KBLab/rixvox huggingface dataset:
Monica Green (S):
Det var bra att Anna-Karin Hatt kom in på de frågorna i sitt näst sista inlägg. Jag tänkte just komma till frågan om sårbarhet i offentliga miljöer. Vi får andra typer av terminaler, och smarta telefoner, läsplattor, bärbara datorer och fasta datorer flyter ihop. När man använder dem i öppna nät finns det en stor risk.
I samband med att man bygger ut de så kallade molnen och andra typer av nät finns det också en risk. Det blir då ännu viktigare att människor är medvetna om hur man lämnar ut sina uppgifter på nätet. Skolan har naturligtvis ett stort ansvar för de yngre medborgarna. Det har jag interpellerat skolministern om och det tänker jag diskutera längre fram.
Men det finns många äldre som inte är medvetna om riskerna med att gå ut på nätet. När jag säger "riskerna med att gå ut på nätet" måste jag ändå poängtera att fördelarna överväger så mycket. Därför är det viktigt att titta på andra länder som har gått över till att ha ett enda kort som elektronisk ID-handling.
Det är en oerhörd förenkling för medborgarna att ha ett enda kort för sjukvård, betalningar och andra uppgifter. Det är en förenkling, men innebär också en stor risk. Om det kortet försvinner är det ju väldigt mycket som försvinner.
Det handlar om att titta på hur de länder har gjort som har övergått till det och hur vi ska kunna göra något liknande utan att få den stora sårbarhet som det kan innebära. Vi vill ju ligga i framkant. Vi vill att det ska vara säkert och vi vill att alla ska komma med i det digitala samhället framöver.
Monica Green (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. I denna ljuva sommartid firar många ungdomar studenten, så också i Skövde. Några kommer att åka utomlands sedan. Men det är inte bara unga människor som behöver uppmärksammas på eller kanske varnas för att det kan bli väldigt dyrt att använda sin mobil utomlands och även sin laptop, sin dator, sin platta eller vad man nu använder sig av.
Det är viktigt att vi på många olika sätt berättar för konsumenterna att det här kan bli en dyr historia. Jag tycker att PTS gör ett bra arbete som nu lägger ut detta på sin hemsida och uppmanar konsumenter att vara uppmärksamma på hur de ska få ned sina mobilkostnader utomlands. Dessutom är jag glad över EU-samarbetet.
Jag är glad över att vi har kommit så pass långt att vi kan ha en gemensam taxa och att vi successivt försöker sänka den gemensamma maxtaxan för vad som ska kunna tas ut. Däremot blir man mindre glad när man ser att det finns en differens mellan vad det egentligen kostar och vad de svenska mobiloperatörerna tar ut.
Jag ser i Anna-Karin Hatts svar att även ministern är orolig för vad som kommer att hända framöver. Det finns skäl för det. Jag ser också att ministern är beredd att ingripa om inte marknaden tar sitt eget ansvar, och det leder mig till mina följdfrågor.
Vad kommer att hända om marknaden inte sänker sina kostnader, vilket de har utrymme att göra, utan ökar på sin vinst i stället för att ge det till konsumenterna? Vad tänker Anna-Karin Hatt göra då? Inbjuder hon till samtal, eller ser hon till att PTS får större muskler? Vad är det ministern kan göra i detta läge?
Monica Green (S):
Vi kan konstatera att vi har ett gemensamt problem. Vi kan också konstatera att PTS gör ett bra arbete. Det är glädjande att de i dag inför vår debatt har lagt ut sin varning på hemsidan. Det har att göra med att många människor reser utomlands. Jag tänker följa det här noga. Jag hör att Anna-Karin Hatt säger att hon också kommer att göra det men inte är beredd att ingripa. Vi har ett gemensamt problem.
Jag ser fram emot de åtgärder som ministern kommer att vidta.
Monica Green (S):
Tack, statsrådet, även för detta svar! Anledningen till att jag har framställt den här interpellationen är att det finns många exempel på att det har blivit krångligare med IT fast det borde bli enklare. Egentligen tycker vi ju att IT-verktygen ska underlätta både för kunder och för våra olika verksamheter.
Det finns exempel inom sjukvården där det har blivit krångligare för sjuksystrar och läkare att fylla i journaler när de ska göra det via nätet och inte på en blankett. Det har alltså inte förenklat för dem.
Principen för oss när vi gör upphandlingar både i kommuner, landsting och inom de olika statliga förvaltningarna ska vara att vi ska underlätta och förenkla. Eftersom tid är pengar sparar vi då också pengar. Hur gör vi det på bästa sätt, och hur utvecklar vi detta?
Om man låter tekniker och andra specialister, som inte ser problemen, göra inköpen tenderar det att bli krångligare. Det är därför en bra ansats som ministern har. Jag vet att E-delegationen gör ett mycket bra arbete, men ändå får jag höra sådana här exempel ute på fältet.
Det finns även exempel från människor som ska beställa färdtjänst. 92-åringar måste beställa på ett krångligt sätt trots att man inte gärna kan vänta sig att de kan fylla i alla uppgifter. Både inom sjukvården och i kommunerna finns det många exempel där det inte funkar som man har tänkt sig.
Här kan vi göra mycket genom att peka med hela handen, underlätta för inköpare och även utbilda dem som ska vara inköpare så att man ställer rätt upphandlingskrav. Jag tror att vi har mycket kvar att göra där.
Monica Green (S):
Det är tveeggat när utvecklingen går framåt. Det kan till och med vara så att en sjuksyster på sin fritid med lätthet använder en läsplatta och en applikation för att ta till sig kunskaper medan hennes offentliga arbetsgivare inte har hängt med i den utvecklingen för att man inte har gjort rätt upphandlingar.
Där kan det vara krångliga IT-system med krångliga sätt att ta sig in, och människor suckar djupt över att det krävs många moment för att fylla i en enda blankett. Där har vi inte varit tillräckligt duktiga som upphandlare. Vad kan vi göra mer?
Jag tror att det hela har varit lite valhänt hanterat sedan Verva lades ned och man skulle ta fram 24-timmarswebben fram till dess E-delegationen fick arbetet och kunde sätta i gång på ett bra sätt, vilket man ju gör. Under den tiden tror jag att man har tappat en del.
Vi måste ju se till att vi drar nytta av IT-systemen eftersom det finns så mycket bra och kvalitetsmässiga saker att använda oss av. Då är det beklagligt att våra offentliga uppköpare inte ligger i framkant. Dessutom har vi under en lång tid talat om IT i vården och om hur IT skulle kunna underlätta för vården.
Man har sett det som en ny marknad, och många i företagsvärlden och IT-världen säger: Här kommer vi att kunna underlätta! Ändå står vi och stampar för att vi inte har rätt verktyg att upphandla med.
Det irriterar mig när vi ser så bra saker som vi skulle kunna underlätta vården, skolan och annan offentlig verksamhet med och när vi skulle kunna ligga i framkant. Nu ligger vi i stället långt efter.
Monica Green (S):
Anna-Karin Hatt läser upp en rad goda exempel på vad som har gjorts tidigare, och det är bra. Men jag är inte lika nöjd med utvecklingen som Anna-Karin Hatt i det här fallet. Jag gläder mig verkligen över att vi satte i gång den stora bredbandsutbyggnaden för tio år sedan eller ännu tidigare. Staten, marknaden, kommuner och länsstyrelser hjälptes gemensamt åt att se till att vi rullade ut nät över hela landet.
Vi har kommit mycket långt i Sverige, och jag är mycket glad över att vi gjorde de ansatserna tidigare. Det var också i samband med det som den stora aktören Telia tog ett stort ansvar för utbildningsfrågan och utbildade tekniker, ingenjörer och så vidare där man skulle bygga ut nät. Det handlar om dem som jobbar ute på fältet, ingenjörer och tekniker.
Fackförbundet Seko har påvisat för mig vikten av att fortsätta kompetensutbildningen. De är oroade över att det kan bli bristyrken framöver när vi fortsätter att bygga ut de sista bitarna. Vi får nästa generations Internet och hela tiden snabbare hastighet.
Det finns också en generationsavgång bland de duktiga tekniker och andra som arbetar med dessa frågor ute på fältet. När de går i pension tappar man mycket av kunskapen. Vi ser att vi har en väldigt hög arbetslöshet samtidigt som vi har bristyrken.
Detta kommer också att bli bristyrken och är redan det. Ska vi ta ett extra språng framöver kommer det att finnas en stor brist på kunskap hos dem som gräver, lägger ned, kopplar ihop, sätter in i hyreshus och så vidare. Jag är orolig för det.
Jag skulle vilja att ministern tog ett större ansvar eller en diskussion inom regeringen om vad regeringen gemensamt kan göra för att se till det utbildas fler inom detta område så att vi inte får flaskhalsproblem och av det skälet stoppar upp den viktiga utbyggnad som vi har framför oss.
Monica Green (S):
Jag hör vad ministern säger och jag har också hört om goda exempel. Jag är glad över det. Jag tycker verkligen att vi ska hjälpas åt att lyfta fram och sprida de goda exemplen och se till att fler tar del av dem.
Det skulle behövas en kvalitetssäkring i hela landet och en nationell standard för att se till att vi inte får den sårbarhet som vi riskerar att få om vi inte har redundans och om vi inte har robusta nät om det skulle visa sig att ett nät klipps av på fel sätt eller att det går ned utan att man kan hitta felet tillräckligt snabbt.
Jag noterar också att ministern säger att det är marknadens ansvar att utbilda och se till att man har personal med kvalitet. Det brukar även arbetsmarknadsministern säga. Om det behövs en lastbilschaufför på ett lastbilsföretag får de väl utbilda lastbilschaufförer. Det är inte samhällets ansvar. Jag konstaterar att det är så med den borgerliga regeringen.
När vi nu ser att det finns flaskhalsproblem, när vi ser att det finns människor som är arbetslösa och att det finns brist inom andra områden skulle det vara en mycket god samhällsekonomisk affär att se till att fler utbildades på det här området.
Man skulle kunna tänka sig att vi hjälptes åt så att de som ska vara med ute på fältet och lägga ned kabel för bra och snabba hastigheter över hela landet klarar kvalitetskraven. Jag skulle välkomna om ministern kunde ta några sådana initiativ.
Monica Green (S):
Jag noterar att ministern är nöjd med det som pågår. Jag är inte riktigt lika nöjd. Jag är otroligt nöjd med hur långt vi har kommit i Sverige, och jag är otroligt nöjd med att vi har en bra myndighet, PTS, och så vidare. Jag känner till det arbete som de har lagt ned.
Ändå finns det exempel ute i landet på att det inträffar incidenter och att saker sker i samband med utbyggnaden, och den kommer ju att ta fart än mer framöver när vi går över till nästa generation. Man upptäcker också gamla utbyggnadsnät som har lagts ut på ett felaktigt sätt eller på ett sätt som man gjorde på den tiden och som kanske måste göras om nu helt enkelt.
Här krävs det både kompetent och kunnig personal. Vi har många sådana ute på fältet, men det är ett bristyrke. Jag vet att det finns en stor missmatchning på marknaden i dag när det gäller många olika yrkesområden, men de här ingenjörerna, den här IT-kompetensen, skulle kunna göra ett jättejobb.
Där borde regeringen kunna peka ännu tydligare på att de behövs.
Monica Green (S):
Jag märker att Catharina Elmsäter-Svärd försöker dribbla bort korten och talar om en ökad mängd transporter. Visst ökar mängden transporter. Det är också därför vi måste få ordning och reda i frågan eftersom mängden brott ökar utefter våra vägar. Jag välkomnar Catharina Elmsäter-Svärd till Skaraborg. Vi är inte unika i Skaraborg. Det här är något som finns över hela landet.
I Skaraborg kan åkerinäringen, fackförbund och representanter från Catharina Elmsäter-Svärds parti och vi socialdemokrater visa olika exempel på vad som sker i verkligheten, utanför stora industrier där det sker lastning och lossning. Underbetalda åkare lever under i stort sett slavliknande förhållanden. De bor vecka ut och vecka in i sina egna långtradare.
Det medför också sanitära olägenheter utanför industrierna. Det behöver till och med sättas upp bajamajor. Sådana små problem blir tillsammans stora. Jag återkommer till frågan om vad lågt betalda chaufförer ska leva på när de tvingas leva i armod, som det faktiskt finns exempel på. Vad mer drar detta med sig? Nu hör vi, tyvärr, exempel på trafficking.
Vi hör exempel på smuggling och drogförsäljning runt omkring långtradarna. Så kan vi inte ha det. Jag uppmanar de tre ministrarna att bilda en arbetsgrupp så att ni kan jobba ihop för att komma åt problemen. Hittills har den borgerliga regeringen lämnat walkover.
Jag vill inte säga att det var helt fläckfritt under vår tid i regeringsställning, men problemet ökar. Det är därför ni måste ta tag i problemet nu. Det är ni som styr nu. I medierna har det framkommit att ministern har uppvaktats av Sveriges Åkeriföretag. Helt ovetande kan inte Catharina Elmsäter-Svärd vara om problemen.
Jag uppfattar det så att Catharina Elmsäter-Svärd har lyssnat på uppvaktningarna. Catharina Elmsäter-Svärd sade i sitt svar att lönesättningen främst är en fråga för arbetsmarknadens parter. Men när den sätts ur spel på det sättet, och när det visar sig att de som anlitar chaufförerna inte ger dem möjlighet att leva på sin lön, måste vi se till att reglerna följs.
Vi måste sätta åt dem på svensk mark. Andra länder utfärdar böter på plats. Det finns exempel i Norge, Spanien, i EU-länder och utanför EU där böterna utfärdas omedelbart. Vad säger Catharina Elmsäter-Svärd om en sådan åtgärd? Skulle det underlätta att komma åt den olagliga trafiken?
Ekobrottsmyndigheten har agerat i Västra Götaland mot en omfattande härva som har förgreningar i många olika länder. Myndigheten har kommit åt kopplingar till de kriminella nätverken i Makedonien. Situationen på den svenska transportmarknaden är ytterst allvarlig. Det krävs ett tydligt och kraftfullt agerande från myndigheter och beslutsfattare.
När jag har talat med representanter för Åkeriföreningen, åkeriägare och fackförbundet Transport säger de att det är minst sagt häpnadsväckande att denna utveckling har skett utan att myndigheterna har agerat. Ändå står ministern här och säger att det inte behöver göras något mer. Jag ber ministern att vakna. Jag ber ministern att läsa tidningen. Läs Svensk Åkeritidning och läs LO-Tidningen.
Läs, titta och kom ut till verkligheten. Kom till Skaraborg och se hur det faktiskt ser ut i dag!
Monica Green (S):
Jag tror att den här debatten gör att Catharina Elmsäter-Svärd vaknar till lite och börjar erkänna att det finns problem, som hon inte skrev i sitt svar. Men hon har fortfarande inte svarat på frågorna hur en chaufför ska kunna leva på 2 000 kronor i månaden och om det drar med sig olika typer av brottslighet. Hon har inte svarat hur hon ser på detta att ta ut böter på plats, som man gör i andra länder.
Att ni borde samarbeta mer är helt klart. Det är ett mycket stort problem om poliser till och med slutar sina anställningar därför att de ger upp när de märker att de inte får något gehör hos till exempel Åklagarmyndigheten, som säger att det inte är någon idé då ett fordon redan har lämnat landet. Sådana signaler får jag nu.
Jag hoppas verkligen att det inte är vanligt att poliser slutar sin anställning av den anledningen. Men jag hör att poliser begär att få jobba med andra saker därför att de ger upp. De orkar inte eftersom de jobbar och jobbar och försöker komma åt dem som är oseriösa men ingen tar hand om de frågorna. Då är det ett problem. Vi vill faktiskt ha konkurrens på lika villkor.
Vi vill ge den seriösa åkerinäringen en rejäl chans. Vi vill se till att man följer kör- och vilotidsreglerna. Vi vill ha miljövänligare transporter. Vi vill att den seriösa åkerinäringen ska klara sig. Då måste vi se till att de oseriösa åkarna sätts åt, oavsett om de är svenska eller kommer från andra länder. Därför måste de bli synligare ute på vägarna. Ni har ett problem.
Ni borde samarbeta om detta problem, som bara växer och växer. Vi skulle kunna hjälpas åt tillsammans. Jag bidrar gärna med min kunskap. Välkommen till Skaraborg, Catharina!
Monica Green (S):
Tack för svaret! Vad kan Osby och Skurup i Skåne ha gemensamt med Mörbylånga på Öland och Bjurslöv med Kvarnåsen i Norsjö kommun? Vad kan Karlanda i Årjäng, Gemträsk i Boden, Edsvära utanför Vara, Bäck utanför Töreboda och Istrum ha gemensamt?
Jag skulle kunna göra listan hur lång som helst. Det är orter och små bygder som inte har fungerande mobiltelefontäckning. Jag får fler och fler exempel på att det inte fungerar. Jag är helt säker på att it-ministern också får de exemplen - annars vore det oerhört märkligt.
Människor kontaktar oss politiker och berättar att det inte fungerar, att de har kontaktat respektive operatör och är missnöjda med sin operatör som har sagt att marknaden ska fixa det men att den inte gör det. Då vänder de sig till oss politiker och frågar: Vad kan ni göra? Ja, vi ska hänvisa till marknaden, till att PTS följer frågan och till att man tittar på hur bra täckningen är i hela landet. Ändå är människor inte nöjda.
Vi kan förstås säga till dessa människor att vi är bäst i världen, eller åtminstone har varit bäst i världen, och det är vackert så. Men det nöjer sig inte människor med nu för tiden. Utvecklingen har ju gått framåt. Om de skulle nöja med sig med hur det var tidigare, före mobiltelefontäckningen, kan man också säga att de levde gott innan de hade kylskåp, datorer, tv eller tvättmaskin.
Men utvecklingen har gått framåt, och vi vill att alla ska ha del av den nya tekniken, inte bara de i storstäderna.
Nu när gränssnittet förändras, alltså i takt med att våra terminaler - mobiler, plattor eller smarta telefoner - flyter samman med våra datorer och tv-apparater, gäller det att vi har bra nät och ett mobilt nät. Eftersom gränssnittet förändras är bredbandsutbyggnaden också viktig - jag vet att Anna-Karin Hatt var inne på det.
Det är viktigt eftersom det hör ihop, eftersom det mobila nätet hör ihop med bredbandsutbyggnaden. Ingen av oss tror ju att mobiltelefonringningen går ända fram, utan det går till närmaste stolpe och sedan ett lämpligt nät. Det är klart att det hänger samman. Men gränssnittet förändras i takt med att vi nu får andra tjänster.
Eftersom vi har så många olika exempel på att det inte fungerar ute i landet kan vi inte känna oss nöjda med hur det ser ut. Då måste vi göra mer. Vi kan naturligtvis vända oss till PTS, för jag vet att PTS är en gedigen, noggrann och seriös myndighet som följer utvecklingen. Men även de stöter på patrull, för även de ser på kartor som inte stämmer med verkligheten.
Vi hör talas om ortsbor som säger att det står på kartan att de har fungerande mobilnät men att det inte fungerar i verkligheten. Om verkligheten inte stämmer med kartan är det nog bättre att rätta till verkligheten än att hänvisa till kartan. Inom LRF är man väldigt oroad, eftersom det inträffar många olyckor för lantarbetare. De vill ha ett fungerande mobilnät.
Det har vi inte i Sverige i dag, trots att Anna-Karin Hatt säger att vi är ett av de bästa länderna i världen.
Monica Green (S):
Jag börjar tro att täckningsvillkoren inte räcker längre, eftersom tjänsterna kräver mer och mer kapacitet. Vi kräver att det ska finnas höga hastigheter i båda riktningarna. Annars kan man inte surfa. Man kan inte tala i telefonen. Man kan inte ha bildtelefoni. Man kan inte ha allt det som vi fortsättningsvis kräver.
Dessutom blir nätet överbelastat när tjänsterna blir bättre och bättre. Då måste man förändra täckningsvillkoren. Om nu täckningsvillkoren bara gäller där vi bor kan jag säga att vi har många andra platser i landet där vi är . Vi förflyttar oss. Vi är någon annanstans.
Det är ju det som är lite av grejen med en mobiltelefon, att man inte bara ska ha den i hemmet utan att man faktiskt också ska kunna vara någon annanstans. Vi har väldigt många fläckar i landet där det inte fungerar. Okej, man kan inte ställa krav på marknaden, säger Anna-Karin Hatt.
Det är inte samhällsekonomiskt lönsamt om vi ska ställa krav även när det gäller Mörbylånga på Öland eller platser där människor är på semester. Om vi befinner oss på många andra platser än dem där vi bor borde vi också kunna ställa krav på att tjänsterna ska fungera där. LRF är ett ypperligt exempel.
LRF i Skaraborg pratade med mig senast i dag om de här oroande fläckarna, som finns på landsbygden både i Edsvära utanför Vara och i Bäck utanför Töreboda. Men LRF är inte de enda. Skogsarbetarna är andra som är på andra ställen. Men också räddningstjänsten och räddningspersonal befinner sig på andra ställen än där människor bor.
Därför måste vi förändra kraven på marknaden i takt med att tjänsterna blir bättre. Vi kan inte hålla fast vid det gamla, utan vi måste se att utvecklingen går framåt. Jag var inne på PTS tidigare. Det var i samband med teknikskiften och att människor är oroliga i och med det.
Då säger PTS på sin egen hemsida att det finns områden där konsumenter upplever problem med tekniken, med avbrott i tjänsten och med information från telebolagen. På PTS säger de själva att det inte har fungerat överallt. Om det nu är brister på många håll och människor upplever de här bristerna tycker jag att vi ska flytta fram kraven från politikernas håll.
Vi ska vara i framkant, inte springa efter marknaden och rätta till de här felen, utan vi ska fortsätta att ställa krav. Vi ska kunna se till att människor i glesbygd har bra telefoni, bra mobiltelefoni och bra täckning. Man ska kunna känna sig säker. Det handlar om att man har trygghetslarm. Och i framtiden hoppas vi mycket på telemedicin och att vi ska kunna hjälpa människor i hemmet.
Hemtjänsten kommer att få stor nytta av de nya telefonerna i takt med att tjänsterna utvecklas. Då måste också nätet fungera. Vi måste också veta att det inte blir överbelastat, att inte nätet plötsligt går ned bara för att väldigt många befinner sig på ett ställe där de inte har varit tidigare - då fungerar inte tjänsterna. Den osäkerheten ska vi inte behöva ha. Vi måste flytta fram positionerna. Vi måste se till att vi i Sverige blir ännu bättre än vad vi är nu.
Monica Green (S):
Detta är mitt sista inlägg, men jag tror att vi hade kunnat fortsätta mycket längre eftersom jag märker att vi har lite olika syn på hur det ser ut i Sverige i dag. Anna-Karin Hatt har en helt annan bild än vad vi andra som debatterar här i dag har om många orter ute i glesbygden och på andra ställen där detta inte fungerar. Anna-Karin Hatt säger sig lita på att marknaden klarar detta.
Men vi ser verkligheten på ett helt annat sätt, nämligen att det inte fungerar. Det är klart att man inte kan garantera att nätet ska fungera precis jämt, vilket Anna-Karin Hatt påstod att jag hade sagt här förut. Jag är mycket medveten om att det kan bli överbelastning, åskväder eller en naturkatastrof.
Men det kan ändå inte vara försvarbart som det är i dag att människor inte kan lita på nätet. Skogsarbetare vet inte om de kan åka ut i skogen och använda sig av den nya tekniken. Lantarbetare kan inte kontakta anhöriga om det skulle hända någonting. Och äldre människor ute i glesbygden kan inte få kontakt med någon. Man måste kunna lita på att det fungerar.
Vi har tyckt att det var så bra när det gäller mobiltelefoner, bredband och så vidare att vi har redundans i näten och att vi bygger på ett robust sätt så att det finns en annan väg om en lina klipps av någon annanstans. Vi får då inte vara så sårbara att det är ett nålsöga som blir helt avgörande så att halva delen av landet kan klippas av.
Vi måste se till att vi har nät som hela tiden täcker upp om det skulle sluta fungera någonstans. Det är inte tillfredsställande i dag. Sverige ska fortsätta på den inslagna väg som Socialdemokraterna satte upp när vi sade att vi skulle vara den ledande it-nationen. Det har den borgerliga regeringen försökt göra. Men vi ser nu allvarliga brister, och vi ser saker som kan bromsa in investeringar hos marknaden.
PTS upptäcker också allvarliga brister ute hos människor. Detta är inte bra, Anna-Karin Hatt.