Tobias Billström (M):
Jag tror att det alltid är komplicerat att leva med en funktionsnedsättning. Så kommer det alltid att vara oavsett vilken typ av funktionsnedsättning som vi talar om, om det är hörsel, syn eller om det handlar om någon form av fysiskt handikapp som gör det svårt att förflytta sig. Förmågan att kommunicera är naturligtvis av speciell karaktär.
Jag kan själv konstatera att mina möjligheter att kommunicera på teckenspråk är mycket små. Det som jag kan åstadkomma på teckenspråk är: Jag är Tobias.
Det är lätt att förstå - Kalle Larsson nämner det själv i sitt inlägg - att för den som ska berätta om komplicerade historier och redogöra för komplexa sammanhang är naturligtvis kommunikationssvårigheterna någonting som man måste försöka ta sig igenom, och det kan vara komplicerat. Just därför upplever regeringen att det är viktigt att följa den här frågan extra noga.
Det gör vi genom att betrakta Migrationsverkets arbete med olika kategorier av asylsökande, däribland personer med funktionsnedsättningar. Migrationsverket har uppmärksammat och arbetat med frågan om döva asylsökandes behov, inklusive den dialog med Sveriges Dövas Riksförbund, som jag tidigare nämnde.
Skulle det visa sig att det finns ett behov av att ge verket ett särskilt uppdrag att titta på döva asylsökandes situation kommer vi att göra det. Det är viktigt att i den här debatten understryka att det finns många problembottnar i detta. Mitt intryck som statsråd är att Migrationsverket är angeläget om att lösa de konkreta problem som kan uppstå för döva asylsökande.
Men det finns komplexa faktorer i detta. En del handlar om att det finns generella problem som Migrationsverket inte ensamt kan lösa. En sådan sak är att teckenspråket inte är internationellt. Jag kan på svenska här kommunicera medels gester så gott jag förmår. Några få bokstäver kan jag teckna. Men för den som kommer från ett fjärran land med ett helt annat språk är detta komplicerat.
Dessutom är det så att långt ifrån alla döva asylsökande har kunskaper i något allmänt vedertaget teckenspråk. Detta är någonting som vi måste fundera över. Jag tror att vi också gör klokt i att ge människor som kommer till vårt land en så stor frihet som möjligt. Kalle Larsson nämnde särskilt boendeförhållandena i sitt inlägg.
Frågan handlade om varför vi inte följer den uppmaning som Sveriges Dövas Riksförbund har riktat, det vill säga att man ska placera döva asylsökande tillsammans så att de kan kommunicera med varandra. Ja, det kan finnas både plus och minus med en sådan åtgärd. Min grundinställning är att staten inte ska lägga sig i den enskildes beslut när det inte är absolut nödvändigt.
Det viktigaste som Migrationsverket i det här läget kan göra är att informera döva asylsökande och föräldrar till döva asylsökande om de möjligheter och rättigheter som finns och därefter överlämna beslutet till dem. Det tycker jag däremot är en viktig uppgift att slå vakt om. Här tror jag att dialogen mellan Migrationsverket och Sveriges Dövas Riksförbund är av mycket stor betydelse för att man ska kunna tillförsäkra människor den rättigheten.
Rent allmänt är det angeläget när det gäller grupper som kan vara särskilt utsatta att regelverket är tydligt och klart. Det upplever jag att det är på den här punkten.