KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunilla Carlsson (S):
Det är väl fortfarande så att kulturministern inte delar länsteatrarnas uppfattning om att de har fått en allt snävare ekonomi och tycker att det uttalande som de gjorde under hösten inte stämmer. Det är bra att de här i dag får veta att du inte delar den uppfattningen. Men det är precis vad de själva upplever.
Det är ett uttalande som tas från teatercheferna från de 19 länsteatrarna men också från de ordförande och vice ordförande som finns från alla de olika politiska partierna i det här samarbetet, som delar den här uppfattningen. Det är alltså inte bara vi socialdemokrater som säger detta, utan det är också partikolleger till dig som delar den uppfattningen om länsteatrarnas situation. Jag har fortfarande inte fått något svar på de frågor som jag hade.
Den sista frågan gällde att Svensk Scenkonst tycker att Myndigheten för kulturanalys skulle kunna ges ett uppdrag att utvärdera det mål som finns vad gäller främjandemålet för nationellt samarbete och interkulturell samverkan. Det kan väl kulturministern ge svar på i sitt sista anförande, om hon tycker att de skulle kunna vara ett uppdrag.
Det är fortfarande många som har det svårt ekonomiskt, och då är det oftast de internationella samarbetena som får stryka på foten. Jag vet att det finns mycket bra samarbeten, och det är kanske just därför som jag lyfter den här frågan, hur mycket det gynnar ett samhälle att vi har dessa samarbeten mellan olika länder men också vad det betyder för utvecklingen av våra scenkonstinstitutioner.
Det finns ett exempel från Folkteatern i Göteborg, som jobbar med fem andra europeiska länder med Cities on Stage, som just jobbar med utveckling av hur det är att leva i staden. Man delar ungefär samma livssituation i teatern och dess omgivning. Jag tror att vi i Sverige förlorar om vi inte ser till att stödja den typen av samarbeten.
Jag skulle vilja se fler av den typen av samarbete på andra institutioner. Jag blir orolig när jag tar del av det här uttalandet, som bland annat länsteatrarna men också Svensk Scenkonst och andra gör.
Gunilla Carlsson (S):
Tack, försvarsministern, för svaret, men jag är lite besviken över det svar som jag har fått. Det fanns en anledning till att jag valde att ställa frågan just till kulturministern. Det kan man förstå när man hör de frågeställningar som jag tog upp.
Svaret är tyvärr likalydande med ett svar som hon tidigare har gett till de ledamöter som har ställt frågor om Marinens Musikkår och försvarsmusikens överlevnad. Jag ville få frågan utifrån ett annat perspektiv, det kulturpolitiska perspektivet, och därför valde jag att ställa interpellationen till kulturministern.
Det som jag ville lyfta fram var hur hon ser på fortlevnaden av den musikgenre som försvarsmusiken står för och det levande kulturarv som den också är. Marinens Musikkår är en av landets äldsta orkestrar med anor från 1680-talet. För mig utgör den en viktig del av vårt levande kulturarv.
Tyvärr har kulturministern inte velat svara på denna fråga. Jag kan inte tolka det på något annat sätt än att hon inte verkar vara speciellt intresserad av att bevara försvarsmusiken och inte heller Marinens Musikkår.
Men i dag har vi kunnat ta del av ett besked via Kulturnytt där försvarsministern inte har sagt det som hon har sagt till oss i kammaren eller i det svar som har skickat till oss, utan nu säger ministern att hon är beredd att tillsätta en utredning om försvarsmusiken. Jag är lite förvånad att ministern inte ger oss detta besked i kammaren i dag.
Det är precis det som våra frågeställningar handlar om. Ministern väljer att framföra samma svar som hon skickade till oss i går och som inte stämmer överens med det som hon säger i dag. Jag är jätteglad för att försvarsministern i dag har gått ut och sagt att man vill tillsätta en sådan utredning. Det är det som försvarsmusiken själv har lyft fram.
I dag hoppas jag också få höra från ministern hur man ser på denna utredning. Vad kommer utredningen att behandla? Vilka direktiv ska den få? Har det varit någon dialog mellan försvarsministern och kulturministern i denna fråga? Är man beredd att ta ett gemensamt ansvar både från försvar och från kultur?
Finns det någon tanke om att Marinens Musikkår ska få ett nationellt uppdrag på något sätt? Har man diskuterat att man kanske ska flytta över försvarsmusiken till Kulturdepartementet?
Det finns jättemånga frågor som jag hoppas att vi ska få svar på i dag från försvarsministern, så att ingen när vi lämnar denna kammare om en stund ska behöva känna en oro över vad som händer utan att det nu kommer att tillsättas en utredning och att man tar denna fråga på största allvar. Jag hoppas alltså att vi om en liten stund ska få klarhet i denna fråga.
Gunilla Carlsson (S):
Det var ju glädjande att vi nu fick höra i riksdagens kammare att försvarsministern har för avsikt att tillsätta en utredning, som vi nu har hört via medier men inte fått till svar på interpellationen tidigare. Vi är många här i dag som är engagerade i frågan. Inte minst talarlistan visar att det finns ett stort engagemang. Frågan har varit uppe vid flera olika tillfällen.
Jag tror att det var Kerstin som sade att hon hade varit uppe vid tre tillfällen då den här orkestern har riskerat nedläggning. Varje gång Försvarsmakten ska dra ned i sin budget riskerar försvarsmusiken att läggas ned.
Det är därför som både jag och Tina Ehn, som är interpellanterna i dag, har ställt interpellationen till just kulturministern. I dag har vi inte fått något svar från försvarsministern på frågan om man har någon dialog mellan de två departementen och de två ansvariga ministrarna.
Även det svar vi fått nu är mycket inriktat på försvarsmusiken och dess uppdrag inom Försvarsmakten. Vi vill lyfta fram frågan utifrån ett lite bredare perspektiv och också titta på det levande kulturarvet. Marinens Musikkår har inte bara ett uppdrag att spela vid statsceremoniella arrangemang och annat.
Den har också en jättestor betydelse för ungas möjlighet att ta del av denna genre och bli inspirerade att spela ett instrument och sedan kanske spela vidare i en orkester som Marinens Musikkår. Därför är vi intresserade av att höra om det finns en bredare tanke hos försvarsministern.
Är det fortfarande bara utifrån försvarsperspektivet som ni ser Marinens Musikkår? Eller finns det någon diskussion och dialog med kulturministern? Som jag frågade i min inledning: Vad har ni i så fall haft för dialog? Finns det några tankar om ett nationellt uppdrag för Marinens Musikkår.
Jag hoppas att försvarsministern i sitt nästa inlägg berättar lite grann hur ni har resonerat mellan departementen när det gäller det här ansvaret. Jag önskar att man har med detta perspektiv även i den utredning som man vill tillsätta.
Gunilla Carlsson (S):
Jag vet att man fattar kollektiva beslut i regeringen. Det innebär att alla ministrarna ställer sig bakom de beslut som fattas. Det jag har velat lyfta fram är att när man bestämmer sig för hur direktiven ska se ut önskar jag att försvarsministern och kulturministern talar sig samman. Hur ska direktiven se ut?
Ska man titta utifrån ett bredare perspektiv än bara utifrån försvarets perspektiv? Jag hoppas att försvarsministern tar med sig frågorna. Kulturministern har inte vid något tillfälle velat uttala sig om betydelsen av Marinens Musikkår i ett kulturarvsperspektiv. Jag hoppas att ministern tar med sig frågorna till kulturministern.
Sedan var det oron över resurser. Vi socialdemokrater lägger mer resurser till försvaret. Vi gör inte de nedskärningar som regeringen gör. Det finns resurser för att behålla försvarsmusiken. Exakt hur det uppdraget ska se ut hoppas jag att utredningen får möjlighet att titta på.
Jag tackar försvarsministern för det mer positiva svar jag fick i kammaren än det jag fick inledningsvis.
Gunilla Carlsson (S):
Jag vill tacka idrottsministern för svaret. Det är glädjande att höra att ministern delar den oro som jag lyfter fram i min interpellation om att alltför få barn och unga idrottar. Även om många av våra barn och unga idrottar ökar klyftorna och att fler barn ställs utanför.
I svaret lyfter ministern också fram hur anslagsförändringarna har sett ut under de senaste dryga tio åren. Det var främst den socialdemokratiska satsningen Handslaget som gjorde att idrottsrörelsen fick ett ökat anslag 2002. Jag är glad över att den sittande regeringen fortsatte med det, men nu kallas det för Idrottslyftet.
En annan förändring var att pengarna som gick från Svenska Spel till idrotten flyttades över till ett anslag. Sedan har resurserna dock uteblivit. Det har inte varit några uppräkningar sedan 2009. Och det ser vi nu konsekvenserna av. Svensk idrottsrörelse lyfter själva fram det.
Just nu håller de på med en kampanj som heter Låt alla idrotta. Precis som idrottsministern sade i svaret har kostnaderna för att vara medlem och att vara aktiv ökat genom åren. Det har blivit allt tuffare för idrottsföreningarna att finnas lokalt.
Ministern lyfter också fram i sitt svar hur viktigt det är att den lokala idrottsföreningen finns närvarande och också aktivt jobbar mot barn och unga i närområdet. Ministern har även gett ett uppdrag till Centrum för idrottsforskning att titta på hur man når ut. Det är naturligtvis alltid en utmaning att titta på hur man når ut till dem som inte finns med, men det handlar också om resurser.
Det är klart att om idrottsföreningarna inte har möjlighet att vara verksamma i ett område är det också mycket svårare att få fler barn och unga att vara med. Den största delen av dem som är aktiva i idrottsrörelsen är det på frivillig basis - som ledare, aktiva föräldrar i föräldraföreningar och annat. Men möjligheten att vara med lokalt, att jobba ute i skolorna, att finnas på ett kansli och annat har man inte.
Vi socialdemokrater har sett det, och vi har också lyssnat på idrottsrörelsen och sagt att vi behöver förstärka här. Därför har vi valt att lägga närmare 300 miljoner extra till svensk idrott. 272 miljoner går till idrotten, men resterande går till Svenskt Friluftsliv. Vi ser det nämligen inte som en kostnad utan som en investering för framtiden.
Därför blir jag orolig när jag läser en intervju med ministern i Svenska Dagbladet där hon pekar på att idrottsföreningarna bara vill ha pengar, att det kostar och att de vill ha våra skattepengar. Vi socialdemokrater ser det som en investering. Vi tror att det är bra för samhället och för framtiden om vi ser till att barn och unga har en aktiv fritid.
Min fråga blir återigen: Idrottsministern delar min oro, men vad är hon beredd att göra? Förslagen i svaret gör mig inte speciellt trygg. Det behövs något mer.
Gunilla Carlsson (S):
Jag har inte varit emot dessa studier. Jag tycker absolut att det är jättebra att man gör dem. Man ska ha så mycket underlag som det bara är möjligt. Sedan är det idrottsrörelsen som har ett eget ansvar för att fördela de resurser som vi beslutar att den ska få. Du sade själv i ditt svar att man alltid får fundera över detta med siffror.
Den här ökningen skedde ju inte under alliansregeringens tid. Man har också ändrat på själva anslagsfördelningen. Pengarna betalats ut direkt som anslag i stället för, som tidigare, att man fick dem från Svenska Spel. Det har ju inte varit någon jättestor ökning. Handslagets 100 miljoner ökade allteftersom. Så man får akta sig för att ge en bild av att alliansregeringen har satsat jättemycket på idrotten, för det är inte sant.
Från och med 2009 har utvecklingen av anslaget stått stilla. Det är faktiskt kulturministern som har ansvar för idrottsfrågorna. Under åren 2009-2014 har idrottsrörelsen inte fått några ökade anslag. Kostnadsutvecklingen har däremot inte stått stilla, utan kostnaderna har ökat. Det gör att idrotten har fått mindre resurser för att genomföra bra verksamhet.
Det är därför som jag och idrotten själv lyfter fram den här frågan. Man vet att idrottsrörelsen har en jätteviktig funktion i samhället. Den står för en demokratisk fostran, men den har också i uppdrag att se till att barn och unga får röra på sig, vara med i lagidrott och annat. Sedan håller jag med om det som ministern säger om elittänkandet.
Man ska kunna vara med fast man inte vill tävla. Det är jätteviktigt. Det anser idrottsrörelsen också. Den frågan måste den alltid jobba med. Men till syvende och sist handlar det om vilka resurser som man ger till idrottsrörelsen, och vad är det för syn man har? Har man den synen att idrotten bara vill åt våra skattepengar, ja, då säger jag att jag är med och betalar skatt och det gör du också, kulturministern.
Jag hoppas att du tycker att det är en investering för framtiden att vi ser till att våra barn och unga har möjlighet att vara aktiva i en idrottsförening. Vi ser också att man är mer aktiv i de områden där människor har höga inkomster. Så det är klart att det hänger ihop med vad man har för ekonomiska resurser.
Det hänger också ihop med att föreningarna har möjlighet att ha anställda personer eller personer som jobbar som idrottsledare på fritiden. De är otroligt viktiga. De drar in enorma resurser genom att lägga ned frivilligt arbete. Men ska vi få bukt med att nå de grupper som inte deltar i dag måste vi jobba på att få in dem.
Fler killar än tjejer är med, speciellt i vissa idrotter. Tjejer slutar också med idrott tidigare. Det är klart att man måste titta på vad det är som gör att den effekten uppstår. Däremot är tjejer ofta med och tränar på gym och har kanske höga kostnader för det, om de har råd att göra det. Där kan föreningslivet också gå in.
En annan fråga som idrottsrörelsen lyfter fram är att man inte ser föreningarna och deras styrka, utan de jämförs med företag. Detta är också att slå undan fötterna för föreningslivet, som jag tycker att vi ska värna och vara stolta över i Sverige.
Gunilla Carlsson (S):
Många av de delar som idrottsministern lyfter fram är också det som Riksidrottsförbundet och specialförbunden jobbar med. Det är precis de frågor som man diskuterar ute i de lokala föreningarna. Hur ska vi nå ut, och hur ska vi hitta fler ledare?
Dessa frågor är jätteviktiga, men det som ändå gör mig förbryllad att kulturministern - eller idrottsministern - delar oron, men hon är inte lyhörd för vad idrottsrörelsen efterfrågar. Man efterfrågar ju resurser för att kunna åstadkomma en del av detta. Hur ska man kunna pröva på olika idrotter? Vem ska komma ut till skolorna och visa upp sig?
Det kanske behövs en organisation även i föreningen för att den ska ha sådana möjligheter. Då behövs det också resurser. Vi som parti har lyft fram extratjänster i stället för fas 3. Vi vill se till att människor kommer ut och får göra ett riktigt arbete. Låt människor komma ut i föreningslivet via dessa extratjänster så att man kan möjliggöra för fler att pröva på olika idrotter ute i skolorna. Det får ju inte människor i fas 3. Man får inte lov att göra ett riktigt jobb. Men detta är ett sätt.
Sedan talar kulturministern om fritidspengen. Där finns det en skillnad när det gäller hur vi ser på det. Redan på 1940-talet lämnade vi välgörenhetspolitiken och började tala om en generell välfärd. Det handlar om att se till att alla barn har möjlighet. Vi säger nej till fritidspengen. Vi vill att man i stället ska höja riksnormen för försörjningsstöd.
Då behöver man inte peka ut de barn som inte har möjlighet. I dag har man fått kritik: Hur ska man kunna hålla sekretessen när det gäller fritidspengen när det är föreningarna som ska skicka underlag för att barnen ska få del av resurserna? Det är ett synsätt där man menar att föräldrarna inte kan ta det ansvaret.
Gunilla Carlsson (S):
Jag ska börja med att säga att det är ganska patetiskt att här står Sverigedemokraterna och Aron Emilsson och lyfter fram sin budgetmotion på utgiftsområdet och talar om allt det som man velat göra. Men för 15 dagar sedan satt ni här i riksdagens kammare och röstade för en annan budgetmotion som ville dra ned på anslaget till kulturen.
Då blir det rent patetiskt att du står här och säger att här vill ni göra satsningar. Du hade chansen att faktiskt lägga ned din röst eftersom 365 miljoner som den rödgröna samarbetsregeringen satsar hade gett mer pengar till kulturen, inte minst till kulturarvet eftersom vi hade en satsning på fri entré till museerna.
Även om ert förslag ser annorlunda ut hade det tillgängliggjort kulturarvet för så många fler. Men du valde att rösta bort det, och då får du ta ansvar för det. Då kan du inte stå här i kammaren 15 dagar senare och säga att det är viktigt med kultur. Det är för mig patetiskt. En fråga som jag skulle vilja ställa till dig handlar om kulturtidskrifterna.
Ni hade ju en nedskärning på anslaget till litteratur och kulturtidskrifter på 40 miljoner. Häromdagen uttalade du att ni skulle kunna göra en förändring här. Vad är det som skulle göra att du som sverigedemokrat skulle kunna ställa dig bakom kulturtidskrifterna med den inriktning som de har och med den mångfald av röster som ska höras?
Gunilla Carlsson (S):
Det här är ju så tydligt: "Vi hade kunnat lyssna". Men ni hade ju redan visat att ni hade nedskärningar på mångfald inom litteraturen och allt det som kulturtidskrifterna står för, mångfalden av röster. Därför blir det patetiskt när du står här i kammaren i dag, Aron Emilsson, och säger att det här är viktigt. Det är ingen som tror på den politiken.
Du talar om att det är viktigt, och ni återkommer till det i er motion, att barn, unga, äldre och funktionshindrade ska få möjlighet att ta del av kultur. Men ni säger ju även här nej till alla satsningarna. Fri entré var det ena som jag lyfte fram tidigare. Det andra var vikten av att få ned avgifterna till musik- och kulturskolor. Det röstade ni bort genom att i stället stödja den borgerliga alliansens budgetmotion.
Det tredje var att nå ut med kultur i bostadsområdena där barnen, de unga, de äldre och många med funktionshinder bor. Med andra ord är det bara tomma ord. Ni vill inte se till att fler får möjlighet att ta del av kultur, utan ni väljer att rösta för någonting helt annat. För mig blir det bara patetiskt.
Gunilla Carlsson (S):
Grattis hela Kulturtidskriftssverige som äntligen har fått de borgerliga ledamöterna att lyssna på er! Några sitter säkert på läktaren. Det är härligt att de borgerliga ledamöterna till slut har lyssnat. Vi har försökt att få er att ändra er. På det sista sammanträdet som vi hade i tisdags lyfte jag fram, precis som Rossana Dinamarca sa, att ni hade chansen att faktiskt göra denna förändring.
Vi hade inte behövt stå här och ha ett så pressat tidsschema om vi inte hade haft denna situation. Men jag är inte bitter, utan jag är glad att ni äntligen har kommit till sans. Men det är klart att det är 15 miljoner som ska plockas någon annanstans. Vi får se i morgon vilka vi tyvärr får ge besked om att de blir av med dessa 15 miljoner.
Men för kulturtidskrifterna, för Sverige, för demokratin och för yttrandefriheten är jag glad att vi med våra gemensamma påtryckningar har fått er att ändra er. Sedan kan man alltid ställa frågan: Hur tänkte ni när ni gjorde den här förändringen? Men det kan vi också ta upp i morgon. Jag hade också velat ställa frågan: Vilka är det som nu blir av med 15 miljoner? Men jag fick tidigare svaret att ni kommer att återkomma med det.
Jag ser en risk med det, precis som med den här frågan, nämligen att ni nu i eftermiddag kommer med ett förslag som ingen får en möjlighet att faktiskt reagera på. Det är någon annan grupp som nu inte kommer att få del av läsfrämjande eller någonting annat. Det tycker jag är beklagligt. Det visar att den borgerliga Alliansens budget inte var genomtänkt. Man hade inte ett ordentligt budgetförslag som skulle läggas fram här i kammaren.
Gunilla Carlsson (S):
Det känns skönt att vi har en bred politisk enighet i den här frågan. Jag har vid flera tillfällen pekat just på att jag tycker att det i mediepolitiken och mediefrågorna är viktigt att vi har gemensamma åsikter om hur vi ska finansiera och stå upp för public service.
Jag tycker att den slutsats vi kommit fram till i det här betänkandet känns bra. Jag vill också, precis som Per Bill, gratulera public service-bolagen till att de nu kan känna trygghet i att jobba vidare med sin verksamhet utan att frågan hur verksamheten ska finansieras kommer upp till diskussion igen. Jag tycker också att vi själva, medborgarna, är att gratulera.
Vi har en samsyn i de flesta politiska partier om att vi vill ha en bred och oberoende public service, för det är en viktig del i en demokrati att vi har en public service som vågar ifrågasätta och som också är frikopplad från politiken. Jag vill gratulera både oss själva och public service-bolagen.
Nu är det inte så många år sedan vi stod här och diskuterade public service utifrån att vi skulle ge nya sändningstillstånd. Inför det beslutet lät den dåvarande regeringen göra en utredning, och finansieringsfrågan var också med i den utredningen.
Men den dåvarande regeringen sa att man inte var beredd att skicka ut den på remiss och att man inte var beredd att ändra finansieringsmodellen. Man kom till slutsatsen att den modell vi har i dag fungerar väl, och än så länge vill jag hålla fast vid att den faktiskt gör det.
Sedan har det hänt saker, inte minst för ett år sedan, när Högsta förvaltningsdomstolen kom fram till att man inte skulle betala om man tittade via sin dator. Vi måste naturligtvis hela tiden följa den här frågan. När tekniken utvecklas måste vi också se hu vi ska ha ett robust finansieringssystem för vår public service.
Det som är det allra viktigaste är att vi faktiskt står upp för en bred och oberoende public service. Inför nästa sändningstillstånd ska vi på nytt titta på hur finansieringsmodellen ska se ut. Behöver det göras justeringar, kan den vara som den är i dag, eller behöver vi göra stora förändringar? Detta måste vi ha med oss när vi jobbar vidare med public service.
Men nu känns det skönt att vi har ett enat utskott som säger att vi ska se över detta inför nästa sändningstillstånd, men fram till dess låter vi public service jobba i lugn och ro. Med detta vill jag yrka bifall till utskottets förslag.