KBLab/rixvox huggingface dataset:
Oscar Sjöstedt (SD):
Jag är inte emot 5 000 nya jobb var de än dyker upp, men jag är emot ineffektiva och kostsamma subventioner. Där borde vi egentligen nästan kunna vara ense. Jag går tillbaka till ursprungsfrågan. Varför vänta till nästa val? Här har vi all möjlighet i världen att stoppa detta innan det ens kommer på plats.
Varför låta det komma på plats nu, vänta ett år och sedan kanske ha möjlighet att ta bort det om lite drygt ett år? Jag fattar inte. Resonemanget håller inte riktigt. Ledamoten Källström kan rimligen inte se det som sin uppgift att hjälpa regeringen att lotsa igenom dess politik med hänvisning till något regelverk. Resonemanget håller inte.
Om det finns något regelverk som hindrar Emil Källström att driva den politik han egentligen vill - herregud, då ändrar vi det regelverket! Det här är Sveriges riksdag. Det är rimligen vi som bestämmer vilka regelverk vi ska lyda under. Ni och era kompisar var beredda att sparka ett gäng statsråd på grund av en flygskatt. Hur rimmar det med regelverket? Det rundar ju hela regelverket.
Nu gjorde ni aldrig det, för Centerpartiet fegade ur när det väl blev skarpt läge. Men ni var beredda att göra det. Ni var beredda att sparka ett gäng statsråd på grund av en skattehöjning. Men ni kan tydligen absolut inte i utskottet rösta nej till en skattehöjning i en proposition. Resonemanget håller inte. Det kan rimligen inte vara oppositionens, vare sig Emil Källströms eller min, uppgift att hjälpa regeringen att lotsa igenom sin politik.
Jag köper inte det resonemanget. Det står såklart Centerpartiet fritt att tolka regelverket som de vill, men jag kommer att göra tydligt för både mina egna och era väljare hur ni agerar i frågan så får vi se vad de har att säga om saken.
Oscar Sjöstedt (SD):
Finansministern har helt rätt - vi sänker skatten. Vi sänker skatten för främst låg- och medelinkomsttagare, småföretagare och pensionärer, i den storleksordningen. Jag tycker att det är en klok skattepolitik. Där är vi inte överens, men det är okej. Men det var inte främst det jag ville prata om. Jag vill prata om ett beslut som man tog i den här kammaren 2013.
Då bestämde man att människor som vistas illegalt i Sverige ska ha rätt till skattefinansierad sjukvård och tandvård samt rätt till skattefinansierad skola och utbildning. Vi var emot, Socialdemokraterna var för.
Några år senare, i början av 2016, förra året, klargjorde den dåvarande inrikesministern att vi skulle behöva utvisa uppemot 80 000 människor från Sverige därför att de fått avslag på sin asylansökan och därmed befann sig i landet illegalt. Jag har två frågor med anledning av detta.
Hur har det gått med de här 80 000 utvisningarna? Hur långt har ni kommit? Det är fråga nr 1.
Fråga nr 2: Tycker finansministern att det finns en målkonflikt när vi har vissa myndigheter som gör allt de kan för att få de här människorna att stanna kvar i landet trots att de inte har rätt eller tillstånd att stanna, medan vi har andra myndigheter som har till uppgift att verkställa dessa utvisningar eller avvisningar?
Finns det en målkonflikt mellan de två linjerna?
Oscar Sjöstedt (SD):
Frågan kvarstår. Hur har det gått? Nu har det gått nästan två år. I januari 2016 sa inrikesministern att 80 000 skulle behöva utvisas ur landet. Nu är det november 2017. Hur långt har man kommit? Vilka åtgärder har man vidtagit? När planerar man att vara färdig?
Bedömer man det här som prioriterat, eller är det inte särskilt viktigt? Måluppfyllelsen är det lite sisådär med. Vilka ytterligare åtgärder planerar man att vidta? Jag delar inte finansministerns bild att vi nu skulle ha ett mer "normalt" mottagande.
Sverige ligger fortfarande i den absoluta toppen, både jämfört med våra nordiska grannländer och i förhållande till EU-genomsnittet. Man kan tycka att det är normalt eller inte, men jag vill i alla fall lyfta fram detta. Hur går det? 80 000 människor skulle utvisas för att de befann sig i landet illegalt, det vill säga utan tillstånd. Hur långt har man kommit?
Oscar Sjöstedt (SD):
Jag delar inte, kanske inte helt förvånande, bedömningen att det skulle röra sig om orealistiska besparingar. Vi gör stora besparingar - det är helt riktigt - men jag är lite förvånad över att få en replik från just Moderaterna om vår kritik mot regeringens arbetsmarknadspolitik. Det är lite förvånande. Det är därför jag söker efter orden här. Jag var inte riktigt beredd på detta, för jag trodde att vi var lite mer på samma bana.
Arbetsmarknadspolitiken har varit enormt kostsam. Jag tror att vi delar den bedömningen i grunden. För mig hade den gärna fått kosta ganska mycket pengar om den hade levererat resultat i slutändan. Problemet är att den inte gör det. Om man tittar på alla program som vi har - etableringsuppdrag och så vidare - kan man se att det är en oerhört liten del av dem som deltar i dem som hamnar i ett riktigt jobb efteråt.
Jag tror att siffran är någonstans kring 5 procent. Hade siffran varit 85 eller 90 procent hade det gärna fått kosta pengar, men nu är den alltså bara 4, 5 eller 6 procent - någonstans där, men jag ska inte svära på det. Med detta som motiv gör vi stora besparingar. Jag tycker inte att det är orealistiskt. Jag tycker att vi ska lägga ned Arbetsförmedlingen sådan den ser ut i dag. Jag skulle gärna sätta mig ned med Elisabeth Svantesson och hennes kollegor och diskutera detta. Det finns ju en majoritet för den politiken i den här kammaren.
Ska vi genomföra detta under nästa mandatperiod kommer vi att behöva samla en majoritet för det. Jag skulle gärna vilja diskutera detaljformerna för detta. Jag tycker att vi ska lägga ned Arbetsförmedlingen. Jag tycker att vi ska lägga ned majoriteten av de program som bara kostar pengar och inte levererar i slutändan. Jag trodde att vi var eniga där, men det verkar som om vi kanske inte är det, tyvärr.
Oscar Sjöstedt (SD):
Nu får vi lugna ned oss lite grann. Elisabeth Svantesson påstår att vi gör det mindre lönsamt att jobba. Vi gör ju en massiv skattesänkning med 20 miljarder kronor på just arbetsinkomster för att göra det mer lönsamt att jobba. Det är alltså 20 miljarder i skattesänkningar för främst låg- och medelinkomsttagarna. För dem som också betalar statlig skatt blir det en mindre summa. Detta ska göra det mer lönsamt att jobba.
Jag förstår inte var Elisabeth Svantessons slutsatser kommer ifrån över huvud taget. Jag köper inte påståendet att skattefinansierade anställningsformer - kalla dem instegsjobb, nystartsjobb eller något annat - är det mest effektiva. Jag tror att det effektivaste är att satsa på småföretagen, för det är de som anställer. Då gör vi det billigare att anställa genom att sänka arbetsgivaravgiften. Vi gör det, och då får vi fler jobb. Då får vi också riktiga jobb. Då slipper vi dessa skattesubventionerade låtsasjobb.
Jag är helt övertygad om att det är mer effektivt än att lägga skattebetalarnas pengar på att subventionera låtsasjobb. Det är jag helt säker på. Formerna för det som ni kallar för etableringsjobb eller inträdesjobb och som vi kallar för lärlingsjobb är vi inte helt överens om, men jag tror att det ändå skulle gå att få en majoritet här i kammaren för en sådan reform. Det tror jag också skulle spela en stor roll.
Sedan tycker jag på allvar att vi ska göra något åt Arbetsförmedlingen. Det är en dysfunktionell myndighet. Det är en koloss som kostar tiotals miljarder varje år och inte levererar i slutändan. Den ordningen kan vi inte ha. Vi måste ha mer respekt för skattebetalarnas pengar. I andra länder har man gjort olika typer av reformer av sina respektive arbetsförmedlingar, och vi vet att de har slagit ganska väl ut. Vi kan lära av andra, titta på deras exempel och öppna för flera aktörer.
Jag tror att sådana saker är betydligt effektivare än dessa skattesubventionerade låtsasjobb.
Oscar Sjöstedt (SD):
Jag kan inte låta bli att begära replik. Det var länge sedan vi hade en EU-diskussion. Du och jag satt faktiskt så sent som i går på samma sammanträde, Emil Källström. Vi hade överläggning med ett par statssekreterare från regeringen med anledning av att EU-kommissionen har presenterat sitt förslag till så kallad långtidsbudget.
I det förslaget tycker de, från deras sida, att det är en jättebra idé att den svenska EU-avgiften ska öka med 15 miljarder kronor årligen. Jag tycker att det är en dålig idé. Där har du en del av svaret på din fråga i ditt anförande. Det kostar pengar. Sverige är en av de enskilt största nettobidragsgivarna.
Vi betalar alltså först en stor summa pengar, som ska växa ytterligare om EU-kommissionen får som den vill, och sedan får vi tillbaka en liten slant i andra änden. Det är en ganska dålig affär för det svenska folket. Det är ett delsvar på frågan. Det går djupare än så, för detta är såklart mer komplext. Vi kan titta på ett land som Norge.
Jag vet inte hur bilden av Norge är. Är det att folket står på ruinens brant, att det är svält, farsoter och total misär och att landet fullständigt håller på och kollapsar? De betalar ju en betydligt mindre avgift än vad vi gör för att vara anslutna till EES, inre marknaden.
Men de har i övrigt obegränsad och lika fri handel med EU-länderna som Sverige har. Jag vet inte om Norge är mardrömslandet, som man tänker på i första hand. Det gör inte jag i alla fall.
Oscar Sjöstedt (SD):
Det är helt riktigt: Vi har röstat om EU-medlemskapet en gång för 20-25 år sedan. Men det EU som vi ser i dag är inte riktigt samma sak som vi såg när Sverige gick till folkomröstning, vilket skulle motivera att man tittar på det en gång till. EU inrättades i grund och botten som ett frihandelsområde. Det var väldigt bra.
Hade man bara kunnat fortsätta med det, det vill säga att ha en handelsunion, ett frihandelsområde, utan att lägga på hela den här ambitionen att också bygga en politisk union och en överstatlig politisk federation, hade varken jag eller mitt parti haft några invändningar. Men det finns de som drar åt ett annat håll. Hade man hållit kvar grundidén och behållit EU som ett frihandelsområde hade jag sett väldigt positivt på det. Det gäller även mitt parti.
Vi är dock väldigt kritiska mot de tendenser och krafter som strävar mot en överstatlig politisk union som ska ha mer och mer att säga till om, medan vi folkvalda ledamöter av Sveriges riksdag ska ha mindre och mindre att säga till om. Det är en utveckling som jag är kritisk mot. Ledamoten Källström säger att han tycker att det är en sund princip att vi har en omfördelning i EU. Jag tycker att det är en väldigt osund princip.
Jag tycker att det är väldigt osunt att ta pengar från de svenska skattebetalarna och ge dem till andra stater. Det tycker jag inte är att respektera de svenska skattebetalarna. EU-budgeten har svällt och svällt. Nu vill man att den ska svälla ännu mer, medan jag vill att den ska minska till det absolut minimalistiskt nödvändiga.
Hela idén om omfördelning, det vill säga att vi tar pengar från svenska skattebetalare och ger dem till andra stater, ska bort. Jag tycker att det är osunt.
Oscar Sjöstedt (SD):
Jag tänkte delvis fortsätta det replikskifte jag var involverad i med ledamoten Källström alldeles nyss, men inte främst med fokus på EU ja eller nej eftersom den frågan är lite mer komplex. Vid gårdagens sammanträde i finansutskottet överlade vi om förslaget till långtidsbudget som EU-kommissionen presenterade för någon månad sedan.
Kommissionen vill höja Sveriges EU-avgift med motsvarande 15 miljarder kronor årligen. Jag vill gärna få lite klarhet. Som svensk skattebetalare reagerar man instinktivt mot ett sådant genuint dåligt förslag. Men när jag har tagit del av nyheterna, som man ibland läser, framgår det att Liberalerna gör en helt annan analys.
Jan Björklund säger att avgiften är motiverad, att Liberalerna är beredda att investera mer i EU. Jag undrar ändå om det inte har gått en säkring i det liberala proppskåpet. Är det höjden av svensk liberalism år 2018 att öka beskattningen av de svenska medborgarna för att ge mer pengar till en icke folkvald överstatlig institution?
Har jag rätt eller fel? Har jag förstått fel? Vad är Liberalernas syn på EU-kommissionens förslag till långtidsbudget? Ställer man sig bakom avgiftshöjningen med 15 miljarder kronor per år, eller gör man det inte? Om man är för mer överstatlighet, mer federalism och mindre demokrati, varför måste det i så fall nödvändigtvis vara så dyrt som möjligt?
Jag kan komma på tusen saker som jag hellre skulle prioritera än en ökad EU-avgift.
Oscar Sjöstedt (SD):
Självklart finns den kopplingen. Det är fullständigt uppenbart. Vi ska till att börja med ha klart för oss att våra största handelspartner är Tyskland, Norge och USA. Två av dem är inte med i EU. Men det var en parentes. Självklart finns en koppling. Men hur den kopplingen i sig finns till en ökad svensk EU-avgift med 15 miljarder kronor fattar jag ärligt talat inte. Den går mig helt förbi.
Ledamoten Källström var tidigare inne på den stora omfördelningen. En stor del av pengarna går inte till forskning och utveckling och sådant som eventuellt hade varit bra, utan det är fråga om omfördelning från de något rikare staterna till de något mindre rika staterna. Den stora delen av EU-budgeten är en stor omfördelning från stater till andra stater.
Det är något vi är kritiska mot. Där skulle jag vilja höra vad Liberalernas syn är. Om man minskar den stora omfördelningen, vilket vi vill, kan man även minska EU-budgeten. Om man minskar EU-budgeten minskar man också Sveriges EU-avgift. Måhända skulle jag bli lite mindre negativ och skeptiskt inställd till hela projektet om det blev lite billigare.
Jag skulle vilja höra Liberalernas syn på den stora omfördelningen i majoriteten av EU-budgeten. Ska vi satsa pengar på forskning och utveckling inom EU? Det kan jag leva med. Liberalerna har varit tydliga med att det är viktigt att Sverige går med i bankunionen. Det innebär i förlängningen att svenska skattebetalare kommer att behöva stå som garant för krisande banker i andra länder.
Våra banker är stabila och klarar sig bra i stresstester. Grekiska och italienska banker - not so much. Varför ska svenska skattebetalare behöva täcka upp för dem?
Oscar Sjöstedt (SD):
För bara någon vecka sedan röstade Socialdemokraterna igenom en amnesti, det som lite allmänt kallas för flyktingamnesti. Det är givetvis helt missvisande, eftersom flyktingstatusen för den grupp människor som berörs av amnestin har prövats i vedertagen ordning av ansvarig myndighet. Man har där gjort bedömningen att skyddsbehov saknas.
Det rör sig därför i tangentens riktning rent definitionsmässigt inte om flyktingar. Det är 9 000 vuxna män utan skyddsbehov. Eller fel av mig: 6 promille är faktiskt kvinnor. Det är bara 99,4 procent män. Nästan 9 000 vuxna män utan skyddsbehov har alltså beretts uppehållstillstånd i landet. Eftersom det är en så pass kostsam affär för de svenska skattebetalarna var ärendet tvunget att beredas i form av en ny budget.
Jag kan konstatera att i Socialdemokraternas Sverige är ett nej liktydigt med ett ja, vilket är olyckligt på väldigt många plan. Jag kan också konstatera att pratet om ordning och reda i migrationspolitiken är just prat. Det jag undrar är hur i hela friden man prioriterar. Det är 3 miljarder kronor av skattebetalarnas pengar som nu går till spillo. Det är dessutom förmodligen en siffra i underkant.
Låt mig slippa det infantila argumentet att vi har råd med både och. Allting har alltid en alternativkostnad. Det är någonting som vi vet med total säkerhet. I min värld finns det säkert tusen saker som är högre prioriterade än detta: garantipension, bostadstillägg, polisen, offentliganställdas villkor, a-kassan, you name it.
Hur prioriterar man egentligen?
Oscar Sjöstedt (SD):
Socialdemokraterna är duktiga på att ge med ena handen och ta med den andra. Jag får höjt barnbidrag, och jag har inget behov av det. Det är helt onödigt. Det är bättre att stärka de grupper som har en svagare ekonomi och rikta in sig på sådant som träffar dem som har en svag ekonomi. Det gäller inte minst bostadsbidraget. Det är mycket effektivare ur fördelningssynpunkt. Jag har inget som helst behov av 200 kronor mer i månaden. Det är helt bortkastade pengar för skattebetalarna.
Rikta in er på dem som har en svagare sits i stället! Jag tror att vi kan vara ganska beredda på att det kommer att bli en minusaffär. Empirin och forskningen talar sitt tydliga språk, dessvärre. Men för all del, vi kan väl hålla tummarna. Det kanske funkar bättre den här gången. Ingen skulle bli lyckligare än jag om det blev så. Det talas om ordning och reda i migrationspolitiken.
Förra året, 2017, gavs det 135 000 uppehållstillstånd i Sverige. Är det hållbara volymer? Jag är rätt säker på att det inte är det. Jag har tidigare frågat finansministern om utvisningen av de människor som vistas i landet illegalt. Det är något som den tidigare inrikesministern sa att vi behöver komma till rätta med. Det är ungefär i storleksordningen 80 000 människor. Jag har inte fått något bra svar.
Vi kanske har en uppdatering på den siffran nu med hur långt man har kommit i det arbetet. Är det korrekt att jag ska tolka finansministern som att det är en lagstiftning som ska ligga kvar? Det är ingenting som Socialdemokraterna har för avsikt att riva upp även i en situation som vi får den 9 september, när Miljöpartiet ramlar ur den lagstiftande församlingen, utan det är en lagstiftning som ska ligga kvar. Är det korrekt uppfattat?
Oscar Sjöstedt (SD):
Det jag förhåller mig till när vi nu landar tydligt i Sverigedemokraternas syn på hela den här frågan är det beslut som Sverigedemokraterna tog på den valkonferens som vi hade i mars 2014. Detta är det kontrakt som vi har slutit med väljarna som lade sin röst på oss i valet. Där är det ganska uppenbart och tydligt att det är den linje som jag här redovisar.
Möjligen har vi nu en något mer konkretiserad linje. Men linjen är densamma; den har inte ändrats på något sätt. Det har alltså inte hänt någonting. Jag tror att när ledamoten Karlsson tänker på vinstbegränsning ser han Ilmar Reepalu-utredningen framför sig, att det bara kan ske på det sättet. Det går ju att uppnå en begränsning av de faktiska vinsterna på väldigt många sätt.
Det här är förmodligen det sämsta. Att införa ett vinstförbud som avvecklar alla privata verksamheter är förmodligen det sämsta sättet att uppnå en begränsning av de vinster som kan uppstå i privata aktiebolag som är verksamma inom välfärdssektorn. Det bästa sättet, och det som vi föreslår, är att ha väldigt höga krav på verksamhetens innehåll. Då begränsas vinsterna.
Om man uppfyller de höga krav som vi som politiker borde ställa och ändå gör en vinst har jag inga problem med det. Man kan alltså uppnå samma sak på lite olika sätt. Jag sa inte att detta är det minst genomtänkta förslaget. Jag sa att det är det minst genomtänkta förslaget undantaget det betänkande som vi ska debattera härnäst, nämligen om afghanamnestin för fullvuxna män. Men det kommer senare. Jag skulle också vilja säga några ord om betygsinflation.
Men jag tror inte att jag hinner med det, så jag återkommer i nästa replik.
Oscar Sjöstedt (SD):
Niklas Karlsson kan få läsa upp precis hur många citat han vill som är vidkommande - eller totalt ovidkommande, vad det verkar. Vi hade en lång diskussion på vår valkonferens i mars 2014 och landade i en linje i den här frågan, och det är den linje som gäller. Den har inte ändrats. Det är inte så. De flesta har internet. Google is your friend - go nuts!
Niklas Karlsson påstår att vi inte har folket med oss i denna fråga. Det har vi visst. Enligt de senaste opinionsmätningarna är det en minoritet av väljarkåren som stöder regeringens lagförslag. Det beror också lite på hur man ställer frågan. Frågar man "Vad är viktigare, regeringens förslag eller att behålla valfriheten?"
svarar alla partiers sympatisörer utom kommunistpartiets att det är viktigare att behålla valfriheten. Frågar man "Är det rimligt att privata bolag inom välfärdssektorn har en avkastning i nivå med tjänstesektorn i stort?" svarar en majoritet av våra sympatisörer och en majoritet av hela väljarkåren ja. Så är det.
Svenska folket tycker om valfrihet. Socialdemokraterna och regeringen gör det uppenbarligen inte. Det är det denna fråga handlar om, valfrihet kontra monopol. Vi värnar valfriheten, och vi gör det tillsammans med allianspartierna, vilket vi är tacksamma för. De båda regeringspartierna och Vänsterpartiet förordar monopol. Så enkelt är det.
Oscar Sjöstedt (SD):
Har svensk skola blivit bättre? Det frågade sig statsrådet Shekarabi med anspelning på hela den här debatten. Vad jag känner till är statsrådet tämligen högutbildad och borde rimligen kunna förstå skillnaden mellan korrelation och kausalitet. Korrelation implicerar inte kausalitet. Det tillstånd vi har i den svenska skolan har helt andra förklaringar, inte minst Socialdemokraternas vanstyre av densamma.
En minoritet av hela väljarkåren stöder det här förslaget. En majoritet av väljarkåren är överlag emot regeringens förslag. Våra väljare har vi på vår egen sida - därvidlag är jag inte ett dugg orolig. När man ställer frågan om det här som vi nu har pratat om i några timmar lite mer nyanserat och formulerar den så här: Är det viktigast att begränsa vinsterna eller är det viktigast att bibehålla valfriheten?
svarar en majoritet av samtliga partiers sympatisörer - kommunistpartiet undantaget, för de struntar i kvalitet och vill bara bli av med allt som är privat - alltså såväl Sverigedemokraternas som Socialdemokraternas sympatisörer, att det är viktigast att behålla valfriheten. Så är det. Vi har 340 000 barn och ungdomar som inte kommer att ha en skola att gå till om regeringen skulle få igenom det här.
Blickar vi framåt kommer det att vara 400 000 fler unga i åldrarna 0-19 år om tio år. Det är mer än dubbelt så många kvinnor som män som driver företag inom välfärdssektorn. Frågar man lärarna som jobbar vid fristående skolor säger en majoritet av dem att de inte vill gå tillbaka till den kommunala skolan.
Jag har alltså två frågor: Hur ska kommunerna klara det här om tio år, med 400 000 fler unga, om man börjar avveckla välfärden som regeringen vill? Och - seriöst - vad har Socialdemokraterna emot kvinnliga företagare och kvinnlig företagsamhet? Jag begriper det inte.
Oscar Sjöstedt (SD):
När det gäller kommersialisering säger jag: absolut. Det som jag tror att den svenska skolan fortfarande lider av är kommunaliseringen av skolan. Det var lite före min tid egentligen. Men det problemet borde vi adressera. Det har vi tyvärr inte stöd för här i kammaren än, men några partier kanske ändrar sig i den frågan.
När det gäller rimlig avkastning har ni i praktiken lagt fram ett förslag, Ardalan Shekarabi, där rimlig avkastning sätts till 0 procent. Den effekten får det här förslaget i praktiken, eftersom ni har lagt fram ett så konstigt förslag. När man pratar om vinster är det normala att prata om rörelsemarginal. Det normala brukar vara att ställa det i relation till omsättning. Men ni har använt ett begrepp som nästan ingen använder när man pratar om sådana här saker: operativt kapital.
Men i tjänstesektorn är operativt kapital jättelågt, eftersom man inte har tunga och dyra inventarier. Det man har som är värdefullt är personal. Och personalens operativa kapital bokförs som noll. I praktiken är lagförslaget ett vinstförbud. Den rimliga avkastningen sätts till 0 procent. Det är klart att ingen företagare vill investera tid, energi och pengar om ett statsråd säger att den rimliga avkastning man kan förvänta sig är 0 procent eller kanske 0,2 procent.
Det är ganska komplex materia, men om vi kokar ned det blir effekten av ert förslag att de privata inslagen försvinner och man får ett offentligt monopol. Vi föredrar valfrihet. Det har ett egenvärde. Om man är besviken på det kommunalt drivna äldreboendet eller den kommunala skolan kan man välja bort dem. Det gäller inte bara eleverna och de äldre. Det gäller löntagarna också.
En majoritet av dem tycker att det är viktigt att det finns flera arbetsgivare att välja mellan.