Cecilia Malmström (FP):
Jag tycker att det är självklart att man ska kunna kritisera EU. Det är en plikt att göra det. Det finns mycket som inte fungerar, och det finns mycket som vi vill förändra, utveckla eller till och med ta bort. Det är så vi bedriver politik, och det är så vi kan förändra inom EU. En del av den kritiken mot bristen på öppenhet och insyn menar jag - även om Anne-Marie Pålsson och jag inte är överens - tillfredsställs i Lissabonfördraget.
Det är just därför att vi är många som har kritiserat bristen på öppenhet, till exempel att rådsmötena inte är offentliga. Nu blir de det. Det är bra. Det finns ett växande antal globala frågor som EU har möjlighet att hantera eftersom det går att fatta beslut. Frågorna har flyttats från Sveriges riksdag.
Vi behöver fatta gemensamma beslut om klimat- och miljöproblemen, energifrågorna, de globala utmaningarna, den alltmer brutala gränsöverskridande brottsligheten, tillväxten, handelsfrågorna och så vidare. Vi behöver fatta beslut om dessa frågor gemensamt. Jag menar att Lissabonfördraget ger oss möjlighet att göra det. Visst lägger kommissionen fram förslag som det fattas beslut om. Men vilka beslut fattas? Det är kanske inte rätt beslut som fattas. Ibland fattas för många beslut.
Men det har varit svårt att komma till skott när det gäller frågor om brottsoffers säkerhet, stadgan mot rasism och så vidare. De har blockerats. Vi har fortfarande ingen gemensam migrations- och asylpolitik eftersom besluten har blockerats. Jag menar att vi behöver ha en gemensam politik i EU i fråga om illegal och legal migration. Vi behöver ha gemensamma regler när det gäller asyl. Vi behöver ha gemensamma regler när det gäller arbetskraftsinvandring. Alla länder är inte överens.
Det kommer att innebära att Sverige någon gång kommer att bli överkört, men det är ändå ett stort framsteg om vi lyckas komma överens. Sveriges regering kommer med stöd från Sveriges riksdag att förhoppningsvis arbeta så mycket som möjligt så att det blir i den anda som vi vill ha det. Subsidiaritetskontrollen har ännu inte fungerat tillfredsställande. Vi har ibland lyckats stoppa formuleringar i slutsatser eftersom vi har tyckt att de har varit för klåfingriga. Det här är en följd av att man förstärker principen på papperet i Lissabonfördraget.
Sedan är det upp till oss - framför allt upp till er - att se till att det fungerar i praktiken. Det är en liten skillnad mellan det konstitutionella fördraget och Lissabonfördraget, men en av de små förändringarna är att det krävs bara en fjärdedel av parlamenten för att lyfta upp frågan om subsidiaritetskontroll i vissa frågor inom RIF-området, alltså inom området rättsliga och inrikes frågor. Det är upp till Sveriges riksdag att se till att det blir en realitet.
Om man väl lyfter upp en sådan fråga och lyckas få med sig en fjärdedel av parlamenten i Europa kommer det att bli mycket debatt. Även om kommissionen formellt sett inte är tvingad att ta ställning kan ju Sveriges riksdag binda upp ministrarna i EU-nämnden och motsvarande länder kan binda upp sina ministrar. Det kommer att bli en himla debatt.
Kommissionen är en politisk organisation med före detta politiker och ministrar, och kommissionen kommer troligtvis att tvingas ta hänsyn till detta. Dessutom förstärks också andra instansers möjligheter att komma med synpunkter genom det omfattande remissförfarandet. Vem som helst kan svara på kommissionens meddelande om till exempel EU:s gemensamma budget. Medborgare, organisationer och kommuner skickar in svar. De blir offentliga. Det är alldeles utmärkt.
Slutligen var det frågan om det låga valdeltagandet i Europaparlamentsvalet. Precis som Anne-Marie Pålsson nämnde var det beklämmande lågt. Det är pinsamt att Sverige inte kan prestera bättre än 38,5 procent. Låt oss alla i riksdagen och i regeringen försöka göra vad vi kan för att mobilisera människor att rösta så att valdeltagandet höjs till nästa val i juni 2009. Parlamentet kommer med Lissabonfördraget att få mer makt än någonsin. Då är det viktigt att vi vet vilka som sitter där.