Leif Pagrotsky (S):
Per Landgren har frågat mig om skillnader i resurstilldelning mellan Stockholm och Göteborg. Jag har tidigare besvarat samma frågeställning från Per Landgren i november 2005, varför mitt svar här i kammaren i princip blir detsamma som mitt tidigare svar. Jag vill använda detta tillfälle för att kort förklara hur systemet fungerar.
Såväl de konstnärliga högskolorna i Stockholm som övriga lärosäten som har konstnärlig högskoleutbildning tilldelas medel för konstnärligt utvecklingsarbete och för grundutbildning, det första som en särskild anslagspost eller som en särskild del av tilldelningen för forskning och forskarutbildning, det senare som ett ersättningsbelopp och som är lika för samtliga lärosäten.
Att ersättningsbeloppen är lika för hela landet innebär till exempel att oberoende av om lokalhyran är högre eller lägre på en ort, erhåller alla lärosäten samma kompensation för lokaler. Jag tycker att de konstnärliga utbildningarna är viktiga och har därför engagerat mig för att resurserna stärks till dessa utbildningar.
Med anledning av regeringens förslag i budgetpropositionen för 2006 har anslagen till konstnärligt utvecklingsarbete förstärkts för samtliga lärosäten som har sådana anslag. De sammantagna resurserna för konstnärligt utvecklingsarbete ligger på över 41 miljoner kronor för i år.
Efter förslag från regeringen har riksdagen beslutat att Vetenskapsrådet ska använda 20 miljoner kronor för forskning och utvecklingsarbete på det konstnärliga området. Myndigheter med verksamhet inom det konstnärliga området kan hos Vetenskapsrådet och i konkurrens söka om dessa medel. Resurserna har sedan de tillfördes för fem år sedan legat på nivån 20 miljoner kronor per år.
När det gäller konstnärlig högskoleutbildning vid lärosätena i Stockholm och vid Göteborgs universitet finns det såväl historiska som organisatoriska skillnader. De sju konstnärliga högskolorna i Stockholm är var och en egna myndigheter med de särskilda krav som följer av detta.
De konstnärliga utbildningarna i Göteborg är organiserade inom ramen för Göteborgs universitet med bland annat andra möjligheter till prioriteringar mellan olika områden. Beroende på det sätt en verksamhet organiseras finns det både för- och nackdelar som kan förknippas med detta. Att samla sex konstnärliga utbildningsområden, som vid Göteborgs universitet, har flera fördelar.
Det är normalt enklare att samarbeta när verksamheter bedrivs integrerat inom en och samma organisation. Universitetet har en större omslutning att fördela gemensamma kostnader på än ett litet lärosäte. En annan viktig aspekt är att de enskilda delarna i organisationen inte blir lika sårbara. I Stockholm är den konstnärliga högskoleutbildningen uppdelad på sju mindre högskolor som var och en är egna myndigheter.
Det är givetvis mer arbetskrävande att samarbeta mellan sju olika myndigheter än inom en enda. Ett litet lärosäte har dessutom, som jag sade tidigare, ett lika stort ansvar för att klara av alla generella uppgifter som myndigheter måste fullgöra men har inte en lika stor volym att sprida kostnader på som vid ett stort universitet.
Vidare blir de små lärosätena i Stockholm mer sårbara i samband med oförutsedda händelser, vilket kan innebära merkostnader som inte kan fördelas inom en lika stor omslutning som vid Göteborgs universitet.
Göteborgs universitet har totalt erhållit drygt 34 miljoner kronor i förstärkning till forskning och forskarutbildning till ett forskningsanslag som för 2006 totalt uppgår till 997 miljoner kronor.
Avslutningsvis är det dock viktigt för mig att alla studenter och lärare i högskolan, oavsett var i landet och inom vilket område verksamheten bedrivs, ges goda förutsättningar för utbildning och forskning av hög kvalitet.