KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margareta B Kjellin (M):
Statsrådet Larsson och även Eva Olofsson! Jag vill delta i debatten för att beskriva lite av den verklighet som jag som verksam har sett ute på fältet. Jag har utgått från frågan som Eva Olofsson har ställt: Hur kan Kompetensstegen säkerställas? Det handlar inte bara om kompetensutveckling.
När Kompetensstegen introducerades fanns över huvud taget inte utbildningsvikariaten på dagordningen. Jag vill inte, herr talman, tro att Eva Olofsson är helt okunnig om förutsättningarna för de initiativ som hon själv varit med och beslutat om.
Egentligen ser jag den här interpellationen enbart som ett sätt att insinuera att alliansregeringen inte bryr sig om kompetensutvecklingen inom äldreomsorgen. För att beskriva verkligheten vill jag säga att jag som vårdlärare, och även ledamot av den kommunala yrkesnämnden, var med på ett seminarium när man introducerade Kompetensstegen.
Där fanns också workshoppar för att genom tydliga exempel visa hur man skulle lära under arbetstid och arbeta på ett nytt sätt. Det gavs bland annat exempel från Huddinge där de jobbade med mångkulturella frågor och där personalen arbetade på ett sådant sätt att de samtidigt lärde sig. De kunde även få betyg i kursen Människan socialt och kulturellt.
Det är ett bra exempel på kompetensstege. Ett annat arbete har man sjösatt i Hudiksvall där man utbildat 25 coacher i etik som under arbetstid och vid arbetsplatsträffar beskrivit och diskuterat den etiska värdegrunden för sitt arbetssätt. Under våren kommer 900 personal att kunna tentera i kursen Etik.
Det var sådant man fick pengar för i Kompetensstegen, och till det gick det inte åt ett enda utbildningsvikariat.
Som en fortsättning på den andra delen kan jag säga, beträffande hur man kan kompetensutbilda och säkerställa en bra utbildning inom äldreomsorgen, att jag också varit med och sjösatt arbetsplatsbelagd utbildning där personal, redan anställd inom äldreomsorgen, under sin arbetstid läser in kurser med hjälp av handledare från omvårdnadsprogrammet.
De fullgör hela omvårdnadsprogrammet under tiden de arbetar, med hjälp och stöd av handledare och med hjälp av lärare från omvårdnadsprogrammet. Det är ett bra sätt att kompetensutveckla. Jag tror alltså att den här interpellationen egentligen bara handlar om utbildningsvikariaten som arbetsmarknadsåtgärd.
Jag vill tillägga, till det som statsrådet Larsson beskrivit om utbildningsvikariaten, att vi i dag har uppfunnit alla tänkbara arbetsmarknadspolitiska åtgärder för att få ned arbetslösheten - i en högkonjunktur. Och då undrar jag: Vad gör vi när vi inte har någonting att ta till och vi närmar oss nästa lågkonjunktur?
Vi har ju redan använt alla åtgärderna. En alliansregering som föreslår kvalitetssäkring, värdighetsgarantier och olika insatser inom äldreomsorgen speglar vår vilja att ha en bra kompetens hos personalen.
Vi skulle inte kunna föreslå eller genomföra något av förslagen utan en personal som både är kompetent och intresserad av sitt arbete. Jag tror därför att Eva Olofsson kan vara helt lugn. Vi kommer att med gemensamma krafter i alliansregeringen, och gärna tillsammans med övriga, se till att vi får en bra äldreomsorg.
Margareta B Kjellin (M):
Jag tycker att det är skönt att höra statsrådet Larsson beskriva sin syn på hur man ser på kompetensutvecklingen. Och jag känner mig väldigt trygg med det. När Eva Olofsson säger att 40 % av personalen inom äldreomsorgen saknar utbildning vill jag lyfta fram ett annat problem. Man kan fundera över varför det ser ut så samtidigt som det går ett antal undersköterskor arbetslösa som har svårt att få jobb efter avslutad utbildning.
Det är en anledning till att man inte söker utbildningen i första hand. Detta har att göra med LAS. Det finns väldigt många som arbetar inom äldreomsorgen och som har gått på timtjänst och som på grund av LAS går förbi dem som har en utbildning. Detta är ett stort problem.
När jag har fört diskussioner med de socialdemokratiska kommunalråd som är i ledningen i min kommun får jag bara svaret att om man har dugt som vikarie i tre år duger man att jobba där sedan också. Och då kan man lätt validera. Man ser alltså inte detta problem i kommunerna, i varje fall inte i de kommuner som inte leds av Moderaterna eller av några av de andra allianspartierna.
Jag skulle väldigt gärna vilja se att all personal inom äldreomsorgen har genomgått omvårdnadsprogrammet eller någon form av sjukvårdsutbildning. Man ser ju att behovet ökar hela tiden eftersom det blir alltfler svårt sjuka.
Men den arbetsplatsförlagda utbildning som jag själv har varit med och undervisat i har varit på försöksstadiet, och man har sett väldigt många nya grepp när det gäller hur man kan utbilda sig på kortare tid och ta till vara sina kunskaper. Man gör det alltså genom både arbetsplatsförlagd utbildning med handledare och validering. Vad vi behöver är ännu bättre valideringsinstrument. Annars tror jag att vi gör oss själva en björntjänst.
Jag har full förtröstan på att vi med en alliansregering också i fortsättningen ska få en kompetent personal.
Margareta B Kjellin (M):
Ylva Johansson har i en interpellation till statsrådet Maria Larsson ställt frågan vilka åtgärder som man ska vidta i regeringen för att förebygga fallolyckor. Då funderar jag: Har Ylva Johansson inte själv funderat över varför de har ökat under de senaste åren när den socialdemokratiska regeringen har haft ansvaret för utvecklingen inom äldreomsorgen? Jag kan tänka mig flera orsaker till att de har ökat.
En är kvarboende i hemmet. Alltfler av de gamla lever ensamma hemma och får inte plats inom äldreomsorgen. Ändrade avgiftsregler är en annan. När man har skilt mellan omsorgstjänster och servicetjänster har många äldre upplevt att det har blivit för dyrt att ha servicetjänster. Man har nöjt sig med den omsorg man har fått, många gånger, gratis.
Biståndsbedömningarna har också förändrats utifrån detta och visar att får man omsorgen får undersköterskorna inte utföra servicetjänsterna, trots att det många gånger ingår i deras utbildning att lära sig detta. Jag har till och med undervisat elever hur man gör för att byta glödlampor och skruva nya kontakter. Det ingår i utbildningen.
Men undersköterskorna får inte göra det längre. Det är sådana vardagstjänster som vi själva gör. Det har blivit alltmer specialiserade tjänster att utföra i hemmet. Det får en annan konsekvens, och det är att det är många flera personalgrupper som kommer till de gamla. Där får vi brist i kontinuiteten. Det är för många yrkesgrupper som kommer, vilket också gör att de gamla väljer bort det.
I den här debatten har jag hört att Ylva Johansson återigen visar sin misstro mot kommunerna och deras ansvar. Det händer ingenting om regeringen inte trycker på. Jag skulle vilja säga att kommunerna har varit väldigt följsamma mot regeringen när det handlat om kvarboende i hemmet och vad man ska syssla med för någonting. Fixartjänsterna tror jag inte att man använder så länge man tror att man själv kan klättra på stolen.
Det är först när de gamla har kommit in i socialtjänstens register som vi kan nå dessa. Det enda som kan hjälpa i det här fallet och som vi har som förslag från alliansen är att låta de äldre välja utförare så att de på ett bättre sätt kan påverka sin vardag - fritt val, hemtjänstcheckar, boende efter vårdbehov och allt det som vi gick till val på och som vi nu vill sätta i sjön.
Men först måste vi städa upp efter den gamla regeringen och se till att vi kommer att få ett stopp på de fallolyckor som sker på grund av att man har för lite servicetjänster i hemtjänsten. Jag tror att vi kan använda oss av hushållsnära tjänster för att nå de personer som ännu inte har kommit in i socialtjänstens register och för att förebygga fallolyckor.
Jag anser att regeringen har många bra förslag för att vi ska kunna förebygga fallolyckor.
Margareta B Kjellin (M):
Jag tycker att det är spännande att höra Ylva Johansson säga att plusjobben är det som skulle skydda gamla från fallskador. Är det en person som stått utanför arbetsmarknaden, som får ett jobb och som inte är berättigad till a-kassa, som ska ha ansvaret för att gamla inte faller? Det tycker jag låter märkligt.
Ansvaret ligger på kommunerna och landstingen i de fall där personerna är registrerade för vård inom socialtjänsten. I övriga fall är det väldigt svårt för regering, kommun eller landsting att göra någonting för att förebygga fallolyckor mer än information, upplysning och annat sådant.
Ylva Johansson verkar tro att kommunalpolitiker och tjänstemän tycker att det är helt okej att gamla ramlar om de inte får order från regeringen att de inte ska ramla. Det känns väldigt förvånande. Kvarboende i hemmet har lett till att man blivit i allt sämre skick när man kommer in på ett äldreboende.
Det har påverkat fallolyckor i hemmet, men det påverkar också fallolyckor på äldreboendet. De är i så dåligt skick när de kommer dit att de inte lär sig att hitta rätt. De går fel, och det är lätt att snubbla. En stor del av de besparingar som har ägt rum i kommunerna beror på den ekonomiska politik som den förra regeringen har fört. Det har känts otryggt och osäkert, och man har gjort väldigt stora besparingar, framför allt i äldreomsorgen.
Jag som har varit verksam i kommunpolitiken har jämfört detta och sett hur kostnaden per äldre som vårdas har sjunkit under åren. Alla socialdemokratiska kommunalråd i röda Gävleborg har slagit sig för bröstet och sagt: Vad bra vi är! Jag tror att vi kan komma åt detta med hushållsnära tjänster. Låt dessutom den personal som arbetar runt de gamla hjälpa dem till rätta.
Ta inte in en ny personalkategori.
Margareta B Kjellin (M):
Jag är mycket tacksam för svaret på den här interpellationen, för den samordning av resurser som ska ske är helt enligt en motion som Sven Bergström och jag tidigare inlämnat när det gäller samordning av resurser mellan myndigheter inom samma departement. Jag väntar lika mycket som Sven på de här svaren.
Det gäller ju, tycker vi, att man ska ta hänsyn till behovet av häktesplatser så att det också tillgodoses där det finns lokala tingsrätter. En sak är att det hela tiden underlättar för polisens utredningsresurser i anslutning till häkte och tingsrätter om det kan ske samordnat.
Med de avstånd som vi har i Gävleborg vet vi att en timmes förhör med en häktad innebär fyra timmars polisarbetstid, eftersom restiden tur och retur Hudiksvall-Gävle är tre timmar.
Vi har nu också fått reda på att de förändrade häktesplatserna - borttagandet av dem i Hudiksvall - kommer att innebära att det inte blir 1 miljon, som vi skrev i motionen, utan 2 miljoner mindre till poliser på gatan i norra delen av Gävleborg, där vi har en så stor brist tidigare.
Jag tycker att det skulle kännas mycket förvånande om man har beslutat om den här samordningen och översynen och samtidigt lägger ned här och inte avvaktar med nedläggningen tills man får se det samlade resultatet, där man verkligen kan se hur kostnaderna fördelar sig mellan de olika myndigheterna inom respektive del i samma departement.
Jag vädjar alltså till justitieministern att verkligen titta på det här så att man inte går för fort fram alldeles i onödan.
Margareta B Kjellin (M):
Justitieministern säger att det inte blir några uppsägningar. Det är faktiskt inte sant. Man blir uppsagd på anstalten i Gävle. Den här personalen är anställd där. De på häktet i Gävle blir inte uppsagda. Det är unga nyutbildade och välutbildade som har gått kriminalvårdens utbildningar som får gå.
Anledningen är att den personal som finns på häktet i Hudiksvall är de som tidigare fick avgångsvederlag och blev uppsagda. De har ju sina tjänsteår med sig och blir därför inte uppsagda från sina tjänster. Under sommaren fanns det lediga häktesplatser i länet. Då var aktiviteten lägre, polisen hade semester och brottslingarna höll sig undan.
Under hela hösten har det varit fullt. Man har ett åliggande att ha tre till fyra platser lediga vid häktet i Gävle. Det har varit ytterst svårt att skapa det när kvällen kommer. Det har varit fullt. Det är många transporter som ska gå. Jag förstår att justitieministern inte kan gå in i ett enskilt fall och säga att det här ska bevaras.
Men det vore rimligt att man signalerade att inga åtgärder bör vidtas innan översynen är klar. Det är faktiskt bara det som vi vädjar om.
Vi är helt övertygade om att ser man till helheten - och tar hänsyn till kriminalvården, polismyndigheten och domstolsväsendet där det finns tingsrätter - går det inte att genomföra detta på ett rimligt sätt. Det är inte rimligt att man skär ned på det här viset i norra Hälsingland. Vi kommer inte att ha några poliser på gatorna.
Margareta B Kjellin (M):
En ålderdom värd att leva för och ett värdigt liv är frågor som alliansregeringen sätter väldigt högt på agendan. Att sätta människor i centrum före organisationer och vem som utför vården är en kärnfråga. Den fråga som Eva Olofsson väcker i sin interpellation om HBT-personers möjligheter till en värdig äldreomsorg sätter den frågan på sin spets. Kunskap och attityder är viktiga frågor när det gäller ett värdigt bemötande.
Under alla de år som Socialdemokraterna och Vänstern har styrt den här frågan har den inte aktualiserats av Vänstern, inte som jag har hört i alla fall. Eller är det Socialdemokraterna som inte har lyssnat? Jag har arbetat som vårdlärare under de föregående tolv åren när ni var med och styrde.
Jag har inte fått en enda ytterligare föreskrift om att prioritera den här frågan, utan jag har i min undervisning utgått från allas lika värde oavsett läggning. Det är behoven som ska styra vårdinsatserna, och för mig är det en självklarhet att ta vara på allas livserfarenhet som grund för de vårdinsatserna. Det är det som ger kvalitet i vården.
Det är därför det är så viktigt med den diskrimineringslag som kommer nu. Den sätter fokus på den här frågan. Det kanske är det som gör att man ytterligare tar upp och poängterar de här frågorna i undervisningen.
Sedan måste man komma ihåg att i dagens äldreomsorg, speciellt på de särskilda boendena, har personerna där så oerhört stora fysiska och psykiska vårdbehov att sexualiteten inte är det mest prioriterade vårdområdet. Men inom hemtjänsten är det säkert oerhört viktigt.
Det är därför jag är så glad att vi får en lag om ett valfrihetssystem inom äldre- och handikappomsorgen som gör det möjligt för de här personerna att välja en utförare som har rätt kompetens, den kompetens som de efterfrågar. Men det säger Vänstern nej till, för att ni värnar den offentligt utförda vården och vill hindra en mångfald av utövare.
Jag utmanar nu Vänsterpartiet att stödja förslag om fria vårdval i alla kommuner för att säkerställa att HBT-personer kan välja de utförare som de tycker ger den bästa insatsen och som respekterar dem allra mest.
Margareta B Kjellin (M):
Marianne Berg pratar om vilka insatser som ska ges och hur man väljer insatser. I Sverige i dag, såvitt jag vet, har vi en behovsbedömning som avgör vilka insatser man ska få utifrån de behov man har. Vi pratar ju väldigt ofta om att sätta behoven i centrum. Det gör även Vänstern och Socialdemokraterna.
Att utifrån det sedan kunna välja och säga att man vill ha ett annat boende i stället kanske man kan göra om man får en mindre reglerad del. Men fortfarande må vårdbehovet vara det avgörande för insatsen. Marianne Berg hävdar, fru talman, att privatisering inte skulle hjälpa.
Men om det vi har använt oss av i ett sekel inte har åstadkommit det man efterfrågar i dag kan man fundera över om det inte är dags att pröva andra insatser.
Om det nu är så många som vill arbeta med HBT och har den kompetensen och den egna erfarenheten är det väl alldeles utmärkt om man kan få vara den vårdgivare som ger denna insats. När det gäller särskilda boenden med denna inriktning håller jag fullständigt med Marianne Berg om att det måste vara vårdbehovet som styr. Ett demensboende utifrån ett sådant behov må vara viktigare än ett behov utifrån sexuell läggning.
Jag kan dock fortfarande inte komma ifrån att jag som vårdlärare under de senaste tolv åren när Marianne Berg och Vänstern var med och styrde inte har fått en enda instruktion om hur jag ska öka denna kompetens hos mina elever. Ni har inte haft ett enda förslag, men efter två år ska vi ha löst alla de problem ni inte har klarat av. Jag förstår det inte.
Margareta B Kjellin (M):
Eva Olofsson anklagar mig för att använda ordet "enfald". Det har jag inte gjort. Men jag kan säga att jag tror att när man har flera saker att välja på är det bättre för människan än om man har bara en sak att välja på. Det är väldigt enkelt. Jag har varit otroligt mycket ute och jobbat i äldreomsorgen och vet hur det är när människor får påverka innehållet. Vi har sett det i de kommuner som har kundvalssystem. Man har gjort mätningar där.
De har en kundnöjdhet som ligger på 4 1⁄2-5 med betygsskalan 1-5. Vilken forskning är bättre än de äldre själva, som är nöjda? Vad är ni så rädda för? Vad är det som är så skrämmande i att människor ska få möjlighet att påverka vem som utför äldreomsorgen?
Vad är det som är så farligt med att en undersköterska får bli sin egen arbetsgivare och arbeta med sina tjänster på det sätt som hon tycker ger den bästa kvaliteten och som motsvarar brukarens förväntningar? Vad är ni rädda för? Vad är det för hemskt ni tror ska hända?
Margareta B Kjellin (M):
Jag blir så frustrerad. Det låter som att vi lever i en värld där vi har en fullkomligt perfekt äldreomsorg inom kommunaltjänsten där alla tjänster är fasta, där alla vågar säga vad de tycker, där alla är helt oberoende av sina arbetsgivare och där ingen går på deltid. Detta är ju inte sant. Vilken värld lever Eva Olofsson i, fru talman? Jag har inte sett den världen.
Jag vet att kommunerna sliter och försöker utöka tjänster för att det är för få timmar. Det är ett jätteproblem. Här pratar vi om att det är de egna små som kan starta eget. Det är det här som blir så förvirrande.
Oppositionen utgår från att det är stora företag som ska utnyttja människor, men lagstiftningen handlar om att vi ska ge den lilla människan i behov av vård och omsorg rätten att påverka sin vardag och vem som ska utföra tjänsterna. Vi pratar inte om de stora företagen, som lagen om offentlig upphandling ger möjlighet till. Det är ju den lagen vi skapade ett alternativ till med det här.
Den dag, Eva Olofsson, som vi har en perfekt kommunal äldreomsorg tror jag inte att det finns ett behov att välja, för då är nog pensionärerna jättenöjda. Men så ser inte livet ut.
Margareta B Kjellin (M):
Det är klart att även småföretag behöver anställda. Men i ett litet företag brukar det vara en väldigt stor lyhördhet för att alla ska må bra, annars fungerar inte företaget. Jag tror att det går alldeles utmärkt att hantera de här frågorna i de små företagen. När det gäller tilläggstjänster går jag tillbaka till min egen erfarenhet och historia.
Det fanns en gång i världen en tid då man putsade fönster, tog ut mattor, vände på madrasser och gjorde en massa sådana saker när man arbetade inom hemtjänsten. Det har försvunnit därför att man i kommunerna, i de socialdemokratiskt styrda kommuner där jag har arbetat, har tagit bort dem. Man har snarast förbjudit personalen att utföra de tjänsterna.
Det har betytt att man har varit beroende av att ha någon som kommer in, och man köper tjänsterna av ett företag. Det har varit svårt för väldigt många. Snarare har det oftast betytt att det har varit anhöriga som har gjort stora insatser. Vi vet att det är bakgrunden till att väldigt många kvinnor - det är döttrarna som åker på det - har blivit sjukskrivna och inte kunnat klara sin egen vardag.
Vad köper man extra i tilläggstjänsterna förutom mattpiskning, fönstertvätt och annat? Ja, det kanske är bemötande. Du möter en människa. Vi vet att alla människor inte kompar bra ihop. Du kan då välja någon som har en viss attityd och vissa värderingar och som har förståelse för dina behov och ditt behov av bemötande. Det är bara mänskliga behov som ser annorlunda ut hos dig och hos mig.
Det är etik och värderingar det handlar om. Det är en viktig ingrediens i att höja kvaliteten inom äldreomsorgen. På det viset kan man säga att de är väldigt olika därför att vi har olika behov. Den dag de utbuden blir precis likvärdiga har vi inget värde i äldreomsorgen.
Margareta B Kjellin (M):
Den dag som vi kan ha biståndsbedömning där vi beviljar den typen av tjänster tror jag att vi måste göra en fullständig förändring av den sociala tjänsten och socialtjänstlagen med för den delen. Det handlar om att det inte räknas som biståndsbedömning.
Inom kommunerna är det helt offentligt finansierad tid, även den tid då man förflyttar sig mellan olika arbetsuppgifter. Det innebär att vore det inom kommunaltjänsten - i alla fall i min tankevärld - skulle fönsterputsarna bli skattesubventionerade.
Det är undersköterskorna som tillsammans med facket har sagt att de inte vill utföra de tjänsterna. De vill använda sin kompetens till att vårda människor, för det är det de har gått sin utbildning för.
När det gäller meddelarfriheten förstår jag inte hur Catharina Bråkenhielm kan vara så tveksam gentemot sina kommunala bröder och systrar och inte tror att de inte lägger in det som kvalitetskrav att få veta hur många fallolyckor som det har varit. Vi ska inte tro att vi här i riksdagen vet allting bäst, vi har ju ett kommunalt självstyre.
Kommunerna kan lägga in de kriterierna så länge som de är professionella i fråga om de tjänster som ska utföras.
Margareta B Kjellin (M):
Eva Olofsson lyckas göra frågor om kvalitet i äldreomsorgen till näringspolitiska frågor, vilket jag tycker är märkligt. Jag tycker att det är bra att kvinnor inom äldreomsorgen får möjlighet att starta eget. De har varit helt bundna till endast en arbetsgivare, eller möjligtvis till två om de varit beredda att jobba inom landsting. Det har handlat om kommuner och landsting.
Det allra viktigaste med lagen om ett valfrihetssystem handlar om pensionären, den som behöver hjälp och ska ha möjlighet att välja. De undersköterskor som startar eget under LOV kommer att skapa möjligheter att kunna försörja sig på sitt arbete. Det är jag fullständigt övertygad om.
Jag skulle inte vilja säga att kommunerna är de bästa arbetsgivarna genom att se till att alla kan arbeta heltid. Eva Olofsson vet lika väl som jag att det inte ser ut så i verkligheten. Jag tror därför att LOV skapar möjligheter för kvinnor att kunna försörja sig på sitt jobb, och framför allt skapar den en god kvalitet för de äldre. Det är därför vi inför den.
Margareta B Kjellin (M):
Den kommun som inte vågar ställa kvalitetskrav när det gäller LOV tror jag inte heller ställer kvalitetskrav på sin egen äldreomsorg. Om man gör det är man ju van vid att ha de här kvalitetskraven, och jag kan inte tänka mig att någon är beredd att ge avkall på och ställa mindre kvalitetskrav på andra utförare än man gör på den egna omsorgen.
En av de stora bristerna, tror jag, inom kommunal äldreomsorg är att man är för dålig på att ställa de egna kvalitetskraven, och jag tror att det här är en bra läxa för att kunna lära sig att ställa kvalitetskrav. Jag ska berätta för Eva Olofsson om min mamma som bodde i utkanten av Uppsala och hade hemtjänst. Det fungerade inte särskilt bra.
Personalen som arbetade där kände inte att de hade möjligheter att göra ett bra jobb, så de ville starta eget. Det var två undersköterskor inom hemtjänsten. Nej, sade man i Uppsala kommun, det går inte an. Ni får inte köra eget. Då får ni sparken. De tog det. De gick. De startade eget. Skillnaden var att mamma fick betala lite mer, ganska mycket mer, vilket var dyrbart för henne.
Hon hade bara garantipension, så vi fick hjälpa henne. Detta gjorde vi för att hon skulle få den omsorg som hon var beredd att betala för att ha, för den kunde inte kommunen ge. De här två kvinnorna startade ett eget företag. De fick pensionärerna i lilla Skyttorp i utkanten av Uppsala att vara en del av ett framtida LOV.
De hade med den lagen kunnat göra ett väldigt bra jobb. Nu valde man att göra detta ändå. Så jag är inte orolig. Jag tror att kvinnorna kommer att hitta sin försörjning och att de kommer att ha en god kvalitet på den äldreomsorg de bedriver.