Ola Johansson (C):
Jag tackar för svaret. Det är nästan rörande att höra statsrådet Bolunds totala oförstående för den kritik som gång efter gång riktas av företrädare för riksdagens partier, ekonomiska experter, debattörer och en nästan enig byggbransch mot amorteringskrav och bolånetak. Det gäller speciellt det senast införda amorteringskravet, som innebär att en bolånetagare som tar lån som överstiger 4 1⁄2 procent av årsinkomsten måste amortera 1 procent per år.
Det första kravet, som infördes 2016, innebär att du om du lånar mer än 50 procent av bostadens värde måste amortera 1 procent av lånet per år tills du når under 50 procent och 2 procent om du lånar 70 procent. Utöver det har det redan tidigare funnits ett bolånetak där du enbart får låna till 85 procent av bostadens värde. Fru talman! Det är bra för debatten att beskriva hur detta lapptäcke är uppbyggt och hur svårt det är, speciellt för unga, att kunna äga sin bostad.
Har man inte rika föräldrar eller en inkomst som vida överstiger det normala för ett ungt par där båda jobbar kan man glömma att låna i bank för att äga sin bostad. Att äga sin bostad och amortera på ett bostadslån är ett sparande. Det ger lägre totala boendekostnader över tid jämfört med alla andra upplåtelseformer, och det minskar trycket på hyresmarknaden från unga bostadskonsumenter. Fru talman!
Bostadsbyggandet sjunker åter från en tidigare hög men otillräcklig nivå. Trähusfabriker för serietillverkning av hus går på halvfart för att det saknas köpare medan attraktiva bostadsrätter i storstäderna säljs till allt högre priser till personer med höga inkomster och mycket pengar undanstoppade på banken och i fonder.
Det är snarare deras betalningsförmåga som är förklaringen till de höga bostadspriserna som Finansinspektionen anger vara huvudorsaken till undanträngningen. Den verkliga orsaken till att unga trängs undan är inte bostadspriserna, utan det är amorteringskravet. Det kan beläggas av bland annat nationalekonomen Lars E.O. Svensson som har skrivit en debattartikel om detta. Per Bolund påstår att unga lånar mer i dag än vad de gjorde tidigare.
Det gjorde han så sent som i torsdags under frågestunden. I själva verket har bolånen bland unga fram till 2012 legat på 10 procent för att därefter ligga stilla på runt 20 procent sedan 2016. Att utifrån det antyda att det skulle pågå en ökning är närmast oseriöst. I stället för att andelen på bomarknaden ökar minskar den i relation till andra köpargrupper.
Som har sagts tidigare krävs det höga inkomster för att kunna låna. Innan man påstår något sådant som ministern gjorde bör man säkerställa att det kännetecknar hela gruppen unga. Det är i stället troligt att den grupp som lånar i dag är mindre men lånar mer än vad den har gjort tidigare. Det är fortfarande så att fler unga än tidigare utestängs från bostadsmarknaden.
Det är det som är själva vitsen med att införa de hårdare reglerna, alltså att unga ska låna mindre och därmed inte få tag i bostäder, eller hur? I sitt svar hänvisar Per Bolund till det uppdrag som givits till Finansinspektionen att utvärdera sig själv. Självklart har man där ingen anledning att ifrågasätta sitt eget agerande.
Ska någon effekt dras fram som kan uppfattas som positiv är det den som bekräftar att åtgärden varit riktig utifrån Finansinspektionens sätt att se på saken. Finansinspektionen påstår vidare att unga lånar lägre belopp och köper billigare bostäder än tidigare. Men det är ett antagande och ingenting man kan belägga.
Unga lånar mindre, men enligt en rapport från försäkringsbolaget Skandia har andelen unga med en 18 år äldre medlåntagare ökat sedan 2016 från 15 procent till 24 procent. Unga lånar mindre, ja, men bara om de har föräldrar som hjälper till. Merparten, en växande andel, får avslag på sina låneansökningar och kommer därmed aldrig med i statistiken.