KBLab/rixvox huggingface dataset:
Cecilia Malmström (FP):
Som Sven-Erik Österberg säger har det hänt dramatiska saker de senaste dagarna, inte minst på toppmötet i Bryssel, där man förutom att anta klimatpaketet också diskuterade den här frågan. En viktig komponent i Irlands väg mot en trolig ny folkomröstning senare i sommar eller i höst - det är inget datum satt ännu - var just detta med kommissionen.
Där diskuteras frågan, och det är väl känt att vissa medlemsländer tyckt att en minskning av kommissionen varit en mycket viktig reform. Därför satt det långt inne, men alla släppte på det, och om Lissabonfördraget träder i kraft går alla med på att varje land tills vidare, även efter 2014, ska ha en kommissionär. Det var inte så svårt för Sverige att gå med på det, vilket vi också kort nämnde i EU-nämnden där Sven-Erik Österbergs bänkgranne deltog i ett telefonsammanträde. Vi välkomnar alltså detta.
De exakta omständigheterna kring frågan är fortfarande inte riktigt klara. Ska man redan i juni påbörja processen, såsom fördraget säger, och utse en ordförande som sedan får plocka ihop kommissionen, trots att omröstningen kanske inte äger rum förrän flera månader senare? Eller ska man förbereda för två scenarier, en Nicekommission och en Lissabonkommission, alltså med 27 ledamöter eller med 26 eller färre ledamöter?
Det i kombination med en del andra frågor som irländarna vill ha legala klargöranden om ska man nu titta på i början av terminen just för att försöka komma till klarhet. Jag tror således att vi först måste ta ställning till det. Med det sagt är det regeringens ambition generellt i utnämningspolitiken att ha en bredare ansats till den. Vi har hittills till exempel utannonserat 50 generaldirektörsposter eller motsvarande myndighetschefer.
Vi kommer naturligtvis inte att utannonsera kommissionärsjobbet, men det är viktigt att det blir en kvalificerad och kompetent person. Vi avser att återkomma lite senare under våren med mer detaljer om hur det ska gå till och avser att också föra samtal med företrädare för oppositionen. Jag hoppas att jag kan få återkomma till Sven-Erik Österberg i denna eller någon annan form och precisera detaljerna kring detta lite mer.
Jag tror dock att vi behöver en liten tid på oss under våren för att klargöra under vilka omständigheter kommissionen ska tillsättas.
Cecilia Malmström (FP):
Jag försäkrar, Börje Vestlund och även Sven-Erik Österberg, att den svenska modellen inte är i fara. Den svenska modellen är avundad och respekterad i stora delar av Europa. Jag är Lissabonansvarig. Varje land har nämligen ett statsråd eller motsvarande som är ansvarig för Lissabonprocessen, inte strategin. Vi träffas en gång per termin och diskuterar då Lissabonstrategin.
Vid flera tillfällen har jag framhållit och även fått svara på många frågor om den svenska modellen, den nordiska modellen, som många länder ser som ett stort föredöme och vill lära sig mer om. Den är inte i fara. Det som har hänt är att vi har fått en dom där EG-domstolen har underkänt ett visst agerande. Jag utgår från att Sven-Erik Österberg och Börje Vestlund har läst domen.
Där underkänns inte på något sätt vare sig rätten till kollektivavtal eller rätten att vidta kollektiva handlingar - blockad och så vidare. I just det här specifika fallet säger man att det inte var proportionerligt. Man underkänner inte de verktyg som vi har och som stärks med Lissabonfördraget. Det tror jag att vi är överens om, också med de fackliga organisationerna. Regeringen har tillsatt en utredning som Claes Stråth leder och där arbetsmarknadens parter är involverade.
Stråth kommer mycket skyndsamt att titta på - det här är komplicerade frågor - om det eventuellt krävs förändringar i svensk lagstiftning för att anpassa till det här fallet. Världen förändras som bekant - globaliseringen ställer en del krav. Vilka förändringar det i så fall kan vara vet inte jag. Jag vet inte vad Stråth kommer fram till. Men jag har den allra största respekt för det arbete som där görs. Det vore väldigt konstigt om vi innan utredningen ens är färdig skulle springa i väg och dra en massa slutsatser. Andra länder har liknande utredningar.
Kommissionen har också gett arbetsmarknadens parter en uppgift. Man tillhandahåller till och med sekretariatsservice - detta för att kunna analysera de här frågorna. Med Wanja Lundby-Wedin, som är ordförande i Europafacket, har Europafacket och Sverige - och därmed Socialdemokraterna - en ganska god insyn i de samtal som förs. När man har identifierat detta kan man eventuellt gå vidare.
Men när det gäller detta med att springa i väg och att ta upp det på ett toppmöte när vi inte riktigt vet vilka slutsatser vi ska dra förstår jag inte riktigt vad Socialdemokraterna vill att vi ska göra. Vi inväntar utredningen, som arbetar så skyndsamt som det går, och övriga diskussioner som förs i Europa. Sedan får vi dra slutsatser av det.
Cecilia Malmström (FP):
Jag tror att Socialdemokraterna bidrar till att förstärka oron när man målar upp det som att den svenska modellen är hotad och att det riskerar att ställa allt på ände. Så är det inte. Vi försvarar den svenska modellen. Vi tycker att det är en utmärkt form att man har kollektivavtal. Men Sverige och den svenska modellen lever inte i ett vakuum. Vi är medlemmar i Europeiska unionen. De allra flesta socialdemokrater tycker att det är bra. Svenska företag finns i andra länder, och andra företag kommer till Sverige.
Vi har en globalisering och migration. Därför måste vi ständigt diskutera hur det ser ut i ett sammanhang. Det gör bland annat Stråthutredningen, och det gör man i de olika diskussioner och utredningar som sker just nu i medlemsländerna och kommissionen. Jag vidhåller att Lavaldomen - som är betydelsefull, jag vill inte ringakta den - inte ifrågasätter principen om kollektivt agerande, blockad eller kollektivavtal. De är tryggade genom Lissabonfördraget. De stärks dessutom gentemot tidigare fördrag.
Det är fråga om hur den svenska modellen ska kunna överleva med möjligen några justeringar. Det är vad Stråths utredning tittar på. Vi har försvarat den svenska modellen principiellt vid flera tillfällen i Sverige och i våra kontakter med europeiska vänner. Det är alldeles för tidigt dra några slutsatser utifrån detta. Vi avvaktar slutsatserna.
Sedan ser jag fram emot, vilket också arbetsmarknadsminister Littorin har lovat flera gånger, att tillsammans med denna kammare diskutera hur vi ska använda de slutsatserna och gå vidare.
Cecilia Malmström (FP):
Sven-Erik Österberg har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att processen kring att utse en EU-kommissionär ska bli öppen och tillgänglig samt om jag och regeringen kommer att föra en dialog med den politiska oppositionen kring utnämningen av en ny kommissionär. Sven-Erik Österberg har också frågat mig hur jag kommer att agera för att säkerställa att den mest kvalificerade kandidaten får uppdraget. Det är för närvarande oklart enligt vilket fördrag tillsättningen av nästa kommission kommer att ske.
En ny folkomröstning på Irland om Lissabonfördraget kommer sannolikt att hållas först i höst. Processen med att utse en svensk kommissionsledamot kommer att påbörjas i samband med att förutsättningarna för tillsättningen av den nya kommissionen klarnar. Den svenska ledamoten kommer att utses i samråd med kommissionens nominerade ordförande, på brukligt sätt och i enlighet med fördragets föreskrifter. I diskussioner med den nominerade ordföranden kommer det att vara viktigt att verka för att Sverige får en central portfölj.
Det pussel som måste läggas mellan olika portföljer blir också viktigt för beslutet om vem som ska utses från svensk sida. Det är regeringen som ansvarar för nominering av svensk ledamot i kommissionen. Regeringen arbetar för att processen inför en nominering blir öppen och avser att föra samtal med företrädare för riksdagspartierna när förutsättningarna för den nya kommissionens tillsättning har klarnat.
Cecilia Malmström (FP):
Oavsett vad som händer ska vi ha en kommission. Det är naturligtvis Sveriges absoluta mål att en svensk kommissionär ska ingå där. Oavsett partifärg är ambitionen att det ska vara en person som - även om man formellt inte representerar sitt land utan representerar hela Europa - många svenskar ska känna sig nöjda med.
Vi är många från det borgerliga lägret som har känt en stolthet över Margot Wallströms arbete. Det är förstås ambitionen. Vi ska ha en kommission, och det är vårt allra yttersta mål att det ska finnas en svensk ledamot och naturligtvis på en så central post som möjligt. Det är dock alla länders ambitioner. Det här är inte ett helt enkelt pussel att lägga.
Jag har sett opinionsundersökningar från Irland som tyder på att trots en mycket bekymmersam ekonomisk situation och trots ett sviktande stöd för regeringen ökar stödet för Lissabonfördraget. Jag kan bara sälla mig till de spekulationer som Sven-Erik Österberg framför, nämligen att man ser att vi i Europa behöver hålla ihop, att man tyr sig till Europeiska unionen i svåra tider.
Vi kan båda förenas i att vi hoppas att det blir ett ja. Även om det inte blir det ska vi ha en kommission. Men processen blir då med mycket stor sannolikhet försenad, och det gör att man inte kan börja spekulera öppet om namn förrän lite senare. I normala fall hade varit i juni-juli, men det här kommer att bli en bit in på hösten. Jag har försökt att vara så öppen som möjligt om procedurerna i Lissabonfördraget och vad som händer på Irland vid både frågor i kammaren, i debatter och inför EU-nämnden. Riksdagen ska känna sig involverad i detta.
Vi kommer att se till att vi kommer att redogöra för förutsättningarna för processen så öppet som möjligt, och när processen klarnar kommer vi - som vi har sagt hela tiden och som jag vet också är statsministerns uppfattning - att föra samtal med företrädare för oppositionen. Det ska gälla både vilken post det ska bli och vem som kan vara lämpad. Det är inte en post som annonseras, utan brukligt är att det är fråga om en politiker med viss erfarenhet.
Det är så som det har lösts i de allra flesta länder.
Cecilia Malmström (FP):
Jag erinrar mig en anekdot om Madeleine Albright, före detta utrikesminister i USA. Hon berättade att ett av hennes barnbarn, en ung pojke, hade frågat: Är det möjligt, mormor, för pojkar att bli utrikesminister i USA? Detta med tanke på att man nu är inne på sin tredje kvinna. Jag delar Sven-Erik Österbergs uppfattning. Vi har väl en gemensam ambition att öka jämställdheten inom EU. När man ser familjefotona från Europeiska rådet är det en ganska beklämmande bild - det är bara karlar.
Det finns mycket att göra här. Därmed är det inte sagt att det alltid är Sverige som ska ställa upp med detta. Vi har absolut inte bundit oss för att skicka vare sig en man eller en kvinna, utan vi ska verkligen försöka få den mest lämpade. Jag emotser naturligtvis gärna synpunkter och tips på det här området. Jag kan bara avsluta, fru talman, med att säga att jag är mycket glad över Socialdemokraternas och Sven-Erik Österbergs starka stöd för Lissabonfördraget.
Det är precis så, som han säger, att det är ett viktigt fördrag för att EU ska fungera bättre. Inte minst i dessa kristider behöver vi det. Jag hoppas att vi kan återkomma till den här debatten och diskussionen, kanske med något större publik.
Cecilia Malmström (FP):
Ärade ledamöter! Eva-Lena Jansson har frågat statsministern vilka åtgärder han avser att vidta för att det inte bara ska bli män på de fyra ledande uppdragen i EU som ska tillsättas det närmaste året. De fyra poster som avses är en permanent ordförande för Europeiska rådet, en hög representant för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, en talman för Europaparlamentet och en ordförande för kommissionen. Arbetet inom regeringen är fördelat så att det är jag som ska svara på interpellationen.
För att det ska gå att nå en överenskommelse bland alla medlemsstater om ledande befattningshavare i EU förutsätts en balanserad sammansättning, bland annat avseende nationaliteter och politisk hemvist. Från svensk sida vill vi naturligtvis också se en balans mellan kvinnor och män. Europaparlamentets talman väljs av Europaparlamentet. Det har Sveriges regering inget inflytande över. Det är varje enskild medlemsstat som senare i år nominerar sin kommissionsledamot.
I den dialog som i detta sammanhang naturligt äger rum mellan medlemsländerna och den tillträdande ordföranden i kommissionen förutsätter vi att kommissionens tillträdande ordförande verkar för en väl avvägd fördelning av uppgifterna mellan kvinnor och män. Regeringens principiella inställning är att det är av stor vikt att vi når en mer jämställd könsfördelning på alla befattningar inom EU:s institutioner.
Cecilia Malmström (FP):
Jag delar Eva-Lena Janssons frustration över att det i den diskussion som har förts och som så småningom kommer att intensifieras om de poster som ska tillsättas är bara män som nämns. Jag tror att vi tillsammans skulle kunna sätta upp en lista med ett antal mycket goda kvinnliga kandidater. Vi kanske inte skulle vara överens om alla, men vi skulle ändå få en lista med kandidater som borde diskuteras. Jag blir ibland beklämd när jag i korridorer och i allmänt tyckandesnack hör bara mäns namn.
När det gäller dessa fyra poster är den ena, som sagt, Europaparlamentets talman. Den kan vi inte ha något inflytande över. Alla sitter väl nu som bäst och tittar på mandaten och diskuterar. Det som jag hörde diskuteras före valet i Europaparlamentet var ett antal kandidater som samtliga är män. Nu blir det väl en ny diskussion. Men dessa personer har regeringen inget inflytande över.
När det gäller kommissionens ordförande har det sagts att denna person om möjligt ska utses redan på toppmötet i juni om det finns en enighet bland medlemsländerna om vem det skulle vara. Man ville avvakta resultatet av Europaparlamentsvalet för att se vilken politisk färg som denna person skulle ha.
Den person som har nämnts och som har väldigt stort stöd i de flesta medlemsländer är José Manuel Barroso, och det är egentligen det enda seriösa namn som cirkulerar på dagordningen. Om några dagar kommer en intensiv diskussion att påbörjas för att man ska se om det finns några andra namn, men annars är det denna person som nämns. När det gäller de två andra posterna har diskussionen faktiskt inte påbörjats.
Jag hoppas att vi i de initiala diskussionerna ändå kan lyfta fram också kvinnor på dessa poster. Där sitter man och avvaktar lite grann för att se vad som händer med Lissabonfördraget och om dessa personer över huvud taget ska utses. Om Lissabonfördraget faller ska den höge representanten och den permanenta ordföranden i rådet inte utses. Där väntar man nog först och främst på vad irländarna kommer att meddela, också sannolikt på junitoppmötet, när det gäller om de ska ha en ny folkomröstning och när.
Om vi vet att det blir en folkomröstning kommer diskussionen så småningom att påbörjas för att sedan verkligen ta fart efter folkomröstningen. Det finns alltså ingen lista på namn, och det finns inga förslag. Det vore fel att göra det innan det irländska folket har sagt sitt. Jag kan också läsa tidningarna, vilket jag antar att Eva-Lena Jansson också gör. Jag konstaterar också att det är väldigt få män som nämns där. Men det är många hänsyn som ska tas. Det ska tas hänsyn till nord och syd, till öst och väst, till gammal och ny och så vidare.
Allt detta ska vägas in. Så småningom är det Sverige som ordförande som ska försöka hitta en sammanvägning av detta, och det är lite för tidigt att se hur den processen kommer att gå till. Men i sak delar jag Eva-Lena Janssons uppfattning att det är sorgligt att det är så få kvinnor som diskuteras. Det finns många duktiga kvinnor inom EU. Jag har hört tidigare interpellationsdebatter här, och jag delar helt den synpunkten.
Cecilia Malmström (FP):
Ursäkta att jag missade att svara på den frågan. Den var egentligen ställd till statsministern. Jag får därför svara utifrån mina egna synpunkter. Det som kommer att ske om kommissionens ordförande utses i juni är att man naturligtvis för samtal med honom eller henne, men det blir väl honom, om den fortsatta proceduren. Men sedan kan personerna inte nomineras förrän vi vet vilken kommission det blir. Det är också avhängigt av om det blir Lissabonfördraget eller Nicefördraget.
Om det blir Nicefördraget vet vi inte om Sverige får en kommissionär. Därför kan personerna inte nomineras förrän efter den irländska folkomröstningen. Men jag tror att när vi väl vet att det blir en folkomröstning så småningom i slutet av sommaren kommer diskussionerna att starta. Vi har sagt, och jag har själv stått här i kammaren i en annan interpellationsdebatt och sagt att det kommer att föras samtal med företrädare för oppositionen om Sveriges post. Men det finns inte någon sådan lista heller än.
Europaparlamentet brukar vara väldigt duktigt på att kräva att det ska vara en så jämn balans som möjligt i kommissionen och har ändå varit pådrivande för att det trots allt ser ganska bra ut även om det inte fullt ut är 50 procent. Jag kan tänka mig att man kommer att återupprepa detta förslag. Hur ska Sverige nominera? Man kommer att både nominera person och vara intresserad av en viss post.
Det får spela in huruvida man väljer att fokusera på en viss speciell person som man vill ha eller på en viss speciell post. Så resonerar alla länder. Även om det skulle vara önskvärt att ha en nomineringsprocess med mycket stor öppenhet blir det ett förhandlingsspel där 27 länder är med och där 27 länder är intresserade av ett antal poster som kanske är de mest attraktiva.
Jag kan därför inte i dag svara på hur detta skulle gå till även om vi naturligtvis under hela ordförandeskapet kommer att försöka lyfta fram behovet av ett mer jämställt EU i fråga om topposter eftersom det är ganska dystra bilder från toppmötena där det är väldigt gubbigt. Jag tror att det också skulle vara bra för representativiteten och för tilltron till EU-systemet om det var lite mer uppblandat bland de svarta kostymerna.
Men jag är i dag inte beredd att svara på hur denna nomineringsprocess ska gå till i Sverige eller hur den går till i andra länder eftersom vi ännu inte riktigt vet hur kommissionen kommer att se ut och hur vi kommer att välja att agera. Men vi har lovat att återkomma i den frågan till företrädare för oppositionen, och vi ses kanske igen i denna fråga.
Cecilia Malmström (FP):
Det är många frågor här som liksom rör sig. Men på det stora hela tror jag att Carina Adolfsson Elgestam och jag ser ganska likartat på detta. Vi behöver en ny Lissabonstrategi. Ett naturligt avstämningsdatum kommer nu eftersom tiden löper ut 2010. Den ekonomiska krisen har ytterligare accentuerat behovet av att ha en skarp strategi där det fokuseras på kanske något färre frågor än i dag. Nu är strategin lite fluffig och bred.
Vidare gäller det att använda den utvärdering som gjorts för att ta vara på de positiva erfarenheterna och utveckla dem samt kanske sortera bort det som fungerat mindre bra. Lissabonstrategin är på många sätt ett långsiktigt svar på den ekonomiska krisen. Vi vidtar ett antal åtgärder nationellt och europeiskt.
Men långsiktigt måste vi bygga upp våra samhällen så att de är mer inriktade på tillväxt, konkurrenskraft och företagande för både kvinnor och män och så att Europa i framtiden kan stå starkt rustat med en långsiktig strategi. Om den ska vara fem eller tio år får man väl återkomma till. Just under hösten har vi ett gyllene tillfälle att få med en massa olika inputs i förberedelsearbetet för en ny strategi.
Det kommer att vara många diskussioner, så Carina Adolfsson Elgestam får många tillfällen att i EU-nämnden och på andra ställen diskutera förberedelsearbetet med olika statsråd. Men just jämställdheten har vi känt är en viktig del att lyfta in. Jämställdhet är inte viktigt bara utifrån ett slags principiella mänskliga rättigheter - det är det också naturligtvis - utan också därför att det är lönsamt och viktigt med jämställdhet. Det är inte kontroversiellt i Sverige att säga så, men det är det faktiskt i en del länder.
Därför vill vi med konkreta exempel visa att det är lönsamt för samhällen att satsa på jämställdhet och att möjliggöra för män och kvinnor att på samma sätt vara delaktiga. Vi hoppas att slutsatserna från de olika konferenser som anordnas spelar in i arbetet med den fortsatta Lissabonstrategin. Om detta har vi samtalat med spanjorerna, vilket vi naturligtvis gjort i många frågor. Den spanska regeringen kommer under sitt ordförandeskap att väldigt mycket lyfta fram jämställdhetsfrågorna. Detta har de redan aviserat.
Här har vi alltså en dialog med dem, så att vi kan vara säkra på att det vi kommer fram till verkligen förs in i systemet och inte blir bara ännu en intressant konferens. Jag tror att de här frågorna ligger väldigt nära. I ett miljö- och hållbarhetsperspektiv måste vi självklart se till hur vi bygger upp och tar oss ur den ekonomiska krisen på ett sätt som också är ekologiskt hållbart.
Det gäller att vi gör det med nya medel och förenar våra ambitioner på klimatområdet med arbetet med att ta oss ur den ekonomiska krisen - allt naturligtvis för jobb och tillväxt i framtiden, på både kort och lång sikt. Jag tror att vi under hösten här i kammaren och i de olika nämnderna och utskotten i riksdagen kommer att ha många tillfällen att diskutera detta.
Cecilia Malmström (FP):
Det blir lätt en motsägelse när man säger att vi ska fokusera och ha lite skarpare och snävare strategier samtidigt som vi ska ha in många olika saker. Man pratar om sociala frågor. Det omfattar väldigt mycket. När man talar om det ute i Europa har de en annan definition. Det är klart att jämställdhetsfrågorna är oerhört viktiga, och vi vill lyfta fram dem.
Den demografiska utvecklingen generellt är oerhört viktig för hur vi ska hantera dessa frågor, men mycket i socialpolitiken är trots allt nationella saker och nationellt ansvar. Vi kan diskutera och jämföra dem, men enligt vår mening bör de inte föras in i Lissabonstrategin. Frågan om trygghetssystemen utformas nationellt. Vi tar lärdom av varandra.
Det kommer att hållas en konferens om utanförskapet med arbetsmarknadsminister Sven Otto Littorin som värd. Där kommer dessa aspekter naturligtvis med. Mycket av de sociala frågorna, hur vi hanterar utslagning, kriminalitet, människor på glid, är jätteviktiga, och dessa kan diskuteras i Lissabonforumet liksom i andra forum.
Men om vi ska försöka få en riktigt spetsig och bra strategi i framtiden får det nog inte finnas för många indikatorer, och man ska ha stor respekt för medlemsländernas egen kompetens på dessa områden. Där är jag alltså inte riktigt säker på att vi kommer att mötas. När det gäller löntagarnas rättigheter har vi delvis diskuterat den frågan i den nyss avslutade valrörelsen.
Det är klart att ingen är för lönedumpning, men att föra in frågor som ett socialt protokoll eller ha en omförhandling av utstationeringsdirektivet är vi inte beredda att göra vare sig i den nya Lissabonstrategin eller i övrigt. Vi tycker nog att det finns system som fungerar; en del justeringar behöver göras på nationell nivå. Den sociala dimensionen är naturligtvis mycket viktig, men det viktigaste vi kan göra i den situation vi nu befinner oss i är att försöka få fram fler jobb.
Det är det som Lissabonstrategin måste fokusera på. Samtidigt ska vi naturligtvis se till att jobben är hållbara. Vi ska göra det tillsammans i Europa så att vi inte konkurrerar med varandra. Vi måste ta hänsyn till varandra och tillsammans utveckla den gemensamma marknaden.