KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Engström (M):
Jag vill tacka för frågan. Jag är väldigt tydlig med att de prioriterade grupperna är de som Arbetsförmedlingen ska ägna mest kraft åt att hjälpa att få ett arbete. När det gäller anslagen som Kerstin Nilsson var inne på kan inte Arbetsförmedlingen använda anslagen till vad som helst.
Att det har blivit överskott på en del av Arbetsförmedlingens anslag berodde på att vi lyckades med att inte få lika hög arbetslöshet som man hade gjort en prognos för. Vi tog i så att det fanns gott om resurser, och arbetslösheten blev betydligt lägre. Då blir det förstås ett överskott på det kontot. Det blev också ett överskott på kontot för insatser och stöd till arbetsgivare som till exempel lönebidrag och andra anställningsstöd.
Det beror kort och gott på att man inte har lyckats hitta arbetsgivare som vill anställa personer med funktionsnedsättning och nedsatt arbetsförmåga. Det är det största bekymret för denna grupp personer, som vi är överens om både vill och kan arbeta. Det är många gånger en väldigt lojal och bra arbetskraft för de arbetsgivare som anställer. Där måste vi bli ännu bättre. Arbetsförmedlingen har ett uppdrag i årets regleringsbrev att utöka antalet arbetsgivarkontakter.
Det har man gjort enligt sin återrapportering i juni i år. Vi kommer att ställa ännu högre krav för nästa år. Det handlar inte bara om kvantitet utan också om kvaliteten och att möta arbetsgivare ute i lokalsamhällen och dammsuga arbetsmarknaden på möjliga praktikplatser och arbeten. Vi kommer också att ge ett extra anslag på 5 miljoner kronor för att sprida information om alla de anställningsstöd som finns som tyvärr en del mindre arbetsgivare kanske inte riktigt känner till.
Gjorde de det skulle fler funktionsnedsatta komma i jobb.
Hillevi Engström (M):
Ali Esbati har frågat mig om jag avser att ta initiativ för att Medlingsinstitutets instruktioner ska förtydligas så att de blir förenliga med aktiva insatser för att bryta de strukturella löneskillnaderna mellan mans- och kvinnodominerade yrken. Ali Esbati har också frågat mig om jag avser att ta initiativ för att begreppet "en väl fungerande lönebildning" ska inbegripa en systematisk utjämning av dessa strukturella löneskillnader.
Låt mig inledningsvis försäkra Ali Esbati om att jämställdhet är en mycket viktig och prioriterad fråga för regeringen. Min uppfattning är att det råder en politisk samsyn om att lönebildningen inte är en fråga för riksdag eller regering. I stället är det arbetsmarknadens parter som ansvarar för lönebildningen på den svenska arbetsmarknaden.
Medlingsinstitutets roll och ansvar inom ramen för denna modell är bland annat att tillvarata och upprätthålla den samsyn som finns på arbetsmarknaden om att den konkurrensutsatta sektorn har en lönenormerande roll. En del i detta arbete innebär att samråda med parterna om de samhällsekonomiska förutsättningarna för löneförhandlingarna. I sitt arbete ska Medlingsinstitutet även analysera löneutvecklingen ur ett jämställdhetsperspektiv.
Medlingsinstitutet ska vidare, i sina överläggningar med arbetsmarknadens parter, uppmärksamma vikten av att de centrala kollektivavtalen konstrueras så att de främjar de lokala parternas arbete med lönefrågor ur ett jämställdhetsperspektiv. Medlingsinstitutet ska i detta arbete samråda med Diskrimineringsombudsmannen. Sammantaget har Medlingsinstitutet viktiga uppgifter i syfte att främja ett jämställdhetsperspektiv på lönefrågor.
Det främsta ansvaret för att utjämna löneskillnaderna mellan kvinnor och män åligger dock arbetsmarknadens parter. Regeringen arbetar med att säkerställa att diskrimineringslagarna fungerar effektivt. Ett annat led i regeringens jämställdhetsarbete var att i oktober 2011 tillsätta en särskild delegation för jämställdhet i arbetslivet. Delegationens uppdrag tar sikte på kvinnors och mäns olika villkor och möjligheter i arbetslivet i vid bemärkelse.
I delegationen finns bland annat representanter från arbetsmarknadens parter.
Hillevi Engström (M):
Jag vill också välkomna Ali Esbati till debatterna i kammaren. Jag ser fram emot dem. Jag är ärligt intresserad av att jobba för jämställdhet i arbetslivet. Den frågan har intresserat mig ända sedan jag började arbeta. Mitt engagemang visar att det har hänt en del, men det är alldeles för lite.
Skillnaden i livsinkomst mellan en genomsnittlig svensk man och en svensk kvinna är 3,6 miljoner kronor. Så mycket mindre tjänar en kvinna i Sverige. Vad beror detta på? Det beror på att vi har en så oerhört könssegregerad arbetsmarknad. Det sker typiska val redan i skolan, ja det börjar egentligen hemma.
Flickor gör det som mamma har gjort och väljer typiska kvinnodominerade yrken och kanske väljer att arbeta deltid. Det handlar om många saker sammantaget. Jag var stolt när jag kunde tillsätta jämställdhetsdelegationen. Jag vet att de har besökt arbetsmarknadsutskottet och gjort en presentation som många ledamöter tyckte var intressant. Det finns ingen enkel lösning på problemen.
Jag tror att det är en oerhört angelägen fråga för arbetsmarknadens parter att arbeta med, särskilt i de kvinnodominerade yrkena. Om kommunerna ska lyckas rekrytera mer än 400 000 medarbetare inom en tioårsperiod måste de yrkena göras mer attraktiva. I dag finns få ungdomar som söker vård- och omsorgsprogrammen. Det är få kvinnor och ännu färre män. Det behövs både män och kvinnor inom vård och omsorg.
Då måste de yrkena göras attraktiva genom att göra det möjligt att kunna försörja sig på sin lön, att få möjlighet att inte vara beroende av staten när man blir pensionär. Det är en viktig fråga. Vi har mycket på fötterna, och vi har till exempel under de två mandatperioderna tiodubblat resurserna till jämställdhetsarbetet. Det är något som jag är stolt över, men det räcker inte.
Vi måste göra ännu mer. Jämställdhetsministern aviserade nyligen att hon avser att höja anslaget till Diskrimineringsombudsmannen för att satsa på att titta på aktiva åtgärder i jämställdhetspolitiken. En annan oroväckande fråga när det gäller jämställdhet handlar om sjukfrånvaron och även arbetsskador. Kvinnors sjukfrånvaro ökar. Där har vi också en del arbete på gång.
Jag har själv gett Arbetsmiljöverket i uppdrag att jobba för att förebygga att kvinnor slås ut från arbetsmarknaden på grund av arbetsmiljörelaterade problem. Svaret på frågan om Medlingsinstitutet är att regeringen inte anser att uppdraget i nuläget ska ändras. Vi tycker att institutet fungerar väl, och det har en viktig roll att undvika konflikter på arbetsmarknaden. Det är institutet som ska se till att vi kan få en bra löneutveckling i samhället, att fler jobb finns kvar och att vi undviker konfliktdagar.
Där tycker jag att Medlingsinstitutet gör ett alldeles utmärkt arbete. Det visar de hitintills tuffa förhandlingar som har lösts med hjälp av de statliga medlarna.
Hillevi Engström (M):
Jag blir lite fundersam. Jag träffar arbetsmarknadsutskottet och EU-nämnden ganska ofta, och vid varje sådant möte diskuterar vi den svenska arbetsmarknadsmodellen och vikten av att värna parternas autonoma ställning, att vi som lagstiftare och politiker ska hålla fingrarna långt borta från den syltburken.
Det brukar vara ett krav - och jag säger att det är en självklarhet för regeringen - att värna den svenska arbetsmarknadsmodellen och lönebildnings- och avtalsfrågor. Jag tycker då att det är lite förvånande att de här förslagen om att ändra Medlingsinstitutets arbetsuppgifter kommer.
Enligt instruktionen ska de tillvarata och upprätthålla den samsyn som finns på arbetsmarknaden mellan parterna om att den internationella konkurrensutsatta sektorn ska ha en lönenormerande roll och att vi inte tål högre löneökningar än den konkurrensutsatta sektorn. Den samsynen är parterna överens om. Det är också en viktig fråga för LO:s samordning hur man diskuterar där.
Jag tror att ni socialdemokrater har bättre insyn, eftersom LO:s ordförande och flera tunga fackförbundsordförande sitter i Socialdemokraternas partistyrelse. Men de diskussionerna är inte en fråga som jag ska lägga mig i. Jag tycker att det är viktigt att man tar till vara det goda arbete som Medlingsinstitutet gör när det gäller lönestatistik, lönebildningsrapporter och inte minst medlingsuppdrag, som jag tycker att de sköter med den äran.
Av det skälet är regeringen inte beredd att ge något uppdrag om utvärdering för tillfället. Jag tror inte heller att det kommer inom överskådlig tid. Vi tycker att MI gör ett bra arbete. Jag vill återkomma till frågan om jämställda löner och om inte parterna har möjlighet att förbättra situationen. Där kan vi se att det också sker förbättringar.
Även om den oförklarade löneskillnaden i Sverige är närmare 6 procent, eftersom kvinnor och män finns i olika branscher, och den ovägda löneskillnaden är 14 procent sker det förbättringar. Det går åt rätt håll, även om några av oss kan tycka att det går lite väl sakta. I grund och botten är jag nöjd med den svenska modellen på arbetsmarknaden och den svenska lönebildningsmodellen. Den har tjänat Sverige väl och kommer att göra det även i framtiden.
Hillevi Engström (M):
Ali Esbati har ställt ett antal frågor till mig med anledning av yttrandet från ILO:s expertkommitté i Lavalfrågan. Han har vidare frågat mig om jag avser att skyndsamt agera för att tillsätta en parlamentarisk Lavalutredning med utgångspunkten att svenska kollektivavtal ska gälla för alla som arbetar i Sverige. Ali Esbati har även frågat om jag avser att agera inom EU för ett juridiskt bindande socialt protokoll.
Ali Esbati uppger att regeringen har visat ett närmast obefintligt intresse för att försvara den svenska kollektivavtalsmodellen inom EU. Så är inte fallet. I en lång rad direktivförhandlingar driver regeringen att nya EU-regler måste vara förenliga med den svenska arbetsmarknadsmodellen. Ett par exempel är de nu pågående förhandlingarna om tjänstepensionsdirektivet och tillämpningsdirektiv till utstationeringsdirektivet. Regeringen värnar således den svenska modellen, även i gränsöverskridande situationer.
När det gäller frågan om att tillsätta en Lavalutredning har regeringen nyligen tillsatt en parlamentarisk utredning om utstationering. Utredningen ska utvärdera den så kallade lex Laval och överväga vilka lagändringar som krävs för att värna den svenska modellen i ett internationellt perspektiv. När det gäller yttrandet från ILO:s expertkommitté har regeringen tagit del av expertkommitténs synpunkter om samråd och ersättning.
Yttrandet från expertkommittén innehåller även en förfrågan om mer information från regeringen och är ett led i en dialog med ILO, som nu fortsätter. Ett svar till expertkommittén kommer att tas fram under våren. Angående frågan om socialt protokoll har regeringen tagit emot riksdagens tillkännagivande i denna fråga. Tillkännagivandet tar upp ett antal komplicerade rättsliga frågor och dessa bereds för närvarande.
En utgångspunkt för regeringen är att vi har en väl fungerande arbetsmarknadsmodell i Sverige som är viktig att värna. Regeringen kommer att återkomma till riksdagen angående det fortsatta arbetet med tillkännagivandet.
Hillevi Engström (M):
Som jag sade i mitt första anförande bereder regeringen för närvarande ett svar till ILO. Det pågår en process på Regeringskansliet. Det är förstås regeringens ambition att hålla sig till de regler, avtal och konventioner som vi är bundna till. Vi kommer att återkomma till riksdagen i den delen. Det kan eventuellt bli en fråga där Sverige kan bli utfrågad under ILO:s arbetskonferens. Det får vi se.
Man plockar ibland fram och tittar på en del skurkstater och sedan några andra länder, liknande vårt. Jag tycker att det är viktigt att poängtera att det ska råda ordning och reda och sjysta villkor på den svenska arbetsmarknaden för alla som finns här, oavsett varifrån man kommer. Jag tycker också att den fria rörligheten är väldigt väsentlig, att man ska kunna röra sig och få arbete i något annat europeiskt land. Vi kan se krafter just nu i Europa som stänger gränser.
Man ropar att vissa jobb ska tillhöra vissa medborgare. Men jag är stolt över att vi har en stor samsyn i Sveriges riksdag om en fri rörlighet, att den är viktig.
Jag vill också erinra Ali Esbati om den parlamentariska utstationeringsutredningen, som kom till just för att det är en fråga som snart har funnits på dagordningen under tio års tid, och det råder olika uppfattningar om hur omfattande det här problemet är eller inte är, som är kopplat till lex Laval. Där kommer man att titta på hur lagen fungerar och om man eventuellt behöver göra några förändringar. Jag tycker att vi har en bra arbetsmarknadsmodell.
Jag tycker också att vi har landat bra när det gäller de lagstiftningsförslag som vi har lagt fram och som också har gått igenom när det gäller till exempel skydd för bemanningsanställda i en utstationeringssituation. Jag vill säga någonting om socialt protokoll. Jag är också medveten om den diskussion man hade på Socialdemokraternas kongress.
Jag tror att det är viktigt ändå att ha en viss realism och att inte hoppas för mycket på att Sveriges riksdag kan ändra 27 - vi är snart 28 - medlemsstater i Europa. Det kan vara en smula naivt att tro att man ska utgå just från den svenska modellen och den svenska riksdagens önskemål. Jag har den erfarenheten att det krävs väldigt mycket av förhandlingar. Sverige lyckas ofta väl i förhandlingar i EU tack vare att vi har väldigt duktiga tjänstemän, skulle jag säga.
Sverige har fått ett stort inflytande till exempel i diskussionerna kring tillämpningsdirektivet när det gäller utstationeringsreglerna. Vi jobbar successivt framåt, förhandlar, lyssnar och är villiga att hitta rimliga kompromisser som tjänar Sverige och svenska medborgare väl. Men det kommer aldrig att kunna bli exakt som vi bestämmer i den här kammaren när 28 medlemsstater ska försöka komma överens. Vi har ett bra system som vi ska värna så mycket det går.
Men startar man en helt ny process för ett socialt protokoll kan det landa i, med kvalificerad majoritet, någonting som för oss här i Sverige inte blir bättre utan sämre.
Hillevi Engström (M):
Jag fick en fråga som gällde hanteringsordningen för regeringens arbete när det gäller ILO-kommittén. Låt mig först säga att vi inte har blivit fällda av ILO. De har ställt frågor, och de vill ha mer information. Eftersom de har ställt frågor till regeringen kommer regeringen att skriva ett svar och expediera det till ILO:s expertkommitté. Så är gången i den beredningen.
Jag ser också väldigt mycket fram mot det arbete som sker i den nya kommittén med att se över lex Laval och faktiskt få mer fakta på bordet kring hur situationen egentligen ser ut. Jag tror att det råder en del olika uppfattningar om omfattningen av problemet och hur det ser ut bland dem som jobbar i Sverige men som kommer från andra länder. Jag tycker att det är en viktig kommitté, och jag vet att många av er sitter i den utredningen. Resultatet av den är någonting som jag ser fram emot.
Det här är komplicerade frågor, och det är frågor som tar tid. Jag är väldigt stolt över att vi i stort sett har en samsyn mellan alliansregeringen och Socialdemokraterna när det gäller de förhandlingar som regeringen bedriver i Bryssel i de här frågorna. Vi brukar ha en bra dialog, och regeringen brukar också lyssna in kloka förslag från Socialdemokraterna i den här delen. Allt vi gör i utrikespolitiken är förstås sådant som vi förankrar med riksdagen.
Jag tycker att vi i stora delar har en samsyn i de här viktiga frågorna. Låt nu den här utredningen få jobba fram förslag och se efter om vi behöver ändra den svenska lagstiftningen. Vilka problem kan finnas och hur kan vi hantera dem? I grunden är det så att det ska råda ordning och reda och sjysta villkor så att den svenska fria kollektivavtalsmodellen ska kunna finnas med i ett EU-perspektiv och kunna hanteras samtidigt som vi respekterar EU-rätten.
Hillevi Engström (M):
Jasenko Omanovic har frågat mig om jag avser att vidta omedelbara åtgärder för att komplettera Arbetsförmedlingens regleringsbrev med vikten av företagskontakter i syfte att öka arbetslösas möjligheter att få ett arbete samt att förse företag med kompetent arbetskraft. Goda och täta kontakter med arbetsgivare är en självklar förutsättning för att Arbetsförmedlingen ska kunna utföra sitt uppdrag. Det grundläggande styrdokumentet från regeringen till Arbetsförmedlingen är förordningen med instruktion för myndigheten.
Där står i andra paragrafen att Arbetsförmedlingen ska verka för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt bland annat genom att effektivt sammanföra dem som söker arbete med dem som söker arbetskraft. Det är därför inget som regeringen årligen behöver uppmana myndigheten att göra genom skrivningar i regleringsbrevet. Där betonar regeringen vad myndigheten särskilt ska göra under det kommande året och vad som särskilt ska återrapporteras till regeringen.
Under 2012 har Arbetsförmedlingen haft fler arbetsgivarkontakter än någonsin. Antalet överenskommelser med arbetsgivare om ytterligare service har mer än fördubblats. Det är ett tätare samarbete med arbetsgivare som också ger resultat genom att fler kommer in på arbetsmarknaden, och det behöver fortsätta. Jag sade i vår tidigare debatt här i kammaren att regleringsbrevet för 2013 skulle ha ännu tydligare fokus på arbetsgivarkontakter.
Det har skett genom att Arbetsförmedlingen har fått uppdraget att utveckla och förbättra arbetsgivarkontakterna. Arbetsförmedlingen ska också redovisa en strategi för hur arbetssätten ska utvecklas. Det ska finnas en långsiktig plan, eftersom väl fungerande samarbete med arbetsgivare inte är en fråga som bara är aktuell i år. Det är därför en del av Arbetsförmedlingens grundläggande uppdrag.
Hillevi Engström (M):
Vi är överens om vikten av arbetsgivarkontakter. Jag kan också säga - om jag inte har nämnt det tidigare - att vi har gett Arbetsförmedlingen ett uppdrag och resurser för att bli bättre på att informera om de stöd som finns för arbetsgivare som anställer en person som är långtidsarbetslös. Man jobbar just nu med ett spännande projekt.
Det är lite hemligt, men jag kan avslöja här i kammaren att det kommer att finnas en internetbaserad tjänst där man på ett enkelt sätt kan se direkt hur man kan få hjälp och stöd genom de ekonomiska anställningsstöden. De gör att det kan bli väldigt låg kostnad om man anställer en person som har stått utanför arbetsmarknaden länge. Arbetsförmedlingen jobbar på olika håll, och jag tycker att de utvecklar detta successivt. Men det kan alltid bli bättre.
Hillevi Engström (M):
Jag tackar för denna interpellationsdebatt. Ja, det är mycket riktigt, Maria Stenberg - alla som kan och vill ska arbeta. Jag tycker att det är jätteviktigt att vi försöker göra allt vi kan för att människor ska hitta ett arbete utifrån hans eller hennes arbetsförmåga, antingen den är stor eller liten. Då krävs det förstås väldigt mycket insatser. Det här är nämligen ingen lätt match, speciellt inte när företag varslar och säger upp medarbetare.
Då är det ännu svårare för dem som är långt ifrån arbetsmarknaden och för dem som har varit arbetslösa i genomsnitt sju åtta år. Det är vad det handlar om för dem som är i sysselsättningsfasen. Vi såg att de hade fått för lite hjälp. Därför har vi utökat möjligheterna för dessa personer att få en relevant arbetsmarknadsutbildning eller praktik. Men i stället för att vara utanför, gömd och glömd är det bättre att vara hos en seriös anordnare och få en meningsfull sysselsättning.
I den gruppen personer är det väldigt många som förknippas med en eller flera riskfaktorer och som arbetsgivarna har extra svårigheter att vilja anställa, trots att vi har gjort det väldigt förmånligt.
Jag vet inte om Raimo Pärssinen har någon påverkan i lokalpolitiken, men det är väl alldeles utmärkt att alla de som är från Raimo Pärssinens hemkommun blir anställda av kommunen i form av visstidsanställning eller tillsvidareanställning till den låga kostnad som jag tror att kommunen kan bära, det vill säga ett par tre tusen kronor. Så flyttar man de här personerna in i arbete och gemenskap. Alla som vill och kan arbeta ska få göra det.
Det är det som regeringens hela satsning i budgeten för 2013 syftar till - att stärka Sverige och bygga Sverige starkt. I stället för att satsa uppemot - jag vet inte vad Socialdemokraterna landar på - 10 miljarder i höjda ersättningar till dem som inte arbetar lägger vi det på en aktiv arbetsmarknads- och näringspolitik. Det tror jag i grunden gynnar dem som är långtidsarbetslösa betydligt mycket bättre än att få ett par hundralappar mer i månaden för stunden. Vi måste se till att de får ett arbete.
Hillevi Engström (M):
Ali Esbati har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att stärka den aktiva arbetsmarknadspolitiken, särskilt den yrkesinriktade arbetsmarknadsutbildningen. Han har också frågat mig om jag avser att generellt se över den arbetsmarknadspolitiska portföljen med avsikt att stärka aktiva insatser på bekostnad av exempelvis fas 3-åtgärder. Regeringen har genomfört stora reformer och satsningar inom det reguljära utbildningssystemet under mandatperioden. Utbildning bör främst ske inom detta system.
Men även inom arbetsmarknadspolitiken är utbildning viktig, och antalet individer som anvisas till en arbetsmarknadsutbildning eller förberedande utbildning har ökat under de senaste åren. Från och med förra året infördes även möjligheter till arbetsmarknadsutbildning inom sysselsättningsfasen samt möjligheten till tidiga insatser för den arbetslöse, bland annat arbetsmarknadsutbildning.
En annan utbildningssatsning inom arbetsmarknadspolitiken är den så kallade folkhögskolesatsningen. Genom studiemotiverande kurser hjälper den ungdomar, och nu även deltagare över 25 år, utan avslutad gymnasieutbildning att finna motivation och vägar åter till skolan för att avsluta sina grundutbildningar. Denna insats är av stor betydelse, då vi vet att en icke avslutad utbildning medför en stor risk för arbetslöshet.
Ali Esbati efterfrågar aktiva insatser och ställer det mot deltagande i sysselsättningsfasen. Att vara ute på en arbetsplats genom sysselsättning hos en anordnare är en aktiv insats. Utbildning är för många arbetssökande en viktig åtgärd, men det är inte alltid den lämpligaste. Forskningen visar att arbetsplatsförlagda aktiviteter ger ett högre utflöde till reguljärt arbete jämfört med andra insatser. Regeringen har höjt taket för det särskilda anställningsstödet.
För 2012 till 2014 har regeringen också infört ett förstärkt handledarstöd, särskilt riktat mot dem som deltar i sysselsättningsfasen. Vi ser i dag en kraftig ökning av det förstärkta stödet - alltså långtidsarbetslösa som har fått jobb med hjälp av det särskilda anställningsstödet. I februari var det ungefär 6 500 personer som var ute på en arbetsplats med särskilt anställningsstöd.
Sysselsättningen hos en anordnare eller arbete genom en subventionerad anställning är aktiva insatser som rustar individer för arbetslivet. Det är det bästa för majoriteten av de personer som har varit borta från arbetslivet länge.