Jennie Nilsson (S):
Det där blev jag inte mycket klokare av om det handlade om att förtydliga de frågeställningar jag hade. Det framgår fortfarande inte för mig på vilket sätt detta är bra för arbetstagarna eller, för den delen, för arbetsmarknadens funktionssätt. I och för sig tycker man alltså att det är bra att arbetsmarknadens parter tar ansvar och att arbetsgivare avsätter pengar för omställning i ett läge där de väljer att lägga ned en fabrik.
Men sedan ser man inte till att det finns regelverk på plats som innebär att dessa pengar de facto kan användas till det som är tänkt: utbildning och omställning till nytt arbete. Vi fick höra någon form av beskrivning av att det är bra att man samverkar rent övergripande på central nivå och att det aldrig kan vara fel. Nej, det är det givetvis inte. Men det hjälper föga i denna situation.
I ärlighetens namn hade det hjälpt föga också på arbetsmarknaden i stort så här långt. Merparten av de åtgärder som arbetsmarknadsministern beskrev skulle ha kommit till stånd under detta budgetår, under föregående budgetår eller hur det nu uttrycktes. Jag uppfattade det i alla fall som att de skulle ha kommit till stånd under förra året.
Det är just detta år som arbetstagarna från Pilkington har varit arbetslösa och inte har kunnat få del av omställning eller möjlighet till nya jobb. Arbetsmarknadsministern lyfte upp behovet av tydliga roller, olika roller och olika ansvar. Interpellationen handlar i någon mening om just precis det.
Den handlar om arbetsmarknadsministerns roll i samverkan och arbetsmarknadsministerns ansvar för att samverkan fungerar. Hon lyfte också upp behovet av omställning. Självfallet är det så, men det blir ju bara ord när man inte samtidigt tar ansvar för att omställningen fungerar.
För att lite grann förtydliga den situation som vi talar om kan jag säga att av de anställda som gick hem från Pilkington, drygt 140 stycken, har en del fått jobb ganska direkt. De var anställbara, stod nära arbetsmarknaden och kunde lätt och fort få nya jobb. Dem är det ingen som bekymrar sig för i detta läge. Knappt 100 personer är dock fortfarande arbetslösa.
De har månad in och månad ut coachats, matchats och fått del av de åtgärder som Elisabeth Svantesson menar ska vara de åtgärder som är tillräckliga för deras möjlighet att komma ut i nytt jobb - utan att de har fått något nytt jobb. Ingen av dem har fått del av utbildningsinsatsen. Dessa pengar var nämligen slut redan tidigt i höstas på Arbetsförmedlingen i Halmstad.
Det besked som finns är att man inte kommer att kunna erbjuda några nya utbildningsinsatser förrän tidigast i mars, och möjligen inte ens då. Om man tittar på hur många som fick möjlighet till utbildningsinsatser i Arbetsförmedlingen regi under föregående år ser man att det var tolv stycken. Då handlade det om hela Arbetsförmedlingens resurser i Halmstad; även för alla andra var det alltså tolv platser.
Det är vad dessa 100 ska vara med och slåss om när det handlar om möjligheterna att få en fungerande omställning till nya arbeten.
När det i detta läge finns en avsatt fond med pengar som arbetsgivarna, företaget, har avsatt just för att hjälpa dem som blev arbetslösa i denna situation till utbildning och omställning för nya jobb, och som regelverket sätter hinder för att man använder blir det i mina ögon märkligt.
Jag tycker inte att arbetsmarknadsministern på ett tillfredsställande sätt i sina två anföranden så här långt har svarat på hur hon tycker att man ska göra med detta.