KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kalle Larsson (V):
Jag borde kanske ha insett att Tobias Billström inte avser att uttala sig i kammaren i detta sammanhang. Det kan till och med finnas en viss logik i att han inte gör det. Jag har inte heller föreslagit vare sig ett nytt regeringsbeslut eller ett riksdagsbeslut i frågan. Däremot finns det ingen anledning för enskilda riksdagsledamöter att tveka över möjligheten att uttala sin politiska åsikt i denna fråga.
Ingen här i kammaren behöver känna sig styrd av några särskilda regler som säger att riksdagsledamöter inte får ha åsikter om människors rätt att komma till Sverige. Var och en har möjligheten att underteckna den namninsamling som vi i dag inleder. EU-parlamentarikerna har i stor utsträckning gjort det, rakt över parti- och blockgränser.
Vår förhoppning är att man inte uppfattar detta bara som ett initiativ från Vänsterpartiet utan att man också från andra partier är beredda att göra likaledes här i Sverige. För att inte provocera migrationsministern i onödan till att vara ännu hårdare i sitt möjligen felaktiga ställningstagande gentemot enskilda ledamöter väljer jag att inte ställa någon ytterligare fråga, utan jag ser i stället fram emot många debatter under de kommande åren.
Kalle Larsson (V):
Mikael Cederbratt försökte göra sig lustig och sade att vi agerade som om det var de som satt på läktaren som skulle vinna matchen. Tänk om det vore så. Tänk för ett ögonblick att det är de som sitter på läktaren här i dag som är de som vinner matchen. Där sitter elever från Björkhagsskolan som vill att deras klasskamrat och skolkamrat Enayatullah Adel ska få stanna i Sverige och att man inte ska avvisa till krig och väpnad konflikt.
Där sitter representanter för Papperslösa Stockholm, som vill ha rättigheter på arbetsmarknaden och få chans att stanna i Sverige. Jag tror att Mikael Cederbratt ska tänka sig för innan han säger att de som sitter på läktaren ska vinna matchen, för i så fall blir det ett annat resultat än det som Mikael Cederbratt i dag företräder. Jag vill ge ett kort svar på Mikael Cederbratts fråga.
Han undrar hur vi ska göra för att vi inte vill samarbeta inom EU om flyktingpolitiken och ändå vill att saker och ting ska bli bättre. Det är väl ungefär så här enkelt: Det finns ingen anledning att samarbeta med andra länder om det innebär att man gör saker sämre. Det är väl bättre att man inom ramen för FN, som är världsomfattande, samarbetar för att göra flyktingars situation bättre.
Det finns mycket få kända exempel på att samarbetet inom EU har lett till förbättringar av svensk asylpolitik och väldigt många exempel på motsatsen. Mikael Cederbratt hänvisar till många kommande förslag. Det må ju vara hänt, men den fråga han i dag har att besvara är varför han accepterar fortsatta avvisningar till Afghanistan och Irak.
Varför har Mikael Cederbratt inte agerat för att hans parti ska gå med på en översyn av utlänningslagen, så att vi ska kunna få en ordning som stämmer bättre överens med internationell rätt än den ordning vi har i dag? Då skulle vi kunna få en ordning där inga människor avvisas till väpnad konflikt eller till länder där det råder allvarlig inre oro.
Kalle Larsson (V):
Vänsterpartiet var det parti som först av alla föreslog att vi skulle avskaffa Utlänningsnämnden och införa en annan instans- och processordning. Så kom parti efter parti att ansluta sig till den uppfattningen. Näst sist var Moderaterna. Allra sist var Socialdemokraterna. Detta är den historiska bakgrunden till att vi nu låter domstolar sköta ärenden där det har överklagats från Migrationsverket.
Det är en bättre ordning än tidigare, men det betyder inte att den är bra. Det betyder inte att jag är nöjd och slutar tänka politiskt och agera för förändring. Det borde inte betyda det för Mikael Cederbratt heller. Dessutom handlar detta om att man just nu inte agerar i enlighet med de ursprungliga intentionerna, alltså det som vi tänkte skulle bli avsikten med den lag som nu gäller. Inget skulle bli hårdare i bedömningarna.
Men när det gäller begreppet väpnad konflikt har det blivit en strängare bedömning än tidigare. Vad gör vi då? Nu är det andra bedömningar som sker än de vi hade tänkt oss. Då kan man säga som Mikael Cederbratt att vi ska vänta några år och se: Vi ska inte peta i det här så snabbt. Eller så agerar vi för att det ska bli som vi hade tänkt. Mitt förslag är att vi gör det sistnämnda. Förändra! Tänk politiskt, Mikael Cederbratt, för en gångs skull!
Mikael Cederbratt säger att Dublinkonventionen ger rätt till asylprövning. Ja, men vilken asylprövning? Hur kan man från moderat håll förklara att tre av fyra irakier förra året fick stanna i Sverige medan ingen irakier fick stanna i Grekland?
Ändå ska vi sända tillbaka hundratals personer som ursprungligen är från Irak till Grekland för att de där ska få sin så kallade asylprövning. Vari ligger rättssäkerheten i att försvara ett sådant system?
Kalle Larsson (V):
Låt mig allra först tillåta mig själv att påminna Fredrick Federley om den omfattande och grundläggande kritik som Vänsterpartiet under lång tid har riktat mot flykting- och asylpolitiken i Sverige. Det gäller den nuvarande regeringen och det gäller också den tidigare. Det här vet Fredrick Federley väl själv. Hans eget parti var tidigare en del av den kritiska rösten mot den Socialdemokratiska regeringen.
Det är han själv, i någon utsträckning på eget bevåg, som flyktingpolitisk talesman som nu har ändrat Centerpartiets position i asyl- och flyktingpolitiken och försvarar positioner som han några veckor före valet attackerade. Den där politiska kursändringen kan möjligen förstås, men jag begriper den inte.
Fredrick Federley säger att vi inte ska låta Migrationsverket vara det som tolkar huruvida det råder väpnad konflikt eller inte utan att det finns andra uttolkare av detta. Det är alldeles riktigt. Uttolkarna av detta är Internationella rödakorskommittén, ICRC.
De har gjort tolkningen i ett opinion paper , som de har skickat och som Fredrick Federley också har kunnat ta del av om han har följt den allmänna debatten, om att det är en alltför snäv tolkning av begreppet väpnad konflikt som migrationsdomstolarna i Sverige gör med territoriell kontroll och ett antal andra variabler som inte alls står i överensstämmelse med 1949 års Genèvekonvention.
Migrationsdomstolen har hämtat en snävare tolkning från ett tilläggsprotokoll från 1977 till Genèvekonventionen från 1949, men som inte alls är en uttömmande tolkning av vad begreppet väpnad konflikt egentligen är för något. Ska vi följa dem som har ett uttryckligt mandat att tolka vad väpnad konflikt är för något ska det vara en betydligt vidare tolkning än den som domstolarna i dag använder. Ska vi stå här och träta om vilken tolkning man ska göra?
Tydligen är det nödvändigt. Jag hade annars hoppats att vi skulle kunna tillsätta en översyn snabbt och skyndsamt, så att vi i stället skulle kunna få en ordentlig genomgång av vad som ska gälla och så att lagen blev sådan som vi hade intentionen att den skulle vara.
Kalle Larsson (V):
Att Fredrick Federley är tvungen att ta till Socialdemokraterna som argument mot mig visar väl hur svag hans argumentation i övrigt är. Faktum är att här begår Fredrick Federley ett övergrepp mot själva den svenska utlänningslagen. Just väpnad konflikt är ett sådant skäl där det inte handlar om den enskildes individuella skäl utan om att läget i hemlandet är sådant att ingen ska avvisas dit.
Fredrick Federley argumenterar nu för att varje sådant fall trots det ska prövas i det enskilda ärendet. När kommer motionerna från Centerpartiet och förslagen om att ändra den svenska utlänningslagen, så att den del som i dag handlar om att hemlandssituationen är så pass allvarlig och oroande att man inte ska avvisa någon till det landet ska upphöra att gälla?
Fredrick Federley har uppenbarligen inte ens koll på de grundläggande delarna av svensk utlänningslagstiftning om han tror att migrationsdomstolen och Migrationsverket ska pröva alla enskilda ärenden. Det som debatten här i dag gäller är att situationen i hemlandet ibland kan vara så allvarlig att ingen ska återsändas dit. Fru talman! Jag tror att den som behöver fundera en stund till på det här är Fredrick Federley.
Han behöver nog ta del av både förarbetena och lagstiftningens utformning. Det är inte lätt att vara talesman för en politik som man strax före valet själv attackerade. Jag förstår att svängningen har gått fort och att den är dramatisk för Fredrick Federleys del. Men man får väl åtminstone leta efter någorlunda hållbara argument för sin sak för att det ska vara möjligt att företräda en åsikt. Så till frågan om hur jag ska hitta mina alliansvänner.
Ja, mina vänner i det här arbetet sitter på läktaren här i dag. Det är skolelever som agerar till stöd för sina klasskamrater, det är människor i asylkommittéer och i flyktingråd, det är de papperslösa själva som organiserar sig för sina rättigheter. Det är möjligt att ni inte ännu har majoritet i den här kammaren. Det visar dagens debatt med stor tydlighet. Men jag har tilltro till att i framtiden kan en förändring vara möjlig.
Kalle Larsson (V):
Låt mig inledningsvis ta död på en fördom. Det är fördomen om att det skulle finnas en allmän uppslutning för utlänningslagen och en enhällighet i riksdagen när den antogs. Det är alldeles felaktigt. Ulf Nilsson var också ledamot av riksdagen när lagen antogs. Han minns nog om han verkligen försöker att det var en rad olika saker som föreslogs av olika partier. Vänsterpartiet hade förslag på förbättringar.
Folkpartiet hade också förslag på förbättringar och ändringar i den gällande utlänningslagen. Uppfattningen om att det skulle finnas en enhällighet, som Ulf Nilsson nu gör sig till tolk för och som andra företrädare för regeringspartier och även en och annan potentat på Migrationsverket tidigare har gett uttryck för, är en verklighetsbeskrivning som inte stämmer. Det finns olika åsikter, och vi vill göra förändringar i den gällande utlänningslagen. Jag kommer nu till min första fråga.
En av de punkter där vi vill göra en förändring är frågan om hur begreppet väpnad konflikt tolkas. Nu säger Ulf Nilsson att han inte har kunskap nog att kunna säga någonting om var det är väpnad konflikt och inte och så vidare. Jag har respekt för att kunskaperna brister. Men lyssna då på dem som har fått den uppgiften - den internationella rödakorskommittén! Det är de som har att tolka den här typen av frågor. De gör en helt annan och mycket vidare tolkning av begreppet väpnad konflikt än den som ligger till grund för de beslut som i dag fattas.
Är inte det tillräckligt för att Ulf Nilsson ska vilja vara beredd att nu ta initiativ till en översyn av utlänningslagen på den här punkten? Skulle det inte också innebära att man faktiskt lyckades förändra situationen för dem som i dag hotas av utvisning? Jo, mycket talar för det.
Det innebär nämligen att om vi här får igenom ett sådant beslut är den enda rimliga slutsatsen för rättskipande myndigheter att dra att man avvaktar med ytterligare utvisningar i avvaktan på den beredning som i så fall sker. Så visst är det möjligt med politisk förändring. Jag tror, fru talman, att det är viljan som saknas hos Ulf Nilsson.
Kalle Larsson (V):
Nu svajar argumentationen betänkligt. Avslutningsvis säger Ulf Nilsson att hur man än tolkar begreppet väpnad konflikt ger Sverige rätt för ganska många att stanna. Ja, men det är inte det frågan gäller. Det handlar inte om hur många som får rätt att stanna. Frågan gäller om man ska avvisa personer till länder där det råder väpnad konflikt eller inte. Det handlar inte om hur många andra som får möjlighet att stanna eller hur många som får stanna över huvud taget.
Det här är en rättssäkerhetsfråga. Ingen ska sändas tillbaka till ett land där det råder väpnad konflikt. Det står i svensk utlänningslagstiftning. Den går till och med - om jag ska vara exakt här - tillbaka till 1996-1997 års förändringar i svensk utlänningslag. Den påverkades egentligen ganska lite av det beredningsarbete som skedde i samband med att man genomförde den nya instans- och processordningen.
Det var den Socialdemokratiska regeringen 1996-1997 som med stöd av i huvudsak Moderaterna, men också till exempel Centerpartiet, stod bakom den definition som nu gäller. Så är den juridiken utredd också! Det finns en avgörande fråga här. Ulf Nilsson säger att han inte vill underkänna vårt arbete. Men gör det! Jag underkänner vårt arbete på den här punkten.
Vi har som lagstiftare när vi stiftade lag uppenbarligen inte varit tillräckligt tydliga för att visa att situationer som dem som i dag råder i Irak och Afghanistan är att betrakta som väpnade konflikter. Om man nu är överens om att det där inte var så lyckat - vad gör man då? Vad gör man om man inte tycker att det blev som man hade tänkt? Då gör man om. Då gör man nytt. Då gör man det en gång till och gör rätt.
Det är vad det förslag som i dag ligger på riksdagens bord innebär. Det ligger ett förslag här att ta ställning till om att i dag inleda en översyn om hur utlänningslagen ska vara när det gäller begreppet väpnad konflikt och därigenom också verka för att avvisningar till de här länderna stoppas. Varför, Ulf Nilsson, är du inte beredd att gå med på det förslaget?
Kalle Larsson (V):
Först har jag ett par kommentarer, och sedan ett par frågor. När migrationsministern så tydligt säger vad som är beskedet till papperslösa och gömda noterar vi det. Det är en politik som numera hela regeringen och alla partier där sluter upp bakom, dessvärre också Socialdemokraterna, när det gäller frågan att man ska skickas ut ur landet. Åk hem! är beskedet.
Då vet vi som organiserar oss tillsammans med papperslösa att vår kamp ännu inte har nått framgång. Vi får fortsätta att driva den på alla upptänkliga och möjliga sätt. Tobias Billström gör reklaminslag för kommande förslag. Kravet att man ska ha försörjningsplikt när det gäller både bostad och försörjning av anhöriga är i praktiken ett förslag som kommer att innebära att familjer hålls splittrade i flera år.
Men så presenteras det inte. Det ska vara något som underlättar integrationen. Det blir en kommande debatt om hur kommunmottagandet ska se ut. Jag kommer att återkomma i den med våra förslag. Men det är väl lätt att konstatera att det Tobias Billström nu företräder är att man ska leva splittrade. Jag är förvånad över att man kan argumentera för att det skulle underlätta integrationen. Den första frågan som jag har att ställa rör begreppet väpnad konflikt.
Internationella rödakorskommittén som har att uttolka 1949 års Genèvekonvention säger att den tolkning som görs av migrationsdomstolarna nu är alltför snäv. Är migrationsministern beredd att bidra till att vi gör en översyn så att vi kan få en rimlig tolkning av begreppet väpnad konflikt i svensk utlänningslagstiftning? Den andra frågan gäller Grekland som också har varit omdiskuterat under den senaste tiden.
Vad anser migrationsministern om dels mottagningsförhållandena i Grekland, dels risken att man från Grekland sänds tillbaka till ett annat land där man riskerar förföljelse eller till och med tortyr i vissa sammanhang?
Kalle Larsson (V):
Då kan väl Tobias Billström i sin andra replik också förklara, om han tycker att det är okej att fortsätta att avvisa enligt Dublinförordningen till Grekland, hur logiken går ihop. Förra året fick tre av fyra, i år en av fyra irakier stanna i Sverige. I Grekland får ingen göra det. Ändå ska vi återsända utan att Sverige enskilt prövar ärendena.
Här sker ingen individuell prövning när det gäller irakier till Grekland som alltså per mer eller mindre automatik sänds tillbaka till Irak. Är det förenligt med rättssäkerheten? Vi står på olika sidor när det gäller papperslösa och deras rättigheter. Det är värt att konstatera det. Jag tycker att det är en cynisk politik man här företräder. Men den debatten återstår. Vi kommer att föra den många gånger framöver.
När det gäller begreppet väpnad konflikt står vi nu där jag för tre timmar sedan i riksdagens talarstol sade att vi skulle befinna oss. Migrationsministern kommer att säga att han inget kan säga, ingenting göra. Det är den nya ordningen som ska bestämma detta. Men det är ju fel. Tobias Billström skulle tvärtom kunna ta initiativ här tillsammans med regeringspartierna i övrigt och säga: Okej, ni vill titta på det här med väpnad konflikt. Det är något som kanske inte stämmer riktigt. Då gör vi väl det. Vad är problemet med en sådan ansats?
Vad är problemet med att säga att här är det kanske inte perfekt, att här kanske vi skulle kunna göra någonting lite bättre? Jag har under hand förstått att inte bara elever i Hofors kämpar för sin avvisningshotade kamrat. Också flera lärare är involverade. De har i ett öppet brev till Tobias Billström ställt frågan: Hur ska vi kunna fortsätta att undervisa när det från vår sida inte finns någon tilltro till logiken i det politiska systemet?
De har inte fått något svar på ganska lång tid nu. Jag tänkte avslutningsvis ge Tobias Billström möjlighet att svara här i stället. Hur ska man göra för att förstå logiken i att människor avvisas till Irak och till Afghanistan när det faktiskt råder krig och väpnad konflikt där?
Kalle Larsson (V):
Att göra det här till en debatt om huruvida man är för fri invandring eller för Frontex är väl ändå att förenkla diskussionen ganska avsevärt. Att i det här sammanhanget lyfta fram arbetskraftsinvandring är fullständigt irrelevant. Det vi diskuterar nu är möjligheten att söka sig till EU och få rätt att söka asyl. De provokationerna eller sidospåren tänker jag inte falla för.
Detsamma gäller det första nu angivna påståendet av justitieministern att det här handlar om huruvida man är för Europa eller för EU eller inte. Inte heller den lilla falluckan tror jag att jag ska falla i. Låt oss återgå till huvudfrågan. Här har Sverige, under socialdemokratisk och under borgerlig regering, under ett stort antal år byggt murarna runt Europa högre, alltså gjort det svårare för människor att komma hit och söka asyl. Det är inget som jag står här och hittar på.
Schengenavtalet är ett sådant exempel, Dublinförordningen är ett sådant exempel och transportörsansvaret är ett sådant exempel. Och det kan man inte bara bortse från därför att man som justitieminister plötsligt i riksdagens talarstol inte vill kännas vid att det parti man representerar under många år har bidragit till att just bygga dessa murar högre och göra det allt svårare för människor att komma hit och i stället hänvisa dem till människosmugglare.
Ibland är det människosmugglare som gör sina operationer i vinstsyfte, ibland är det människor som hjälper andra därför att man faktiskt ser att människor har ett behov av hjälp. Det här kallar justitieministern för omänskligt. Omänskligt är väl snarare beskrivningen av den politik som driver människorna i händerna på människosmugglare. Så kom det ändå fram till sist: Vi kan inte välja att vara med i Rabitinsatser eller inte.
Det betyder alltså, om jag förstår det rätt, att Sverige nu har inträtt i ett samarbete där vi inte kan avgöra i vilka Rabitinsatser vi kommer att medverka. Om de följer de regleringar som vi tycker borde gälla, om man får rätten till asyl i de sammanhangen eller inte, om UNHCR är representerat eller inte, om det är militär personal från andra länder som medverkar eller inte - i alla fall på den punkten fick vi ett klargörande, men det gör inte saken bättre.
Kalle Larsson (V):
Får jag bara inom parentes först säga att det är intressant att se hur UNHCR plötsligt är ett mycket starkt argument. Alldeles nyss, i en tidigare debatt och i en annan fråga, var UNHCR några man knappt behöver lyssna på, därför att de talar ett annat språk än Tobias Billström för tillfället ville höra. Också i det här fallet har han fel. UNHCR har mycket skarpt kritiserat många av de operationer som har planerats. Jag hävdar inte att man inte deltar i och försöker förbättra arbetet. Det är alldeles klart.
Men kritiken har varit mycket tydlig mot de brister som har funnits tidigare och som fortfarande finns. Man kan inte garantera att människor som tas om hand i Frontex operationer får rätten att söka asyl. Det är också Tobias Billströms uteblivna svar ett exempel på. Därmed medverkar Frontexoperationerna, och faktiskt också Sverige i dag, till att bryta mot flyktingkonventionen.
Det är allvarligt, så pass allvarligt att vi i annat sammanhang kommer att fundera på hur vi får gå vidare med frågan. Tobias Billström säger i vad som kan komma att bli ett klassiskt citat att regeringens uppfattning är att Sverige ska motverka stängda gränser och högre murar. Det hade varit alldeles utmärkt om man hade gjort lite av det i praktiken också.
Man skulle kunna avskaffa transportörsansvaret och ifrågasätta Dublinförordningen, som innebär att man skickar människor tillbaka till länder varifrån de riskerar att återsändas till tortyr, misshandel och förföljelse. Det kan till och med vara så att de riskerar precis detta även i de länder de sänds tillbaka till. Frågan är om Frontex får eller har till uppgift att rädda liv. Det är just där skillnaden ligger.
Det går inte ens för Frontex att undvika att rädda liv när man har nödställda människor framför sig. Men uppgiften är inte alls denna. Hade det varit så hade man inte behövt ha hemliga operationer och hemliga planer. Då hade det snarare varit alldeles utmärkt om man visste exakt var Frontex befann sig.
Kalle Larsson (V):
Några av de borgerliga debattörerna i debatten har nu argumenterat utifrån att om provokationerna inte fungerar, låt oss öka graden av provokation och se om han nappar då. Det gör jag inte.
Jag skulle kanske kunna svara så här: Om jag vore varm EU-anhängare och stark anhängare av ett gemensamt, harmoniserat asylsystem inom EU vore jag den första att säga att det är fullständigt avgörande att vi har lika rättssäkerhet i samtliga medlemsländer, och det före eller åtminstone samtidigt som vi instiftar en regel som säger att det är i det land som man först sätter sin fot i som man också ska söka asyl.
Är det inte så kommer det här systemet att haverera, eller möjligen kommer samtliga länder att tvingas att ha de sämsta reglerna. Det kommer att bli en anpassning nedåt i rättssäkerhet för att systemet ska kunna fungera. Låt oss återvända till huvudfrågan. I dag avvisar Sverige personer till Grekland. Förra året var det 900 personer, de flesta irakier.
De återsänds till villkor i Grekland som är fullständigt människoovärdiga. Flera oberoende källor har vittnat om trakasserier, misshandel, överbefolkning, en mängd sanitära problem och också problem med att få sin sak prövad. Ett stort antal personer har också återsänts, till exempel till Irak. Ingen irakier får ju asyl i Grekland i dag.
De har alltså återsänts till länder där de riskerar förföljelse och tortyr. Det är personer som vi i Sverige med största säkerhet hade beviljat asyl. Jag har i den här debatten letat efter möjligheterna att hitta några rimliga svar på vad vi ska göra åt det. Vi har presenterat vad vi tycker att man ska göra.
Det enda jag har hört, det enda som är sagt faktiskt från regeringens och de borgerliga partiernas sida, är att man ringer ett samtal och pratar med en kommissionär, och det duger faktiskt inte om man vill driva en flyktingpolitik värd namnet.