KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anti Avsan (M):
Var finns förslagen? Det handlade om snabbare klassning. Frågan om familjeklassificering av narkotika har diskuterats till och från, och det finns en utredning som också har visat att en sådan klassificering kanske inte ska införas av det skälet att det inte alltid går att säga med tillräckligt stor säkerhet vad som är straffbart. Det är egentligen inte ett problem. Där finns möjligheten att vidta åtgärder.
Men det finns inga andra förslag på narkotikaområdet. Här säger både Lawen Redar och Annika Hirvonen Falk, som företräder de partier som sitter i regeringen, att man gör en massa på narkotikaområdet, men det finns inga förslag. Det finns inte någonting som heller bemöter det som jag tycker är fullt rimligt. Låt oss se på bevisfrågorna när det gäller narkotikans farlighet.
Det är inte rimligt att man i Högsta domstolen läser en tidningsartikel i en amerikansk, brittisk eller tysk tidning och sedan utifrån den blir osäker på hur farliga narkotiska preparat är. Det finns i tidigare utredningar tydligt utpekat att en av de viktigaste uppgifterna för Statens folkhälsoinstitut är att klassificera narkotika och säga hur farlig den är. Det finns evidens från hela världen.
Detta är ett problem. Högsta domstolen anser att narkotikans farlighet är en bevisfråga. Men om det inte förs fram bevisning får man utgå från vad som är allmänt veterligt. Det vore en mycket bättre ordning att faktiskt utgå från vetenskaplig bedömning av narkotikans farlighet. Där finns möjlighet att återkomma i enlighet med det som vi har skrivit i vår reservation om narkotikabrott.
För övrigt finns även flera andra bra förslag där.
Anti Avsan (M):
Nu har vi fått höra från Socialdemokraterna och Susanne Eberstein vad Socialdemokraterna och regeringen har gjort. Det är klart att det har gjorts en del på området. Det pågår också arbete. Kritiken från vår sida går ut på att man kanske bör anstränga sig lite mer, framför allt i de avseenden som jag nämnde i mitt huvudanförande. Vad jag tänkte fråga om specifikt är vittnesskydd.
Man behöver inte prata om enskilda åtgärder här, utan man kan tala om vad som behöver göras generellt. Det här är någonting som är väldigt grundläggande för förutsättningarna att nå framgång, inte minst i områden som är särskilt utsatta för allvarlig brottslighet, men också i andra områden, som är utsatta för brottslighet som inte har den högsta digniteten.
Där handlar det väldigt mycket om tilltron till rättssamhället. Likadant är det i de allvarligaste brottmålen. Utredningen om processrätt och stora brottmål har lämnat ett delbetänkande. Själva arbetet med den utredningen är ganska omfattande.
I delbetänkandet föreslog man att förhör under förundersökning och förberedelse i brottmål, som används väldigt sällan, ska kunna användas i större omfattning. Man föreslog också utökade möjligheter att använda berättelser som lämnats under förundersökning.
Med tanke på att vi i grunden vill att arbetet med vittnesskyddet ska förstärkas och räknar upp ett antal olika åtgärder: Vad är det Socialdemokraterna tycker att man inte ska göra där? Vad är det regeringen tycker att man inte behöver förstärka mot den här bakgrunden?
Anti Avsan (M):
Jag talar om vittnesskydd i bred mening. Enskilda åtgärder kan aldrig vara lösningen. Man kan ha olika förväntningar på vad anonyma vittnen ska kunna bidra med i en helhetskontext. Men det vi faktiskt vet, från till exempel Norge, är att det här möjligen är användbart i ett ytterst fåtal fall. Vi har beslutat att vi tycker att man ska titta på den här frågan förutsättningslöst.
Men det finns uppenbara risker för att det blir kontraproduktivt, att många ställer upp det som ett ultimatum och använder att man vill vittna anonymt. I andra fall säger man att man inte minns någonting. Det är inte det vi vill åstadkomma. Därför är de grundläggande reglerna viktiga. Den långsiktiga målsättningen måste vara att alla vittnen ska kunna lita på att det skydd som samhället kan erbjuda är tillräckligt. Det är ganska grundläggande. I dag finns det många åtgärder.
Man kan ha en kontaktperson hos polisen, man kan få sina personuppgifter skyddade och man kan få en larmtelefon med gps-funktion, en inspelningsenhet och akustiskt larm. I särskilt allvarliga fall kan man få personskydd och möjligen också fingerade personuppgifter. Jag vet ett antal fall när det gäller allvarliga brott där vittnen har fått det. Vi vill att det här arbetet ska förstärkas. Jag förstår inte varför man inte kan säga: Ja, regeringen måste förstärka det här arbetet.
Det handlar om att skyddsåtgärder bör utvecklas och sättas in i fler fall än i dag. Det är bristen på det som leder till att folk inte vittnar. De befintliga skyddsåtgärderna måste också utvärderas. Dessutom finns det behov av förbättrad information till vittnen och av att utveckla polisens arbete med risk- och hotbedömningar. Jag undrar hur det som jag har nämnt nu tillgodoses. Jag kan nämligen inte se att det tillgodoses i dag.
Och vad är det som enligt regeringen inte är önskvärt?
Anti Avsan (M):
Annika Hirvonen Falk räknar upp en massa olika saker som behöver göras när det gäller vittnesskydd. Ändå säger hon att regeringen gör mycket på området. Vi hörde alldeles nyss, i förra replikskiftet, att man väntar på en utredning från Brottsförebyggande rådet.
Annika Hirvonen Falk talar så varmt om det här med att man behöver skydda inte minst kvinnor för att de ska känna sig trygga och möjligen också kunna lita på att det skydd som samhället erbjuder är tillräckligt. Jag undrar om de här problemen föreligger i dag eller inte. Om problemen föreligger i dag, vilket man i alla fall tror när man lyssnar på Annika Hirvonen Falk, bör någonting göras. Det är inte avhängigt av någon utredning.
En utredning kan ge en samlad bild, och man kan se var problemen är större och mindre. Men min uppfattning är att det inte finns någon som helst tveksamhet när det gäller att de föreligger. Det gäller även övriga allianspartier som står bakom reservationen om vittnesskydd, som vi visserligen inte har yrkat bifall till.
Med tanke på vad som sas alldeles nyss undrar jag om skyddsåtgärder bör utvecklas och sättas in i fler fall än i dag. I så fall skulle det kunna bli ett tillkännagivande. Eller tycker Miljöpartiet inte det? Finns det anledning att utvärdera de befintliga skyddsåtgärderna? Jag tycker att det är självklart. Det gör övriga allianspartier också. Tycker inte Annika Hirvonen Falk det?
Och finns det inte anledning att utveckla polisens arbete med risk- och hotbedömningar därför att det inte finns fog för den rädsla man känner som vittne?
Anti Avsan (M):
Jag vet inte om jag ska tacka för svaret. Jag vet mycket väl hur utredningsväsendet fungerar. Dessutom är ett särskilt uppdrag till Brottsförebyggande rådet inte någonting som faller inom utredningsväsendet. Det är någonting annat. Detta uppdrag gavs till Brottsförebyggande rådet den 13 december 2017; det är ganska nyligen. Problemen har funnits under hela tiden från 2014 och framåt.
Inte minst med tanke på hur varmt Annika Hirvonen Falk talar för dem som är drabbade, vilket jag har full förståelse för, frågar jag igen: Finns det skäl att utveckla skyddsåtgärder för dem som inte vågar berätta och inte vågar agera i domstol och att sådana ska kunna vidtas i fler fall än i dag?
Finns det anledning att utvärdera skyddsåtgärderna? Är det möjligen så att det också finns anledning att utveckla polisens arbete med risk- och hotbedömningar? Om svaret är nej, säg det. Om svaret är ja, tala om vad regeringen tänker göra. Men hänvisa inte till olika förklaringar om hur utredningsväsendet fungerar när det inte ens är relevant.
Jag vill ha ett svar på denna fråga, eftersom detta är helt avhängigt av hur vårt rättsväsen ska kunna fungera i framtiden. Det är en medborgerlig plikt att vittna. Om man uppfyller sin del av samhällskontraktet och vittnar, då måste man kunna förlita sig på det skydd man får från statens sida. Det räcker inte att se mellan fingrarna.
Det finns människor som lever med fingerade personuppgifter i andra delar av världen i dag, som inte har någon möjlighet att komma tillbaka och som kanske också har mycket begränsade möjligheter att leva ett gott liv efter att de har varit exempelvis informatörer åt polisen. Detta är ett problem. Man måste kunna skydda människor. Jag önskar svar på frågorna.
Anti Avsan (M):
Jag måste säga någonting när Annika Hirvonen Falk säger att jag inte är så entusiastisk. Man kan vara översvallande lycklig över många olika saker i livet, men när det gäller allvarlig brottslighet är det svårt att känna lycka även om man talar om förbättringar av ett system och om man själv tycker att det här systemet inte har fungerat. Det är svårt att få någonting perfekt när det gäller lagstiftning.
Livet är komplicerat, och det är också alla de här situationerna. Jag tycker att det är på sin plats att faktiskt lyfta ett varningens finger för att målsäganden i vissa situationer kan bli mer utsatt än tidigare. De två alliansregeringarna genomförde också vissa förändringar i sexualbrottslagstiftningen. Det handlade bland annat om frozen fright-situationerna.
Vad vi känner till är att det här med otillbörliga frågor upplevs som väldigt kränkande. Men då är frågan: Vad är tillbörligt när åklagaren har bevisbördan? Jag tycker att man ska ha den inriktning som de två alliansregeringarna hade, nämligen att försöka minska pressen på målsäganden så långt det är möjligt.
Det är illa nog att ha blivit utsatt för allvarlig brottslighet om det kan bevisas.
Anti Avsan (M):
Vad som är viktigt att framhålla när vi talar om samtyckeslag är att tidigare förslag till samtyckeslagstiftning inte har antagits av riksdagen, precis som Annika Hirvonen Falk sa. Skälet till det är att det har varit en annan utformning på de lagförslagen än det här förslaget som vi debatterar nu. Det här förslaget bygger på frivilligt deltagande, och det är utformat på ett mer begåvat sätt.
En av de viktigaste sakerna i det här sammanhanget är att man kan behålla all tidigare rättspraxis. En av de bärande invändningar som jag och mitt parti har haft mot tidigare förslag har nämligen varit just att man skulle behöva bilda en ny rättspraxis. Det skulle helt klart leda till färre fällande domar, i alla fall inledningsvis. Och det är inte vad någon vill uppnå när vi talar om sexualbrott eller någon brottslighet över huvud taget.
Det är alltså viktigt att hålla i minnet. Därför är den här lösningen, jämfört med alla tidigare förslag - om vi tar det breda greppet, baserat på samtycke - bättre och utformad på ett mer begåvat sätt. Det finns en mängd olika saker som måste göras på ett samvetsgrant och noggrant sätt. Jag har träffat många brottsoffer som har utsatts för sexualbrott.
Jag har inte bara träffat dem som riksdagsledamot, utan jag har dömt i många sådana mål. Det som är väldigt obehagligt och kränkande är att inte tas på allvar. Bemötandefrågor är otroligt viktiga. Det inbegriper också att det ska hållas ett riktigt förhör med målsäganden om något sådant här påstås. Man ska inte hålla på och värdera själv. Det ska domstolen göra sedan.
Jag har sett exempel på personer med språksvårigheter som inte har fått en tolk, och ingen vet vad de har sagt första gången, kanske inte andra gången heller. Det finns en förbättringspotential, och det gäller förundersökningarna.
Anti Avsan (M):
Jag är inte oenig med Susanne Eberstein i något avseende. När det gäller Riksrevisionens rapport är det viktigt att konstatera att effektiviteten hos domstolarna har blivit högre. Det man kan anmärka på är att produktiviteten har minskat med ungefär 2 procent per år. Till denna minskning finns två förklaringar, som är diametralt motsatta. Den första förklaringen är att man har för stora resurser i förhållande till arbetsbelastningen.
Den alternativa förklaringen är att man har mer komplicerade mål, vilket också är en generell trend som vi kan se när det gäller domstolarna. Vi har ett särskilt yttrande i detta ärende men inget annat yrkande.
I budgetpropositionen finns på utgiftsområde 4 Rättsväsendet en rubrik som heter "Uppbromsning av flödet i början av rättskedjan".
Där säger regeringen att antalet skäligen misstänkta personer, antalet ärenden som redovisats till åklagare, antalet brottsmisstankar som har inkommit till Åklagarmyndigheten och antalet personuppklarade brott visade på tydliga ökningar åren efter 2006, följt av markanta minskningar under senare år.
Detta är naturligtvis oroande, inte minst med tanke på att polisen redovisade 26 procent färre ärenden till åklagare 2016 jämfört med 2006. Nu satsar regeringen pengar på rättsväsendet utöver domstolarna i större omfattning än vad man har gjort tidigare, men man satsar inte lika mycket som Moderaterna.
Jag tycker att man borde ha förväntningar på att det skulle komma in fler brottmål till domstolarna. Det är en ganska naturlig följd av satsningar på rättsväsendet i övrigt. Vi satsar som sagt mycket mer, och vi förväntar oss också resultat.
Vi tycker att det i grunden är fel att regeringen engångsvis plockar bort pengar från domstolarna, till exempel för finansiering av ett nytt insolvensregister hos Bolagsverket och Kronofogdemyndigheten. Man minskar också anslaget från 2018 för att finansiera ökningen av anslagen till Åklagarmyndigheten och Ekobrottsmyndigheten. Nu har jag bara talat om brottmålen.
När det gäller tvistemålen ser vi en hel del oro på marknaden, men det är ganska svårt att sia om hur utvecklingen för tvistemål kommer att se ut. Där kan man alltså inte förvänta sig vare sig det ena eller det andra, men prognosen kanske ändå blir att det blir fler tvistemål än tidigare.
Det viktiga här är att man inte minskar olika delanslag och att man tillskjuter mer pengar, vilket vi moderater gör. Vi tillskjuter mer pengar till domstolarna för att vara på den säkra sidan och undvika den vanliga ryckigheten. Vi gör det också för att vi har förväntningar på att övriga satsningar på rättsväsendet ske ge resultat. I övrigt yrkar jag bifall till utskottets förslag.
Anti Avsan (M):
Om det nu rör sig om så kallade jättesatsningar är de ändå inte lika stora som Moderaternas. Men bortsett från det måste man någonstans ha förväntningar på att detta ska leda till något resultat, och då är det väl ändå principiellt fel att minska anslagen till domstolarna för att finansiera ökningen av anslagen till Åklagarmyndigheten och Ekobrottsmyndigheten. Detta är naturligtvis också ett sätt att skicka signaler.
Jag deltog själv en gång i tiden i det effektiviseringsarbete som ägde rum i domstolarna och vet att detta har gjorts på ett väldigt bra sätt. Det handlar ytterst om människor, precis som Susanne Eberstein säger, men trots detta är det kanske så att man från regeringens sida inte riktigt tror att de övriga satsningarna på rättsväsendet kommer att öka arbetsbelastningen för domstolarna. Det är nämligen vad detta kokar ned till.
Man kan tala om en halv procent hit eller dit, men det spelar inte så stor roll. Om man visar att satsningar görs visar man kanske också att man tror på att domstolarna kommer att utföra mer arbete med anledning av både brottmål och inkommande tvistemål.
Anti Avsan (M):
Det handlar kanske inte ytterst om effektiviteten, för vi talar både om effektivitet och produktivitet. Jag har mer riktat in mig på produktiviteten här. Många faktorer spelar in för både effektivitet och produktivitet. Jag kan dock bara nämna att så sent som i måndags besökte jag polisen i Uppsala. Där har man en mycket högre redovisning av antalet ärenden som går till åklagare än vad som finns på andra håll i landet.
Att nå en högre redovisning är ganska enkelt. Om man redovisar förundersökningar med tillräckligt hög kvalitet leder ganska säkert många av dem till åtal och blir också mål i tingsrätten. Om man har några förväntningar tycker jag i varje fall inte att man ska ta pengar från domstolarna för att finansiera Åklagarmyndigheten och Ekobrottsmyndigheten.
Det kommer annars att göra att det blir ännu mer som genereras i form av åtal till domstolarna. Det låter alltid så här när man diskuterar belopp. Varje satsning som regeringen gör är fantastiskt viktig, alldeles oavsett hur liten den än är.
När det gäller oppositionens och Moderaternas satsningar är varje sådan från vår sida väldigt obetydlig, i motsats till regeringens satsningar. Man måste ha någon idé om hur detta hänger ihop.
Jag tycker att den idé som innebär att man ser bättre resultat i rättsväsendet i övrigt leder till att man satsar mer pengar på domstolarna och även rättsväsendet i övrigt. Moderaterna satsar mer på allt jämfört med regeringen. Riksrevisionens rapport om tings-rätters effektivitet och produktivitet
Fredrik Schulte (M):
Jag skulle vilja börja med att tacka så mycket för justitieministerns svar. Jag instämmer som sagt till fullo i att det är helt i sin ordning att det sker en process i Marknadsdomstolen där man granskar den här verksamheten. Jag vet också att de företagare som har fått anmälningen tycker att det här är klart rimligt. Däremot tror jag tyvärr att det förekommer en viss form av trakasserier från Konsumentverket.
Jag får väl bistå Nyamko Sabuni med underlag för att titta djupare in i den frågan. Egon Frid!
Bara för att jag ser ett problem med att statliga myndigheter trakasserar företag och för att Egon Frid har den politiska åskådning han har innebär inte det att jag inte ser ett problem med att unga människor hamnar i ekonomiskt trångmål på grund av den här typen av lån. Men jag tycker inte att det är den enda delen av problembilden.
Jag tycker att det är viktigt att poängtera aspekten av att människor bär eget ansvar för sin ekonomi. Detta måste stå i fokus för hur man ska tackla problemen. Vi kan inte från statens sida förbjuda allting som människor kan använda sig av på ett felaktigt sätt. Då får vi ett samhälle där människor slutar att ta eget ansvar, slutar att tänka efter eget huvud och slutar reflektera över att de kanske kan göra fel. Det är då vi får de här problemen.
Jag tycker att det är fel att angripa problemet genom att hoppa på legitimt företagande. Det handlar inte om att man inte bryr sig om ungdomar.
Det handlar också om att aspekten av politiken som präglar mycket av det svenska synsättet inte bara ska handla om att vi som politiker sitter och klankar ned på företag och på företeelser som vi inte tycker om och som speciellt Vänsterpartiet inte tycker om.
Fredrik Schulte (M):
Först vill jag notera att man alltid hamnar i semantiska diskussioner med Marie Engström. Det var samma sak i fråga om jobbskatteavdraget och huruvida a-kassan är ett bidrag eller en ersättning. Jag får en känsla av att ni inte lyckas hantera problemet.
Här har ni suttit med Socialdemokraterna i samma båt under tolv års tid och sett på hur problemen bara har ökat och ökat, hur vanliga människor, låg- och medelinkomsttagare, har fått se sin fastighetsskatt skjuta i höjden, gamla människor ofta, därför att området de bor i helt plötsligt har blivit attraktivt. Det är i och för sig behjärtansvärt att ni är för borttagande av fastighetsskatten för hyresrätter.
Där har det visat sig att vi är mer på common ground än du är med dina stödpartier. Här har du suttit tillsammans med Socialdemokraterna i tolv års tid och inte gjort någonting åt problematiken. Sedan står du här och debatterar huruvida det är en skatt eller en avgift. Man kan föra en lång diskussion om det, men jag tycker ändå att innehållet i förslaget är det relevanta.
Vi lättar skattebördan för så många människor. Låg- och medelinkomsttagare som bor i attraktiva områden slipper den fastighetsskatt som tidigare har skjutit i höjden. De som bor i hyresrätter ser skatten sänkas kraftigt. Vi får en rättvisare beskattning mellan dem som bor i Stockholms innerstad och har köpt dyra bostadsrätter och dem som bor ute i förorterna. Det är det viktiga. Det är innehållet.
Jag tycker att Marie Engström borde fokusera mer på politikens innehåll än på semantiken. När det gäller begränsningsregeln har vi sagt att vi ska återkomma i frågan. Förhoppningsvis kommer vi att göra det nu under våren så att problemet inte behöver uppstå över huvud taget utan att man kan ta itu med problemet retroaktivt.
Fredrik Schulte (M):
Jag återkommer till samma sak. Marie Engström ägnar återigen tid åt att diskutera semantik och formuleringar och vad jag eventuellt har skrivit på min blogg. Jag minns faktiskt inte det du hänvisar till. Du ägnar mer tid åt att diskutera sådana saker än att diskutera politikens innehåll. Jag måste säga att jag har mycket svårt att förstå kritiken om parallella system.
I realiteten behåller vi delar av det gamla systemet, precis som du säger, men vi sätter ett tak. Jag förstår inte hur det kan förvirra tillvaron för människor. Det som är den stora skillnaden med fastighetsbeskattningen nu mot tidigare är att man inte kan betala mer än en viss summa. På vilket sätt kan det förvirra människor? Det innebär bara en lättnad.
Man slipper den här oförutsägbarheten att helt plötsligt kan fastighetsskatten, bara på några år, skjuta i höjden och gå från att vara några tusenlappar per år till att vara tiotusentals kronor för att grannen helt plötsligt säljer till ett högt pris för att området har blivit attraktivt. Det är problemet med fastighetsskatten. Det har varit den stora puckeln som vi har försökt att hantera. Det gör vi genom att sätta de här taken.
Hur det förvirrar och skapar bristande förutsägbarhet kan jag inte förstå. Sedan har vi problemet med begränsningsregeln. Jag vill framhålla att de siffror som har figurerat i medierna om att 220 000 hushåll skulle få ökad fastighetsskatt inte stämmer. En riksdagsledamot har frågat RUT om samma sak, och man har konstaterat att det handlar om 25 000 personer.
Vi har sagt att vi ska återkomma i ärendet. Det är väl inte så underligt? Det har man gjort flera gånger. Det har man gjort under tider då vi har haft socialdemokratiska regeringar stödda av Vänsterpartiet. Man återkommer i en fråga därför att det finns nya fakta på bordet som man inte tidigare räknade med. Det är någonting som vi ska titta på och följa.
Fredrik Schulte (M):
När det gäller den här debattartikeln på SvD:s debattsida i dag vill jag säga att det uppenbarligen är så att jag och mina partikolleger har fundamentalt olika uppfattningar. Jag gillar det här förslaget. Men det är inget ovanligt. Det ser vi även i ditt parti, till exempel när Göran Johansson gick ut med åsikter om invandring som kanske inte är riktigt fullt rumsrena. Jag antar att du inte delar dem, eller du kanske gör det - vad vet jag. Där var det uppenbart så att det fanns olika uppfattningar.
Så är det i ett parti. Man kommer inte alltid överens på alla punkter. Men jag är fullständigt övertygad om att det förslag som vi nu ser om fastighetsskatten kommer att bifallas av riksdagen.
När det gäller den så kallade icke ansvarsfulla ekonomiska politiken tror jag att Fredrik Olovsson har läst de ekonomiska bedömarnas slutsatser av den ekonomiska politik vi för lika dåligt som han läste betänkandet gällande detta med räntebeläggningen av uppskov för fastigheter när man flyttar utomlands.
De flesta är överens om att det är okej att vi genomför de skattesänkningar vi gör så länge vi ökar arbetsutbudet och så länge vi får ut fler människor i arbete, vilket vi också gör. De flesta bedömare menar att de räntehöjningar som vi nu ser sker till följd av att vi faktiskt är inne i en högkonjunktur som ni i Socialdemokraterna ofta har varit snabba att ta del av.
Även här tror jag att Fredrik Olovsson skulle tjäna på att inte bara skrapa på ytan i texter, politiska förslag och yttranden utan kanske läsa lite djupare.