KBLab/rixvox huggingface dataset:
Saila Quicklund (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Min fråga till statsrådet var alltså: När avser ministern och regeringen att hörsamma riksdagens uppmaning att återkomma med förslag om fler idrottstimmar i skolan? Det är också ett tillkännagivande som ligger till grund för frågeställningen. Jag får inget svar i interpellationssvaret från statsrådet. Kanske kommer det fram under debatten - vi får se.
Vidare säger statsrådet att han instämmer i att det är viktigt att barn och ungdomar ges goda möjligheter till fysisk aktivitet, att det är viktigt att motverka stillasittande bland barn och att det också är av stor vikt för att eleverna ska få goda kunskapsresultat, vilket är helt riktigt. Där är vi helt överens.
Men statsrådet visar, herr talman, inte det här i aktiv handling, eftersom regeringen valde att aktivt rösta nej här i riksdagen till fler timmar i idrott och hälsa, vilket förvånar mig mycket med tanke på de stora folkhälsoutmaningar vi har i samhället.
Vidare lyfter ministern fram att det står i läroplanen för grundskolan att skolan ska sträva efter att erbjuda alla elever daglig fysisk aktivitet inom ramen för hela skoldagen. Vi vet ju att detta uppenbarligen inte fungerar. Min fråga blir därför: Vilken åtgärd avser ministern att vidta för att få detta, som är så viktigt, att fungera?
I svaret säger ministern: "Att enbart utöka undervisningstiden i idrott och hälsa är en mycket omfattande reform som riskerar att missa målet." Jag undrar då om regeringen backar därför att det är en stor och omfattande reform. Det finns andra reformer som regeringen nu vill genomföra, till exempel den så kallade regionreformen, som är mycket större än den här.
Att vi inte ska införa fler idrottstimmar i skolan på grund av att det är en stor och omfattande reform kan för mig kännas lite märkligt. Vad menar man med att det är "en mycket omfattande reform som riskerar att missa målet"? Regeringen lägger 200 miljoner till skolhälsovården, vilket är bra. Det gör också Moderaterna i sin budget. Det är rätt att göra så, men det är också viktigt med det förebyggande arbetet.
Skolhälsovården träffar oftast eleverna när det redan har uppstått problem, så kombinationen tycker jag är viktig där. Ministern säger: "Jag har tidigare konstaterat att frågan om betydelsen av att flickor och pojkar rör på sig är bredare än skolidrotten." Ja, det är också helt riktigt. Men skolidrotten är väldigt viktig.
Det som idrottsrörelsen utför varje dag är fantastiskt, men som komplement måste vi utöka skolidrottstimmarna.
Moderaterna har ett förslag om idrott på fritis för att man ska kunna kombinera 100 fler timmar idrott inom grundskolan med idrott på fritis för att nå elever som inte har kulturen med sig eller ekonomiska möjligheter att vara delaktiga i en idrottsförening.
Min fråga till ministern blir: Varför vill inte ministern investera - jag kallar det för en investering - i våra barns och elevers välmående och framgång i skolan?
Saila Quicklund (M):
Jasenko Omanovic lyfter fram idrottsrörelsen, och som idrottspolitisk talesperson kan jag inte annat än att hålla med om den viktiga betydelsen av idrotten och det fantastiska arbete som utförs i våra idrottsföreningar. Men det är inte svart eller vitt, och för övrigt lägger Moderaterna 55 miljoner mer än regeringen på just anslaget Idrott.
Att det är viktigt med kombinationen skola och idrottsrörelse lyfte jag fram i mitt förra inlägg. Regeringen framhåller ensidigt idrottens betydelse, men jag vill som sagt se en kombination.
Vi har varit inne på att forskningsresultat visar att fysisk aktivitet har betydelse för barns resultat i skolan. Ett bra exempel är just Bunkefloprojektet. Det är ett samverkansprojekt mellan skola, idrottsförening och forskning. I elevgruppen som hade mer fysisk aktivitet uppnådde 96 procent behörighet till gymnasieskolan.
I den grupp som fick mindre motion uppnådde 86 procent behörighet, alltså 10 procentenheter färre. Moderaterna vill att fler elever ska må bättre och lära sig mer i skolan. I vår plan för en modern kunskapsskola är det därför också viktigt och självklart att investera i mer undervisningstid i lågstadiet, mer matte i högstadiet, bättre betalda lärare och mer idrott i skolan.
Forskning har ju visat att rörelse och idrott hänger tätt ihop med elevernas välmående och lärande i skolan. Enligt en internationell jämförelse får andra länders grundskoleelever betydligt fler idrottstimmar än de svenska eleverna. Flest idrottstimmar får de franska eleverna, som har hela 108 timmar skolidrott per skolår i grundskolan.
Sverige har 56, så det är väldigt stora skillnader. Detta betyder att det endast är sju nationer som har mindre idrott i skolan än vad vi i Sverige har. Detta vill vi moderater ändra på. Tillsammans med Alliansen driver vi därför gemensamt, med en majoritet i Sveriges riksdag, att antalet timmar i idrott och hälsa ska ökas från 500 till 600 timmar.
När riksdagen i våras röstade i denna plenisal om den 20-procentiga utökning av skolidrotten som detta skulle ge röstade Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet ofattbart nog nej.
Om ministern nu kan hålla med om att det är viktigt med barns fysiska aktivitet och så vidare, varför vill han inte investera i våra barns och elevers välmående och framgång i skolan?
Saila Quicklund (M):
Jag väljer att lyfta fram folkhälsoperspektivet i denna diskussion. Världshälsoorganisationen har påpekat att det i dag dör fler människor på grund av fetma än av svält och undernäring. I Sverige beräknas ungefär 800 000 personer lida av fetma. Nästan en fjärdedel av alla tioåringar är överviktiga.
Diabetesförbundet brukar säga att ca 450 000 människor i Sverige har diabetes och att 7 000-8 000 av de 50 000 som har diabetes typ 1 är barn. Antalet barn med diabetes typ 1 har fördubblats sedan 1990-talet. Det är allvarliga siffror.
Ca 1 miljon svenskar i arbetsför ålder drabbas någon gång av någon form av psykisk ohälsa, och närmare en av två kommer någon gång i livet att drabbas av detta. Kostnaderna för psykisk ohälsa i Sverige uppskattas till ungefär 70 miljarder kronor per år - 2 procent av bnp. Psykisk ohälsa är den vanligaste orsaken till sjukskrivning i Sverige.
Detta är viktigt att beakta i denna diskussion, och skolan är fortsatt en viktig arena för folkhälsan i landet. Avslutningsvis vill jag säga att jag fortfarande inte har fått något tydligt svar på den fråga som jag ställde till statsrådet. Varför jag inte får det vet jag inte. Men jag kommer självklart att följa denna diskussion, och vi kommer säkert att mötas i något sammanhang.
Det ligger ett tillkännagivande till grund för detta, och det är viktigt att det kommer ett svar tillbaka.
Saila Quicklund (M):
Jämtlandsmoderaternas - och jag poängterar att det är Jämtlandsmoderaternas - förslag till en bättre och mer jämlik sjukvård är att förstatliga specialistsjukvården. Civilministern svarar att en mycket stor del av remissinstanserna ser ett behov av en ändrad läns- och landstingsindelning. Hur stor då? säger jag. Är det folkets röst?
Vi har sju folkinitiativ och många starka åsikter mot en regionreform ute i landet. Beaktar inte ministern detta? Fru talman! Nu måste jag få ett svar. Återigen: Varför har regeringen så bråttom med att genomföra en reform att man inte kan ta sig tid att vänta in de folkomröstningsinitiativ som pågår i landet?
Vi får aldrig glömma att vi företräder våra väljare, och det är deras talan vi för. Elitpolitikerprojekt, har förslaget kallats många gånger. Jag känner en frustration, eller jag blir rättare sagt bestört, när jag hör detta ord. Vad känner civilministern för detta? Är det så här regeringen ska fortsätta att arbeta? Ska partiet gå före folkets vilja? Tror regeringen att människor vill att politiken ska fungera så här?
I Norrland har vi många kommuner och landsting som styrs av Socialdemokraterna, alltså där Socialdemokraterna sitter i majoritet. Självklart färgar det remissvaren till Indelningskommittén från dessa områden när vi vet att Socialdemokraterna är ensidigt för en regionreform. Orsaken till reformivern är också nyligen presenterad: Fem av sex regioner får rödgröna styren. Så säkrar man framtiden för dessa partier.
Källan till detta är Dagens Samhälle, och beräkningen är gjord utifrån 2014 års val. Man kan ha olika åsikter i sakfrågor. Det kan vara sunt, och så fungerar demokratin. En demokrati innebär dock att människor ska ha inflytande, bli lyssnade på och vara delaktiga i beslut. Regeringen går inte i den riktningen i den här frågan.
Om man inte vill erkänna eller till och med motarbetar människors möjligheter att bli lyssnade på, som i det här exemplet där man inte väntar in folkomröstningar ute i landet, känner jag en stor oro för hur regeringen arbetar i demokratihänseende. Jag har en fråga till ministern. Civilministern svarar att åsikterna om just de föreslagna indelningarna och tidpunkten för ikraftträdande till viss del går isär.
Till viss del? Med de starka reaktioner vi ser i landet mot en regionreform önskar jag att ministern är mer precis än så. Jag önskar att ministern vidareutvecklar detta.
Saila Quicklund (M):
Jag vill ytterligare förtydliga att det är Jämtlandsmoderaterna som har åsikten att vi vill undersöka förutsättningarna för ett förstatligande av specialistsjukvården. Jag kan konstatera att jag fortfarande inte har fått svar på de frågor jag vill ha svar på och har ställt här i dag om varför ministern inte vill lyssna på medborgarna där ute. Varför denna brådska för att få igenom den här reformen? Varför kan inte ett val få passera först?
Jag kan också konstatera att sakliga och bra motiv till en regionreform saknas. Konsekvensanalyserna saknas. Medborgardialogen och underifrånperspektivet saknas. Förståelse för de långa avstånden och vad detta innebär för oss som bor i norr saknas. Stödet från länsstyrelserna, alltså regeringens förlängda arm, saknas. Näringslivets stöd saknas.
Förståelsen för att den bästa vården i Sverige inte finns i våra storregioner saknas. Förståelsen för att man inte kan finna samband mellan regional folkmängd och tillväxttakt saknas. Jag är stolt över Moderaternas ställningstagande i regionfrågan där underifrånperspektivet är centralt. Det blir ett nej om man inte som medborgare får yttra sig i den här frågan.
Jag vill även uppmana alla län som är motståndare till regionreformen att fortsätta visa sin åsikt. Ingenting är klart förrän beslutet har tagits här i riksdagens kammare, och jag hoppas att de folkinitiativ som nu har startat fortsätter arbetet för en folkomröstning.
I stället för att rita nya kartor mot människors vilja tycker jag att vi ska fokusera på att få en fungerande välfärd med fokus på sjukvård, service och regional utveckling så att våra medborgare får valuta för sina skattepengar. Min sista uppmaning i dag blir att inget län ska tvingas in i en regionbildning mot sin vilja. Med de orden, fru talman, vill jag tacka civilministern för debatten.
Saila Quicklund (M):
Min fråga går till vikarierande idrottsminister Annika Strandhäll. Riksdagen beslutade i januari 2015 att följa upp den statliga idrottspolitiken med inriktning på barn och ungdomar. Regeringen ska enligt budgetlagen lämna en redovisning av de resultat som uppnåtts i verksamheterna i förhållande till de mål som riksdagen har beslutat om. Utvärderingen visar att regeringens rapportering till riksdagen behöver förbättras.
Det påpekade också Riksrevisionen så tidigt som 2004. Riksdagen har även till regeringen lämnat ett tillkännagivande som innebär att en förbättring måste ske på det här området. Vi kan dock se att bristerna i allra högsta grad kvarstår. Hur avser regeringen att agera för att förbättra återrapporteringen från regeringen till riksdagen vad gäller idrottsstödet?
Saila Quicklund (M):
Idrottens samhällsnytta är enorm, inte minst i tider med stora integrations- och folkhälsoutmaningar. Dock kvarstår det som jag sa: att regeringens rapportering till riksdagen måste bli bättre.
Rapporteringen behöver också - för att komplettera ytterligare - bland annat möjliggöra bedömning av om bidragen har fördelats med utgångspunkt i de mål och syften som är fastställda av både riksdagen och regeringen.
Saila Quicklund (M):
Mattias Vepsä beskriver regeringens stora satsningar på idrotten. Men han glömmer att nämna reformer som slår hårt mot idrottsrörelsen. Regeringen har aviserat att man vill införa en flygskatt. Vi vet att idrottslag inom mängder av olika idrottsgrenar reser väldigt mycket.
De har också varit högljudda med att detta kommer att slå oerhört hårt mot deras ekonomier. I vissa sammanhang pratar vi om flera hundra tusen kronor i ökade resekostnader, och regeringen har även aviserat att man vill höja bensin- och dieselskatten. Jag bor i Jämtlands län.
I Hammerdal sju mil utanför Östersund har den lilla föreningen lagts ned, men många av idrottsutövarna, inte minst barn och ungdomar, vill ändå fortsätta med idrotten och åker därför 14 mil per träningstillfälle. Det är klart att det slår väldigt hårt mot enskilda familjer som vill fortsätta med idrotten.
Alliansregeringen införde 2014 fritidspengen som också var en möjlighet för socioekonomiskt svaga grupper att få ett bidrag. Det handlade om 3 000 kronor per år till de föräldrar som hade gått på försörjningsstöd i minst sex månader. Det är klart att bidraget var viktigt för dessa familjer. Vi må ha samma summa i budgeten, men ni tar med ena handen och ger med den andra.
Det blir kontraproduktivt, och min fråga till Mattias Vepsä är: Varför motverkar regeringen barns och ungdomars möjligheter till idrottsutövande via skattehöjningar?
Saila Quicklund (M):
Mattias Vepsäs ord håller inte ihop. Han talar om delaktighet, gemenskap och om hur viktigt det är med mer idrott. Samtidigt motverkar man idrottsrörelsen och att människor ska kunna utöva idrott. Alliansen fick efter ett tillkännagivande till slut igenom 100 idrottstimmar mer i skolan. Det var ett stort motstånd kring detta, och jag hade många debatter mot idrottsministern som sa att nej, vi ska inte införa det här.
Men med hjälp av tillkännagivandet gjordes det. Socialdemokraternas politik håller alltså inte ihop när det gäller det här. Kulturutskottets utvärdering av statens idrottspolitiska mål visade just att det är socioekonomiskt svaga familjer som hindras från att idrotta på grund av att ekonomin inte tillåter det. Jag har nämnt fritidspengen som en viktig del. Vi ser att folkhälsoutmaningarna är större än någonsin.
Jag nämnde i mitt anförande att den psykiska ohälsan har ökat med 159 procent och att vi i dag i större utsträckning dör i fetma och övervikt än av undernäring. Det här kostar 70 miljarder kronor per år. Idrotten är nyckeln till gemenskap, glädje, folkhälsa och så vidare. Därför är det ofattbart att regeringen väljer att föra en politik som är kontraproduktiv och där den högra handen inte vet vad den vänstra gör.
Jag måste återigen fråga: Hur motiverar Mattias Vepsä denna kontraproduktiva politik?
Saila Quicklund (M):
Jag måste replikera på Peter Johnssons uttalande om att vi ska hålla en armlängds avstånd till idrottsrörelsen. Till saken hör att Peter Johnsson själv har suttit med i en utvärderingsgrupp här i riksdagen där vi var helt eniga, samtliga partier utom V som inte kunde närvara.
Där beslutade vi, Peter Johnsson inkluderad, att vi skulle göra en översyn av statens stöd till idrotten. Det var det som var ämnet för den här gruppen, och det gällde främst barn och ungdomar. Peter Johnsson uttryckte som alla vi andra att det här var jätteviktigt och att en översyn behövdes. Vi skulle ha en bra dialog med RF.
Till saken hör också att vi redan i dag har styrda medel till arbete mot dopning, till lokalt aktivitetsstöd, integrationen, socialt utsatta områden med mera. De har kommit till stånd i en dialog mellan regeringen och Riksidrottsförbundet.
Vill Peter Johnsson riva upp det här nu och kritisera tidigare alliansregeringar som faktiskt har fått det här till stånd? Vilken myndighet eller organisation får 2 miljarder kronor in blanco att göra vad den vill med? Är det vad Socialdemokraterna och Peter Johnsson nu driver på för? Det undrar jag.
Det ska finnas en mycket bra dialog mellan Riksidrottsförbundet och staten om den samhällsbärare som idrotten faktiskt är. Den är en fantastisk samhällsbärare. Tillsammans ska vi också skapa mål och syften för det här. Vi tog ett riksdagsbeslut 2009 om att det är riksdagen som beslutar om mål och syften för idrottsrörelsen och statens medel för den. Är det det beslutet som Peter Johnsson vill riva upp här i dag?
Saila Quicklund (M):
100 fler timmar idrott i skolan var ett stort och viktigt önskemål från Alliansen, eftersom vi har enormt stora folkhälsoutmaningar just nu. Regeringspartierna stretade verkligen emot, vilket är helt ofattbart med tanke på de utmaningar vi har. Riksidrottsförbundet stöder oss, självklart också idrottsrörelsen. Forskningen stöder oss.
Idrott och fysisk aktivitet i skolan leder till mängder av bra resultat. Men regeringspartierna ville inte gå med på det. Tack vare tillkännagivandet från Alliansen kunde vi driva igenom 100 fler timmar idrott i skolan. Det är en bra början. Det räcker inte. Det är inte tillräckligt. Men det är en bra början. Regeringen sa länge nej till det.
Det blev också ett tillkännagivande, tillsammans med kritik från Riksrevisionen, när det gäller att regeringen inte för tillbaka resultatredovisning av de effekter som statens medel till idrotten har fört med sig. Riksrevisionen tycker också att det bör förbättras.
Självklart har Peter Johnsson också, i sin utvärdering av statens stöd till idrotten, varit med och tyckt att det är rätt och riktigt. I dag står Peter Johnsson och säger något helt annat. Peter Johnsson var en i gruppen som tyckte det, men nu hör vi något annat.
En stor kritik är alltså att regeringen inte har rapporterat om effekterna av stödet till idrotten. Och den stora förloraren på det är idrotten. Vi behöver visa vilken samhällsnytta den faktiskt leder till. Det skulle i sin tur kanske innebära att det kunde komma mer resurser. Det vet vi inte, och jag kan inte lova det här i dag. Men de tillkännagivanden som har kommit är viktiga.
Saila Quicklund (M):
Jag vill tacka statsrådet för svaret. Frågan om bildandet av en nationell, oberoende antidopningsorganisation har varit uppe flera gånger. Då har ministerns dåvarande kollega, Gabriel Wikström, svarat. Det är en angelägen fråga ur många aspekter.
Bildandet av en sådan organisation handlar till stor del om idrottens trovärdighet. Det handlar också om svensk idrotts totala trovärdighet. Dopningen har också spridit sig utanför idrotten. Den är faktiskt större utanför idrotten.
Intaget av dopningspreparat i syfte att nå de effekterna är också ett folkhälsoproblem, ett samhällsproblem. Men det finns också oerhört många skadliga kosttillskott som formligen okontrollerat väller in i landet och på marknaden. Vissa saker i ministerns svar kan tolkas positivt. Det gläder mig.
Ministern talar om ökad samordning av de resurser som staten ger till antidopningen, inom elitidrotten och inom motionsidrotten. Det är bra att bägge sidorna finns där. Hon säger att "det är en samordning av insatserna som bör komma även andra delar av samhället till del". Jag tolkar det som att ministern har förstått att det handlar om idrotten men också folkhälsoaspekten.
Det är riktigt bra att "regeringen bedömer att det sammantaget bör ge ett aktivt mervärde i kvalitet, effektivitet och tillgänglighet av insatser mot dopning". Ministern säger också: "Därtill kan svenska idrottsaktivas och ledares trovärdighet säkerställas internationellt" och att det kan stärka tilltron till svensk idrotts antidopningsarbete.
Det jag saknar är ännu mer tydlighet om att det är ett samhällsproblem, ett folkhälsoproblem. Det är det mest centrala och viktigaste i dagsläget. Ministern får gärna kommentera denna otydlighet så att man säkerställer att fokus inte bara gäller idrotten utan även den andra sidan.
Saila Quicklund (M):
Det är just RF:s ordförande, Björn Eriksson, som är kritisk till bildandet av en oberoende antidopningsorganisation, vilket förvånar mig. Det var inte så tidigare, så därför är det bra om ministern utövar en påverkan i den här viktiga frågan. Ja, man har fått ökat bidrag, dock saknas det en oberoende antidopningsorganisation. Sverige är ensamt kvar. Lichtenstein har ett så att säga häng på Schweiz.
Det innebär att det är Ryssland och Sverige som är non-compliance, och det är väl inte så bra i detta sammanhang när vi känner till historiken med den ryska dopningen. Arne Ljunqvist - världens främste dopningsjägare, skulle jag vilja kalla honom - menar också att det svenska dopningstestandet inom idrotten är alldeles för nära knutet till Riksidrottsförbundet. Alla måste ha en antidopningsorganisation separerad från idrotten. Det har han varit väldigt tydlig med.
Ljunqvist hänvisar också till ett pågående arbete inom Wada, som statsrådet också nämnde. År 2019 kommer man att ställa betydligt strängare krav på att det ska finnas en oberoende antidopningsorganisation som inte är knuten till idrottsrörelsen. Sverige har under Arne Ljungqvists ledning under många år varit främst i världen med dopningsarbetet.
Nu riskerar vi att bli en b-nation, vilket är fruktansvärt tragiskt. I alliansregeringens utredning Antidopning Sverige - En ny väg för ar betet mot dopning föreslogs redan 2011 att ett svenskt Nado skulle inrättas. Ministerns företrädare har sagt att utredningen alltjämt bereds inom Regeringskansliet.
Enligt mig och många andra finns det ingen anledning att vänta. Genom Ljungqvists värv har Sverige haft ett gott anseende inom det internationella antidopningsarbetet. Bildandet av ett svenskt Nado i närtid blir alltså mer och mer angeläget, och det brådskar. Vi borde ha tagit tag i den här frågan för minst ett år sedan. Det här tar tid att organisera.
Enligt uppgift riskerar vi att mista stora idrottsevenemang i Sverige. Dopningslabbet kanske inte godkänns om vi inte tar tag i den här frågan så att vi hinner bli klara till 2019. Företrädare inom idrotten och specialidrottsförbund med flera uttrycker samma intention som jag nu förespråkar.
Jag vill också påpeka att ingen skugga ska falla på det antidopningsarbete som utförs i dag inom RF. Man gör verkligen bra saker, det är viktigt att komma ihåg. Jag har ingen kritik mot personalen där. Man gör ett fantastiskt arbete med de resurser som man har. Jag vill också lyfta fram detta med kosttillskott. Livsmedelsverket har granskat 43 kosttillskottspreparat.
Av dessa uppfyllde 2 märkningskravet, 30 innehöll hälsofarliga växter, 28 kunde ge biverkningar och 8 borde klassas som läkemedel. Det finns tungmetaller och arsenik i dessa kosttillskott. Tränande ungdomar blir rekommenderade att använda kosttillskott, och det är förödande med bland annat leverskador som följd. Det gäller 20-25 procent av de preparat som finns på marknaden.
Vad anser ministern om de mycket skadliga kosttillskott som säljs fritt på marknaden här i landet?
Saila Quicklund (M):
Ministern väntar på RF:s samtycke. Det kan man göra till en viss gräns, men vi har faktiskt ett övergripande politiskt ansvar i denna fråga. Självfallet ska det föregås av en god dialog, men vi måste ändå ta detta ansvar.
Trots att vi har haft många debatter i denna allvarliga folkhälsofråga - jag väljer att precisera den så eftersom det är den största delen - skulle jag vilja ha mer tydlighet i när och hur, för det är bråttom. Regeringen kan inte stå och se på när Sverige tappar det fina anseende vi har haft i arbetet mot dopning.
Vi kan inte låta Sverige bli en B-nation i dessa sammanhang när vi har stå stora framgångar inom idrotten och ett bra folkhälsoarbete. Frågorna är många. Detta har varit uppe på nytt, och vi kommer säkert att återkomma till det. Det är en viktig fråga, och jag följer den nära.