Allan Widman (L):
Jag tackar försvarsministern för det svar som jag har erhållit på min interpellation. I nästan varje verksamhet bildas då och då ett mantra, ett nyckelord, kring vilket organisationen sluter upp och som reflexmässigt manar till fokusering. I den svenska Försvarsmakten är detta ord just nu NBF - det nätverksbaserade försvaret.
Det speciella med NBF är att det inte låter sig definieras tekniskt, ekonomiskt eller operativt. I stället handlar det om en vision om att uppnå en god och säker kommunikation mellan våra förband och försvarsgrenar som genom en på sensorer baserad gemensam lägesbild och förståelse ökar tempo och effektivitet i krigföring.
Av denna definition följer att utvecklingen i riktning mot NBF i någon mening alltid har pågått. Men samtidigt följer att det inte finns någon tydlig slutpunkt. Likt Christofer Columbus vet vi inte var vi ska hamna och vi vet inte heller när vi hamnar där. Men det värsta av allt är kanske att det även saknas uppgifter om den slutliga resekostnaden.
Det är mot denna bakgrund som jag har ställt två principiella och, som jag tror, viktiga frågor. I första hand gäller det interoperabiliteten, det vill säga förmågan att med den teknik som Försvarsmakten väljer samverka med dels de så kallade blåljusmyndigheterna, dels med andra länders militära förband i samband med internationella insatser.
På denna punkt blir jag inte på något sätt lugnad av ministerns besked att vår inhemska industri "ligger långt framme" och därför bör utnyttjas för utveckling av tekniken. Det mest väsentliga, herr talman, är nämligen inte huruvida Sverige kan utveckla ett bra system. Avgörande är i stället om vårt system blir det som Natos och EU:s medlemsländer väljer.
Om så inte blir fallet tvingas vi införskaffa också deras teknik alldeles oavsett om den som vi har utvecklat är bäst i världen. Mot denna bakgrund bör en försiktig hållning från vår sida inte uppfattas som passiv och viljelös utan som klok och kostnadsbesparande. Det finns skäl att understryka att Folkpartiet liberalerna är i ett försvarssammanhang teknikvänligt parti och att NBF sannolikt är en ofrånkomlig utveckling.
Men den politik som regeringen för verkar mer förestavad av industripolitiska hänsyn än av att få bästa möjliga försvar till lägsta kostnad. Så långt handlade det om kostnadseffektivitet. Nu går jag över till riksdagens möjligheter att väga NBF mot andra behov i Försvarsmakten. Det enda som liknar ett svar på denna punkt är uttalandet att "det inte alltid är möjligt eller meningsfullt att försöka urskilja kostnaderna för nätverksbaserade lösningar". Svaret är inte tillfredsställande.
Allt som försvaret företar sig och som är av samma dimension som NBF kostar miljarder. Kostnaderna kommer därför att få stor påverkan på förbandsproduktion, beredskap, förnyelse av annan materiel och möjligen också vår förmåga att medverka vid internationella insatser. Även om det kan vara svårt att definiera kostnaderna så måste regeringen finna vägar till detta.
Ett sätt kan vara att bryta ned visionen NBF och skapa tydliga etappmål och delmål för de olika områdena. I detta sammanhang oroas jag över det utvecklingsarbete som gäller Ledsyst T. Det framgår indirekt av försvarsministerns svar att det har funnits problem med projektet, men att dessa nu är åtgärdade.
Min fråga till ministern är om hennes slutsatser i denna del har dragits på grundval av Försvarsmaktens rapport till regeringen från den 1 oktober 2003.