Anders Borg (M):
Det känns betryggande att höra Luciano arbeta upp sig här. Det finns en glöd i den socialdemokratiska oppositionen som gör att man verkligen ser att det är i opposition de riktigt passar att vara. Det Luciano kritiserar är ett förslag som hans tidigare regering före valet var med om att till hälften genomföra. Riksdagens revisorer kritiserade nedsättningen.
Man konstaterade att det var det minst effektiva sysselsättningsstödet som vi hade i Sverige. Man konstaterade att av 5 miljarder kronor gick 4 miljarder bort utan någon som helst effekt på sysselsättningen. Detta gjorde att den socialdemokratiska regeringen när man ville avskaffa arvs- och gåvoskatterna bland annat med stöd av LO-chefsekonomen P.-O.
Edin föreslog en reducerad nedsättning därför att det här inte påverkar marginalkostnaden för arbete och därmed inte heller sysselsättningen, som det så klokt konstateras i proposition 2004/05:1. Det här är alltså en av de kanske minst effektiva skattenedsättningar vi har haft. Det är just den som Luciano Astudillo siktar in sig på när han för en gångs skull ska försvara en skattesänkning.
Men låt oss ta den här diskussionen på lite större allvar. Ni vill alltså vidta en åtgärd som för 5-6 miljarder knappast skapar några nya jobb. I stället vill ni höja skatterna för företagen med i storleksordningen 20 miljarder, 10 miljarder därför att ni vill höja arbetsgivaravgifterna för ungdomar, 7 miljarder därför att ni vill återinföra förmögenhetsskatten, över 1 miljard för att ni vill avskaffa hushållsavdragen och ytterligare ett antal miljarder för att ni vill dra ned jobbskatteavdraget.
Företagarna ska få en skattechock på 20 miljarder kronor. Som kompensation för det ska de få en rejäl satsning på Amsåtgärder. Jag är rätt övertygad om att skälet till att Socialdemokraterna befinner sig i minoritet i företagskretsar är just det förhållandet att man inte tror att den medicin med 20 miljarder i höjda skatter som läggs på företagarna kommer att leda till bättre villkor för svensk företagsamhet.
Låt oss ta diskussionen om utbildning, den är så märklig. Socialdemokraterna har misskött svensk utbildningspolitik i 30-40 år. Den svenska skolan har halkat efter, presterar inte längre matematiker i toppklass. Vi har inte längre språkkunskaper i toppklass. Svensk forskning har haft problem under ett antal år. Då är lösningen alltid Amsåtgärder.
Unga människor lämnar grundskolan utan fullvärdiga kunskaper och gymnasieskolan utan fullvärdiga kunskaper, och alltid är lösningen Amsåtgärder. Utbildning, utbildning, kunskap - det är det den här regeringens politik handlar om. Det är därför vi går vidare med betygssystem som ska uppmuntra till kunskap. Det är därför det blir mer nationella prov och utvärdering. Det ska uppmuntra till kunskap. Det är därför vi satsar stora resurser på lärarna.
Det är därför vi satsar stora resurser på att barnen ska lära sig läsa, skriva och räkna. Det är en utbildningssatsning. Det är åtgärder som Socialdemokraterna antingen mörkar eller också säger nej till. Här har vi de två alternativen. Vi har en socialdemokrati, som vill chockhöja skatterna för företagare och möjligtvis återkomma med den nedsättning som man i den tidigare riksdagsmajoriteten påpekade var en i huvudsak meningslös åtgärd.
Man ska höja skatterna med 20 miljarder på områden som skulle skada tillväxtkraft och utvecklingskraft i Sverige och kompensera det med en minimal skattelättnad som är den mest ineffektiva man har kunnat leta upp. Man talar om utbildning när man i realiteten säger nej till den offensiva utbildningspolitik vi bedriver och vill kompensera det med Amsåtgärder. Det är en politik som skulle leda till att utanförskapet började öka igen. Det är en politik som skulle leda bort från full sysselsättning.
Därför är det socialdemokratisk politik.