KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kenneth G Forslund (S):
Tack, biståndsministern, för svaret! Själva svaret kan man egentligen inte ha några synpunkter på, men det är inte svar på den konkreta bakgrund som föranleder frågan: Varför behöver förtroendet för regeringens biståndshantering återupprättas?
I min interpellation pekar jag på ett antal händelser som har uppdagats över en ganska lång tid. Tidigare har man haft en beräkningsmodell för att schablonmässigt beräkna kostnader för de svenska ambassaderna världen över, vilket gjorde att man ägnade biståndsmedel åt exempelvis ambassaden i Reykjavik.
Detta kritiserade Dac, alltså OECD:s biståndskommitté, och det ledde till att man blev tvungen att ändra beräkningsmodellen. Sedan kan det noteras att summan är, såvitt jag kan förstå, närmast på kronan exakt densamma fortfarande, trots en ny beräkningsmodell.
Den senaste tiden har vi fått rapporter om hur den tidigare biståndsministerns och den tidigare statssekreterarens löner under fyra års tid i praktiken betalades med biståndspengar genom avräkningar från biståndet.
Man sade att det var enligt regelverket, men enligt OECD:s biståndskommitté Dac är det i gråzonen för vad som kan anses vara tillåtet. Regeringen har själv, innan detta uppdagades, ändrat metoden.
Man kan undra: Varför ändrade man metoden om det var enligt regelverket, som regeringen i olika kommentarer hittills sagt att det var? När det gäller granskningen av biståndet är det bra att biståndsministern nu pekar på intresset av att ha en seriös granskning av biståndsbudgeten och biståndsverksamheten.
Men historien är tyvärr att regeringen valde att vid årsskiftet lägga ned den myndighet, Sadev, som oberoende skulle granska biståndet. Detta skedde dessutom under former som gör att det nu blir en lång period av uppehåll i flödet av oberoende utvärderingar av biståndet.
Det blir en lucka på åtminstone ett och ett halvt år, och jag tycker att det är särskilt allvarligt med det här avbrottet i utvärderingsarbetet. Nu är en ny verksamhet på väg att byggas upp. Jag har ingen anledning att tro att den skulle bli dålig, men jag beklagar den lucka som uppenbart uppstår, och den är regeringens ansvar.
Riksrevisionen, har vi fått veta, har börjat göra granskningar av regeringens biståndshantering, men de granskningarna har man sedan, av olika skäl, inte gått vidare med. Pikant nog valde man kort före det senaste valet att stoppa vidare granskning från Riksrevisionens sida. Man kan undra varför.
Det här är bakgrunden till de frågor som jag har ställt till biståndsminister Hillevi Engström om vikten av att återställa förtroendet för regeringens biståndspolitik. Hur ser biståndsministern på bakgrunden till att regeringens biståndspolitik behöver få förtroendet återupprättat?
Kenneth G Forslund (S):
När det gäller OECD:s biståndskommitté Dac och deras så kallade peer review av det svenska biståndet är det på ytan en artig förklaring av att mycket av det vi gör är bra. Men om man läser utvärderingen noga kan man också konstatera att det finns en del kritik.
Det är dessutom tidigare kritik och synpunkter som de upprepar och konstaterar att bristerna inte har åtgärdats sedan sist. Biståndsministern säger att regeringens hantering av avräkningarna av den föregående biståndsministerns och dennas statssekreterares löner har skett i samråd med OECD och Dac. Det verkar ju inte så.
Aftonbladet har nämligen hittat ett pm från Regeringskansliet från försommaren 2012 som visar på att man då uppenbarligen har pratat med OECD-Dac.
I pm:et står det: "Mot bakgrund av översynens rekommendationer som bland annat grundar sig på dialog med sekretariatet på OECD/DAC har UD gjort förändringar i metoden för beräkning av vilka av utrikesförvaltningens förvaltningskostnader som ska ingå i biståndsramen."
Konkret är det här som regeringen byter kurs igen efter fyra år och tar bort avräkningen av biståndsministerns och statssekreterarens löner efter att man då har pratat med OECD:s biståndskommitté. Min fråga till biståndsministern är: Om detta var enligt regelverket, varför ändrar man sig då?
Och varför, som kabinettssekreteraren på UD tidigare har uttryckt i intervjuer, behövs en striktare regeltillämpning om detta var enligt OECD-Dacs regelverk?
Kenneth G Forslund (S):
Tack än en gång, Hillevi Engström, för svaren! Tyvärr måste jag säga att min bild är att förtroendet för Sveriges och regeringens biståndspolitik är skadat. Det finns en del att reparera. Precis som Hillevi Engström säger gör vi i grunden mycket som är bra och viktigt och som behövs. Det har vi också en ganska bred politisk enighet om i Sverige och i Sveriges riksdag.
Men skönhetsfläckarna finns, och de är ett problem. Jag hoppas verkligen att biståndsministern ser dem och tar itu med dem. Jag noterar det biståndsministern säger om det förhållningssätt som hon tycker att man ska ha till olika regelverk, exempelvis till OECD:s biståndskommitté Dac, och vilka ramar som sätts.
Biståndsministern tycker att man ska hålla sig en bit ifrån vad som är tillåtet, alltså ha ett säkerhetsavstånd. Jag tycker att det är en mycket klok hållning som biståndsministern har.
Jag kan beklaga att regeringen inte har haft den hållningen tidigare - inte förrän på försommaren 2012, då man konsulterade Dac om det som då hade gjorts i kanske tre och ett halvt års tid gällande avräkningar av biståndsministerns och statssekreterarens lön.
De grundläggande problemen beträffande förtroendet för svensk biståndspolitik, som jag pekar på i min interpellation, gäller ett antal olika saker, inte bara avräkningarna för lönerna. Det finns också annat. Vi får säkert anledning att återkomma till det i den fortsatta debatten om den svenska biståndspolitiken.
I övrigt vill jag så här långt tacka biståndsministern, och jag välkomnar biståndsministerns linje att ha ett säkerhetsavstånd i hur man tillämpar regler. Det tror jag är klokt och riktigt.
Kenneth G Forslund (S):
Jag, som alla som följer svensk politik, är vid här laget mycket medveten om att riksdagen just nu hanterar en speciell och annorlunda situation när det gäller budgetbesluten. Ett förslag som egentligen inte skulle ha haft majoritet har fått majoritet genom att ett parti som säger sig värna traditioner har agerat på ett otraditionellt sätt.
Det får naturligtvis de ta sitt ansvar för. Inom just det här utgiftsområdet om internationell samverkan kan jag konstatera att skillnaden mellan de två huvudalternativen är att i regeringens budget - som har lagts fram av Socialdemokraterna och Miljöpartiet med stöd av Vänsterpartiet - anslås 20 miljoner kronor mindre än vad de fyra borgerliga partierna, Moderaterna, Folkpartiet, Centern och Kristdemokraterna, har föreslagit.
Men totalt sett på hela statsbudgeten är det stora skillnader mellan de två stora politiska blocken i svensk politik, även om det på det här området råder en relativt stor enighet. Som jag sade är det en speciell situation.
Vi socialdemokrater har valt att konsekvent i olika utskott avge särskilda yttranden till förmån för det budgetinnehåll inom respektive ram i vårt budgetförslag som regeringen har lagt fram för riksdagen. Jag kan konstatera att Sverigedemokraterna agerar olika i olika utskott. I vissa utskott reserverar de sig, i andra utskott avger de särskilda yttranden.
De är alltså inte konsekventa i sitt stöd till den budget som de har valt att stödja rambeslutet kring här i riksdagen. Detta är en liten förklaring till vad som händer just nu och vad det får för praktisk påverkan på olika politikområden när man nu - som i det här fallet - ska hantera innehållet i ett utgiftsområde.
Men vi socialdemokrater har valt att agera så konsekvent som möjligt och därför har vi inte reserverat oss i det här betänkandet. Vi har enbart ett särskilt yttrande, men vi står naturligtvis bakom vår politik som vi har format tillsammans med Miljöpartiet i regeringen och som vi har stöd för av Vänsterpartiet i våra budgetförhandlingar.
Kenneth G Forslund (S):
Jag personligen debatterar gärna Nato och huruvida Sverige ska vara medlem i Nato eller inte. Dock tycker jag kanske egentligen inte att debatten om det här budgetområdet är rätt plats för den typen av debatt. Men jag måste erkänna att jag förstår och inser varför man inom de borgerliga partierna känner sig manade att lyfta frågan.
I budgeten finns ett ställningstagande om att den nuvarande regeringen inte avser att söka medlemskap i Nato. Det går inte att förneka att har man spelat upp det måste man också vara beredd att ta debatten även i detta sammanhang.
Visst vore det, Karin Enström, mer på sin plats att debattera och föreslå, som ni gör, en utredning om Natomedlemskap i samband med andra betänkanden som vi kan förutse att vi har framför oss längre fram i vårt arbete i utrikesutskottet, när vi kommer till frågan om Sveriges säkerhetspolitik.
Det som är grundläggande för oss socialdemokrater och för regeringen är att det inte är aktuellt att söka medlemskap i Nato. Vi bedömer att det finns ett parlamentariskt stöd med ganska bred marginal för att inte söka medlemskap. Vår bedömning är att Centern och Kristdemokraterna är delade i frågan, men i sin delning har de ändå enats om att en utredning skulle kunna vara en väg.
Folkpartiet brukar traditionellt vara mycket starka förespråkare för ett svenskt Natomedlemskap, medan ni moderater får sägas driva frågan passivt - hur man nu driver någonting passivt. Mina frågor till Karin Enström är: Är det rimligt att ta upp utredningskravet i det här sammanhanget? Och om en utredning skulle tillsättas och säga nej, vad skulle ni dra för slutsats av det?
Kenneth G Forslund (S):
Karin Enström ska få en ny chans att svara på min andra fråga. Ponera att det här yrkandet hade bifallits och att det hade bifallits i form av att man ska tillsätta en parlamentarisk utredning, som sannolikt hade kommit fram till att Sverige inte ska gå med i Nato, skulle det innebära att Moderaterna bestämmer sig för att inte driva frågan längre utan att den är avslutad? Jag tycker att det är ganska intressant att få veta svaret på den frågan.
Sedan kan jag konstatera att argumenten för att inte gå med i Nato handlar om hur Nato är uppbyggt och fungerar. Det finns i Natostadgan en artikel 5 om automatiska solidaritetsklausuler som fungerar dåligt med den svenska traditionen att fatta beslut om hur vi ska hjälpa och stödja andra länder vid olika behov. Det andra är att Nato bygger sin strategiska planering på vissa medlemsstaters innehav av kärnvapen.
Den regering som styr Sverige nu deltar aktivt i det internationella arbetet för att avskaffa kärnvapen i världen. Det vore då ganska inkonsekvent att gå med i en organisation som bygger sin planering på just innehav av kärnvapen hos vissa medlemsstater. Det är några av argumenten för oss socialdemokrater och regeringen för att tycka att det inte är aktuellt med ett svenskt Natomedlemskap.
Avslutningsvis, herr talman, är frågan till Karin Enström: Om vi hade tillsatt en parlamentarisk utredning som sannolikt hade kommit fram till ett nej, vad hade Moderaterna då dragit för slutsatser av det?
Kenneth G Forslund (S):
Julia Kronlid pekar på hur Sverigedemokraterna vill sluta med avräkningarna för asylmottagning i Sverige. Vi vet också från andra sammanhang att Sverigedemokraterna vill minska antalet invandrare och asylsökande i Sverige väsentligt. Julia Kronlids påstående är alltså inte orimligt.
Men inte ens de höga avräkningar som vi har nu räcker för att komma ned till de 0,7 procent av bni som Sverigedemokraterna vill ha.
Eftersom avräkningarna från biståndsramen är 27 procent är det fortfarande tre procentenheter kvar av biståndsramen för att komma ned till den 0,7-nivå som Sverigedemokraterna talar om. Samtidigt radar Julia Kronlid upp behjärtansvärda insatser som Sverigedemokraterna vill göra i olika sammanhang, bara de kan göras utanför Sverige. Julia Kronlid, hur får Sverigedemokraterna ihop det här ekonomiskt?
Och vad är det ni ska skära ned på mer i biståndet för att komma ned till 0,7? Det räcker nämligen inte att stoppa antalet asylsökande och få bort alla avräkningar. Ni behöver ta bort mer.
Kenneth G Forslund (S):
Sverigedemokraterna ska alltså inte stoppa asylmottagningen helt. Det har vi fått lära oss nu. Julia Kronlid kommer sedan med den vanliga sverigedemokratiska argumentationen om att finansiera neddragningarna av biståndet genom att bland annat stoppa biståndet till den palestinska myndigheten. Hon upprepar argument som Sverigedemokraterna har lärt sig av sina högerradikala kamrater i Israel.
Östbiståndet och det generella budgetstödet pekar hon också på. Det är två, möjligen tre länder som får generellt budgetstöd från svenskt bistånd. Julia Kronlid! Det här räcker inte för att bekosta den neddragning av det svenska biståndet till 0,7 procent av bni som ni vill genomföra.
Du pekar på kostnaden för asylmottagningen här i Sverige i förhållande till Sveriges insatser ute i världen för att ta hand om flyktingar. Vi i Sverige ger via vårt bistånd stora ramstöd till olika FN-organ, bland annat till UNHCR.
Vi är aktiva på en lång rad olika platser för att hjälpa till både med att bekosta och med att ta hand om dem som flyr undan krig, konflikter och förföljelse.
Men den breda majoriteten här i Sveriges riksdag - till skillnad från er Sverigedemokrater - inser att alla människor som flyr i världen inte kan vistas i flyktingläger i närområdet - och i vissa fall inte inom sitt eget land - där de allra flesta finns.
En del av dem måste för sin egen säkerhet och sin egen överlevnad fly längre bort från den konflikt eller katastrof som de flyr ifrån. Det har ni Sverigedemokrater en väldigt blind fläck för att se. Politik, som jag sade i en tidigare debatt, är inte antingen eller, det är att hantera både och.
Kenneth G Forslund (S):
Swedfund är en verksamhet som under ett antal år har fått utstå mycket kritik - berättigad sådan - utifrån att det har placerats pengar via skatteparadis. Det har varit projekt som har anklagats för landgrabbing, som det kallas.
Det har funnits en del andra oklarheter kring bolaget och framför allt tidigare bristande insyn i verksamheten och bristande förmåga att kommunicera vad man faktiskt gör. Riksrevisionens rapport om Swedfund International AB Det är någonting som även den förra regeringen uppmärksammade.
Även om den förra regeringen valde att göra stora årliga kapitaltillskott med 400 miljoner kronor per år i tre års tid arbetade man samtidigt med att förnya instruktionerna till bolaget, alltså ägardirektiven. Man bytte ut styrelsen, och man bytte ut ordföranden. Styrelsen rekryterade också en ny vd, som nu leder bolaget. Det har gjorts stora insatser för att förbättra verksamheten.
Vi socialdemokrater har varit mycket kritiska - så kritiska att vi till och med tidigare har avvisat förslagen om kapitaltillskott. Men vi kan konstatera att det har gjorts ett stort förbättringsarbete under ett antal år och att det har gjorts stora framsteg inom bolaget. Det är en väsentligt bättre verksamhet och framför allt en väsentligt mer öppen verksamhet som bedrivs i dag.
Man är tydligare med att redovisa sin verksamhet, sina insatser, vilka projekt man investerar i och hur de skapar utveckling i fattiga länder. Det är det som detta handlar om. Swedfunds uppgift är att skapa utveckling och framför allt nya jobb i länder som i dag är väsentligt fattigare än vårt eget land.
Det är en viktig del, ett viktigt verktyg, i den svenska utvecklingspolitiken.
För mig som socialdemokrat är det viktigt att utveckling i världen och fattigdomsbekämpning inte enbart handlar om att ge gåvor till de mest nödlidande, utan det handlar framför allt om att ge människor verktygen för att själva skapa sig en bättre framtid och själva lyfta sig ur den fattigdom och ur det förtryck som de samtidigt ofta lever i. Där är Swedfunds verksamhet viktig.
Vi har aldrig kritiserat själva grundidén med Swedfund, däremot hur verksamheten under några år fungerade och de brister som fanns. Vi tycker att mycket av de bristerna nu är åtgärdade. Det finns fortfarande vissa förbättringsmöjligheter, och vi hyser gott hopp om att den nuvarande ledningen för bolaget kommer att klara av att fortsätta att utveckla verksamheten.
Vi ser att det är en verksamhet som gör nytta, som skapar jobb och som skapar utveckling, och det är viktigt att fortsätta med denna verksamhet. För att detta ska vara möjligt är det också viktigt att det finns ett förtroende för verksamheten. Jag vill, herr talman, säga att jag upplever att förtroendet för Swedfund har återupprättats genom årens arbete.
Det är en väsentligt mycket bättre verksamhet i dag, och vi kan känna förtroende för och hysa hopp om att de utför sin uppgift på ett bra sätt och på ett öppet sätt och att verksamheten är väl värd att fortsätta att investera i. Med det, herr talman, vill jag avslutningsvis yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande nr 8, Riksrevisionens rapport om Swedfund International AB .
Kenneth G Forslund (S):
Sverige är ett litet land sett till befolkningen men ett stort land sett till ytan. Sverige ligger i ett område där det under lång tid har funnits stora säkerhetspolitiska utmaningar - utan tvekan. Herr talman!
Sverige är också ett litet land i en stor och orolig värld, som just nu präglas av krig och konflikter, av flyktingströmmar, av svält, av brist på demokrati och av en lång rad andra problem som påverkar vår säkerhet. Detta gör också att Sverige har ett stort behov av att ha ett globalt samarbete.
Vi behöver och vi har samarbeten på nordisk nivå. Vi behöver och vi har samarbeten på europeisk nivå, bland annat genom EU. Vi behöver och vi har globalt samarbete, framför allt i och genom FN.
För ett land som Sverige är alla de här samarbetena och alla de här möjligheterna att höja vår röst avgörande för vår säkerhet och för vår möjlighet till internationell samverkan.
Den oroliga värld som vi lever i präglas av Rysslands annektering av Krim, aggressioner i Ukraina, kriget i Syrien, diktaturens hopplöshet i Eritrea och den vacklande utvecklingen i Afghanistan - bara för att nämna några av de problem som vi i stort sett varje dag brottas med i det utrikesutskott vi har här i riksdagen.
I de allra flesta fall har vi ett mycket brett politiskt samförstånd i Sveriges riksdag och i Sveriges utrikesutskott mellan de åtta partier som finns i riksdagen om hur Sverige ska agera. Jag tror, herr talman, att det är viktigt att politiskt hålla ihop i en orolig värld. Det finns naturligtvis skillnader mellan våra partier.
Annars hade vi inte varit åtta olika partier. Det finns skillnader även i vår syn på hur saker och ting ska gå till i utrikespolitiken och i vår säkerhetspolitik. Det ska man inte förneka eller försöka dölja.
Men tittar man på det betänkande som finns från utrikesutskottet i dag om utgiftsområde 5 inser man att de skillnaderna, jämfört med skillnaderna i kanske många andra länder, är relativt små. Jag måste säga att jag uppskattar det. Jag uppskattar det samarbetsklimat och den tradition av bred samsyn i utrikespolitiken som finns i Sverige och som finns i utrikesutskottet.
Vi står samlade i vårt ställningstagande här i Sverige, i utrikesutskottet och i riksdagen, för demokrati och för rättsstatens principer. Det är det som vi ska hävda i våra olika internationella samarbeten, där vi agerar. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall till utskottets förslag i utrikesutskottets betänkande nr 1.
Kenneth G Forslund (S):
Sofia Arkelsten gör en beskrivning av en oreda i budgethanteringen. Den har ju en orsak i den migrationssituation vi har i dag och som ställer väldigt mycket på huvudet när det gäller planeringsförutsättningar. Detta påverkar naturligtvis förutsättningarna för en budget.
Precis som Sofia Arkelsten beskriver insåg vi redan när budgeten landade på riksdagens bord att de prognoser som den är baserad på naturligtvis inte längre gäller utifrån att antalet människor som söker asyl i vårt land hade ökat väldigt mycket. Sedan utbröt en diskussion om hur stora avräkningarna för asylmottagningen skulle bli och hur mycket som skulle räknas av från biståndsbudgeten.
Multiplicerade man hur vi har brukat göra rakt av talades det till och med om avräkningar på halva eller mer än halva biståndet. Det skulle naturligtvis få förödande konsekvenser för de utvecklingssamarbeten som Sverige bedriver runt om i världen.
Precis som Sofia Arkelsten beskriver bestämde sig regeringen för att sätta ett tak och har också meddelat att man återkommer senast i vårändringsbudgeten med förslag om hur avräkningarna kommer att justeras. Det är sena besked; det kan jag hålla med om. Men det är också en exceptionell situation.
Min fråga till Sofia Arkelsten, och det här är inte någon hypotetisk fråga, är hur många gånger man ändrade i biståndsbudgeten under innevarande år under de åtta år som ni och den förra regeringen ledde biståndsarbetet.
Kenneth G Forslund (S):
Jag noterar att jag inte fick något svar på hur många gånger den tidigare borgerliga regeringen med en moderat biståndsminister ändrade biståndsbudget under innevarande år. Det var ju ett antal gånger som det i vårändringsbudgeten flyttades pengar till ökade avräkningar.
Det var till och med så att man ett år i vårändringsbudgeten ökade avräkningarna för att sedan i höständringsbudgeten säga: Prognosen föll inte ut så, och därför flyttar vi tillbaka pengarna. Vart de pengarna egentligen tog vägen sedan på hösten kan jag säga var väldigt oklart. Är jag nöjd med hanteringen? Är jag nöjd med informationen?
Nej, jag är en person som alltid söker så mycket information som möjligt, så jag känner nog egentligen aldrig att jag har fullt tillräcklig information. Jag vill alltid söka efter mer information så att jag kan fatta så välinformerade beslut som möjligt.
Här kan jag konstatera att vi, om än sent i de beslutsprocesser som vi har haft i utrikesutskottet, har haft mer information jämfört med tidigare år, när moderata biståndsministrar har berättat först i samband med vårändringsbudgeten vilka förändringar det blir. Jag ställer återigen frågan till Sofia Arkelsten: Hur många gånger ändrade ni?
Kenneth G Forslund (S):
Vi har hört Julia Kronlid försöka förklara hur Sverigedemokraterna i sin budget ska minska avräkningarna för asylmottagning med 90 procent. Frågan som Kerstin Lundgren ställde alldeles nyss kvarstår dock: Hur ska ni finansiera asylmottagningen? Ni beskriver en värld där alla asylsökande skulle bli kvar i första säkra land. Det är inte så det kommer att gå till.
Det är en omöjlighet att alla asylsökande skulle finnas i exempelvis Italien eller något annat sydeuropeiskt land. Det kommer att krävas en ganska omfattande politik och hantering i EU för att låta människor komma vidare. Då räcker inte era pengar. Julia Kronlid talar om att stärka asylrätten i första säkra land. Ja, det kan vara en bra första lösning.
Men det kommer inte att innebära att alla asylsökande kan prövas och bosätta sig permanent där. Det kommer att krävas en omfördelning inom EU. Rimligen kommer Sverige även i ett sådant system att ta ett stort ansvar för att öppna upp för att ta emot människor som flyr från krig, förtryck, svält, naturkatastrofer och allt vad det kan vara.
Hur ska ni finansiera den här asylmottagningen? Det är ju ett ekonomiskt luftslott som du målar upp, Julia Kronlid.