KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Hirvonen (MP):
Också jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. Det här är ett förslag om ökade möjligheter att resa inom EU med nationellt identitetskort.
Det är en harmonisering där Sverige anpassar sina regler till EU:s regler och där vi helt enkelt gör det smidigare och enklare för svenska medborgare att resa inom Europeiska unionen. Bara för några dagar sedan träffade jag en kollega i Kroatien. Kollegan hade glömt sitt pass och upptäckte detta när han skulle gå på planet på Arlanda.
Med den nya lagstiftningen kommer det att räcka att ha med sig sitt nationella identitetskort i plånboken för att få kliva på det planet.
Nationella identitetskort, herr talman, är inte avsedda att fungera som resehandlingar utan är i huvudsak till för att människor ska kunna styrka att de är svenska medborgare och unionsmedborgare och att de därmed har rätt att fritt röra sig inom Europeiska unionen. Det är bra att Sverige tar det här steget.
Det har i den här debatten diskuterats huruvida detta skulle göra det enklare för rymlingar från svenska fängelser att ta sig från Sverige och vidare ut ur Europa.
Men faktum är, vilket framgår tydligt av regeringens proposition och justitieutskottets betänkande, att den faktiska möjligheten att göra detta inte påverkas av det här förslaget.
Redan i dag är det, så att säga, lika svårt eller enkelt att ta sig från Sverige, via EU-länder, ut till icke-Schengenländerna.
Det tycker jag är ett skäl att fundera på om det är värt, såsom Sverigedemokraterna vill, att lägga statens resurser på att förändra systemen med nationella identitetskort eller om det i själva verket mest är symbolpolitik.
Jag lutar åt det senare, och jag delar mina kollegor Sanne Erikssons och Anders Hanssons bild av att vi ska fokusera våra resurser till brottsbekämpande verksamhet som faktiskt får effekt och inte ägna oss åt att införa regleringar bara för att det känns som att det inte kostar något.
Det är ett faktum att statens resurser är begränsade, och vi ska använda dem så effektivt som möjligt.
Annika Hirvonen (MP):
Nackdelen är att vi då skulle lägga en massa resurser på att förändra ett system på ett sätt som inte ger några fördelar. Det tycker jag är slöseri. Det är slöseri med våra begränsade, gemensamma resurser som borde användas på ett så effektivt sätt som möjligt för att bekämpa brott.
Faktum är att det förslag som Kent Ekeroth framhärdar i inte skulle minska möjligheterna för dem som har rymt från ett fängelse att ta sig ut i Europa.
Tyvärr är det i dag inte hundra procent möjligt att hindra detta, men vi ska inte lägga resurserna på något som inte minskar den möjligheten när vi kan lägga dessa resurser på något som faktiskt minskar möjligheten. Om Kent Ekeroth tror att det inte kostar något att göra om ett helt system för utfärdande av nationella identitetskort tror jag att han är något naiv.
Annika Hirvonen (MP):
Om man läser vidare i propositionen kan man också läsa om regeringens svar på det remissyttrandet, där det tydligt framgår varför det inte blir enklare att ta sig vidare än så som det ser ut i dag. Redan i dag är det möjligt att ta sig till ett Schengenland och därifrån vidare med ett nationellt id-kort. Det är ju de svenska reglerna som inte stämmer överens med resten av EU.
Den enda skillnaden skulle vara att det inte blir lika lätt att ta ett direktflyg till något av de här länderna, men redan i dag kan du promenera över gränsen till Danmark och göra det därifrån. Därför blir det ingen skillnad. Därför blir det ingen fördel med det förslag som Sverigedemokraterna anför.
I stället ska vi fokusera våra insatser till exempel på att stärka det gemensamma arbetet mot grov organiserad brottslighet inom Europeiska unionen. Och även om det inte handlar om hundratals miljoner utan om en 1 miljon eller 10 000 kronor så tycker jag att vi ska använda dessa 10 000 kronor på det som faktiskt fungerar. Det som Sverigedemokraterna föreslår gör inte det.
I grunden har vi väldigt olika syn på det europeiska samarbetet och på den fria rörligheten generellt, där vi är sju partier i Sveriges riksdag som tycker att det är positivt att människor kan röra sig mellan länderna, som ser de stora vinsterna både för individerna, för ekonomierna och för länderna med det här samarbetet. Där skiljer sig Sverigedemokraterna tyvärr från övriga partier, och jag tror att det är där skon egentligen klämmer.
Det är symbolpolitik som vi ägnar tid åt att diskutera i dag.
Annika Hirvonen (MP):
Också jag gläds åt att vi har en bred enighet i justitieutskottet vad gäller att prioritera arbetet mot illegala vapen. Det är en viktig fråga inte bara när det gäller den grova organiserade brottsligheten och de skjutningar vi haft i Sverige. Det är också en viktig fråga när det gäller bekämpningen av terrorism.
Vi talar ofta om underrättelseverksamhet och Säpos kunskaper och förmåga, men lika viktigt är det att vi försvårar för de människor som vill orsaka förstörelse att få tillgång till verktyg för detta.
Här är givetvis illegala vapen en fråga vi måste arbeta med, både nationellt och inom Europeiska unionen. Precis som flera har sagt är detta inte det bästa direktiv vi fått tillsänt oss från EU.
Låt mig reflektera lite över problematiken som ibland uppstår när det inom Europeiska unionen diskuteras förslag som sägs handla om den fria marknaden eller förenklandet för företag men som också får implikationer för brottsligheten.
Senast i går redogjorde justitieminister Morgan Johansson i utskottet för det arbete som han har gjort för att få andra medlemsländer att inse konsekvenserna av förslaget om enmansbolag som kommissionen har lagt fram. Det har hela vägen beretts som ett förslag om företagande men har stora konsekvenser för den organiserade brottsligheten.
Jag känner att det är lite på samma tema här. Jag ska dock inte överdriva de negativa konsekvenserna med tanke på att det också införs krav inom alla EU-länder att märka vapen på liknande sätt som gäller i Sverige. Jag välkomnar de tillkännagivanden som vi gemensamt ställer oss bakom.
Det finns fler frågor som regeringen behöver arbeta vidare med. Inrikesminister Anders Ygeman har engagerat sig i frågan om deaktiverade vapen och talat mycket om behoven av att agera även där inom Europeiska unionen. Det är en viktig fråga där jag ser fram emot att också finna bred enighet.
Annika Hirvonen (MP):
Givetvis är det viktigt att vi har bra regler som gör det enkelt för människor att bedriva företagsverksamhet på olika sätt. Med jämförelsen ville jag peka på att vi alltid i alla sammanhang, oavsett om vi talar frihandel eller företagande inom EU, måste ha med det brottsbekämpande och brottsförebyggande perspektivet.
Ibland kan åtgärder, såsom SUP-bolagen eller möjligtvis denna propositions bakomliggande direktiv, leda till att det också blir avsevärt mycket enklare för organiserad brottslighet att bedriva sin verksamhet, vilket vi givetvis är eniga om att vi inte vill.
Därför är det viktigt att vi hela tiden bevakar och för in detta perspektiv. SUP-bolagen är en aktuell fråga, som kommer att behandlas i Europeiska rådet i veckan, där det är tydligt att man helt har bortsett från dessa möjliga konsekvenser.
Jag har förstått att vi är eniga om att det är viktigt att man kommer till rätta med detta så att man kan förenkla för företagande utan att öppna vallarna för ekonomisk brottslighet.
Annika Hirvonen (MP):
Jag upplever inte att jag likställde företagande och brottslighet. Det jag sa var att det förslag som debatteras om en ny företagsform faktiskt underlättar bedrivandet av grov organiserad ekonomisk brottslighet.
Det är vi alla väl medvetna om sedan remissinstanserna Ekobrottsmyndigheten, Kronofogdemyndigheten, Skatteverket, Säpo med flera har avstyrkt förslaget av just detta skäl. Syftet att underlätta för företagande är gott, men konsekvenserna kan bli ödesdigra.
Förslaget motiveras enbart utifrån den fria rörligheten och inte utifrån att stävja brottslighet.
Här har vi i justitieutskottet en viktig roll att i alla sammanhang, i Sverige såväl som i Europeiska unionen, påminna våra kamrater som jobbar med andra frågor, till exempel fri rörlighet eller företagande, att samhället hänger ihop och att man inte ska skapa system som underlättar för kriminalitet. Det gäller även när syftena är goda.
Annika Hirvonen (MP):
Det har redan redogjorts för detaljerna i förslaget i betänkandet, så jag tänkte uppehålla mig mer vid den principiella frågan.
Det jag tycker är bra med förslaget är att man går ifrån vissa kanske principiella uppdelningar som tidigare har funnits inom polisen och Ekobrottsmyndigheten och i stället fokuserar på vad som är effektivt för att uppnå de viktiga mål för brottsbekämpning som dessa myndigheter alltid bör sätta främst.
Det handlar om att ta vara på den kompetens som finns hos alla medarbetare på myndigheterna - inte bara hos de civilanställda, skickliga medarbetarna utan också hos poliserna. Man frigör nämligen polisernas tid; i stället för att gå in och göra de här åtgärderna kan poliserna göra det de är allra bäst på.
Jag tycker att detta är mycket klokt, och jag tycker att det är frågan om kompetens och hur man bäst använder den som gör att de motioner som har väckts av Socialdemokraterna och Vänsterpartiet faktiskt hör hemma i diskussionen.
Vi måste hela tiden vara öppna för att diskutera vilken typ av kompetens som behövs inom de brottsbekämpande myndigheterna och hur man bäst tillägnar sig den, likaväl som hur man sedan använder sig av den kompetens bland medarbetarna som redan finns där. Jag yrkar naturligtvis bifall till förslaget i betänkandet men vill ändå reflektera lite kring detta med en högskolebaserad polisutbildning.
Det är något Miljöpartiet tycker är på tiden, och vi ser fram emot att det kommer att genomföras. Vi står nämligen inför nya utmaningar på kriminalitetens område, och brottsbekämpningen behöver möta detta.
Jag tror att det är hälsosamt och gynnsamt för de brottsbekämpande myndigheterna att luckra upp de vattentäta skotten mellan civilanställda och poliser och även att titta på vilka av de kompetenser som finns på högskolorna polisen kan behöva.
Jag tycker alltså att det är fullt rimligt att ha den diskussionen i ett sammanhang, och jag hoppas att vi kan nå lika bred enighet i den frågan som vi har gjort i det här betänkandet.
Annika Hirvonen (MP):
Inte heller jag ska gå in på detaljerna i förslaget; dem har Petter Löberg förtjänstfullt redogjort för, och jag instämmer till fullo i hans anförande. Därutöver måste jag tillstå att det verkligen inte hör till vanligheterna att jag och Krister Hammarbergh är ense i integritetsfrågor, men i det här fallet tycker jag ändå att ett solklart bifall till förslaget i betänkandet är det enda rimliga. Jag yrkar på det.
Naturligtvis är varje straffrättsligt ingripande en kränkning av den personliga integriteten för den som har överträtt lagen, den som sätts i fängelse, den som tvingas betala böter och den som hamnar i brottsregister, och så även naturligtvis för den som kommer att hamna i register över tillträdesförbud.
Men detta är fullt rimligt. Tillträdesförbudet finns till för att förbuden ska bli verkningsfulla, och förbuden finns till för att trygga säkerheten på idrottsarenorna för att precis de målgrupper som också Linda Snecker värnar ska känna trygghet när de är där och våga gå dit.
Men då måste vi komma ihåg att de personer som begår brott på idrottsarenor, som tillhör de så kallade firmorna, som är huliganer, är förebilder som sätter normer för de unga människor som besöker idrottsarrangemang.
De bidrar alltså i allra högsta grad till de negativa normer, värden och strukturer som vi vill motverka. Det är också ett skäl till att det är viktigt att tillträdesförbuden får genomslagskraft. I sin reservation lyfter Vänsterpartiet fram att det vore oproportionerligt just för att tillträdesförbuden är så pass få.
Jag måste säga att jag är glad att tillträdesförbuden inte har överstigit 157 stycken, som de var 2013, och att inte alla slentrianmässigt bifalls. Det är positivt att bedömningen vid tillträdesförbud är proportionerlig och att den inte är slentrianmässig, och det är positivt att det inte är så många det handlar om.
Men när det nu är så pass få skulle jag snarare vilja hävda att också integritetskränkningen är mindre. Det är trots allt massövervakningen som jag och Linda Snecker är helt överens om att vi ska motverka - det som är urskillningslös övervakning av oskyldiga.
Men det är verkligen inte det som är fallet när det kommer till tillträdesförbud vid idrottsarrangemang, för de som får ett tillträdesförbud får det därför att de har begått brottsliga gärningar tidigare vid idrottsarrangemang. Det är inte den oskyldiga allmänheten. Det är inte ett övervakningssamhälle, utan det är en del i att skapa trygghet för alla medborgare.
Alla medborgare ska känna trygghet när de besöker idrottsarrangemang.
Annika Hirvonen (MP):
Inledningsvis vill även jag yrka bifall till propositionen och avslag på samtliga reservationer. Även Miljöpartiet ser att det förslag som regeringen lagt fram har förutsättningar att leda till effektivare brottsutredning och lagföring med vinster för både samhället och den tilltalade.
Emellertid är det viktigt att effektivitetsargumentet inte ensamt får styra hur vi utformar rättsväsendet.
Det har anförts en del invändningar från framför allt Vänsterpartiet om att det här förslaget skulle minska rättssäkerheten, och många argument har framförts av de föregående talarna i debatten om varför dessa invändningar trots allt inte håller med tanke på de fördelar som förslaget innebär.
Jag skulle vilja tillägga att redan i dag kan en misstänkt få strafflindring om han eller hon frivilligt har angivit sig själv. Där faller också argumentet att det här förslaget skulle innebära att oskuldspresumtionen på något sätt skulle sättas i fara.
Redan i dag är det alltså möjligt för rätten att döma ut ett mildare straff än vad som annars skulle varit fallet om den tilltalade har angivit sig själv.
Det är viktigt ur ett rättssäkerhetsperspektiv att vi gör vad vi kan för att minska den tid som den tilltalade behöver sitta i häkte. Inte minst är det viktigt utifrån oskuldspresumtionen. Häktning handlar trots allt om att en person som ännu inte dömts för brott sitter inlåst.
Det här är ett förslag som lyfts fram som en del i detta arbete.
Givetvis är det inte någon allena saliggörande lösning, men det är av central betydelse att vi alltid gör vad vi kan för att minska häktningstiderna och leva upp till de förpliktelser vad gäller mänskliga rättigheter som Sverige har åtagit sig.
Annika Hirvonen (MP):
De viktigaste debatterna om unga och kriminalitet förs inte av justitieutskottet. Precis som flera andra har varit inne på är de allra viktigaste åtgärderna de som förebygger att unga över huvud taget hamnar i kriminalitet.
Och Arhe Hamednaca har redan redogjort för många av de förslag som samarbetsregeringen har drivit och kommer att fortsätta driva när det gäller det. Det betänkande som nu ligger på kammarens bord handlar om tydligare åtgärder mot de unga som samhället inte har lyckats hindra från att hamna i kriminalitet.
Det handlar om att socialtjänstens ansvar för lokal samverkan kring de här unga ska tydliggöras.
Det handlar om att socialnämnden ska se till att de som har avtjänat påföljden sluten ungdomsvård får de särskilda insatser som behövs för att så få som möjligt återfaller i kriminalitet. Det handlar även om tydlighet i påföljderna, att den unga själv inte ska kunna välja bort ett visst straff.
Men det handlar också om att vi ska använda ett språk som unga förstår. Och jag måste ändå glädjas åt vår enighet och roas lite av Lagrådets synpunkt på förslaget som begränsades till vilket ord som unga bäst förstår när det kommer till det som hittills har kallats åtalsunderlåtelse.
Jag är glad över att vi har trotsat Lagrådet och valt straffvarning som det begrepp vi vill använda. Jag tror nämligen att det språk vi talar spelar roll. Jag tror att det är viktigt att vi agerar tydligt men också att vi agerar snabbt.
Därför välkomnar jag särskilt att det sätts en maxgräns för hur lång tid det ska få dröja innan ungdomstjänst ska påbörjas efter att domen har vunnit laga kraft. Därför vill jag yrka bifall till de delar i betänkandet som vi inte motsätter oss genom reservation 2 och även yrka bifall till reservation 2.
Vår reservation 2 handlar om att vi ska göra stora förändringar i straffsystemet med en helhetssyn och väl berett. Det är ansvarslöst att göra som Moderaterna, Folkpartiet, Centerpartiet, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna väljer att göra när de plockar ut några delar ur ett stort betänkande, till och med kap.
27 i Påföljdsutredningens förslag, som berör nya påföljder för unga. Det handlar om kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning. De förslag som kommer från Alliansen och Sverigedemokraterna är bara en liten del i det här. Det är viktigt att se på det ur ett helhetsperspektiv.
Det är märkligt att man efter åtta år vid makten och efter att ha haft drygt två år på sig att agera på Påföljdsutredningens betänkande slänger i väg ett så lättvindigt förslag med motiveringen att det behöver utredas. Dessutom vet man att det precis har utretts. Jag förstår inte ansvarstagandet i detta.
Jag kan inte se att det är ansvarstagande. Jag ser fram emot att återkomma till debatter om unga lagöverträdare. Det finns nämligen många delar som inte berörs i det här betänkandet.
Och jag är glad för det breda engagemang som ändå finns i kammaren, både för det förebyggande arbetet och för att vi ska hantera de unga som hamnar i kriminalitet på ett så tydligt och bra sätt som möjligt.
Annika Hirvonen (MP):
Till att börja med måste jag säga att jag känner mig lite smickrad över att bli kallad regeringens högsta företrädare i justitieutskottet. Jag företräder i och för sig inte regeringen, men mitt parti sitter ju i regeringen. Angående tillkännagivanden i största allmänhet ska de behandlas i enlighet med den praxis som finns. Och i det här fallet framgår det tydligt i vår reservation att det pågår en beredning på Regeringskansliet.
Att kräva en utredning är lite som att slå in öppna dörrar, vilket vi redan har varit inne på lite i debatten. Det kommer att fortsätta beredas. Vi får se i vilken takt när vi vet om den utredningsbudget som Ellen Juntti själv var med och plötsligt skar ned kan återställas.
Annika Hirvonen (MP):
När det gäller mina uttalanden om skärpta straff vill jag vara tydlig för både Ellen Juntti och övriga åhörare. Skärpta straff har överlag inte någon effekt på att minska brottsligheten. Däremot finns det eventuella andra effekter av skärpta straff. När vi senast diskuterade frågan pratade vi om huruvida 80-åriga kvinnor kunde sova bättre på nätterna om straffet för inbrott var högre.
Jag vill bestämt hävda att jag hittills och fram till i dag inte har fått rapporten som visar att så skulle vara fallet. Men som svar på Ellen Junttis fråga anser jag inte att det är lämpligt att jag här från kammaren talar om för polisen vilka utredningar som ska göras och om man i så fall ska använda drogtester. Det måste polisen göra en bedömning av i varje enskilt fall.
Annika Hirvonen (MP):
Ellen Juntti pratar om de 80-åriga tanterna och om straffskärpningar som lösningen på dessa rädda människors problem. Men problemet är att straffskärpningar inte leder till färre inbrott. Av egen erfarenhet kan jag säga att det inte heller leder till minskad rädsla för den som väl har drabbats av brott.
Det som däremot spelar roll är samhällets förmåga att förebygga att brott begås, att klara upp de brott som begås och att se till att de människor som vi har tagit fast och har inom kriminalvården inte återfaller i brott. Den forskning som finns visar att högre straff för än det ena, än det andra inte leder till något av dessa tre mål.
Ni talar om att öka prioriteten för dessa brott. Min fråga till Moderaterna, efter åtta år i ledningen i Justitiedepartementet, är: Varför misslyckades ni då med de här frågorna?
Om man höjer straffen för det här brottet - och de 35 andra brott som Moderaterna, Folkpartiet, Kristdemokraterna, Centerpartiet och Sverigedemokraterna sammanlagt föreslår straffskärpningar på - hur menar ni att det ska leda till att polisen kommer att prioritera bättre? Vilka brott är det polisen ska prioritera ned?
Någonstans behöver vi landa i vad som faktiskt fungerar. Att högre straff för allt är det som kommer att leda till färre brott eller mer uppklaring bygger mer på önsketänkande än på fakta.
Annika Hirvonen (MP):
Vi lämnar nu bakom oss åtta år av ensidigt fokus på högre straff och hårdare tag, då uppklaringsprocenten har minskat i stället för att ha ökat.
Nu går Miljöpartiet och Socialdemokraterna tillsammans in med inställningen att vi ska se till att vidta de åtgärder som vi vet fungerar. Vi ska sätta fokus på att klara upp fler brott. Det är det allra viktigaste för att människor inte ska känna rädsla för bostadsinbrott. Det är klart att Ellen Juntti har rätt i att man under den tid som man sitter i fängelse inte begår brott.
Men om vi beaktar det faktum att det är bara 5 procent av dem som begår bostadsinbrott som åker fast och att förlängningen av straff ändå är förhållandevis liten jämfört med den tid som man sedan ska vara ute, tror jag att detta är helt fel fokus och att det är ett skäl som inte räcker för att höja straffen för än det ena och än det andra.
Oppositionspartierna utom Vänsterpartiet vill skärpa straffen för totalt 35 olika brott. Jag tror att vi verkligen behöver titta på den forskning som finns, och jag har redan efterfrågat Beatrice Asks omtalade rapporter som visar att skärpta straff faktiskt leder till färre brott.
Jag har fortfarande inte fått dem, men jag ser fram emot att läsa dem och diskutera dem sakligt utifrån den kunskap som vi har, inte utifrån bondförnuftet.
Annika Hirvonen (MP):
Min fråga är till justitieministern. För bara någon timme sedan blev det klart att EU:s ministerråd antagit en allmän inriktning för att skapa en ny europeisk bolagsform, SUP-bolag. Syftet är ett i och för sig viktigt mål, att öka företagandet och göra det enklare att starta företag.
Men en aspekt som glömts bort i hela processen är konsekvenserna för brottsligheten. Det är först när Sverige frågat sina brottsbekämpande myndigheter, Skatteverket, Ekobrottsmyndigheten, Säpo och Kronofogdemyndigheten, som det har kommit fram att den föreslagna bolagsformen faktiskt ökar möjligheterna att anonymt bedriva ekonomisk brottslighet med låg insats.
Hur kommer justitieministern att fortsätta att arbeta för att förslaget säkras mot ekonomisk brottslighet?
Annika Hirvonen (MP):
Som följdfråga vill jag gärna höra vad regeringen avser att göra för att förenkla för företagandet utan att också förenkla för terrorism och ekonomisk brottslighet. Tyvärr är det här fel minister.
I stället tänker jag fortsätta på spåret och fråga vad regeringen gör i största allmänhet och hur justitieministern verkar för att politik på andra områden, som i och för sig har lovvärda syften, inte leder till system som blir lätta att utnyttja för ekonomisk brottslighet. Vi har ju sett det också i Sverige, exempelvis med etableringslotsarna.
Det projektet har nu avslutats. Men det här är ett problem som kanske beror på stuprörstänkande eller helt enkelt på att man inte har värderat upp det brottsförebyggande perspektivet. Vad gör justitieministern åt detta?