KBLab/rixvox huggingface dataset:
Stefan Attefall (KD):
Jag längtar till att vi ska få en situation där vi får något slags alternativ från vänstersidan så att vi har något att jämföra med. I dagens läge vet man inte vad bland annat Vänsterpartiet tycker i de olika frågorna. Det som framgår av interpellationen är bara att Vänsterpartiet vill veta mer om barns bostads- och uppväxtvillkor. Jag vill påstå att sedan alliansregeringen kom till makten vet vi i dag mer. Med de uppdrag som vi har ute på Boverket och Socialstyrelsen kommer vi att veta ännu mer.
Vi mäter nu på att annat sätt och ser problemen mycket tydligare än vad man gjorde under tidigare socialdemokratiska regeringar. Utifrån det arbetar vi aktivt med strategier men också med ekonomisk-politiska och sociala insatser för att skapa bättre villkor för barn som exempelvis lever i andrahandsboende eller ännu sämre situationer. Det är en ambitiös politik. Jag försökte beskriva den i ett antal exempel här tidigare för att skapa bättre villkor.
Självklart räcker inte bidrag. Bidrag är viktiga i vissa lägen. Men det handlar om att få människor att få en egen bostad, ett eget arbete och ofta också en generellt god ekonomisk miljö för att komma in på arbetsmarknaden. Jag tycker att Amineh Kakabaveh kan titta sig runt om i världen. Vem har hanterat finanskrisen bäst? Vilket land går starkt ur detta? Frågan är: Hur gör vi nu efter finanskrisen?
Hur skapar vi en arbetsmarknad som gör att den ensamstående mamman, den deltidsarbetande, den arbetslöse och den sjukskrivne kan komma tillbaka till arbetslivet? Alliansregeringen är fullt engagerad i att skapa en sådan utveckling efter krisen.
Alla goda krafter borde fundera på hur de kan medverka i detta i stället för att drömma om en tillvaro där man med några bidrag eller några skattehöjningar skulle kunna åstadkomma någonting som aldrig har fungerat tidigare. Tyvärr är det väl det enda recept vi får från Vänsterpartiet än så länge. Men vi kan väl hoppas framtiden även här.
Stefan Attefall (KD):
Monica Green har frågat statsministern vad han avser att göra för att regeringen ska ta ett kollektivt ansvar för att unga människor ska få möjlighet till egen bostad. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Inom regeringen är vi eniga i synen på hur vi ska bedriva bostadspolitiken. Förutom betydelsen av att ha en egen bostad är väl fungerande bostads- och hyresmarknader också en förutsättning för regeringens politik för jobb och tillväxt.
Vår strategi är att uppnå detta genom långsiktigt stabila spelregler på bostadsmarknaden. Att stimulera bostadsbyggandet genom statliga subventioner anser vi är en kortsiktig och skadlig strategi. Under förra mandatperioden inledde vi därför arbetet med att avveckla de statliga subventionerna för bostadsbyggandet. Ett viktigt steg togs vid det gångna årsskiftet när de nya villkoren på hyresmarknaden trädde i kraft.
Det nya hyressättningssystemet har tagits fram i bred enighet mellan regeringen och parterna på bostadsmarknaden. Den 2 maj träder den nya plan- och bygglagen i kraft. Med den nya lagen ges förutsättningar för en effektivare plan- och byggprocess. Regeringen kommer i ett nästa steg att se över möjligheterna att stärka hyresrättens ställning på den svenska bostadsmarknaden. I det sammanhanget kan de förslag som bostadsmarknadens parter framfört till regeringen prövas.
Det måste bli mer attraktivt att bygga, äga och förvalta hyresrätter. Det tar tid att skapa långsiktiga villkor, men vi har kommit en god bit på väg. Bostadsbyggandet ökar nu och det visar att vår strategi börjar ge resultat. Fortfarande är det dock långa ledtider i bostadsbyggandet. I väntan på att våra åtgärder ska få full effekt på ledtiderna måste det befintliga bostadsbeståndet utnyttjas bättre.
Regeringen har underlättat detta genom att införa generösare avdrag vid uthyrning av privatbostäder. Vår strategi för bostadsbyggande kommer på sikt att gynna alla grupper på bostadsmarknaden, däribland de unga, betydligt mer än kortsiktiga stimulanser i form av subventioner skulle göra.
Stefan Attefall (KD):
Det är sant att det är vi som styr, och det är vi tacksamma för. Men det är intressant att diskutera alternativen i svensk politik, och problemet är att oppositionen inte har några alternativ. Bostadsbyggandet ökar kraftigt. Antalet bygglov ökade senaste mätmånaden med 53 procent enligt Sveriges Byggindustrier. Antalet påbörjade lägenheter har den senaste mätmånaden ökat med 67 procent, och antalet arbetade timmar ökar kraftigt. Alla indikatorer pekar på att kurvan går rakt uppåt.
Socialdemokraterna säger att man vill ha ROT för hyreslägenheter också. Vad kostar det att renovera en hyreslägenhet? Någonstans mellan 6 000 och 12 000 kronor enligt Sabo. Hur långt räcker Socialdemokraternas ROT-bidrag på 700 kronor per lägenhet? Återigen: Ni förstår inte hur bostadsmarknaden fungerar. Ni har åtgärder som är bra på torgmöten, men de fungerar inte i praktiken. Då blir det den misslyckade bostadspolitik vi har haft i Sverige under lång tid.
Den är också bakgrunden till den stora bostadsbrist vi har i dag. Vi måste jobba med långsiktiga tydliga spelregler och steg för steg se till att vi skapar bra spelregler för ett ökat bostadsbyggande och för att utnyttja befintligt bestånd på ett effektivt sätt. Det är enda chansen att lösa de stora problem vi brottas med.
Dessa stora problem skapades inte i går eller i dag utan under de 18 år då Sverige byggde hälften så mycket bostäder som sina nordiska grannländer och mycket mindre än alla andra industrialiserade länder i Europa och världen.
Stefan Attefall (KD):
Peter Persson har frågat finansministern genom vilka åtgärder han avser att åstadkomma en bättre matchning av bostäder med den högre utbildningen för att främja tillväxten samt genom vilka åtgärder han avser att åstadkomma en bättre matchning av bostäder med de nya jobben för att främja tillväxten. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Jag är enig med interpellanten om att det byggs alldeles för få bostäder i Sverige. Det har byggts för lite sedan ett par decennier, vilket får konsekvenser i form av bostadsbrist.
Detta blir, precis som interpellanten framhåller, särskilt tydligt i tillväxtregionerna. Enligt uppgifter från SCB påbörjades byggande av nära 25 000 bostäder under 2010, en ökning med 50 procent sedan året innan, och enligt Boverkets senaste prognos kommer över 30 000 nya bostäder att påbörjas under innevarande år. Läget förbättras alltså snabbt. Detta anser jag visar på att de åtgärder som regeringen har vidtagit sedan regeringsskiftet har gett effekt.
Så sent som i mars månad i år stod jag här i kammaren i en interpellationsdebatt, där Peter Persson för övrigt deltog, och redogjorde för hur vi på olika sätt arbetar för att stimulera bostadsbyggandet. Av det som gjorts kan särskilt framhållas de nya villkor på hyresmarknaden som trädde i kraft vid årsskiftet samt den nya plan- och bygglag som trädde i kraft så sent som i går. Med långsiktigt stabila spelregler och snabbare och mer förutsägbara planprocesser ökar intresset för att investera i bostäder.
Liksom interpellanten ser jag hyresrätten som en viktig del av en fungerande bostadsmarknad, och regeringen kommer att pröva olika möjligheter att stärka hyresrättens ställning. För att i närtid öka utbudet av bostäder har schablonavdraget för hyresintäkter vid andrahandsupplåtelse nyligen höjts.
Stefan Attefall (KD):
Jag kan hålla med om mycket i Peter Perssons problembeskrivning. Vi har brist på bostäder. Vi har många ungdomar, också många äldre, som söker bostad, hyresrätter men också egnahem och bostadsrätter för att kunna etablera sig. Och det är lång kö. Priserna stiger också på de lägenheter som finns ute på marknaden. De problemen har jag också stått i kammaren och beskrivit.
Det handlar om en nästan 20-årig försyndelse i Sverige. Jag har också försökt beskriva det batteri av olika åtgärder som regeringen vidtar för att skapa långsiktigt stabila spelregler. Jag har också beskrivit den positiva trenden vi ser på bostadsmarknaden med ett stigande bostadsbyggande nu. I dag kom nya siffror från byggindustrierna som visar på att vi har en kraftig uppgång i nyproduktionen.
Påbörjade lägenheter har stigit med nästan 100 procent sedan förra året. Det är en kraftigt positiv trend. Min uppgift är att se till att den trenden fortsätter och att bostadsbyggandet lägger sig på en hög nivå under en följd av år, för alla som seriöst tittar på frågan vet att det som byggs ett år förändrar inte radikalt beståndets storlek, utan det är en följd av års investeringar som kommer att lösa problemen tillsammans med ett bättre nyttjande av befintligt bestånd.
När jag lyssnade på Peter Persson tänkte jag att det här brinner Socialdemokraterna för nu. De har ett verkligt engagemang för att det ska byggas mer bostäder, och det här är en central ekonomiskpolitisk fråga. Bostadspolitiken var till och med ett fundament för hur vi skulle lösa barnfattigdomen, lät det som när Peter Persson lade ut texten. Då gick jag till Socialdemokraternas ekonomisk-politiska vårmotion och försökte hitta att en central del av de ekonomisk-politiska riktlinjerna måste handla om bostadspolitik, men jag hittade ingenting.
Det fanns ingenting. Ordet bostad nämndes faktiskt några gånger. En gång handlade det om Öresund och skatteavtalet mellan Danmark och Sverige. Det fanns däremot lite konkreta förslag på kulturens område - det är i och för sig vällovligt - men ingenting om bostadspolitiken. Då undrar jag: Är det här ingen viktig fråga för Socialdemokraterna? Eller är det så att Socialdemokraterna pratar om en sak men inte har någon förmåga till verkstad och till handlingskraft?
Jag längtar som bostadsminister efter någon att diskutera med, att jämföra förslag med och inspireras av. Men jag möter bara en tom vägg. Det kommer ju ingenting från Socialdemokraterna, förutom en högljudd retorik. Så, Peter Persson, beskriv nu de centrala bostadspolitiska förslagen från Socialdemokraterna! Jag ger dig, om det går, fru talman, en minut av min talartid för att du ska få chansen att lägga ut texten.
Stefan Attefall (KD):
Självklart har vi många och växande problem. Vi har ett stort antal ungdomar som ska ut på bostadsmarknaden de närmaste åren. Det är den bistra verkligheten. På den punkten kan jag gott delta i målningen av de problem vi har på bostadsmarknaden. I de exempel som Peter Persson har vi ett delat ansvar med socialdemokratiska kommunalråd i Malmö eftersom de är huvudansvariga för den lokala bostadspolitiken.
Peter Persson påstår att regeringen inte tar ansvar och inte investerar i framtiden. Det har aldrig satsats så mycket pengar i investeringar i infrastruktur som det görs i dag. Det har aldrig byggts så mycket bostäder som det görs nu. Vi har en kraftig uppgång, och alla kurvor går åt rätt håll. Men problemen är stora eftersom vi har byggt så lite under nästan 20 år. Vi har byggt hälften av vad våra nordiska grannländer gjort.
Vi har investerat mindre än hälften av OECD-genomsnittet i bostadssektorn. Sverige har underinvesterat i bostäder under en lång följd av år, och det tar tid att vända det skeppet. Vad jag försökte beskriva med mina frågor till Socialdemokraterna var att det krävs en strategi för att ta oss ur dessa problem. Jag saknar alternativ från Socialdemokraterna. Jag hoppas att det kommer i framtiden så att vi kan diskutera det konkret. Bostadspolitik är ett viktigt område.
Jag är övertygad om att det kommer att vara ett viktigt område också för tillväxten, för arbetsmarknadens rörlighet och självklart för människors väl och ve. Vi ska undvika dåliga boendemiljöer. Människor ska bo i värdiga bostäder, och sådana behövs. Detta engagemang delar vi, men man måste ha en strategi och en politik för att åstadkomma något. Här finns det mer att önska av mina vänner i socialdemokratin.
Stefan Attefall (KD):
Siv Holma har frågat mig om det finns någon tidsplan för att lösa frågan om scenkonstnärers pensionsvillkor. Frågan om pensionsvillkoren för de anställda vid de statsunderstödda scenkonstinstitutionerna har varit föremål för diskussioner under drygt 15 års tid. Diskussionerna hänger samman med de förändringar som har skett på pensionsområdet, som bland annat innebär att den allmänna pensionen numera tjänas in enligt livsinkomstprincipen.
Vidare har den kulturpolitiska arbetsmarknaden förändrats så att det har blivit vanligare med tidsbegränsade anställningar vid scenkonstinstitutionerna. Dessa förändringar har medfört att det finns svårigheter med att bland annat beräkna och förutse vilka förmåner och kostnader som följer av den nuvarande pensionsordningen. När Alliansen tillträdde bestämde vi oss för att ta itu med problemen med scenkonstpensionerna.
Vi tillsatte en särskild utredare med uppdrag att lämna förslag på ett nytt pensionssystem anpassat till de speciella förhållanden som råder på scenkonstområdet och där arbetsgivarnas kostnader för pensionsförmånerna är förutsägbara. Utredaren överlämnade i maj 2009 betänkandet Nytt pensionssystem för den statsunderstödda scenkonsten . Betänkandet remitterades under hösten 2009.
Nu bereds ärendet i Regeringskansliet, vilket min statssekreterare Ulf Perno lämnade besked om när han i december 2010 närvarade vid ett sammanträde i kulturutskottet. Regeringens uppfattning är således att det är viktigt att lösa frågan om scenkonstnärers pensionsvillkor. Det är emellertid en tekniskt komplicerad fråga som måste beredas noggrant ur alla aspekter. Som jag tidigare har anfört i ett skriftligt svar på en fråga från Agneta Gille och i svar på en interpellation från Isak From avser jag inte att föregripa den beredning som pågår.
Stefan Attefall (KD):
Jag håller med Siv Holma om att det är en viktig kulturpolitisk fråga. Det här bekymrar många, både anställda och dem som har ansvar för olika kulturinstitutioner. Som jag sade i mitt svar är det en fråga som har rötter 15 år tillbaka i tiden. Det har varit många turer, och problemen har snarast förstärkts under resans gång.
Vi har ett bra utredningsarbete och bra remissvar från olika institutioner och intressenter som underlag för beredningsprocessen. Jag kom in i frågan i höstas när jag fick ansvar för statens pensionsfrågor - vilket är märkligt i sig, men så är det fortfarande.
Tanken är dock att detta ska flyttas över till parterna på kulturområdet så att de själva få sköta om pensionerna för sina scenkonstarbetare. Jag har varit mån om att beredningsprocessen ska gå med högsta möjliga fart, och den går framåt. Det är dock en försäkringstekniskt komplicerad fråga, och det måste man ha respekt för. Det är många tekniska aspekter man måste granska.
Även om ett utredningsförslag har fått goda vitsord från remissinstanserna måste man noggrant granska och gå igenom olika detaljer i förslaget. Det kräver tid, inläsning och djupa diskussioner. Beredningsarbetet pågår med stor intensitet, och det finns tydliga tecken på att processen rör sig framåt. Det är dock svårt att bedöma exakt hur lång tid det tar.
Tidigare har det kanske utställts löften om att det skulle gå fortare än det gör, men frågorna kräver sin grundliga beredning. Jag är mån om att det ska gå med högsta möjliga hastighet. Visst kan jag som statsråd uppleva att processer kan vara tröga ibland, men jag tycker att det finns en bra färdriktning i processen. Jag hoppas att vi ska komma fram till en bra lösning så småningom. Beredningen pågår, som sagt.
Jag är mån om och jobbar hårt för att det ska gå med högsta möjliga hastighet. Jag är också mån om att alla aspekter blir belysta på ett bra sätt så att det blir ett bra förslag som är väl avvägt och håller i praktiken.
Stefan Attefall (KD):
Det här en viktig kulturpolitisk fråga. Man kanske till och med kan säga att det just nu är en av de största kulturpolitiska frågor som inte är löst. Jag håller med om att det får allt allvarligare kulturpolitiska konsekvenser ju längre tiden går innan vi löser frågan. På den punkten är jag helt överens med Siv Holma. Jag har varit i kontakt med både arbetsgivarsidan och löntagarsidan på scenkonstnärernas område och lyssnat på deras synpunkter.
Jag har satt mig in i utredningsarbetet och jag delar helt uppfattningen att frågan måste lösas. Siv Holma säger att dödläget ska brytas. Jag kan försäkra att det inte finns något dödläge. Beredningsprocessen pågår. Det är inte bara en klyscha; det är verklighet. Det är en tekniskt komplicerad fråga med många försäkringsmässiga inslag som måste beredas ur många aspekter.
Det finns sådant som har kopplingar till socialförsäkringssystem och till studiestödssystem. Det finns kulturpolitiska aspekter och finanspolitiska aspekter. Det är många aspekter som måste gås igenom ordentligt för att det ska bli ett bra förslag. Ända sedan jag i höstas blev insatt i frågan har min ambition varit att frågan ska beredas med högsta möjliga hastighet. Man kan ibland bli lite frustrerad över att processer tar tid, och man kan tycka att det borde gå fortare. Så känner vi säkert alla i politiken.
Men man måste ha respekt för att en sådan här fråga måste få gå igenom ett antal kvarnar för att man ska nå resultat. Problemet är 15 år gammalt. Jag kom in i bilden i oktober 2010. Siv Holma kan vara helt övertygad om att jag kommer att verka för att vi aldrig har något dödläge i den är frågan. Det har det inte varit sedan jag kom in i bilden. Jag kan inte uttala mig om hur det har varit historiskt förutom att frågan är gammal - sedan 90-talet - och fortfarande inte är löst.
Det har kommit och gått regeringar av olika kulörer under tiden. Min ambition är att vi ska lösa frågan så snabbt som möjligt eftersom konsekvenserna, precis som Siv Holma säger, är allvarliga för kulturinstitutionen om vi inte gör det.
Stefan Attefall (KD):
Jag läser återigen ur interpellationssvaret: Regeringens uppfattning är således att det är viktigt att lösa frågan om scenkonstnärers pensionsvillkor. Det är regeringens uttalande. Jag kan försäkra att jag som har fått ansvar för Statens pensionsverk som den här frågan sorterar under jobbar hårt för att regeringsprocessen ska gå så snabbt som möjligt.
Det finns visserligen ett förslag som har fått goda vitsord från parterna på arbetsmarknaden, men det innebär inte - det har säkert Siv Holma respekt för - att man kan ta förslaget rätt upp och ned. Man måste gå igenom förslaget ur alla tekniska aspekter och se vilka konsekvenser det får på andra system och på kulturpolitikens och finanspolitikens område. Den processen pågår.
Jag kan försäkra att jag har en hög ambitionsnivå när det gäller att lösa frågan. Den har sina rötter 15 år tillbaka i tiden. Vi kan konstatera att den inte har lösts under den tiden. Vi får hoppas och tro att den här regeringen lyckas lösa frågan. I ett sådant scenario får väl Siv Holma vara tacksam för att det inte sitter en sådan regering som tidigare inte lyckades, utan att det är alliansregeringen som slutligen löser frågan.
Vi får hoppas att Siv Holma kan säga det när frågan är löst.
Stefan Attefall (KD):
Det är ganska fantastiskt. Om ett trossamfund har en annan politisk uppfattning, exempelvis i synen på äktenskapsfrågan, än Siv Holma och majoriteten i Sveriges riksdag, då ska det inte få statsbidrag. Det är det Siv Holma säger. Jag trodde att vi var för ett pluralistiskt samhälle med många olika uppfattningar. Hela idén med partistöd och presstöd är att främja mångfald.
Vi ger över 6 miljarder till kultursektorn varje år, varav ungefär hälften går till olika typer av fria kultursammanslutningar, med själva idén att skapa mångfald och skapa utrymme för olika uttryckssätt, tolkningar av samtiden, reflexioner, åsikter och liknande.
Men i trossamfundens sammanhang kommer den gamla vänsterpartikommunisten fram och säger: Nej, här tycker man annorlunda än staten och majoriteten i riksdagen! Då ska man utestängas från bidrag!
Jag tycker faktiskt att det är positivt att vi har många olika religiösa samfund, för de bidrar mycket aktivt till en mångfald i samhället, till integration, till sociala insatser och till att skapa gemenskap och mötesplatser för människor, ofta över generationsgränserna. De är också en enormt stark drivkraft för stora sociala insatser.
De bidrar också till att skapa forum och sammanhang för att bearbeta livets stora frågor: Var kommer jag ifrån och vart är jag på väg någonstans? I alla dessa frågor och sammanhang spelar trossamfund en viktig roll. Vi har vissa grundläggande kriterier för att man ska få stöd av staten.
Det är ett blygsamt stöd, ca 40 miljoner kronor, att jämföra med idrottens vuxendel som får över en halv miljard, för att inte tala om kultursektorn, som får kanske 6 1⁄2 miljarder sammantaget. Man får alltså ett mycket blygsamt stöd för den stora insats man gör. Ta till exempel den insats man gör inom ramen för sjukhuskyrkan, där landstingen i bästa fall ställer upp med lokaler. Där gör trossamfunden, inte minst Svenska kyrkan, enormt stora insatser.
Men de ska inte få stöd, säger interpellanterna, för de tycker inte exakt likadant som Siv Holma och Helena Leander. När man gör en samlad bedömning är vår uppfattning att trossamfund som i dag har statsbidrag uppfyller lagens kriterier. Vi har dessa formuleringar för att kunna säga nej i vissa extrema fall. Vi har faktiskt sagt nej i några fall.
Vi har haft samfund eller rörelser som har sökt bidrag men som inte har uppfyllt kraven på stadga och stabilitet och också för att man har åsikter som innebär att man tar avstånd från det demokratiska samhället - exempelvis uppmanar man sina medlemmar att inte rösta. Tolkningen har hittills varit att där går the bottom line, men i övrigt har man en mycket generös attityd till de olika samfunden, vad de än tycker.
Det gäller oavsett om de är för eller emot kvinnliga präster och oavsett om de är för samkönade äktenskap eller inte. Det är en del av mångfalden, en del av det pluralistiska samhället. Det samhället bejakar jag, men jag noterar att jag inte har gehör för det, framför allt inte hos Siv Holma och Vänsterpartiet.
Stefan Attefall (KD):
Det är korrekt att Jehovas vittnen är ett samfund som har fått avslag. Det var just utifrån att man hävdar att man inte ska delta i samhället, i det demokratiska arbetet, genom att ens rösta. Man ställer sig alltså utanför det demokratiska styresskicket. Där har regeringen bedömt att gränsen har gått. Nu fick vi bakläxa i ett domstolsutslag när det gällde motiveringen.
Det var för dålig motivering, och den ska förbättras i framtiden. Självklart har vi ett uppdrag till en myndighet att följa de trossamfund som får statsbidrag, följa frågorna och också granska om man uppfyller lagens kriterier. Det sker fortlöpande. Jag nämnde också det seminarium vi ska ha. Det förs en fortlöpande dialog, och det ser jag gärna. Det måste man alltid göra, och man måste alltid vara öppen för att ta del.
Vad jag försöker säga är dock att man tydligt måste skilja på det som man själv tycker är rätt och fel när det gäller livsstilskrav och liknande och vad man har rätt att tycka utan att för den skull tappa sitt statsbidrag. Det är också en samlad bedömning av ett trossamfunds totala regler och stadgar och värdegrund som ligger till grund för regeringens beslut.
Jag tycker också att man ska vara lite försiktig med att slunga ur sig uttryck som "homofobi" i olika sammanhang. Min erfarenhet är att när man granskar detta närmare är att det är lättare att sitta på distans och anklaga människor för att vara homofobiska.
Det finns ofta mer brist på jämställdhet och förståelse för människor med exempelvis homosexuell läggning i kretsar som har en hög bekännelse än vad det är i de kretsar där man tror att man ska finna dessa homofobiska drag. I Frälsningsarméns fall har jag förstått att man har ett antal livsstilskrav. Det är inte bara detta att man inte får vara gift med en partner av samma kön, utan exempelvis samboförhållanden utan äktenskap gills inte heller.
Man har också en speciell syn på alkohol och liknande saker. Frälsningsarmén har det förhållningssättet för sina officerare, alltså för dem som är den typen av medlemmar. Sedan finns det ett annat medlemsbegrepp för dem som inte är officerare, så kallade civilmedlemmar. Detta måste man också ta hänsyn till i de här sammanhangen.