KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nyamko Sabuni (L):
Jag hoppas verkligen att jag de fyra år som jag kommer att vara ansvarig för dessa frågor alltid ska fatta medvetna beslut. Det vore konstigt om jag satt som statsråd och fattade beslut utan att förstå vad jag fattade beslut om. Nu är det så att det satsas mycket pengar på ungdomsverksamhet. Jag säger återigen att man inte kan satsa hur mycket pengar som helst på vad som helst.
Jag gick igenom verksamheten och återigen säger jag att de här pengarna bara fanns där. Det fanns inget specifikt beskrivet vad de skulle användas till förutom att upprepa samma sak som man redan upprepade för de 100 miljonerna som jag redan nämnt. Jag ansåg verkligen att de här pengarna gör bättre nytta någon annanstans där de också når unga människor.
När det gäller vad jag avser att göra för ungdomar är det så att den här regeringen satsar kraftigt på det som jag menar är viktigast för unga vuxna, nämligen utbildning, arbete, se till att man kommer ut på arbetsmarknaden eller se till att man har möjligheten att faktiskt jobba parallellt med studier utan att för den skull förlora sitt studiebidrag. Det är viktigt. Och den chansen får ungdomar av den här regeringen. Det är att satsa på bostadssituationen och så vidare.
Det är de sakerna som unga vuxna efterfrågar i dag och som många inte har. Därför blir dessa unga vuxna mambor, som det heter, med sina föräldrar tills de ibland kanske är 35 år gamla. Vi får inte glömma att fritidsverksamheten är ett kommunalt ansvar. Att det finns många unga människor runtom i landet som inte har en tillfredsställande fritid är ett kommunalt ansvar. Det är inte statens ansvar.
Men vi gör vad vi kan via bidrag till folkrörelser och via Ungdomsstyrelsen. Det finns också arvsfondspengar. 100 miljoner delades ut förra året. Det finns statliga pengar, men ansvaret för ungas fritid ligger hos kommunerna. Det är där som era kommunalpolitiker ska kämpa för att se till att ge unga goda villkor på deras fritid. Det ska inte ske från Regeringskansliet. Vi ska göra vad vi kan för att ge de kommuner som behöver det stöd.
Vi ska göra vad vi kan. Men det betyder inte att vi kan satsa hur många miljoner som helst. Vi har bara en statsbudget, och det finns massor som ska få plats i denna statsbudget. I det här fallet ansåg jag att det fanns verksamheter som behövde pengarna bättre. Kommunerna får faktiskt ta hand om sina unga och deras fritid.
Nyamko Sabuni (L):
Ja, ungdomen är Sveriges framtid. Det håller jag med om. Därför gäller det att satsa på rätt saker, prioritera på rätt sätt. Vi kan ha olika prioriteringar - det är inga problem - med de pengar som jag har tagit från den generella ungdomsverksamheten. Som ni själva också en efter en har påpekat finns det väldigt många olika behov.
Ungdomar i Rinkeby, Tensta och Rosengård efterfrågar basketplan, fotbollsplan och boxningshallar. Hur vet vi att de hade fått tillgång till dessa 80 miljoner om jag låtit dem ligga kvar utan att först tänka igenom hur vi ska få veta det? Ni talar om funktionshindrade. Hur vet vi att de skulle få tillgång till pengarna? Det är just därför jag säger detta: Låt mig gå igenom den rapport som Socialstyrelsen har producerat.
Låt oss få bättre kunskap om exakt hur vi ska använda pengarna för att nå rätt ungdomar, och inte bara generellt alla ungdomar. Som jag sade tidigare är det olika villkor i olika kommuner för dessa unga. Jag vägrar att bara betala ut pengar generellt och säga att de ska gå till unga. De måste gå till rätt saker. Dessa pengar har jag använt på integrationsområdet, men de går också till ungdomars verksamheter.
Det är bland annat Fryshusets verksamhet när det gäller Sharaf hjältar. Det är återrehabilitering av före detta rasister - många av dem är unga. Det handlar bland annat om hedersproblematiken, som Sharaf hjältar jobbar med på Fryshuset. Det är unga människor som drabbas. De är också vår framtid. Det handlar om antidiskrimineringsbyråer, som också får en del av de här pengarna.
Ja, det handlar om dessa unga människors framtid, för de riskerar faktiskt att bli diskriminerade på den arbetsmarknad som de ska träda in på så småningom. Det här vänder sig till unga människor. Det är bara det att vi prioriterar olika. Jag vänder mig till dessa unga människor just nu, därför att det problemet kunde jag identifiera och förstå. Nu måste jag sätta mig in i ytterligare ett problem: Vad innebär det att vi har olika villkor? Vad gör vi för de funktionshindrade?
Jag måste först ha den kunskapen innan jag kan strö ut de 80 miljoner kronorna. Men ungdomar ska vi satsa på.
Nyamko Sabuni (L):
Luciano Astudillo har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att forskningen som ALI bedriver om kvinnor i arbetslivet ska få fortsätta och om jag avser att öronmärka pengar till forskning för att förbättra kvinnors situation i arbetslivet. Jag har i ett tidigare svar till Luciano Astudillo angivit att jag anser att forskning inom arbetslivsområdet är mycket angelägen, inte minst sådan forskning som rör kvinnor i arbetslivet.
Arbetslivsinstitutets avveckling bygger på uppfattningen att forskning utvecklas bäst i konkurrens. Genom att medel får sökas och forskningen bedömas på sedvanligt sätt ges förutsättningar att säkerställa kvalitetsnivån. Det är regeringens ambition att de förändringar som nu vidtas på sikt ska leda till att kvaliteten på svensk arbetsmarknadsforskning ytterligare höjs.
För att underlätta för enskilda forskare och doktorander får Arbetslivsinstitutet använda 60 miljoner kronor av sitt anslagssparande för att lämna bidrag till annan organisation för sådan forskningsverksamhet som bedrivs av institutet. För att stärka kvaliteten i svensk forskning och kunna möta en ökad internationell konkurrens inom forskning och forskarutbildning tillför regeringen under 2007 och 2008 betydande forskningsresurser till bland annat universitet och högskolor.
Lärosätena är självständiga i sina beslut om hur de vill disponera befintliga och framtida resurser. Det finns ingen anledning att tro annat än att en del av dessa ökade resurser också kommer att användas för forskning om arbetslivsfrågor. Regeringen har för närvarande inte några planer på att föreslå särskilda medel för forskning kring kvinnors situation i arbetslivet.
Nyamko Sabuni (L):
Det var väldigt mycket eländesbeskrivningar, framför allt med tanke på att de kom från ledamöter vars parti styrde detta land i tolv år. Ja, det är precis den typen av elände och den typen av frågor som måste ges svar på, och det är det som den här regeringen och jag tänker ägna oss åt under mandatperioden. Min utgångspunkt är att forskning sker bäst i konkurrens. Den sker bäst vid universitet.
Vi satsar ytterligare medel, 200 miljoner extra under 2007 och 2008, just för forskningen. Där finns också forskning om arbetslivet med. Det kommer att vara relevant så att man kan söka de medlen. För mig är det faktiskt väldigt viktigt att den forskning som genomförs också har ett genusperspektiv. Man måste inte alltid öronmärka pengar för just forskning kring kvinnors situation, utan det handlar om att forskningen, så långt det är möjligt och relevant, ska ha ett genusperspektiv.
Det är det jag kommer att satsa på under den här mandatperioden. Vi avvecklar ALI - vi avvecklar inte forskarna inom ALI. De finns där. De har erfarenhet. De har också insikt om hur viktig den här forskningen är. De kommer säkert att vara konkurrenskraftiga i förhållande till andra när de ansöker om medel för att fortsätta med den typ av forskning som de har bedrivit inom ALI:s ram, men i det här fallet kan de göra det inom universitetens och andra lärosätens ram.
Jag är alltså inte alls orolig för att den här forskningen inte skulle komma att fortsätta på det sätt som ni önskar, och på det sätt som jag också önskar. Vi kommer att följa utvecklingen kring forskningen på arbetsmarknaden också utifrån ett kvinnoperspektiv. Jag kan också försäkra Luciano Astudillo att min och regeringens politik definitivt inte skulle vara annorlunda om jag kallade mig feminist. Vi har ett antal utgångspunkter.
För att kvinnor ska ha det så bra som möjligt måste vi skapa en arbetsmarknad där flera ska komma i arbete och där flera kan arbeta i den utsträckning som de vill arbeta. Det är det som är utgångspunkten för jämställdheten och för att stärka kvinnor: att fler kvinnor också ska kunna få del av de tillgångar som finns i vårt samhälle. Vi ska underlätta för företagande på olika sätt och underlätta för kvinnor att bli chefer. Det är utgångspunkten för att stärka kvinnors situation, på arbetsmarknaden liksom i samhället i övrigt.
Vi har inte bara lovat ett tiofaldigat anslag, utan pengarna finns, och pengarna kommer att användas just för att utveckla jämställdheten i vårt samhälle. Vi gör det på olika sätt. Vi har redan gjort det när det gäller jobbpolitik, som sagt. Vi gör det när det gäller företagarpolitik. Vi gör det när det gäller sjukvården. Vi gör det när det gäller jämställdhetsintegrering på olika sätt så att vi ser till att politiken faller rätt ut, både för kvinnor och för män.
Det finns alltså absolut ingen anledning att oroa sig. Jag lovar att återkomma med ytterligare åtgärder på detta område. Jag menar att det är en av de viktigaste uppgifter som regeringen har: att se till att jämställdheten blir bättre i vårt samhälle.
Nyamko Sabuni (L):
Jag konstaterar att vi är överens om problembeskrivningen, och vi är också överens om vikten av att den här forskningen genomförs. Vi är bara inte överens om lösningarna. Återigen: Vi avvecklar ett verk. Vi avvecklar inga forskare, inga doktorander, utan de kan fortsätta att jobba med dessa frågor. De har insikt om hur viktiga de är. De är via universiteten konkurrenskraftiga på den öppna marknaden och kan fortsätta att ansöka om medel till att forska kring kvinnors situation på arbetsmarknaden.
Jag ser alltså inga problem. Endast en femtedel av forskningen på arbetsmarknaden sker inom ALI:s ram. 80 % av forskningen sker redan i dag på den öppna marknaden, vilket betyder att dessa forskare kommer att kunna fylla ytterligare en femtedel genom den forskning som i dag sker inom ALI. De kan alltså fortsätta på den banan på den öppna marknaden.
Jag har svårt att se om det är verket ni försvarar eller om det verkligen är forskningen ni är intresserade av. Jag är intresserad av forskningen, och jag menar att om man satsar mer pengar, ser till att forskarna finns och att universiteten får möjlighet att ansöka om dessa pengar, så kommer också forskningen att äga rum. Man behöver inte ha ett verk för att få den forskningen till stånd. Forskarna finns och pengarna finns. Det måste trots allt vara utgångspunkten för att vi ska komma till rätta med den problembeskrivning som ni ger, och som jag delar.
Nyamko Sabuni (L):
Jag kan bara konstatera att det är som vanligt - Socialdemokraterna slår alltid vakt om myndigheter. Regeringen kommer att slå vakt om forskningen, den konkreta sakfrågan. Därför satsar vi mer pengar. Därför ser vi till att förbättra förutsättningarna för att fler ska kunna forska inom de områden som de anser vara viktiga. Forskarna på ALI har, som sagt, ett försprång.
Jag tror att de har insikt om hur viktig den här forskningen är, och jag är övertygad om att de kommer att fortsätta att forska på samma sätt som de gjort vid ALI. Återigen: Det är bara en femtedel av forskningen på arbetsmarknaden som sker inom ALI:s ram. Jag är övertygad om att detta kommer att gå bra. Vi kommer aldrig att värna myndigheter. Vi kan bara värna sakfrågan och människorna.
Nyamko Sabuni (L):
Återigen är svaret att jag drar tillbaka den för att analysen inte stämmer med de politiska värderingar jag eller den här regeringen har. Jag beskrev att det behöver göras mer än bara att tvinga kommuner och landsting att anställa på heltid. Det behövs mer än så. Jag menar att vi inte behöver tvinga kommuner och landsting att anställa på heltid, för de vill nog inget annat än göra det för att kunna erbjuda oss medborgare en bra service.
Vi ska se till att skapa förutsättningar så att skattebasen ökar så att de ska kunna få in mer pengar i sin kassa. Då kan de anställa fler. I övrigt återkommer jag med ytterligare förslag förutom det jag har nämnt, att underlätta för kvinnor att kombinera yrkesliv med familjeliv, att underlätta för kvinnor att bli företagare inom sina kompetensområden, att ge kvinnor chans till flera arbetsgivare för att kunna förhandla, och så vidare. De åtgärderna har redan presenterats.
De börjar bli verksamma. Vi återkommer till ytterligare åtgärder, och en del av dem kommer säkert att innehålla några av de förslag som fanns i denna skrivelse. Det är jag övertygad om.
Nyamko Sabuni (L):
Jag får också tacka för debatten. För mig är det viktigt att vara tydlig med vad det är man vill med jämställdhetspolitiken. Det har alldeles för länge handlat om begrepp och epitet av olika slag. Men de flesta människor därute känner inte igen sig i den elitdebatt vi för om jämställdhetspolitiken. Vi måste vara konkreta.
Vi vill ha ett jämställt samhälle, och de flesta människor i Sverige vill ha ett jämställt samhälle, men de förstår sig inte på den debatt som förs. Därför är jag tydlig. Som du sade handlar det om delad makt och delat ansvar. Tydligheten handlar om vilka åtgärder vi ska vidta för att närma oss detta samhälle. Jag säger "närma oss detta samhälle", för som någon av er påpekade tidigare är jämställdhet en pågående process. Vi kommer aldrig att uppnå det optimala samhället, utan det är en pågående process. Här är jag tydlig: Det handlar om företagande.
Det handlar om kvinnors möjligheter att komma ut i arbetslivet. Det handlar om att befria kvinnor från hemarbete som tynger dem på alla möjliga sätt. Det handlar om att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Det handlar om att bekämpa det så kallade hedersrelaterade våldet. Det handlar om att bekämpa prostitutionen. Det är mycket som vi har kvar att göra. Visst, vi är relativt sett ett jämställt samhälle. Men vi har långt kvar att gå, jag håller med om det. Och vi i regeringen gör vad vi kan för att rätta till några av misstagen.
Att vi här i debatten inte delar åsikter om lösningarna är en sak för sig, men jag tycker att det är orättvist att säga att regeringen inte gör någonting, att man inte ser det i den ena eller i den andra debatten. Regeringen gör saker, det är bara det att det inte passar er. Ni har helt egna lösningar. De lösningarna hade ni chansen att genomföra när ni hade makten - tolv år gick. Vi får se vad framtiden erbjuder. Men vi är där.
Vi ska göra skillnad med de 400 miljonerna och på alla sakdepartement där det finns intresse av att åstadkomma förändringar när det gäller just jämställdhet. Sedan kan ni utvärdera oss om fyra år.
Nyamko Sabuni (L):
Om jag ska börja med tillbakadragandet av skrivelsen om lika lön så är det helt naturligt, för analysen i den tycker jag inte var tillfredsställande. Analysen i den hade socialistiska drag. Det är självklart eftersom det var en socialdemokratisk regering tillsammans med Vänsterpartiet och Miljöpartiet som lade fram den. Så jag har intresse som statsråd med ansvar för de här frågorna att lägga fram en egen analys och egna förslag.
Det fanns en del förslag som handlade om information. Jag har sagt att jag kommer att ta till mig den typ av förslag som fanns i den skrivelsen och föra in i det som jag så småningom ska lägga fram för riksdagen senare i år. Däremot delade jag inte uppfattningen om det viktigaste förslaget i skrivelsen utifrån ert perspektiv, nämligen att tvinga kommuner och landsting att anställa på heltid. Men jag kan förstå att just heltid är en nyckel i det hela.
I mitt svar försöker jag visa på att det faktum att kvinnor jobbar deltid i större utsträckning leder till att de får sämre löneutveckling. Det faktum att kvinnor har färre antal arbetsgivare inom det offentliga, där de faktiskt finns, att de är inlåsta i monopolen, gör att de har sämre löneutveckling. Därför är det viktigt att se till att ekonomin fungerar bra och att det finns möjligheter för kvinnorna att jobba heltid.
Det är också viktigt att se till att livspusslet och familjepolitiken fungerar så att de som kan och vill jobba heltid ska ha möjlighet att jobba heltid och också kunna kombinera det med att ta hand om sina barn och inte ägna den lilla fritid de har när de har jobbat långa dagar till städning och så vidare. Hushållsarbetet kommer alltid att finnas. Männen ska ta sitt ansvar, men det finns ingenting som hindrar att hushållen också avlastas delvis som komplement till det de ändå utför.
Möjligheten att jobba heltid med bättre ekonomi och möjligheten att ha flera att söka jobb hos för löneutveckling tror jag är A och O. Det är det jag försökte lägga fram här. Du ville lösa det genom tvång att anställa på heltid. Jag försöker lösa det genom just de saker som jag nämner här. När det gäller den löneskillnad som beror på diskriminering kan vi inte göra mer åt det än att vi faktiskt har en diskrimineringslag.
Den ska göras effektivare, tillsynen ska vara bättre, och framför allt måste sanktionsmöjligheterna förbättras. Det ska kännas att diskriminera. Det är min uppfattning. Detta arbete pågår nu för fullt inom Regeringskansliet genom sammanslagningen av dessa lagar och sammanslagningen av ombudsmännen till en myndighet. Det är mitt program för hur kvinnor ska få högre löner än de har i dag.
Sedan får vi hoppas att de löneskillnader som inte beror på diskriminering utan på de faktorer vi talade om - möjligheten att jobba heltid i stället, möjligheten att byta arbetsgivare och så vidare - ska försvinna även för dem som jobbar inom offentlig sektor.
Nyamko Sabuni (L):
Jag delar fullt ut den beskrivning som Ahlberg lägger fram av hur det ser ut på arbetsmarknaden för kvinnor. Problemet är inte att någon av oss inte erkänner att dessa problem finns. De finns där, och det är dem vi försöker lösa. Att man skulle ha tagit ett helhetsgrepp i den skrivelse som lämnades in till riksdagen före valet stämmer inte riktigt. I den skrivelsen fanns till exempel ingen analys av kvinnors ägande i samhället.
Hur mycket äger kvinnor i förhållande till män? Hur många kvinnliga företagare har vi i förhållande till män? Hur fungerar familjepolitiken när det gäller att underlätta för både kvinnor och män att göra karriär och dela på ansvaret för hemmet? Inget av detta fanns i det program som lades fram, och det var just därför jag drog tillbaka det. Jag menar att jämställdheten behöver ett helhetsgrepp om vi ska komma en bit på väg.
Då handlar det inte bara om lika lön för lika arbete; också ägande och företagande är väldigt viktigt. Vi måste göra framsteg där också. Därför satsar den här regeringen på en familjepolitik som ger möjlighet och valfrihet men också jämställdhet på alla områden. Vi satsar på en näringslivspolitik som stimulerar kvinnors företagande och gör så att kvinnors företag också ska kunna växa. Vi har en arbetsmarknadspolitik som går ut på att människor ska komma ut i arbete, till riktiga jobb.
Som du säger är ju den allra viktigaste jämställdhetsåtgärden att kvinnor ska ha en egen inkomst som de kan försörja sig på. Det är det allra viktigaste. Det är det som den här regeringen nu jobbar för fullt med, och det är bland annat det som jobbavdraget handlar om. Människor ska ut i arbete. Det är viktigt för mig och viktigt för regeringen.
Nyamko Sabuni (L):
Ja, något måste vara fel. Det är därför det finns jämställdhetspolitik: för att något måste göras. Därmed inte sagt att allt ska göras. Vi ska inte göra allt, men vi ska göra rätt. Därför försökte jag beskriva vilket grepp jag tänker ta när det gäller jämställdhet. Det handlar om arbetsmarknadspolitik. Hur ser vi till att skapa en rörlig arbetsmarknad också för kvinnor och framför allt för de kvinnor som låses in i monopolen? Hur ser vi till att stimulera företagandet?
Det handlar också om ägandet och makten. Hur ser vi till att formulera familjepolitiken? Det handlar om jämställdhetsbonus, hushållsnära tjänster och också om vårdnadsbidraget som du ondgör dig över. Det finns de kvinnor som väljer att vara hemma. Vårdnadsbidraget kommer inte att leda till att kvinnor som inte vill vara hemma är hemma. Dock åligger det inte oss politiker att tala om för kvinnorna vad som är rätt val och fel val.
Däremot åligger det oss att säga att det finns valmöjligheter och förutsättningar, och du ska veta exakt vilka konsekvenser ditt val får. Den kvinna som stannar hemma med barnet eller vill dela detta med sin man ska veta att det blir sämre möjligheter att utvecklas på jobbet, sämre löneutveckling och sämre pension. De kvinnor som gör det valet vet detta, och det är det som är viktigt. Vilka är vi att skuldbelägga dem för deras val?
Jämställdheten måste också handla om kvinnans rätt att välja sitt liv. Det är det som jag ibland tycker att mina motståndare i denna debatt missar.
Nyamko Sabuni (L):
Ja, jag kan beklaga att det gick tolv år utan att man mäktade med informationen till flyktingarna, så att den skulle fungera och de kunde välja rätt boende. Vi har insett det, och vi jobbar på för fullt. Migrationsministern jobbar för att Migrationsverket ska bli bättre på att informera flyktingarna om var exakt de har bäst chanser att kunna lyckas med sina framtida liv i Sverige.
Regeringen har skapat en effektiv förhandlingsorganisation med hjälp av länsstyrelserna. Vi anser att länsstyrelserna känner sina områden, känner de kommunpolitiker som i dag är de som fattar beslut om hur många de ska ta emot. Jag är väldigt stolt över att vi lyckats få länsstyrelserna att acceptera den uppgiften. Jag tror att det är precis rätt organisation för detta. Regeringen kommer att satsa på jobben.
Jag är övertygad om att kommunerna i dag är tveksamma till att ta emot flyktingar eftersom det handlar om pengar. De ser framför sig människor som fastnar i systemet. De ser framför sig socialbidrag som ska betalas ut i många år, barn som ska ha skolgången betald och så vidare. Eftersom de därmed får in vuxna som inte kan arbeta, försörja sig själva och bidra till kommunens utveckling blir de tveksamma.
Den generella politiken för jobb är alltså även en politik som kommer att locka kommunerna att vilja ta emot flyktingar, och det är också en politik som kommer att öka solidariteten kommunerna emellan.
Nyamko Sabuni (L):
13 miljoner för en mindre myndighet är en kraftig ökning av anslaget, oavsett hur jag har beskrivit det tidigare. Mitt svar till Luciano Astudillo är tydligt. Jag tycker att det här är en intressant metod och säger återigen: Innan jag har alla fakta på bordet kommer jag inte att fatta beslut om huruvida vi ska fortsätta eller inte.
Jag väntar på slutsatserna från den mindre undersökning på arbetsmarknaden som ILO hade ansvar för. Jag tror att det är ganska förnuftigt att göra så. Det går inte att handla i panik. Vi vet att diskriminering förekommer, och vi vet att vi ska göra vad vi kan för att beivra den, men vi kan inte handla i panik med åtgärder som eventuellt strider emot grundlagen. Jag följer vad som händer på området.
När jag har fått slutsatserna kommer jag att överväga om vi eventuellt ska kunna använda oss av samma metoder på andra marknader och framför allt om de kan användas som bevismedel. Vi måste se till de etiska och juridiska aspekterna av det hela. Arbetet bereds inom Regeringskansliet. Innan vi är klara med det kan jag inte ge dig något annat svar än att det är intressant och att det är därför vi ser över det.