KBLab/rixvox huggingface dataset:
Håkan Svenneling (V):
Alla vet att SD bytte linje för att blidka Moderaterna, för att få en ny lekkompis och för att den egna väljarbasen av gamla moderatväljare var mycket mer Natopositiv än vad partiet var. Det skulle jag säga är de främsta förklaringarna till att SD bytte fot.
Att man inte klarade av att hantera det utan snabbt såg till att det blev en riksdagsmajoritet för detta - på en vecka, utan några direkta samtal, någon dialog eller någon diskussion om vad det innebär för Sveriges säkerhetspolitiska linje - är ett ansvar som vilar på Moderaterna. Nu vill Moderaterna ha samtal, trots att Försvarsberedningen satt i samtal i över tre år och diskuterade vad vi skulle kunna ha. Man vill alltså ha samtal nu , när Europa och världen befinner sig i en stor säkerhetspolitisk kris.
Det är inte nu vi ska byta säkerhetspolitisk linje. Jag tycker att det är jättebra att regeringen har bjudit in till samtal och dialog med riksdagens partier, för det är nu vi ska ha samling vid pumpen. Det är nu vi ska stå fast vid den säkerhetspolitiska linjen och vara tydliga gentemot vår omvärld. Det är inte nu vi ska byta linje. Jag tycker att det är särskilt tydligt att man inte ska göra det ett valår.
Det har nämligen varit väldigt uppenbart i alla de samtal som har ägt rum att Moderaterna har gått in i valårsläge - man hoppas på att ta makten, och därför är man väldigt mycket mindre villig att kompromissa, föra samtal och fundera kring vad som är bäst för Sverige. Det finns också en myt i det moderata narrativet, nämligen att Sverige skulle bli säkrare om vi gick med i Nato. Nato är en kärnvapenallians och det största blocket av militärt materiellt innehav.
Nato har också varit drivande i att skapa flera krig runt om i vår värld under de senaste decennierna. Sverige har varit säkert i två hundra år för att vi har varit militärt alliansfria. Det är därför den säkerhetspolitiska linjen ska ligga fast - i dag, i morgon och för lång tid framöver.
Håkan Svenneling (V):
Jag är glad att utrikesministern lyfter fram FN:s roll, att FN nu har antagit en resolution och hur den rollen skulle kunna fördjupas ännu mer. Det är väldigt viktigt att FN tar den rollen att vara oberoende och granskande i vad som har skett det drygt senaste året när det gäller brott mot mänskliga rättigheter. Men det gäller också för att förbättra situationen på marken och stärka det humanitära tillträdet, som utrikesministern är inne på.
För mig landar ändå slutsatsen i att man på ett eller annat vis kommer att behöva en ökad internationell närvaro. Nu finns det många diplomater i Addis Abeba utifrån att det har varit centrum för AU, att FN har ett stort högkvarter där och så vidare. Men man kanske behöver mer internationell närvaro på plats i hela Etiopien utifrån hur situationen har sett ut under det drygt senaste året.
Jag kommer i vart fall att fortsätta att brinna för Etiopien och det som sker där. Jag är glad över att utrikesministern också gör det. Jag hoppas att pandemier, säkerhetsproblem och andra utmaningar som vi har inte stoppar utrikesministern från att resa ytterligare en gång utan att det blir möjligt att träffa företrädare på plats och visa Sveriges och Finlands stora engagemang för Etiopien men också Afrikas horn i stort.
Det gäller att man kan komma fram med de frågor som finns om hur svenskt bistånd ska utveckla sig och sådana delar. I det ska man också lyfta fram den feministiska utrikespolitiken och ta med perspektivet att dessa konflikter drabbar kvinnor och barn hårdare än vad de drabbar män. Det handlar om att man hittar sätt för att bedriva en tydlig feministisk utrikespolitik i den här delen.
Håkan Svenneling (V):
Jag tycker att detta har varit en klargörande debatt. Det är tydligt var utrikesministern och jag är överens, men det finns också tydliga punkter där vi inte är överens. Jag tycker att det är bra att vi återkommande har den här typen av debatter om Turkiet och att det är många i Sveriges riksdag som är engagerade i frågan. Det är nämligen så vi skapar tryck och press gentemot Turkiet. Jag tycker att grundproblemet är att EU har satt sig i en alldeles för svår sits när det gäller att kritisera Turkiet så att det faktiskt blir verklig förändring.
Flyktingavtalet är en sådan del. Terrorlistningen är ett annat problem. Och så finns hela tiden en problematik med att EU aldrig vågar ta steget fullt ut. Jag vet att utrikesministern många gånger har rest ned till Bryssel och argumenterat för en hårdare EU-linje, som hon sedan inte har fått stöd för. Det har bland annat handlat om ett vapenembargo.
En annan sak som borde vara på EU:s agenda och diskuteras mer är sanktioner mot Turkiet, just som ett redskap för att sätta press. I dag är det två turkiska medborgare som omfattas av sanktioner; det är de som har hållit på med oljeborrningar utanför Cypern. Men ingen omfattas av sanktioner för brott mot mänskliga rättigheter, trots att vi vet att de är så omfattande och har varit så många under de senaste åren. Här behöver EU ändra strategi och hitta en tydligare väg framåt för att sätta press på Ankara.
Det finns också alldeles för många i Bryssel som är alldeles för positiva till samarbetena mellan EU och Turkiet. Exempelvis vill man fördjupa och förnya de handelsavtal som EU och Turkiet har haft under lång tid. Detta belönar bara Erdogans regim. Det tänker inte jag acceptera, utan jag tycker att vi ska fortsätta vara hårda, så länge vi inte ser några positiva tecken. Och det gör vi faktiskt inte på det sättet.
Jag hoppas avslutningsvis att utrikesministern kan blicka framåt och berätta vad hon tror om 2022 och om hon tror att det är möjligt att vända den negativa utveckling som nu sker i Turkiet.
Håkan Svenneling (V):
Att EU militariseras alltmer är en farlig utveckling som vi i Vänsterpartiet har varnat för under lång tid, ända sedan EU-inträdet. Ingen är egentligen förvånad över att förslaget om en EU-armé kom upp även denna gång. Ännu en gång var Sverige såklart emot det tillsammans med många andra länder, och förslaget åkte med all sannolikhet ännu en gång i papperskorgen.
Men förespråkarna för en EU-armé tar alltid chansen att föreslå att EU ska militariseras ännu mer och bli ett alltmer federalt projekt. Många gånger i EU-sammanhang är det fråga om vackra ord som i praktiken betyder något helt annat. Ett tydligt sådant exempel inom det här området är den så kallade fredsfaciliteten. I fredsfaciliteten finns en stor del som handlar om vapenexport.
Man får lite svårt att förstå hur det ska bidra till fred. Det kan ju bli hur fel som helst. Ett exempel fick vi så sent som i december i Mali när EU valde att bedriva export. Det var inte vapen som stridande grupper kan använda, men andra delar som militärer behöver för att kunna verka. Det blev allt tydligare att Mali utvecklades till en militärdiktatur som anlitade ryska legoknektar efter det.
Det var i alla fall bra att Sverige avstod från att rösta för detta. Om jag förstod det rätt röstade Sverige emot. Det finns i EU också en klar tendens att blanda ihop militära och civila insatser. Det saknas i dag en tydlighet om vilka insatser som är vad. Det är svårt för en utomstående att till exempel gå in på EU:s hemsidor och se vad som är skillnaden eftersom de här EU-insatserna är listade under samma rubriker.
Därför är det svårt att förstå vilka av dem som innehåller vilka komponenter. Jag har noterat att Sverige driver på för de civila delarna i den strategiska kompassen, och det tycker jag är bra. Jag tycker att det är bra om Sverige också driver på så att det blir en ökad tydlighet och inte sker en sammanblandning mellan de civila och de militära delarna. Det är också så att en strategisk kompass är en del i stödet för EU:s försvarsbygge.
Jag är orolig för att det minskar våra möjligheter att vara en stark röst för fred och nedrustning som land, både i Europa och i världen i stort, eftersom vi inordnar oss i de forna kolonialmakternas agerande och olika intressesfärer och därmed också bakvägen knyts till kärnvapenmakter och Nato. Den svenska alliansfriheten måste värnas.
Den strategiska kompassen och denna typ av säkerhets- och försvarspolitiska samarbeten försvårar för vår militära alliansfrihet, menar jag. Det gäller inte minst bygget av försvarsunionen, som det militär-industriella komplexets lobbyister framgångsrikt har lobbat för i Bryssel mot EU:s institutioner.
EU:s militarisering och dess mål att skapa en försvarsunion i nära samarbete med Nato blir ännu ett steg bort från den svenska militära alliansfriheten. Dessutom sker detta tyvärr utan någon större allmän och folkligt förankrad debatt, även om vi har en bra och viktig debatt här i Sveriges riksdag. Det tycker jag är allvarligt, fru talman.
Håkan Svenneling (V):
Det är bra att utrikesministern markerar att regeringen inte vill se en militarisering av EU på det sätt som en del federalister i Europa vill, och jag vet att det råder stor enighet i Sveriges riksdag om att vi inte vill se en sådan utveckling. Det är också bra att regeringen trycker på de civila delarna.
Jag tror att vi har en god möjlighet under det svenska ordförandeskapet våren 2023 att lyfta fram de civila delarna i olika sammanhang. Det har ju visat sig vara bra och stöttat upp och hjälpt länder i kris de senaste åren. Det är också en nisch där Sverige har en kompetens att bidra med till EU.
Jag hade förmånen att besöka det krisberedskapslager som EU har etablerat i Kristinehamn hemma i Värmland, som jag och Pål är ifrån. Det visar att vi har unik spetskompetens och att vi kan leverera från det krislagret. Annat är förstås hybridhot med mera som är viktigt att ta på allvar. Just nu är Frankrike ordförandeland i EU, och deras agenda i arbetet med den strategiska kompassen oroar mig.
Vi vet att Frankrike är en kärnvapenmakt och att man har en lång kolonial historia. Om djävulen nu sitter i detaljerna kan man undra vad som sitter i de franska detaljerna. Vilka tankar har Frankrike för att vrida EU dit de vill? Här är exempelvis Macrons uttalande om Rysslandspolitiken en faktor. Han får direkt mothugg, men uttalandet finns ändå där.
Detta oroar mig i den meningen att Frankrike ändå till viss del har ett annat synsätt än Sverige i dessa frågor. Det är bra att Sverige jobbar på och får gehör hos andra medlemsstater, men ordförandelandet har stor makt att sätta agendan. Därför undrar man vad det kan innebära under det franska ordförandeskapet.
Håkan Svenneling (V):
Det var meningen att jag skulle stå här när utrikesministern kom hem från konferensen i New York. När jag lämnade in interpellationen var tanken att konferensen skulle hållas, och det är givetvis trist att den skjuts upp ännu en gång. Utrikesministern får tyvärr därför räkna med att jag kommer att ställa en ny interpellation om samma ämne vid ett senare tillfälle när vi närmar oss konferensen.
Jag ber om ursäkt, men det blir så när konferensen skjuts upp. Det kan dock resultera i att det finns ett bättre politiskt läge och en bättre möjlighet till dialog om nedrustning när konferensen väl genomförs.
En sådan sak som gör att läget kan vara bättre är statsparternas möte om FN:s kärnvapenkonvention i Wien som förhoppningsvis kommer att ske före konferensen, i mars månad, där Sverige avser att delta som observatör. Detta har jag drivit, och jag välkomnar att det sker.
Dialogen i detta mycket spända säkerhetspolitiska läge som vi befinner oss i visar ändå vissa tecken på en vilja till ökad militär transparens. Det är svårt att veta exakt var detta spända säkerhetspolitiska läge kommer att sluta nu när vi är mitt uppe i det.
Men om man ändå vill och hoppas att det ska hända något positivt är det just att den militära transparensen kommer upp på dagordningen och vikten av samarbete kring det. Det ger också Stockholmsinitiativet möjligheter att förbereda sig än mer inför mötet.
Jag var till att börja med lite avvaktande positiv men har blivit mer positiv när jag upplever att ni också har fått tempo i initiativets kraft. Det som jag hoppas att Sverige gör i det nu rådande läget före konferensen är att se det just som en möjlighet, om dessa dialogsamtal utvecklar sig i en sådan riktning, att lyfta fram förslag kring deeskalering.
Det gäller särskilt i vårt närområde och särskilt då i Arktis. Det skulle kunna vara så att man faktiskt driver på för kärnvapenfria zoner och nedrustning i vårt närområde. Vi har Norden, Arktis och Östersjön som alla skulle kunna vara områden för kärnvapenfria zoner. Det nämns inte i utrikesministerns svar.
Det finns också en möjlighet att minska antalet aktiva stridsspetsar för att minska risken för misstag som ändå skulle kunna leda till det kärnvapenkrig som inte kan vinnas. Det är bra att de så kallade P5, alltså originalinnehavarna av kärnvapen, har uttryckt det.
Utöver Stockholmsinitiativet, som utrikesministern beskriver bra i sitt svar, undrar jag vad som är Sveriges nationella prioriteringar gällande kärnvapennedrustning. Är det Stockholmsinitiativet och det som förhandlas fram där som vi har fokus på? Eller finns det andra frågor som Sverige driver utöver det och som man inte har kommit överens om i initiativet?
Hur avser ministern att fortsätta jobba med att implementera Stockholmsinitiativet och stärka mobiliseringen för nedrustning i världen?
Håkan Svenneling (V):
Jag och utrikesministern har tidigare diskuterat just FN:s kärnvapenkonvention. Det är ett kärt ämne att diskutera här i riksdagen. Men jag tänkte inte att vi skulle gå för djupt in på det spåret i dag. Men precis som utrikesministern är inne på finns det en tydlig koppling till NPT just utifrån att det finns en kritik från Sverige i den röstförklaring som gjordes och det ställningstagande som regeringen sedan gjorde, alltså att man saknar denna koppling på ett tydligt sätt.
Även om arbetet är uppdelat i dessa olika delar, vilket i sig är rimligt, finns det ändå en väldigt tydlig koppling. När det gäller en minskad spridning av kärnvapen har vi ett antal länder som vi diskuterar - är de på väg att skaffa kärnvapen eller inte? Vi ser att deras grannländer därigenom också ökar sitt intresse. Detta bidrar inte till en nedrustning utan till en upprustning. Spridningsfrågor och nedrustning hänger definitivt ihop.
Det är förståeligt att man inte kommer med några nya förslag utan att man har samlat sig kring de förslag som man har. Det är väl spännande med ett Twitterkonto och med fler länder som ansluter. I detta tror jag att det är bra att man kan samla fler länder bakom sig för att skapa just momentum inför konferensen.
Men jag känner fortfarande att jag inte riktigt har fått svar på min fundering om Sverige har några nationella prioriteringar vid sidan av Stockholmsinitiativet, eller om det är Stockholmsinitiativet som är det som man fokuserar på inför denna konferens. Eller kommer man därutöver att också ha nationella ambitioner som man tänker jobba med? Det får utrikesministern gärna återvända till.
Det var intressant att höra det som utrikesministern nämnde om att Tyskland också har hoppat på detta med att vara observatör. Utrikesministern nämnde också Norge och Schweiz.
Håkan Svenneling (V):
Tack för den här debatten och för de fyra debatter vi hade tidigare i dag, utrikesministern! Jag tycker att de resultat som Sverige genom Stockolmsinitiativet har åstadkommit är positiva; vi ser ändå ett visst momentum och en positiv utveckling.
Nu får vi se vad det oroväckande säkerhetspolitiska läge vi befinner oss i innebär och hur mycket det kommer att smitta processen kring NPT; vi vet ju att andra oroväckande omständigheter tidigare har smittat diskussionerna under översynskonferenserna. Jag ser ändå en öppning när utrikesministern säger att det finns en god dialog med P5.
För alla som lyssnar på detta och inte är nördar kan jag berätta att P5 alltså är USA, Ryssland, Kina, Frankrike och Storbritannien. Om det nu finns en god dialog tycker jag att utrikesministern bör ta chansen att lyfta de förslag jag tar upp. Hur kan vi få till en deeskalering kring Arktis? Jag är nämligen orolig över klimatförändringarna, vilket jag hoppas att utrikesministern också är, och att de leder till en ökad militarisering av Arktis.
I det finns hela risken kring kärnvapen kopplat till de länder jag just nämnde. Jag hoppas att detta kan leda till att utrikesministern på olika sätt lyfter behovet av Arktis, men också av Norden, Östersjön och Europa i stort, som områden där vi minskar spänningarna och får ett momentum i dessa frågor. Spänningarna ska inte öka, vilket är det vi ser just nu.
Men då ligger det ett stort ansvar på Ryssland och på alla de andra P5-staterna att faktiskt uppfylla vad NPT-avtalet handlar om, det vill säga att man ska nedrusta sin kärnvapenförmåga jämfört med i dag. Vi vet att Ryssland och USA är de länder som har i särklass flest kärnvapen på vår jord, och därför vilar ansvaret tungt på dem. Tack för debatten!
Håkan Svenneling (V):
Fallet med treårige Tim som riskerar att utvisas till Nigeria har väckt stor uppmärksamhet på sista tiden. Många har upprörts av fallet och skrivit under en namninsamling för att Tim ska få stanna. Det här är långt ifrån det första barnet som har tvångsomhändertagits i Sverige och sedan riskerar att utvisas. Experter, till exempel Barnombudsmannen, har varit tydliga med att det går att ändra på det här genom att riksdagen och lagstiftaren ändrar lagstiftningen.
Därför presenterar Vänsterpartiet i dag ett förslag till ett utskottsinitiativ i socialförsäkringsutskottet som vi vill kalla lex Tim. Det går ut på att ändra lagstiftningen så att lagen om vård av unga och barnkonventionen får högre ställning jämfört med utlänningslagen, som är den lag det hänvisas till när det gäller att Tim ska utvisas. Jag undrar såklart vad regeringen gör. Kommer ni, om ni får ett utskottsinitiativ som går igenom i riksdagen, att göra något åt den lagstiftningen? Kommer ni att se till att Tim och andra barn som har tvångsomhändertagits får stanna?
Håkan Svenneling (V):
Ministern har rätt - vi har bra lagstiftning på plats tack vare att det fortfarande finns en vänstermajoritet i Sveriges riksdag. Men det finns också andra som är i behov av asyl, till exempel de afghaner som har ett utvisningsbeslut till talibanernas Afghanistan. Där har Migrationsverket just nu beslutsstopp. Det behöver åtgärdas. Dessa personer behöver få besked om att de får permanent trygghet här i Sverige. Vi har också alla dessa som försöker fly från talibanernas övergrepp. Här behöver Sverige öka sitt mottagande av kvotflyktingar.
Än så länge har vi inte sett några förslag från regeringen för att göra någonting åt dem som är i Sverige eller i Afghanistan och behöver vårt skydd.
Håkan Svenneling (V):
Jag vill fortsätta på FN-spåret. I veckan lades en FN-rapport fram som visar att sexuella övergrepp har begåtts av FN-medarbetare i Kongo-Kinshasa. Det har kommit medierapporter om framför allt WHO, och det har tillsatts en oberoende kommission som har visat att ett drygt åttiotal medarbetare har begått brott i form av sexuella övergrepp mot barn, flickor och kvinnor. Det här är allvarligt.
Sverige har gjort sig känt genom till exempel ambassadör Kompass, som tidigare har rapporterat om dessa frågor. Sverige är också en stor FN-vän. Därför undrar jag vad Sverige gör för att trycka på inom FN för att de ansvariga ska ställas till svars och för att problemen med sexuella övergrepp inom FN-systemet ska tas på allvar och komma upp till ytan snabbare och mer resolut än vad som sker i dag.
Håkan Svenneling (V):
Jag tackar utrikesministern för svaret. Jag hoppas att Sverige fortsätter att vara FN-systemets bästa vän genom att utrikesministern skickar en tydlig signal till vårt kontor i New York att följa upp rapporten och se till att ansvariga kommer att ställas till svars. FN måste ta frågorna på allvar just för att det är så viktigt med tilltron till FN-systemet, den humanitära hjälpen och andra utvecklingsinsatser som FN ger på många platser runt om i världen.
Håkan Svenneling (V):
Det är ofta i denna kammare som vi tar upp Kinas brott mot mänskliga rättigheter. Den 4 februari startar vinter-OS i Peking. Förutom brott mot mänskliga rättigheter är Kina det land som utför flest dödsstraff i världen. Man griper MR- och demokratiaktivister på löpande band. Man har till och med den svenske bokförläggaren Gui Minhai fängslad sedan många år tillbaka. På måndag ska Ann Linde träffa och äta lunch med Qatars utrikesminister. I Qatar ska fotbolls-VM hållas senare nästa år.
De alltför många, diktaturerna som har fått stora idrottsevenemang och samtidigt bryter mot mänskliga rättigheter. Nu finns det en tydlig chans för regeringen att genomföra en bojkott mot Kinas politiska ledning från Sveriges politiska ledning och från det svenska kungahuset. Jag funderar på om den svenska regeringen är beredd att ta den chansen. Vågar en S-ledd regering bojkotta OS?
Håkan Svenneling (V):
Jag har en fråga till Morgan Johansson om Burma, eller Myanmar. För ett år sedan skedde en militärkupp i Burma, och då kom det också fram att ett svenskt bolag hade exporterat produkter med dubbla användningsområden till Myanmar. Nu är statsrådet på väg fram med en ny lagstiftning, och jag undrar om man kommer att täppa till hålen så att denna typ av polisdatorer, som kan användas för att eftersöka oppositionella, inte kan exporteras i framtiden.
Jag undrar också om Sverige stöder Gambia, som har stämt Burmas militärdiktatur i International Court of Justice, ICJ, för folkmordet på rohingyer.
Håkan Svenneling (V):
Den 24 februari kommer vi att minnas som en mörk dag i vår historia. Ett imperialistiskt Ryssland har invaderat ett självständigt Ukraina mitt under pågående FN-möte. Sverige och omvärlden måste nu stå upp för Ukraina och dess folk. Sanktionerna mot Putins regim måste bli ännu tuffare. Samtidigt måste våra ansträngningar för en hållbar fred fortsätta.
Vi måste stödja det ukrainska folket humanitärt och stödja dem som tvingas fly. Vi måste stötta dess motståndskraft. Jag undrar vilka initiativ statsministern avser att ta för att utöka sanktionerna mot Putins regim och vilka diplomatiska initiativ statsministern ser framför sig att Sverige ska ta inom ramen för OSSE, där vi fortfarande ingår i den så kallade trojkan, och inom ramen för FN.
Håkan Svenneling (V):
Turkiet har nu lagt krokben för Sveriges och regeringens ansökan om ett svenskt Natomedlemskap. Det är uppenbart att regeringen inför att ansökan skickades in inte gjorde tillräckligt gedigna analyser av risken för att despoten Erdogan skulle utnyttja läget maximalt. Turkiet har på ett medvetet sätt spridit lögner om Sverige och om att Sverige skulle vara ett hem för terrorism samt smutskastat svenska politiker från en mängd partier och krävt att ett trettiotal personer ska utvisas.
Samtidigt har Turkiet ställt flera orimliga krav på Sverige. Ändå ser vi nu tydliga tecken på att regeringen dels tycker att de här invändningarna är legitima, dels tänker gå Turkiet till mötes gällande att tillåta vapenexport dit, vilket riksdagens alla partier så sent som 2019 stoppade. Det är tydligt att Turkiet vill stoppa Sveriges röst för demokrati, för mänskliga rättigheter och, framför allt, för kurdernas rättigheter.
Vilka är statsministerns argument för att legitimera och tillmötesgå Turkiets krav?