KBLab/rixvox huggingface dataset:
Roger Haddad (L):
Det är väldigt positivt att regeringens myndighet för yrkeshögskolan får sådana positiva kommentarer. Det finns en anledning till varför man skapade den nya yrkeshögskolemyndigheten. Det var väldigt spretigt förut mellan gymnasiala och eftergymnasiala utbildningar. Det var mycket dålig kvalitetsgranskning och kontroll av de utbildningar som erbjöds.
Därför valde Folkpartiet och regeringen att skapa Myndigheten för yrkeshögskolan, vars huvudkontor ligger i Västerås, vilket jag är extra glad för. Det är en positiv reform. Precis som i den förra debatten om yrkesutbildningen och yrkesvux är detta ett av de mest effektiva sätten att få ut människor, ungdomar och vuxna, direkt ut i arbete.
Anledningen till att jag anmälde mig till debatten är att det kan ha funnits en liten missuppfattning om vem yrkeshögskolemyndigheten vänder sig till. Statsrådet Sabuni har sagt i sitt svar att det ställer behörighetskrav. Man kan inte komma utan gymnasiekompetens och hoppa in på en utbildning till tandsköterska, apotekstekniker eller byggnadsingenjör.
Det ställs helt andra krav för dessa utbildningar som är allt mellan sex månader upp till två år. Det är intressant att här höra från de rödgröna representanterna att det satsas för lite och att man vill ha ännu mer. Samtidigt säger de att det är en bra reform.
Jag kan till regeringens och vårt försvar konstatera att andelen har ökat sedan förra omgången från 26 procent till 29 procent och från 6 400 platser till 8 900 platser. Vilken minister eller vilken riksdagsledamot skulle inte vilja ha ännu mer pengar till den här typen av insatser? Men det fungerar inte så när man ska prioritera och lägga pengar på olika saker i samhället.
Däremot är jag själv intresserad av hur vi använder pengarna till yrkeshögskolemyndigheten. Jag vet till exempel att man satsar på vissa kulturella utbildningar och konstutbildningar. Det kan man säkert titta igenom. Är det verkligen det som efterfrågas av arbetsmarknaden? Det är väldigt smalt. Men det upptar ändå drygt 100-160 miljoner av myndighetens budget, vilket är en hel del.
Det viktigaste är att man fortsätter att ha kopplingen mellan branschen och näringslivet där det samordnas med Arbetsförmedlingen och andra myndigheter. Detta är en konsekvens av att det inte på vare sig gymnasial nivå eller eftergymnasial nivå har funnits tydliga utbildningar som har haft förankring och aktualitet ute i arbetslivet. Vi har utbildat människor rakt ut i arbetslöshet.
Vi har utbildat människor till att bli journalister. Alla de som slutar medieprogrammet kan inte bli journalister och så vidare. Det känner Jabar Amin och Gunilla Svantorp till. Det reformer som genomförs i gymnasiet, vuxenutbildningen och det tredje och viktiga steget yrkeshögskolemyndigheten är mycket viktiga. Har ni några andra reformer på gång som inte jag känner till? Kan ni bara äska ytterligare 1 eller 2 miljarder? Hur finansierar ni det i så fall?
Det är bra att ni ställer krav på oss och regeringen. Men det är viktigt att ni är realistiska i era prioriteringar.
Roger Haddad (L):
Jag beklagar att Miljöpartiets Jabar Amin inte var med i den förra debatten om vuxenutbildning och yrkesvux. Jag tror att Jabar Amin har missuppfattat det här. Han har ställt en fråga om yrkeshögskolan. De problem ni tar upp och vill angripa är massarbetslöshet, ungdomsarbetslöshet och unga med svag ställning. Men dessa människor har inte tillträde till yrkeshögskolan, Gunilla Svantorp och Jabar Amin.
De andra insatser som regeringen presenterade via statsrådet Sabuni tidigare är satsningar på unga mellan 20 och 24 år utan gymnasiekompetens, vuxenutbildning, yrkesvux och lärlingsanställning i vuxenutbildningen samt den lägre arbetsgivaravgiften för ungdomar, som ni för övrigt vill höja.
Det är åtgärder som direkt kan lösa de utmaningar som vi också tycker är viktiga att anta och som ni är inne på. Men det här är en interpellation om yrkeshögskolemyndigheten, som kräver full gymnasiekompetens, det vill säga slutbetyg från gymnasial nivå. Yrkeshögskolan är en eftergymnasial nivå. Jag tycker att det var viktigt att förtydliga detta.
När myndigheten kom till utbildningsutskottet fick vi reda på att 25 procent av de studerande i yrkeshögskolemyndighetens utbildningar har högskolebakgrund. 50 procent av dem som går dessa utbildningar gör det för att byta karriär. Visst är yrkeshögskoleutbildningarna viktiga. Men det ni vill angripa - i alla fall det ni talar om i talarstolen här - är andra insatser. Det jobbar vi med.
Jag tycker att yrkeshögskolemyndigheten är bra. Det finns fler platser; vi är uppe i 40 000-45 000 personer som har fått del av satsningarna. Jag tycker att det är viktigt. Men om ni vill anslå mer pengar och om ni vill göra någonting mer - presentera era alternativ!
Roger Haddad (L):
Gymnasieskolan är en återkommande fråga som vi debatterar. Det är en av våra viktigaste verksamheter i samhället, direkt knuten till arbetslöshetsdebatten, inte minst med fokus på ungdomar. Vi pratar med särskilt fokus på min valkrets, Västmanlands län. Från Folkpartiet är vi ute i princip varje vecka och besöker skolor i Västmanland.
Då konstaterar vi naturligtvis att det görs ett fantastiskt viktigt och stort arbete inom lärarkåren. De har haft en hektisk höst, och det kommer att krävas mycket tid och resurser för att implementera de viktiga skolreformer som riksdagen och regeringen har fattat beslut om.
Men i den här debatten får vi inte glömma bort vad statens ansvar är och att vi faktiskt fortfarande har något som kallas kommunalt huvudmannaskap, där kommunen har ett långtgående ansvar på lokal nivå men inte minst när det gäller de ekonomiska förutsättningarna för den lokala skolverksamheten.
Men det som jag inte, fru talman, kan acceptera och som är direkt provocerande och felaktigt är att Folkpartiet inte skulle ta avhoppen på gymnasiet på stort allvar, som Pia Nilsson skriver i sin interpellation. Jag vet inte varifrån Pia Nilsson har fått det. Vi är väldigt engagerade i skolfrågan och besöker skolor varje vecka.
Alla reformer som regeringen och statsrådet Björklund med flera presenterar är bland annat till för att förebygga de avhopp som er gymnasieskola, som formellt gällde fram till i höstas förra året, resulterade i. För att säga något om Västmanland, som är fokus för den här interpellationen: Jag vet inte vad de antaganden som Pia Nilsson för fram bygger på.
Jag har suttit som ordförande i lärande- och arbetsmarknadsberedningen inom Västmanlands kommuner och landsting fram till maj förra året. Jag har inte hört någon enda skolpolitiker peka på att det är direkt kopplat till statsbidragsfrågan att man inte har tillräckliga resurser.
Våra utmaningar i Västmanland - inte minst i kommunerna utanför Västerås - gäller att man inte har fattat de tuffa beslut som har krävts under de senaste två, tre eller fyra åren. Huvudorsaken heter demografi. Nationellt sett räknar man med en minskning på 25 procent. Inom Västmanland räknar man med ett tapp på 27-30 procent de närmaste åren.
Att då bara låtsas som att man kan ha exakt samma lärarbemanning och exakt samma lokalytor är att inte ta sitt ansvar som kommunalråd eller lokala skolnämndens ordförande. Jag kan också glädja Pia Nilsson med att säga att vi i Västerås, som jag kommer från och som står för 67-70 procent av Västmanlands befolkning, inte har sagt upp en enda lärare.
Lärarförbundet kommenterade detta så sent i förrgår i Vestmanlands Läns Tidning och sade att inga lärare har sagts upp. Däremot har man gjort förflyttningar och fyllt på lärare där man har slagit ihop eller fört över elever till vissa skolor. Man har gjort naturliga avgångar och pensioner och kanske inte återbesatt en viss lärartjänst, för att genomföra effektiviseringar.
Men kom inte och säg att Västerås har sagt upp en enda lärare som en direkt konsekvens av statsbidragen! Det är precis det som Pia Nilsson påstår, och det är direkt felaktigt.
Roger Haddad (L):
Jag trodde att vi diskuterade socialdemokraten Pia Nilssons påstående att Västmanland med de nya statsbidragen skulle tappa 37 tjänster, vilket inte är sant. Den omstrukturering som pågår i Hallstahammar, Sala, Pia Nilssons egen kommun, och min kommun Västerås är nödvändig och görs utifrån att man tappar 25 procent av sina elever. Vi har massor med tomma, dyra lokaler som äter upp skolpengen.
Jag har hört att 30-40 procent av skolpengen i Västerås går till tomma, dyra lokaler. Det är helt oacceptabelt, men det är faktiskt de lokala skolpolitikerna som måste ta sitt ansvar. Det sker personalförflyttningar och personalförändringar, men det är inga lärare i Västerås som har fått gå. Västerås har ungefär 2 000 lärare i sin skolverksamhet.
Vi har ett permanent behov av att rekrytera. Min bedömning är att det ligger på ungefär 10 procent. Ungefär 200 lärare behöver vi hela tiden rekrytera på grund av pensionsavgångar och kompetensfrågan. Varför tar man inte upp den positiva delen? Vi konstaterar att vi har ett stort problem med avhopp. Det är Folkpartiets analys. Vi har stort problem med ungdomsarbetslösheten och med avhoppen. Delar ni socialdemokrater denna analys?
Vad drar ni då för slutsatser av den gymnasiepolitik som ni själva står för och vill vrida tillbaka klockan och återinföra? Den resulterade ju i avhopp, eller gjorde den inte det? Vad drar ni för slutsatser av avhoppen - vad beror de på, Pia Nilsson? Vi i Folkpartiet och regeringen kan göra mycket mer, men kom inte och hänvisa till SKL! Jag har själv ställt frågan till SKL i utskottet. Jag fick inget bra svar.
Vi satsar på Lärarlyftet. Vi satsar på lärarlöner via karriärsteg. Vi satsar på mattelyft. Visst tar vi vårt ansvar.
Roger Haddad (L):
Det är synd att man inte får några tydliga, konkreta svar av de rödgröna. Även om ni för tillfället sitter i oppositionsställning vore det intressant att höra ett alternativ till politiken i stället för att ni bara håller på och påstår att vi bagatelliserar ungdomsarbetslöshetsfrågan. Det gör vi inte alls; vi är många som är engagerade i utbildnings- och arbetsmarknadsfrågor. Vad jag vet efter att ha följt debatterna i kammaren är det minst en ungdomsarbetslöshetpolitisk debatt varje tisdag.
Det visar att det finns ett stort engagemang i kammaren för dessa viktiga frågor. Jag håller med Esabelle Dingizian om att vi inte kan lägga alla kort på Arbetsförmedlingen. Det behövs fler insatser tidigare för att minska intaget. Det är det som är problemet. Hur kan vi förebygga att ungdomar blir arbetslösa? Det är här de reformer som sker på gymnasieskolan kommer in, inte minst lärlingsutbildningarna och yrkesutbildningarna. Tyvärr har vi inte kommit igenom denna reform ännu.
Det har ju bara gått drygt ett halvår - en och en halv termin - sedan den nya gymnasieskolan kom. Man kan alltså inte påstå att yrkesprogrammen fullt ut har fått effekt. Och man kan definitivt inte påstå att detta gäller gymnasieskolans utmaning att få kontakt med arbetslivet. Där behövs det mycket, mycket mer. Jag håller definitivt också med om behovet av studie- och yrkesvägledning, alltså stöd så att man håller sig uppdaterad när det gäller det som sker på Arbetsförmedlingen.
Men vi kan inte komma ifrån att vi ska vara försiktiga när vi talar om fas 3-problematiken. Vi har många med funktionsnedsättning, utrikes födda och felutbildade, som jag har nämnt. Vi ska också tänka på det faktum att regeringen nu har ändrat fas 3-upplägget lite grann. Det är inte längre något slags slutstation, utan man har ett riktat arbete med att få ut människor från en fas 3-placering.
Jag fick också besked nyligen från Arbetsförmedlingen om att man även ska jobba med att få in externa, privata aktörer som kanske kan göra lite mer än statens arbetsförmedling. Men jag vill gärna höra mer om vad MP vill göra.
Roger Haddad (L):
Jag håller med Krister Örnfjäder om att de regionala högskolorna är viktiga motorer för tillväxt runt om i landet. Då får vi inte glömma bort deras absolut viktigaste uppgift, nämligen att stå upp för samhällets kompetensförsörjning, exempelvis av lärare och sjuksköterskor, som oftast nämns när man besöker högskolorna. Men det intressanta med denna interpellation är Krister Örnfjäders koppling till arbetslösheten, särskilt bland ungdomar.
Jag håller inte med Krister Örnfjäder när han i interpellationen påstår att 13 miljoner i mindre anslag skulle utgöra ett hot mot Linnéuniversitetets framtidsplanering. Det är inte ovanligt att en skolnämnd i en mellanstor kommun gör ett överskott på 20 miljoner kronor varje år. Den passusen får man alltså ta med en nypa salt.
Precis som statsrådet nämnde finns det flera förklaringar: tillfälliga pengar, inaktiva studenter och omfördelning av platser utifrån kvalitetsgranskningar. Av Örnfjäders inlägg att döma har Linnéuniversitetet uppenbart klarat av examenstillstånden. Basen, principen, måste vara kvalitetskontroll av examenstillstånden.
Bedriver man dåliga utbildningar på våra högskolor och lärosäten ska man inte bedriva utbildningar på statens uppdrag. Vet Krister Örnfjäder hur gruppen unga arbetslösa ser ut? Skulle fler högskoleplatser per automatik lösa deras situation? Glöm inte bort att många ungdomar är arbetslösa just för att de inte har en gymnasieutbildning. Några har inte ens grundskolekompetens.
Därför får man inte bara stirra sig blind på antalet högskoleplatser, utan det är också viktigt med yrkesvux, lärlingsplatser och inte minst den eftergymnasiala yrkeshögskolan. Det är inte ovanligt att många av de ungdomar som är inskrivna hos Arbetsförmedlingen har en gymnasieutbildning men är felutbildade. De kan ha gått frisörprogrammet, men det är fullt inom den kvoten.
De kan ha läst det gamla medieprogrammet, men det efterfrågas inte tillräckligt många journalister. Jag tycker att Krister Örnfjäder ska bredda perspektivet och se att vi inte kan fortsätta i det gamla socialdemokratiska spåret. Vi löser inte arbetslösheten per automatik genom att utan kvalitetskontroll bara expandera antalet högskoleplatser.
Roger Haddad (L):
Jag tackar för det mer nyanserade inlägget av Krister Örnfjäder. Jag hoppas verkligen att vi är överens om principerna för högskolornas och universitetens tilldelningssystem, alltså hur vi ska tilldela högskolorna pengar.
Egentligen är min fråga till Krister Örnfjäder: Har Krister Örnfjäder något annat förslag kring det resurstilldelningssystem som regeringen och riksdagen har fattat beslut om som utgår från kvalitetskriterier och inte minst de examensgranskningar som Högskoleverket gör? Eller varför tar inte Krister Örnfjäder upp den tredje punkten, nämligen vikten av prioritering? Vi kommer alla från olika valkretsar. Några av oss har ett universitet eller en regional större högskola.
Det första budskapet till rektorn brukar alltid vara: Satsar ni på rätt saker? Ska ni satsa på åtta områden eller tre områden? Uppenbarligen har Linnéuniversitetet lyckats bra. Då är frågan: Vad ska man vara spets på? Ska man vara spets på allting? Eller ska man ha en diskussion med regeringen om strategiska forskningsområden och kanske satsa övriga grundforskningspengar på basutbudet, nämligen det som vi var inne på tidigare, lärare, sjuksköterskor och andra?
Det var inte jag som hittade på kopplingen till ungdomsarbetslösheten. Krister Örnfjäder inleder sin interpellation med det och frågar regeringen varför man drar ned på anslaget i en situation där arbetslösheten, särskilt bland unga, ökar. Det är klart att det beror på hur målgruppen ser ut. Därför vill jag också peka på andra insatser, för det här är en prioriteringsdiskussion.
Ska vi utöka kapaciteten ytterligare på landets högskolor och universitet? Eller ska vi ta tag i de problem som vi har innan man över huvud taget blir behörig till högskola och universitet? Det handlar om dem som inte har slutfört grundskola och gymnasieskola och de som behöver en yrkesutbildning. Inte minst i Örnfjäders trakter efterfrågas praktiskt utbildade starkt.
Roger Haddad (L):
Vi har nu haft debatten om polisutbildningen ett antal gånger både i justitieutskottet och delvis i utbildningsutskottet. Det är väldigt intressant att lyssna på Socialdemokraternas företrädare. De kopplar direkt höjd kvalitet och en modern polisutbildning till att man akademiserar utbildningen ytterligare. Herr talman!
Jag kan inte låta bli att jämföra med till exempel yrkeshögskolan som vi också brukar nämna när det gäller utbildning och koppling till arbetsmarknaden. De utbildningarna sker över två eller tre år. Det är 86 procent som inom ett halvår har en utbildning som är direkt anpassad efter branschens behov. Nu säger inte vi från Folkpartiet att den nya polisutbildningen enbart ska inriktas på en yrkeshögskolebildning.
Men varför tittar ni inte på det pedagogiska upplägget med anknytningen till aktualiteten och det som faktiskt efterfrågas? Polisen har själv sagt att de behöver mer specialister. Jag håller med justitieministern om att eleverna ska få tillgodoräkna sig högskolekurser och få högskolepoäng. Men det kommer inte att lösa det kompetensbehov som finns hos flera polisdistrikt.
När man besöker lokala polisstationer säger de: Vi vill kunna påverka anställningsprocessen mer inte bara regionalt utan väldigt lokalt. Vi vill också kunna locka till oss personer från orten eller länet för att få en långsiktighet i anställningen.
Hur ska vi kunna locka till oss de aspiranter som vill bli poliser som har målsättningen att till exempel jobba i yttre tjänst i fem, tio eller femton år? Det kanske över huvud taget är vad som lockar dem till att vilja bli poliser.
Ser inte Carina Adolfsson Elgestam någon slags risk i att enbart akademisera polisutbildningen och därmed kanske tappa 20-30 procent sökande som i dag väljer att bli poliser utifrån den yrkesutbildning som den faktiskt är?
Roger Haddad (L):
Svensk polisutbildning håller hög kvalitet och är attraktiv. Det är inte så att studenterna inte vill bli poliser, utan de anstalter som utbildar lockar till sig många intressenter. Jag tror att debatten handlar mycket om status. Man kan jämföra med lärarnas status. Man säger så här: Bara vi akademiserar utbildningen och gör den till en fyraårig högskoleutbildning kommer vi att höja polisens status!
Problemet kanske är arbetsvillkoren, de sociala villkoren, lönevillkoren, arbetstider och så vidare. Det måste Rikspolisstyrelsen och polismyndigheterna själva arbeta med för att locka till sig duktiga människor som vill bli poliser. Carina Adolfsson Elgestam säger också att det är en tuff verklighet och att poliserna ska vara ännu bättre anpassade och utrustade för denna verklighet.
Då är frågan: Hur sjutton kommer studenterna att bli bättre förberedda för den tuffa verkligheten om man akademiserar och teoretiserar utbildningen ytterligare? Tvärtom måste man ha en mycket bra yrkesutbildning som bas och en teoretisk grundutbildning som ska vara möjlig att bygga på.
Det ska finnas karriärvägar även om man sedan vill specialisera sig och bli specialist på mordutredningar eller narkotika, till exempel. Precis som justitieministern nämnde finns det ett brett spektrum av uppdrag - trafikpolis, skolpolis, samverkan ute på stadsdelsnivå och så vidare. Frågan är hur vi ska kunna rekrytera också denna typ av poliser om man enbart akademiserar utbildningen.
Det har inte Socialdemokraterna några svar på.
Roger Haddad (L):
Om man följer Monica Greens inlägg tänker man när man lyssnar: Tänk vad enkelt allting skulle vara här i världen om det vore så att ju mer pengar vi skjuter till, desto bättre löser det sig med ungdomsarbetslösheten och utanförskapet! Så är det inte i verkligheten, Monica Green. Jag vet inte hur ofta du är ute och besöker arbetsförmedlingar eller dina politiska kolleger i kommuner och landsting. De gör väldigt mycket, men både skolpolitik och arbetsmarknadspolitik är väldigt svårt.
Det är definitivt svårt att påvisa snabba resultat inom skolpolitiken, där jag själv är verksam här i riksdagen. Det gäller till exempel reformer. Vi har visserligen inom Folkpartiet talat om lärlings- och yrkesutbildningar i tio år. Men det är denna höst den nya gymnasiereformen träder i kraft, till exempel. Ändå vill vissa socialdemokrater att vi ska påvisa resultat nu. Vi har visserligen suttit i regeringen i fem år.
Men regeringens gymnasiereform trädde i kraft höstterminen 2011. Det är också viktigt. Det finns många arbetsförmedlingar och kommuner som satsar stort på arbetsmarknadspolitiska insatser och vuxenutbildning. Men det löser i varje fall inte situationen om det inte finns lediga och tillgängliga jobb. I vissa kommuner kan till exempel en borgerlig allians lägga 30 miljoner på arbetsmarknadspolitiska insatser.
Då kommer Socialdemokraterna och säger: Vi vill ha ännu mer pengar, 50 miljoner till mot arbetslösheten. Det är inte vad det handlar om. Då hade saker och ting varit mycket enklare. Jag har inte hört något om ett alternativ till rehabiliteringskedjan och arbetslivsintroduktion. Yrkesvux förlängs nu från 2011 fram till 2013. Alliansregeringen tar sitt ansvar och förlänger insatser som är konjunkturberoende. Det är vad som ska avgöra hur mycket staten går in med.
Men kom inte och påstå att vi inte satsar på utbildning och arbetsmarknad för de arbetslösa, för det är fel!
Roger Haddad (L):
Jag ersätter min kollega Gunnar Andrén som tyvärr fick förhinder. Jag börjar med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga motioner. Jag tänker göra några nedslag i detta betänkande om kommunala frågor. Mångfald i välfärden är mycket positivt. Jag tycker att vi ska vara tydliga med det. Ytterst handlar det om hur vi använder skattebetalarnas pengar lokalt och nationellt.
I betänkandet finns ett antal motioner som ifrågasätter vinstutdelning i offentlig verksamhet. Här är det fortfarande högst oklart vad Socialdemokraterna och Pia Nilsson egentligen tycker. I det särskilda yttrandet på s. 29 står det att medlen inte ska läcka ut ur välfärden genom vinster till privata företag.
Vad detta innebär får Pia Nilsson gärna förklara för mig. Ännu en märklig motion handlar om huruvida vi ska ha alternativ över huvud taget.
Miljöpartiet ifrågasätter inslaget av alternativ och menar att konkurrensupphandling inte har föranlett effektiviseringar eller kvalitetsförbättringar i offentlig verksamhet. Det är ett felaktigt påstående. Jag vet inte, herr talman, om det bygger på ideologisk uppfattning eller felaktiga fakta.
Låt mig ta ett exempel från mitt hemlän Västmanland. Västerås stad har till exempel sparat miljontals kronor på att upphandla äldreomsorg. Det är viktigt med valfrihet i skolan. Vänsterpartisten, som tyvärr har lämnat salen, ifrågasatte indirekt rätten till valfrihet när det gäller skola.
Vuxenutbildning och svenska för invandrare är utmärkta exempel på kommunal konkurrensupphandling. I Västerås har vi fått dubbelt så mycket vuxenutbildning för samma pengar. Det skulle vi inte ha fått om vi inte hade konkurrensupphandlat. Det viktiga för oss är kvalitet, vilket betänkandet också lyfter upp. Viktigt är också att oseriösa aktörer inte får bedriva verksamhet på statens eller kommunens uppdrag.
Därför är det bra att Friskolekommittén, som har fått ett förlängt uppdrag till den 31 mars, tittar på just detta. Man ska inte kunna gå ut på Blocket och sälja tillstånd för 4 000 kronor. Några har varit inne på avknoppningar och så vidare. Jag kan nämna Stockholms stad. Skolborgarrådet Lotta Edholm sade redan 2008: Utifrån det oklara läget kommer vi inte att tillåta avknoppningar av förskolor, grundskolor och gymnasieverksamhet.
Låt mig ta Västerås som exempel igen. Accessum, med tillgänglighetsguiden, är en handikappförening för personer med funktionsnedsättning som driver en avknoppad verksamhet. Den blev årets kooperativ 2009. Ett annat exempel är gräsklippning som fick avslag.
Sådant här ska alltid prövas i demokratisk ordning av lokala politiker som är väl insatta, och det vore tråkigt om vi ska förbjuda detta härifrån. Herr talman! I betänkandet står en tydlig allianspolitik för valfrihet och kvalitet mot en splittrad rödgrön röra.