Sven Otto Littorin (M):
Om det vore så enkelt att det fanns ett rakt samband mellan AV:s anslag och arbetsmiljön på våra arbetsplatser hade vi tillsammans här kunnat räkna ut det exakt perfekta anslaget för Arbetsmiljöverket. Det finns inget sådant rakt samband. Man löser inte arbetsmiljöproblemet bara genom ett anslag till Arbetsmiljöverket och bara genom att öka antalet inspektioner.
När det gäller till exempel dödsolyckor har dessa i dag minskat med en tredjedel sedan 2008. När det gäller arbetsolyckor har vi det lägsta antalet anmälda sådana sedan 90-talet. När det gäller arbetssjukdomar är det ett halverat antal anmälda sådana sedan 2004. När det gäller sjukfrånvaro och ohälsa ligger vi på historiskt låga nivåer.
Det är uppenbart att inte finns något tydligt rakt samband mellan Arbetsmiljöverkets anslag och arbetsmiljön på våra arbetsplatser. I stället måste man fundera på hur det faktiskt ser ut. Om vi tittar på de branscher som har haft de största problemen ser vi att det bland andra är byggbranschen. Därför är det så oerhört bra att vi har implementerat byggplatsdirektivet i svensk lagstiftning just för att tydliggöra ansvaret och just för att se till att vi har ett samlat arbete.
Det gäller ju en bransch där det många gånger finns flera olika underleverantörer i olika led. Nu har vi det tydliga ansvaret. Det är en aktiv politik för att säkra arbetsmiljön i en bransch som faktiskt har haft stora problem. En annan bransch som är problematisk är jord- och skogsbruk. Där förekommer många olyckor av olika slag. Vad kännetecknas den branschen av? Det är oftast ensamföretagare - jordbrukare. Det är äldre män som skadar sig. De tar lite för stora risker.
Det är precis där en ordentlig informationssatsning behövs för att upplysa om riskerna och för att gå igenom och se vilka skyddsmekanismer och vilka skydd man kan använda sig av. Därför är det så bra med en ordentlig informationsinsats just för jord- och skogsbrukarna. Det finns inte på kartan att vi kan besöka varje jordbrukare och skogsbrukare i Sverige med inspektionsinsatser. Det vore ett fruktansvärt resursslöseri. Därför är informationsinsatser av yttersta vikt.
Arbetsmiljöverkets anslag är nu ungefär på motsvarande nivå som 2001. Jag står för den neddragning som vi gjorde. Den var inte orimlig med tanke på att vi inte kan sätta oss i kreditskulder som ska betalas av nästa generation. Då får alla myndigheter ett ansvar för att se över sina kostnader; det är inga konstigheter med det. Jag menar att inspektionsverksamheten är bra. Den behövs. Vi behöver jaga de arbetsplatser som är dåliga ur arbetsmiljösynpunkt.
Men det behöver göras med målgruppsinriktning så att vi träffar de arbetsplatser som faktiskt riskerar att vara de allra sämsta. Men det räcker inte. Det skulle inte ens ha räckt om vi hade fördubblat anslaget till Arbetsmiljöverket. Det hade förmodligen inte sett så hemskt mycket bättre ut. Vi måste också hitta sätt som får arbetsgivare att vilja sträva mot att bli bättre arbetsgivare över lag. Vi kan inte bara jaga skurkarna, utan vi måste också stödja dem som är bra.
Nu håller vi tillsammans med parterna på att ta fram en nationell arbetsmiljöstrategi. Den kommer att presenteras för riksdagen före sommaruppehållet. Där har vi arbetat intensivt med parterna för att hitta de olika strategiska vägval som vi behöver göra för att inte bara ha en förbuds- och förmyndarstrategi utan också en offensiv strategi för bättre arbetsplatser och för bättre arbetsmiljö för de enskilda. Det handlar inte bara om anslaget; det måste mer till.