KBLab/rixvox huggingface dataset:
Per Ramhorn (SD):
Det stämmer, och där håller jag med dig Lena Hallengren, att det är forskningen som ska visa var gränserna ska gå. Det är vad Socialstyrelsen utformar sina riktlinjer från. De anser att gränsen ska vara från 40 till 74 år. Nu gör man en uppgradering av riktlinjerna, och det gäller bland annat de nationella riktlinjerna för bröstcancer.
Det är bland annat etiska frågor och olika uppfattningar i professionen som man tittar på. Men man kommer inte att göra någon ändring när det gäller själva åldersgruppen från 40 till 74 år. Det har man inga planer att ändra. Det finns mycket forskning som Socialstyrelsen utgår från för riktlinjerna från 40 år.
Det finns bland annat en forskningsrapport som kom från Umeå för några år sedan. Det är den största i världen när det gäller bröstcancer hos unga kvinnor. Där säger man att det är betydligt högre risk för unga kvinnor att dö i bröstcancer, upp till 29 procent. Jag håller med dig om att det är viktigt att man ser på forskningen.
Det som är märkligt i den här frågan är att Socialdemokraterna och de rödgröna har stött förslaget under flera år. Men nu när vi får chansen att genomföra det vänder man 180 grader och yrkar inte på det. Det låter inte trovärdigt i mina öron.
Per Ramhorn (SD):
När det gäller nationella riktlinjer vill vi ha mer tvingande riktlinjer. Det går att göra. Man har sett det när det gäller bemanning inom äldreomsorgen för demenssjuka där man nu utarbetar tvingande riktlinjer.
På frågan från Lena Hallengren vill jag säga att vi vill att det ska vara likvärdig vård över hela landet även när det gäller psykiatrin. Det skriver vi i våra budgetmotioner. Det tar dock tid. Vi har suttit i Sveriges riksdag i två och ett halvt år, och Socialdemokraterna har funnits i Sveriges riksdag i över hundra år.
De tar ett tag innan man ser vilka områden man vill prioritera först, men vi kommer framöver att lägga fram fler förslag inom samtliga områden. Psykiatrin har vi redan utarbetat väldigt mycket inom. Där står vi alltså för att det ska vara jämlikt över hela Sverige.
Per Ramhorn (SD):
Jag vill börja med att förtydliga vilka reservationer jag stöder. Det är reservation 4, 10, 13, 18 och 20. Tidig upptäckt av bröstcancer är viktigt. Det är alla överens om. Det minskar dessutom kvinnans lidande om man upptäcker det i tid.
Därför undrar jag varför Vänsterpartiet svänger 180 grader när det gäller att stödja förslaget om mammografi från 40 års ålder. Nu har vi en möjlighet att få igenom detta förslag. Förra året skrev ni i er reservation: Det finns inget hållbart argument för landstingen att utestänga kvinnor under 50 år från mammografi. Därför anser vi att det ska bli obligatoriskt att erbjuda mammografi åt alla kvinnor i Sverige i åldern 40 till 49 år.
Året innan skrev ni: Ju tidigare cancern upptäckts, desto bättre förutsättningar för en lyckad behandling. Landstingen ska erbjuda alla kvinnor i åldern 40-74 år mammografi. Därför anser vi att det ska vara obligatoriskt för landstingen att säkerställa mammografi i enlighet med Socialstyrelsens riktlinjer.
Nu fanns det möjlighet att få igenom detta genom en majoritet här i riksdagen, men nu väljer ni att inte stödja det. Jag och många andra, bland annat Bröstcancerföreningen, undrar varför.
Per Ramhorn (SD):
Tack för svaret, även om det inte var något svar på min fråga! Jag förstår att du kanske inte är insatt i den här frågan.
Rent principiellt tycker jag att om man står för att vilja göra något, har påpekat det i 2-3 års tid och nu får chansen att genomföra det och ändå väljer att inte att göra det blir det ett visst trovärdighetsproblem i den politik man för.
Per Ramhorn (SD):
Jag är glad att Lennart Axelsson tog replik så att jag kan klargöra detta på ett bra sätt. Först och främst röstar vi på vår egen budget eftersom Sverigedemokraterna bryr sig om de äldre och sjuka i vårt land. Det har vi årligen visat i våra budgetar som vi har lagt fram här i riksdagen. Sedan 2010 har vi satsat betydligt mer inom detta område än vad både allianspartierna och Socialdemokraterna har gjort.
I årets budget satsar vi 3,2 miljarder mer än Socialdemokraterna, vilket innebär stora satsningar på äldre och sjukvården. Om Socialdemokraterna bryr sig om de äldre och sjuka borde det rimliga vara så att de röstar på vår budget. Men ni valde att rösta nej till den.
Dessutom skulle hela skatteskillnaden mellan pension och lön avskaffas under innevarande mandatperiod om ni hade röstat på vår budget. Därför ställer jag frågan: Varför röstade Socialdemokraterna inte på vår budget om de värnar om de äldre och de sjuka?
Per Ramhorn (SD):
Socialdemokraterna hade chansen att rösta på vår budget, som gav mest till de äldre och sjuka. Men de valde inte att göra det. Bara Lennart Axelsson och Socialdemokraterna kan svara på varför de inte gjorde det.
Men om man tittar lite grann på Socialdemokraternas budget ser man faktiskt att den är gravt underfinansierad med tiotals miljarder, eller rättare sagt med 17 miljarder, på grund av att de inte har räknat på invandringens fulla kostnader. De har alltså inte tagit hänsyn till Migrationsverkets senaste prognos, som Lennart Axelsson kan få ta del av här senare.
De pengar som Socialdemokraterna har lovat till svaga och sjuka grupper har de alltså ingen täckning för. De satsar i stället 156 miljarder i sin budget, vilket också är underfinansierat, enligt Migrationsverkets prognos. Dessa pengar skulle man i stället kunna satsa på vården av äldre och sjuka, vilket man inte gör. Men det är en prioritering som Socialdemokraterna och de rödgröna gör, och det är bara att beklaga.
Per Ramhorn (SD):
Veronica Palm tar upp ett enskilt fall. Jag delar hennes uppfattning: Så ska det absolut inte vara. Det är dock inte vårdvalet i sig som är fel, utan det är ersättningssystemet som eventuellt behöver göras om så att det styr mot att de vårdtunga grupperna får mer hjälp.
När jag lyssnar på Veronica Palm känns det precis som om de rödgröna vill avskaffa vårdvalet helt och hållet. Man hänvisar mycket till Riksrevisionens rapport, men slutsatserna som Riksrevisionen kommer fram till är faktiskt inte att avskaffa vårdvalet. I stället ska man utveckla det, och det är den slutsatsen vi också har kommit till.
Vi utgår från patientens väl, för vi anser helt enkelt att man har rätt att välja vårdgivare.
Per Ramhorn (SD):
Jag tackar för den sista frågan. Ja, efter att själv ha jobbat inom vården och omsorgen i 25 år - mycket inom hemtjänsten och äldreomsorgen - ser jag att många av mina arbetskamrater med utländsk bakgrund gör ett fantastiskt arbete och är hur bra som helst. Jag skulle inte vilja vara utan dem. Men det är inte det saken handlar om, utan detta handlar om den flyktingpolitik vi har i dag.
Emma Henriksson kan ju inte tillstå att det som sägs i dag är rimligt, med det inflöde Sverige har och de undanträngningseffekter man ser. Även allianspartierna har ju svängt 180 grader i frågan, mer eller mindre med kniven på strupen. Kom alltså inte och påstå att vi skyller på själva invandrarna!
Vi skyller på den politik ni i alliansregeringen var arkitekter till. Det är inte invandrarnas fel, utan det är politiken som har varit felaktig. Det har även ni i Alliansen och regeringen insett nu.
Per Ramhorn (SD):
Jag skulle vilja ställa en fråga till statsrådet med anledning av de undanträngningseffekter som man nu ser på grund av flyktinginvandringen. Jag tog i mitt anförande upp att man i Dalarna ser att akuttiderna inte längre räcker till. I Norrbotten uppger man att patientsäkerheten hotas, att man inte hinner med den planerade vården och att köerna växer.
Det senaste som jag tog upp var att tusentals kvinnor i Blekinge inte kommer att kallas till cellprovtagning, vilket är oerhört allvarligt. Jag vet att man oftast inte får svar när man ställer frågor till statsråden, men jag gör ett försök. Den fråga som jag vill ha svar på är: Är detta något som vi ska vänja oss vid i Sverige, eller kan statsrådet garantera att svenska medborgare inte blir undanträngda i sjukvården och i tandvården på grund av den flyktinginvandring som vi i dag har till Sverige?
Detta är en mycket viktig fråga som gäller oss alla och som många vill ha svar på.
Per Ramhorn (SD):
Det är många landsting som inte delar statsrådets uppfattning. De ser undanträngningseffekter. Jag har räknat upp vissa här, bland annat Blekinge och det som händer där. Det jag skulle vilja ha svar på, vilket jag inte fick, är frågan hur det blir. Blir det undanträngningseffekter framöver för oss svenska medborgare på grund av stor flyktinginvandring?
Jag vill också veta vad statsrådet har att säga till de kvinnor i Blekinge som nu blir utan cellprovtagning. Det är ju oerhört allvarligt.
Per Ramhorn (SD):
Temat för dagens debatt är regeringens proposition Uppföljning av smittskyddsläkemedel . I propositionen lämnas förslag om ändring i lagen om receptregister, så att registret ska få innehålla uppgift om kostnadsfrihet enligt smittskyddslagen. Det innebär att öppenvårdsapoteken ska lämna ut sådana uppgifter till E-hälsomyndigheten.
Dessutom föreslås det att det införs en bestämmelse i smittskyddslagen om vilka landsting som ska ersätta öppenvårdsapoteken för kostnader för smittskyddsläkemedel. Enligt lagförslaget ska det bli lättare för apoteken att fakturera landstingen som ska betala för läkemedlen enligt smittskyddslagen. Vi anser att förslagen i propositionen förefaller vara både naturliga och kloka då de skapar ett mer tydligt system för fakturering och betalningsansvar.
Vi är i stora delar positiva till regeringens proposition eftersom vi anser att smittskyddsarbetet är oerhört viktigt, inte minst med tanke på att det nu kommer allt fler personer ifrån andra länder till Sverige. Dessa personer kanske inte alltid har fått samma smittskydd i de länder som de kommer ifrån. Därför anser vi att smittskyddsarbetet i viss mån är viktigare nu än tidigare.
Vi har dessvärre bland annat sett att TBC ökar i en oroande högre grad än tidigare. Det innebär att vi delvis får fler nya smittskyddsutmaningar än tidigare - utmaningar som vi måste ta på stort allvar En av samhällets viktigaste uppgifter är att skydda sina medborgare från de kollektiva faror som olika smittor kan innebära.
Därför har vi fört dialog med smittskyddsläkare runt om i landet och följer nogsamt utvecklingen när det gäller smittskydd, både på riksnivå och på landstingsnivå. Detta en fråga som vi har stort fokus på. Fru talman! I regeringens proposition föreslås att personer som inte fyllt 18 år, som omfattas av lagen om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i Sverige utan nödvändiga tillstånd, också ska erbjudas varor som omfattas av lagen om läkemedelsförmåner.
Vi ställer oss förvisso bakom regeringens proposition men yrkar på att riksdagen tillkännager för regeringen att de som enligt lagen om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i Sverige utan nödvändiga tillstånd inte ska få tillgång till sådana varor kostnadsfritt. För att Sverige ska kunna upprätthålla en reglerad invandring anser vi att de som har fått avvisnings- och utvisningsbeslut eller befinner sig här utan tillstånd ska lämna landet.
Då är det inte rimligt att personer som inte får vara här ska få kostnadsfri sjukvård och läkemedel. Men en viktig princip för oss sverigedemokrater som vi inte kompromissar om är att ingen ska nekas akut sjukvård eller läkemedel på grund av bristande betalningsförmåga. Det är oerhört viktigt att komma ihåg och en viktig princip som vi har.
Till sist, fru talman, anser vi att det är viktigt att förslagen i propositionen om smittskyddsläkemedel inte faller i sin helhet, varför vi väljer att inte yrka avslag på propositionen trots våra invändningar. Jag yrkar bifall till vår reservation.
Per Ramhorn (SD):
Det är säkert många som lyssnar på den här debatten som har många obesvarade frågor. Jag har själv många frågor som jag skulle vilja ha svar på. Jag anser dock inte att mina egna frågor är relevanta just nu, utan det är de drabbades egna frågor som jag tycker är mest intressanta att lyfta fram. Många av dem finns här i dag och lyssnar från läktaren. Andra sitter framför tv-apparaterna och ser debatten.
Låt mig ge några exempel på frågor som jag har fått direkt från några av de barn och ungdomar som har drabbats av narkolepsi. De har bett mig ställa dem till Emma Henriksson och övriga partier som vill ha ett ersättningstak. En av frågorna lyder: Varför ska de som drabbas i Sverige ha sämre ersättning än de som bor i Finland och Norge, där de inte har ett ersättningstak? Vad händer när man har nått maxtaket?
Jag hoppas att Emma Henriksson kan ge ett ärligt och uppriktigt svar på dessa frågor, för jag tror att vi alla är överens om att de drabbade förtjänar ett ärligt svar.
Per Ramhorn (SD):
Det var som jag befarade eller var orolig för. Varken jag eller de drabbade fick något svar på frågan om varför vi skulle vara sämre än Finland och Norge och vad som gäller när man når maxtaket. Jag tar en annan fråga. En stor skillnad från andra läkemedel är att staten i detta fall har friskrivit Läkemedelsverket från ansvar.
Frågan från de drabbade är om det är rimligt att staten inte tar fullt ansvar när det går fel och det blir biverkningar. Är Emma Henriksson nöjd med hur ärendet och de drabbade har behandlats?
Per Ramhorn (SD):
Jag kommer att fortsätta på den inslagna vägen så att de narkolepsidrabbade ställer frågorna genom mig. Varför väljer regeringen att stifta en lag som bygger på regelverket i Läkemedelsförsäkringen? Vad anser Lennart Axelsson om dem som påstår att lagen inte går ihop med barnkonventionen? Konventionen innebär att vid alla åtgärder som vidtas av myndigheter och lagstiftare ska barns bästa komma i främsta rummet.
Mycket tyder på att för de yngsta och mest drabbade kommer ersättningen inte att räcka.
Per Ramhorn (SD):
Jag noterar att Lennart Axelsson, i stället för att svara på frågorna som de drabbade har, väljer att säga att jag gör det lätt för mig. Tycker Lennart Axelsson inte att det är viktigt att svara på de frågor som de drabbade vill ha svar på? Men okej, jag tar några nya frågor. Vi får se om jag - eller vi - får svar på dem.
Lennart Axelsson har säkert tagit del av Narkolepsiföreningens utredning, som är framtagen av revisionsbyrån PWC. Där framgår det att ersättningen inte kommer att räcka för en del. Beräkningen visar att en 19-åring vars livränta fastställs om 15 år behöver mellan 17 och 19 miljoner kronor för att få en svensk snittinkomst under sin livstid - och det är lågt räknat.
Anser Lennart Axelsson att dessa beräkningar är riktiga eller felaktiga? Är de felaktiga, vad är det då i beräkningarna som inte stämmer? Detta är alltså frågor från de drabbade. Jag ber Lennart Axelsson att svara på frågorna.
Per Ramhorn (SD):
Regeringen föreslår en ändring i socialtjänstlagen som bland annat innebär att det i lagen ska införas en ny placeringsform för barn och unga i åldern 16-20 år, och det ska kallas för stödboende. De nya reglerna innebär att socialnämnden ska sörja för att barn och ungdomar som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna ska tas emot i ett stödboende. För att placera barn i åldern 16-17 år krävs särskilda skäl.
Det är med anledning av den ökande flyktingströmmen av ensamkommande barn och ungdomar som behovet av stödboende har ökat markant den senaste tiden. Förslaget om stödboende och lagändringar är signifikant för vår tid. Det förefaller som om det finns många lagar och regler som regeringen är beredd att tänja på och kompromissa med för att tillgodose behov som uppstår som en direkt effekt av den stora invandring vi har.
I slutet av november hade drygt 140 000 personer sökt asyl i Sverige, bara i år. Självfallet inser vi mer än något annat parti att detta skapar nya utmaningar för vårt samhälle. Därför är vi inte helt förvånade över att den här typen av förslag på lagändring nu hamnar på riksdagens bord. Det har kommit 35 000 ensamkommande barn och ungdomar till Sverige. Systemet för att placera barn och ungdomar har utmanats på många olika sätt.
Med anledning av det allvarliga läge som Sverige nu befinner sig i förstår vi att det är angeläget att få nya boendeformer på plats så snabbt som möjligt. Herr talman! Vi ställer oss bakom Moderaternas och vårt särskilda yttrande, där vi förespråkar en översyn av regelverket för stödboenden. Vi anser att det är av yttersta vikt att det är ordning och reda i välfärden.
Vi förespråkar därför en generell tillståndsplikt för alla utförare i fråga om stödboenden, oavsett driftsform. Vi anser att en generell tillståndsplikt skulle utesluta oseriösa utförare och skydda de seriösa. Det skulle underlätta det långsiktiga kvalitetsarbetet och vara ett verktyg för att säkerställa ordning och reda.
Det är ytterst viktigt att kvaliteten inte tappas bort på vägen bara för att man nu tar fram en boendeform för att tillgodose det stora behov som finns. Men vi vill inte förhala processen, utan vi vill i likhet med regeringen sätta igång med stödboende från och med den 1 januari 2016.
Per Ramhorn (SD):
Statsministern! Jag älskar Sverige, och jag är stolt över att bo här. Men det är någonting som håller på att gå sönder i Sverige. Det gör mig bedrövad och orolig. En våg av överfall och sexuella övergrepp mot flickor sveper över landet - från Skåne i söder till Jämtland i norr. I Östersund har det skett åtta överfall utomhus inom loppet av drygt två veckor. Där varnar man nu kvinnor för att gå ut själva på kvällen.
Under den senaste tiden har det skett en dramatisk ökning av sexuella övergrepp, inte minst på våra badhus, där man numera får ha både tafsvakter och polis. Den senaste nationella trygghetsundersökningen visar att 25 procent av kvinnorna känner sig mycket otrygga utomhus kvällstid. 10 procent av dessa väljer att inte över huvud taget gå ut, för de känner sig otrygga. Så ser det ut i statsministerns Sverige i dag.
Min fråga till statsministern är: Är detta en samhällsutveckling som vi ska börja vänja oss vid? Om inte: Vad kommer statsministern att vidta för åtgärder för att kvinnor och flickor ska känna sig trygga i vårt samhälle?
Per Ramhorn (SD):
Tack för frågan, Karin Rågsjö! Jag börjar med LSS och påståendena att vi vill dra ned. Det är felaktigt. Det är en grupp som vi vill värna om. Dessa siffror har vi naturligtvis fått från riksdagens utredningstjänst. Det är baserat på den invandringspolitik som vi har föreslagit.
Den innebär i korthet att om färre människor med behov kommer hit, kommer det också att bli en mindre belastning på välfärden, sjukvården och LSS. Dessa siffror är offentliga, och alla kan ta del av dem. Om du kommer ihåg bad jag dig för exakt ett år sedan att läsa det pm som fanns. Jag har även pm:et med mig här.
Det står i pm:et om utgifterna per anslagsperiod. Det är så fiffigt att man går ned på varje anslag. När det gäller LSS skulle kostnaden 2017 uppgå till 159 miljoner för nyanlända och anhöriginvandringen. Därför har vi lagt mindre på den utgiften.
Det kan vara lite svårt att hänga med, men jag kan ta det efteråt. Vår utgift låg på 111 miljoner, men den verkliga utgiften är alltså 159. Det är inte helt lätt att förstå en budget, men man måste läsa helheten. Jag har det här, och du kan få det direkt efteråt.
Per Ramhorn (SD):
Tack, Karin! Jag vet egentligen inte vad som är så svårt att förstå. Riksdagens utredningstjänst är så fiffig. Den beräknar både inkomster och utgifter. Naturligtvis är också inkomsterna med här, och de dras av från utgifterna. Siffran som de har kommit fram till är inte våra siffror. Det är att kostnaden skulle vara 159 miljoner.
Det är inte vi som har kommit på det. Vad gäller det andra, att utan invandring stannar Sverige: Ja, jag har jobbat med invandrare i många år. Det är väl klart. Men det har inget att göra med nyinvandringen, som vi vill begränsa. Det har nu även regeringen förstått att vi har behov av. Kom inte och påstå att vi har några konstiga idéer om invandringen, att vi vill kasta ut och vill både det ena och det andra!
Det vet Karin också att så är det inte.
Per Ramhorn (SD):
Vi har talat mycket om LSS, som är en viktig fråga. Jag ska tala om ett annat viktigt område inom socialutskottet. Som vi vet släppte Vårdanalys för ett tag sedan en rapport där man jämfört svensk sjukvård med tre andra länder med liknande välfärdsnivå.
I rapporten framkom bland annat att förtroendet för svensk sjukvård är rekordlågt: Bara 31 procent anser att sjukvården fungerar bra. För tre år sedan var det 43 procent. Det är alltså en sjunkande trend. Sverige ligger dessutom näst sist i mätningarna i förhållande till jämförbara länder. När det gäller operationsköerna är det enligt SKL:s landstingsstatistik det värsta läget sedan mätningen infördes.
I oktober hade en fjärdedel eller drygt 123 000 patienter väntat längre än tre månader på sin operation. Det är dubbelt så många som för fyra år sedan.
Det är ett oerhört allvarligt läge vi befinner oss i, och det tror jag att Anna-Lena Sörenson instämmer i. Min fråga är: Hur kunde det gå så illa, vad har regeringen för besked till alla som står i de oändliga köerna, och vilka lösningar har ni?
Per Ramhorn (SD):
Tack för svaret, Anna-Lena Sörenson! Det stämmer att de medicinska resultaten är bra, men vad hjälper det när vi inte får tillgång utan får vänta i köerna? I mitt anförande tog jag upp att det finns över 10 000 utbildade sjuksköterskor som har utbildning men som jobbar inom annan verksamhet.
Skulle inte ett sätt kunna vara att locka tillbaka dem? En bra början vore bättre villkor. Man säger att operationsköerna är olika långa i olika landsting och för olika sjukdomar. Man kan dock se att vissa landsting har kortare operationsköer och kapacitet att ta emot fler.
Naturligtvis måste sådant utredas, men skulle man inte kunna ta fram en form av system där man utnyttjar detta på ett bättre sätt och hänvisar dit?
Man kan redan söka vård i andra landsting, men ofta måste patienten själv ta reda på det, trots att läkare och vårdpersonal ska informera. Det sker uppenbarligen inte i många fall. Vill regeringen titta på om befintliga resurser kan utnyttjas bättre än i dag?
Per Ramhorn (SD):
Det är ingen som har ringt från Svenskt Näringsliv, inte till mig i alla fall. Som jag sa i anförandet har man säkert goda intentioner med förslaget. Men när man gör en lagstiftning måste den grundas på fakta och grundlighet. Som jag har sagt tidigare - vi har haft den här debatten flera gånger - kan man inte bara skjuta från höften när man ska göra en lagstiftning. Man måste veta vad man gör.
Det är precis detta flera remissinstanser kritiserar; det är i många fall ett hafsverk. Det är inte första gången. För en vecka sedan gällde det sjukvårdsförsäkringar, och före det gällde det primärvårdsvalet. Det blir samma svar från tunga remissinstanser: Det här duger inte.
Regeringen bör ändå vara lite självkritisk och titta på vad det är som gör att man inte får igenom sina förslag. Hade man kunnat få igenom förslagen om underlaget hade varit bättre? Kan det vara på det sättet att regeringen sätter ideologi före patienternas bästa? Det är en fråga som regeringen kanske ska ta med sig.
Per Ramhorn (SD):
Tack, Anna-Lena Sörenson, för frågan! Vi har stora problem i svensk sjukvård, som jag framförde i mitt anförande. Det är långa vårdköer och tillgängligheten är dålig. Det är en självklarhet att patienter med privata sjukförsäkringar inte ska kunna gå förbi offentligt finansierade vårdköer.
De med störst behov ska naturligtvis gå först. Det framgår tydligt i nuvarande lagstiftning, och det ingår, som jag sa, i människovärdes, behovs- och solidaritetsprinciperna i hälso- och sjukvårdslagen. Det är inte bara vi som är kritiska till att man lägger fram det här förslaget. Även tunga remissinstanser har påpekat att det här lagförslaget inte är bra och att det inte finns något behov av det.
Därför har vi inställningen att det helt enkelt inte behövs.