KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nicklas Attefjord (MP):
Att världen skulle drabbas av ett virus som skulle ta många äldres liv och begränsa livet för i princip alla årsrika medborgare i unionen var nog inget som kommissionen visste när man släppte sin grönbok i januari. Man skulle kunna se tillbaka på det här året som ett år som till stora delar har handlat om solidaritet med just årsrika invånare.
År 2020 var ju året då vi fick ett virus som visade sig drabba äldre och sköra hårdare. Det var också året då många unga, både i Sverige och runt om i hela unionen, bokstavligt talat ställde om hela samhället. Man följde rekommendationer.
Man införde i andra delar av unionen olika former av lockdowns för att just skydda de sköra äldre. Man skulle kunna se det som ett uttryck för solidaritet mellan generationerna. För den enskilde kanske det mer handlade om en solidaritetshandling med mormor och morfar eller farmor och farfar.
Men nog om pandemin. Åldrande är den mest naturliga biologiska process som finns. En ökad livslängd är kanske det tydligaste tecknet på hur vi som samhälle kan omfördela resurser och rikedom som vi tillsammans skapar.
Genom utbildning, universell hälso- och sjukvård, vaccinationsprogram, arbetsmiljölagstiftning och bättre kost har vi tillsammans på några generationer skapat ett samhälle där fler och fler får uppleva ett rikare och längre liv.
Apropå rikare liv skulle jag vilja passa på att lyfta fram en av utskottets kloka synpunkter i betänkandet: "Utskottet konstaterar att åldersdiskriminering är ett problem som drabbar många äldre personer, bl.a. i arbetslivet men även i andra sektorer av samhället. Kommissionen lyfter i grönboken fram vikten av att diskutera hur det kan säkerställas att alla kan vara delaktiga i samhället.
Utskottet menar att en central del av den diskussionen är att peka på förekomsten av åldersdiskriminering och hur man kan motverka negativa attityder eller fördomar om äldre personer."
Vidare: "Vissa äldre personer kan drabbas extra hårt om de dessutom blir utsatta utifrån någon ytterligare diskrimineringsgrund, som exempelvis äldre personer med funktionsnedsättning, äldre kvinnor eller äldre hbtqi-personer." Fru talman!
Detta är verkligen inget som är värdigt ett land som Sverige eller medborgarna i vår union, som med lagar, konventioner och tydliga ambitioner har jobbat för inkludering och att man ska få välja att leva sitt liv som man vill och älska den man vill älska för att just få ett rikare liv.
Grönbok om åldrande - Främja solidaritet och ansvar mellan generationerna Just dessa individer som blir dubbelt diskriminerade behöver vi nog öka vårt fokus på framgent. Alla som blir äldre bör kunna åldras på sina villkor. Som utskottet också slår fast: "Äldre personer har samma rättigheter som alla andra att delta i alla delar av samhället, och det är enligt utskottet viktigt att inte betrakta alla äldre som en enhetlig grupp.
Liksom andra personer i samhället är äldre personer individer med olika behov, åsikter och förutsättningar." Med detta sagt vill även jag yrka bifall till utskottets förslag, vilket vad jag förstår innebär att vi lägger grönboken till handlingarna.
Nicklas Attefjord (MP):
För lite mer än ett år sedan var jag på Emilias begravning. Det var en väldigt vacker försommardag. Emilia ville att vi skulle ha ljusa kläder på oss. Hon hade nyligen fyllt 50. Emilia var mamma till fyra barn. Hon var en kvinna mitt i livet, fylld av livsglädje, vars liv en dag vändes fullständigt upp och ned.
Emilia diagnostiserades med cervixcancer. Därefter följde månader och år av behandlingar, prover, strålning och cellgifter. Behandlingen tycktes först fungera. Ni ska veta - och jag tror att ni vet om det - att denna behandling är riktigt tuff och stygg. Emilia gav inte upp, utan hon kämpade.
Men cancern ville som sagt annorlunda. Livmoderhalscancer drabbar framför allt den unga kvinnan, eller kvinnan mitt i livet. Det är en dräpare som rycker mammor från barn, döttrar från föräldrar och livskamrater från partner. Den förstör och ödelägger livsdrömmar. Fru talman!
Vi ska ju ha ett vårdat språk i den här kammaren, men när det gäller cancer, i synnerhet livmoderhalscancer, har jag bara en sak att säga. Jag väljer att bokstavera det som föreningen Ung Cancer har på sina armband: Fuck cancer. Att utrota cervixcancer är just det - med ett stort F, skulle jag tillägga.
I dag ställer sig ett enigt utskott bakom ett tillkännagivande om att inom ramen för en ny och uppdaterad nationell cancerstrategi genomföra en systematisk och långsiktig nationell satsning för att, som har sagts tidigare, inom fem till sju år totalt kunna eliminera livmoderhalscancer i Sverige.
Denna strategi bygger som sagt på vaccination; det är väldigt viktigt att vi upprätthåller den höga vaccinationsgraden bland både pojkar och flickor. Livmoderhalscancer Den bygger också på screening, och där finns det betydligt mer att göra för att uppnå en bättre täckningsgrad eller grad av screening.
Jag kan väl tycka att det är lite märkligt att det skulle behövas en pandemi för att vi skulle utveckla till exempel självtester; detta borde ha gjorts för jättelänge sedan. Världshälsoorganisationen, WHO, antog i augusti 2020 en global strategi för att påskynda den totala elimineringen av livmoderhalscancer.
Med detta initiativ, fru talman, antar Sverige utmaningen. Sverige bör enligt utskottet ha som mål att bli ett av de första länderna att eliminera livmoderhalscancer. Signalen bör också vara tydlig till landets olika regioner att påbörja arbetet med detta redan nu, vilket har tagits upp av talare före mig. Det finns ingen anledning att vänta.
För dig, Emilia, och för alla andra offer för cervixcancer önskar jag att detta hade varit möjligt att genomföra långt tidigare. Jag yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande.
Nicklas Attefjord (MP):
Jag gjorde samma sak i ett tidigare anförande, så jag vet hur det känns. Ledamoten Camilla Waltersson ställde några frågor om hur Miljöpartiet resonerar i den här frågan.
I debatten i torsdags sa jag att det för vår del var viktigt att ta del av vad remissinstanserna skrev när det gäller Lilla hjärtat-utredningen. Nu har vi kunnat ta del av de remissvaren.
De kom in i fredags, och jag har inte under helgen haft någon kontakt med regeringen om hur den tänker föra den här frågan vidare.
Men vi, eller i alla fall jag, delar bilden att barnrättsorganisationerna uppenbarligen är väldigt tydliga i sina svar om att det behövs en tydlighet när det gäller till exempel barnets rätt som eget rekvisit och att få in det i lagstiftningen. Jag utgår från att regeringen kommer att titta på det här och läsa remissvaren. Det är ju en av anledningarna till att man skickar ut frågor på remiss.
Nicklas Attefjord (MP):
Ledamoten Waltersson Grönvall har också varit riksdagsledamot när hennes parti har ingått i regeringen.
Det finns olika vägar att gå, och den samlade bedömning som har gjorts är att vi väcker motioner och lägger förslag i riksdagen och att det också finns en ärendehantering som sköts via Regeringskansliet.
Det här förslaget berör en rad olika delar varav merparten, skulle jag säga, täcks av de utredningar och initiativ som riksdagen föredömligt har gett till regeringen och av olika initiativ som har tagits av regeringen kring att initiera utredningar, till exempel Peter Almgrens om barn- och ungdomspsykiatrin och andra delar.
De är i grunden heltäckande. Då avvaktar man ju och inväntar det arbete som är igångsatt via Regeringskansliet, som också sitter på betydligt större och mer omfattande utredningsresurser.
När det gäller hur direktivet till Lilla hjärtat-utredningen skrevs och vad som föranledde det är det bättre att fråga något statsråd.
Vi har i alla fall från Miljöpartiets sida varit jättetydliga med att vi nu har den här utredningen och att utredaren får ta fram ett förslag som går ut på remiss - sedan ska vi värdera frågan på nytt när vi har remissvaren, och dem har vi nu.
Nicklas Attefjord (MP):
Ledamoten Magnus Jacobsson frågade mig om en annan ledamot, oklart vem, som har sagt något om någonting, någon gång. Jag tänker att det är bättre att fråga den personen. Det måste vara rimligare och enklare att göra det.
Vad gäller om vägnätet är färdigbyggt eller inte har jag svårt att göra någon bedömning av det, men jag tror inte det. Det kommer väl att byggas diverse nya samhällen, och de behöver dockas in på något sätt.
Så nej, jag delar inte den åsikten, vems det nu är. När det gäller frågan om det är bra att tåg går på spår är det jättebra att de gör det. Och när det gäller behoven har jag svårt att göra en bedömning. Jag har inte varit med och berett dessa frågor över huvud taget.
Som ledamoten vet och som jag sa i mitt anförande är jag här och vickar lite för Emma, som är den som sitter i utskottet och kan dessa frågor. Men om jag ska spekulera eller fundera lite fritt kan jag säga att det just nu pågår en debatt om det svenska skogsbruket och hur det ska genomföras med till exempel stora, massiva kalhyggen.
Sådana kalhyggen kommer att kräva många stora och tunga transporter, men en omläggning till ett mer hållbart svenskt skogsbruk kanske medför andra transportbehov. Jag har svårt att ha någon uppfattning om detta här och nu i talarstolen, men det var en allmän fundering.
Nicklas Attefjord (MP):
Som sagt: Jag vet fortfarande inte vilken debatt eller vilket sammanhang det var. Jag kan inte ens fråga personen när jag träffar riksdagsgruppen vid ett senare tillfälle, så det blir väldigt svårt att ha någon synpunkt.
Men jag kan säga så här: Jag har väldigt svårt att se att det finns något behov av nya massiva motorvägsprojekt i detta land.
Nicklas Attefjord (MP):
Jag tackar för frågan. Svaret är egentligen jätteenkelt. Dessa saker står inte mot varandra. Det är jätteviktigt att vi får till en kapacitetsökning på Västra stambanan. Det är en fråga här och nu. Att vi ska bygga ett nytt och modernt järnvägssystem för högre hastigheter i Sverige är en framtidsfråga.
Den är lika viktig. För mig finns det inget motsatsförhållande i det.
Nicklas Attefjord (MP):
Arin Karapet frågade i sin interpellation på vilken grund som papperslösa anses ha rätt att få vaccination. Sedan justeras det här lite grann, eftersom Folkhälsomyndigheten i sitt förtydligande ändå säger att det ska göras en medicinsk prioritering.
Men jag kan inte sluta undra vad denna fråga egentligen bottnar i, förutom en hänvisning till något slags allmän oro i samhället. Grunden till att man jobbar med papperslösa är väl humanitär, medicinsk och mänsklig?
Den som har följt utvecklingen av pandemin under året kan konstatera att det är en kontaktsmitta. Människor har hela tiden uppmanats att undvika kontakter. Då kan man fråga: Hur är det att leva i Sverige som papperslös? Oavsett om det är olagligt eller inte har vi papperslösa i detta land.
Är det lätt att följa rekommendationerna? Inom vilka yrken jobbar papperslösa? De jobbar inom kontaktyrken. I vilka yrken finns den största smittan? Jo, den finns inom kontaktyrken. Kan de jobba hemifrån? Nej, det kan de inte, eftersom de oftast jobbar inom matdistribution och olika serviceyrken. Kan de stanna hemma vid minsta symtom?
Nej, det kan de inte, eftersom de i princip är daglönare. Att stanna hemma innebär att det inte kommer några pengar den dagen. Och det innebär att de den dagen väljer att inte äta. Det finns därför en stor anledning för dem att gå till jobbet även vid symtom eftersom de inte är en del av det allmänna skyddssystemet. Hur bor dessa människor? Troligtvis bor de inte i stora och rymliga villor utan väldigt trångt. Och hur transporterar de sig?
Troligtvis sker det inte i egen bil utan kollektivt. Allt det som jag beskriver är saker som bidrar till ökad risk att bli smittad, ökad risk att smitta andra och ökad risk att dö.
Mig veterligen tycks detta virus inte ta hänsyn till legal status, hudfärg eller medborgarskap, utan det smittar oavsett. Om vi vill få stopp på denna smitta gäller det att samhället jobbar med att identifiera och vaccinera människor som löper extra hög risk.
Och papperslösa är uppenbarligen en sådan grupp. Alla papperslösa befinner sig inte i den situation som jag beskrev, men jag tror att merparten gör det. Som ministern föredömligt beskrev ska hälso- och sjukvård ges efter behov.
Jag tyckte mig höra att ledamoten Karapet ändå anser att hälso- och sjukvård ska ges efter behov. Annars kan man av tonen i denna interpellation ana att det är någon annan princip som ska gälla.
Men det kan vara bra om ledamoten klargör om det finns andra principer som ska styra hur hälso- och sjukvård fördelas. Är det bara behov som ska gälla, är det också till exempel legal status?
Nicklas Attefjord (MP):
Nu blev det tydligt att det är principen att man ska göra rätt för sig som ska styra. Då ska man ha tillträde till systemet. Jag kan väl förstå den principen.
Den frångår ändå delvis det som svensk hälso- och sjukvård bygger på, nämligen att vård ska ges efter behov. Jag har precis som ledamoten en mamma som har levt isolerad under väldigt lång tid och sitter hemma och väntar på att få den här vaccindosen. Jag förstår att det är ett problem.
Det är ett problem för alla, för det har varit jättejobbigt under jättelång tid.
Om vi ser på papperslösa som grupp och på det som jag beskrev som de olika lagren är det ändå så att de är mer utsatta. De har en större risk att själv bli smittade, och de har en större risk att smitta andra.
Det är ju det som är själva grunden till att jag tycker att Folkhälsomyndigheten egentligen tänker rätt: att man måste identifiera och jobba proaktivt och uppsökande med grupper för att minska smittan. Det är ju det som det handlar om ifall vi ska få bukt med pandemin.
När man läser ledamotens Twitterflöde verkar det, apropå att slå in kilar, även finnas andra frågor som är viktigare. Det handlar om "vi och dom". Det handlar om dem som inte har rätten.
Nicklas Attefjord (MP):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag till beslut och därmed också bifall till regeringens proposition. Assistansreformen, som trädde i kraft den 1 januari 1994, har möjliggjort självbestämmande och inflytande för tusentals personer med funktionsnedsättningar.
Assistansreformen är en av vår tids stora frihetsrefor-mer och en reform som behöver värnas och utvecklas. Ett hot mot reformen är missbruk och oegentligheter. För att skydda reformens långsiktiga överlevnad är det därför viktigt att åtgärder vidtas mot exempelvis assistansföretag som inte lever upp till regler och krav.
De vanligaste orsakerna till att tillstånd för anordnare av personlig assistans återkallas är ekonomisk misskötsamhet eller att bolag försätts i konkurs.
Enligt uppgifter som jag kunnat ta del av skedde det vid två tillfällen under perioden 2017-2019 att tillstånd återkallades på grund av missförhållanden i företagen som var så pass allvarliga att det innebar fara för liv och hälsa för den assistansberättigade. I något eller några fall har det även funnits kopplingar till brottslighet.
Därför är det nu bra att regeringen agerat och att vi här i kammaren i dag kan fatta beslut om att reglera detta och ge Försäkringskassan och kommunerna lagstöd för att agera. Beslutet innehåller även välkomna förslag om ökad myndighetssamverkan mellan Försäkringskassan, kommunerna och Inspektionen för vård och omsorg.
Inte minst finns det i förslaget, vilket har nämnts tidigare i debatten, en ventil vid särskilda skäl så att man kan förlänga tidsfristen, där förslaget i dag är två veckor. Avslutningsvis, herr ålderspresident, är det min förhoppning att de beslut vi kommer att fatta senare i dag ska medverka till att långsiktigt stärka och skydda rätten till personlig assistans.
Nicklas Attefjord (MP):
Tack, ledamoten Steensland, för frågorna! Jag hade bilden av att vi skulle diskutera det lagförslag som ligger på bordet och som handlar om en skärpning av reglerna för utbetalning av assistans.
Men nu ställer ledamoten frågor om regleringsbrev som regeringen har fattat beslut om och om vilka effekter det har fått för personer med personlig assistans.
Jag kan säga att jag delar bilden av att det är ett problem så som det har tillämpats av de myndigheter som är satta att hantera den personliga assistansen och de utbetalningarna.
Det är också därför regeringen nu har sett till att det finns två olika utredningar på gång som ska se över hela assistanslagstiftningen, som det väl handlar om, för att kunna skydda och långsiktigt stärka rätten till den personliga assistansen. Mitt svar är att det väl är så som regeringen har valt att hantera det här.
Nicklas Attefjord (MP):
Ledamoten Steensland fortsätter att hävda att det finns ett illvilligt politiskt beslut bakom tillämpningen av detta. Jag vill nog hävda att så inte är fallet. Det finns regleringsbrev, och besluten om dem fattas politiskt.
Den exakta tillämpningen är inte politiska beslut, utan det är beslut som verksamheter eller domstolar prövar sedan. Regeringen har också sett det här, och man har nu tillsatt de här utredningarna också för att komma till rätta med det.
Apropå klädsamhet är det bra att minnas att det här inte är ett nytt fenomen utan att det är någonting som har funnits så långt tillbaka som till Alliansens regering, som du talade om tidigare.
Nicklas Attefjord (MP):
Ledamoten Johansson frågar om jag tycker att regeringen har förankrat den här delen på ett bra sätt. Man får väl se helheten. Den ursprungliga lagstiftningen - nu pratar vi om en förlängning; det är det beslutet vi fattar här - var ändå väldigt väl förankrad, som jag uppfattade det.
Den togs fram i ett samarbete där alla partier var involverade. Man lyssnade, och det gavs och togs. Det vi nu har är en förlängning. Det hade säkert kunnat göras bättre, med den vändan en gång till.
Jag är inte regering utan en del av regeringsunderlaget, men som regering får man ju kritik för att man är saktfärdig och för att man inte förankrar. Någonstans finns det två sidor av det myntet. Men jag tänker att det ju ändå fanns en samstämmighet kring lagen. Det fanns heller ingen stor kritik mot hur regeringen tillämpat lagen, i alla fall som jag uppfattade det.
Uppenbarligen gjorde man då bedömningen att man kunde förlänga den utan att göra det här omfattande förankringsarbetet.
Nicklas Attefjord (MP):
Då får jag väl justera det jag sa. Eller inte justera, men det jag pratar om är pandemihanteringen i stort. Där tycker jag att opposition, regering och riksdag har hittat vägar att hantera stora och viktiga frågor som går rakt in i skinnet på alla medborgare i landet. Där är det viktigt att vi jobbar i samförstånd.
Jag står fast vid det: På helheten har regeringen skött detta. När det gäller den sista vändan med pandemilagen finns det uppenbarligen mer att önska. Det var väl synd att regeringen inte tog tillfället att i varje del i hanteringen av pandemin förankra viktig lagstiftning, även om det var gjort i ett tidigare skede.
Nicklas Attefjord (MP):
På bordet här i dag har vi ett förslag som jag är helt övertygad om att i princip samtliga medborgare i det här landet förväntar sig att vi ledamöter fattar beslut om i enighet. Sverige har en hög vaccinationsgrad som bygger på tillit mellan invånare, profession och stat. Våra medicinska experter granskar, värderar och godkänner riskerna i förhållande till nyttan.
Och när det gäller vaccin mot covid-19 finns det, hittills i alla fall, ingen tvekan om att nyttan vida överväger alla risker. Men det finns fortfarande en risk för skada i samband med vaccination, och därför är dagens beslut viktigt. Detta med tillit är viktigt. Fru talman, jag kanske får ha en göteborgsk twist på det här.
Ett starkt och solidariskt samhälle lämnar inte sina invånare i sticket, utan vi tar solidariskt ansvar tillsammans om någon skulle drabbas av biverkningar eller sjukdom i samband med vaccinationen. Statlig ersättning för personskada orsakad av vaccin mot sjuk-domen covid-19 Jag har i andra debatter lyft fram just frågan om vikten av tillit i vårt samhälle.
Dagens beslut tycker jag är ett bra sätt att manifestera att vi vill bygga vidare på och värna den här tilliten. Dagens beslut garanterar en ersättning till dem som i sällsynta fall drabbas av långvariga biverkningar. Jag vill också passa på, som många i debatten före mig här, att påminna dem som fortfarande inte har vaccinerat sig att göra det.
Den senaste siffran är 82 procents vaccinationsgrad, så det är väl några procent som inte har vaccinerat sig. Jag adresserar inte er som av olika medicinska skäl inte kan vaccinera er, för det finns det ingen anledning att diskutera.
Men jag tänker på alla er som kanske av rädsla för sprutor eller för att ni har olika frågeställningar kring riskerna fortfarande inte har vaccinerat er. Mitt råd till er är att prata med er vårdcentral. Prata med någon inom vården som ni litar på, ställ era frågor och framför era funderingar!
Om man är rädd för sprutor finns det jättebra metoder för att få hjälp med att komma över rädslan. Som har nämnts tidigare: Ju fler som har det här skyddet, desto fler liv kan vi rädda och desto snabbare kan vi få tillbaka ett samhälle som fungerar lite mer som före pandemin. Jag yrkar bifall till utskottets förslag.
Nicklas Attefjord (MP):
I veckan kunde vi ta del av uppgifter om att barn, inte minst små barn, i allt högre grad placeras på institution eller HVB-hem. Från Göteborg rapporterades till exempel att deras längsta placering rörde barn som var mellan sju och nio år och som varit placerade på HVB-hem utan vårdnadshavare i mer än två år.
HVB-hem är ju lite av ett nödvändigt ont, men sett ur ett barns perspektiv är det extremt svårt att knyta an i en sådan miljö med ständiga personalbyten. Det är ett hem som i grunden inte är ett hem utan en institution. Orsaken som kommunen, i det här fallet Göteborg, uppgav var att det blivit allt svårare för dem att hitta och rekrytera familjehem.
Denna utveckling innebär att barn riskerar att inte få sina grundläggande rättigheter tillgodosedda. Min fråga till statsrådet Lena Hallengren är: Hur ska vi i Sverige kunna garantera placerade barn en trygg uppväxt i familjehem?
Nicklas Attefjord (MP):
Jag vill ställa en fråga till energiministern. Sverige och svensk industri behöver, som vi alla vet, inte mer av konstruerade konflikter mellan olika kraftslag utan i stället beslut som levererar ny kraft till den gröna omställningen. Som invald i riksdagen för att representera Skaraborg utgår jag från att ministern är väl medveten om att Västsverige är det industriella lokomotivet i Sverige.
Detta lokomotiv är nu mitt uppe i en grön omställning för att ligga i framkant när världen efterfrågar allt från elektriska lastbilar till återvunnen plast gjord med vätgas - mycket tack vare Miljöpartiets industrikliv. Redan befintliga investeringar från näringslivet i Västsverige kräver att det till 2030 tillförs 1 500 megawatt, det vill säga kraft motsvarande hela Stockholms elförbrukning.
Enligt alla seriösa bedömare är det den havsbaserade vindkraften som kan leverera den mängden till 2030, som alltså bara är sju år bort. Min fråga till ministern är: När kommer beslutet från regeringen så att byggandet av vindkraftsparkerna på västkusten kan sätta igång? Industrin vill ha svar, och klockan tickar.
Abraham Halef (S):
Tack för frågorna, Thomas Morell! Ledamoten Thomas Morell tar upp en intressant fråga. Direktåtkomsten är viktig och har diskuterats länge. Som ledamoten sa är det flera remissinstanser som har yttrat sig. Jag håller också med ledamoten Thomas Morell om det viktiga arbete som dessa frivilligorganisationer gör.
Tillsammans hjälps de åt, därav nollvisionen och det fina trafiksäkerhetsarbete som vi har i Sverige. Återigen: Dessa kommer att kunna ta del av informationen. Även om dessa organisationer inte har direktåtkomst till Strada kommer de att kunna begära ut dessa uppgifter från Transportstyrelsen, som därefter gör en bedömning.