KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Olovsson (S):
Under förra året bidrog det oroliga världsläget till att stora flyktingströmmar sökte sig till Europa. I EU var Sverige det land som tog emot allra flest asylsökande per capita. Ungefär 163 000 människor, varav 35 000 ensamkommande barn, sökte sig hit. Det är självfallet inte en hållbar utveckling.
Att stoppa krig och lösa konflikter, så att människor inte behöver fly, är förstås den viktigaste åtgärden för att förbättra situationen för miljontals människor runt om i världen. Men i brist på den typen av lösningar hade det varit nödvändigt att Europa och EU:s medlemsländer tagit ett större gemensamt ansvar för flyktingkatastrofen. Det är uppenbart för oss alla att unionen inte antagit den utmaningen.
Den mycket långsamma implementeringen av omfördelningsmekanismen i EU är bara ett exempel på det. I ljuset av EU:s oförmåga att möta flyktingkrisen har vi i Sverige infört gränskontroller och id-kontroller. Sveriges asyllagstiftning anpassas till EU:s miniminivå. Politiken syftar till att minska antalet asylsökande till Sverige och att fler i stället ska söka asyl i andra EU-länder.
Regeringen följer också noga utvecklingen för ett hållbart och ordnat mottagande, för i Sverige ska vi ha en reglerad invandring. Det är en del av den svenska modellen. Mot bakgrund av den migrationspolitiska överenskommelsen i höstas föreslår nu regeringen ändringar i Lag om mottagande av asylsökande m.fl. De ändringar som föreslås i propositionen syftar till att minska trycket på anläggningsboendena.
På kort sikt innebär förslaget att rätt till bistånd, i första hand mat och husrum, för vuxna asylsökande utan barn kommer att upphöra tidigare än i dag. Som det nu ser ut upphör rätten först när den asylsökande ges uppehållstillstånd eller lämnar landet.
Den förändring som nu föreslås innebär alltså att rätten upphör när tidsfristen för frivillig återresa eller avvisnings- eller utvisningsbeslut löper ut eller när beslutet vinner laga kraft. Det här är en rimlig, väl motiverad och väl avvägd uppstramning av regelverket. Det finns i dag ett stort tryck och ett behov av att minska trycket på mottagningssystemet.
Därför finns det ett behov av att öka incitamenten för den som har fått ett negativt beslut på sin asylansökan att lämna landet. Därför är det också rimligt att tidigarelägga tidpunkten för när rätten till bistånd upphör. Har man fått avslag på sin ansökan ska man lämna landet och inte belasta olika system.
Om man däremot beviljas uppehållstillstånd ska samhället sätta in alla de etableringsinsatser som behövs för att man så snabbt som möjligt ska komma i arbete och egen försörjning. Så ger vi nyanlända en riktig chans att förverkliga sina livsdrömmar, och så upprätthåller vi också ordning och reda och en reglerad invandring. Jag yrkar därför bifall till förslaget i betänkandet.
Fredrik Olovsson (S):
Jag måste börja med att säga att jag inte uppfattade särskilt mycket av moderat Twitterspråk när Ulla Andersson talade. Jag tror att man ska vara försiktig med att kasta sten i glashus. Däremot kan jag inte annat än att instämma med Ulf Kristersson när det gäller flera saker som han tog upp i sitt anförande. Det handlar bland annat om hur viktigt det är att vi har en omvärld som fungerar och att vi hjälper till att få den att fungera, för vi är alla tillsammans i en tät väv, inte minst ekonomiskt.
Jag kan också instämma med Ulf Kristersson när det gäller vikten av ordning och reda i våra offentliga finanser. Jag är övertygad om att Ulf Kristersson innerst inne är väldigt glad över att regeringen har städat upp i de stora underskott som den regering han själv var statsråd i lämnade efter sig. Jag måste stanna där lite grann, för Ulf Kristersson var faktiskt personligen ansvarig för en stor del av de problem som man lämnade efter sig.
Det gäller till exempel kostnaderna i sjukförsäkringen och bristen på kostnadskontroll. Det enda som så att säga fick riktig snurr var utförsäkringarna, men kostnaderna fortsatte ändå att öka. Detta tillsammans med de stora skattesänkningarna, framför allt för dem som hade det gott ställt, ledde fram till stora underskott. Inget av detta tycks Ulf Kristersson vara beredd att riktigt ta ansvar för i dag.
Regeringen ser till att ökningen på hans område, sjukförsäkringen, inte bara bryts utan nu också ser ut att kunna vändas utan att människor utförsäkras. Varför är just utförsäkringen så viktig för Ulf Kristersson?
Fredrik Olovsson (S):
Jag delar naturligtvis inte Ulf Kristerssons bild av vad han själv presterade i regeringsställning. Det var under de år som han själv hade ansvaret som kurvan för sjukförsäkringen tickade uppåt. Den utvecklingen fortsatte naturligtvis. Nu ser vi att vi sätter in andra åtgärder än att utförsäkra människor. Det handlar om sådant som gör att människor kommer tillbaka till arbete. Vi har en bättre sjukskrivningsprocess.
Vi tar frågorna på allvar och skickar inte enkelt ut folk ur försäkringen. När man skickar ut människor ur försäkringen hamnar de dessutom någon annanstans, inte sällan i kommunernas socialbidragskö. Allt detta var Ulf Kristerssons ansvar.
Nu skyller han på att regeringen har problem med kostnadskontroll när vi i själva verket får till den här utvecklingen med starkare statsfinanser och mer kostnadskontroll i våra stora samhällssystem - allt det som ni själva inte klarade av och som ledde fram till ett stort underskott i de offentliga finanserna. Sedan undrar jag också hur man kommer fram till, som Moderaterna gör, att mer av otrygghet, mer av ökade klyftor och mindre av sammanhållning skulle vara en bra lösning för Sverige.
Det är egentligen ingenting annat än ett recept på mer av högerpopulism. De åtta år av ökade klyftor och mer otrygghet och den politik som Ulf Kristersson nu vill föra leder ju fram till mindre av just sammanhållning, framtidstro och tilltro till demokratin och det politiska systemet.
Fredrik Olovsson (S):
År efter år står Oscar Sjöstedt eller någon av hans kollegor här och lovar att de kan trolla fram miljarder om de bara får fria händer med de människor som inte passar in i det sverigedemokratiska samhället. Men år efter år visar det sig att de här miljarderna i själva verket ska komma från nedskärningar i välfärden. Sverigedemokraterna skär ned över 30 miljarder i anslag i sitt budgetförslag.
Även om man skulle tro på Sverigedemokraternas glädjekalkyler av skatteintäkterna för kommunerna saknas det över 10 miljarder till kommunsektorn och därmed till den välfärd som kommunsektorn ger medborgarna. Det motsvarar exempelvis 20 000 undersköterskor.
På vilket sätt blir Sverige ett bättre och mer inkluderande samhälle och hur löser vi samhällsutmaningarna genom de här nedskärningarna på äldreomsorg och skola? Vid sidan av det talar Oscar Sjöstedt om integration. Samtidigt har Sverigedemokraterna i sitt budgetförslag en nedskärning på 16 miljarder kronor på etablering, alltså på pengar som går till människor som jobbar med sin integration.
På vilket sätt skulle den här övervältringen av kostnader på kommunerna förbättra välfärden, och vad tror Oscar Sjöstedt krävs för att verkligen minska kostnaden med 16 miljarder redan efter nyår? Ska människor som nu finns i etableringen bara upphöra att existera? Hur ska ni rent praktiskt åstadkomma det?
Fredrik Olovsson (S):
Jag och mitt parti står för en reglerad invandring och migration. Det innebär att de människor som har fått uppehållstillstånd i Sverige inte försvinner omedelbart bara därför att Oscar Sjöstedt önskar det. Om kostnaden inte ska tas ur statens budget på 16 miljarder kommer man att få ta den någon annanstans från den 1 januari, nämligen från kommunernas budgetar.
Den gemensamma lösning som Oscar Sjöstedt efterfrågar är alltså försörjningsstöd, som tas ur den kassa som också ska betala för äldreomsorg, skola och förskola. Därmed är Oscar Sjöstedt tillbaka i att han faktiskt måste förklara hur dessa människor helt plötsligt ska få jobb.
Om de inte får det måste pengarna fram, och Oscar Sjöstedt har just tagit dem från landets alla kommunalråd, som inte kan ge lön till de anställda i skolan och äldreomsorgen som behövs så väl där. Jag delar inte uppfattningen om de övriga besparingarna. Om man läser i Sverigedemokraternas budget ser man att de skär ned anslagen med över 30 miljarder.
De hoppas att detta ska ge stora effekter på kommunernas kommunalintäkter eftersom de gör om skattesystemet lite grann. Även om man skulle lita på dessa glädjekalkyler återstår 10 miljarder i ytterligare nedskärningar utöver de 16 miljarder som tas från integrationsområdet. Hur ska Sverige bli bättre av denna typ av nedskärningar i vår välfärd? Hur ska sammanhållningen bli bättre av denna typ av nedskärningar i vår välfärd?
Hur ska jobben bli fler av denna typ av nedskärningar i vår välfärd?
Fredrik Olovsson (S):
Vi gör redan nästa år väldigt stora investeringar i fler jobb och bättre välfärd. När det handlar om polisen, för att ta ett exempel som Emil Källström lyfte upp, tycker vi att det är rimligt att polisen först använder hela det anslag som vi redan har skjutit till, och som de inte har förbrukat, innan de får ytterligare pengar. Emil Källström vet också mycket väl varför vi alla talar om fyra år. Det är ju det perspektivet vi har i budgetarna allihop.
Det är inte bara regeringspartierna som har det. I det förra replikskiftet fick vi också höra vad Centerns politik skulle innebära just för fyra år. Det är så vi jämför våra alternativ. Det tycker jag är rimligt. Jag har svårt att förstå varför det skulle vara fel att fortsätta investera för att minska rekryteringsgapet.
När jag träffar företag, men också offentliga arbetsgivare, säger allihop samma sak: "Vi hittar inte kompetent arbetskraft att rekrytera." Det är det stora hotet mot fortsatt tillväxt och sänkt arbetslöshet. Då måste vi se till att människor kan få den kompetens som krävs för att kunna ta de jobben.
En väldigt stor del av regeringens politik går ut på att just sluta rekryteringsgapet, minska det utbildningsunderskott som vi har i Sverige och se till att vi verkligen kan fortsätta växa. Det är inriktningen. Jag vill ställa en fråga till centerpartisten, nu när han ändå står här. Väldigt många jobb, inte minst i kommuner och landsting, hotas av den politik som Centerpartiet har presenterat.
Där finns det besparingar på sjukvården på 1,6 miljarder, på äldreomsorgen med 2,3 miljarder och på skolan med 1,4 miljarder. Nettoeffekten för kommunerna av Centerns politik är stora besparingar. Berätta gärna hur det blir fler jobb av neddragningar på skolan, äldreomsorgen och inom sjukvården, Emil Källström!
Fredrik Olovsson (S):
Det gläder mig att Emil Källström har gott självförtroende och är säker på hur nästa val kommer att gå. Det är aldrig jag. Det låter märkligt att 10 miljarder mer till välfärden - till jobb, skola, äldreomsorg och sjukvård - inte skulle vara satsningar som ska göras nästa år, att de skulle göras i framtiden. De kommer att göras nästa år, och de kommer att fortsätta gälla under resten av den här perioden.
Jag skulle gärna vilja vara med när Emil Källström ska berätta för sina centerpartistiska kommunalråd om den ekonomiska transaktion som han har gjort. Det skulle vara spännande att höra om någon av dem skulle gå på den retoriken. Jag tror inte det. De vet nämligen att om de får pengar från ena handen och det försvinner mer ur den andra får de totalt sett mindre.
Och med Centerns politik handlar det om många miljarder som behövs till äldreomsorg, skola, bostadsbyggande och sjukvård. Det blir färre jobb. Detta är pengar som går till hela landet, till Vindeln och Hedemora, och inte bara - som när Centerpartiet regerade - till de rikaste Stockholmskommunerna genom en Stockholmsmiljard. Det handlar om 10 miljarder till hela Sverige i stället för 1 miljard till de rikaste kommunerna.
Det är skillnad på regionalpolitik och regionalpolitik.
Fredrik Olovsson (S):
En viktig del i ett bra företagsklimat, för jobben och för stabil välfärd är också stabila offentliga finanser och ett ramverk som leder fram till just ordning och reda och stabila offentliga finanser. Nu ställs ju detta faktiskt i fråga. Jag har lyssnat till Ulf Kristerssons tidigare uttalanden i medier.
Där har han hänvisat till att riksdagsmajoriteten har en annan uppfattning än regeringen när det kommer till ett antal skatter och att de därför ska tas bort. Kan Ulf Kristersson berätta vilka motsvarande nedskärningar som denna riksdagsmajoritet avser att finansiera de efterfrågade förändringarna med?
Fredrik Olovsson (S):
Ulf Kristerssons svar är ju ganska talande. Moderaterna har tidigare varit tydliga med att en samlad budgetprocess är nödvändig för att inte hoppande majoriteter ska kunna försvaga de offentliga finanserna. Det har vi socialdemokrater inte gjort. Vi har förstärkt de offentliga finanserna. Det som Moderaterna nu vill göra är att ta bort skatter, men man kan inte här presentera hur det ska finansieras. Det ska någon annan göra.
Det är precis det som är problemet med den väg som Moderaterna nu beträder med hoppande majoriteter som inte kan formera en helhet som tar ansvar för statsfinanserna. Detta har Ulf Kristersson alldeles nyligen stått för - alltså min linje. För inte ens tre månader sedan skrev Ulf Kristersson i Expressen: "Bara en hel och samlad budget kan både stoppa dålig ekonomisk politik, och ersätta den med en bättre.
Det är så seriös ekonomisk politik bör bedrivas. Om detta är vi inom M nog helt överens." Nu verkar Ulf Kristersson inte vara överens ens med sig själv jämfört med för tre månader sedan. Ny tycks Moderaterna redan kasta i princip all seriös ekonomisk politik över bord.
Vad är det som har fått Ulf Kristersson att ändra sig, att överge den uppfattning som han har argumenterat för i många år, senast för bara någon månad sedan? Är Moderaterna nu så desperata över det opinionsras som följde när Kristersson och Anna Kinberg Batra ville jobba med Jimmie Åkesson och Oscar Sjöstedt att ni nu är beredda att göra vad som helst för att verka lite handlingskraftiga? Jag vill säga en sak till.
Tro inget annat, Ulf Kristersson, än att om man öppnar upp för en process där riksdagen på det ena eller det andra sättet kan försvaga budgeten genom hoppande majoriteter, ja, då vittrar snart den starka svenska ekonomin sönder, precis som ert opinionsstöd har gjort.
Fredrik Olovsson (S):
Det kommer många vackra ord om sjukvården från Sverigedemokraterna nu för tiden. Jag ställer mig för egen del lite frågande till om man kan lita på ett parti vars partiledare på en presskonferens förklarade det här nyvunna intresset med att det enbart handlar om att kapitalisera på sjukvården därför att den enligt opinionsmätningarna blivit en viktigare fråga. Det är dessutom ett parti som i höstas lade fram stora besparingar på kommuner och landsting.
Med tanke på att Sverigedemokraterna inte kan berätta för väljarna hur de ska finansiera de här satsningarna får kanske intresset för offentligt finansierad sjukvård i bästa fall beskrivas som nyvaket och lite ytligt. Kanske ska vi se på det här nyvunna intresset på samma sätt som när det gäller vinsterna i välfärden. Sverigedemokraterna gick ju till val på uppfattningen att det var oacceptabelt med stora vinstuttag.
Efter några middagar med riskkapitalisternas lobbyister tycker Sverigedemokraterna numera att det inte ska finnas några begränsningar för vinstuttag ur välfärden. Det gick ganska snabbt att ändra den linjen. För bara några dagar sedan röstade också Sverigedemokraterna emot förslag som skulle stoppa utförsäljningen av våra stora och viktiga universitetssjukhus. Även i finansutskottet har ni bytt linje.
Nu vill ni rigga systemet mot investeringar i sjukvård och välfärd och i stället möjliggöra nya skattesänkningar.
Sammantaget skulle man alltså kunna säga att SD:s linje är att kapitalisera på sjukvården av partiegoistiska skäl, ge riskkapitalisterna obegränsat utrymme att kapitalisera på välfärden, öppna för att sälja våra stora och viktiga universitetssjukhus, spara på kommuner och landsting, som står för vård och omsorg, och dessutom rigga systemet med utgiftstaken mot investeringar i välfärden men för sänkta skatter.
Hur de kan tro att det skulle bli bättre sjukvård eller bättre arbetsförhållanden i vården av det är väldigt svårt att förstå.
Fredrik Olovsson (S):
Integration är naturligtvis en oerhört viktig fråga; det är vi nog överens om i de flesta partier här i kammaren. Det handlar i stor utsträckning om bra boende, bra skola för barnen och att man så snabbt som möjligt kommer i arbete.
För att göra det är det inte ovanligt att man också behöver fylla på med mer av utbildning och kunskap för att få ett jobb på den svenska arbetsmarknaden, där många branscher nu upplever brist på personal.
Regeringen har agerat inom detta område på många olika sätt, men för att hoppa ned i den miljö där Elisabeth Svantesson befann sig skulle jag kunna beskriva några av de åtgärder som har genomförts och nu håller på att implementeras. Vi har tagit bort vårdnadsbidraget, som höll många - inte minst utlandsfödda - borta från arbetsmarknaden. Det är en viktig signal: Kvinnor ska vara på arbetsmarknaden i Sverige.
Vi har förändrat föräldraförsäkringen så att man inte när man kommer till Sverige med barn i förskoleåldern kan vara hemma hur länge som helst eller hela perioden. Detta därför att vi vill att människor, inte minst kvinnor, ska finnas med på arbetsmarknaden. Vi förstärker utbildningsplikten i etableringen. Man ska alltså ta den utbildning som man behöver för att komma in på svensk arbetsmarknad. Vi sätter också in tidiga insatser för asylsökande.
Redan under den perioden ska man lära sig mer om hur det svenska samhället fungerar och få en introduktion i svenska språket för att vi inte ska förlora tid. Det är tydliga, konkreta åtgärder som vi vidtar för att fler ska få en chans att komma in i det svenska samhället. Frågan är bara hur man löser de stora frågorna om boende, skola och arbete genom att bara sänka skatterna.
Fredrik Olovsson (S):
Moderaterna såg ju till att möta det ökade flyktingmottagandet under sin andra period i regeringsställning genom att se till att det var några få kommuner, några få stadsdelar i våra storstäder, som fick ta hela ansvaret. Det är klart att det var ett historiskt misslyckande att hantera migrationspolitiken på det sättet.
Det är bra att vi nu har en ordning där alla kommuner måste ta sitt ansvar och där de kommuner som har de bästa förutsättningarna måste ta sitt ansvar. Det är en viktig strukturell förändring i hur vi hanterar de här frågorna. Men kostnaden för den politik som Elisabeth Svantesson drev kommer vi att få leva med i flera år framöver; det råder det inget tvivel om.
Sedan ser jag - och jag känner viss lust inför det - att det vi står inför nu är ett ganska omfattande samhällsbygge. För en sosse är det jätteroligt. Vi ska bygga bostäder. Vi ska anställa undersköterskor. Vi ska ha fler äldreboenden. Vi ska ha fler skolor och förskolor. Vi ska investera mer i järnvägar. Vi ska se till att samhället blir robustare och klarar det faktum att vi har växt.
Här finns enormt många möjligheter för människor som i dag inte har ett arbete, och de möjligheterna måste de ta - med utbildningsplikt men också med allt det som det svenska samhället kan erbjuda för att de ska komma igång och komma in och kunna bidra. Jag tycker att det i grund och botten är en positiv utmaning.
Men självklart kan vi inte acceptera kriminalitet, taskiga värderingar eller att man håller kvinnor borta från offentligheten och arbetslivet. Därför förändrar vi, som jag pekade på i mitt förra replikskifte, mycket av det som Elisabeth Svantesson lämnade efter sig när hon lämnade regeringen 2014.
Fredrik Olovsson (S):
Jag delar Källströms uppfattningar. Jag tror att det är viktigt för näringslivet brett i Sverige att man har långsiktiga spelregler. Det är också ett skäl till att vi socialdemokrater ofta tycker att det är viktigt med blocköverskridande lösningar och överenskommelser. Detta gäller på en mängd olika områden.
Det kan exempelvis handla om energipolitik men även om mer specifika frågor, som i detta fall skogspolitiken. Vi har i denna budget inga förslag som påverkar det som Källström tar upp.
Vi har däremot många andra viktiga investeringar i infrastruktur för att vi ska få bättre ordning på våra järnvägar och annat som är viktigt för att frakta ut produkterna från denna industri senare i processen; först går de naturligtvis på lastbilar.
Men jag tycker att det område Källström tar upp visar på just behovet av att man jobbar tillsammans och kan komma överens över blockgränserna och få långsiktiga lösningar för svensk industri. Jag skulle kunna säga detsamma när det exempelvis handlar om energipolitiken, som spelar stor roll för att just min del av Sverige har fått två stora investeringar i datahallar från stora internationella spelare.
Detta tyder på just samma sak: Här har vi mer att göra, och det tycker jag att vi skulle kunna bli överens om.
Fredrik Olovsson (S):
Det är naturligtvis efter åtta år i regeringsställning väldigt lätt att säga att det som inte gjordes då ska göras omedelbart av den som kommer efter. Jag tror inte att det egentligen är en särskilt fruktbar inställning. Det är klart att det finns saker som tar tid att få på plats, exempelvis bättre infrastruktur. Men nu tog Källström själv upp frågan om hela landet.
Detta är ett tydligt exempel där vi kan göra saker för hela landet: se till att det finns statlig närvaro överallt och inte, som Källström och Centerpartiet, skära ned på kommuner och landsting runt om i landet. Slaget blir extra hårt inte minst i de bygder där det kanske bor lite färre.
Så jag tror att det finns skäl att faktiskt fundera på vad man själv har burit med sig under åtta år i regeringsställning och vad som nu ligger på riksdagens bord i form av nedskärningar och sämre förutsättningar för kommuner i hela landet.
Fredrik Olovsson (S):
Det finns väldigt starka ekonomiska skäl och incitament för den som är äldre och har möjlighet att jobba kvar att göra det. Det är dessutom för många väldigt kul att jobba. Detta ser vi också på sysselsättningen bland just äldre; den ökar kraftigt, enligt de senaste undersökningar vi har sett.
Jag tror att det är ett bevis på att den politik som nu ligger fungerar bra för att få folk att fortsätta att arbeta. Sedan behöver vi göra mer så att fler grupper får samma möjlighet och kanske samma glädje i att fortsätta arbeta men inte slits ut i förtid på sitt jobb. Där tror jag att vi har väldigt stora saker att göra. Men precis som jag sa i replikskiftet med Elisabeth Svantesson skärper vi jobbpolitiken på många olika sätt.
Ett är det som jag tog upp, nämligen att vi har avskaffat vårdnadsbidraget, som framför allt såg till att många utlandsfödda kvinnor inte kom ut på arbetsmarknaden, och kortat föräldraförsäkringen. Vi har också gjort fler insatser för utbildning och uppsökeri, så att just utlandsfödda kvinnor nu ska ta den chans som finns i det svenska samhället, skaffa sig kompetens och bli målare, golvläggare eller undersköterskor.
Men den vägen väljer inte Kristdemokraterna. Ni vill i stället införa ett nytt vårdnadsbidrag, som ni har döpt om: 6 000 kronor i månaden för att inte jobba. Så kan man inte bygga jobbpolitik.