KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Stockhaus (M):
Jag har många gånger och med flera statsråd varit uppe i debatter om vinster i välfärden. Mitt svar har varit att det viktiga är att vi ställer höga kvalitetskrav och följer upp dem, och det gäller oavsett om det är en fristående eller en kommunal verksamhet. Det är viktigt, som utbildningsministern lyfte fram i sitt senaste inlägg, att det blir ett bra samarbete mellan kommunen och de fristående verksamheterna. Och det fungerar väldigt bra i många kommuner.
Men i kommuner som leds av koalitioner där utbildningsministerns parti och Socialdemokraterna ingår finns det inget bra samarbete, för kommunerna försöker hela tiden hitta vägar för att missgynna den fristående skolan. Antingen stoppar man den, om den vill expandera och är för populär, genom att använda sig av plan- och bygglovsinstrumentet.
Man ser till att hitta olika vägar för att ge gratis nyttigheter till den kommunala skolan som en fristående skola inte har samma tillgång till. När en kommun inte fattar beslut på det sätt som lagen stipulerar vad gäller skolpengens storlek och friskolan inte kan överklaga blir det en rättsprocess med Friskolornas riksförbund.
Man försöker att driva detta på olika sätt, och det tar enormt mycket kraft från dessa skolor - kraft som de behöver satsa på kvaliteten. Skolorna behöver stabila ekonomiska förutsättningar; det gäller både fristående och kommunala skolor. Det kommer så många signaler, och inte bara i den senaste rapporten, på att kommunerna inte sköter sitt uppdrag.
Man måste ändå inse att kommuner som huvudmän inte alltid fungerar optimalt. Det är väldigt tacksamt för regeringen att hela tiden ge sig på de fristående huvudmännen, men kommunala huvudmän sköter inte heller alltid sitt uppdrag. I detta fall i relationen till fristående skolor gör man inte det. Vad tänker regeringen göra åt det?
Maria Stockhaus (M):
Jag ska kommentera några frågor som statsrådet tog upp i sitt senaste inlägg. Statsrådet talade om att det har gjorts en utredning, men där kan man styra ganska mycket genom direktiven, vilket också den här regeringen valde att göra. Det utmynnade i ett förslag som skulle innebära ett dråpslag för välfärdssektorn i Sverige. Statsrådet nämnde också att det finns en oreglerad möjlighet att starta skolor i Sverige.
Det är nog inte riktigt min bild när jag har pratat med Skolinspektionen om hur bedömningen görs av friskolor som ska startas. Det gäller också friskolor som ansöker om att starta eller utöka sin verksamhet. Det är inte alls lätt, och det ska ju inte vara lätt. Självklart ska det vara en kontroll av dem som vill starta en skola.
Det är ju en stor koncern som säkert kommer att kunna hantera eventuella förändringar i villkoren, men det är mycket värre för inte minst de små förskolorna och även för de små skolor som drivs av entreprenörer som har velat åstadkomma någonting annat än det som har varit möjligt i den kommunala sektorn. I sitt svar påstår gymnasieministern att friskolereformen inte har lett till bättre skolresultat. Jag undrar vad ministern grundar det på.
Enligt den officiella statistiken har de fristående skolorna bättre resultat än kommunala skolor - detta även om man tar hänsyn till eleverna socioekonomiska bakgrund. Utan friskolorna hade resultaten i svensk skola kanske varit ännu sämre, om man nu tror att det går att göra en så enkel analys av en så komplex verksamhet. Statsrådet lyfter upp frågan om segregation. IFOUS har konstaterat att friskolorna endast på marginalen har bidragit till skolsegregationen.
Grundorsaken till den är i första hand bostadssegregationen. Vore det inte ärligare att säga som det är: Socialdemokraterna vill inte ha fristående aktörer, eller åtminstone inte andra aktörer än ideella, inom skolan. Då skulle det vara lättare att förstå regeringens agerande i fråga om vinstbegränsningar.
Maria Stockhaus (M):
Först har jag en liten kommentar när det gäller friskolornas resultat. Det finns någonting som heter Salsa, där man tar hänsyn till elevernas bakgrund. Även där presterar friskolorna bättre än de kommunala. Men det kan man ha diskussioner om. Det kräver kanske en längre analys. Regeringen uttryckte åtminstone till en början en förhoppning om att komma överens över blockgränserna för att åstadkomma långsiktiga spelregler inom välfärden och bättre ordning för att hålla oseriösa aktörer borta.
Nu har regeringen i stället satt sig i knät på Vänsterpartiet, ett parti med kommunistiska rötter som tror att allt blir bättre om det drivs i offentlig regi och som tycker att det blir bättre när politiker bestämmer var barn ska gå i skolan än när föräldrar och elever själva får välja.
Vi vill också ha ordning och reda i välfärden och är övertygade om att det skulle ha varit möjligt att nå en överenskommelse om regeringen tillsatt en oberoende utredning som inte haft styrande direktiv, en utredning som på riktigt ville skapa långsiktiga villkor för fristående verksamhet. Det förslag som nu ligger på bordet är oseriöst och visar på bristande insikt i vilka villkor som behövs för att över huvud taget kunna driva företag vidare.
Statsrådet påpekar i sitt svar att jag redan ställt frågor kring effekter av vinster i välfärden till utbildningsministern och civilministern. Frågan till civilministern drog jag i och för sig tillbaka, men jag kommer att återkomma med den. Anledningen är att det för min valkrets, Stockholms län, är en ödesfråga om den här utredningen blir verklighet. Vi kommer inte att klara av vårt välfärdsuppdrag om 80 procent av verksamheterna försvinner inom förskola, grundskola, gymnasium och omsorg.
Det blir inte möjligt för oss att klara av att ersätta allt det som försvinner. Det är en oberoende revisionsbyrå som har gjort en analys och tittat på de ekonomiska villkoren enligt Reepalus förslag. 80 procent klarar inte av att överleva långsiktigt, för man kan inte hantera uppkommande kostnader som man inte är förberedd för. Det kan vara så enkelt som att någon blir långtidssjukskriven. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att ni väljer att gå vidare med det här förslaget.
Maria Stockhaus (M):
Jag får tacka å Ida Drougges vägnar för svaret. Ibland kan sjuka barn komma i vägen även för interpellationsdebatter i riksdagen. Jag tror att vi är överens om att lärarbristen är en av de största utmaningarna vi har på skolområdet. Utbildningsutskottet var nyligen i Skottland. De talade om den stora lärarbrist de hade där. De saknade 500 lärare. Det skulle motsvara ungefär 1 500 i Sverige.
Det kändes som att vi har rätt stora problem här. Vad vi gör på systemnivå kan ha betydelse. Men i slutändan är det som sker i klassrummen det allra viktigaste. Vi behöver inte bara fler lärare utan också fler bra lärare. Att det nu är färre som söker till lärarutbildningen är ganska allvarligt. Vi har från Alliansens och Moderaternas sida flera förslag för att få bättre kvalitet i lärarutbildningen, för det tror jag är en viktig del.
Det handlar då inte bara om attraktionskraften i själva yrket utan om att lärarutbildningen i sig har en hög attraktivitet och anses vara en utbildning av hög kvalitet. Vi vill undersöka möjligheterna till mer undervisningstid och hårdare antagningskrav, möjlighet att läsa snabbare och att man ska ha gemensamma regler för KPU. I dag skiftar det väldigt mycket mellan lärosätena, vilket gör att det är ganska svåröverskådligt för den enskilda personen.
Dessutom finns det på vissa håll en bristande flexibilitet när det gäller att man till exempel saknar någon enstaka poäng i ett ämne. En annan sak som är viktig dels för att lärarna ska vilja stanna kvar, dels för att människor ska vilja bli lärare är att man upplever att arbetsmiljön är bra. Tyvärr får vi ganska många rapporter om att så inte är fallet.
Det senaste är metoo, där det kommer fram en hel del redogörelser av saker och ting som händer i skolan både mot lärare och mot elever. Vi föreslår att man ska se över lagstiftningen för att se om det behövs fler åtgärder och inte minst bättre utbildning av lärarna så att de förstår vilka möjligheter de har att skapa ordning och reda i skolan.
Jag tycker att det är anmärkningsvärt att regeringens främsta åtgärd är just fler platser på den ordinarie lärarutbildningen. Dels innebär det att det tar lång tid innan vi får ut några lärare, dels är kritiken ganska massiv mot just detta. När man tar in fler lärarstudenter kommer poängen att sjunka, och det är ganska få sökande redan som det är. Det innebär att de som kommer in kommer att ha väldigt låga genomsnittspoäng från gymnasiet.
Poängen i sig är inte problemet, utan problemet är att de inte är rustade med de kunskaper de behöver för att klara lärarutbildningen. I och med det ersättningssystem vi har i dag finns en risk för att man sänker kraven för att de här studenterna ska ta sig igenom utbildningen. Jag är lite nyfiken på hur regeringen ser på kritiken, för den är ganska allvarlig. Den handlar just om att fler platser på lärarutbildningen inte leder till fler lärare, utan det leder bara till fler avhopp.
Maria Stockhaus (M):
Vi pratar om att vi behöver fler lärare, och det gör vi för att vi har en stor lärarbrist. Men vi är inte betjänta av att få fler lärare som inte är kompetenta och inte har tillräckligt bra grund att stå på för att vara bra lärare. När det gäller likvärdighet kan det vara väldigt stora skillnader mellan klassrummen på en och samma skola beroende på vilken lärare du får.
Vi måste höja kvaliteten på lärarutbildningen och se till att vi har lärare som är väl förberedda. Jag ser också fram emot den här utvärderingen, men det finns rätt många saker som vi vet redan nu att studenter och de som tar emot nyexaminerade lärare säger är stora brister. Statsrådet säger att Liberalerna tycker att vi ska koncentrera lärarutbildningen. Det är ju inte Liberalernas påhitt, utan det var OECD tydliga med när de var här.
De var ute på lärosätena som erbjuder lärarutbildningen och sa att i ett sådant litet land som Sverige är det inte rimligt att ha 28 lärosäten som erbjuder lärarutbildningen, för det går inte att upprätthålla kvaliteten på 28 platser. De rekommenderade att det ska vara en plats.
Jag har förståelse för att det av regionala skäl inte är rimligt, men vi behöver koncentrera utbildningen och se till att vi får hög kvalitet och hitta andra vägar i stället för att öka till massor av nya platser där vi vet att det finns tveksamheter kring kvaliteten. Vi riskerar att få in studenter som inte har tillräckligt hög nivå på sina förkunskaper, och då riskerar vi att urholka lärarutbildningen ännu mer och det rykte som den har.
Då är vi inne i en negativ spiral i stället för i den positiva spiral som vi behöver vara i. Jag är fortfarande oerhört kritisk till Skolkommissionen. Om man hade velat ha en bred sammansättning där skulle man ha sett till att huvudmännen fick vara med som representanter också, vilket man inte såg till. Då hade man kanske fått ett ännu bredare ställningstagande. Den stora kritiken är att vi behöver fler lärare nu , men den här kommissionen kommer inte med några förslag som leder till någonting alls under den här mandatperioden.
Maria Stockhaus (M):
Jag riktar min fråga till statsrådet Anna Ekström. Trygga elever och studiero i klassrummet är förutsättningar för att elever ska lära sig ordentligt. I dag är det stökigt och höga ljudnivåer i alldeles för många klassrum. Och många elever och tyvärr även lärare upplever att de utsätts för kränkningar och trakasserier i skolan. Vi moderater har lagt fram ett förslag på mer utbildning i ledarskap på lärarutbildningen.
Det krävs för att man ska kunna skapa ordning och studiero i ett klassrum. Regeringen har sagt nej till vårt förslag. Det finns också ett tillkännagivande från riksdagen om ordningsomdömen. Det kan vara ett sätt att uppmärksamma föräldrar och elever på om ett beteende inte är tillräckligt bra. Nu är det ett år kvar till valet. Jag undrar vilka förslag på konkreta åtgärder som regeringen har för att skapa trygghet och studiero i klassrummet.
Maria Stockhaus (M):
Min fråga går till utbildningsminister Gustav Fridolin. Alla är överens om vikten av tidiga insatser i skolan. Problembilden är vi helt överens om - det är inte acceptabelt som det är i dag, att huvuddelen av särskilt stöd ges i högstadiet. Att mer behöver göras är tydligt, men vi anser inte att läsa-skriva-räkna-garantin är lösningen. Det är många tunga remissinstanser som instämmer i det.
Skolverket säger till exempel att gällande lagstiftning är tydlig och att det nya förslaget om läsa-skriva-räkna-garantin skapar dubbelreglering och mer detaljstyrning. SKL undrar var tilliten till professionen hamnade, och Statskontoret säger att det blir fokus på process och inte på innehåll i undervisning och stödåtgärder.
Varför väljer regeringen att lägga fram ett förslag som får så hård kritik från så tunga remissinstanser, och varför har man inte besvarat kritiken?
Maria Stockhaus (M):
Jag har ägnat en stund åt att titta på det valmanifest som Socialdemokraterna gick till val på 2014. I valmanifestet finns ett löfte om att höja kraven på lärarutbildningen. Kraven för att komma in på lärarutbildningen skulle höjas, och tempot i lärarutbildningen skulle höjas. Kraven på studenterna skulle höjas, och det skulle öppnas fler vägar till att bli lärare genom exempelvis Teach for Sweden. Att läsa det socialdemokratiska valmanifestet från 2014 är nästan som att läsa en skolpolitisk motion från Moderaterna.
Men det som är alarmerande är att inget av löftena egentligen har genomförts. Min fråga till ministern för högre utbildning och forskning är därför: När kommer de socialdemokratiska vallöftena om lärarutbildningen att infrias?
Maria Stockhaus (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Nu ställde jag inte frågan om utökat antal platser. Vi har tidigare debatterat i kammaren att UKÄ har underkänt det som en metod för att få fler lärare och bedömer att det snarare kommer att leda till fler avhopp. Av de löften som Socialdemokraterna gick till val på 2014 kan jag inte se att något har infriats. Nu är det knappt ett år kvar till nästa val.
Vad tänker Socialdemokraterna göra när det gäller lärarutbildningen under resten av mandatperioden?
Maria Stockhaus (M):
Jag har en fråga till utbildningsministern. Alla föräldrar måste kunna känna sig trygga med att deras barn får ta del av en förskoleverksamhet som är bra oavsett vilken förskola de väljer. Det förutsätter att uppföljningen av kvaliteten fungerar väl. Redan 2016 konstaterade Skolinspektionen att kommunerna, som är ansvariga för uppföljningen av de fristående förskolorna, brister i sin tillsyn.
Två av tre måste utveckla hur de granskar utifrån läroplanens mål och åtta av tio behöver utveckla arbetet med att fatta beslut om ingripande åtgärder när de upptäcker brister. Att säkerställa att kvaliteten är hög i alla verksamheter är en av politikens viktigaste uppgifter, och här brister det bevisligen. Vad tänker regeringen göra för att säkerställa att tillsynen över de fristående förskolorna fungerar väl?
Maria Stockhaus (M):
Regeringen är rätt så förblindad av frågan om vinster i välfärden. Den ser ett förbud som lösningen på många problem i både förskola och skola. Tyvärr skulle det skapa ganska mycket oreda inte minst inom förskoleverksamheten. Många bra förskolor skulle tvingas lägga ned för att det inte blir någon ekonomisk hållbarhet i deras verksamhet. Många av dem är små och drivs dessutom av kvinnliga entreprenörer.
Skolinspektionen konstaterade redan 2016 att det brister och att kommunerna inte klarar av sitt ansvar för tillsyn. Det är det viktigaste sättet att komma åt de oseriösa aktörer som vi inte vill ha. Varför har regeringen inte gjort någonting tidigare?
Maria Stockhaus (M):
Min fråga går till energi- och samordningsministern, eftersom den är av allmänpolitisk karaktär. Förslaget som regeringen har lagt fram om vinstbegränsningar i välfärden orsakar mycket oro för många skolor och i många kommuner. Kommuner har börjat att göra krisplaner för att kunna hantera konsekvenserna av förslaget. Jag har frågat flera statsråd om konsekvenserna. Det svar jag har fått är att man inte tror att någon ska behöva lägga ned.
Däremot har det gjorts en utredning av Pricewaterhousecoopers, som är en av världens mest välrenommerade revisionsbyråer. De har räknat på detta förslag och på möjligheterna för företag att överleva med den ekonomiska verklighet som det ger. Deras beräkningar visar att 80 procent av verksamheterna inte skulle kunna överleva ekonomiskt med de förutsättningar som detta förslag ger.
Min fråga till statsrådet är: Vilken konsekvens- och riskanalys har regeringen gjort när det gäller risker för nedläggning av välfärdsföretag och de konsekvenser som det får för välfärden och för kommunerna?
Maria Stockhaus (M):
När statsrådet uttrycker sig på detta sätt om att ta ut vinst undrar jag om han har förstått vad detta förslag faktiskt går ut på. Det handlar inte om att ta ut vinst utan om att göra vinst inom ramen för bolagets räkenskaper. Om man ska överleva långsiktigt och kunna hantera oförutsedda utgifter måste man göra vinst. Om förslaget hade handlat om aktieägare som plockar ut aktieutdelning och om begränsningar av detta skulle resonemanget vara mer rimligt.
Men jag frågar fortfarande: Vilken konsekvens- och riskanalys har man gjort, med tanke på att det kan bli aktuellt med nedläggning för många?
Maria Stockhaus (M):
Min fråga går till konsumentminister Per Bolund. Regeringen har nyligen aviserat att man avser att lagstifta om ett krav på skriftlig bekräftelse när det gäller telefonförsäljning. Konsumentministern har då klargjort att lagstiftningen inte är generell, utan det ska finnas ett undantag för spelmarknaden. Detta har regeringen landat i trots att även telefonförsäljning av till exempel lotter har lett till problem för konsumenter.
Regeringen går nu alltså fram med en lagstiftning för att stärka konsumenternas ställning men väljer att undanta spel där just lotter ingår. Det är svårt att förstå. Min fråga till konsumentministern är: Vilka motiv har regeringen för att undanta just spelmarknaden, där lotter ingår, från kravet på skriftlig bekräftelse?
Maria Stockhaus (M):
Min fråga går till statsrådet Anna Ekström. Språket är nyckeln för att komma in i det svenska samhället. Vägen till det svenska språket går för de flesta nyanlända i Sverige via sfi. Skolinspektionen har nyligen granskat ett urval sfi-verksamheter. Granskningen visar på väldigt stora brister. Man har inte tillräckligt hög grad av individanpassning. Undervisningen är inte tillräckligt utmanande för dem som skulle kunna gå fram snabbare.
Man får också kritik för att sfi-undervisningen inte i tillräckligt stor utsträckning är kopplad till arbetsmarknad och vidare studier. Med de stora utmaningar när det gäller integration som vi nu står mitt i är min fråga till statsrådet: Vad tänker regeringen göra för att höja kvaliteten i sfi?
Maria Stockhaus (M):
Jag tänkte börja med att citera min partiledare, som säger: Perfekt svenska är överskattad, men begriplig svenska är underskattad i Sverige. När vi nu har akuta problem behövs det åtgärder. Men jag hör ingenting i statsrådets svar som tyder på att regeringen tänker vidta några konkreta åtgärder för att höja kvaliteten i sfi.
Med tanke på utmaningarna och den stora mängden studenter som behöver ta sig igenom sfi tycker jag att det är märkligt att det inte finns några konkreta åtgärder alls.
Maria Stockhaus (M):
Jag vill börja med att ändra mitt yrkande. Självklart yrkar jag bifall till vår reservation nr 2. Det blev lite fel så här tidigt på morgonen av olika orsaker. Jag ber om ursäkt för det. Jag var tvungen att begära replik på Elin Lundgrens anförande. Nej, den här debatten handlar inte om barnäktenskap. Men den handlar om delar av äktenskapsbalken. Det som vi moderater har motionerat om i vår tilläggsmotion handlar om äktenskapsbalken.
Det handlar om de signaler vi skickar genom att fortfarande referera till barnäktenskap i äktenskapsbalken. Jag tycker att vi lade oss på en väldigt rimlig nivå - det behöver göras en översyn. Det gäller det här med äktenskapsförordet också: att vi fortfarande i vår lagstiftning refererar till äktenskap där barn är involverade är en signal. Elin Lundgren säger väldigt tydligt att vi är överens om att barnäktenskap inte ska vara tillåtet.
Ja, det är vi absolut. Vi är även överens om att hedersförtryck inte är en bra sak i Sverige. Men det handlar också om att gå från ord till handling och visa att man verkligen menar det man säger. Den här regeringen har ju skjutit upp ett antal lagskärpningar när det gäller hedersförtryck, vilket gör att det kommer att dröja längre tid innan de människor som är utsatta för hedersförtryck får det skydd de har rätt till.
Här har vi nu en möjlighet att skicka en signal till regeringen om att se över äktenskapsbalken, så att vi inte har de här olyckliga referenserna till gifta barn i den. Det är en ganska viktig fråga. Jag har väldigt svårt att förstå varför inte Socialdemokraterna kan tänka sig bifall till en sådan översyn.
Maria Stockhaus (M):
Vi är nog ändå inte överens. Med tanke på remissinstansers påpekanden kan jag tycka att regeringen borde ha kunnat göra den här korrigeringen redan innan man skickade propositionen till riksdagen. Det valde man att inte göra. Det som står i betänkandet om att "utskottet förutsätter" och så vidare är inte en tillräckligt stark skrivning.
Det skulle behövas ett tillkännagivande från kammaren om att vi vill att regeringen nu ser över äktenskapsbalken, så att alla skrivningar som refererar till gifta barn tas bort i vår lagstiftning. Det är inte bara fråga om äktenskapsförord som kan vara stötande och ge visst stöd till personer som fortfarande tycker att barn ska vara gifta i Sverige. Vi behöver en total översyn.
Det är mer än bara frågan om äktenskapsförordet som vår följdmotion handlar om. Jag har fortfarande väldigt svårt att förstå dels varför regeringen inte tog bort det här innan man skickade propositionen hit, trots att man fick signaler redan tidigare, dels varför ni inte vill markera kraftfullt att det här är någonting som riksdagen tycker är viktigt.
För mig är det väldigt svårt, inte minst med tanke på det stöd som de människor i Sverige som är utsatta för hedersförtryck förtjänar av oss i den här kammaren.
Maria Stockhaus (M):
Anledningen till att jag går upp i talarstolen igen är att jag blev väldigt provocerad av replikskiftet mellan Robert Hannah och Vänsterpartiets Jon Thorbjörnson. Framför allt provocerade Jon Thorbjörnsons totala brist på svar på de frågor som han fick från Robert Hannah.
Jag har själv i olika debatter mött vänsterpartister som har relativiserat hedersförtryck och slängt sig med uttryck som "det patriarkala förtrycket är lika starkt på Östermalm som i förorterna". Sådan argumentation har bidragit till att vi inte har kunnat diskutera det problem som hedersförtryck faktiskt är i det svenska samhället i dag. Vi har inte kunnat ta tag i problemen på allvar.
Vänsterpartiet har där ett stort ansvar. När det gäller barnäktenskap ska Vänsterpartiet absolut ha en eloge för sitt ställningstagande och engagemang mot att barn i Sverige ska vara gifta. Men när det gäller motstånd mot hedersförtryck i allmänhet finns det all anledning för Vänsterpartiet att verkligen skämmas.
Maria Stockhaus (M):
Det känns som att Socialdemokraterna upprepar sig kring detta med uppföljning. Det verkar vara väldigt känsligt. Nationella prov är viktiga. Man ska inte mäta för mycket, men det är viktigt att följa upp hur det går. Hela inledningen på Linus Skölds anförande handlade egentligen om att nationella prov inte var så bra över huvud taget. Nu handlar hela ärendet om nationella prov.
De andra frågorna, om skolutveckling och hur man får elever att utvecklas, står inte i strid med att man på huvudmannanivå, på skolnivå och på nationell nivå följer upp hur det går. Alla de här tekniska systemen finns i dag. Det finns skolor som redan i dag gör nationella prov i digitala plattformar. Jag har svårt att förstå varför detta ska ta ända till 2022.
Tycker verkligen Linus Sköld att det är en rimlig ordning att det ska behöva ta så lång tid, speciellt med de problem som finns med nationella prov? Vi ska ju stå som garant för en likvärdig skola, och då måste vi kunna följa upp det. I dagsläget finns det faktiskt inget sätt att följa upp hur det går som är rättssäkert och där vi kan vara trygga med att resultaten har mätts och utvärderats likvärdigt.