KBLab/rixvox huggingface dataset:
Elisabeth Svantesson (M):
Ali Esbati har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att Arbetsförmedlingen ska förbättra sina rutiner vid klagomål mot externa anordnare samt om jag avser att vidta åtgärder för att öka insynen i den verksamhet som Arbetsförmedlingen upphandlar hos privata anordnare. Arbetsförmedlingen har inom ramen för sitt uppdrag möjligheten att upphandla tjänster från privata aktörer. Arbetsförmedlingen har det yttersta ansvaret för alla tjänster som tillhandahålls enskilda arbetssökande, oavsett om de levereras av myndigheten eller av andra aktörer.
Arbetsförmedlingens upphandlingsverksamhet ska bedrivas i enlighet med gällande lagar och förordningar, bland annat lagen om offentlig upphandling och lagen om valfrihetssystem. Arbetsförmedlingen omfattas även av förordningen om antidiskrimineringsvillkor i upphandlingskontrakt som ställer krav på myndigheten i syfte att motverka diskriminering hos leverantörer. Konkurrensverket ansvarar från och med den 1 juli 2014 för ett samlat upphandlingsstöd och för tillsynen över offentlig upphandling.
När det gäller frågor om vilka uppgifter Arbetsförmedlingen kan lämna ut vad avser gällande klagomål och vad som omfattas av sekretess är detta en bedömning som görs av berörd myndighet i enlighet med offentlighets- och sekretesslagen. Myndighetens beslut att inte lämna ut handlingar kan överklagas till domstol. Arbetsförmedlingen har haft brister i det systematiska arbetet med att kvalitetssäkra de tjänster som levereras av kompletterande aktörer.
För närvarande pågår arbetet med att implementera en ny modell för leverantörsuppföljning som gäller alla externt upphandlade tjänster för arbetssökande.
Elisabeth Svantesson (M):
Tack, Ali Esbati, för interpellationen! Först kan vi konstatera att det finns en grundläggande skillnad mellan Ali Esbati och mig. Det handlar om synen på vem som ska utföra olika tjänster, vem som ska utföra arbetsmarknadsutbildning och vem som ska utföra kompletterande tjänster hos Arbetsförmedlingen. Alliansen och många andra partier i riksdagen tror att det kan finnas många aktörer som utför de tjänsterna medan Ali Esbati vill förbjuda dem.
Det är en grundläggande och viktig skillnad att känna till för den som lyssnar på debatten. För mig är det otroligt viktigt att varje skattekrona, särskilt vid upphandling, används på ett effektivt sätt. Det är just därför som lagen om offentlig upphandling finns och som vi tillsammans på EU-nivå har det systemet.
Men det har funnits, som jag också nämnde i svaret, brister hos Arbetsförmedlingen vad gäller både upphandling och kontroll. Uppenbarligen gäller det i det här fallet också förmågan att bli bättre på att samla upp den kritik som enskilda har vänt sig till Arbetsförmedlingen med.
Det är därför som vi i den nu gällande budgeten har haft tydliga skrivningar om att Arbetsförmedlingen måste fortsätta arbetet med att göra bättre upphandlingar och utföra en bättre kontroll. Det är grunden för hur vi kan styra myndigheten. Det är Arbetsförmedlingen och andra myndigheter som gör en bedömning om vad som kan lämnas ut enligt offentlighets- och sekretesslagen.
Det är också viktigt att komma ihåg, som jag också sade i mitt svar, att beslutet kan överklagas till domstol. Vill jag förändra lagen? Nej, men jag vill se till att Arbetsförmedlingen gör bättre upphandlingar, att det blir en bättre kontroll av Arbetsförmedlingen och att Arbetsförmedlingen bättre fångar upp när människor, som i det här fallet, upplever att något är fel - så att Arbetsförmedlingen blir snabbare att hantera den typen av klagomål.
Elisabeth Svantesson (M):
Låt mig repetera att jag tror att det är viktigt att vi har olika aktörer som arbetar med att få fler jobb vare sig det handlar om arbetsmarknadsutbildningar, som det är naturligt att man upphandlar, eller om rehabiliteringstjänster och aktiviteter som gör att människor kommer närmare arbetsmarknaden. Jag delar inte den syn som Ali Esbati har att alla arbetsförmedlare känner sig tvingade och tycker att det är olyckligt att det finns andra aktörer.
Jag möter tvärtom många arbetsförmedlare som ser det som ett bra komplement. Det är så det är tänkt att vara. Med tanke på de upphandlingar av olika typer av tjänster som Arbetsförmedlingen har måste både upphandling och kontroll självklart bli bättre. Regeringen har varit väldigt tydlig med det inför Arbetsförmedlingen. Vi ser att offentlig upphandling är besvärlig för många. Det är många myndigheter och andra aktörer som tycker att det är en svår fråga.
Det är därför som regeringen menar att kunskapen om effektiva och bra upphandlingar måste förbättras hos myndigheterna men också hos leverantörerna. Därför kommer vi den 1 juli att ge Konkurrensverket ett större uppdrag att samla det statliga stödet och informationsverksamheten gällande offentlig upphandling hos just Konkurrensverket.
Det handlar om att höja kompetensen i fråga om regelverk, praxis och hur en effektiv upphandling genomförs och även hur man ska utvärdera prestationer inför nästa upphandling. Ofta handlar det om hur man under den tid som ett anbud finns, i vilken verksamhet som helst som en myndighet upphandlar, kan hitta kontrollsystem och fånga upp det. Det tycker jag är viktigt. Det är en fråga som regeringen jobbar med.
Grunden är att det ska vara rättssäkert och effektivt. I det här fallet, Arbetsförmedlingens upphandlingar, handlar det om att se till att människor kommer närmare jobb. De upphandlingar som Arbetsförmedlingen har med olika aktörer och som vi använder våra gemensamma skattepengar till ska vara så effektiva och bra som möjligt. Man ska naturligtvis inte kränka någon utan i stället matcha och rusta människor till arbetsmarknaden.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag gör bara en kort reflexion om industri. De allra flesta personer som finns i sysselsättningsfasen är inte på platser där det är många tillsammans, utan det är i civilsamhället och i mindre företag. Jag mötte till exempel i går en kvinna på Lövstakooperativet på Gotland. Hon har funnit en plats i ett socialt kooperativ och känner att hon är på väg tillbaka. Jag ser inte det om en industri på något sätt. Jag vill gärna sluta som jag inledde.
I grunden handlar det om synen på om vi över huvud taget ska ha privata aktörer i våra verksamheter för att rusta människor tillbaka till jobb. Här har Vänsterpartiet en mer polariserad bild än övriga partier här i riksdagen. Man kan undra hur det ska gå för Socialdemokraterna och Vänsterpartiet, om de diskuterar de här frågorna, att samsas.
Jag uppfattar det som att det finns en öppenhet hos många partier för att vara med när det är goda leverantörer, goda utbildningsanordnare och goda företag som faktiskt gör nytta när det gäller att jobben ska komma fler till del.
Elisabeth Svantesson (M):
Kerstin Nilsson har frågat mig om jag kommer att vidta några åtgärder för att kommunerna ska erbjuda vikarierna utbildning och fortsatt anställning. Målet för regeringens politik är full sysselsättning. Sedan regeringen tillträdde 2006 har en rad reformer genomförts för att stärka arbetslinjen. Detta har medfört att sysselsättningen har ökat med 250 000 personer. Arbetslinjen ska genomsyra arbetsmarknadspolitiken och är grundläggande för utformandet av en långsiktigt hållbar arbetsmarknadspolitik.
Jag kan vidare konstatera att det finns en arbetsrättslig lagstiftning som reglerar till exempel hur länge man får ha ett vikariat innan det övergår i en tillsvidareanställning. Detta är regler som finns till som ett skydd för arbetstagarna och som alla arbetsgivare måste följa. Inom den kommunala sektorn gäller dessutom kollektivavtal som förhandlats fram mellan arbetsmarknadens parter. Parterna har ett stort ansvar för att se till att rimliga arbetsvillkor råder inom deras respektive branscher.
Regeringen har sedan 2006 gjort omfattande satsningar på utbildning. Målet för regeringens utbildningspolitik är att Sverige ska vara en framstående kunskapsnation där utbildningssystemet präglas av hög kvalitet. Regeringen har i vårpropositionen för 2014 presenterat avsikten att genomföra en satsning för ökad kunskap för stärkt arbetskraft.
Elisabeth Svantesson (M):
Tack, Kerstin Nilsson, för interpellationen! Jag delar Kerstin Nilssons problembild när det gäller utmaningen för många som finns i kommunernas vikariepooler och arbetar runt om i kommunerna. Jag tycker att man kan ifrågasätta att en person som anlitas gång efter gång inte skulle kunna få en anställning, särskilt när vissa kommuner verkar sätta detta i system.
Jag tror också att det finns en viktig poäng i att öka andelen personer med rätt utbildning på många av dessa områden, för man säkrar en ännu bättre kvalitet för brukaren. Det tror jag att alla i grunden vill ha. När det gäller den fråga som Kerstin Nilsson tar upp i interpellationen handlar det ytterst om ett ansvar för arbetsgivarna, nämligen alla våra 290 kommuner.
De bestämmer både hur man vill organisera sig och vilken kompetensnivå man vill ha på dem som arbetar hos dem. Det är också kommunerna som beslutar vilka villkor som ska gälla, och parterna har såklart ett stort ansvar för hur villkoren ser ut på olika områden. Det är också kommunerna som har verktygen för utbildning i och med att de har komvux.
Jag vet att många landsting och kommuner satsar på sin personal för att de under den tid de jobbar ska få möjlighet att vidareutbilda sig. Min man är sjuksköterska i Örebro läns landsting. Detta var exempelvis en av orsakerna till att han kunde vidareutbilda sig till psykiatrisjuksköterska. Det är så ett gott arbetsgivaransvar ser ut.
Man tar ansvar för dem som jobbar och utbildar dem, speciellt kommuner, som i de allra flesta fall har verktyget, nämligen utbildningsansvaret. Den här frågan är stor och viktig för kommunerna, och jag tror att kommuner måste skärpa sig.
Vill man vara en attraktiv arbetsgivare har man mycket att arbeta med, både vad gäller att förändra och förbättra arbetsmiljön för kvinnor, som ofta jobbar i de här sektorerna, och vad gäller vilka typer av anställningsvillkor och möjligheter man ger dem som jobbar där. Ska man klara den utmaning som vi ser framöver, med att det behövs många nya medarbetare inom den närmaste tioårsperioden, kommer man att vara tvungen att göra sig mer attraktiv som arbetsgivare.
I grunden handlar detta om ett avtal som Kommunal har. Det handlar om att parterna måste ta ansvar. Men arbetsgivarna måste också göra sig attraktiva. Här tror jag att såväl röda och gröna som blå kommuner har anledning att skärpa sig och göra mer. Det finns många kommuner som gör mycket, men det finns också många kommuner som kan göra betydligt mer.
Elisabeth Svantesson (M):
Nu börjar det bli intressant. Hur ska arbetsgivarna hitta utbildad arbetskraft? Ja, hur ska kommunerna hitta utbildade undersköterskor? Kommunerna har just utbildningen till undersköterskor i sin egen hand - den är deras eget verktyg. Det är kommunerna som har ansvar för kommunal vuxenutbildning. Kommunerna har det ansvaret och bör ta det. Många gör det, men många kan göra mer.
Låt oss också komma ihåg att det aldrig har satsats så mycket resurser på utbildningssystemet som i dag och så stora möjligheter för många att läsa. Men återigen: Kommunerna har ett stort ansvar, och även landstingen. Kerstin Nilsson var inne lite grann på det här med anställningsformer, och då lät det ungefär som att det hände någonting väldigt speciellt från 2007. Men låt oss komma ihåg att fasta jobb är grunden på svensk arbetsmarknad.
Det har de varit under lång tid; de har legat på ungefär 80 procent av alla anställningar ända sedan 1990-talet. Visstidsanställningar som vikariat - det är en form av visstidsanställning - är en viktig väg in för till exempel unga, samtidigt som det ger arbetsgivare ett visst mått av flexibilitet och en möjlighet att säkra att verksamheten fungerar. De ska dock självklart inte missbrukas, vilket jag inledde det förra inlägget med. Man kan undra varför inte fler kommuner faktiskt anställer sina vikarier. I svensk lag finns det begränsningar för hur man kan använda vikariat.
Dels finns en regel om när vikariat ska övergå till en fast anställning - har man under en femårsperiod jobbat som vikarie hos samma arbetsgivare i mer än två år ska anställningen gå över i fast anställning. Här införde Alliansen en skärpning 2008, för tidigare låg gränsen på tre år under en femårsperiod.
Dessutom finns det fortfarande en företrädesrätt till återanställning, och den gäller om man har haft en sammanlagd anställningstid på minst tolv månader under tre år i samma verksamhet. Därutöver finns möjlighet att reglera de här villkoren i kollektivavtal, och det är därför jag menar att parterna - Kommunal och SKL - har ett stort och viktigt ansvar när det gäller hur avtalen ser ut.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tackar Kerstin Nilsson för debatten. Jag tror att den är viktig, och som jag sade tror jag att det finns ett stort behov av att Sveriges 290 kommuner funderar över sin arbetsgivarpolitik. Jag tror också att det är viktigt att tillsammans med de fackliga organisationerna diskutera hur vi förbättrar både arbetsmiljö och villkor. Det är nämligen en fråga för arbetsgivarna att se till att göra sig attraktiva och vara anständiga arbetsgivare. Slutligen vill jag bara kommentera att det är över en kvarts miljon fler som har ett jobb att gå till.
Kerstin Nilsson vill gärna hävda att det bara har skett av sig självt, men så ser det ju inte riktigt ut runt om i världen. Det sker inte av sig självt. Befolkningen växte under de första åren av 2000-talet, men jobben kom inte i särskilt stor utsträckning. Vi har haft en tuff kris. Jag skulle rekommendera Kerstin Nilsson att kanske flyga ned till Madrid och besöka Spanien. Där har befolkningen ökat ganska ordentligt, men man har tappat tre miljoner jobb - precis som vi tappade 500 000 jobb i 90-talskrisen.
Jobb växer inte till och fram av en slump, utan det handlar om en tydlig jobbpolitik där man har ökat arbetskraften och inte gömmer och glömmer människor utan ställer människor närmare arbetsmarknaden. Många har nu också kommit i jobb.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag var mycket tydlig i mitt förra inlägg om vad som är det absolut viktigaste fokus som jag har. Det är att fler unga ska ha ett jobb att gå till. Det är att fler unga ska rustas och matchas att komma in, att fler unga ska få en första rad på ett cv. Under de månader som jag har varit arbetsmarknadsminister har jag rest runt och samtalat med många unga och många arbetsgivare kring möjligheter till jobb och för arbetsgivare möjligheter att växa.
Det är precis som Johan Andersson säger: Offentlig sektor är otroligt viktig som arbetsgivare och behöver också gör mer för de unga. Det är därför jag hoppas att många fler kommuner ska använda yrkesintroduktionsavtalen, att Kommunal och SKL inte bara centralt ska teckna avtal, utan att man på lokal nivå ska ta ansvar. De möjligheterna finns! Möjligheten finns också för varenda kommun att anställa unga som är i sysselsättningsfasen med det särskilda anställningsstödet.
Om alla kommuner skulle ta en ung eller två - det är inte längre 600 personer utan strax under 400 unga i sysselsättningsfasen, delvis beroende på de utvecklingsanställningar som har gjort att de har fått jobb men också att vi har förlängt det särskilda anställningsstödet - skulle ingen ung vara i sysselsättningsfasen.
Jobben skapas inte hos oss här i kammaren utan ute hos arbetsgivarna, kommunala och privata, som behöver vara med och ta ett större ansvar. Då är nyckeln att se till att jobben växer till i olika branscher och på olika sätt i olika områden. Vad oroar mig? Ja, det oroar mig att en person som gör anspråk på att bli statsminister lovar alla unga jobb, för det är ett tomt löfte som han aldrig kan hålla.
Han kan lova åtgärder och insatser, som är mycket bra för många unga som behöver det. Men de flesta unga är arbetslösa under en relativt kort tid. De flesta unga kommer i jobb. Det är därför Sverige och Finland har den lägsta långtidsarbetslösheten, även om vi ligger i snitt med EU. Den matematiska logiken handlar alltså om att de flesta unga är arbetslösa ganska kort tid. Svenska ungdomar har kortare tider. Men det betyder inte att det är en mindre viktig fråga att jobba med.
Det är därför som vi har en bredd av insatser, för att jobben faktiskt ska växa till för de unga och för att arbetsgivare ska öppna dörren för de unga.
Elisabeth Svantesson (M):
Tack för interpellationsdebatten! Jag vet inte om någon lyssnar på vad jag säger. Det finns 290 kommuner. Jag vet inte några andra ledamöter än dem i arbetsmarknadsutskottet som tycker om att ge beskrivningar av hur jag upplever det. Men det minsta jag gör är att förakta dem som jobbar i offentlig sektor, för de gör ett otroligt arbete varje dag.
Det är just därför jag säger: De 290 kommunerna borde ta ett större ansvar för att anställa människor. Jo, Johan Andersson, till 85 procent subventionerar staten om man anställer en ung eller äldre person som har varit långtidsarbetslös. Det är bara att anställa. Jo, Johan Andersson, YA-jobb är till för varje kommun. Det är bara att anställa en ung person till en väldigt låg kostnad och samtidigt säkra sin kompetensförsörjning och få in mer fötter och händer i vården.
Det är bara att göra - i dag! De verktygen finns. Och de kom på plats i januari. Det var några av de första beslut som jag tog. Jag vet att Socialdemokraterna är lite ledsna över att jag inte har lagt några propositioner till exempel när det gäller YA-jobb. Men det behövs inga propositioner för det. Det fattades ett förordningsbeslut kring det.
Beträffande de tio förslag som Johan Andersson tycker att vi ska lägga propositioner kring: I ärlighetens namn vet alla socialdemokrater här att många av de förslag som ni lade inte har något med proposition och lag att göra. Det viktigaste i arbetsmarknadspolitiken är först och främst att se till att jobben växer till och att vi hela tiden underlättar anställningar.
Jag menar att Johan Andersson kan gå hem till sin kommun och säga: Vi borde ta oss i örat lite allihop och se till att vi anställer fler, för vi har stöd från staten att göra det, och få in fler händer och fötter och få in unga människor på arbetsmarknaden, så att de får vara med att bidra och göra nytta. Det är det jag brinner för varje dag.
Elisabeth Svantesson (M):
Patrik Björck har frågat mig hur dålig arbetslöshetsförsäkringen kan tillåtas bli innan regeringen är nöjd, om arbetsmarknadsministern tänker ta initiativ till att höja ersättningen i arbetslöshetsförsäkringen och om socialbidrag/försörjningsstöd ska ersätta a-kassan. Regeringens främsta mål är full sysselsättning. För att nå det målet har regeringen de senaste åren genomfört en rad åtgärder som stärker arbetsutbudet, ökar efterfrågan på arbetskraft och förbättrar matchningen på arbetsmarknaden.
Sedan 2006 har antalet sysselsatta ökat med en kvarts miljon. De reformer som har genomförts inom arbetslöshetsförsäkringen syftar till att tydliggöra arbetslinjen och försäkringens roll som omställningsförsäkring. När det gäller ersättningsnivåerna i arbetslöshetsförsäkringen är det viktigt att det finns ett skyddsnät vid arbetslöshet, men lika viktigt är en aktiv arbetsmarknadspolitik för att främja omställning.
Regeringen prioriterar i dagsläget en aktiv arbetsmarknadspolitik så att fler kan komma i arbete före höjda ersättningsnivåer. Arbetslöshetsförsäkringen är en omställningsförsäkring mellan två arbeten. Det krävs att man har arbetat i en viss omfattning för att omfattas av försäkringen. Det finns i dag många unga och utrikes födda som inte har kvalificerat sig för a-kassa. Regeringen prioriterar åtgärder för att dessa grupper ska få ett arbete framför att göra det lättare att kvalificera sig för ersättning.
Försörjningsstödet ska även fortsättningsvis fungera som ett yttersta skyddsnät för personer som har tillfälliga försörjningssvårigheter.
Elisabeth Svantesson (M):
Resultatet av arbetslinje och jobbpolitik är mycket tydligt - över en kvarts miljon fler jobb, trots en väldigt tuff kris. Låt mig tacka Patrik Björck för interpellationen. Sverige har haft en stark reallöneutveckling sedan 2006, betydligt starkare än EU-snittet och starkare än till exempel Tyskland som Socialdemokraterna gärna lyfter fram som föregångsland. De högre lönerna gör att de som jobbar får mer i plånboken.
Det lönar sig helt enkelt bättre att arbeta. Men det gör också att den relativa ersättningsnivån minskar i a-kassan, vilket Patrik Björck var inne på. När vi beskriver försäkringsskyddet vid arbetslöshet måste vi dock se hela bilden. Vi ser en utveckling där allt fler skaffar tilläggsförsäkringar, bland annat genom sina fackförbund.
Vi vet att ungefär 90 procent av TCO:s medlemmar i dag har tillgång till en kompletterande inkomstförsäkring via sitt medlemskap i ett fackförbund. Antalet medlemmar i fackförbund som har en kollektiv inkomstförsäkring motsvarar ungefär 40 procent av arbetskraften. Detta menar jag att man måste beakta när man beskriver hur tillgången till ersättning vid arbetslöshet ser ut. Sedan kan man ha olika åsikter om det.
Att a-kassan har blivit lägre än försörjningsstödet stämmer dock inte generellt. För det första är det två olika stöd med två olika funktioner och delvis olika syften. A-kassan är en omställningsförsäkring mellan två jobb, medan försörjningsstödet är behovsprövat mot hela hushållets inkomster. Det innebär att man kan ha inkomster eller bidrag utöver a-kassan, medan försörjningsstödet minskas krona för krona i förhållande till andra bidrag som exempelvis barnbidrag.
Om någon i en familj har inkomst räknas den också av vid försörjningsstöd. Det gör naturligtvis stor skillnad. Den som arbetar ska ha ett skydd vid arbetslöshet. Men grunden i den här diskussionen är densamma som tidigare: Vårt fokus är och kommer de närmaste åren att vara att jobben ska växa i antal.
Det är därför vi har satt upp ett mycket tydligt mål att fler ska ha ett jobb att gå till 2020, närmare bestämt 350 000 fler. Det måste också fortsatt vara lönsamt att arbeta. Det finns starkt stöd i forskningen för att en höjning av taket förlänger tiden i arbetslöshet och ökar jämviktsarbetslösheten. Oberoende instanser, både Konjunkturinstitutet och Riksbanken, bedömer att effekten på jobben kan bli betydande om man höjer taket.
Det är också därför det som Patrik Björck säger inte riktigt går ihop. Att kraftigt höja skatter på jobb och företagande samtidigt som man höjer ersättningsnivåer är helt fel väg att gå. Jobben blir inte fler då; de blir färre. Då är vi också tillbaka i den tid då många var i utanförskap - trots högkonjunktur. Herr talman!
I vårpropositionen ser jag inte riktigt hur Socialdemokraterna finansierar det här förslaget. De har pratat mycket om höjd a-kassa, men i det senaste förslaget de lade på riksdagens bord ser jag över huvud taget inget om hur detta ska finansieras. Det är än en gång ett exempel på att man ropar högt och lovar mycket till många, men ofta är det tom retorik.
Elisabeth Svantesson (M):
Låt mig börja med Ali Esbati. Det är ingen hemlighet att vi har olika syn på a-kassan. Det är ingen hemlighet att vi har olika syn på jobbpolitik och vad som skapar drivkrafter för att arbeta men också för att anställa människor. Arbetskraften växer inte av sig själv.
Befolkningstillväxten är naturligtvis en bra och grundläggande förutsättning, men arbetskraften ökar också genom politiska åtgärder och insatser som till exempel att man inte förtidspensionerar bort människor utan låter dem finnas i arbetskraften och söka jobb när de har arbetsförmåga och vill vara med och bidra. Slutligen vänder jag mig till Patrik Björck. Oavsett vad jag säger i mina inlägg gör Patrik Björck sina egna tolkningar av vad jag har sagt, och hans tolkning är den sanna. Då spelar det inte så stor roll vad jag säger, och därför tänker jag inte heller svara på hans frågor.