Carl B Hamilton (L):
Jag börjar med att yrka bifall till majoritetens förslag till beslut. Vattenfall är ett stort företag. År 2009 stod det för ungefär 47 procent av den svenska elproduktionen, 23 procent av den nordiska och 5 procent av den europeiska.
Jag tror att det är viktigt att börja med att konstatera att energiproduktion i dag, i Europa och i Sverige, är någonting annat än på Televerkets tid eller Vattenfallverkets tid. En av oppositionens ledamöter tog ju fram detta som ett exempel. Det var till och med två som gjorde det. En annan sade att Asea hade varit viktigt i sammanhanget. Vi lever i en annan tid.
Då var det nationella energimarknader. Sverige var ensamt när man diskuterade att konsumtion skulle vara lika med produktion. Det kommer vi som var med ihåg från 1980 och kärnkraftsomröstningen. Bolagen var ofta offentligt ägda, och de dominerade ofta energiproduktionen i varje land.
I dag har vi europeiska energimarknader. Privata företag är viktigare, har en större andel, och det är krav på konkurrens. Inte minst EU:s konkurrensregler är mycket viktiga. Vi lever alltså i en annan tid, och jag tyckte att det var lite trist att inledningsvis behöva konstatera att oppositionen verkar leva i det förgångna. Vi har något som jag tror är väldigt viktigt; det är kanske en vattendelare i den här debatten.
Vi har ett avkastningskrav på 15 procent på Vattenfall. När jag lyssnade till oppositionen noterade jag att frågan om lönsamhet och avkastningskrav nämndes noll gånger av Alf Eriksson. Det nämndes noll gånger av Per Bolund. Ordet avkastning nämndes en gång av Kent Persson.
Ordet lönsamhet nämndes också en gång, dock i negativ bemärkelse. Man kan inte ha en sådan här stor koncern och bara förbigå frågan om hur denna koncern använder sina resurser. Vattenfall är ett aktiebolag.
Det innebär att det ska uppträda, agera och följa principer som om det vore börsnoterat, med krav på öppenhet, och följa olika typer av bolagskoder i olika länder som följer med detta. EU spelar i dag en central roll. Jag nämnde marknadskonkurrens. Det innebär också likabehandling. Offentliga företag, till exempel på energiområdet, får inte ges fördelar i förhållande till privata.
Monopol är inte acceptabla. I dag är Norden en sammantvinnad elmarknad. Vi kan inte göra lite som vi vill i Sverige. Det finns andra som har synpunkter på detta, för det förstör eventuellt marknaden för dem. EU har också ett oberoende mål som indirekt är betydelsefullt för Sverige, att vara mer oberoende av energi från Ryssland och från Mellanöstern.
Men som oppositionen fokuserar på har det också tillkommit ett nytt mål, nämligen EU:s klimatmål eller vårt klimatmål, för den delen. Vattenfall ska ha en ledande position i fråga om koldioxideffektiv teknik och en hållbar energiproduktion.
Att ta upp avkastningsfrågan, att företaget ska ha en god avkastning, är viktigt, för det är detsamma som att det är ekonomiskt långsiktigt hållbart. Det är viktigt för Vattenfall. Annars kommer man inte att ha några pengar i framtiden till att göra investeringar i vare sig det ena energislaget eller det andra. Vi vet ju att investeringar i energiproduktion vanligtvis är mycket kapitalkrävande.
Om man nu bara förbigår frågan om företagets skötsel och avkastning bäddar man för att företaget successivt får en sämre lönsamhet och lägre vinst. Det är inte bara att statskassan får lägre intäkter utan företaget självt kommer i sämre position vad gäller att investera i allt slags energiproduktion.
Direktivet är till för att hantera målkonflikter. Målkonflikter finns alltid, och de måste hanteras. Med detta direktiv blir det något lättare eftersom det är ett tydligare ägardirektiv än tidigare. Det gäller att styra mot både lönsamhetsmål och miljö- och klimatmål.
Det gör det lättare att vara styrelse och chefer - och det är nog så viktigt - och det gör det lättare för oss som representanter för ägarna svenska folket att utvärdera företaget. Det är viktigt att understryka vikten av att vara effektiv eftersom ingen tidigare har nämnt det över huvud taget.
Det är detsamma som att inte slösa, att ha ett långsiktigt hållbart Vattenfall, att ha pengar till investeringar för att förnya gamla anläggningar såväl som att nyinvestera. Apropå det som har sagts tidigare är inte expansion av företaget det som står i fokus. Det står mycket tydligt att konsolidering är för handen under de närmaste åren.
Det är också viktigt att ha ett lönsamhetsmål av skälet att det här är en stor koncern. Om det inte finns ett tydligt mål kommer också styrningen av koncernen att bli svår. Då kommer vi till definitionen av det nya målet. Vattenfall ska generera en marknadsmässig avkastning. Det är där de 15 procenten kommer in.
Det ska vara affärsmässigt, det vill säga som om det vore börsnoterat, och följa de koder jag tidigare talat om, bedriva energiverksamhet så att bolaget tillhör ett av de bolag som leder utvecklingen - jag ska återkomma till detta eftersom det nämndes i så förklenande ordalag tidigare - samt arbeta med miljömässigt hållbar energiproduktion.
Vad som är miljömässigt hållbart har vi lite olika uppfattningar om - det är ingen hemlighet. Jag tycker att det viktigaste är att få ned koldioxidhalten. Om det sedan sker med hjälp av bioenergi, vågenergi, vindenergi eller kärnkraft är en andrahandsfråga. Det viktiga är att koldioxidhalten i atmosfären går ned. Det tycker inte ni i oppositionen.
Ni tycker inte att klimatmålet är överordnat eftersom ni är beredda att kompromissa med att lägga ned kärnkraft även om det innebär lägre koldioxidutsläpp. Det är bra att vi alla är överens om att den geografiska avgränsningen som fanns enligt tidigare direktiv är nu upphävd. Jag behöver inte orda närmare om det.
Sedan ska man väl påpeka att handeln med utsläppsrätter och koldioxidskatter driver ned koldioxidhalten. Det låter ibland som att Vattenfall är det enda instrument som finns i Sverige för att förbättra klimatet. I Sverige liksom i övriga Europa och i resten av världen är priset på koldioxid det som är mest effektivt, det vill säga skatter och handel med utsläppsrätter.
Då blir vind-, våg- och bioenergi samt kärnkraft lönsammare med utsläppsrätter. Det är viktigt att notera. För Vattenfalls del - apropå en del av det som sades tidigare - blir det lönsammare att satsa på koldioxidfri energiproduktion än sådan som släpper ut koldioxid. Oppositionen föredrar det ledande företaget som sin definition.
Det finns flera problem med den definitionen, men jag tycker att det i dag finns anledning att lyfta fram några problem. Jag väljer ut några. Det är lätt att titta på hur andra företag gör. Det blir deras agerande som blir styrande för hur Vattenfall ska agera. Det blir en följa John-mekanism.
Det i sin tur öppnar för ineffektivitet och kortsiktighet i skötseln av företaget. Det är ett felaktigt mål att sträva efter att titta på andra. Man ska naturligtvis maximera den egna lönsamheten utifrån egna teknikval och egna beslut.
Jag är helt övertygad om att om man hade behållit detta skulle det successivt leda till en allt sämre lönsamhet och därmed en långsiktigt sämre överlevnadsmöjlighet för företaget. Vattenfall ska vara effektivt, lönsamt och ekonomiskt hållbart.
Sedan har vi frågan om det statliga ägandet, fru talman. Ägandefrågan finns inte med i propositionen, men jag är naturligtvis en vänlig person och tar upp den fråga som ni tar upp här. Frågan om ägandet i Vattenfall är inte aktuell.
Men det här kommer att definiera Alliansens planer inför nästa mandatperiod beträffande Vattenfall och även andra statliga företag. Det här är en intressant fråga för oppositionen eftersom ni säger att ni vill ha fortsatt statligt ägande. Då kommer vi till frågan om AP-fonderna, som hanterar pensionärernas pengar. De är statliga.
Kan ni tänka er att AP-fonderna erbjuds att köpa en del av Vattenfall? Då får man in ett mer långsiktigt perspektiv. Då kommer de ägarna att se till att pensionärernas långsiktiga intresse av höga pensioner ställs mer i fokus. Jag tror att det skulle bli en bättre bevakning av det långsiktiga ägandet om det är pensionärernas pengar som också står på spel och inte bara statskassan och olika politiska majoriteter som kan växla vart fjärde år.
Då är det fråga om - observera - fortsatt statligt ägande. Fru talman! Låt mig avsluta med några ord till Alf Eriksson eftersom detta är Alf Erikssons sista debatt. Alf Eriksson sade att talarstolen inger en viss respekt.
Jag har väl lärt mig att den inger särskild respekt när Alf Eriksson står i talarstolen. Alf Eriksson och jag har det gemensamt att vi båda ser ibland lite buttra och onödigt seriösa ut fast vi inte är det. Det hjälper till med att det ska vara en viss respekt i talarstolen. Skämt åsido!
Jag tycker att Alf Eriksson är en utmärkt representant för ledamöter av Sveriges riksdag som gör, och har gjort, en stabil, god och mycket uppskattad insats av klassiskt slag som är helt avgörande och viktigt för det slags ledamöter som bär upp Sveriges riksdag. Å Alliansens vägnar säger jag: Tack, Alf Eriksson!