KBLab/rixvox huggingface dataset:
Rune Berglund (S):
Anledningen till att jag ger mig in i den här debatten är att jag vill försöka vara lite konstruktiv i frågan. När beslutet togs om att lägga ned häktet i Östersund och göra Härnösand till häktesort för Jämtlands län trodde många att det skulle gå bra. Det fanns protester mot beslutet.
Men det är vanligt att det är så när statliga verk och myndigheter regionaliserar eller flyttar av andra skäl. Efter en tid brukar verksamheten sätta sig, protesterna klingar av och folk accepterar att det har blivit annorlunda och att verksamheten fungerar på ett nytt sätt. När det gäller häktet i Östersund har det inte blivit så.
Trots att det har gått många år sedan häktet flyttades till Härnösand fortsätter protesterna månad efter månad, år efter år. Riksdagsledamöter, regionala och lokala politiker kommer och går, men protesterna och kritiken mot nedläggningen av häktet består. Det tyder på att beslutet var illa genomtänkt.
När man har 46 mil tur och retur mellan häktet och domstolen som ska pröva den häktades sak blir det tungt och dyrt för de berörda. Det blir tungt för alla som ska transporteras - för försvarare som ska träffa sina klienter, för anhöriga när det handlar om långa häktningstider. Det blir dyrt och tidsödande.
Det borde inte behöva ta en hel dag för flera personer att transporteras till en kort domstolsförhandling.
I dag sitter många människor fast i en transportorganisation i stället för att arbeta med andra viktiga saker inom kriminalvården. Vi behöver ett häkte i Östersund. Jag vill uppmana ministern att föra den diskussionen med kriminalvårdens ansvariga. Gör rationella och koncentrerade kriminalvårdsanläggningar för dem som är dömda.
Däremot bör häktesorganisationen decentraliseras och i större utsträckning knytas till domstolarna i framtiden.
Rune Berglund (S):
När man kommer på slutet så här är det mycket som redan är sagt, och jag ska försöka att inte upprepa så mycket. När jag läste näringsministerns svar på Håkan Larssons interpellation och samtidigt tänkte mig 20-25 år tillbaka i tiden fick jag ett facit som visar att det inte alltid blir som man tror att det ska bli.
Jag var med i politiken redan då, när vi bestämde oss för att göra oss mer oberoende av energiimport. Vi skulle satsa på inhemska bränslen och göra oss mindre beroende av exempelvis oljeimport. Det var ett av skälen till att den där fabriken byggdes upp och att vi står här i dag och diskuterar vad vi ska göra med den.
Vi satsade på inhemsk energi. Staten satsade stora pengar i fabriken i Sveg. Nu används importen som ett argument för att lägga ned eller sälja fabriken. Vi accepterar att Vattenfall avslutar sitt engagemang i Sveg. Det har aldrig varit särskilt hett.
Det var ju så att när man köpte Uppsala Energi fick man den här fabriken lite grann på köpet. Jag träffar ju folket däruppe ofta, eftersom jag själv bor i kommunen, och har genom de här åren fått höra att den där fabriken inte är särskilt mycket att hålla på med.
Då är det klart att man kan hamna i den här situationen, som man också har gjort. Men vi har svårt att tänka oss att verksamheten inte ska drivas vidare med tanke på att det finns intressenter som har kunskap, kompetens och också resurser för att göra det. Det här handlar ju om en stor och omfattande energiframställning. Den är modern.
Den är rationell. Det är en väl fungerande fabrik. Råvarutillgången finns även om Vattenfall säger att den inte finns. Det går att producera 1,3 terawattimmar fastbränsle per år under lång tid framåt.
Enligt uppgift går det också att få tillräckligt mycket betalt för att produktionen ska kunna finansieras. Det företag som är intresserat av att köpa fabriken är ju berett att satsa på det här.
Jag vill inte gå vidare i polemik med interpellationssvarets innehåll eftersom det svaret inte innehåller framtiden för fabriken i Sveg. Det svaret argumenterar ju för en nedläggning. Jag såg för ett par dagar sedan ett citat av Ivar Lo Johansson: Människan är inte där hennes skor står.
Hon är där hennes drömmar är. Vi ser inte en nedläggning som ett alternativ. Det är inte våra drömmar. Det är Vattenfall som har den drömmen, men det har inte vi. Vi ser framför oss en utveckling av verksamheten med en konvertering av fabriken i Sveg till större träbränsleanvändning.
Vi vill att näringsministern ska medverka till att Vattenfall överlåter verksamheten till den intressent som finns när vi nu kan konstatera att Vattenfall inte längre vill driva verksamheten utan har andra planer för energiförsörjningen.
Rune Berglund (S):
Om jag ser på Vattenfall i dag och jämför det med bilden för en månad eller en och en halv månad sedan så blir jag faktiskt mer optimistisk än vad jag var för några veckor sedan.
Skälet är helt enkelt att jag tror att Vattenfalls ledning börjar att tänka på vilka mått och steg man måste vidta här. Det är ju också så att när man hör siffror på vad det skulle kosta att avveckla den här fabriken så blir man ju förskräckt.
Jag kan ju ingenting om det här, men när man hör att det skulle kosta kanske 90-100 miljoner kronor inser man att ansträngningarna borde läggas på att försöka driva verksamheten vidare när det är möjligt, även om Vattenfall inte vill göra det. Det har vi egentligen inga synpunkter på.
Det finns en sak som jag tror är viktig. Det är tidsfaktorn. Råvaruflödet när det gäller träbränsle består av stora volymer av sågspån, grot och allt möjligt. Det är ett flöde som gör att det inte får bli för långa avbrott.
Om det blir det kan man hamna i den situationen att man får råvaruproblem och leveransproblem. Det är viktigt att näringsministern nu hjälper till och försöker att få i gång förhandlingar. Det handlar framför allt om att försöka skapa förutsättningar för att förhandlingar ska kunna ske.
Om båda parter är överens - en vill sälja, och en annan vill köpa - handlar det väldigt mycket om tillvägagångssättet, hur man förhandlar och vad man förhandlar om. Där är jag säker på att näringsministern och hans departement har väldigt mycket att ge just i det sammanhanget.
Rune Berglund (S):
Jag bor också i ett område där samerna har sin verksamhet. Jag bor i Härjedalen. Jag har följt de här frågorna nära under väldigt många år. Det är ingen tvekan om att samerna är vår ursprungsbefolkning oaktat vad olika domstolar säger.
De lever tillsammans med andra befolkningsgrupper, och det handlar om att på något sätt klara ut detta och tillsammans kunna använda samma marker. Då handlar det om hänsyn, samarbete och försiktighet.
Det handlar om mer samarbete och mindre motsättningar än vad vi har i dag. Jag blir lite konfunderad när Liselott Hagberg säger att ILO-konventionen bör ratificeras nu, precis som om den skulle vara en lösning på ett problem.
Jag tror att ILO-konventionen ska ligga längst bak som en bekräftelse på en lång och nydanande lagstiftning. Den ska ligga sist och i princip bekräfta det vi har kommit fram till i annan lagstiftning.
Eftersom utredningarna nu börjar bli klara, hoppas jag att det kanske ska kunna åstadkommas under nästa valperiod. En lagstiftning som har en stark folklig förankring är viktig när det gäller frågor som har lite grann av folkrättslig karaktär. Därför är det viktigt att tala med befolkningen som berörs och skapa förståelse.
Det är viktigt att åstadkomma detta innan vi undertecknar en ILO-konvention som ska bekräfta samernas rättigheter i Sverige.
Rune Berglund (S):
Det gäller att skapa förtroende och samarbete. Det är på det sättet som de olika näringarna i de här områdena kan verka effektivt och bra. Liselott Hagberg vill gå en annan väg. Hon vill använda piskan. Bilda majoritet, säger hon.
Här ska fattas tydliga beslut. Det tror inte jag är rätt väg i de här frågorna.
Den erfarenhet som jag har sedan 20 år tillbaka säger mig att det är en väg som inte är särskilt framkomlig om det är så att man vill skapa det här förtroendet och det här samarbetet. Den förhandlingsprocess som nu pågår i Härjedalen är väldigt bra.
Jag hoppas att den kommer till ett läge som skapar förtroende mellan parterna och att man kommer fram till en överenskommelse som också skulle kunna tjäna som mall för andra områden i Sverige som har samma typ av problem. Samerna är otroligt viktiga. De bor i glesbygden. Deras barn går i våra skolor.
De handlar i våra affärer. De är stora konsumenter på våra bensinmackar. Därför är det en viktig befolkning för glesbygden. Därför tror jag att vi måste hitta ett sätt att arbeta med detta. Hela arbetssättet måste gå ut på att vi ska komma överens innan vi ratificerar ILO-konventionen.
Bosse Ringholm (S):
Marietta de Pourbaix-Lundin har frågat socialminister Lars Engqvist vilka åtgärder han avser att vidta för att säkerställa att tillstånden för rörelsehindrade inte missbrukas vid ett eventuellt införande av trängselskatter och för att rörelsehindrade som använder mer än en bil inte tvingas betala trängselskatt. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på den interpellationen.
Vidare har Ewa Björling, Björn Hamilton, Nils Oskar Nilsson, Henrik S Järrel, Marietta de Pourbaix-Lundin, Henrik Westman och Hillevi Engström ställt ett stort antal frågor om trängselskatten. Den 1 april 2004 beslutade regeringen om en remiss till Lagrådet om en lag om trängselskatt. Lagen ska gälla generellt i landet, men kommer nu endast att tillämpas vid passage av vissa angivna betalstationer i Stockholms innerstad.
I Stockholmstrafiken finns i dag betydande köproblem. Bristen på framkomlighet innebär ineffektivitet och stora kostnader för såväl enskilda personer som för näringslivet och för samhället i stort. Till det ska läggas de stora kostnader både i pengar och ohälsa som trafikens miljöpåverkan innebär. Förseningar som orsakas av bilköerna i Stockholmsregionen kostar samhället mellan 3 och 8 miljarder kronor varje år enligt Stockholms Handelskammare.
En ineffektiv och kraftigt miljöstörande trafiksituation är ohållbar på längre sikt och ger sämre förutsättningar för en dynamisk ekonomisk utveckling i hela regionen. Stockholm växer, och vi är många som vill att vår huvudstad ska kunna fortsätta att växa - inte minst ekonomiskt. Men det får inte ske till priset av en sämre miljö eller stora trafikproblem.
Ska staden kunna växa och utvecklas till en modernare och renare storstad måste vi förhindra en trafiksituation som minskar effektiviteten, hämmar näringslivet eller ger allvarliga miljöproblem. Som en del i en trovärdig tillväxtpolitik krävs därför en långsiktig, prövande och prestigelös hållning i trafik- och miljöfrågorna. Det förutsätter samarbete mellan staden, regionen och staten.
De allra flesta som i dag är engagerade i att skapa en långsiktigt hållbar trafik- och miljöutveckling är överens om att det krävs ett batteri av åtgärder för att hantera dagens och framtidens utmaningar. Det handlar inte om ett val mellan vägar och kollektivtrafik. Det handlar om både-och.
En sammanhållen och ansvarsfull politik måste innehålla satsningar över hela linjen, från investeringar i ett väl utbyggt vägnät till modern och konkurrenskraftig kollektivtrafik, och den kan även innehålla avgiftssystem som styr trafiken för ökad framkomlighet och mindre miljöpåverkan. Det är bakgrunden till att Stockholms stad kommer att genomföra ett försök med ett miljö- och framkomlighetsfrämjande betalsystem. Regeringens avsikt är att överlämna en proposition om trängselskatt till riksdagen under våren.
Bosse Ringholm (S):
Magdalena Andersson, Ulf Sjösten och Inger René har ställt olika frågor till mig om förmögenhetsskatten. Magdalena Andersson har frågat dels om jag avser att följa de råd som Förtroendekommissionen och Skatteverket har gett om förmögenhetsskatten, dels vilka åtgärder jag avser att vidta för att avskaffa den. Ulf Sjösten har frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att lätta den ekonomiska börda som förmögenhetsskatten innebär för många egnahemsägare.
Inger René, slutligen, har frågat dels vilka initiativ jag kommer att vidta för att följa statsministerns uttalande om förmögenhetsskatten, dels vilka åtgärder jag kommer att vidta för att den ska kunna avskaffas. Jag avser att besvara interpellationerna i ett sammanhang. Jag börjar med frågan om förmögenhetsbeskattningen av småhus. Som Ulf Sjösten påpekar svarar småhus för permanentboende för ungefär en fjärdedel av de tillgångar som förmögenhetsbeskattas.
Med tanke på att småhus utgör den överlägset största tillgången för hushållen anser jag inte att siffran i sig är särskilt anmärkningsvärd. En annan sak är att kombinationen av fastighetsskatt och förmögenhetsskatt kan utgöra ett problem för hushåll med låga inkomster i områden där fastighetspriserna stigit kraftigt. Regeringen har därför vidtagit en rad åtgärder för att lindra boendeskatterna, i synnerhet för dem med låga inkomster.
Som en följd av de stigande taxeringsvärdena har fribeloppen i förmögenhetsbeskattningen höjts vid två tillfällen under de senaste åren. Utan dessa höjningar hade ca 550 000 småhusägare betalat förmögenhetsskatt i stället för dagens ca 190 000. Som bekant finns det sedan år 2001 en begränsningsregel för fastighetsskatten. Från och med i år har den lagen kompletterats med en motsvarande begränsningsregel för förmögenhetsskatten.
Regeln innebär att den som tillgodoräknas skattereduktion för fastighetsskatten, och som betalar förmögenhetsskatt, även ska kunna tillgodoräknas motsvarande skattereduktion för den del av förmögenhetsskatten som belöper på permanentbostaden. Enligt Finansdepartementets beräkningar kommer ca 20 000 personer att tillgodoräknas skattereduktion för förmögenhetsskatt. Jag följer naturligtvis utvecklingen noga när det gäller beskattningen av boendet. För närvarande är jag emellertid inte beredd att föreslå några ytterligare förändringar.
Beträffande övriga frågor kan jag egentligen inte säga mer i dag än det jag sade i ett interpellationssvar till Ulf Sjösten så sent som den 20 april i år - för två månader sedan - nämligen att regeringen avser att återkomma med förslag om förmögenhetsskatten i samband med budgetpropositionen i höst.
Bosse Ringholm (S):
För några år sedan betalade ungefär 10 % av de svenska skattebetalarna förmögenhetsskatt. I dag betalar mindre än 5 % förmögenhetsskatt. Framför allt de grupper som det har talats om här - pensionärer, låginkomsttagare, fiskare, jordbrukare och andra med mycket små inkomster - har nytta av både begränsningsregeln i fastighetsskatten och begränsningsregeln i förmögenhetsskatten.
Det är den som tjänar 100 000-150 000 kr som vi i första hand har tänkt på. Gunnar Andrén beklagar att det är 20 000 personer som får en skattelättnad på det här sättet. Men jag tycker att det är bra att vi har kunnat hjälpa 20 000 personer. Jag har liten förståelse för att Gunnar Andrén beklagar det och tycker att det är fel att dessa 20 000 personer har fått denna skattelättnad.
Vi har ett skattesystem som bygger på principen om skatt efter bärkraft. Men det handlar inte bara om inkomstskatter, utan det handlar också om konsumtionsskatter. Den som väljer att konsumera mera under en period i livet och spara mindre betalar naturligtvis oerhört mycket mer skatt i form av exempelvis mervärdesskatt, men i andra skeden av livet betalar han eller hon kanske andra typer av skatter och kapitalskatter.
Det utjämnas över livets olika skeden. Det är klart att inget skattesystem är så exakt och så perfekt att det inte behöver göras justeringar i det. Därför har vi gjort stora justeringar under de senaste åren i inkomstskatterna. Den socialdemokratiska regeringen har sänkt inkomstskatten med bortemot 60 miljarder kronor. Den socialdemokratiska regeringen har sänkt skatten både på förmögenhet och på andra kapitalinkomster. Den socialdemokratiska regeringen sänkte vid årsskiftet skatten för landets småföretagare.
Den socialdemokratiska regeringen såg vid årsskiftet till att förbättra villkoren för företagare att lämna över sitt arv, sitt kapital, sitt företag till en kommande generation. På så vis har den typen av företagsöverlåtelser underlättats. Visst görs det ständigt justeringar i beskattningen till gagn för såväl individer och företag som olika intressenter i vårt skattesystem.
Grundprincipen är naturligtvis skatt efter bärkraft och att skapa ett rättvist skattesystem. Men det finns alltid behov av översyner och justeringar, och det kommer säkert att ske också i samband med höstens budgetproposition. Alla interpellanter har också fått ett tydligt svar på den punkten den här gången liksom förra gången, förrförra gången och gången dessförinnan.
Vi kan nu se fram emot nya debatter om det här ämnet där den socialdemokratiska regeringen mycket tydligt visar sina ambitioner på det här området.
Bosse Ringholm (S):
Jag är glad över att Gunnar Andrén går på seminarier som anordnas av riksdagens utredningstjänst. De har mycket att lära Gunnar Andrén och de moderata interpellanterna. Riksdagens utredningstjänst har ju nyligen kunnat konstatera att alla de borgerliga partierna har kraftigt underfinansierade budgetförslag och inte minst skatteförslag.
Det senaste exemplet på hur man kan använda dynamiska effekter för att göra skattereformer var en exempelsamling som vi hade i mångtal i början på 90-talet och som fördärvade svensk ekonomi för ett årtionde framöver. Om Moderaterna vill återuppväcka den dynamiken, kommer nog riksdagens utredningstjänst att få väldigt mycket arbete och behöva anordna många seminarier i fortsättningen.
Men jag är glad att Gunnar Andrén i varje fall har ambitionen att lära sig någonting om hur man skapar stora underskott i sina budgetförslag som Folkpartiet bistår oss med. Jag vet inte om det skulle tjäna mycket till att de moderata interpellanterna besöker samma typ av seminarier, eftersom de tycks mer vilja ägna sig åt dynamikens skattepolitik, det vill säga att någon annan ska finansiera det där.
Ingen vet ju med säkerhet om det är 5, 300 eller 100 miljarder eller någonting annat som den så kallade kapitalflykten eller skatteflykten handlar om i Sverige.
Men oavsett om det ena eller det andra är rätt - och ingen kan med säkerhet säga vilket belopp det handlar om - vet vi en sak, att just försöket att med dynamiska effekter betala skattereformer leder till växande budgetunderskott, växande statsskuld, höjda räntor, ökad arbetslöshet, eländes ekonomi.
Det är Moderaterna mästare på, och det tror jag också att riksdagens utredningstjänst skulle kunna ordna en historisk ekonomisk kurs om speciellt för moderata interpellanter.
Bosse Ringholm (S):
För ett år sedan, i samband med Riksidrottsförbundets hundraårsjubileum, meddelade statsrådet Mona Sahlin att regeringen har för avsikt att tillmötesgå Riksidrottsförbundet och tillsätta en särskild idrottens skatteutredning. Den kommer att tillsättas inom kort. Många av de problem som gäller idrottens skattesituation gäller naturligtvis också andra ideella organisationer, och det finns en parallellitet i detta.
Jag vill bestämt protestera mot interpellantens påstående att det statliga stödet till idrottens organisationer har minskat under senare år. Det är precis tvärtom. Vi har aldrig haft så stort stöd från samhället till idrottens organisationer från staten som i dag. Vi har fördubblat stödet från staten under senare år, och vi har framför allt via den så kallade idrottsmiljarden under den här perioden sett till att idrottsrörelsen fått ytterligare pengar.
Jag som är verksam i många ideella organisationer, bland annat en idrottsförening, kan på det lokala planet se vilken oerhörd betydelse det växande stödet från staten har haft under senare tid. Det tycker jag att vi ska vara rädda om. Jag är orolig för de borgerliga partiernas utförsäljningsidéer när det gäller statliga bolag, bland annat Svenska Spel. Det skulle sätta den spelmarknad som vi i dag har, som är reglerad, på en kommersiell basis.
Det skulle göra att privata aktieägare skulle få ta hand om pengarna i stället för våra idrottsföreningar och andra ideella föreningar. Det hotet känner jag som väldigt stort om vi till äventyrs skulle få en annan regering i landet med borgerliga krav och borgerliga önskemål om att sälja ut just det som är en del av grunden för den möjlighet till finansiering som vi har av idrottsrörelsen och föreningslivet i dagsläget.
Bosse Ringholm (S):
Ett skattesystem ska ju både vara rättvist, grundat på principen om skatt efter bärkraft, och effektivt. Men det ska också vara smidigt. Det är klart att det finns kollisionspunkter mellan de olika ambitionerna. Jag är väl medveten om att det finns många svåra avvägningsfrågor i hela vårt stora skattesystem och många krångligheter som tål att ytterligare belysas.
Den utredning som jag tidigare har talat om, som handlar om idrottens skatteproblem, är en utredning som inte kommer att kunna behandla ens alla idrottens skatteproblem. Den måste koncentrera sig på ett begränsat antal om den inte ska hålla på i åratal utan ha en rimlig chans att slutföras så att det också kan bli ett resultat av arbetet.
Där ingår exempelvis den stora frågan om när den idrottsliga verksamheten upphör att vara ideell, vanlig verksamhet och blir mer av en kommersiell, elitinriktad form. Det är en av de stora frågor som idrottsrörelsen har ställt sig själv och som tål att belysas i den här utredningen också. Jag tror att man ska vara försiktig med att lägga på en utredning alla de olika problem som kan finnas inom det ideella föreningslivet.
Jag är medveten om att det finns avvägningsfrågor, men om man belastar en och samma utredning med alla frågor kan det ta för lång tid, bli för komplicerat och kanske inte heller bli särskilt lätt att verkställa - på kort sikt i alla fall. Jag är medveten om att det finns en del svårigheter av annat slag som måste kunna belysas inte bara av statsmakterna i utredningsform utan också av myndigheterna i egen form. Myndigheterna har naturligtvis också ett intresse av att förenkla sin verksamhet.
Om jag knyter an till scoutverksamheten, scoutdeltagandet och detta med scoutledarna utgår jag från att en del av verksamheten också innebär att leva och bo i tält. Det är, vad jag förstår, ännu inte förmånsbeskattat.
Bosse Ringholm (S):
God byråkrati är ofta en bra förutsättning för att genomföra rabulistiska idéer och göra dem till praktisk verklighet. God byråkrati ingår också i skattemyndigheternas arbete att försöka förenkla. Jag tror inte att vi i riksdagen och regeringen alltid ska lägga oss i och skriva föreskrifter och förordningar och i detalj tala om vad myndigheterna ska göra.
Jag är ganska förvissad om att Skatteverket som ett rationellt och effektivt verk i sin tur har intresse av att hålla nere olika ärenden och regelsamlingar som handlar om relativt ringa belopp. Det finns i hela vår skattelagstiftning en sådan ambition. Om det handlar om relativt små belopp och enkla situationer ska man också försöka hitta den mest smidiga lösningen.
Bara uppmärksamheten kring den här typen av diskussioner gör att man också i myndigheterna anstränger sig för att försöka hitta så smidiga och effektiva lösningar som möjligt.
Bosse Ringholm (S):
Några vare sig diskreta eller indiskreta anvisningar till myndigheterna sker inte här från talarstolen. Men jag vill gärna tala mig varm för att Riksskatteverket och nuvarande Skatteverket har under årens lopp varit kända för sin vilja att hitta en bra servicenivå och enkla system.
När man nyligen gjorde en undersökning bland företagen om vilka myndigheter som företagen mest uppskattar var det faktiskt Skatteverket som småföretagen hade störst tillit till och tyckte att de fick bäst service av. Det gäller inte minst den enorma IT-utveckling som Skatteverket har stått i spetsen för. Det har gjort det mycket enklare för hushåll, företag och juridiska personer att närma sig Skatteverket.
Jag är övertygad om att Skatteverket har samma höga ambitionsnivå när det gäller att förenkla för ideella föreningar och verksamheten till vardags. Sedan finns det alltid avvägningsproblem och balansproblem mot andra verksamheter. Men jag är säker på att Skatteverket på egen hand är intresserat av att hålla nere sina kostnader och sitt arbete med den här typen av enkla uppgifter.
Vi vet att många av våra ideella föreningar med stort nit lägger ned arbete för att skaffa sig inkomster eller låga kostnader för att bedriva en fantastiskt fin verksamhet antingen det gäller scoutrörelsen eller någon annan ideell verksamhet.