KBLab/rixvox huggingface dataset:
Håkan Svenneling (V):
Jag är absolut inte rädd för handel. Jag har sagt i tidigare debatter att jag gärna skulle köpa mina Converseskor billigare i Sverige jämfört med vad de kostar i dag på grund av tullar. Det är helt orimligt att produkter som i dag är konkurrensutsatta och säljs i så stora delar av världen inte har lägre tullar när man i så stor utsträckning skickar dem mellan Europa och USA. Men skillnaden med TTIP är att man också inför ett regulativt samarbete.
Till och med innan Kemikalieinspektionen ska lägga fram ett förslag till oss politiker ska amerikanska företag ha möjlighet att påverka den lagstiftningen. Om vi skulle lagstifta om någonting här i Sverige som skulle vara bra för miljön, arbetsrätten eller till och med säga nej till en oljeledning som Obama har gjort, då riskerar vi att bli stämda som stat. Sverige har aldrig blivit stämt, men vi har varit inblandade i alldeles för många stämningar när det gäller statliga företag, till exempel Vattenfall. Jag är inte beredd att det ska vara så i framtiden.
Hans Rothenberg målar upp en bild av att handeln har lett till att vi i princip har fred i hela världen. Det känns lite apart att använda sig av den typen av ingång i debatten när vi ser vad som händer runt om i världen. Det är riktigt att demokratiska stater inte öppnar krig med varandra. Det är väldigt ovanligt, det måste jag ge Hans Rothenberg rätt i. Men vi ser ju att konfliktnivån har ökat i världen. Framför allt finns det stora flyktingströmmar.
Om man hela tiden tror att det är handel som kommer att lösa alla problem, då borde mänskliga rättigheter i Kina vara införda för länge sedan. Det handelsutbyte som vi har med Kina i dag är mångt större än när jag föddes. När vi ökar handeln med Iran som inte respekterar mänskliga rättigheter, som avrättar fackföreningsledare bara för att vi vill att de inte ska bygga kärnvapen, då är det tveksamt om vi bidrar till en bättre värld.
Då säger vi också till Iran: Visst, ni skaffar inte kärnvapen, men det är helt okej att ni avrättar fackföreningsledare. Det är en sådan handel som jag är orolig för, när man inte ser till vad som är bäst för mänskliga rättigheter och en god miljö.
Håkan Svenneling (V):
Förra veckan röstade Europaparlamentet om vilken inriktning man ville se på EU:s förhandlingar om tjänstehandelsavtalet TISA. Ställningstagandet är ett sätt för Europaparlamentet att påverka EU, så att utfallet blir så nära det som Europaparlamentet vill se. Man ska sedan godkänna det färdigförhandlade handelsavtalet eller förkasta det. Det var ganska många delomröstningar, och de var ganska jämna. Det skilde flera gånger bara några få röster.
En av omröstningarna handlade om att alla parter i TISA-avtalet, som innefattar 50 olika länder runt om i världen, skulle ratificera FN-organet ILO:s åtta konventioner om rätten till en bra arbetsmiljö, bland annat rätten att teckna kollektivavtal. Liberalernas representant i Europaparlamentet Jasenko Selimovic röstade nej till förslaget om ILO-konventioner som standard.
Min fråga är: Varför är Liberalerna emot att människor ska ha en bra arbetsmiljö?
Håkan Svenneling (V):
Som tur var vann inte Liberalerna. Förslaget om att ILO-konventioner ska gälla för alla parter i TISA-förhandlingarna och att man ska ratificera ILO-konventioner vann med knappa tre röster i Europaparlamentet. Nu får vi hoppas att EU-kommissionen lyssnar till det här förslaget och att man på ett bättre sätt jobbar för att fackliga rättigheter och arbetsmiljörättigheter ska vara en del av handelsavtalen. Det är väldigt viktigt för mig.
Mycket av den kritik jag för fram i den här debatten handlar om att man inte respekterar den här typen av konventioner i de förhandlingar som förs. Jag tycker att Liberalerna borde fundera på varför man inte vill värna arbetsmiljön för människor i 70 procent av alla länder i världen som handlar inom det här avtalet utan i stället röstar nej till den här typen av förslag.
Håkan Svenneling (V):
Jennie Nilsson konstaterar att insynen i TTIP har ökat tack vare Sveriges ståndpunkt. Det visar att det ändå går att påverka de handelsförhandlingar som pågår. I förra veckan röstade Europaparlamentet om vilken inriktning man ville se på EU:s förhandlingar om TISA, tjänsteavtalet som Jennie Nilsson också lyfte fram.
Ställningstagandet är ett sätt för Europaparlamentet att påverka EU så att utfallet blir så nära det som Europaparlamentet vill så att man kan godkänna eller förkasta handelsavtalet när det är färdigförhandlat. Bland annat röstade man om det som kallas för positivlistan, vilket innebär att bara de marknadsområden som är upptagna på en lista skulle omfattas av avtalet.
Detta har varit standard i tidigare handelsavtal, men i tisdags föreslogs i stället en negativ lista som innebär att när nya marknadsområden uppkommer så omfattas de per automatik av handelsavtalet. Socialdemokraterna valde att avstå i Europaparlamentet och avgjorde egentligen därmed omröstningen genom att inte välja sida och därmed inte skydda offentlig sektor och framtida marknader. Jag vill därför fråga: Är den offentliga sektorn inte viktig för Socialdemokraterna?
Vad tycker Socialdemokraterna - är ni för en positiv eller en negativ lista? Min andra fråga handlar om ett annat förslag som man röstade om, den så kallade ratchetklausulen och standstill obligation. Det handlar om att man som stat ska kunna återta marknader som en gång privatiserats. De här klausulerna innebär att det inte ska bli möjligt, och jag undrar vad Socialdemokraterna anser om ratchetklausulen. Var det bra att parlamentet röstade nej till det förslaget?
Håkan Svenneling (V):
Jag beskrev i mitt anförande att utrikesminister Wallström tyvärr tvingas samarbeta med flera rasistiska partier som sitter med vid makten i de nordiska länderna. Samtidigt finns en fråga som borde stå högst upp på regeringens dagordning för samarbetet i Norden sett utifrån vad som hände i Öresundsregionen, nämligen frågan hur det ska skapas lagliga vägar till Norden för att människor ska kunna utöva sin mänskliga rättighet att söka asyl. Det är inte bara människor på flykt som passerar en gräns.
Dagligen passerar människor över Nordens gränser, och de har gjort så ända sedan passfriheten infördes. Nu när Sverige har rest murar mot andra länder är det betydligt svårare för alla som pendlar över en gräns. Det är framför allt tågpendlarnas vardag som har försämrats kraftigt genom förseningar och osäkerheter i restider. På grund av de dubbla kontrollerna både på Kastrup i Danmark och i Hyllie i Sverige har många tågpendlare fått restider som i genomsnitt är en halvtimme längre.
Tågresandet över Öresund har minskat med 12 procent sedan kontrollerna infördes och biltrafiken har ökat. Hur ska vi få människor att pendla över Nordens gränser?
Håkan Svenneling (V):
Tack, utrikesministern, för svaret! Jag tänkte byta ämne och inte gå in på ett specifikt gränshinder men väl på en specifik rekommendation som Nordiska rådet antog under förra året. Nordiska rådet antog i november, med stor majoritet, en rekommendation angående Israel och Palestina. Rådet lyfte fram att det är viktigt med en fredsprocess i Palestina och Israel och att man behöver få till en tvåstatslösning på sikt.
Jag hade själv förmånen att få överräcka rekommendationen till president Abbas vid ett besök i Palestina. Nordiska rådet hade till och med låtit översätta den till arabiska, vilket jag tyckte var en fin gest. Jag undrar vad utrikesministern har gjort för att lyfta fram rekommendationen och frågan om Israel och Palestina och på lång sikt få ett erkännande av Palestina i andra nordiska länder.
Island har redan erkänt, precis som Sverige, men vad har utrikesministern gjort för att andra nordiska länder ska ansluta sig till Sveriges och Islands erkännande, lyfta fram rekommendationen och få till en mer positiv process i Israel och Palestina?
Håkan Svenneling (V):
I tidningen Dagens samhälle kunde man i förra veckan läsa en artikel där statens urbanisering lyftes fram. I artikeln kunde man läsa att två forskare studerat hur snabbt urbaniseringen gått för staten respektive den privata sektorn mellan 2001 och 2010.
I Sveriges mindre kommuner, visade undersökningen, hade 4 1⁄2 procent av de statliga jobben försvunnit de senaste tio åren medan endast 0,4 procent av de privata jobben försvunnit under samma tidsperiod. Vinnarna var enligt studien storstäderna och, framför allt, de övriga större städerna.
Om vi ska få en annan utveckling än den vi sett under 2000-talet går det inte längre att släppa generaldirektörerna fria. Nu behöver staten samla sig bättre och hitta en organisering som inte byggs utifrån 400 generaldirektörers egna behov utan utifrån statliga ambitioner om att finnas och erbjuda bra service i hela landet.
Därför vore det bra om statsrådet gjorde en tjänsteresa till Danmark och tog inspiration av den danska regeringens nya inriktning att utlokalisera myndigheter från Köpenhamn till andra orter i landet. Vi behöver inte titta så mycket på de övriga politikområden som den danska regeringen arbetar med utan i stället fokusera på detta.
Om det hände i Sverige tror jag att det skulle skapa en politik som märktes och som gjorde skillnad både genom att garantera bra service och genom att staten skulle ha en betydelsefull roll som aktör på den lokala arbetsmarknaden och därigenom bidra till utveckling i hela landet. Statsrådet och jag kommer säkerligen att återkomma till den här frågan. Det ska bli spännande att se Statskontorets rapport i april, och sedan får vi se hur utvecklingen blir framöver.
Jag hoppas mycket på statsrådets framtida ambitioner.
Håkan Svenneling (V):
Adelns privilegier har avskaffats, men resterna lever kvar. Om man skulle införa en rätt till friköp av historiska arrenden och avveckla kvarvarande fideikommiss skulle man också avveckla de sista resterna av det gamla feodalsamhället. Jag tycker att det finns ett allmänt intresse av att avskaffa feodalsamhället. Det känns väldigt märkligt att man 2015 kan stå och prata om saker som hänger kvar sedan feodalsamhällets tid.
Den socialdemokratiska och miljöpartistiska regeringen har stolt deklarerat att den är en feministisk regering. Jag undrar vad det förpliktar till. Är det då okej att kringgå arvslagstiftningen så att döttrar blir arvlösa? Tyvärr är Socialdemokratiska politikers track record i den frågan inte särskilt bra. Först ut var vår nuvarande utrikesminister Margot Wallström, då i rollen som kulturminister. Hon beviljade förlängning av fideikommisset Cronstedts Fullerö utanför Västerås i strid med den avlidnes testamente.
År 1998 var det Marita Ulvskogs tur - hon var då kulturminister; i dag är hon Europaparlamentariker. Hon fattade beslut om att förlänga fideikommisset Erstavik i strid med det testamente som hade efterlämnats och som följde avvecklingslagen. Den 10 oktober 2002 var Marita Ulvskog igång igen. Denna gång förlängde hon Övedsklosters fideikommiss. Elva dagar senare tillträdde Morgan Johansson som statsråd för första gången.
Det senaste beslutet fattades 2006. Då handlade det om Björnstorp och Svenstorp i Skåne. Då fattades beslutet av det moderata statsrådet Lena Adelsohn Liljeroth, som precis hade tillträtt. Men ärendet hade beretts under lång tid av den socialdemokratiska regeringen. Därför kvarstår en oro för att den nuvarande socialdemokratiska regeringen inte ska fullfölja avvecklingslagens ambitioner om fideikommiss. Och det är uppenbart att man inte vill göra någonting åt de historiska arrendena.
Jag vill avslutningsvis citera en gammal riksdagsledamot från Vänsterpartiet som heter Jörn Svensson - han var också först i Sveriges riksdag med att föreslå en partnerskapslagstiftning. Om talmannen medger det skulle jag gärna hinna med detta citat: "Nu måste äntligen något göras! Sveriges godsarrendatorer har väntat i 100 år på att deras rättsställning skall genomgripande förändras och social rättvisa skipas. De har anspråk på att få en rimlig trygghet i näring och boende.
En civiliserad statsmakt borde självklart ställa sig på deras sida och inte på godsherrarnas. Principen skall vara: Jorden åt den som brukar den."
Håkan Svenneling (V):
Jag tror, precis som ministern är inne på, att teknikutveckling definitivt är en del av lösningen. Det är det som är det luriga. Vi har en gammal teknik som är väl beprövad och fungerar, och sedan har vi en teknikutveckling som vi vill se.
Då gäller det att det inte går för fort och att man hittar en balans, så att man får stöd och hinner gå igenom processerna för att stödja, att Telia tidigt signalerar: Detta är ett område där vi kommer att ta bort, och ni behöver nu starta en process för att byta ut den här infrastrukturen mot annan infrastruktur, bredband eller vad det är. Jag har en del partikamrater som tycker att staten ska ta fullt ansvar för allas bredbandstäckning, men jag är inte riktigt med alla mina partikamrater i fråga om det.
Men jag tror ändå att man kan öka det statliga ansvaret för att utveckla bredband i Sverige, och jag tror framför allt att man kan utveckla det offentliga ansvaret genom stadsnät och sjysta förutsättningar att bygga ut. Precis som ministern är inne på är det där man från offentlig sida har tagit stort ansvar som det har gett resultat. Jag tycker också att ministern borde titta på den utredning som Åsa Torstensson kom med om att staten behöver samarbeta mer kring sitt statliga bredband.
Men jag tycker också att man ska fundera på att tillsätta en utredning om att samla staten i ett bolag, Statens bredbandsfiber AB, och säga: Här kan man köpa statens bredband, här kan vi hjälpa till med utbyggnaden på ett bra sätt. I dag är staten väldigt splittrad på bredbandsområdet. Jag tycker också att bredbandskoordinatorerna är bra. Än har vi väl sett ett resultat som är lite sisådär. Men det är lite tidigt att säga att det är en dålig satsning. Jag tror att det är bra satsning som behöver lite mer tid på sig.
Framför allt tror jag att regeringens mål är avgörande för teknikutvecklingen, att som styrmedel från politikens sida säga: Vi vill ha utveckling i Sverige. Vi vill ligga i framkant. Vi ligger bäst i Europa som det är just nu, men vi vill verkligen fortsätta att vara där. Vi tycker att det ska gälla 90 procent av Sveriges befolkning till 2020, men jag tycker också att vi ska tänka 100 procent av Sveriges befolkning till 2025.
Håkan Svenneling (V):
Som ministern konstaterade är USA:s och EU:s handelsutbyte väldigt stort redan i dag. Det gör att när man bestämmer sig för att slänga in nya saker, som regulativt samarbete där storföretagen ska styra lagstiftningen och ICS som är stämningsmöjligheten för storföretag, blir jag fundersam över vad det skulle kunna innebära.
I USA finns i dag något som heter OiRA, en myndighet under Vita huset som har i uppgift att granska lagförslag innan de beslutas. De har aktivt stoppat progressiv lagstiftning och motarbetat den, framför allt på miljöområdet. En annan fråga är detta med stämningsmöjligheter. Jag ska på kort tid ge mig in i en väldigt komplicerad diskussion om indirekt och direkt expropriering.
Det som det i dag i Sverige finns mycket lagskydd för är direkt expropriering. Om du som minister bestämmer dig för att överta någon form av egendom från företag med statens medel kan staten få betala ganska dyrt i domstolar på olika sätt. Men det finns inte så mycket reglerat i Sverige när det gäller indirekta exproprieringar, när man gör någonting som i sin tur leder till att företag inte kan få någonting.
Och det är egentligen det som Obama har gjort när han säger: Vi ska inte ge miljötillstånd till Keystone XL:s stora pipeline genom USA, för det är inte framtiden. Jag har skrivit under ett klimatavtal. Jag vill ställa om världen till en bättre värld. Därför kan jag inte vara för detta. Då åker man på en stämning direkt. Det gör, tror jag, att vi kommer att ha ett dubbellås mot progressiv lagstiftning, att vi som politiker inte kommer att våga ta stegen.
Det som TTIP-avtalet riskerar att innebära är att vi i Sverige kan riskera att bli stämda. Det kan vi inte alls i samma utsträckning i dag. Vi som stat har ju inte blivit stämda en enda gång, och det beror på att vi inte har skrivit under några avtal. Vi kunde nyligen se en holländsk dokumentär på tv, och jag tycker att den visade väldigt bra på de risker som jag ser med TTIP-avtalet.
Håkan Svenneling (V):
Min fråga är till finansministern. Vänsterpartiet, Miljöpartiet, Centerpartiet och nu Folkpartiet är alla partier som kan tänka sig att göra någonting åt de växande riskerna för en bostadsbubbla och statens skenande kostnader och som därför är beredda att diskutera en nedtrappning av ränteavdragen. Men socialdemokrater påhejade av moderater håller emot. Expertisen är dock tydlig. I förra veckan varnade Konjunkturinstitutets mångåriga generaldirektör Mats Dillén för en bostadsbubbla.
För två veckor sedan varnade Internationella valutafonden och föreslog en halvering av ränteavdragen på sex till tio års sikt. I dagens tidning kallar Finanspolitiska rådets ordförande John Hassler nedtrappningen av ränteavdragen en "no-brainer", alltså att det inte är något att fundera på. När tänker finansministern agera för en nedtrappning av ränteavdragen?
Håkan Svenneling (V):
Jag delar finansministerns syn på bostadspaketet. Det är en mycket viktig satsning som vi får i Sverige nu. Finansministern lyfter det kommande kravet på amorteringar. Men som riksbankschefen Stefan Ingves konstaterade i en debattartikel räcker inte förslaget på amorteringskrav för att få större effekt på hushållens skuldsättning. Ränteavdragen är också djupt problematiska ur ett fördelningsperspektiv, då 80 procent av bidragen går till samhällets 20 procent rikaste.
Det beror bland annat på att det saknas ett tak för hur stort avdrag man får göra. Avsaknaden av tak leder också till en snedfördelning mellan stad och land. 80 procent av dem som gör avdrag över 100 000 kronor finns enligt riksdagens utredningstjänst i städerna. Ränteavdragen är dessutom ojämnt fördelade över landet, där landsbygden är förlorare och storstädernas villaområden är vinnare. En rapport från RUT visar att medelavdraget i storstäderna är dubbelt så stort som i glesbygdskommunerna.
Tänker finansministern göra något åt de orättvisor som finns i detta avdrag?
Håkan Svenneling (V):
Min fråga går till regeringens solstråle, stadsutvecklings- och it-ministern Mehmet Kaplan. Jordbruksverket drog nyligen tillbaka sitt förslag om föreskrifter för bredbandsstöd efter invändningar från Konkurrensverket. Tidigare har stödet försenats, bland annat efter att extraförhandlingar med EU har krävts. Jordbruksverket är också sent ute med utvecklingen av det nya it-system som ska användas för utbetalning av detta miljardstöd.
I dag är det över 600 lokala fiberföreningar som har sökt stöd för sina byanät, och många av dem har väntat i över ett år på besked. Men först när de nya föreskrifterna är på plats kan man fatta beslut om stöden. Enligt Jordbruksverket kan beslut om utbetalning av bredbandsstöd till lokala byanät kanske först tas när det nya it-systemet är färdigt. Det nya it-systemet är färdigt först i april-maj 2016. Hur ser it-ministern på att stödet har försenats så kraftigt?
Håkan Svenneling (V):
Tack, it-ministern, för svaret! Jag tycker att det låter lovande att man är på väg att ändra i förordningen och att man vill öka förskottsmöjligheterna. Det är viktigt för att få fart på detta. Länsstyrelserna har fått in över 600 projektansökningar på drygt 5 miljoner. Jordbruksverket har fastställt en budgetram för varje län. För tolv län har man redan nu gjort klart att budgeten är för liten i förhållande till ansökningarna. Mer pengar behövs alltså.
I exempelvis Jönköpings län finns det ansökningar för 460 miljoner kronor men en budgetram på 152 miljoner kronor. I sju län i Sverige är intresset lite lägre - i Örebro motsvarar ansökningarna bara 15 procent av den budgetram som är tilldelad. Ansökningarna visar också att antalet hushåll som skulle kunna ta del av stödet är betydligt färre än vad man tidigare beräknat.
De beräkningar som Jordbruksverket har gjort visar att ungefär 148 000 hushåll skulle kunna anslutas med de här pengarna, men ser man till ansökningarna räcker pengarna till bara ungefär 100 000 fiberanslutningar. Vad tänker it-ministern göra för att möta det stora söktrycket när det gäller de avsatta pengarna för bredbandsstödet och den ojämna fördelningen över Sverige?
Håkan Svenneling (V):
Människor på flykt är en het fråga både i Sverige och i Europa. Regeringen har arbetat för en mer jämn fördelning av flyktingmottagandet mellan Europas länder. Därför var det glädjande när EU:s medlemsstater kom överens om en gemensam fördelning av flyktingar så att alla länder skulle ta mer ansvar. Tyvärr har överenskommelsen bara visat sig vara ord på ett papper. Från att tidigare ha varit ett välkomnande land lägger nu regeringen under jubel från Sverigedemokraterna om Sveriges flyktingpolitik till en mycket restriktiv asylpolitik.
Här har man nu släckt den ljuspunkt som tidigare funnits för många flyktingar att söka en fristad och skapa ett bättre liv i Sverige. Regeringen har varit tydlig med att fler europeiska länder borde ta ett ökat ansvar, men i stället för att rikta udden mot EU och Europas länder har regeringen konsekvent riktat den mot flyktingar. Om den svenska regeringen menar allvar borde man hålla inne den svenska EU-avgiften. Anser statsrådet att Sverige borde hålla inne avgiften till EU till dess att EU och Europas länder följer beslutet om ett mer solidariskt flyktingmottagande?
Håkan Svenneling (V):
Tack, statsrådet, för svaret! Man kan konstatera att andra länder har visat muskler genom hot att hålla inne med utbetalningen av EU-avgiften tidigare. Senast var det Storbritannien som hade betalat in för lite i EU-avgift och därför också skulle betala ränta. Det resulterade i att EU beslutade att Storbritannien fick uppskov med ett år och att ingen ränta behövde betalas. Flyktingkrisen har visat att EU inte fungerar. EU har brutit mot sina egna regler och inte följt de beslut man själv har fattat.
EU:s arbete med flyktingkrisen har visat att det är både katastrofalt och drabbar flyktingar hårt. Vi ser nu hur land efter land stänger sina gränser. För att visa på hur omänskligt och illa EU har agerat bör regeringen hålla inne EU-avgiften som ett påtryckningsmedel för att fler länder ska ta ansvar. Sverige brukar skryta över den vikt man har i EU, både som en aktiv medlemsstat och som nettobetalare till EU. Därför väger det tungt om vi väljer att hålla inne EU-avgiften till dess att EU tar sitt ansvar i flyktingfrågan.
Vad avser statsrådet att göra för att EU ska ta sitt ansvar?
Håkan Svenneling (V):
Min fråga går också till arbetsmarknadsminister Ylva Johansson. För en vecka sedan kom beskedet att ledningen för Findus hade beslutat att efter 70 år flytta produktionen från Bjuv i Skåne till Tyskland. Det handlar om 450 personer som förlorar arbetet. Det är Findus nya ägare, Nomad Foods med säte i skatteparadiset Brittiska Jungfruöarna, som har fattat beslutet. De köpte Findus så sent som i november förra året.
Samma torsdag förra veckan drabbades även Aneby i norra Småland, där lekplatstillverkaren Hags beslutade att flytta sin produktion till Polen. 225 anställda förlorar jobbet. På lördag arrangeras en manifestation i Bjuv, ett samhälle med 15 000 invånare men där 13 000 människor har gått med i en facebookgrupp för att stoppa nedläggningen av Findus. Från Vänsterpartiets sida deltar vår partiledare Jonas Sjöstedt. Arbetarrörelsen behöver stå enad i kampen för att motverka skatteflykt och kortsiktiga vinstintressen.
Jag undrar vad regeringen gör för att se till att jobb stannar i Sverige.
Håkan Svenneling (V):
För Vänsterpartiet är det tydligt att det är alldeles för billigt att lägga ned och flytta företag från Sverige, och så kan vi faktiskt inte ha det. Vi behöver skärpa lagstiftningen, tror jag. Det ska svida mer att lägga ned och flytta utomlands när man bara vill öka sin vinstmarginal. I andra länder har man lagstiftning som försvårar flytt av företag, och de anställda kompenseras i större utsträckning när flytt sker. Det finns också länder där man lagstiftningsmässigt gjort det enklare för de anställda att ta över fabriker när företag flyttar sin produktion.
Är regeringen beredd att lagstifta för att försvåra för riskkapitalister att flytta lönsamma jobb utomlands?