Ulf Nilsson (FP):
Det har onekligen hänt många omskakande, traumatiska och tragiska händelser i Irak. För ungefär en månad sedan inträffade en massaker på över 50 människor i Jungfru Marias kyrka i Bagdad. Bara för någon vecka sedan dödades flera personer i 14 samordnade attacker mot kyrkor och hem i den irakiska huvudstaden. Det är inget tvivel om att våldet och övergreppen fortsätter i stora delar av Irak.
Det är inte heller något tvivel om att särskilt minoritetsgrupper som kristna och olika muslimska grupper också förföljs. Hatet mellan olika grupper är också mycket stort på sina håll. Samtidigt är bilden splittrad. Samtidigt som man blir matt och sorgsen och känner sig hjälplös när man läser om det blir man också hoppfull när man läser om andra bilder från Irak. I vissa delar är det relativt fredligt.
Det finns områden, som vi alla vet, dit människor åker från Sverige på besök hos släktingar och vänner. En del återvänder även frivilligt permanent till Irak. Det finns också kristna som säger att de absolut inte tycker att alla kristna ska lämna Irak. Bilden är alltså blandad. Ändå har naturligtvis de utvisningar som har skett följts med stort intresse från oss som är engagerade. Det gäller inte bara utvisningar till Irak.
Vi var många som andades ut när utvisningarna till Grekland tillfälligt stoppades och EU gick in med stöd för att hjälpa grekerna att bygga upp flyktingmottagandet. Vi var naturligtvis också många som andades ut nu när Migrationsverket stoppade avvisningar av människor till Irak, människor vilkas fall Europadomstolen inte hade hunnit behandla.
Annars följer Migrationsverket - det ska sägas - Europadomstolens alla uppmaningar i enskilda fall. Fru talman! Jag och Folkpartiet är med på den nuvarande ordningen att uppehållstillstånd ska beslutas av verk och domstolar och inte av enskilda politiker.
Men det hindrar inte att det är viktigt för enskilda politiker i riksdag och regering att verkligen följa utvecklingen och ibland ta initiativ till förändringar. Jag tror att det är dags att göra en ordentlig genomgång just när det gäller utvisningar om hur myndigheter skaffar sig information om vad som händer med dem som vi utvisar.
Har en avvisad blivit torterad eller fängslad dagen efter att han har landat borde Sverige ha kunnat förstå detta före avvisningen. Folkpartiet har i olika sammanhang föreslagit att vi borde utveckla ett system för att bättre följa upp åtminstone de mest känsliga och ifrågasatta utvisningarna. Jag tog upp den frågan i en interpellationsdebatt med migrationsministern tidigare.
Då öppnade statsrådet för att öka informationsinhämtningen bland annat genom ökat samarbete med olika organisationer, till exempel Röda Korset och kanske FN:s UNHCR med flera, alltså andra som känner till förhållandena i ett land. Min fråga till statsrådet är nu om han har utvecklat eller håller på att utveckla dessa tankar i mer praktisk handling.
Jag talar alltså inte om att Sverige kan ta ett långsiktigt ansvar för alla människor som lämnar Sverige, för det kan hända många saker som inte fanns med i bilden när vi bedömde en ansökan. Men det är naturligtvis viktigt att få reda på om vi avvisar människor till ett omedelbart fängslande eller omedelbar tortyr. Den informationen borde vi bli bättre på att samla in.