Birgitta Ohlsson (L):
Jag är väldigt glad över att vi har den här debatten i dag och att Gunilla Carlsson tog initiativ till den. Debatten tangerar tre skriftliga frågor som jag har ställt till utrikesministern under sommaren om Sudan och Darfur. Dessa frågor har berört trupp till Sudan, våldtagna kvinnors situation och också definitionen av massmord. Efter att ha ställt dessa frågor under sommaren åkte också jag till Darfur och besökte flyktinglägren där. Det är bara jag och utrikesministern av de svenska politikerna som har varit i regionen.
Jag tycker därför att vi nu måste agera vidare och skärpa upp debatten lite grann. Jag är säker på att också utrikesministern under sitt besök där såg det helvete som jag såg med våldtagna kvinnor, med barn som dog mitt framför ögonen på en och med nedbrända byar. Det kräver ett agerande. Jag tycker att det är ganska sorgligt att omvärlden mest ägnar tid åt att dribbla med diplomatiska begrepp, huruvida det är fråga om ett folkmord eller inte. Under tiden dör människor på löpande band.
Den 30 augusti gick tidsfristen ut för Sudans regering för att stoppa detta folkmord. Man kan fråga: Vad har egentligen hänt konkret? Mycket lite. Bara ett par hundra man från den afrikanska unionen har släppts in i landet, när i själva verket flera tusen står beredda. Enligt Human Rights Watch har Janjawidmilisen 16 aktiva militära läger i dag, varav fem läger som drivs tillsammans med den sudanesiska regeringens armé.
Enligt Amnesty finns det bara åtta FN-observatörer på plats. FN misstänker att krigsförbrytare får jobb som vakter i Darfurs så kallade säkra zoner. Vi får hela tiden nya rapporter om fler svältande och fördrivna flyktingar, och fredssamtalen har skjutits upp till den 10 oktober. Jag tycker inte att det här räcker. Sudans regering har agerat väldigt slappt. På många sätt leker man med omvärlden som låter sig duperas av en föga demokratisk man som leder landet.
Man kan fråga sig vad som kan förväntas av ett land med en regering där dödsstraff är slentrian. Vad kan man förvänta sig av ett land där presidenten själv utser 136 av 400 parlamentsledamöter? Vad kan man förvänta sig av en regering som aktivt har stött ett folkmord? Ganska lite, är min analys. Konflikten i Sudan är väldigt komplex; det vill jag inte förneka. Sudan är en bräcklig stat som är splittrad i regioner och med spänningar som riktar sig mot centralmakten.
Regeringen har länge gynnat huvudstaden Khartoum, vilket har närt konflikter med olika gerillarörelser bland annat i södern. Bråk om oljeintäkter har också påverkat detta. Mest förvånande är ändå omvärldens flathet. Man kan fråga sig om Rwanda inte betydde någonting alls. I Sudan har det pågått ett folkmord i nästan två år. Det är ju inte så att vi fick dessa rapporter i våras eller under sommaren, utan att människor behandlas illa i Sudan har vi fått reda på långt tidigare.
1,4 miljoner människor har fördrivits. 50 000 människor har dött, och 2 miljoner riskerar svält. Den norske statssekreteraren Vidar Helgesen sade häromdagen: Det finns inga humanitära lösningar på humanitära problem. Lösningarna kommer att kräva dramatiskt förbättrade politiska insatser. Vi från Folkpartiet ser tre förslag som väldigt viktiga, och vi hoppas att regeringen kan ställa sig bakom dem.
För det första tycker vi att man ska följa USA och klassa det som sker i Darfur som folkmord. Det blir väldigt tomma ord om man pratar om att bekämpa folkmord om man inte handlar aktivt. För det andra handlar det om att stötta Afrikanska unionens styrkor. Det är ett skämt i dag att prata om max 5 000 soldater i en region som är lika stor som Frankrike. Det kanske kommer att behövas 30 000 eller fler soldater för att man ska kunna avväpna rebeller, säkra regionen och fånga in krigsförbrytare.
Sist men inte minst behövs det en stor plan för regionen. Vi i Folkpartiet föreslår en Marshallplan för hela regionen. Det handlar inte bara om Afrikas horn Sudan utan också om Stora sjöarna - allt detta som är en krutdurk av diktatur, svält och krig. Här måste man satsa miljarder. Jag undrar om utrikesministern i dag är beredd att stödja några av dessa krav, en massiv finansiell satsning på regionen, att stötta Afrikanska unionens trupper och också att klassa det som händer i Sudan som ett folkmord.