KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Eskilandersson (SD):
Sverigedemokraterna lanserade Sverigehuset i valrörelsen. Det är ett typgodkänt hus som kan byggas i hela Sverige. Dagens system med 290 kommuner och många tusen tjänstemän som ska godkänna och göra olika bedömningar av i grunden samma hus är både ineffektivt och fördyrande. Bara på bygglovet finns mycket att tjäna.
Det minskar och försvårar också konkurrensen när byggbolag som bygger framför allt småhus inte på förhand vet om huset kommer att godkännas eller ej. Tidigare bostadsministrar har ofta fått byggregler uppkallade efter sig, som friggebod och attefallshus. Men Sveriges befolkning behöver större villor, som till exempel Sverigehuset, för att få en dräglig levnadsstandard.
Därför vill jag fråga bostadsminister Andreas Carlson: Avser bostadsministern att verka för att typgodkända hus liknande Sverigehuset ska bli möjliga i Sverige? Och kommer vi att få se typgodkända Carlsonhus inom mandatperioden?
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Svaret som ges på frågan är bra. 50 000 är ändå en rimlig insats för att starta ett företag. Det krävs att man har ett visst kapital för att kunna driva en verksamhet och visa på en seriositet.
Annars finns risken att ett stort antal oseriösa företag startar, vilket får en mängd konsekvenser. Det är viktigt att ha ett visst grundkapital för att visa att man är seriös, att det finns en grundtanke och idé om vad man vill med företaget - att det är genomtänkt.
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Jag vill börja med att tacka statsrådet Margot Wallström för svaret på min interpellation om att verkställa erkännandet av Västsahara som en fri och självständig stat. Jag är glad för att regeringen ser positivt på frågan om det sahariska folkets rätt till självbestämmande och att regeringen ställer sig bakom FN:s ansträngningar för att hitta en rättvis, varaktig och ömsesidigt acceptabel lösning.
Jag har dock lite svårt att förstå vad det är som behöver ses över ytterligare när det gäller denna fråga. Den 5 december 2012 beslutade riksdagen att Sverige snarast bör erkänna Sahariska arabiska demokratiska republiken, Västsahara. Det är också uppenbart att den tidigare borgerliga regeringen med Carl Bildt i spetsen medvetet förhalat erkännandet trots riksdagens beslut.
Borde då inte den nuvarande regeringen, precis som när det gäller det utmärkta beslutet att erkänna Palestina, nu gå i spetsen och snarast verkställa det tidigare riksdagsbeslutet att erkänna Västsahara?
FN-styrkan Minurso, som sedan 1991 har till uppdrag att övervaka vapenvilan mellan Marocko och Front Polisario i Västsahara och att organisera en folkomröstning om territoriets framtid, har hittills förvägrats att genomföra sitt uppdrag, främst på grund av Marockos förhalande. Minurso är den enda fredsbevarande operation som inte har ansvar för att bevaka de mänskliga rättigheterna.
Jag vill därför passa på att fråga stadsrådet om Sverige är berett att verka i FN för att en särskild rapportör för mänskliga rättigheter i Västsahara inrättas samt om mänskliga rättigheter bör inkluderas i Minursos mandat. FN:s sekretariat har under de senaste månaderna förtydligat att Västsahara är ett icke-självstyrande territorium och att dess erkända företrädare Polisario ska jämställas med Marocko.
Ett svenskt erkännande är helt i linje med FN:s nya linje och kan ses som en förstärkning av denna. Vi har ju trots allt erkänt Marocko, även om det är en av världens hårdaste diktaturer. Som statsrådet känner till har konflikten i området pågått sedan 1975 då Västsahara ockuperades av Marocko - en ockupation som den internationella domstolen i Haag anser vara rättsvidrig.
I nästan 40 år har den västsahariska befolkningen levt i flyktingläger i Algeriet under väldigt svåra förhållanden samtidigt som deras släktingar i den ockuperade delen av landet lever under ständigt hot och betraktas som andra klassens invånare av den marockanska ockupationsmakten. Marocko har även byggt en mur genom landet för att dela befolkningen.
Västsahara har i dag erkänts av 84 stater i världen, dock ännu inte av något EU-land. Om Sverige nu går före skulle det sannolikt få efterföljare inom EU. Om inget händer finns en risk för att den fredliga processen avstannar och att den vapenvila som rått sedan 1992 bryts. Ett svenskt erkännande skulle innebära en positiv signal om hopp.
Jag vill fråga statsrådet: När kommer erkännandet? Marocko har på olika sätt försökt förhindra och sabotera FN:s ansträngningar att få fram en lösning. Kommer Sverige att intensifiera sina påtryckningar gentemot Marocko för att få till stånd en snabb lösning?
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Det är bra att regeringen tänker agera för att de mänskliga rättigheterna ska inkluderas i Minursos mandat. Ett svenskt erkännande av Västsahara kan som jag tidigare sade få fler länder att följa det svenska exemplet och påskynda den pågående processen för en folkomröstning om självständighet för Västsahara. Det främsta hindret har hitintills varit Marockos vägran och ständiga förhalningstaktik.
Jag vill återigen fråga om statsrådet kommer att agera på något sätt gentemot Marocko som tilldelades en så kallad avancerad status av EU 2008. Marocko är det partnerskapsland som får mest bidrag från EU och som EU satsar mest på av de nordafrikanska partnerskapsländerna. Mot den bakgrunden är Marocko i allra högsta grad mottagligt för påtryckningar från EU-länder.
Ockupationen av Västsahara kostar Marocko hundratals miljoner dollar varje år, samtidigt som det är det land som får mest bidrag från EU. Därmed hjälper Sverige indirekt till att upprätthålla Marockos ockupation av Västsahara.
Anser statsrådet att Sverige i EU bör ställa krav på att samtliga avtal som sluts med Marocko inte ska innefatta de ockuperade delarna? Jag hoppas att Sverige även fortsättningsvis ska verka i EU för att inga fiskeavtal som inkluderar västsahariska vatten ingås med Marocko samt att EU när det gäller all handel med Marocko konsekvent utesluter varor från Västsahara.
Kommer statsrådet också att verka för att associationsavtalet mellan EU och Marocko upphävs så länge Marocko inte bidrar till en fredlig politisk lösning av Västsaharakonflikten? Det kan ske med hänvisning till avtalets andra artikel, som talar om respekt för demokratiska principer och grundläggande mänskliga rättigheter. Jag är glad att Sveriges regering tänker öka stödet till de sahariska flyktinglägren. Situationen beskrevs redan för två år sedan som mycket akut.
Som statsrådet säkert känner till lever de västsahariska flyktingarna under mycket svåra förhållanden i Saharas öken utanför Tindouf i Algeriet. Jag har besökt lägren vid två tillfällen och med egna ögon sett hur man är helt beroende av stöd utifrån för sin överlevnad. Under de senaste åren har biståndet från EU och FN varit instabilt. Flyktingarna befarar att biståndet kommer att användas som ett politiskt påtryckningsmedel för att tvinga dem att ge upp sin kamp för ett självständigt Västsahara.
Den ekonomiska krisen i södra Europa har inneburit att stora humanitära stöd från främst spanska organisationer har minskat drastiskt, vilket ledde till att västsahariska Röda Halvmånen vädjade om internationellt stöd redan 2012. Ett snabbt svenskt erkännande av Västsahara skulle bidra till att minska det mänskliga lidandet.
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Jag vill börja med att tacka statsrådet Per Bolund för svaret på min interpellation om snabblån eller så kallade sms-lån. Jag är också glad över att statsrådet tar frågan på stort allvar och att han är angelägen om att följa frågan samt vidta ytterligare åtgärder om så behövs. Antalet snabblåneföretag som tillhandahåller tjänster med så kallade sms-lån har mer än fördubblats under de senaste fem åren; det känner statsrådet naturligtvis till.
Snabblånen är också en bidragande orsak till problemen med skuldsättning hos såväl vuxna som unga, och de är inte sällan inkörsporten till överskuldsättning. Enligt kronofogdens statistik ligger antalet obetalda snabblån kvar på en skrämmande hög nivå. Trots politiska åtgärder i olika steg under de senaste åren har relativt lite hänt.
Utsatta konsumenter fortsätter att hamna i skuldfällan i oacceptabelt höga tal. Så länge det är möjligt att ta sms-lån och andra snabblån anser Vänsterpartiet att det behöver vidtas åtgärder för att motverka risken att enskilda konsumenter blir överskuldsatta och hamnar i en skuldfälla. En viktig förutsättning för ett starkt konsumentskydd är väl fungerande regelverk och tillsyn över att reglerna följs.
Vänsterpartiet har förutom att vi har drivit på olika regeländringar länge ansett att det krävs en effektiv tillsyn för att befintliga regler om konsumentkrediter ska ges ordentlig effekt.
I syfte att skärpa snabblånemarknaden gavs Finansinspektionen, precis som statsrådet nämnde, i uppdrag att från den 1 juli 2014 utöva tillsyn över alla företag som lämnar eller förmedlar krediter till konsumenter. I samband med det har Finansinspektionen även tagit fram nya föreskrifter och fått möjligheter att ställa krav på snabblåneföretagen. Detta är självklart mycket positivt.
Regeringen behöver dock se över vilka ytterligare möjligheter som måste vidtas för att man ska komma till rätta med de många gånger skyhöga, ockerliknande räntorna vid snabba lån. Ett sätt kan vara att införa ett tak för högsta tillåtna räntesats för konsumentkrediter liknande det som i dag finns i Finland. Statsrådet svarar att det finns lagstiftning för att komma till rätta med ocker och oskäliga lånevillkor.
Men det är uppenbart att den nuvarande lagstiftningen inte är tillräcklig. Kostnaderna för snabblån är oftast skyhöga jämfört med andra krediter. Det är ofta en ränta som måste betecknas som ocker. Det är ovärdigt ett modernt, civiliserat samhälle att år efter år acceptera så höga räntor. Någon form av räntetak finns i dag i mer än hälften av EU:s medlemsländer. Det har haft bevisat snabb effekt.
Avser statsrådet att införa ett liknande räntetak för snabblån även i Sverige? Kreditföretag som erbjuder snabba lån eller sms-lån har ofta vilseledande marknadsföring där man inte på ett tydligt sätt informerar om riskerna med dessa lån och vad de kan komma att innebära för den enskildes ekonomi. Jag välkomnar därför att regeringen nu tänker ge Konsumentombudsmannen effektivare sanktionsmöjligheter.
Men borde det inte vara ännu klokare att helt enkelt förbjuda snabblånen i deras nuvarande form? Vad anser statsrådet om att införa ett förbud mot snabblån?
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Jag håller med om att flera av de åtgärder som regeringen har vidtagit och kommer att föreslå absolut är bra åtgärder. Jag tror dock inte att de är tillräckliga. Ett förbud mot snabblån skulle tveklöst gynna de konsumenter som är mest utsatta i samhället. Det är dessa grupper som oftast hamnar hos kronofogden på grund av att man tagit ett mindre lån som sedan har vuxit, och för att klara det tar man ytterligare ett lån. Sedan är man fast i lånefällan.
Jag läste till exempel om en ung ensamstående mamma som tog sms-lån för att betala blöjor åt sitt barn och sedan hamnade i skuldfällan. Varje dag hamnar 160 människor hos kronofogden på grund av obetalda sms-lån. Det visar statistik från första halvåret i år. Aldrig tidigare har så många hamnat i problem på grund av snabblån, enligt kronofogden. I flera år har kronofogden, Konsumentverket och många andra varnat för den här typen av lån och det som följer med dem.
Det finns ett flertal problem med snabblånen. Dessa lån tas företrädesvis av hushåll med jämförelsevis svag ekonomi och kan i värsta fall leda till att konsumenterna hamnar i en skuldfälla. Vissa snabblåneföretag har som affärsmodell att låna ut pengar till konsumenter som inte har tillräcklig återbetalningsförmåga.
Marknadsföringen inriktas dessutom ofta mycket aktivt mot grupper med svag ekonomi och bidrar generellt till ett kortsiktigt ekonomiskt tänkande i samhället. Det som många tar som en lösning på ett ekonomiskt problem blir i stället en port in i djupare skuldsättning. Så var det för de 29 134 människor som under första halvåret i år inte klarade av att betala sina snabblån. Det är inte bara många fler än förra året.
Det är fler än någonsin. Branschen växer, och det finns fler tillfällen än någonsin att ta ett snabblån. Det som tidigare kunde räknas som en motorväg in i skuldfällan kan i dag räknas som en autobahn. Snabbheten med vilken man kan få pengarna kan leda till ogenomtänkt konsumtion, till exempel spelande och krogbesök kvällstid och nattetid. I kronofogdens och Konsumentverkets rapport SMS-lån.
E n kartläggning av unga vuxnas erfarenheter angav nästan hälften av de tillfrågade att de inte skulle ha tagit ett sms-lån om de hade fått vänta ett dygn eller längre. En snabb tryckning på mobilen i ett obetänkt ögonblick kan leda till ekonomiska problem som kan få förödande konsekvenser för den drabbade.
Att i storleksordningen 50 000 nya ärenden per år inkommer till kronofogden visar att samhället måste agera kraftfullt och snabbt och på allvar ifrågasätta snabblånens existens. Det måste vara viktigare att skydda konsumenterna i den här frågan än att skydda snabblåneföretagen.
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Tack för en bra debatt! Jag vill med den visa hur snabblånen får konsekvenser för de konsumenter i samhället som är mest utsatta. Jag är glad över att Per Bolund tar den här frågan på allra största allvar och är beredd att gå vidare om ytterligare åtgärder behövs. Men jag är fortfarande övertygad om att snabblånen inte behövs över huvud taget i samhället. Jag tror att vi klarar oss alldeles utmärkt utan dem.
Det gjorde vi före 2006 - bara några år sedan. Jag ser fram emot en fortsatt debatt i den här frågan, och jag kommer att följa den vidare.
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Jag vill börja med att tacka finansmarknads- och konsumentminister Per Bolund för svaret på min interpellation om vikten av att genomföra en barnkonsekvensanalys när det gäller överskuldsättning och även se på vilka förbättringar regeringen eventuellt planerar att göra när det gäller barn och unga som lever i familjer med överskuldsättning.
Jag är mycket glad över att regeringen anser att frågan om överskuldsättning är högt prioriterad och välkomnar också att regeringen avser att återkomma i höst med en strategi runt överskuldsättning. Överskuldsättning är en katastrof för dem som drabbas, särskilt för dem som fastnar i skuldfällan under mycket lång tid, så kallade evighetsgäldenärer.
Anledningen till överskuldsättning varierar självklart, men ofta beror det på en personlig tragedi. Det kan vara sjukdom, arbetslöshet, konkurs och skilsmässa. Tyvärr ser vi att antalet personer som hamnar hos kronofogden ökar, vilket också blir kostsamt för samhället. Enligt kronofogden kostar överskuldsättning samhället 30-50 miljarder kronor årligen i form av ökad ohälsa bland skuldsatta.
En grupp som drabbas orättvist hårt av överskuldsättning är just barn. Men tyvärr har de utredningar som har gjorts hittills om överskuldsättning inte tillräckligt analyserat vilka konsekvenserna blir för barn och unga, som kan komma att leva under knappa ekonomiska förhållanden under många år, kanske under hela barndomen.
När man gör en barnkonsekvensanalys är det viktigt att se hur överskuldsättning drabbar barn både indirekt och direkt. Trots att mycket har gjorts för att minska risken för att barn ska bli skuldsatta, till exempel genom förändringar i föräldrabalken, händer det fortfarande att barn blir skuldsatta inom några områden och hamnar hos kronofogden. Det borde inte behöva hända i Sverige i dag.
De flesta barn drabbas dock indirekt av överskuldsättning genom att de lever i en familj där en förälder eller båda föräldrarna är överskuldsatta. Närmare 40 procent av alla skuldsaneringsgäldenärer har enligt den statliga utredningen Ut ur skuldfällan hemmavarande barn. Många av de barnen förvägras rätten att leva normala liv.
Det kan handla om att familjen inte har råd att köpa fotbollsskor, så att barnen inte kan vara med och spela fotboll, att barnen inte kan spela ett instrument därför att familjen inte har råd med avgiften till musikskolan eller att barnen inte har råd att gå och fika med sina kompisar eller gå på bio. Så enkla saker kan det handla om - sådant som kostar pengar, fritidsaktiviteter.
Jag ser det som helt nödvändigt att hitta möjligheter att kompensera barn i överskuldsatta familjer så att de kan leva ett normalt och drägligt liv, precis som sina kompisar. Jag är därför glad att Per Bolund i sitt svar säger att det i flera av de utredningar som kommer att ligga till grund för strategin mot överskuldsättning ingår att belysa konsekvenserna för barn.
Det är oerhört viktigt att man gör en total översyn av hur barn drabbas i samband med överskuldsättning, så att man skapar sig en bra helhetsbild. Kan statsrådet lova att man gör en sådan total och övergripande barnkonsekvensanalys i samband med utredningen om överskuldsättning?
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Som jag sa tidigare håller jag naturligtvis med om hur oerhört viktigt det förebyggande arbetet är, inte minst på kommunal nivå. Här finns mycket kvar att göra, kanske också när det gäller utbildning inom skolan. Jag vill tacka för en bra interpellationsdebatt, och jag ser fram emot att fortsätta denna otroligt viktiga diskussion om överskuldsättning och särskilt om hur barn drabbas i samband med överskuldsättning. Det är mycket glädjande att ministern tar denna fråga på allra största allvar.
Jag hoppas att utredningen verkligen kommer att ta det krafttag och helhetsgrepp som är helt nödvändigt för att stärka och stötta barn i överskuldsatta familjer och se till att barn över huvud taget inte kan bli skuldsatta i framtiden.
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Tack för att du försöker besvara min fråga, Ola! Jag kan konstatera att Alliansen är oense i frågan. Moderaterna, till exempel, tycker att frågan är så viktig att de till och med vill öka anslaget till både Allmänna reklamationsnämnden och Konsumentverket medan Centern vill skära ned. Om man skär ned på dessa områden kommer det att drabba konsumenterna i slutändan.
Som jag beskrev i mitt anförande har Allmänna reklamationsnämnden fått en rad nya uppdrag på sitt bord eftersom EU-direktiven har ändrats. Man kommer alltså att hantera en mängd nya frågor som man inte hanterar i dag. Redan i dag har man, som man själv säger, en väldigt lång kö när det gäller ärenden. Det skulle bli en alldeles oacceptabelt lång kö om man inte får extra resurser, vilket man kommer att behöva för att anställa ny personal, konsumentutveckla och så vidare.
Vi har sett hur Hallå konsument får otroligt många frågor, och intresset för tjänsten är stort. Också där behövs ett stort tillskott för att hjälpa framför allt utsatta konsumenter.
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Vänsterpartiet vill gärna värna småföretagare också. Jag ser inte att det står i motsättning till att värna konsumenterna. Om man inte går med på det ökade stödet till ARN och Konsumentverket innebär det ändå i praktiken en nedskärning, Ola. Verken har ju fått nya arbetsuppgifter som kommer att kräva extra resurser om de ska klara av dem på ett bra sätt och kunna stödja konsumenterna på ett bra sätt.
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Jag vill först tacka ministern för en intressant inledning, och sedan har jag några kompletterande frågor som jag också tog upp i mitt anförande. Jag undrar om ministern anser att det är nödvändigt att se över det lokala stödet när det gäller konsumentvägledning så att konsumenter garanteras ett likvärdigt stöd över hela landet.
Det finns indikationer på att flera kommuner har tagit inrättandet av Hallå konsument som en förevändning att lägga ned den kommunala konsumentvägledningen, vilket naturligtvis inte var meningen. Min andra fråga handlar om preskriptionstid för de så kallade evighetsgäldenärerna. Det föreslås i utredningen Överskuldsättning i kreditsamhället ? att man ska införa preskriptionstid för skulder motsvarande det system som finns i Finland.
Vad har ministern för uppfattning i den frågan? Slutligen vill jag också ställa en fråga som handlar om barn i överskuldsatta familjer. Tänker man göra en total barnkonsekvensanalys för att se hur barn drabbas i överskuldsatta familjer?
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Jag tackar ministern så mycket för svaren. Jag är glad för att vi delar uppfattningen när det gäller betydelsen av den kommunala konsumentvägledningen. Tyvärr har flera kommuner nyligen lagt ned sin konsumentvägledning. Det är 20-30 kommuner som inte har någon konsumentvägledning över huvud taget.
Jag tycker att det här visar på att vi behöver se över hur den kommunala konsumentvägledningen fungerar och ser ut för att vi ska få en likvärdighet över hela landet och i förlängningen vidta åtgärder om det behövs. Preskriptionstiden är oerhört viktig för de här människorna som sitter fast i skuldfällan år efter år och kanske har barn som under hela sin uppväxt får leva i skuldsättning.
För att de ska komma ur den här spiralen, känna framtidstro och börja med rehabilitering tror jag att det är helt nödvändigt att införa en preskriptionstid. I Finland har man två olika, 15 eller 20 år, vilket jag tycker kan vara rimligt. När det gäller barn och unga i överskuldsatta familjer är det av allra största vikt att vi värnar dem.
Lotta Johnsson Fornarve (V):
I propositionen föreslår regeringen lagändringar som bland annat gör det enklare för mindre företag att redovisa. Vänsterpartiet välkomnar förslaget, som innebär att regelkrånglet minskar för framför allt mindre företag. Regelverket blir också tydligare, vilket kommer att minska den många gånger betungande administrativa bördan, särskilt för småföretag.
Vänsterpartiet instämmer också i utskottets svar på den motion som lyfts i anslutning till förslaget, där utskottet inte har någon annan uppfattning än motionärerna vad gäller att det finns ett behov av att pröva möjligheterna att göra ytterligare lättnader i framtiden. Vänsterpartiet välkomnar särskilt förslagen om ett helt nytt regelverk angående rapportering av betalningar till regeringar från företag som är verksamma i utvinningsindustrin, till exempel när det gäller olja, kol och mineraler, eller inom avverkning av naturskog.
Förslaget är en anpassning till EU:s direktiv om öppenhet och redovisning, land för land. Reglerna innebär att företag som är verksamt inom utvinningsindustrin eller med avverkning av naturskog ska upprätta en särskild rapport över de betalningar som gjorts för rätten att utvinna värdefulla naturtillgångar.
Betalningar från utvinningsindustrin eller den industri som sysslar med avverkning av primärskog kan utgöra en väsentlig andel av ett lands inkomster, särskilt för resursrika utvecklingsländer. Utvecklingsländer har ett stort underskott av pengar. Samtidigt flödar hundratals miljarder dollar per år ut ur utvecklingsländer, både på laglig och på olaglig väg, genom skatteflykt.
Stora summor försvinner också genom korruption - pengar som hade kunnat användas för att bekämpa fattigdom eller mödradödlighet eller för en ökad demokratisk utveckling. De nya reglerna om rapportering och öppenhet som nu föreslås innebär ett steg i rätt riktning för att komma till rätta med skatteflykt från framför allt fattiga länder i tredje världen och kan bidra till att minska ländernas problem med korruption, fattigdom och konflikter.
Jag hoppas att direktivet kommer att följas av ytterligare direktiv som innefattar större företag inom alla områden, inte bara inom utvinningsindustrin. Det är dock viktigt att de nya reglerna efterlevs, och för detta är öppenheten oerhört central. Det är därför viktigt att redovisningen blir offentlig i ett format som är tillgängligt online, och i enlighet med de offentlighetsprinciper som Sveriges regering ställt sig bakom genom open government.
Det är också viktigt att det blir kännbart för företagen som bryter mot regelverket. Därför måste sanktioner vara effektiva och avskräckande, inte bara i form av en liten bötessumma, i de fall företag döljer information eller gör en missledande rapportering. Jag anser också att man kan fundera lite över att belopp under 860 000 undantagits, ett belopp som jag tycker är ganska högt satt. Jag ser dock som helhet förslaget som positivt och ett steg i rätt riktning.
Det finns dock anledning att noga följa hur de nya reglerna efterlevs i framtiden. Jag vill yrka bifall till utskottets förslag.