Jan Björklund (L):
Det är något märkligt med flera av dessa interpellationsdebatter. Miljöpartist efter miljöpartist går upp och pekar på någon larmrapport om något som inte varje skola i Sverige har skött. Man säger att det är ett stort problem och kräver att skolministern ska göra något. Det är naturligtvis fullt möjligt att återinföra en statlig läromedelscensur. Vi hade det fram till 1991.
Den avskaffades då, men det är fullt möjligt att återinföra den. Jag ska strax återkomma till frågan om det är lösningen på problemet. Hur som helst går det att göra. Nu finns det en larmrapport. Jag tycker att den är bra, liksom den som RFSL tog fram för några år sedan. Den väckte en väldig debatt, och huvuddelen av Sveriges skolor bytte ut läroböckerna.
Ulf Holm nämnde själv att det var 20 % som inte bytte ut böckerna inom ett år medan 80 % uppenbarligen gjorde det. Väldigt många tar till sig detta, och jag tror att systemet fungerar bra. Den rapport som interpellanten nu håller i handen kom från Skolverket. Det är bra att man på verket har granskat detta, och rapporten leder i sin tur till ytterligare debatt.
Lärare blir uppmärksamma på det och - det lovar jag - läromedelsförlagen, som naturligtvis vill sälja sina böcker, förstår precis vart vinden blåser och studerar detta noggrant när de skriver nästa generation läroböcker.
Om vi ska ha ett system med kommunaliserad skola, så som det är i Sverige - det är inte mitt parti som har bestämt det utan snarare interpellantens parti - kan staten inte detaljstyra varenda rad i varenda lärobok.
Granskningen måste göras av dem som köper in böcker - en lärare, ett lärarkollegium eller en skola - och till stöd för det gör Skolverket omfattande granskningar av läromedlen. Läromedelsförlagen tar del av detta, och man köper de böcker som uppfyller kraven.
Jag vet att det inte alltid har gått till så, men jag är helt övertygad om att den rapport som interpellanten har i handen och som kom alldeles nyligen leder till en självsanering och en ytterligare granskning på de här områdena. Alternativet till denna ordning är att vi inför en statlig läromedelskontroll igen. Det är det enda alternativet. Någon tredje väg finns inte.
Det innebär att jag får utse några personer som ska läsa alla läromedel i förväg och godkänna dem. Men inte ens de personer som då utses kommer att kunna vara så kloka att de ser allt lika bra som lärarna. Jag gick i skolan på 1970-talet i Sverige. Jag hade en lärobok där det fanns en bild på kinesiska folkkommunarbetare som stod på åkern och var jättelyckliga över det. Folkrepubliken Kina framställdes som en idyll.
Då fanns det läromedelscensur, men det var ingen garanti för att det inte skulle finnas inslag i böckerna som var helt uppåt väggarna. Jag tror inte på idén om att återinföra en censurmyndighet i Sverige. Ett bra system innebär att en kritisk granskning av läromedel som utförs både av Skolverket och av intresseorganisationer som RFSL, som startar en debatt, sätter press på läromedelsförlagen.
Även huvudlärarna i olika ämnen på skolorna tar del av diskussionen, granskar böckerna och väljer innan de köper in. Jag skulle vilja säga att dessa rapporter, både den från RFSL, som kom för några år sedan, och Skolverkets senaste rapport, leder till en självsanering både hos läromedelsförlagen och ute i skolväsendet. Kanske är detta ett ännu effektivare sätt, eftersom det blir debatt, än om en statlig censurmyndighet ska läsa allt i förväg.