhögskoleutbildning är.
Folkhögskolorna kan vara en del av den kommunala vuxenutbildning som finns, men det sker på ett helt annat sätt. De har vuxit fram på ett helt annat sätt, och de har ett arbetssätt och en pedagogik som är annorlunda. Jag tycker att det är bra och värdefullt. Det har varit värdefullt för väldigt många.
Det är också därför regeringen satsar på folkhögskolorna. De har en väldigt viktig uppgift: att ge människor som kanske har lyckats mindre bra i det ordinarie skolväsendet en andra chans att få en utbildning.
Det är också en väldigt bra möjlighet för nyanlända, som kan få ta del av folkhögskolornas verksamhet. Jag tror att det är väldigt viktigt att folkbildningen får vara fri och att vi utnyttjar folkhögskolorna, som har ett väldigt starkt ideellt engagemang i sin uppbyggnad.
De ska få fortsätta att utvecklas och vara ett högkvalitetsalternativ inom utbildning, men utifrån sin specifika prägel. Jag blir väldigt oroad när jag hör Sverigedemokraternas sammanblandning mellan kommunal vuxenutbildning - komvux - regionalt yrkesvux och folkhögskolor.
Håkan Bergman (S):
Jag tackar för att Christer Nylander gick in i debatten. Jag tror att det är viktigt att även Liberalerna finns med i den här diskussionen. Det är ju ett av de partier som ska ingå i en eventuell ny regering. Nej, det är inte så att allt som Socialdemokraterna gör är perfekt.
De förändringar som föreslås faller inte alltid riktigt ut som man tänkt sig. Det gäller både för oss och för er. Så ödmjuka ska vi vara. Saker och ting behöver förändras när de har fått prövas i praktiken. Politik handlar också om att försöka se vad vi kan lära och vad vi kan göra nytt.
Jag reagerade på Christer Nylanders tes att yrkeshögskolan skulle vara Alliansens konstruktion och resultat. Det är inte riktigt sant.
Det fanns en väldigt stor enighet om att bygga på de kvalificerade yrkesutbildningar som redan fanns runt om i landet. Jag skulle säga att det var ett socialdemokratiskt förslag. Men egentligen byggde det på att det fanns ett sådant behov. Då byggdes den typen av utbildningar upp.
Vad vi inte riktigt tyckte var att vi skulle ha en speciell myndighet i den här formen. Men sedan har yrkeshögskolan blivit en succé och en framgångssaga. Jag tror att det finns mycket att lära av det här och mycket att utveckla. Jag tycker ändå att frågorna som jag ställt är obesvarade.
Håkan Bergman (S):
Jag trodde att Christer Nylander kanske kom ihåg de frågor som jag ställde till samtliga allianspartier i mitt anförande.
Ska vi nu frångå inriktningen på permanenta yrkesvuxplatser, komvux för alla, ytterligare satsningar på yrkeshögskola och uppbyggnad av en regional organisation för vuxenutbildningen? Ska vi inte använda oss av de yrkespaket som Skolverket har tagit fram?
Jag menar att de är spännande och innovativa och kan leda till att vi kan lösa problemet med att få en snabbare utgång till arbetsmarknaden, ge människor jobb och lösa bristsituationer i utbildningen.
Jag tycker att det är ganska dumt att då börja fundera över helt nya skolformer för att kunna lösa de problem som egentligen Kunskapslyftet och regionalt yrkesvux har till uppgift att lösa.
Jag roade mig med att titta på den valkrets som Christer Nylander tillhör och vad man där gör inom regionalt yrkesvux.
Nästan samtliga kommuner ingår nu i ett samarbete om att bygga upp en regional vuxenutbildning med ett brett utbud av utbildningar kopplat till de arbetsmarknadsregioner som kommunerna tillhör. Vissa riktar sig mot Helsingborg och den arbetsmarknaden. Andra riktar sig mot Kristianstad och ingår i den arbetsmarknaden.
Det är en spännande väg som man kan fortsätta att utveckla.
Håkan Bergman (S):
Vi ska nu behandla utbildningsutskottets betänkande som gäller regeringens proposition om elevers rätt att fullfölja ett introduktionsprogram i gymnasieskolan även om de flyttar till en annan kommun. Jag vill inledningsvis yrka bifall till förslaget i betänkandet. Herr talman! För att få ett jobb, etablera sig på arbetsmarknaden eller läsa vidare krävs i dag oftast en slutförd gymnasieutbildning.
Därför är regeringens mål också att alla ungdomar ska påbörja och fullfölja en gymnasieutbildning. Elever som inte är behöriga till ett nationellt program kan på ett introduktionsprogram i gymnasieskolan läsa ämnen som ger möjlighet att gå vidare till ett nationellt program, en annan utbildning eller arbetsmarknaden.
Det enskilt största programmet inom introduktionsprogrammen är språkintroduktion som vänder sig till nyanlända elever som behöver en utbildning med basen i det svenska språket. Under läsåret 2016/17 fanns nära 36 000 elever inom området språkintroduktion.
I skollagen framgår det tydligt att elever som har påbörjat ett nationellt program inom gymnasieskolan har rätt att fullfölja sitt program om de flyttar till en annan kommun. Denna möjlighet är mer oklar när det gäller introduktionsprogrammet och framför allt för asylsökande ungdomar.
Den nu avslutade Gymnasieutredningen har pekat på att det finns en otydlighet i skollagen om rätten att fullfölja ett introduktionsprogram om man flyttar. För asylsökande ungdomar som har fyllt 18 år är detta särskilt problematiskt då de inte har rätt att påbörja en gymnasieutbildning efter att de har fyllt 18 år.
Utredningen föreslog att lagtexten borde förtydligas. I regeringens proposition föreslås därför nu en ändring i skollagen som förtydligar att en elev har rätt att fullfölja ett introduktionsprogram efter flytt till en annan kommun. Rätten avser såväl det påbörjade introduktionsprogrammet som ett annat introduktionsprogram.
Det senare är särskilt viktigt eftersom ett introduktionsprogram normalt sett bara är ett led i en fullbordad gymnasieutbildning. Det här är ett bra förtydligande och en bra lagändring.
Det är inte rimligt att elevers möjligheter att fortsätta sin utbildning på ett introduktionsprogram efter 18-årsdagen ska skilja sig åt om de bor kvar i sin hemkommun eller om de flyttar till en annan kommun. För att kunna etablera sig på arbetsmarknaden eller läsa vidare krävs i dag en slutförd gymnasieutbildning, och gymnasieskolans introduktionsprogram är då för många elever en mycket viktig pusselbit.
Med detta förslag kommer alla elever att vara säkra på att få fortsätta på introduktionsprogrammet och kunna gå vidare i sina studier även om de flyttar. Detta är bra. Jag vill därför från Socialdemokraternas och Miljöpartiets sida yrka bifall till förslaget i betänkandet.
Håkan Bergman (S):
Min fråga går till statsrådet Gustav Fridolin. Skolverket har fått regeringens uppdrag att genomföra en översyn av läroplanen för förskolan. Förslaget är nu ute på remiss men har redan väckt oro och förvåning. En sådan oro gäller att en personalgrupp inom förskolan, barnskötarna, inte längre omnämns. I förskolan arbetar två utbildade personalgrupper.
Det är dels förskollärare, som har ett uttalat pedagogiskt ledningsansvar, dels barnskötare, som svarar för omsorg och trygghet men också för lärande. När Skolverkets förslag nu osynliggör utbildade barnskötares viktiga kompetens är min fråga till utbildningsministern: Vad vill regeringen göra för att barnskötare som yrkesgrupp ska få en tydligare plats i den nya läroplanen?
Och hur kan vi stärka barnskötarnas roll i förskolan?
Håkan Bergman (S):
Tack för svaret! Jag konstaterar att utbildningsministern ser barnskötarna och deras viktiga roll i förskolan. Han ser också deras kompetens och kunnande, och det tycker jag är glädjande. År 2015 arbetade över 80 000 barnskötare i förskolan. Svensk förskola skulle inte kunna fungera utan deras arbetsinsats.
Min följdfråga gällde egentligen vad regeringen vill göra för att öka antalet utbildade förskollärare, men jag konstaterar att statsrådet redan har besvarat den frågan. Det var också glädjande.
Gunilla Svantorp (S):
Det är många intressanta synpunkter. Tomas Tobé pratade om Ylva Johanssons tid som skolminister. Jag skulle vilja lyfta fram det som Ylva Johansson kanske gjorde allra bäst under sin tid som skolminister, nämligen Kunskapslyftet som gav hur många människor som helst en ny chans till en ny inriktning i livet.
Det skulle också ha varit med när Tomas Tobé pratade om Ylva Johanssons tid som skolminister. Fru talman! Regeringen går in på sitt femte år, och man kan inte hålla på och skylla på hur det såg ut före 2006 när det gäller utbildningspolitiken.
Man får börja ta lite ansvar för det man har gjort under den här tiden. Det gläder mig att statsrådet i slutet av sitt svar säger att det är viktigt att fokusera arbetsmarknadspolitiska åtgärder på just ungdomarna, men frågan är vad statsrådet lägger i begreppet "arbetsmarknadspolitiska åtgärder". Det tycker jag inte riktigt att vi har fått svar på under den här debatten.
Är det coachningen som helt avses är vi i så fall många som inte har samma syn på begreppen. För mig och många med mig är arbetsmarknadspolitiska åtgärder i första hand något som utvecklar individen i fråga och som ger kunskap som gör att man lättare får jobb. Då är kanske inte coachningen det som har visat sig vara mest effektivt, även om Tomas Tobé tog upp det som ett väldigt bra stöd.
Jag undrar hur många Tomas Tobé har varit ute och träffat som har haft stöd av coachning. Jag har varit ute och träffat jättemånga, och den berättelse jag hela tiden får höra är att man träffas var fjortonde dag, man filar på sitt cv, men några jobb eller åtgärder som leder vidare till jobb får man inte.
Jag skulle vilja höra om de goda exempel som Tomas Tobé påstår att han har träffat, för att vara ung, och för all del också äldre, arbetslös i dag och vara hänvisad till en coach som man träffar så kort tid och där den huvudsakliga sysselsättningen är att fila på ett cv leder inte till någonting över huvud taget. Statsrådet tar också upp yrkesvux i sitt svar.
Det är en jätteviktig åtgärd, men senast i går kom rapporter från Skolinspektionen om att de som går på yrkesvux inte får tillräckligt med praktikplatser. Då måste vi ändå ställa oss frågan hur man egentligen följer upp de åtgärder som finns. Man kan inte bara tillsätta och sedan inte vidta åtgärder när det inte fungerar.
Jag var häromveckan på ett lärcenter i Säffle, apropå utlandsföddas problem, som statsrådet tog upp alldeles nyss. På lärcentret i Säffle har man fått pengar från Migrationsverket för att utveckla metoder för att snabbare få ut utlandsfödda i arbete.
Man har skapat ett omvårdnadsprogram, SAS, för dem som har svenska som andra språk. Det har fallit väldigt väl ut. Det vore lite spännande att få veta hur statsrådet egentligen gör för att följa upp sådana goda exempel och om man kommer att lägga mer pengar på att följa upp hur man kan sprida sådana goda exempel vidare ut i Sverige.
Jag vill ändå slutligen, fru talman, fråga statsrådet om hon avser att arbeta för att fördela arbetsmarknadsresurserna i riktning mot mer av kompetenshöjande åtgärder i stället för mot coachning.
Gunilla Svantorp (S):
Det hjälper inte, Tomas Tobé, att ha 46 000 lediga jobb om det inte samtidigt finns kompetenta att anställa till de lediga jobben. Det är om detta vi har ställt frågor i dag och ännu inte fått några svar på. Tomas Tobé och statsrådet sade att många är nöjda med coachningen. Det är bra.
Men Isak From frågade också: Vad gör man om man under coachningen upptäcker att det behövs kompetenshöjande åtgärder, det vill säga när mycket av pengarna till åtgärderna går till coachningen och inte till kompetenshöjande åtgärder? Jag blir väldigt trött på debatter som handlar om vem som har gjort vad eller inte gjort vad. Jag skulle önska att vi i stället talade om vad vi vill framöver.
Jag har flera personer i min närhet där jag kan se konkreta resultat av en tidigare mycket lyckad arbetsmarknadspolitik. Jag bor i en gränskommun, Årjäng i Värmland. Där vi har en mycket stor befolkning, nästan 1 000 personer av 10 000 invånare, som jobbar i Norge där arbetsmarknaden är betydligt bättre. Tyvärr är det en kommun med låg utbildningsnivå. Men vi har ändå haft en väldigt låg arbetslöshet.
Det har berott på att många har gått färdigt sin skola och sedan haft ganska lätt att få jobb. De har varit i väg och haft ett jobb och sedan kommit tillbaka och varit arbetslösa. De har då upptäckt: Jag behöver en spetsutbildning inom något område. Det kan till exempel vara inom något elprogram, VA eller vad det nu kan vara. Byggsektorn är väldigt vanlig hos oss. De har gått till Arbetsförmedlingen under sin tid som arbetslösa och har fått den påbyggnadsutbildningen.
Så har det varit, men så är det inte just nu. Nu fungerar det inte så. Nu får alla som kommer till Arbetsförmedlingen beskedet: Det finns inga pengar. Det finns pengar till coachning. Men för det de i coachningen kommer på att de behöver finns inga mer pengar. Det är märkligt. Fru talman! Jag måste ställa min sista fråga till statsrådet.
Hur kommer statsrådet att verka för att alla dem som tyvärr har valt fel väg i skolan kommer att bli anställningsbara?
Gunilla Svantorp (S):
Först vill jag tacka för svaret. Jag har ställt en interpellation där jag frågar ministern om hon skyndsamt tänker ta bort utbildningsförbudet för personer inom fas 3. Vi är många riksdagsledamöter som de senaste dagarna har ställt samma fråga, och svaret vi får är nej. Det är i mitt tycke ett helt obegripligt svar. Jag påstod i min fråga att fas 3 är en återvändsgränd, vilket tydligen har upprört arbetsmarknadsministern. Men det är ju ett faktum att det är så.
Det räcker med att läsa ministerns svar för att förstå att det är så det ser ut. Där sägs ju att 19 procent av dem som hamnar i jobb- och utvecklingsgarantins sista fas, alltså fas 3, lämnar garantin för att de får jobb eller för att göra någonting annat. Men de övriga 81 procenten då?
De är ju kvar, inlåsta i något där de inte får kollektivavtalsenliga löner, där de inte tillåts studera, där kontrollen av deras arbetsgivare fram till i dag har varit väldigt dålig och så vidare. Vad är det om inte en återvändsgränd? Det pratar ministern inte alls om. Varför inte? I går kväll kunde vi i tv:s nyheter höra rapporteringen om misslyckandet med fas 3.
Man sade att det är "en slutstation för arbetslösa". Man redovisade att det hittills har kostat runt 5 miljarder kronor. Nyheternas analys är alltså ungefär samma analys som alla vi socialdemokrater här i kammaren också har gjort, att det måste gå att använda de här pengarna på ett bättre sätt. Det är många fina ord i ministerns svar.
Jobb- och utvecklingsgarantin ska erbjuda en sysselsättning med utgångspunkt i deltagarnas behov, hörde vi nyss ministern säga. Hur kontrolleras detta, kan man fråga sig. Inte alls, att döma av alla dem som vi har träffat som finns i fas 3. Visst finns det bra anordnare av fas 3 också. Det vill jag framför allt framhålla, men det finns för många dåliga för att de fina orden ska ha någon som helst betydelse. Det är ändå bra att det nu stramas upp och att det blir fler kontroller.
Men det borde ju ha varit med från allra första början. Tillbaka till frågan om utbildning. Många av dem som har hamnat i fas 3 är sådana som har varit arbetslösa väldigt länge och som har en gammal utbildning, om de har någon utbildning. De borde mer än väl vara i behov av just studier.
Tillbaka till det som arbetsmarknadsministern har med i sitt svar, att jobb- och utvecklingsgarantin ska erbjuda en sysselsättning med utgångspunkt i deltagarnas behov. Om behovet är att man behöver mer studier för att få ett jobb, varför får man inte det då? Vad är det för vits med att titta på behovet om man sedan ändå inte går i den riktning som behovet visar? Fru talman!
Det är högst obegripligt för mig och för många andra att det inte ska gå att studera när man är i fas 3. Det verkar också vara ganska obegripligt för arbetsmarknadsministerns myndighet i frågan, alltså Arbetsförmedlingen, som också har ställt den frågan utan att få svar. Fru talman! Jag skulle vilja att arbetsmarknadsministern utvecklar varför regeringen inte ser över möjligheterna att få studera för den som är i fas 3.
Gunilla Svantorp (S):
Jag tycker att det är märkligt att ett statsråd som hela tiden påtalar vikten av utbildning i sin retorik sedan går åt det helt motsatta hållet när det gäller verkligheten. Vad är det för utbildning vi menar att man ska ha? Framför allt borde man kanske ha diskuterat med branscherna i stället för att plocka bort branschråden. De var jättebra. Det fördes diskussioner med just branscherna om vilken kompetens de tyckte att arbetstagarna skulle ha.
Man skulle kanske ha behållit dem. Då hade man verkligen vetat vilken kompetens som efterfrågades just nu. Men dem har man plockat bort. Det verkar som att det går bra att prata, men sedan handlar det om att göra något. Det är märkligt att arbetsmarknadsministern hela tiden pratar om dessa människor - de 19 procenten. Nu finns det olika siffror. På tv sades i går att det var 12 procent, men statsrådet sade i sitt svar 19 procent. Vi får hålla oss till det.
Det handlar alltså om de 19 procent som tar sig ur fas 3, men ingenting sägs om de 81 procent som blir kvar och som inte ser några framtidsutsikter över huvud taget. Dem pratar man inte ett dugg om. Det är konstigt. Det är ändå dem man borde satsa på.
När jag satt här i kammaren som alldeles ny riksdagsledamot den 5 oktober - dag två för min del som riksdagsledamot - och hörde statsministerns regeringsförklaring fanns några delar som är värda att lyfta upp i den diskussion vi för just nu. Då sade statsministern: Att ge varje människa möjlighet att utvecklas och inhämta kunskaper är ett av samhällets viktigaste uppgifter. Fru talman!
Jag skulle vilja be arbetsmarknadsministern utveckla hur hon menar att ett förbud mot studier i fas 3 uppfyller statsministerns och hela regeringens målsättning, som ju en regeringsförklaring ändå är. Det är dessutom en målsättning för det år vi befinner oss mitt i just nu. Det är ingen långsiktig vision som sträcker sig över flera år. Hur menar ministern att hon genom det hårdnackade nejet till utbildning för deltagare i fas 3 bidrar till att uppfylla den mening jag tog upp här?
Statsministern fortsatte i regeringsförklaringen med att säga: Genom att ta till vara varje människas möjlighet och vilja att lära lägger vi grunden för framtidens Sverige. Tyvärr är dessa uttalanden helt utan innehåll. Människor som vill lära sig mer men som har haft oturen att hamna i fas 3 utestängs. De kan inte lära sig mer.
Jag har inte hört någon vettig förklaring i kammaren på varför de inte får fortsätta läsa. Många deltar, säger arbetsmarknadsministern, men tydligen inte alla de 81 procenten som har hamnat i fas 3 och aldrig mer kommer att ta sig ur som det ser ut i dag. Jag har inte fått något svar, och jag vill fortfarande gärna få ett svar från arbetsmarknadsministern. Varför får inte människor i fas 3 läsa vidare?