KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Stockhaus (M):
Min fråga går till näringsminister Mikael Damberg. Vårt alltmer digitala samhälle och ett ökande antal molntjänster gör att behovet av och marknaden för datacenter har vuxit och kommer att fortsätta att växa. Jag besökte nyligen Luleå och Boden med fokus på de nya datacenter som vuxit upp där. Sverige har väldigt bra förutsättningar för etablering av fler datacenter. Men det finns naturligtvis många andra länder som också vill ha en del av den kaka som växer fram.
Min fråga till näringsministern är: Vad gör regeringen konkret för att öka Sveriges attraktionskraft när det gäller nyetablering av datacenter?
Maria Stockhaus (M):
Min fråga går till statsrådet Hellmark Knutsson. I vår kommer den digitala strategin för skolan. Den är efterlängtad. För att skolorna och huvudmännen ska kunna leva upp till den behövs det lärare som har rätt kompetens. Det kommer att bli en utmaning för många huvudmän att utbilda de lärare som man har. Staten har ett stort ansvar för att de som går lärarutbildningen lever upp till de examensmål som finns när det gäller att använda digitala verktyg.
Det kommer oroväckande signaler från bland annat lärarfackens studerandeföreningar, som säger att de ser väldigt lite av detta med digitala verktyg i sin lärarutbildning. Det gör att det kommer att bli svårt för dem att leva upp till de krav som kommer att ställas i den digitala strategin när det gäller att använda digitala verktyg när de väl ska ut och undervisa. Hur tänker statsrådet och regeringen följa upp att dessa examensmål blir verklighet i lärarutbildningen ute på våra lärosäten?
Maria Stockhaus (M):
Min fråga är till statsrådet Fridolin. I början av månaden presenterade Skolverket en kartläggning av både tillgången till it och it-kompetensen i skolan. Kartläggningen visade tydligt att det behövs mer fortbildning när det gäller it-användningen, både allmänt och som en integrerad del av undervisningen. Samtidigt presenterade Skolverket ett förslag till it-strategi för skolan.
Den kompletterades i dag med delar som berör gymnasiet och vuxenutbildningen. Strategin innehåller många intressanta delar, bland annat en del om fortbildning. Fortbildning av lärare när det gäller användningen av it i undervisningen känns akut. Många kommuner har gjort stora investeringar i utrustning. Men lärarutbildningen har inte hängt med, trots att alliansregeringen införde examensmål för it. Det är märkbart tyst från regeringen i frågan. Min fråga till utbildningsministern är: När får vi se konkreta förslag?
Maria Stockhaus (M):
En majoritet i utbildningsutskottet beslutade i dag om ett tillkännagivande till regeringen om att återkomma till riksdagen med ett förslag om ett nationellt digitalt lärarlyft. Jag hoppas att det kan sätta fart på frågan, så att lärare i Sverige kan få den kompetens de behöver för att kunna utnyttja teknikens möjligheter fullt ut och så att fler elever får lära sig mer. Jag var ute på SETT-mässan i början av veckan. Det är fantastiskt vad det bubblar av positiv energi och möjligheter.
Alla lärare bör få kompetens att hantera de möjligheter som finns.
Maria Stockhaus (M):
Min fråga går till statsrådet Helene Hellmark Knutsson. Om vi ska lyckas höja kunskapsresultaten i skolan och ge fler elever en bättre start i livet måste vi börja med lärarna. Moderaterna har tidigare föreslagit att ledarskap, svenska som andraspråk, specialpedagogik och it borde vara självklara och obligatoriska delar av lärarutbildningen. Men om vi ska lyckas stärka lärarna måste vi också titta på den lärarledda tiden på lärarutbildningen.
För 40 år sedan hade lärarstudenterna i snitt 24 timmar lärarledd undervisning i veckan, och i dag har över hälften av lärarstudenterna mindre än åtta timmar lärarledd tid. Detta tycker vi inte är rimligt, och vi tror inte att det ger lärarstudenterna förutsättningar att lyckas. Därför satsar vi i vår vårmotion 1,2 miljarder kronor för att öka antalet lärarledda timmar på lärarutbildningen.
Min fråga till statsrådet Hellmark Knutsson är om hon tycker att det är rimligt att lärarstudenter i dag bara har åtta timmar lärarledd undervisning i veckan.
Maria Stockhaus (M):
Det är viktiga saker statsrådet tar upp, men det är fortfarande så att vi satsar 1,2 miljarder specifikt på lärarutbildningen. Där har man nämligen i snitt åtta timmar lärarledd undervisning per vecka i dag. För 40 år sedan var det 24 timmar. Det är en av de viktigaste yrkeskategorierna om vi ska höja resultaten i svensk skola, och min fråga är fortfarande om statsrådet tycker att det är rimligt att de har åtta timmar lärarledd undervisningstid i veckan.
Maria Stockhaus (M):
Flera i den här debatten har nämnt utvärderingen av betyg från årskurs 6 som Skolverket gjorde 2016. Det var 2 000 lärare som svarade på den enkäten, och ett viktigt resultat av den var att hälften av lärarna faktiskt sa att det är lättare att upptäcka elever som är i behov av stöd.
I min värld är det så att om så många lärare tycker att det blir lättare att identifiera elever i behov av särskilt stöd är det tillräckligt för att man åtminstone borde vara nyfiken på om inte betyg i årskurs 4 faktiskt kan leda till att vi upptäcker fler barn tidigare. Drygt hälften av lärarna angav också att de kan se att högpresterande elever har fått en bättre kunskapsutveckling.
Jag tycker att det är lite märkligt att till exempel Daniel Riazat avfärdar det som någonting negativt. I min värld har alla elever rätt till en bra kunskapsutveckling och utmaningar, och här ser vi att högpresterande elever, enligt lärarnas bedömning, faktiskt får en bättre kunskapsutveckling. Båda dessa två resultat tycker jag väger väldigt tungt för att vi ska göra en seriös utvärdering av betyg från årskurs 4.
Vi har som sagt en samarbetsregering, som man själv kallar sig. Om man har ett samarbete och ingår överenskommelser ska man också hålla dem, vilket är något som många har lyft, och därför tycker jag att regeringens hantering av den här försöksverksamheten är oerhört märklig.
När överenskommelsen tillkännagavs började regeringsrepresentanter dels prata själva om att man stämplade barn och allt möjligt och man uttryckte sig inte positivt om betyg över huvud taget. Dels går lokala företrädare för regeringspartierna ut och mer eller mindre säger att de kommer att förbjuda rektorerna i sina kommuner att vara med i den här försöksverksamheten.
Jag har inte hört någon företrädare för regeringspartierna svara på om man anser att det är ett seriöst sätt att hantera ingångna överenskommelser att regeringspartiets representanter direkt när överenskommelsen är tecknad och tillkännagiven gå ut i så hårda ordalag. Det gäller både statsråd men framför allt lokala företrädare. Jag tycker att det är oerhört märkligt.
Det är väldigt tråkigt att man med tanke på utvärderingen av betyg i årskurs 6 inte vill göra en ordentlig, seriös försöksverksamhet med betyg från årskurs 4. Tänk om vi kan hitta fler elever. Att eleverna inte får det stöd som de behöver är en helt annan fråga. Det är ett gemensamt problem vi har. Det handlar mer om kunskap än om resurser. Men det är klart att det också kan behövas mer resurser. Det handlar mycket om kunskap hos lärare och rektorer om hur man ger ett stöd på ett bra sätt.
Men det är en helt annan fråga. Det viktiga för att över huvud taget kunna sätta in stöd är att veta vilka elever som är i behov av det. När utvärderingen av betyg från årskurs 6 så tydligt visar att det är fler elever som blir identifierade hoppas jag att vi trots att regeringspartierna så aktivt har försökt motarbeta försöksverksamheten ändå kan få en seriös utvärdering av betyg från årskurs 4 på försök på de 100 skolor som nu är aktuella. En försöksverksamhet med betyg från och med årskurs 4
Maria Stockhaus (M):
Jag skulle gärna se listan över företag som skickar pengar till Cayman Islands - om vi ska hålla oss till fakta i debatten. Jag tycker fortfarande att kvaliteten ska stå i centrum. Jag har mött många små förskoleaktörer som har startats - oftast av en kvinna som vill något annat. För att skydda sin privatekonomi och för att de bedömer att det är den bästa formen att driva verksamhet i har de ett aktiebolag.
Det är inte ovanligt utan mycket vanligt. De kommer att drabbas. Grunden handlar om hur stor procents vinst man får göra. Det finns inte så mycket fysiska tillgångar i en förskola, utan det är personalen som är tillgången. De finns inte i balansräkningen. Det är en komplicerad redovisning.
Det innebär att dessa företagare i princip inte kan göra någon vinst alls, det vill säga inte bygga upp någon buffert om de vill göra långsiktiga satsningar. Bland annat revisionsbyråer har kritiserat Reepalus förslag på just den punkten. Det går inte att avfärda dessa fakta och alla de tunga remissinstanser som totalt har sågat förslaget. Ingen vill se oseriösa aktörer.
Det spelar ingen roll om det är Academedia, Internationella Engelska Skolan eller en liten förskoleaktör med bara en enda förskola. Det ska vara hög kvalitet överallt. Vi måste fokusera på att kontrollera kvaliteten, inte jaga seriösa företagare. Det är helt meningslöst.
Maria Stockhaus (M):
Den här diskussionen om att notera barn på börsen - någon anständighet får det väl finnas i argumentationen. Att man noterar sig på börsen innebär att man som företag utsätter sig för en öppenhet och en kontroll som man inte har om man ligger utanför börsen. Det perspektivet innebär att oseriösa företag och oseriösa aktörer knappast skulle göra sig besvär att börsintroducera sig. Det kräver att man har ett långsiktigt tänkande kring kvalitet och annat.
Jag tycker att det viktiga om man gör vinst i ett bolag är att man återinvesterar i verksamheten eller bygger upp en buffert. Det innebär inte att man måste göra av med den samma år. Om man bygger upp en buffert är det inget stort problem. Mig veterligen finns det ingen som kan bevisa att det finns ett stort problem med företag som plockar ut pengar för privata ändamål, som använder pengarna till någonting annat. Det är väldigt ovanligt.
Jag tycker att det är bra att Daniel Riazat äntligen erkänner att det finns små företag som drivs av engagerade personer som kommer att drabbas om Reepalus förslag blir verklighet. Du sa det alldeles nyss, Daniel Riazat, och jag tycker att det är bra att du för en gångs skull kan erkänna det eftersom du tidigare har sagt att den typen av verksamhet inte kommer att drabbas. Det finns många små aktörer som bedriver sin verksamhet i aktiebolagsform.
Om de inte kan göra vinst utan begränsas så som Reepalu föreslår riskeras deras verksamhet, och det är väldigt många små aktörer som vittnar om just det. De ser att de kommer att vara tvungna att lägga ned - eller sälja till någon av de större aktörerna, för dessa kommer säkert att hitta lösningar även i ett nytt system.
Maria Stockhaus (M):
Jag delar Stefan Jakobssons syn på att vi behöver tidiga insatser. Vi behöver många olika insatser för att nå bättre resultat i skolan. I dag når 20 procent av eleverna som går ut nian inte godkänt. Det är också 20 procent av huvudmännen som inte erbjuder lovskola över huvud taget. Det kan bero på att man är en liten huvudman som inte har haft möjlighet att söka de statsbidrag som finns.
Det är märkligt och tråkigt att Sverigedemokraterna inte kan ställa sig bakom Alliansens reservation. Med vårt förslag skulle vi få in tidigare lovskola än vad regeringens förslag innebär. Vi vill att man ska införa krav på lovskola från årskurs 6 så att vi får tidigare insatser än med regeringens förslag.
Maria Stockhaus (M):
Menar Stefan Jakobsson att för de elever som går i en liten skola och riskerar att inte få gymnasiebehörighet ska skolan inte behöva sätta in extrainsatser på sommarlovet så att de kan bli godkända och få gymnasiebehörighet? Det är trist att dessa elever ska få sämre förutsättningar. I vår reservation har vi en lösning på det, och den är att man skulle kunna utnyttja fjärrundervisning i högre utsträckning så att även en mindre skola kan få bra lovskola.
Det kan inte vara rimligt, Stefan Jakobsson, att elever som går i en mindre skola ska ha sämre chanser än elever i en större skola.
Maria Stockhaus (M):
Som jag sa i mitt anförande är jag mycket glad över att regeringen nu går Moderaterna till mötes och inför obligatorisk lovskola. Jag tror att du och jag, Roza Güclü Hedin, är helt överens om att tidiga insatser är viktiga. Även om du nämnde att det kan vara en bra idé med detta även i årskurs 6 är jag lite frågande till varför ni går emot det.
Skolverket må väl ändå vara en ganska tung remissinstans just i denna fråga, och de skriver mycket tydligt i sitt remissvar att det, för att säkerställa likvärdighet och med tanke på att det i dag är 20 procent av huvudmännen som inte söker pengar för lovskola, borde vara en skyldighet att erbjuda lovskola redan från årskurs 6.
Jag har därför lite svårt att förstå varför regeringen inte vill ta fasta på Skolverkets mycket viktiga synpunkt i denna fråga. Även om det naturligtvis är så att man kan erbjuda lovskola på påsklov, sportlov och höstlov om man så önskar och räkna av det, är det ändå en begränsning i fråga om när på sommaren som man får erbjuda lovskola.
Varför i hela fridens namn ska det inte vara möjligt att erbjuda lovskola i juli och augusti, om huvudmannen tillsammans med lärarprofessionen och rektorer kommer överens om att detta verkar vettigast utifrån deras synpunkter? Jag har oerhört svårt att förstå varför man låser fast möjligheten att ha skola på sommarlovet till just juni månad. Jag vet inte om du har något bra svar på det. Men för mig är det fullkomligt obegripligt.
Maria Stockhaus (M):
Betygsstatistiken som Skolverket har tagit fram när det gäller betyg från årskurs 6 och huruvida man sedan klarar sig om man har ett F i årskurs 9 och hur det alltså påverkar slutbetygen, talar faktiskt sitt tydliga språk. Jag har mycket svårt att ha någon som helst förståelse för att man inte vill att kravet på att det ska anordnas lovskola ska gälla från årskurs 6.
Med tanke på möjligheten att sedan klara gymnasieskolan måste det väl ändå vara så att ju tidigare som man kommer i fas och ju tidigare som man kan få upp sina betyg till åtminstone ett E, desto bättre är det. Naturligtvis hoppas man att alla huvudmän tar ett ansvar och erbjuder lovskola om så behövs tidigare, kanske ännu tidigare än årskurs 6. Men vi vet ändå att det är 20 procent av huvudmännen som faktiskt inte har sökt bidrag för att anordna lovskola.
Det kan vara så att de inte har några elever som har behov av det. Men jag har mycket svårt att tro att det är motiveringen. Det kan vara så att det är komplicerat att söka och att det finns olika former av återrapportering och annat som gör att de har valt bort detta. Vi anser att detta krav ska ställas och att man faktiskt inte ska behöva gå in och söka. Det ligger pengar i det allmänna bidraget till kommunerna, och detta är ett uppdrag som man faktiskt har att redan från årskurs 6 säkerställa att alla elever är med på tåget.
Jag har så svårt att förstå varför regeringen väljer bort detta, speciellt med tanke på Skolverkets statistik och vad Skolverket säger i sitt remisssvar. När det gäller resonemanget om att eleverna ska få ett sommarlov är det självklart att de ska få det. Men lovskolan kommer att omfatta två veckor oavsett när den är. Om man bedömer att eleven har störst nytta av den om man förlägger den till augusti, varför i hela fridens namn ska vi då reglera det så att skolan inte har möjlighet att erbjuda lovskola i augusti?
För mig är det faktiskt fortfarande helt obegripligt, trots det som du, Roza Güclü Hedin, sa tidigare.
Maria Stockhaus (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Statsrådet lyfter i sitt svar flera tidigare frågor och interpellationer från mina moderata kollegor. Det visar tydligt hur viktig vi tycker att denna fråga är. Vi ser alla, oavsett var vi kommer ifrån, vilka konsekvenser de nuvarande strandskyddsreglerna får i våra respektive valkretsar. I Stockholmsområdet, som jag kommer från, försvåras, försenas och omöjliggörs viktiga bostadsbyggnads- och infrastrukturprojekt.
Och i mer glesbefolkade områden går det inte att erbjuda attraktiva boendemiljöer vid vatten, något som är en av de stora fördelar som dessa delar av landet kan locka nya och välbehövliga invånare med. Statsrådet lyfter också att nuvarande regelverk har initierats av alliansregeringen och ställer sig därför frågande till mina och mina kollegors frågor. Men även solen har fläckar.
Även alliansregeringen gjorde bedömningen att effekterna av de nya reglerna inte blev det som var tanken från början. Därför tillsatte man Strandskyddsdelegationen. Fru talman! Länsstyrelserna har använt möjligheten till utvidgat strandskydd minst sagt generöst, vilket gjort att det på många håll sätts stopp för byggande inom 300 meter från vatten. Vad som räknas som vattendrag finns det också många frågetecken kring.
Hur bred ska en bäck vara, till exempel? När ska man beräkna bredden? Vad räknas som ett vattendrag? Inom Moderaterna har vi insett att det inte räcker med att skruva i befintligt regelverk. Det behövs en helt ny lagstiftning inom detta område, en lagstiftning där man ger kommunerna större inflytande och där tillämpningen blir betydligt mer flexibel. Vi anser till exempel att det är rimligt att utse särskilt bevarandevärda områden men att det i övriga strandnära lägen ges större möjligheter till byggnation.
Det bör också finnas områden som undantas från strandskydd, inte minst för att underlätta byggnation i till exempel glesbygd. De regler kring strandskydd, och för den delen även andra regler som reglerar byggnation, som vi har i dag gör att det är svårt och tar lång tid att få fram nya bostäder. Ett lysande exempel är Ekerö, som nu tyvärr har svårt att hitta boenden för nyanlända.
De flesta delarna av kommunen ligger inom 300 meter från vatten, och de delar som inte ligger inom 300 meter från vatten upptas av riksintressen. Detta gör det väldigt svårt att hitta byggbar mark i Ekerö kommun. Grunden för strandskydd, att bevara och tillgängliggöra strand, är vi nog alla överens om. Men att inte regeringen ser att det behövs ett rejält omtag tycker jag är minst sagt anmärkningsvärt.
Att bo och leva i närheten av vatten är en stor förmån och ger en bra boendemiljö. Vi har gott om stränder, och närhet till vatten har många som bor i vårt land.
Maria Stockhaus (M):
En sak är vi i alla fall överens om, och det är att det behöver byggas fler bostäder. Bostäder vid vatten är attraktiva boendemiljöer både i storstadsområdena och på landsbygden. Vi ser väldigt tydligt att det regelverk vi har i dag hindrar bostadsproduktion och gör det svårare för kommuner på landsbygden att bygga attraktiva boendemiljöer, likaväl som det är svårt för oss i storstadsregionerna att kunna bygga nya bostäder. Det finns ju mycket vatten även i storstadsregionerna.
Det kommer också tydliga signaler från allmänheten att de har svårt att förstå regelverket och att det tolkas godtyckligt. Många ger också uttryck för att man inte ser särskilt mycket av det här med att väga enskilda intressen mot det allmänna. Det är väldigt lite av enskilda intressen som får väga tungt i dessa beslut.
Regeringen kritiserar kommunerna för att de inte bygger bostäder, och många kommuner anger just byggregler inklusive strandskydd som en av orsakerna till att det tar tid och att det är svårt att få fram nya bostäder. Jag har varit kommunpolitiker i tolv år och bland annat jobbat med samhällsbyggnadsfrågor, och om jag ska vara riktigt ärlig förundras jag ibland över att det byggs något över huvud taget. I Sollentuna blev nyligen en detaljplan underkänd i ett stort, nytt exploateringsområde på grund av strandskyddet.
Det kullkastade planerna på att göra strandlinjen mer tillgänglig för allmänheten och omintetgjorde en väg som skulle vara bussgata och förse det nya området med kollektivtrafik. Fru talman! Jag undrar om regeringen helt blundar för den kritik som strandskyddsreglerna får från både kommuner och allmänhet. När får vi se ett strandskydd som verkligen skyddar det som är skyddsvärt men inte förhindrar utveckling och byggnation?
Maria Stockhaus (M):
Jag tror att jag och statsrådet har lite olika syn på vad "mycket aktivt" är när det gäller att se till att det kommer fram nya bostäder. Att skicka ut några miljoner i subventioner till kommunerna ser inte jag som att vara väldigt aktiv och se till att det blir nya bostäder.
Med tanke på de svar jag får både i statsrådets skriftliga svar och här i debatten är jag övertygad om att det nog inte är sista gången som statsrådet står här i talarstolen och debatterar strandskyddet med kollegor från Moderaterna, utan det kommer nog att ske fler gånger. Vi har insett att det inte räcker med förtydliganden och förbättringar utan det behövs ett rejält omtag. Sverige har oerhört långa sträckor av land som ligger vid vatten.
Det går att bygga attraktiva miljöer utan att för den skull förhindra allmänhetens åtkomst till stränderna. Det går till och med att i byggprojekt göra stränderna än mer åtkomliga, som vi har försökt att göra i Sollentuna men där projekten tyvärr har fått läggas ned eftersom länsstyrelsen har sagt nej. Vi har insett att det behövs ett rejält omtag. Det räcker inte med att lappa och laga utan det behövs ett rejält omtag.
Jag undrar varför regeringen inte ser det behovet när bostadsbristen är så stor.
Maria Stockhaus (M):
I dag var UHR i utbildningsutskottet för att diskutera just denna fråga. De var tydliga med att de hade fått ett regeringsuppdrag som bland annat innebar att skulle använda en rent statistisk metod och att man inte skulle ha några övergångsbestämmelser. Det senare innebär att det drabbar retroaktivt.
Elever som har gått ut, redan går på eller har sökt IB-programmet får uppleva att deras förutsättningar att söka till högre utbildning har förändrats helt och hållet. Antingen ska de gå om gymnasieskolan, välja om eller byta program mitt under sin gymnasietid för att kunna åtgärda detta. IB-elever har tidigare funnits i samma kvotgrupp som de som har de gamla gymnasiebetygen, alltså G, VG och MVG.
Dessa, i den kvotgrupp som kallas Gy 00, får behålla sin värdering medan de som har gått ut IB får se sin värdering och sina betyg förändras retroaktivt.
UHR:s motiv till att använda en statistisk metod för omvärdering i stället för en kvalitativ analys är att man i så fall skulle behöva titta på så många olika internationella utbildningar, vilket inte är möjligt och görbart. Jag tycker dock att IB har en särställning jämfört med andra internationella gymnasieutbildningar.
Dessa elever går ju i stor utsträckning på svenska gymnasieskolor i Sverige, och IB-programmet är som ett gymnasieprogram bland flera. Frågan är om det är rimligt att göra så här. De flesta IB-elever söker till svensk högre utbildning. De har gått på svenska gymnasier, och har bott i Sverige under hela sin gymnasietid.
Det vore rimligt att de behandlades likadant som andra gymnasieelever i stället för att klumpas ihop med elever som har gått internationella utbildningar utomlands. Jag tycker att vi i Sverige ska värna den typ av utbildning som IB är. Det är en utbildning av hög kvalitet som säkerställer att betygen är rättvisa och inte utsatta för inflation.
Den ger också möjlighet att välja olika utbildningar utomlands. Jag undrar om statsrådet är beredd att se över denna fråga och kräva en kvalitativ analys och att låta IB få en särställning jämfört med andra internationella gymnasieprogram som finns med i samma kvot.
Jag undrar också om statsrådet är beredd att ta fram övergångsbestämmelser så att inte de som redan har gått ut IB eller går där i dag drabbas hårt.