KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Malm (L):
Amineh Kakabaveh har givetvis rätt i att det vi gör är bra och fel i att det vi gör inte är tillräckligt bra. Så skulle jag kunna säga. Men det är klart att vi alltid behöver göra mer. Så är det. Det nämns att lärlingsutbildningen skulle vara en tillfällig satsning. Det är den inte alls. Det är en försöksverksamhet, och det är något helt annat.
Vi har inte alls för avsikt att genomföra detta som något tillfälligt window of opportunity under alliansregeringen. Vi har för avsikt att detta ska permanentas och att den här möjligheten ska finnas. Jag vill också påminna om att man formellt sett är i arbetsför ålder i Sverige mellan 16 och 65. Gymnasieskolan är formellt sett frivillig även om de allra flesta går där.
Är det då för mycket begärt att om man som 16-åring är specifikt intresserad av en bransch där det finns intresse av att anställa människor också får gå en lärlingsutbildning där man inte bara behöver sitta inne i klassrummet på skolan utan i stället kan vara ute på en arbetsplats uppemot hälften av tiden med ett kontraktsförhållande med en arbetsgivare och få handledning samtidigt som man läser in skolan?
Vi i alliansen tycker att den vägen också borde kunna finnas. Det är ingen som tvingar någon att gå på gymnasiet. Men om man går på gymnasiet ska det väl ändå finnas lite olika vägar där? Det är tråkigt att de partier som i nästan hundra år har sagt sig stå upp för arbetarklassen i Sverige i dag är de partier som med kraft motsätter sig lärlingsutbildningar och att man renodlar de yrkesinriktade programmen.
Ni har ju inte LO med er där heller. Vänsterpartiet har förvisso väldigt sällan LO med sig, men Socialdemokraterna har inte heller LO med sig här. Jag tror att det finns ett betydande stöd för lärlingsutbildningarna även bland vänsterväljare.
Fredrik Malm (L):
Frågan är väldigt angelägen. Den berör också Sverige på olika sätt eftersom vårt land har ställt upp för väldigt många irakiska flyktingar, inte minst assyrier och kaldéer som flytt från Irak - kristna irakier som de benämns i Sverige, men en mer korrekt bedömning borde vara assyrier och kaldéer. Herr talman!
Det betyder att i det område i världen där de första kyrkorna byggdes ska enligt de här terroristerna inga kristna få bo. Det är klart att det finns olika sätt att försöka hjälpa den befolkning som i dag är mycket utsatt. Ytterst faller ansvaret förstås på Iraks regering; så är det. Omvärlden kan dock givetvis agera på olika sätt.
När det gäller en eventuell frizon finns det inga legala hinder för detta, enligt Iraks konstitution. Det finns inte heller några hinder för att upprätta en skyddszon för assyrier och kaldéer i Irak, på Nineveslätten utanför Mosul. Det finns inga hinder för detta heller i Kurdistans regionala regerings konstitution, alltså i irakiska Kurdistan. Därför tycker jag att det är viktigt att poängtera, herr talman, att detta är en fråga som borde kunna lösas i Irak.
Men i ett läge där irakierna säger att de tycker att detta är viktigt och det irakiska parlamentet i laga ordning är beredda att vandra denna väg och upprätta en skyddszon bör Sverige förstås inte säga nej.
Jag noterar också att det i sista stycket av utrikesministerns svar står: "Upprättandet av särskilda frizoner på etnisk eller religiös grund, även under FN:s eller någon kommissions överinseende, vore dessutom ett farligt steg mot segregering av landets invånare."
Att notera här är att det var precis detta som hände 1991, när man upprättade en skyddszon för de kurder som flytt Saddam Husseins attacker efter det kurdiska upproret. Man upprättade då en skyddszon. Det var på initiativ av Turgut Özal, den dåvarande turkiska premiärministern, och John Major, som var brittisk premiärminister på den tiden.
Därefter upprättades en flygförbudszon under FN:s överinseende, med amerikanska bevakningsflyg som upprätthöll flygförbudszonen. Jag tror inte att någon argumenterade emot detta genom att säga att det skulle skapa en segregering av Irak. Tvärtom var omvärlden mycket överens om att detta var ett nödvändigt humanitärt uppdrag för att kunna beskydda den kurdiska befolkningen.
Det är inte riktigt samma sak med den kristna befolkningen nu, men det finns uppenbara likheter i hur de utsätts för systematiskt våld och så vidare. Därför tror jag att det är klokt, herr talman, om vi från svensk sida säger att Iraks parlament äger denna process och att de bör kunna gå vidare med detta. Det finns fullt legala möjligheter att genomföra detta i Irak, och det är inget Sverige rent normativt behöver ställa sig emot.
Fredrik Malm (L):
Det finns givetvis problem med den här typen av konstruktioner av skyddszoner eller autonomier och så vidare. Det är klart att det finns människor som inte bor i Nineveslätten, assyrier som bor i Bagdad och som inte omfattas av detta.
Om man i det irakiska parlamentet mellan de olika politiska aktörerna och grupperna inleder en process som syftar till att skapa ett skydd för den kristna befolkningen, varav många bor koncentrerat öster om Mosul i norra Irak, ska Sverige då säga nej till detta?
Vi har inte några särskilda synpunkter på att det finns en demilitariserad zon i Colombia eller att det finns en muslimsk autonomi i Filippinerna och så vidare. Men ska just i detta fall den svenska positionen vara att det där tycker vi inte är någon bra idé? Jag är inte så säker på att det som Kerimo föreslår nödvändigtvis är den rätta vägen, att dra in Förenta nationerna i detta.
FN har ett notoriskt dåligt rykte i Irak sedan de har försökt sig på olika projekt tidigare. Det här är en process som måste föras i det irakiska parlamentet mellan de centrala aktörerna där. Det är i så fall en process, det är min uppfattning, som Sverige inte bör motarbeta.
Fredrik Malm (L):
Det är en viktig och angelägen interpellation som Hans Linde har ställt. Den kurdiska tragedin är inte koncentrerad till enbart Syrien. Syrien är en av fyra stater som härbärgerar var sin kurdisk minoritet i ett område där kurderna egentligen är i majoritet.
Turkiets EU-anslutningsprocess och det kurdiska självstyret i norra Irak har dock inneburit att situationen för kurderna i Turkiet och Irak har kommit högre upp på den politiska dagordningen runt om i världen. Kurderna i Turkiet och Irak har större möjligheter att hävda sina anspråk och ta upp sin fråga.
I Syrien och Iran, som är det fjärde land där många kurder bor, är det annorlunda. När det skrivs om Syrien i tidningarna handlar det om Golanhöjderna eller Libanon. När det skrivs om Iran i tidningarna handlar det om atomenergiprogrammet. Det handlar i mindre utsträckning om situationen för minoriteter, situationen för den kurdiska befolkningen eller situationen för mänskliga rättigheter i största allmänhet.
Jag vill betona att det är bra att denna interpellation har ställts. Det är bra att denna debatt kan hållas. Det är bra att vi kan lyfta upp dessa frågor högre upp på den politiska dagordningen. Herr talman! Det betonas i svaret att Sveriges ambassad i Damaskus är pådrivande i MR-arbetet. Det är givetvis mycket viktigt att Sverige på plats bedriver ett aktivt MR-arbete.
Hans Linde nämner, och också utrikesministern i sitt svar, situationen för de 300 000 kurder som i dag saknar medborgarskap. Det är en fråga som den syriska regimen ganska lätt skulle kunna hantera.
Det är ingen fråga som avgör den syriska regimens fortlevnad eller existens, utan det är en fråga om ren och skär diskriminering och chauvinism från en stat som betraktar sig som arabiskt nationalistisk gentemot den kurdiska befolkningen.
Om det sätts hårdare press på den syriska staten skulle den mycket väl kunna ändra på detta och ge dessa hundratusentals människor medborgarskap så att de får rätt att arbeta och så vidare.
Med tanke på det som har hänt i Egypten och Tunisien är det väl inte otänkbart att om trycket ökar på regimen i Damaskus och demonstrationerna hittar dit så kan regimen ta itu med medborgarskapsfrågan som ett sätt att lätta på trycket från den egna befolkningen. Man har nu tillåtit Facebook, vilket i och för sig är en mindre frihetsfråga i sammanhanget.
Det borde, herr talman, vara möjligt att lyfta upp medborgarskapsfrågan i relationerna med Syrien och kunna få med andra stater för att öka påtryckningarna just av det skälet att den syriska regimen inte har särskilt mycket att förlora på att avskaffa denna diskriminering. Herr talman!
En annan viktig sak är att om protesterna sprids till Syrien finns det en risk att den kurdiska befolkningen kommer att kontrolleras hårdare eftersom kurderna har varit bäst på att protestera tidigare.
De har lyckats mobilisera mest människor, inte minst i Kamishli 2004, som Hans Linde nämnde, där tiotusentals var ute på gatorna. Därför bör man också noga följa utvecklingen av vad som händer på den fronten.
Fredrik Malm (L):
En viktig lärdom för Europeiska unionen, mot bakgrund av det som nu sker i Tunisien och i Egypten, är att om man lägger de viktiga kraven på mänskliga rättigheter och demokrati åt sidan eller tonar ned dessa krav till förmån för andra typer av relationer riskerar man att stå där i framtiden med en nyligen befriad befolkning som kanske inte känner att den har störst förtroende för just oss därför att vi aldrig var där med den tydliga rösten när det gällde.
Jag tror att detta gäller Sverige i mindre utsträckning just nu än vad det gäller till exempel Frankrike och ett antal andra sydeuropeiska länder. Jag tror att det är viktigt att förstå att i relationerna med Syrien måste MR-perspektivet vara mycket framträdande. Det står också tydligt i utrikesministerns svar att vår ambassad i Damaskus har en hög profil på detta område, och det är viktigt.
Syriens president Bashar al-Assad tog, som vi vet, över när hans far Hafez al-Assad avled för tio eller elva år sedan. Redan då betonade Bashar al-Assad att medborgarskapsfrågan var någonting som han skulle försöka hantera och lösa. Sedan har det praktiskt taget inte skett någonting. Men eftersom presidenten ändå tidigare har lyft fram frågan kanske det inte är någon omöjlighet om vi lyckas skapa ett hårdare tryck på regimen.
Jag tror att båda parter här har rätt om associeringsavtalen. Det som är problemet är att om Syrien inte vill underteckna det avtal som föreligger nu är det svårt att se att man skulle underteckna ett avtal som är tuffare å ena sidan. Å andra sidan suspenderades associeringsavtalet med Syrien redan 2004 när Syrien misstänktes ligga bakom mordet på Rafiq Hariri i Libanon.
Avtalen har alltså funnits i en sorts politisk kontext, och det är klart att Frankrike kan påverka Syrien och att Sverige och andra länder kan påverka Syrien om vi engagerar oss för detta även utan detta avtal.
Fredrik Malm (L):
Det är angelägna frågeställningar Bodil för fram. Exakt hur många soldater andra länder bidrar med till denna insats är en fråga av operativ karaktär som jag inte kan svara på. Den svenska delen av insatsen är bedömd utifrån det behov som finns. Vi har våra fem JAS 39 Gripen och vår personal på plats.
Vad gäller det operativa genomförandet därutöver och det exakta antalet är jag inte rätt person att resonera med - om jag får vara så frank. När det gäller den andra frågan var Folkpartiet ensamt i kammaren och tidigt ute.
Jag undertecknade själv en artikel den 28 april i Svenska Dagbladet där vi i Folkpartiet slog fast att vi anser att man borde erkänna NTC som legitim representant för Libyen. Vi tyckte då att vi var sent ute. Jag noterade att när det enda som återstod av Gaddafis regim var en bunker var Folkpartiet fortfarande ensamt om denna uppfattning.
När omvärlden är tydlig med att Gaddafis regim inte är legitim är det viktigt att det finns en legitim aktör för att styra Libyen. Hade Sverige erkänt NTC, precis som många andra länder gjort, hade vi kunnat påverka övergångsrådet mer långsiktigt. Jag tror att vi hade kunnat spela en starkare roll då. Jag tror att det är viktigt med den legitimiteten för att kunna trycka på så att detta inte utvecklas i en riktning som vi inte vill se.
I den övergripande frågan om politik gentemot Mellanöstern tror jag att Bodil och jag är tämligen överens när det till exempel gäller att skärpa vapenexportregelverket och att stötta demokratiska krafter och kvinnorättsgrupper.
Fredrik Malm (L):
Det är viktigt att betona att övergångsrådet inte nödvändigtvis är några samvetsömma progressiva socialliberaler à la Folkpartiet liberalerna, Miljöpartiet de gröna eller Centerpartiet. Men det är viktigt att det finns någon som har legitimitet att styra Libyen.
Det är viktigt att det finns möjlighet att från omvärldens sida gå in och stödja och ställa krav inför den återuppbyggnad som nu ska ske. Jag har inte hört om de svenska piloterna i insatsen har klagat över att insatsen förlängs. De som jag har talat med inom Försvarsmakten tycker att det här är en viktig insats och ställer upp på detta.
Jag är tämligen övertygad om att det finns stöd för den här förlängningen inom Försvarsmakten. Bodil Ceballos frågar vad man gör. Vi är ju politiker. Vi representerar partier. Vi skriver, debatterar, talar, påverkar, förhandlar och så vidare. Det är ju en del av det politiska arbetet. Det gör vi varje dag. Det gör vi i Folkpartiet, precis som man gör i alla andra partier och precis som Bodil och Miljöpartiet gör.
Fredrik Malm (L):
Det var mycket intressant att lyssna till Lars Ohly. Jag kan dela synen i beskrivningen av att det finns ett demokratiskt underskott i Europeiska unionen. Men lösningen på detta är i så fall att öka inflytandet för folkvalda politiker, och det tror jag i praktiken innebär en mer federalistisk utveckling av unionen. Det skulle vara mycket bra med ett ökat inflytande för Europarlamentet, exempelvis.
Jag upplever att det är ett problem för Europeiska unionens funktionssätt att oppositionen i de olika medlemsstaterna - Vänsterpartiet i Sverige och andra partier i andra länder - har svårare att påverka eftersom det i ministerråd, kommissionstillsättningar och annat i huvudsak är regeringar och majoriteter i medlemsstaterna som påverkar.
Jag skulle gärna se en fördjupad demokrati i Europeiska unionen såtillvida att makt förflyttas ytterligare till Europaparlamentet. Det vore glädjande om också Vänsterpartiet stöder detta. Det skulle vara ett trendbrott från partiets mer historiska EU-skepticism mot en mer federalistisk inriktning. Men det vore förstås positivt.
Jag har försökt peka på ytterligare en sak i detta anförande och även i det anförande som jag höll i den utrikespolitiska debatten tidigare, nämligen att om Europeiska unionen försvagas och om krisen i Europeiska unionen innebär att vi inte har kapacitet att agera mer globalt och regionalt så försvagas egentligen hela den fria världen.
Vi har sett att det finns andra modeller för att bygga stater och samhällen - inte minst den kinesiska. Signalen från Kina till många auktoritära länder i världen är att den kinesiska modellen är rätt framgångsrik. Jämför den med den grekiska eller den italienska! Italien har haft nolltillväxt i tio år. Kina har haft 10 procents tillväxt i 30 år. Dessutom kan en regim behålla makten i Kina utan att introducera några fria val.
Det är oroväckande om den europeiska modellens attraktionskraft minskar till förmån för modeller som den kinesiska.
Fredrik Malm (L):
Vad gäller Kina noterar jag att tre partier gick till val på att USA skulle lämna alla sina militärbaser i bland annat östra Asien. Det hade stärkt Kina, kan jag säga. Det hade stärkt den kinesiska dominansen i världen och skapat en mycket stor oro i det bälte av demokratier som ligger öster om Kina - Japan, Korea, Taiwan, Filippinerna och andra. Nåväl, det är inte detta som är vårt huvudämne att diskutera här.
Givetvis har de folkvalda politikerna i de nationella parlamenten en legitimitet gentemot landets invånare. Denna legitimitet förs också in i EU-maskineriet på en mer central nivå inom ministerråd och annat. Så är det.
Men i det långa loppet och i och med den fördjupning av samarbete som kommer att vara nödvändig i Europa och i Europeiska unionen kommer det hela i slutändan att innebära att det måste finnas folkvalda politiker på den europeiska nivån som kommer att få en ökad bestämmanderätt och ökat inflytande. Detta menar jag som liberal. Fru talman!
Lars Ohly tar upp ytterligare en sak när det handlar om medlemsstaterna och Europeiska unionen. Om vi tittar på hur verkligheten ser ut och om vi är realistiska tror jag att det enda sättet att verkligen stärka de enskilda individernas makt och möjligheter i ett land som Grekland i dag är att man får ekonomin i ordning.
Vi kommer inte att kunna komma ifrån att om man inte lyckas sanera finanserna i de europeiska stater som i dag har mycket höga skuldberg kommer det i slutändan att slå ännu hårdare mot den grekiska allmänheten och mot vanligt folk i Grekland. Någonstans hänger detta med demokrati och möjligheter för Europa ihop med att de europeiska länderna klarar av att genomföra de åtstramningspaket som behövs.
Det vore förstås glädjande om Vänsterpartiet var ännu tydligare med vikten av att detta genomförs och av att vi samarbetar om detta.
Fredrik Malm (L):
En sak tror jag att vi i alla fall kan vara överens om. Nja, vi är nog inte överens om det heller, Lars Ohly och jag. Men en sak vill jag ändå vara tydlig med, och det är att Kina definitivt inte är en nyliberal stat. Hade det varit en nyliberal stat skulle den kinesiska statsmakten ha varit betydligt mindre till sin omfattning än vad den är. Nyliberaler har alltid argumenterat för en liten stat. Den kinesiska staten är mycket stor och mycket hårdhänt, och framför allt är den överallt.
Den går in i varenda por hos invånarna och deras privata sfär på ett eller annat sätt. Fru talman! När det gäller Manning är det alldeles uppenbart att det är en sak hur Manning behandlas av de amerikanska myndigheterna i väntan på rättegång. Där kan vi vara mycket kritiska.
Det är otroligt viktigt att även en person som ska ställas inför rätta får sina rättigheter tillgodosedda och behandlas enligt rättsprinciperna i häkte och så vidare. En annan sak är huruvida de handlingar som Bradley Manning anklagas för är förenliga med amerikansk lagstiftning eller inte. Där menar jag att om det bara handlade om en video som avslöjar vissa övergrepp av amerikanska soldater i Irak hade det blivit en rättsprövning i amerikansk domstol.
Det kan inte vi avgöra här, men det hade mycket möjligt kunnat frias. Det hade varit en helt annan sak. Att gå in och pumpa ut en kvarts miljon hemligstämplade dokument ur en enskild stats databas och sedan helt vind för våg ge dem till någon som plöjer ut dem på internet är inte att vara någon sorts människorättshjälte. Han utsätter massor av människor för mycket stor fara - även om det givetvis är intressant för oss att känna till det som står där.
Jag skulle gärna se större transparens även i det amerikanska systemet, men det är en helt annan sak. Jag kan inte tänka mig något fritt land i världen där man kan pumpa ut en kvarts miljon hemligstämplade dokument och sedan hävda att man är en whistleblower. Jag har svårt att se det.
Fredrik Malm (L):
Vi har diskuterat denna fråga i några tidigare replikskiften, och det är bra att den diskuteras. Det är väldigt viktigt att USA på samma sätt som alla andra stater ska behandla människor som sitter häktade enligt vissa gällande rättsprinciper. Det ska självklart också gälla Bradley Manning.
Vad jag inte kan förstå är hur Miljöpartiet kan vara så svajigt på en avgörande punkt, nämligen att Bradley Manning inte anklagas allena för att ha läckt en video om ett amerikanskt övergrepp i Irak, utan för att mer eller mindre likt en elektronisk dammsugare ha tagit ut en kvarts miljon hemligstämplade dokument ur amerikanska databaser samt därtill en halv miljon amerikanska armérapporter.
Jag utgår från att Bradley Manning själv inte har kunnat läsa och analysera innehållet i alla dessa dokument. Därefter ger han dem till Julian Assange som lägger fram dem på internet. Är han då en whistleblower? Jag tror, om jag får säga det, fru talman, att det finns vissa saker som kommit fram genom Wikileaks läckor tack vare Manning som är viktiga saker att få veta.
Det finns säkerligen saker till exempel i Irakvideon som det kan finnas legitima skäl att röja och som också ur den amerikanska lagstiftningens synpunkt definitivt skulle klara en domstolsprövning. Men om man tar en kvarts miljon dokument som kan utsätta väldigt många människor för fara och ger dem till någon som lägger upp alla grejerna på internet vind för våg, då är man inte en whistleblower.
Det är viktigt att nyansera debatten på den punkten och klargöra att detta inte kan vara lagligt. I så fall skulle vi alla här kunna gå in i riksdagens olika databaser, ta hem hemligstämplade dokument, ge dem till en blogg och hävda att vi är whistleblowers. Det tror jag inte att någon av oss vill.
Fredrik Malm (L):
Jag tycker att debatten är principiellt viktig och att det är bra att den förs. Ett skäl till detta är att vi har en utveckling i världen där vi säkert kommer att få se många sådana här exempel framöver, givet den tekniska utveckling vi har och den transparens och de ökade krav på transparens som finns hos många.
Jag vill också tydliggöra att jag tycker att behandlingen av Manning i amerikanskt häkte, enligt vad jag har läst om det, uppenbart står i strid med hur man ska behandla en person. Det är uppenbart att han behandlas på ett mer negativt sätt än många andra fångar.
Dessutom vill jag för att ytterligare understryka min stora sans och balans i denna diskussion betona att det finns vissa saker av det som röjts i Wikileaks som jag tycker att det finns ett allmänintresse av, som jag sagt tidigare. Det finns också information som jag tycker att det kan finnas legitima skäl att röja.
Men jag måste ändå tillstå att det tycks som att Miljöpartiet i någon mån förbiser den ändå ganska centrala frågan att Manning är anklagad för att ha gjort sig skyldig till att mer eller mindre dammsuga amerikanska databaser på hemligstämplad information. Det är fråga om en kvarts miljon dokument och en halv miljon armérapporter, och det är inte lite!
Det är orimligt att i det sammanhanget hävda att allt detta har analyserats och att allt detta är information som röjer olika typer av brott som begåtts. Nej, de kan röja en hel del iranska dissidenter, en hel del pakistanska kvinnorättsaktivister och en hel del människor som kämpar för demokrati och yttrandefrihet och som anförtrott saker och ting åt diplomater eller åt en historiker som talar med en statsvetare som därefter talar med en andresekreterare på en amerikansk beskickning någonstans.
Fredrik Malm (L):
Urban Ahlin måste ha lyssnat dåligt. Han tar upp en massa saker som jag över huvud taget inte på något sätt berörde i mitt anförande. Jag är mycket glad över att denna enighet finns om folkmordsfrågan i Irak.
Att Urban Ahlin inte tar upp frågan i sitt eget anförande - han nämnde inte ens Syrien i sitt anförande, vilket är förvånande - kan ändå inte vara skäl för att på något sätt inte vilja tydliggöra denna enighet som finns i kammaren nu. Det är oerhört viktigt att den kurdiska frågan inte på något sätt partipolitiseras, vilket jag upplever att Urban Ahlin försöker göra.
Det Urban Ahlin argumenterar för i fråga om Palestina är precis det jag nämnde i mitt anförande. Det är precis Folkpartiets uppfattning. Vi står för en tvåstatslösning efter ett fredsavtal. Vi menar att de ansträngningar som har gjorts på Västbanken av den palestinska myndigheten, PLO och Fatah under Mahmud Abbas ledning och Salam Fayyad som ekonomiskt ansvarig har varit omfattande.
Vi anser att det är viktigt att premiera de framsteg som har gjorts - också för att stärka den palestinska myndigheten gentemot Hamas. Dessutom tror jag att signalen till det israeliska politiska landskapet är viktigt.
Det finns krafter i Israel i dag som blir stärkta av detta, möjligen kommer israeliska mer radikala partier som inte söker fred att kortsiktigt försöka exploatera detta i valrörelsen. Men på längre sikt är jag övertygad om att detta är viktigt för den mer fredsinriktade opinion som finns i Israel.