KBLab/rixvox huggingface dataset:
Emil Källström (C):
Jag vill tacka för möjligheten att tala om miljöpolitik. Jag hade ett stycke om miljöpolitik i mitt manus, men på grund av min mångordighet på andra områden hann jag inte ta det. När det gäller miljöpolitiken är det uppenbart att Sverige måste återgå till resultat från det prat som i dag präglar densamma. Utsläppen ökar igen i Miljöpartiets Sverige.
Det är mycket allvarligt, och det behövs inte bara vackra ord utan reformer som leder till minskade utsläpp. Janine Alm Ericson pekar på en utvärdering av den svenska miljöpolitiken de senaste åren. Men det är bara att konstatera att konsensus bland bedömare på miljöområdet säger att den svenska miljöpolitiken såväl under alliansåren - det ska man vara ärlig och säga - som under denna regering är i yppersta världsklass.
Tyvärr ökar utsläppen just nu, och vi måste bli bättre. Men vi ska inte låtsas som någonting annat än att Sverige är ett föredöme och att detta var en position man intog under alliansregeringens tid. Det vi behöver nu är konkreta förslag som både skapar utveckling och leder till klimatnytta.
Vi har presenterat ett bonus-malus-system som fungerar på båda håll och som stimulerar nyinköp av miljöbilar samtidigt som det slår mot nyinköp av dåliga bilar. Regeringen har en lite sämre variant, och jag tycker att den borde dra lärdom av våra förslag. När det gäller flyget måste man inrikta politiken på det som faktiskt gör skillnad.
Jag har noterat att regeringen har tagit till sig och ska utreda vårt förslag om grön kvotplikt, där vi blandar in biobränslen. Det är någonting jag välkomnar. Det är inte snacket som gör skillnaden, utan det är verkstaden. Centerpartiet har alltid stått och kommer alltid att stå för just detta.
Emil Källström (C):
Det som är viktigt i miljöpolitiken är att den leder fram till faktiska resultat. Under vår tid vid makten ökade den ekonomiska tillväxten samtidigt som utsläppen minskade. Nu ökar utsläppen i Sverige. Det är dåligt och måste mötas - inte, tror jag, med samma gamla rödgröna politik utan med en förnyad sådan. Jag bjuder gärna på tips liknande kvotplikten.
Problemet med stora delar av Miljöpartiets miljöpolitik är att den inte leder till effektivisering och miljöomställning. Flygskatten är inte miljöstyrande eftersom den är lika stor oavsett vilket bränsle man flyger med och vilken effektivitet planen har. Den är alltså ett negativt incitament för grön omställning. Detsamma gäller den kilometerskatt som jag vet att Janine Alm Ericson fortfarande vill införa på tung trafik.
Det är samma skatt oavsett om man kör på förnybara bränslen och har noll i utsläpp eller kör med gamla diesellastbilar från 70-talet, som släpper ut både det ena och det andra. Man måste ha en miljöpolitik som styr köpbeteenden och liknande mot det effektiva och det gröna. En stor del av Miljöpartiets politik lägger samma pålagor på allt, såväl det som är miljöbra som det som är dåligt.
Det är dålig politik och en del av anledningen till att utsläppen nu växer. En grön skatteväxling, som den första frågan handlade om, vars gröna pelare med skattehöjningar på miljöförstöring med faktor fyra till fem överskuggas av skattehöjningar på jobb och företagande, imponerar inte på någon - allra minst miljörörelsen.
Den gröna skatteväxlingen bygger, som namnet antyder, på att man sänker skatten på det man vill ha mer av: företagande, jobb, utveckling. Detta kommer alltid att vara kärnan i min och Centerpartiets gröna skatteväxling, och det har aldrig haft något att göra med Miljöpartiets gröna skatteväxling.
Emil Källström (C):
Som kommentar till det tidigare replikskiftet kan man säga att vi nog är helt överens över alla partigränser om att ifall man vill ha partier som på ett ordnat sätt höjer skatten på allt som rör sig ska man absolut rösta på Magdalena Andersson och hennes hejdukar.
Min fråga handlar om de alltför många människor - 352 856 personer enligt den senaste noteringen från Arbetsförmedlingen - som är inskrivna som arbetslösa.
Det är andra månaden i rad som siffran stiger, detta på toppen av en högkonjunktur som har pågått under en längre tid, närmare bestämt nästan hela Magdalena Anderssons tid som finansminister. Jag är medveten om att det finns andra arbetsmarknadsindikatorer som pekar på en mer positiv bild.
Det är inget snack om att svensk ekonomi, såväl under alliansåren som under den senaste tiden, har presterat gott, inte minst tack vare våra duktiga företag som skapar jobb och investerar. Jag måste ändå ställa en fråga. Antalet arbetslösa inskrivna på Arbetsförmedlingen ökar på toppen av en högkonjunktur.
Var det detta som Magdalena Andersson menade när hon talade om Europas lägsta arbetslöshet till 2020 och när det talades om 35 000 traineejobb och jag vet inte vilka olika typer av arbetsmarknadspolitiska åtgärder som skulle minska arbetslösheten? Nu ökar antalet inskrivna arbetslösa på Arbetsförmedlingen. Jag måste då självklart fråga: Var det detta ni menade med EU:s lägsta arbetslöshet?
Det framgick nämligen inte riktigt i valpropagandan, och det framgick inte riktigt i de tidiga budgetdebatterna. Men nu är vi här.
Emil Källström (C):
Frågan om vem av två av Alliansens partiledare som duger var en mycket märklig sådan. Jag har svårt att förhålla mig till den.
Men jag kan konstatera att inte bara Annie Lööf och Ebba Busch Thor utan fyra av Alliansens fyra partiledare är helt överens om att det måste finnas ramar för hur långt en minoritetsregering kan gå när det gäller att utan majoritetsstöd höja skatten på allt som rör sig, som jag nämnde i mitt tidigare inlägg. När det gäller detta duger de bägge två, i likhet med Anna Kinberg Batra och Jan Björklund.
Jag fick inte något riktigt svar på om det verkligen var en del av planen att antalet arbetslösa inskrivna på Arbetsförmedlingen skulle öka nu under brinnande högkonjunktur. Jag misstänker att svaret är: Nej, det hade vi inte alls planerat för. Detta är någonting som vi inte vill se.
Men jag kan fylla i att det var någonting som man tyvärr kunde misstänka skulle bli fallet när regeringen steg för steg, budget för budget höjer skatten på jobb och företagande och inte minst höjer arbetsgivaravgifter, försämrar RUT-avdrag och smalnar av de vägar in på arbetsmarknaden som snarare behöver breddas. Det behövs lägre skatter på inte minst den första anställningen när man ska få in en första fot på arbetsmarknaden.
Det är därför som vi behöver en ordentlig reformagenda. Magdalena Anderssons främsta styrka som finansminister är tajmningen när hon klev in på Finansdepartementet. Magdalena Andersson har haft ett antal goda år då hon har kunnat styra och lägga fram budgetar. Men dessa goda år kommer inte att vara för evigt.
Det som vi nu behöver är en politik som rustar Sverige starkt och ser till att vi kommer ut så starka som möjligt när tiderna blir sämre. Då behövs det nya jobb i växande företag, nya bostäder och någon som på allvar tar tag i Sveriges strukturella problem. Magdalena Andersson är, herr talman, inte den personen.
Emil Källström (C):
Tidigare i veckan hade Sverige och statsministern besök av Tysklands förbundskansler Angela Merkel. Jag tycker att det är bra. Jag tycker att det är bra att vi förbättrar våra kontakter med Tyskland, som ju i mångt och mycket framstår som den fria världens ledare numera. Det finns anledningar att inspireras av det tyska exemplet på många områden. Ett av dem är att skapa en arbetsmarknad med plats för alla.
I Tyskland har vi några av världens mest kvalificerade arbetsplatser och företag, som ständigt ligger i innovationens framkant. Men Tyskland har också med hjälp av kloka strukturreformer i det tidiga 2000-talet skapat en arbetsmarknad med många ingångsjobb - minijobs kallas det i Tyskland - tillsammans med väl fungerande lärlingssystem.
Jag undrar och är lite nyfiken: Är det så att statsministern lät sig inspireras av det tyska exemplet nu i början av veckan? Socialdemokraterna har ju historiskt sett varit och är än i dag det främsta hindret för en liknande utveckling som den tyska i Sverige.
Emil Källström (C):
Jag kan bara beklaga om det var så att statsministern och förbundskanslern inte talade om jobb och integration, för det kommer att vara en av nyckelfrågorna för att vår del av världen ska klara av den integrationsutmaning som finns i Sverige, i Tyskland och i många andra länder. Här måste vi modernisera och se till de goda exemplen. Tyskland har gått från Europas sjuke man till Europas draglok med en arbetsmarknad för alla. Det är precis vad Sverige behöver. Statsministern säger nej.
Låt oss hoppas att vi får en statsminister som svarar ja på den frågan!
Emil Källström (C):
Jag har en fråga till finansminister Magdalena Andersson. Den helg vi precis genomlevde var en bättre sådan. Regeringen backade från inte mindre än två utredningar och skatteförslag. På lördagen backade regeringens företrädare från bankskatten, som riskerade jobb inte minst i mindre sparbanker. När man inte trodde att det kunde bli bättre backade de från kilometerskatten dagen efter. Det här är väldigt bra.
Det finns de som säger att de här processerna aldrig skulle ha inletts, men jag tycker att man kan kosta på sig att ge beröm till regeringen enligt receptet bättre sent än aldrig. Dock finns det fortfarande orosmoln som vi måste göra någonting åt. Det gäller inte minst 3:12-reglerna, som många småföretagare är oroliga inför. Allt fler remissinstanser lyfter fram invändningar, allt fler partier likaså - däribland så sent som i dag finansministerns regeringskamrater i Miljöpartiet.
Vi vill ha besked. Sveriges företagare vill ha besked. När skrotar regeringen 3:12-hotet?
Emil Källström (C):
Jag tolkar det som en öppning - att regeringen faktiskt kan backa från de förslag som utredningen presenterat. Som sagt har också ett av regeringspartierna i dag meddelat att man inte ställer upp på grunddragen, huvuddragen, i utredningen. Jag skulle dock vilja, och min beställning till finansministern är, att det här beskedet kommer så snart som möjligt. Oron i företagarledet finns där, och redan nu försöker man hitta sätt att komma billigt undan.
Vi måste stoppa det här, och vi måste göra det så snabbt som möjligt.
Emil Källström (C):
Jag har en fråga till statsrådet Ylva Johansson. De rödgröna har upprepade gånger utlovat Europas lägsta arbetslöshet. I stället får vi högre arbetslöshetstal under brinnande högkonjunktur. Detta är kanske inte så konstigt. Länge doldes regeringens passivitet av allmänt goda tider och bra tryck i såväl den svenska som den internationella ekonomin. Men nu ser vi facit.
Våra arbetslöshetstal ökar på toppen av en historiskt stark högkonjunktur. Detta duger inte, men det är tyvärr inte särskilt förvånande. Har man en agenda som bygger på att steg för steg göra det dyrare att anställa, höja skatten på jobb och för företag och inte ta regleringsarbetet på allvar så att det blir enklare och billigare för företagen att anställa blir det som det blir. Ylva Johansson!
När ska regeringen medge att skattehöjningar på jobb och företagande inte leder till lägre arbetslöshet?
Emil Källström (C):
Det där var många ord men få svar. Låt mig koka ned detta till kärnan! Faktum är att antalet arbetslösa i Sverige ökar på toppen av en brinnande högkonjunktur. Det är 4 000 fler arbetslösa i Sverige i dag än för ett år sedan, trots goda tider. Det här går att koka ned till en mycket enkel fråga, Ylva Johansson: Är du nöjd med arbetslöshetsstatistiken?
Emil Källström (C):
Vi nåddes i veckan av information om att stjärnprogrammeraren Tayyab Shabab ska utvisas ur Sverige på grund av en tidigare arbetsgivares mindre administrativa miss. Det här är inget nytt problem, och det finns fler duktiga hårt arbetande människor i vårt land som riskerar utvisning på grund av samma problem.
Det är en skam för Sverige, och det har varit en oanständig saktfärdighet från regeringen eftersom detta problem inte är nytt. Det är svårbegripligt att vi inte har löst detta problem, inte följt upp den lag om arbetskraftsinvandring som finns och inte fredat sådana som Tayyab Shabab från att bli utkastade ur landet. Stefan Löfven!
Hur kan din regering vara så saktfärdig i detta arbete?
Emil Källström (C):
Höjningen av skatten på ISK-kontot är dålig. Något som tvärtom skulle vara bra vore att ytterligare förbättra människors möjligheter att spara. Om man läser vår budget och många andra partiers budgetar i denna kammare kan man konstatera att regeringen är förhållandevis ensam om att tycka att detta är en bra idé. Jag har sagt i medierna, och jag kan gärna säga det också här i riksdagens talarstol, att detta är bland det första vi kommer att stryka efter valet 2018. Det är inte alltför långt bort.
Anledningen till att vi väljer att inte konstra i skatteutskottet och inte heller i finansutskottet är att vi vill värna det statsfinansiella ramverk som vi har, där vi fattar beslut om budget vid ett enda tillfälle och genom ett klubbslag - alla inkomster och alla utgifter. Detta har såväl Sverigedemokraterna som de rödgröna några gånger gått ifrån, men det är ingenting vi kommer att medverka till i höst.
Det är därför vi inte har gett oss in i denna lek. Tvärtom lägger vi resurserna och fokus på att formera oss för att vinna nästa val, för då kommer såväl ISK-skattehöjningar som andra dåliga rödgröna saker att försvinna. Men nu när jag har Oscar Sjöstedt här i talarstolen för ett replikskifte skulle jag vilja ställa en motfråga på ett helt annat område.
Det gäller någonting du nämnde i all korthet i ditt anförande, nämligen att Sverigedemokraterna skulle rensa bort en mängd vad du kallar för subventioner på drivmedel. Det låter ju väldigt bra, om man inte säger någonting mer. Men en del av detta är att kraftigt dra ned på anslagen för att ställa om Sverige i en grönare riktning. Just nu planeras i min valkrets investeringar i mångmiljardbelopp: 5 000 nya jobb för nya produkter i den nya skogen.
Men det kommer att krävas politiska insatser och politisk hjälp för detta, likt det gör i varje annan omställning. Varför är du, Oscar Sjöstedt, så emot 5 000 nya jobb till Västernorrland?
Emil Källström (C):
I sin sista mening är Oscar Sjöstedt inne på kärnfrågan, för detta kommer slutligen att avgöras i nästa val. Om svenska folket vill ha höjda skatter på allt som rör sig, höjda skatter på sparande och så vidare kan man lugnt fortsätta att rösta på de rödgröna. Jag kommer att jobba ganska hårt för att det inte kommer att bli så för att vi långsiktigt ska komma in på en bättre väg. Det Oscar Sjöstedt argumenterar emot är egentligen att vi har regler över huvud taget för hur vi jobbar här. Vi har testat att inte ha några regler.
Vi hade knappt några regler för hur vi tar fram en budget. Det fattades budgetbeslut i tid och otid, de verkade i motsatt riktning och så vidare. Det blev dåligt. Vi drog lärdomar av det och satte ett väldigt tajt regelverk på plats för hur vi fattar beslut om budgeten. När det väl ska avgöras och förslag ska ställas mot varandra är det alla utgifter och alla intäkter i ett klubbslag.
Det hindrar inte oppositionen från det vi till exempel gör: att sätta hård press på regeringen att inte trotsa riksdagsmajoritetens vilja i ett antal frågor. Det var faktiskt två ministrar som rök i våras. Det var dessutom ett antal skattehöjningar som försvann. Vi har gjort regeringens budget bättre genom att vara mycket tydliga på ett antal punkter om vad som inte tolereras.
Men för att få som man vill på alla punkter finns det bara ett sätt, och det är att efter ett val, som vi nu ska ha ganska snart, rösta fram en bättre regering som tar ansvar för helheten. Annars kommer det så fort det är en socialdemokrat som sitter som statsminister med sina regeringskompisar att finnas en mängd punkter som både Oscar Sjöstedt och jag kommer att vilja stoppa.
Men för att komma till rätta med det måste svenska folket rösta fram en alliansregering.
Emil Källström (C):
Svensk industri och svensk skogsindustri står inför en fantastisk investeringsvåg - detta till följd av ny teknik som nu börjar bli kommersiellt gångbar. Man kan i korta ordalag säga att allt vi i dag tillverkar av olja går att tillverka av bioråvara, däribland svensk skog. Det här kommer att lösa en hel del av det vi i dag diskuterar politiskt.
Den svenska skogen kan bidra med såväl nya material som det flygbränsle vi kommer att behöva för att ställa om den delen av transportsektorn. Detta är fantastiska möjligheter för Sverige. Det kommer att skapa tusentals jobb och ett mångmiljardbelopp i förädlingsvärde, och det är bara en av de investeringar som nu planeras i min egen hemkommun.
Jag har till och med utsikt från gården över den plats där man funderar på att investera. Det kommer att handla om en av de största industriella investeringar som gjorts i svensk industrihistoria. Det finns några hot mot detta, och Fredrik Olovsson har inflytande över dem. För det första måste vi ha klara spelregler för hur vi får använda Sveriges gröna guld, den svenska skogen.
Snart sagt allt den regering som har suttit sedan valet 2014 har gjort har handlat om att begränsa, stoppa och sprida osäkerhet om på vilket sätt man får nyttja skogsråvaran. Om man frågar de industriella spelare och investerare som nu funderar på om de ska gå vidare eller inte är detta kärnfrågan: Vi vet inte vilka spelregler som finns för den svenska skogen. Det andra handlar om effektiva transporter.
Finland erbjöd för flera år sedan möjligheten att köra med tyngre lastbilar än i dag. I Sverige har detta utretts. Trots att riksdagsmajoriteter har fattat beslut om detta under den här mandatperioden sitter regeringen och gör ingenting. Vad har du tänkt göra åt detta, Fredrik Olovsson?
Emil Källström (C):
Fredrik Olovsson säger att ni inte har detta i budgeten, och det är ju det som är problemet. Det sker för lite, och det är därför jag tar upp frågan. Sedan går Fredrik Olovsson vidare och vill ha överenskommelser på detta område. När det för det första gäller mer effektiv infrastruktur behövs det inga överenskommelser. Vi har redan fattat beslutet flera gånger om här i riksdagen, men regeringen agerar inte därefter. Problemet sitter inte här i riksdagen; det finns i Rosenbad.
När det gäller överenskommelser om skoglig användning och så vidare sitter vi här och väntar. Regeringen har pratat om ett skogsprogram i åratal. Det skulle komma förra våren och våren dessförinnan, tror jag. Det senaste vi får höra från ansvariga ministrar är att det kanske kommer nu till våren. Detta är i mångt och mycket en förlorad mandatperiod, och det innebär att investeringar inte görs och jobb inte kommer på plats.
I denna debatt representerar jag bland annat landsbygdens folk i Sverige. För det första har socialistiska politiker satt tvångströja på några av våra huvudnäringar. Vi är bäst i Europa och världen på att reglera gröna näringar. För det andra har socialistiskt sinnade politiker och tjänstemän förbjudit byggnation längs stränder, bäckar och så vidare.
Vi har fattat politiska beslut som innebär att utvecklingskraft runt om i landet hämmas å det grövsta. Och nu finns det - därav min upprördhet - pågående processer som syftar till att minska äganderätten och minska möjligheterna att nyttja den kanske viktigaste resursen för hela landets utveckling, nämligen den skog som har gett den svenska välfärden. Det är otillständigt och orimligt!
Vi sitter här och vill komma överens, men problemet finns hos Socialdemokraterna och Miljöpartiet. Det är ni som måste ändra er.
Emil Källström (C):
Jag slås ibland av misstanken, och jag tror att det gäller alla sansade människor, att i själva verket är den tid vi lever i någon form av satir eller mer eller mindre sjukt skämt, för det händer väldigt mycket i vår samtid som gör att man tänker: Präglas det här av rimlighet eller inte? Och man kommer fram till att nej, det präglas inte av rimlighet.
En på den mycket långa lista av saker som händer i vår samtid är när spjutspetsen i klimatpolitiken för en regering bestående av mer eller mindre socialistiskt färgade partier är att göra svindyra elcyklar lite mindre svindyra för den övre medelklass som funderar på att konsumera sådana.
Här kan jag i mångt och mycket sälla mig till Jakob Forssmeds argument tidigare, att om man vill ställa om samhället från just den här delen av våra transporter finns det betydligt mer effektiva och kloka åtgärder som betydligt fler kan ta del av.
Detta leder mig till min huvudpoäng - den här diskussionen har jag och Janine Alm Ericson haft flera gånger - nämligen hur vi återtar den position som vi hade under alliansregeringen, att vi kombinerar ekonomisk utveckling med minskade utsläpp. Utsläppen minskade när vi satt i regeringen, nu ökar de. Det är dåligt för Sverige och dåligt för världen.
Tyvärr är det inte ytterligare en budget av plakatpolitik eller saker som ser bra ut i pressmeddelandeform som kommer att lösa detta, utan vi måste tillbaka till grundläggande rätt förutsättningar. Har Miljöpartiet helt gett upp här eller finns det fortfarande någon form av common ground när det gäller grundläggande grön skatteväxling, grundläggande rätt politik?
Emil Källström (C):
Tänk att det alltså fanns en poäng med att ha i princip samma replikskifte under en hel mandatperiods samtliga budgetdebatter! Det sista som Janine Alm Ericson sa här var ju präglat av all den klokskap man kan kräva av ett parti som kallar sig Miljöpartiet. Men det är precis det som den här regeringen inte har levererat. Trots tal om grön skatteväxling har man höjt skatterna på jobb och företagande många fler gånger än vad man har höjt miljöskatterna.
Man har gått från den kombination som gällde under Alliansen av hög ekonomisk tillväxt och minskade utsläpp till dess motsats.
Men då är det inte framför allt de satsningar som Janine Alm Ericson ägnade sitt anförande åt att tala om som kommer att leverera lösningarna, utan då gäller det att ha grundläggande rätt incitament för grön omställning genom grön skatteväxling.
En annan sak som jag har fått reda på under dagen, och som du och jag har diskuterat tidigare, är att vi måste ha rätt förutsättningar för den gröna omställning som sker genom industriella investeringar för nya sätt att ta fram de produkter vi kan. Då duger det inte att ha en politik som syftar till att sluta nyttja till exempel den svenska skogsråvaran.
Då duger det inte att ha en politik som inte löser infrastrukturutmaningarna när det gäller tyngre transporter och liknande. Vi behöver på ett effektivt sätt ställa om från att göra det som vi i dag gör av olja till att använda hållbara material. Där kan jag konstatera, som i tidigare replikskifte, att regeringen och Miljöpartiet drar åt fel håll.
Om ni får som ni vill kommer vi att nyttja mindre av en av världens bästa och mest hållbara råvaror, nämligen den svenska skogen.
Emil Källström (C):
Jag tog fasta på två saker som Håkan Svenneling nämnde i sitt anförande, och jag tänkte därför ställa två frågor. Först nämnde han den skeva tillgången på riskvilligt kapital i Sverige. Det är ett faktum.
Det gäller inte minst det statliga riskkapitalet, där 80 procent av de skattemedel som vi har allokerat till detta går till storstadsregionerna varav 50 procent går till Stockholmsregionen. Detta är dåligt. Man kan med fog ställa frågan om det verkligen behövs statligt riskkapital på så välfungerande kapitalmarknader som till exempel Stockholms stad. Det är en annan fråga.
Den fråga som jag tänkte ställa till Håkan Svenneling angående detta är varför det var så viktigt för den regering som du och Vänsterpartiet stöttar att bland sina första beslut dra tillbaka 2 miljarder i statligt riskkapital från Östersund till Stockholm genom att lägga ned Inlandsinnovation. Inlandsinnovation var nämligen ett försök att få till stånd en förändring och att bryta Stockholmsfixeringen.
Nu fick detta bolag knappt verka och testa sina vingar förrän Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet drog tillbaka dessa pengar från Jämtland och i stället gav dem till Stockholms län. Hur kan man försvara detta? Fru talman! Jag får ställa min andra fråga i nästa replik.