KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann-Christin Nykvist (S):
Jag kan fatta mig mycket kort. Den socialdemokratiska regeringen vill föra en ansvarsfull rovdjurspolitik som är förankrad hos hela befolkningen. För mig handlar det inte bara om att ha möjligheter till skyddsjakt, utan det handlar också om att kunna förebygga. Jag är väldigt besviken på att högeralliansen över huvud taget inte diskuterar de frågorna.
De är viktiga. Det är också ett sätt att undvika de här konflikterna. Jag har här redovisat väldigt tydligt hur jag ser på möjligheten att använda skyddsjakt. Vi har skyddsjakt i dag. Vi har skyddsjakt på enskilda individer. När det gäller lodjur har Naturvårdsverket nyligen beslutat om vad vi kan kalla för avlysningsjakt.
Det som jag har arbetat med när det gäller § 28 är skyddsjakt utan myndighetsbeslut där den enskilde direkt tar beslut. Och jag tittar vidare på vad vi kan göra för att ge ett ökat regionalt inflytande och också ge den enskilde tamdjursägaren möjlighet att skydda sina tamdjur.
Sedan finns det förstås också en annan sida av saken, och det är vad man gör när olyckan har varit framme och de ersättningssystem som vi har.
Också där är det viktigt att länsstyrelserna hittar former för att hjälpa den enskilde genom att snabbt utreda hur skadan ska kunna ersättas och se till att ersättningen blir rimlig. Regeringen för en ansvarsfull rovdjurspolitik som ska vara förankrad hos hela befolkningen.
Ann-Christin Nykvist (S):
Frågan om ett ansvarsfullt fiske är någonting som den svenska regeringen har drivit med kraft under ett antal år. Och vi är bekymrade över att vi gör för stora uttag.
Där är jag överens med Kjell-Erik Karlsson om att vi måste se till att vi också får ett fiske som är anpassat till de råd som biologerna, vetenskapsmännen, ger oss. Där får vi kämpa på. Det är inte så att vi har lyckats få gehör för den ståndpunkten inom EU.
Och jag är oroad över att vi tar ut för mycket fisk. Men inom ramen för de beslut som är fattade inom EU har jag ingen annan uppfattning än det som framförs här, nämligen att vi ska se till att vi får en avsättning för det fiske som de svenska fiskarna landar lagligt.
Men det stora problemet här är ändå att förtroendet för fisk överlag rubbas när det händer sådana saker som har hänt i Barents hav när vi har ett stort svartfiske. Det gör att konsumenten blir mer försiktig. Detta måste vi agera mot. Och det är det som jag har utvecklat i mitt interpellationssvar. Vi ska jobba på flera nivåer, vilket jag också har uttryckt.
Givetvis ska vi jobba i det internationella sammanhanget och jobba med det som vi kallar för tredjeland, jobba med Norge och Ryssland för att hitta system. Vi behöver samverka mer för att nå lösningar. Vi behöver se till att vi har en bättre kontroll i våra egna EU-hamnar.
Vi måste också se till att vi får bilaterala avtal, bland annat med Ryssland, så att vi får information från Ryssland för att kunna ha en bättre kontroll. Och givetvis ska vi också lägga ett ansvar på handeln i alla led att den måste kräva spårbarhet när den gör sina inköp. Det är på det sättet som vi kan bygga de säkra systemen.
Sedan måste man också sopa framför egen dörr. Därför ska vi se till att vi har en kraftfull fiskerikontroll inom EU och att vi sedan också översätter den på det nationella planet så att vi har en bra fiskerikontroll här i Sverige. Jag aviserar i mitt interpellationssvar att regeringen kommer att lämna en skrivelse till riksdagen under våren om hur vi kan förstärka fiskerikontrollen.
Jag är till fullo överens med debattörerna här i dag om att vi måste ge konsumenterna en bra information. Det kan vi göra bland annat genom det system som vi har - krav på att man ska märka med fångstzon, vilken sorts fisk det är och vilken fiskemetod som har använts.
Vi ska se till att vi har sådana system så att det inte går att förfalska i det första ledet eftersom det är där som vi har problemet i dag, alltså att man förfalskar i det första ledet och att man sedan inte kommer åt detta i senare led. Sedan ska vi jobba vidare med andra märkningssystem där bland annat handeln frivilligt deltar med miljömärkning av fisk exempelvis. Det finns flera system.
Däremot är jag inte överens med Jeppe Johnsson om att vi ska ha drivgarn i Östersjön. Vi har haft en aktionsplan för att rädda laxen. Den har gett oss framgång. Och vi ska nu se till att vi är varsamma på olika sätt. Beträffande detta om det finns tumlare eller inte, vill jag säga att man inte har drivgarn i andra vatten i EU. Jag tycker inte att vi ska ha det i Östersjön heller.
Ann-Christin Nykvist (S):
Det känns som om Jeppe Johnsson och Moderaterna har missat hur tillståndet är för torskbeståndet i Östersjön. Det är allvarligt. Jag är inte alls nöjd med de kvoter som vi har bestämt inom EU. Vi tar ut för mycket torsk av Östersjön. Vi måste nå fram till en mer ansvarsfull fiskeripolitik. Det är därför regeringen har drivit de här frågorna.
Det är också därför vi har diskuterat hur vi kan göra olika begränsningar på kort sikt för att kunna fiska på lång sikt och också få en blomstrande fiskerinäring på lång sikt. Där är jag bekymrad över Jeppe Johnssons inställning. När det gäller hur vi ska fiska håller jag med Lars Tysklind om att vi måste fundera på våra metoder.
Det kopplar också till Kjell-Erik Karlssons fråga om fiskeflottan är för stor. Vi måste hitta system, inte kanske bara kvoter, som gör att vi kan fiska på ett mer ansvarsfullt sätt. Då är dagar till sjöss en väldigt intressant lösning.
Då är det väldigt intressant att också titta på hur vi lägger upp förvaltningen, hur vi kan få det här närmare de berörda intressenterna - fisket, miljöorganisationer och konsumentorganisationer. Vi är på väg att få regionala kommittéer inom EU, så kallade rags . Vi har en för Nordsjön, och vi är på väg att etablera en för Östersjön. Det tycker jag är ett bra system inom EU. Vi ska sedan titta på vad vi kan göra nationellt.
Den skrivelse som regeringen har aviserat kommer förstås att beröra frågor om administrativa sanktioner, hur vi kan få en effektivare kontroll och hur vi kan få en effektivare ansvarsfördelning mellan Fiskeriverket och Kustbevakningen. Förstås är det väldigt angeläget att vi klarar landningskontrollen i de hamnar där vi tar i land fisken.
Det gäller både den fisk som är fiskad inom EU och den fisk som kommer från tredjeland. Jag menar att vi måste klara av att stävja svartfisket för att konsumenterna ska kunna ha förtroende för det som de köper i den vanliga mataffären.
Jag tvekar inte en sekund att säga att vi ska se till att svenska konsumenter äter den lagligt landade fisken, för fisken är ett väldigt bra livsmedel, som vi ska äta mer av.
Ann-Christin Nykvist (S):
Vi måste, som jag har upprepat flera gånger här, se till att vi får ett ansvarsfullt fiske. Det är det enda sättet att få konsumenterna att känna förtroende. Givetvis ska vi sedan också se till att konsumenterna får en bättre information. Vi har jobbat med informationsfrågorna på olika plan.
Dels har vi de regler som finns inom EU för hur vi ska märka för att kunna få spårbarhet, dels har vi jobbat med olika typer av frivillig märkning, och vi har en kravmärkning av fisk i Sverige. Sverige är det första landet som har den typen av kravmärkning. Det tycker jag är väldigt värdefullt och något att gå vidare med. Jag är den första att säga att vi ska se till att vi ger konsumenterna ännu bättre information.
Vi måste då bygga system som är enkla för konsumenterna att förstå, för annars kommer man inte att orka följa dem i vardagen. Men märkning av fisk är något som vi arbetar vidare med.
Ann-Christin Nykvist (S):
Ett löjets skimmer, säger Annika Qarlsson. Jag blir då mycket tveksam till vad Annika Qarlsson egentligen vill. Annika Qarlsson rabblar upp en massa statistik och liksom antyder vad det här skulle innebära i framtiden, precis som om det inte går att vidta ett antal åtgärder för att skydda hunden.
Det handlar inte bara om att i en mycket specifik situation kunna försvara sig med vapen. Det finns andra vägar att gå som är mycket effektiva. Viltskadecenter och forskaren Jens Karlsson har nyligen presenterat en mycket intressant utredning.
Det är en utredning som jag tar till mig därför att där finns slutsatser om vad det skulle innebära om man vidgade möjligheten för den som har en jakthund att gå längre när det gäller att försvara sin hund.
Men vad som också står i den här rapporten är att om syftet är att avvärja ett angrepp så är inte en ändring i lagstiftningen någonting som behöver prioriteras. Vid varje tillfälle som man har försökt att skrämma en varg i samband med den här typen av händelse har man lyckats skrämma vargen.
Det är därför jag tycker att det är oförskämt att säga att de åtgärder som regeringen nu har vidtagit skulle vara ett aprilskämt. Det är just den typen av situationer som vi satsar på. Vi har gett ett uppdrag till Viltskadecenter att ta fram bättre förebyggande åtgärder så att vi kan skydda hundarna.
Det kan vara pinglor eller olika typer av andra åtgärder. Framför allt går det att dressera hundar så att de inte driver på varg, det vill säga göra hundar vargrena. Vi satsar 5 miljoner om året under tre år för att Viltskadecenter ska gå vidare med detta.
De andra satsningarna, rovdjursakutgrupper, är till för att man regionalt ska få en ytterligare kanal för att hantera problemen. Man ska då snabbt kunna rycka ut och hjälpa till med problemdjur.
Om det behövs kan man löpa linan ut och se till att ett djur som beter sig olämpligt avlivas. Det här är ett paket som är ägnat att öka förtroendet för rovdjurspolitiken.
Ann-Christin Nykvist (S):
Annika Qarlsson behöver inte vända sig till USA för att hitta ett bra underlag när det gäller våra stora rovdjur i de svenska skogarna och när det gäller vargen. Viltskadecenter har gjort flera mycket intressanta studier, och man har studerat den skandinaviska vargstammen.
Man konstaterar att vargens bytesdjur är framför allt de vilda djuren. Det är rådjur och älg. Man bedömer också att de vilda djuren räcker för en spridning av vargen i Sverige i de naturliga utbredningsområdena.
När vargen angriper tamdjur är det till 95 % får och nöt. Därför är jag glad över att från och med den 1 mars i år gäller en ändrad paragraf i jaktförordningen, 28 §. Den ger tamdjursägare större möjligheter att skydda sin boskap.
Det är synd att Annika Qarlsson förringar möjligheten att med hjälp av pinglor och annat skrämma bort det vilda djuret. Här finns ett utrymme för att arbeta förebyggande och utveckla åtgärderna.
Det som för närvarande är mest intressant är de vargfria hundarna. Man vet att det går att dressera djuret på ett sådant sätt att djuret inte driver på vargen. Dessutom skulle hunden kunna uppmärksamma hundföraren på att det finns varg i närheten, och man kan därigenom avbryta jakten.
Siffrorna om när rätten att skydda sin hund genom att skjuta vargen kan användas som ett verktyg gäller en utredning som Viltskadecenter gjorde om den skandinaviska vargen. Det var en ganska lång period från slutet av 90-talet till 2005.
Av totalt 152 angrepp som studerades var det i 17 fall som man skulle ha haft nytta av att använda möjligheten att försvara sin hund med vapen. Det är i det sammanhanget som forskarna drar den intressanta slutsatsen - det vill jag medge - att det skulle innebära att ungefär två till fyra vargar varje år skulle få sätta livet till. Det bedöms inte påverka populationen.
Men i samma andetag säger man i utredningen att om syftet är att avvärja ett angrepp är inte en ändring av lagstiftningen en prioriterad fråga eftersom det är effektivt att skrämma rovdjuret.
Jag hoppas att Annika Qarlsson står bakom vår djurskyddslagstiftning som säger att djur ska ha rätt till att utöva ett naturligt beteende, inte utsättas för onödigt lidande och hållas väl.
Ann-Christin Nykvist (S):
Det här med statistik är ju alltid svårt, och Annika Qarlsson pratar om 500-600 vargar. Man kan väl känna en oro för att genetiken i vår vargpopulation är sådan att det kan vara svårt att komma upp till sådana nivåer. Det finns ett etappmål på 200 vargar, 20 föryngringar per år, och det ska göras en utvärdering när vi har nått dit.
Jag vill här också framhålla att det är väldigt angeläget att vi utvecklar de förebyggande åtgärderna, för jag hoppas att vi är överens om att det är den allra bästa vägen att gå. Annika Qarlsson måste skilja på det socialdemokratiska partiet och den socialdemokratiska regeringen. Det socialdemokratiska partiet har en jakt- och viltvårdsgrupp.
Vi arbetar framför allt med jakt- och viltvårdsfrågor, men vi kommer där in också på rovdjursfrågorna. Det var när den gruppen bildades som det förekom en debattartikel. Regeringen har tillsatt den särskilde utredaren som ska titta på bland annat frågor kring den regionala och lokala förvaltningen och det regionala och lokala inflytandet.
Viltskadecenter tycker jag har lagt fram en otroligt intressant utredning, där man visar på att den allra bästa vägen är att skrämma ett rovdjur. Men jag är medveten om att skador på hund och risken att min hund ska bli angripen av en varg är ett väldigt allvarligt problem för toleransen av rovdjurspolitiken.
Det är därför som jag är mycket engagerad i den här frågan. Jag hoppas mycket på utredningen, och jag kommer att jobba vidare utifrån de möjligheter jag har inom mitt departement.
Ann-Christin Nykvist (S):
Det känns som om Marie Wahlgren och jag är överens om synen på djurförsöken. Det finns svåra etiska frågor i det här, och vi måste hela tiden göra avvägningar. Regeringen har verkligen haft ett antal tillfällen att visa var den står i frågorna.
Jag vill understryka att vi bland annat i propositionen och även i andra sammanhang har uttalat att vi behöver djurförsöken för att kunna hantera ett antal svåra sjukdomar. Det kan vara neurologiska sjukdomar, sådant som alzheimer och cancersjukdomar.
Det finns ett antal svåra sjukdomar som vi inte kan hitta medicin för utan att använda djurförsök. Men när vi använder djurförsök ska vi i första hand pröva om det finns en alternativ metod. När vi sedan är tvungna att använda djurförsök ska vi se till att vi använder så få djur som möjligt.
Om vi är tvungna att använda ett visst antal djur så ska vi se till att vi behandlar dem så väl som möjligt. I det här finns det hela tiden möjligheter att göra förbättringar. Vi ska inom ramen för den forskningspositiva hållningen se till att vi får det allra bästa skyddet för försöksdjuren.
Marie Wahlgren uttryckte att det finns två partier som skiljer ut sig. Jag tycker att man ska titta på resultatet av samarbetet. Jag redovisade i mitt svar vad vi har åstadkommit på den här punkten. Jag vill säga att det är ett resultat som jag kan stå upp för och som inte försvårar forskningen på området. Det blir lite hypotetiskt att gå vidare med de här R:en.
Det här med reject är ju någonting som vi redan i dag kan få till stånd genom de nämnder som vi har. Det finns inom ramen för nämndernas mandat att hantera. Reallocate handlar om hur vi använder och fördelar resurserna till forskningen. Det är ju också en fråga som finns på bordet. Jag vill inte fastna i de här begreppen.
Frågan om instansordningen och möjligheter att överklaga ska bli föremål för utredning. Det handlar om att intressenter ska ha en möjlighet att överklaga. Det är det som utredaren ska titta på. Om utredaren finner att det finns ett sådant behov ska utredaren också utforma de konkreta förslagen.
Det är för tidigt att i dag ha någon uppfattning om var vi landar där.
Ann-Christin Nykvist (S):
Jag har flera gånger från talarstolen uttryckt att forskningen är otroligt viktig för oss. Jag är stolt över att vi har en så värdefull och framgångsrik forskning i Sverige. Den ska vi värna.
Vi ska se till att både företagen och forskarna känner att det finns stabila villkor och goda förutsättningar för att bedriva verksamheten i Sverige. Det är också bakgrunden till det strategiprogram som regeringen har tagit fram när det gäller läkemedel, bioteknik och medicinteknik. Det är ju en del av satsningen Innovativa Sverige.
Givetvis har jag noterat den oro som har funnits bland forskare och företag under den senaste tiden och det senaste året. Jag och mina medarbetare har haft mycket kontakt med företag och med forskningen för att uttrycka var vi står i frågorna.
Givetvis ska vi bereda våra förslag på ett sådant sätt att de berörda parterna känner att de kan få lägga fram sin syn och ha sina synpunkter med i det beredningsunderlag som vi använder när vi går vidare.
När det gäller frågan om att överklaga besluten är det inte bara djurorganisationer som man har tänkt på när man har funderat på hur man ska titta på frågan när den utreds. Exempelvis patientorganisationer är också en intressent. Det här handlar om en utredning om de berörda intressenterna ska ha möjlighet att överklaga.
Givetvis ska vi se till att vi inte skapar onödig byråkrati, utan vi ska ha smidiga system. Det ingår också i ett sådant här utredningsuppdrag till utredaren. Sedan har vi frågan om elen. Jag var väldigt tydlig i mitt svar.
Den nya lydelsen av förordningen innebär att användningen av elektricitet och hormoner kan fortsätta. Det arbete som nu förbereds när det gäller el handlar om elhalsband på hundar etcetera. Det är ett sådant arbete som är aktuellt.
Ann-Christin Nykvist (S):
Sven-Erik Sjöstrand och jag är överens om att vi ska ha ett gott djurskydd. Vi har en djurskyddslagstiftning som också lägger ribban högt. Det finns som sagt två delar i det här. Den ena är vilda djur som skadas i kollision med fordon.
Där arbetar vi i departementet med en fungerande modell, både när det gäller regelverket och när det gäller resursfrågan. Sven-Erik Sjöstrand sade att han tänkte återkomma till den frågan, så jag avvaktar med ytterligare kommentarer.
När det gäller vilt som skadas vid jakt står jag fast vid att vi har ett bra system när det gäller att utbilda jägare och även när det gäller att utbilda våra hundar, med anlagsprov och viltspårsprov.
Jag har inte hört någon kritik mot dessa jaktekipage. Det är en nyhet för mig om Sven-Erik Sjöstrand kan redovisa konkreta problem på området. Men som jag säger i mitt svar ska man aldrig slå sig till ro och säga att nu är det här tillräckligt bra.
Jag har sagt i mitt svar att jag är beredd att verka för en förbättring av regelverket. Givetvis ska vi ta del av erfarenheter från andra länder och titta på den danska modellen.
Det som har sagts mig om den danska modellen är att den är mer byråkratisk än den ordning som vi har i Sverige, och då tycker jag att vi ska vara lite försiktiga och inte rakt av säga att den danska modellen är bättre. Men givetvis ska vi titta på erfarenheterna.
Ann-Christin Nykvist (S):
Det här med vad 28 § jaktlagen innebär kräver nog några ytterligare kommentarer. Det är ju så att eftersökstanken går först.
Det är djurskyddet och att minska lidandet för djuren som då går först. Där kan jag lugna Sven-Erik Sjöstrand. Det är alltså en ovillkorlig skyldighet för jägare att vidta åtgärder. Skyldigheten att göra eftersök vid jakt gäller alla vilda djur och fåglar, oavsett ägogränser.
Däremot har man skyldighet att anmäla eftersök till markägare när det gäller älg, hjort och rådjur, även om det alltid är lämpligt att kontakta markägaren. Det är ju ur säkerhetssynpunkt som man bör kontakta markägaren.
Men skyldigheten att anmäla eftersök till markägaren för de stora djuren älg, hjort och rådjur handlar också om köttvärdet. Det finns alltså två delar i det här: både djurskyddsaspekten och köttvärdet. Det finns 6 000 eftersöksjägare i Sverige, så det är ganska många vi talar om.
När vi eventuellt ska revidera vårt system måste vi hitta ett system som fungerar i hela Sverige och som inte är byråkratiskt. Men som jag sade tidigare är vi beredda att titta närmare på den danska modellen och höra efter vad de har för erfarenheter.
Ann-Christin Nykvist (S):
Jag vill avslutningsvis erinra om det som jag sade i mitt svar när det gäller kvaliteten på våra eftersökshundar i Sverige. Vi har anlagsprov och vi har viltspårsprov. Det handlar om kvalificerade kurser, där vi också har prov enligt fastställda bestämmelser och som bedöms av särskilt förordnade domare. Det är inte så att vi inte har någonting.
Vi har ett väldigt bra system. I Danmark har man ett annat system och man använder ordet auktorisation. Men det är inte så att inte vi har några prov och att inte vi har en bedömning av våra eftersöksekipage. Men vi är beredda att titta närmare på det här för att se om det finns någonting som vi kan göra för att ytterligare förbättra vårt system. Eftersök av trafikskadat vilt är ett väldigt angeläget uppdrag.
Vi har mycket vilt i Sverige, och vi har en vildsvinsstam som också växer. Det utgör ett problem i trafiken. Jag kan lova, Sven-Erik Sjöstrand, att vi utifrån det utredningsarbete som vi har gjort i departementet tämligen snart kommer att kunna presentera en fungerande organisation med en långsiktig finansiering.
Ann-Christin Nykvist (S):
Jag hoppas att Anita Brodén och jag är överens om att det största problem som vi har när det gäller fiskeripolitiken är de vikande bestånden och en överkapacitet i fiskeflottan.
Jag var väldigt glad över den reform som vi kunde enas om 2002 och som bland annat innebär att vi inte ska tillföra modernare fartyg utan att föra ut kapacitet ur fiskeflottan. Jag har känt en oro när vi i rådet nu har behandlat dessa frågor.
Vi gjorde ett försök att enas om fiskerifonden för ett år sedan. Vi misslyckades vid det förra ministerrådsmötet. Det finns ett antal länder som försöker utnyttja situationen till att få sådana regler som inte kan hålla enligt beslutet från 2002.
Det är alldeles riktigt att det finns miljömässiga fördelar med de nya motorerna. Men det är också piggare motorer som gör att man kan bedriva fisket på ett effektivare sätt, och i detta ligger ett problem.
Sverige har varit mycket aktivt i de förhandlingar som fortfarande pågår för att hitta en lösning. Vi tillhör en grupp som vill verka för att man ska stå fast vid beslutet från 2002.
Tyvärr gick det inte att få stöd för de konstruktiva lösningar som presenterades vid det förra ministerrådsmötet.
Men det är alldeles riktigt som Anita Brodén säger att en kompromiss som skulle kunna vara tänkbar för Sverige måste luta sig mot att vi gynnar det småskaliga fisket som inte har sådana fiskemetoder som innebär att vi får de negativa konsekvenserna. Och då är det det småskaliga kustfisket, som inte trålar.
På den punkten har Sverige signalerat att vi är beredda att ha det som en del i en kompromiss, om vi får någonting annat i stället som innebär att vi inte avlägsnar oss från 2002 års beslut.