KBLab/rixvox huggingface dataset:
Börje Vestlund (S):
Jag kan tala om för statsrådet att enligt glädjande siffror jag fick från Venhälsan hade klamydian bland HBT-personer minskat mycket, jag tror med upp till hälften. Det finns alltså lite ljuspunkter i detta. Men det ser som sagt allvarligt ut. Det ser inte bra ut. Jag förstår att statsrådet och jag är överens om att öka testningen och om det viktiga i att man kommunicerar detta.
Problemet har varit att man kanske i synnerhet på vårdcentralerna, som ju i regel är den närmaste kontakten, tycker att detta med testning kan innebära något komplicerat - smittspårning och så vidare - som man inte har riktig kontroll över. Vårdcentralerna måste känna sig trygga. I princip ska de ta emot en patient och ha uppföljningssamtal. Jag glömde ta upp detta i mitt första inlägg.
Man slipper ju inte smittan bara för att man testar sig. Ibland tycker jag att det verkar som att en del skulle tro att livet blir bättre bara man testar sig, men det är naturligtvis inte så. Man måste också ha information och rådgivning i samband med varje testtillfälle, för att människor inte ska fortsätta ett riskbeteende.
Det jag tror är viktigast i detta är också att man nu är väldigt tydlig med detta och att man ser till att det finns ett stort nätverk så att testningen verkligen ökar. Problemet är ju att det ökar på speciella mottagningar men inte särskilt mycket på vårdcentraler. Det här måste vi ha en gemensam strategi för.
Jag betvivlar inte statsrådets ambitioner på det här området. Men jag måste säga att jag betvivlar att det händer något. Jag tror att det här är tredje gången vi diskuterar de här frågorna, och varje gång har det låtit på ungefär samma sätt. Alltid är det på gång. Det kommer. Men det har ju inte kommit, Maria Larsson!
Därför är fortfarande frågan: Vad kommer man konkret att kunna vidta för åtgärder för att varje vårdcentral ska känna sitt ansvar i detta? Lika väl som man känner ansvar för influensaepidemier och annat måste man känna ansvar för detta, för i synnerhet i vissa delar av vårt land kan detta bli lika aktuellt. Därför är det viktigt att man håller i detta.
Jag blev lite förvånad över den passiva hållning som regeringen har i den här frågan. Man tar inte detta på fullt allvar. När man börjar riva och härja lite, som i den här interpellationsdebatten, talar man om att man gör saker, men det märks ju ingenting ute i verkligheten. Det förvånar mig, Maria Larsson.
Hela tiden får man påminna och tjata, och ändå fungerar inte detta med testningen.
Börje Vestlund (S):
Jag instämmer förstås i att landstingen måste få förtroende att ta tag i frågan. Men man kan väl ändå under de senaste åren se att väldigt många landsting inte har tagit tag i den? Det är väl uppenbart.
En gång i tiden var nästan alla på topp och nästan överaktiva när det gällde att få i gång testningsverksamheten, men nu har man blivit så passiviserad att nästan ingen gör någonting.
Att landstingen nu skulle få ytterligare tid på sig att fullgöra en uppgift som de faktiskt vet att de har tycker jag är lite oansvarigt. I den här diskussionen har jag inte tagit upp något om informationskampanjer och annat. Jag tycker att det också är viktigt. Jag kommer att återkomma med en sådan interpellation. Den ligger där i min lilla interpellationshög. Jag tycker att den frågan också är oerhört viktig.
Det som är allra viktigast i frågan om att bekämpa hiv och aids är just att det finns en helhet - dels informationskampanjer, i form av både de jättestora nationella kampanjerna och mycket smala kampanjer, dels att testningen fungerar och att man också får en attitydförändring när det gäller de hivpositivas utsatthet som är väldigt påtaglig.
När man träffar hivpositiva, kanske särskilt hivpositiva med invandrarbakgrund, ser man vilken utsatthet dessa människor genomlider. Det är därför det är så viktigt att fortsätta kampen och att vara tydlig. Det är också därför jag efterlyser väldigt konkreta åtgärder från regeringen.
Börje Vestlund (S):
Återigen står vi här med bostadsministern. Som vanligt har han naturligtvis ingen skuld i att det knappt byggs några bostäder alls och framför allt att det är stora skillnader i upplåtelseformerna. Nej, bostadsministern har inte någon del av detta. Vit som snö, skulle man kunna säga att Mats Odell är i de här sammanhangen.
Alltid finns det någon annan att skylla på. Det tycker jag är det mest intressanta. Men ansvarets dag kommer, Mats Odell, var så säker! Låt mig peka på två saker som jag vill ta upp i det här sammanhanget och som är verkligt stora skillnader. Jag har en god vän som tänker utnyttja ROT-avdraget till att byta ut fönster i sin villa som byggdes någon gång i mitten av 70-talet.
Det är alldeles utmärkt. Det är ett bra sätt att använda ROT-avdraget på. Häromdagen satt jag med Sigge, min gamla ordförande i min före detta bostadsrättsförening. Det är en av Sveriges största bostadsrättsföreningar, bostadsrättsföreningen Porkala. Det är ganska dåligt med isoleringen av de 70-talsbestånd som finns där. Det är till och med så att man under åren fått tilläggsisolera ganska många fönster.
Den föreningen skulle behöva byta ut alla sina fönster men kan naturligtvis inte göra det den här gången. Man skulle behöva göra det av två skäl. För det första är det ett problem för föreningen. För det andra skulle man spara energi och man skulle kunna uppnå ett av de andra målen. Det är det mål som regeringen nu har lagt fast om energieffektiviseringen. Det tycker regeringen inte är viktigt.
Det viktiga är att de som har ett småhus kan göra detta men inte de som bor i flerbostadshus. Hur hänger detta ihop med regeringens politik där man säger att man strävar mot att det inte ska vara några skillnader mellan upplåtelseformerna? Det skulle jag gärna vilja ha svar på.
Regeringen talar också i sitt svar om några av de bostadsprojekt som man inte fick sålda. Det stämmer att det var några. Vad jag vet var det tre, fyra eller kanske fem fastigheter här i Stockholm som togs över av de tre fullkomligt stormrika stora bostadsföretagen i Stockholms stad.
Där har man sålt av bostadsrätter under många år. Det gjorde att de hade möjlighet att ta över. Detta, bostadsministern, måste väl ändå vara exempel på marginalen? Vi som stod i bostadskön i Stockholm blev naturligtvis glada när det tillfördes några hundra nya lägenheter.
Men inte kommer väl detta att hjälpa till att lösa de besvär som finns i Stockholm men även på andra håll i landet? Vi bör vara klara över den saken. När tänker bostadsministern presentera de förslag som gör att antalet bostäder kommer att öka, att bostadsköerna minskar och framför allt att det uppstår en rättvisa när det gäller boendet?
Börje Vestlund (S):
Det måste vara ganska otacksamt för den här regeringen att diskutera bostadspolitik. Man har ju gjort så väldigt lite på bostadspolitikens område. Man har snarast monterat ned bit för bit. Nu konstaterar vi att det har blivit sämre och sämre.
Om man ska prata om det som interpellationen inte handlar om, som Johan Löfstrand sade, nämligen det antal lägenheter man har byggt eller inte byggt är läget inte så konstigt med tanke på att det är lågkonjunktur. Man kan alltid sätta in åtgärder för att man inte ska törna i så hårt.
Jag tycker att det är intressant med ROT-avdragen. Varför får inte min gamla bostadsrättsförening med 835 lägenheter göra byten av fönster när min kompis som har en villa som är byggd ungefär samtidigt får göra det? Vad är det för konstig politik?
Nu tog jag bostadsrättsföreningen som exempel eftersom jag råkar känna till det fallet. Samma sak gäller för den som äger en fastighet med lika många hyresrätter i sitt bestånd. Den får inte heller använda sig av ROT-avdraget. Blir det inte lite konstigt? Har man inte missgynnat hyresrätten i förhållande till äganderätten?
Om det inte är så, förklara vilka regler som gäller.
Börje Vestlund (S):
Jag tackar för svaret. I min interpellation ställde jag två väldigt enkla frågor till Maud Olofsson. De handlade om företagen och de långa betalningstiderna. Den ena frågan var om man var beredd att ändra lagstiftningen på området. Det tar, som sagt var, tid att göra det.
Det man skulle kunna göra, inte minst på Maud Olofssons eget departement med stora beställare på Vägverket och Banverket, är att se till att inte myndigheterna använder sig av möjligheten att förhandla upp betalningstiderna och sätta små företag i en knepig situation. Vad får jag för svar? För det första får jag ett svar om EU och Small Business Act.
Det är en viktig åtgärd på många sätt, men det kommer inte de små företagen till del på ganska länge. Det kommer att ta tid att få igenom det. Fortfarande pågår ju förhandlingar om detta i EU. Det vet näringsministern lika väl som jag. För det andra får jag veta att det är en global finanskris.
Just därför är det ju viktigt med de små enkla åtgärder som jag pekar på, kanske först och främst att se till att inte myndigheterna själva utnyttjar detta. Och sedan drar man upp förmögenhetsskatten, frågorna om utlåningskapaciteten i Almi och hela köret. Det är jättebra, näringsministern.
Men jag ställde två frågor: Är man beredd att ändra lagstiftningen när det gäller betalningstiderna? Är man beredd att se till att inte våra egna myndigheter använder sig av den här möjligheten? När vi socialdemokrater träffar småföretagare är det en av de frågor man gärna tar upp med oss.
De tycker att det här är ett bekymmer. Det är inte minst våra mest namnkunniga, ofta världsberömda, svenska företag som har utnyttjat den här möjligheten under lång tid. Småföretagarna är jättetrötta på detta. De kanske inte har något val när man nu försöker pressa upp kredittiden ännu mer. Vi skulle kunna göra en insats från politiken. Det vill inte Maud Olofsson svara på.
Jag väljer att tolka detta lite mer positivt. Jag tror att det är några på departementet som inte har vetat hur man ska hantera det här som har skrivit det här ganska menlösa svaret som inte alls berör det som jag tar upp i min interpellation. Jag tycker att det är häpnadsväckande att statsrådet har släppt igenom det här svaret som inte i ett enda avseende berör de två enkla frågor jag ställde.
Andreas Norlén har kommit in i salen. Han vet säkert vad lagstiftningen heter. Det har jag glömt bort. Det är en lag som hanterar just detta. Den fråga som jag ställde är: Kan myndigheterna hjälpa till så att inte betalningstiderna blir för långa för de små företagen? Det vore en god tjänst just nu när likviditeten hos många företag inte är bra.
Jag kan hålla med näringsministern om att många av de åtgärder som hon beskriver har varit bra för likviditeten för många småföretag. Men ska det behöva gå så långt att man måste ta ytterligare lån för att stora företag, och kanske också våra svenska myndigheter, väntar med betalningen så länge att företagen är nära att gå i konkurs? Det handlade min interpellation om. Det har jag inte fått svar på.
Börje Vestlund (S):
Nej, det är väl inte ambitionen hos Socialdemokraterna. Socialdemokraterna vill naturligtvis ha en politik som passar alla människor. Även företagare ska naturligtvis gilla vår politik. Men det kanske inte är där som vi fiskar det stora antalet röster.
Men vi kan notera, om vi ska föra den typen av argumentation i denna kammare vid denna tidpunkt, att fler och fler företagare uttrycker sitt klara missnöje med den här regeringen. Det kan vi vara fullständigt klara över. Man behöver inte gå längre än att läsa hemsidorna hos företagarnas egna organisationer.
Jag har också läst utredningen, Maud Olofsson, där det framgår att genomsnittet är 27 dagar.
Men det mesta som faktureras ligger på förhållandevis låga belopp där betalningstiden oftast är tio dagar just av den anledningen att leverantören mer eller mindre sätter upp villkoren utan att reflektera särskilt över det.
Det som är problemet är framför allt våra stora namnkunniga företag. Det är där som vi har problemen och där vi också kan göra påpekanden. Jag är medveten om, precis som ministern säger, att det är ett ställningstagande i fråga om avtalsfriheten. Avtalsfriheten är viktig.
Hela vår lagstiftning, hela processen och även den här regeringens uppfattning har gått ut på att vi i dessa fall ska skydda den svagare parten så att den inte hamnar illa till i dessa sammanhang.
Jag tycker att det är en situation som uppstår för de små företagen när det gäller dessa stora ofta namnkunniga företag. Inte minst, näringsministern, handlar det om våra myndigheter som mer och mer utnyttjar denna möjlighet som avtalslagstiftningen innebär, att man förhandlar sig fram till mycket längre betalningstider.
Det vore väl en smal sak för statsrådet att åtgärda på ett relativt enkelt sätt, särskilt som ett av de största områdena där man upphandlar mycket är just inom Näringsdepartementet. Jag får ändå inte svar på frågorna. Sedan kan jag säga att det inte är så att jag inte är nöjd med svaret. Det mesta av detta är naturligtvis viktiga åtgärder. Men det är inte svar på de frågor som jag ställde.
Det är en undanflykt från näringsministern att i stället för att svara på mina frågor säga att hon valde att svara på hur man skulle kunna lösa detta på andra sätt. Jag tycker att det är en konstig argumentation från statsrådet. Jag vill återigen ställa frågan.
Om vi nu bortser från lagstiftningsfrågan, den får vi återkomma till på annat sätt, vill jag fråga: Är statsrådet beredd att se över reglerna för hur långa betalningstiderna är hos våra svenska myndigheter?
Börje Vestlund (S):
Jag är här för att debattera med näringsministern och svarar gärna på frågor från näringsministern om de här problemen. Jag inser att det är komplicerade frågor där det gäller att göra avvägningar. Just därför ställer jag frågorna som jag gör. Det handlar inte om att omgående ändra lagstiftningen. Nej, det tror jag inte är så enkelt.
Just därför frågar jag om våra svenska myndigheter och vad som skulle kunna göras, men jag är jättetacksam här. Innan jag går vidare vill jag bara säga att jag inte tror att det hjälper småföretagare som har problem med likviditet och annat att det ska behövas en domstolsprövning för att få en faktura hanterad på ett bättre sätt än de 90 dagarna.
Ärligt talat tror jag inte att småföretagare har en sådan likviditet i sin kassa. Men det är möjligt att detta i ett slags allmän värld där nyliberala idéer får växa är det bästa sättet att hantera den här typen av frågor.
Nej, slutligen får jag väl konstatera att det inte finns något intresse hos regeringen för att lösa denna förhållandevis enkla fråga, utan det viktigaste för den här regeringen är att sänka skatter och att tala om att man har vidtagit en del åtgärder som i framtiden kanske kommer som Small Business Act. Vi vet inte riktigt när det där kommer och när det är färdigförhandlat.
När det gäller Almi Företagspartner och utlåningskapaciteten gick det mesta när man höjde där faktiskt åt till de stora företagen, inte till de små företagen. Vi kan konstatera att det på punkt efter punkt finns brister i det som regeringen säger i det är svaret. Jag har valt att inte kritisera svaret utan att försöka få svar på mina frågor. Det har jag inte fått. Som sagt: Jag svarar gärna på frågor, men då vill jag ha dem från näringsministern.
Börje Vestlund (S):
Jag ber att få tacka för svaret. Nu står Maud Olofsson och jag här igen och har vår årliga debatt om regelförenklingar. Det är trevligt att diskutera med näringsministern, i synnerhet när det gäller en fråga som både hon och jag är djupt engagerade i. Tyvärr går det inte så bra för näringsministern i just den här frågan. Före valet var detta en väldigt viktig och en prioriterad fråga för Maud Olofsson.
Sedan tillträdde hon som näringsminister. Därefter tar det två år att få den här organisationen på plats. Hur snabbt denna organisation kan arbeta för att minska regelbördan i företagen kan vi bara sia om, för vi har inte sett något sådant resultat. När mätningen gjordes hade organisationen inte riktigt kommit på plats.
Då är det lite svårt att veta vad som kommer att hända. Man säger att det är första gången som regelbördan minskar eller har varit oförändrad.
Snälla näringsministern, jag är ingen statistikexpert eller matematikanalytiker, men så här ser det siffermässigt ut: För 46 procent har kostnaderna för regelbördan ökat. För 36 procent har kostnaderna för regelbördan minskat. För 18 procent är det oförändrade kostnader efter de regelförslag som lagts fram.
Enligt mitt sätt att se detta är 46 procents ökning faktiskt mer än 36 procents minskning. I övrigt var det ju oförändrat. Visst har det gått lite grann framåt. Problemet är dock att ett antal regler i det här fallet, fru talman, borde ha minskat. Regelbördan ska ju minskas med 25 procent.
Men i år har den inte minskat med en enda procent. Inte heller förra året eller året dessförinnan var det någon minskning. Man har skyllt på de personalliggare som infördes bland annat i hotell- och restaurangbranschen - jag borde vara väldigt påläst i just den frågan; jag beklagar. Jag konstaterar att det genomfördes år 2006.
Det innebär att det inte kan ha gett resultat år 2007 då regelbördan ökade med 63 procent. Kostnaden borde ha kommit år 2006, eftersom det infördes den 1 januari 2006. Det är ett konstigt resonemang, som det har varit många gånger i debatten.
Jag kan tycka att det visst är fasligt kul att så att säga knocka Maud Olofsson på hennes egen planhalva med detta resonemang. Det är jättekul. Men det jag är oroad för är småföretagens villkor. Hela tiden ökar regelbördan för företagen, inte minskar någonting.
Jag ska erkänna att det här inte var vår bästa gren heller. Vi sade också att vi skulle minska med 25 procent, och vi klarade inte av det. Maud Olofsson har sagt 2006, 2007 och 2008 att den ska minska. Nu 2009 säger hon det igen, men ingen gång har regelbördan minskat. Det är det här som är bekymret, Maud Olofsson.
Vi sätter upp mål, vi har planer och allt möjligt, men regelbördan minskar inte. Flera saker har hänt. Man stiftar nya lagar. Fjärrvärmelagen är en lag som Maud Olofsson själv föreslog men som ökade regelbördan ganska rejält för energiföretagen. Jag kan återkomma med flera exempel i mitt nästa inlägg.
Börje Vestlund (S):
Mycket av det Maud Olofsson nämnde här på slutet är åtgärder och utredningar som påbörjades av den förra majoriteten, till exempel förändringar i plan- och bygglagen, miljöbalken. Vi arbetade med dessa när det visade sig att det var extremt krångligt inte minst för företagen. Mervärdesskatten är en annan sådan sak som vi har varit överens om.
Visst är det många saker som har hänt, det förnekar jag inte på något sätt. Men hur ska man komma upp i det här? Det är praktiskt taget bara några månader kvar innan man måste ha nått målen. Ibland är det lätt att säga att man har hela mandatperioden på sig. Det låter jättemycket med en hel mandatperiod.
Men nu börjar mandatperioden gå mot sitt slut, och man har inte hunnit så långt. Hittills har det inte varit ett enda år då nettot av regelbördan har varit positivt. Jag håller med om att det är jätteviktigt att vi arbetar på EU-nivå.
Därför blev jag extra ledsen i dag när vi fick den faktapromemoria som vi fick i näringsutskottet och som visar att det minst sagt går trögt i EU-systemet. Där borde vi gemensamt kunna göra betydligt mer. Där pratar vi inte om 600 åtgärder som föreslagits, och så har man genomfört 170 - så tror jag att näringsministern sade.
Där är fråga om att man har föreslagit ett hundratal och har genomfört ett tjugotal. Det är naturligtvis beklagligt, och där måste vi förmodligen göra mycket mer. Maud Olofsson menar att det inte var så bra med Simplexgrupper, vi måste ha ett mer strukturerat sätt, vi har mätningar, statssekreterargrupper och konsekvensutredningar.
Men frågan måste ställas, Maud Olofsson, varför man för 2008 inte lyckats klara av att faktiskt nå någon liten ynka procent i nettominskning.
Jag säger inte att man skulle ha klarat hela eller halva målet, men man måste åtminstone komma på rätt väg. I stället har bördan ökat. Jag får väl försöka tro näringsministern när hon säger att det här ska gå bra med den här arbetsmetoden.
Men en tanke slår mig: Det kanske är fel metod vi alla använt, det kanske är andra metoder vi måste fundera över på politisk nivå, där vi måste vara överens om vilka tag vi ska ha i dessa frågor. Såvitt jag förstår är hela riksdagen överens om att vi ska minska regelbördan för företagen med 25 procent.
Jag skulle slutligen vilja ställa frågan till näringsministern: Hur lång tid kommer det att ta innan vi faktiskt ska kunna få se den första mätningen med positiva resultat, där vi ser att nu minskar regelbördan, inte att det är en mindre ökning än i fjol utan faktiskt minskar?
Näringsministern måste hålla med om att det är lite ledsamt att behöva höra mig här varje år med samma argumentation i en fråga som var så stor och viktig för näringsministern, inte minst i valrörelsen.
Börje Vestlund (S):
Jag kan nämna en av de åtgärder som vi vidtog som var mer eller mindre revolutionerande för många företag. Det var de förenklingar vi gjorde när det gäller att göra deklarationen för småföretagare till skattemyndigheterna. Det var en sak som vi försökte förenkla så mycket som det över huvud taget gick. Jag välkomnar det här med statistiken, för detta har varit en återkommande sak i debatten hela tiden.
Det är jättebra att man har kommit en bit på vägen när det gäller det här. Jag kan hålla med om att ni har gjort en del saker som har varit bra, och en del har vi varit emot. Men det finns också en väldig massa nytt regelkrångel som ni har infört. Vi ska inte föra någon debatt om hushållsnära tjänster nu. Men det är ett sådant exempel. Man kan tycka vad man vill om själva lagstiftningen, men detta är ett exempel på att man krånglar till regelbördan för just småföretag rätt så rejält.
Det är ju inga stora företag som tillhandahåller hushållsnära tjänster. Ett annat område är det här med intyg från föräldrar som är lediga för vård av sjukt barn. Jag tror inte att det var ett sätt att försöka krångla till det för företagen, utan man införde det av ett annat skäl. Ett stort antal fristående förskolor måste ägna sin tid åt det här i stället för att ägna sig åt sin kärnverksamhet.
Detta är två exempel, och jag skulle kunna ta fram ännu fler, där regeringen har bidragit till att öka regelkrånglet för företagen. Jag tycker att detta är beklagligt. Jag hade hoppats att vi kunde ha stått här i dag och sagt så här: Det går åtminstone åt rätt håll. Hur fort kommer processen att gå?
Men jag får upprepa den debatt jag förde med Maud Olofsson förra året, och jag misstänker att jag får göra samma sak nästa år, fru talman.