KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Norman (M):
Jag tackar så mycket för frågan från Pia Nilsson. Jag delar förstås den oro för problemen i kommunernas ekonomi som Pia Nilsson har. Ett problem som är grundläggande är att det är många ungdomar som är utan arbete.
Huvudskälet till att det ser ut på det viset är att ingångslönerna är höga. De är höga i den meningen att produktiviteten hos dessa ungdomar inte når upp till den lön man får. Sedan ökar produktiviteten; när man är mitt i livet är produktiviteten oftast högre än vad lönen är, och sedan går det ned lite i slutskedet av livet.
Detta fenomen uppträder i och med att vi tycker att det är bra att arbetsmarknadens parter tar hand om lönebildningen. Det är en stor fördel för Sverige jämfört med många andra länder, och så ska vi fortsätta att ha det. Ett sätt att försöka komma till rätta med detta är att tillsammans med arbetsmarknadens parter försöka hitta nya former för lönebildningen för när man äntrar vägen in på arbetsmarknaden.
Här för regeringen samtal med arbetsmarknadens parter för att hitta kanske lite oortodoxa lösningar. Det finns bra exempel på detta - under krisen lyckades Metall ordna ett avtal som innebar lönesänkningar och även arbetstidssänkningar för sin personal, vilket förmodligen räddade ett stort antal tusen jobb i krisen.
Det handlar alltså om att göra det mer lönsamt att arbeta jämfört med att inte arbeta och att arbeta tillsammans med arbetsmarknadens parter för att göra det enklare för ungdomar att komma in på arbetsmarknaderna. Dessutom handlar det naturligtvis om att sänka arbetsgivaravgifterna för unga, vilket regeringen har gjort, och även, som Carl B Hamilton sade, sänka krogmomsen.
Denna bransch är ofta inträdesporten till arbetsmarknaden för unga. Om detta har givit resultat eller inte tycker jag är svårt att säga. Vi vet inte vad det hade blivit om vi inte hade gjort detta. Man kan titta på siffrorna och säga att det inte har hänt så mycket. Nja, det kanske är så, men det kanske hade hänt mycket värre saker om det inte hade gjorts.
Tycker man illa om någonting som till exempel får miljöeffekter, som bensin eller så, lägger man på straffavgifter på detta. Tanken med det är att minska efterfrågan på bensin, eller på cigarretter eller alkohol. Att givet dagens nivå införa en chockskatt på att anställa ungdomar - hur kan man då tro att man ska öka efterfrågan på ungdomar? Det är för mig obegripligt.
Det skulle vara intressant för mig att få veta, tycker jag, och inte bara för mig. Förutom detta tycker jag att det är viktigt att man kallar en spade för en spade. Ett sätt för den dåvarande regeringen att minska arbetslösheten var att förtidspensionera människor. Det är det vi nu kallar sjuk- och aktivitetsersättning. Det var som mest uppe i 550 000 människor, vilket är betydligt mer än 10 procent av arbetskraften.
Inte sällan var det ungdomar strax över 20 år som fick veta: Du är inte välkommen på arbetsmarknaden - under hela ditt liv. Som mest förtidspensionerades under Socialdemokraternas tid 140 svenskar per dag. Detta är en skam för Sverige. Den siffran är i dag halverad, och vi har kommit ned till 400 000 i stocken. Den ska ned ytterligare.
Peter Norman (M):
Jobbpolitiken, som den här interpellationen har kommit att utvecklas till att handla om, vilar på flera ben. Ett är att göra det mer lönsamt att arbeta. Ett annat är att göra det ännu billigare att anställa unga. Ett tredje ben är att göra det ännu billigare att anställa långtidsarbetslösa.
Nu är subventionselementet så högt att det kostar knappt 3 000 kronor för en arbetsgivare att anställa en som är långtidsarbetslös. Ett fjärde ben är att göra det billigare för arbetsgivare att anställa ungdomar i restaurangmiljö eftersom det oftast är inkörsporten till arbete för unga.
Ett femte ben är att se om det går att komma överens med de avtalande parterna på arbetsmarknaden och hitta andra typer av lösningar. Jag är förvånad över att Pia Nilsson raljerar över den sista möjligheten, att tillsammans med arbetsmarknadens parter komma överens om andra avtalsformer.
Jag vill med bestämdhet hävda att det metallavtal som slöts under krisen för några år sedan som innebär sänkningar för arbetsgivaren och kortare arbetstider för arbetstagarna var bra. Om jag inte minns fel var det Pia Nilssons partiordförande som var arkitekten bakom denna strategi. Att Pia Nilsson raljerar över detta tycker jag är tråkigt och lite märkligt. Jag tror att det finns en skillnad i hur man ser på arbete.
När krogmomsen diskuterades för några månader sedan använde ledande socialdemokrater mycket raljerande uttrycket toast-skagen-jobb om denna typ av arbete. Det vill jag påstå är ett förakt för en viss typ av arbete. Min uppfattning är att alla jobb behövs, såväl mycket kvalificerade som mycket okvalificerade.
Inget jobb är fult, och inget jobb är fint, eller alla jobb är fina, och alla jobb behövs. Att raljerande kalla jobb för toast-skagen-jobb visar, tycker jag, ett visst förakt för vissa typer av arbete. Det är tråkigt. När man vill att konsumtionen av något ska minska lägger man på skatt på varan.
Vår strategi har varit att göra det billigare att anställa ungdomar. Ni vill göra det betydligt dyrare. Ni vill att en kostnadsslägga ska slås i huvudet på de arbetsgivare som anställer ungdomar. Ni vill också se till att det blir mycket dyrare för arbetsgivare i de branscher, som restaurangbranschen, som anställer ungdomar.
Förklara för mig varför arbetsgivare ska anställa ungdomar om man chockhöjer kostnaderna för att anställa ungdomar jämfört med i dag. Det är en metod som används på alkohol, tobak och andra varor som vi inte tycker om i Sverige.
Peter Norman (M):
Jag ska gärna beröra det som Pia Nilsson önskade. Bidragen för försörjning har ökat. Kommunerna har problem. Jag håller med om det. Det är uppenbara problem. Jag talar ofta med kommunerna, både enskilt med kommunerna och med SKL. Vi sköt till pengar när det var kris. Vi är beredda att skjuta till pengar igen om det blir kris. Vi förstår deras problem.
Detta är, precis som Pia Nilsson säger, effekten av att vi har en hög arbetslöshet framför allt bland unga. Jag vidgår detta utan problem. Frågan är vad man gör åt det. Vi vill göra det billigare att anställa unga. Ni vill göra det dyrare att anställa unga. Vi vill göra det billigare för branscher som anställer många unga att anställa unga. Ni vill göra det dyrare för dem att anställa unga.
Hur kan ni tro att denna politik ska fungera? Eller ska vi göra som ni gjorde tidigare och börja förtidspensionera folk igen? När det var som allra värst var det 140 om dagen. Nu har vi pressat tillbaka antalet förtidspensionerade till 400 000. Det är 150 000 färre än när det var som värst. Dessa människor har lyckats få en framtidstro. Jag är även bolagsminister och ansvarar för Samhall.
Där har jag sett ett antal personer som förut var förtidspensionerade och som nu får en sysselsättning och har fått en värdighet i livet. Det är jag jättestolt över. Det är en stor skiljelinje mellan oss. Ni tror att man kan anställa ungdomar genom att höja avgifterna. Vi tror att man kan anställa ungdomar genom att sänka avgifterna.
Peter Norman (M):
Sven-Erik Österberg har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att ändra på de rådande reglerna och rådande praxis för hur undantag från regeringens riktlinjer för bonusar medges. Sven-Erik Österbergs interpellation ställs mot bakgrund av mitt svar på en skriftlig fråga i samma ämne. Österberg hänvisar till att det i svaret på den skriftliga frågan anges att det finns en möjlighet att göra undantag i de av regeringen beslutade riktlinjerna för bonusar.
Österberg menar att det inte tydligt framgår av svaret av vem och på vilket sätt sådana undantag kan göras och att det kan gå att tolka som om enskilda tjänstemän på departementet, som utses till ombud för ägaren på bolagsstämman, kan fatta sådana beslut. I svaret på den skriftliga frågan redogjorde jag för Vattenfall AB:s tillämpning av regeringens riktlinjer för anställningsvillkor för ledande befattningshavare. Årsstämman i Vattenfall AB har beslutat att godta styrelsens förslag till ersättningsriktlinjer för bolaget.
Dessa innehåller en öppet redovisad och motiverad avvikelse från regeringens ersättningsriktlinjer vad gäller tillämpningen av regeringens riktlinjer i Vattenfalls dotterföretag. Vattenfalls tillämpning av regeringens riktlinjer sker inom ramen för principen "följ eller förklara". Som ansvarigt statsråd har jag, genom regeringsbeslut, regeringens bemyndigande att företräda staten som ägare på bolagsstämman i vissa statligt ägda bolag.
Med stöd av detta bemyndigande förordnar jag genom beslut ett befullmäktigat ombud som företräder ägaren och utövar rösträtt för staten som aktieägare på bolagsstämman i ett specifikt bolag. Samtidigt som ombudet förordnas fastställer jag en instruktion efter vilken ombudet har att rösta och agera på den aktuella bolagsstämman.
I fråga om att ta ställning till ett förslag från bolagets styrelse som medför en avvikelse från regeringens ersättningsriktlinjer har instruktionen, innan det att den fastställs, beretts inom Regeringskansliet. Ägarens beslut på bolagsstämman som medför att en avvikelse från regeringens ersättningsriktlinjer godtas föregås således av en för Regeringskansliet normal berednings- och beslutsprocess.
Mot denna bakgrund avser jag inte att vidta några åtgärder för att ändra på principerna för tillämpningen av regeringens ersättningsriktlinjer.
Peter Norman (M):
Tack för interpellationen. Jag tycker att sådana här frågor är väldigt viktiga. Jag och Sven-Erik Österberg har diskuterat dem förut, och jag tror att vi har i princip samma syn på frågan. Vattenfall har drygt 400 dotterbolag. Många av de dotterbolagen är vilande, många har ingen verksamhet och har kanske en anställd och så vidare.
Om man skulle tillämpa riktlinjerna på de 400 bolagen silar man i princip mygg och sväljer kameler. De personer som då berörs kan inte påstås vara ledande befattningshavare i koncernen. Vad man är ute efter är att hitta de personer som just är ledande befattningshavare i koncernen. Vattenfall har tillämpat en princip som jag tycker är rimlig.
Man har rankat personerna i bolaget i viktighetsordning. Sedan har man dragit ett streck och sagt: Här definierar vi ledande befattningshavare. Några av dem är dotterbolagschefer, och några är det inte. Man säger: Här vill vi ha ett bonusförbud, men inte på övriga. Jag tycker att det är ett pragmatiskt och bra sätt att få en god träffbild på de människor man vill ha en träffbild på.
Alternativet är att man kan stoltsera med någonting som har en dålig träffbild. Man kunde eventuellt råka ut för att det är väldigt viktiga personer i koncernledningen som kommer utanför. Men man råkar hitta en dotterbolagschef i något perifert land och kanske i ett perifert bolag som inte har någonting med företaget att göra. Då kan man som plakatpolitik säga: Titta vad duktiga vi är som lyckats få tag i alla dotterbolagschefer! För mig är det viktigaste att hitta de personer man är ute efter.
Bonus hör inte hemma bland ledande befattningshavare. Då gäller det att hitta en bra metod för detta. Det tycker jag att Vattenfall har gjort.
Peter Norman (M):
Om vi börjar med den konstitutionella frågan är det jag läste upp våra tjänstemäns bedömning av det konstitutionella läget. När Sven-Erik Österberg nu tar upp frågan med mig är jag naturligtvis beredd att göra en djupdykning i frågan och återkommer gärna om detta. Jag kan inte frågan, kort och gott.
Men i och med att Sven-Erik Österberg läser upp detta från KU är jag mer än villig att borra i frågan och återkomma. När det gäller den andra frågan finns det nog skäl för oss att diskutera med Vattenfall var strecket ska dras. Om man har en gradskala på personer och drar strecket lägre ned kommer åtminstone fler dotterbolagschefer med.
Det finns säkert skäl för oss att ta upp frågan med Vattenfall inför nästa års bolagsstämma. Jag tror inte på att ha en princip som innefattar alla dotterbolagschefer. Det blir enligt min uppfattning ett slags plakatpolitik. Man träffar människor som man absolut inte kan definiera som ledande befattningshavare. Då riskerar man att få ett löjets skimmer över det hela.
Däremot kommer jag att diskutera med Vattenfall att inkludera fler personer i gruppen ledande befattningshavare än vad Vattenfall i dag har. Om man gör det kommer till exempel chefen på Ringhals förmodligen med, vilket inte är med i dag. Där kan jag hålla med om att det ser lite märkligt ut att den personen inte är ledande befattningshavare. Där säger Vattenfall att man har två nivåer mellan den personen och koncernchefen, och därför är det inte ledande.
Om man drar ned snöret för var man drar gränsen kommer man att innefatta den personen. Förutom detta vill jag säga att jag har tämligen rent samvete i den här frågan. Vi kämpar hårt mot bonusar även där vi inte är allena saligrådande. Vi har hittills lyckats helt och hållet i Telia, trots att vi bara äger 37 1⁄2 procent av rösterna. Vi har inte lyckats i Nordea. Där söker vi allianser varje år med olika ägargrupper.
Jag kan bara konstatera att våra finska kolleger har en annan syn på detta än vad vi har och även de bankägda fondbolagen. Däremot försöker vi även på bolagsstämman varje år förklara vår syn och få med så många som möjligt på vår linje, men än så länge har det inte lyckats just i det bolaget.
Peter Norman (M):
Tack för en bra debatt. Jag tycker att frågan är väldigt viktig. Förutom att vi ska fortsätta vår strama linje vad gäller bonus för de statliga bolagen ska vi också se till att man har rimliga pensionsvillkor och avgångsvederlag. Där de inte finns ska dessa omförhandlas så att de är i linje med våra riktlinjer. Detta är ett arbete som är ständigt pågående.
Det finns nu ett fåtal exempel bland de statliga bolagen där man till exempel har pensioner som är väl generösa. De försöker vi nu förhandla om. På bonussidan har vi kommit så långt som man kan komma rent principiellt, även om man i till exempel Vattenfall skulle kunna komma lite längre med antalet människor. Vi tar frågan på största allvar, och vi återkommer gärna till riksdagen med detta.
Peter Norman (M):
Tack för interpellationen! Som vi hörde i den föregående interpellationsdebatten har regeringen en mycket ambitiös klimatpolitik. Det är här som jag tycker att frågor om miljö bör höra hemma. AP-fondernas grundläggande uppgifter är förstås att bidra till trygga pensioner för både nutida och framtida pensionärer. Det är inget oväsentligt mål.
Finansutskottet anger också att man inte bör lagstifta om vilka typer av bolag, branscher eller marknader som fonderna bör eller inte bör investera i. Jag vill hävda att fonderna, om man jämför med liknande fonder i andra länder, lägger ned stora resurser på miljö- och etikarbete.
När fonderna bildades en gång för drygt tio år sedan och den nya lagstiftningen kom på plats, det vill säga att man skulle ta miljö- och etikmässiga hänsyn, skedde ett stort utvecklingsarbete i fonderna, bland annat den fond jag själv var verksam i. De svenska AP-fonderna blev också ett föredöme för många andra fonder runt om i världen. Jag delar inte beskrivningen att det är lite åtgärder som vidtas i AP-fonderna.
De ska ta hänsyn till miljön och de ska ta hänsyn till etik. Detta görs också, men på olika sätt. Vissa fonder väljer att till exempel svartlista bolag, inte arbeta med dem alls. Andra fonder väljer att bibehålla innehaven i de här bolagen men i stället ägna sig åt dialog med bolagen och försöka få dem att förändra sig. Jag tycker att det är bra med pluralism i policyerna i AP-fonderna.
Jag tror också att det är så att för olika bolag är olika strategier bäst om man vill påverka dessa. För vissa är det väldigt besvärande att till exempel vara högst upp i en tidningsrubrik och för andra tror jag att det är besvärande att det kommer en aktieägare till bolagsstämman som gör sin röst hörd och därmed ställer till oro för andra aktieägare. Jag tycker kort och gott att fonderna gör ett bra arbete.
De har en svår uppgift, men de utför den på ett bra sätt och är ofta ett föredöme för andra i världen.
Peter Norman (M):
Regeringen lägger stor vikt vid hållbarhetsfrågorna och välkomnar denna debatt. AP-fonderna investerar allas vårt pensionskapital, och förtroendet för deras verksamhet är naturligtvis essentiellt. Etikrådet, som arbetar med Första till Fjärde AP-fonderna, har börjat publicera rapport efter rapport.
Det har till exempel publicerat sina ställningstaganden på enskilda problemområden, landminor, klusterbomber, kärnvapen och tobak. Det utkommer också med en årsredovisning. Dessutom svartlistar Sjunde AP-fonden bolag och gör listan offentlig. Transparensen ökar, och det är möjligt att den kan bli bättre. Det bästa är att AP-fonderna själva gör bedömningarna.
Sedan utvärderar regeringen AP-fonderna en gång om året, och en skrivelse kommer till riksdagen. Det är naturligtvis utmärkt att debatten förs också med AP-fonderna. Låt mig återigen gå tillbaka till frågan om rättssäkerheten.
Man hamnar lätt i problem om man till exempel säger att man inte vill investera i tobaksvaror, vapenvaror eller alkoholvaror - som ofta är grunden för etiska placeringar - eller för den delen i spel och dobbel. Då kommer man snabbt fram till att svenska staten har fingrarna långt ned i syltburkarna på alla dessa områden. Om vi ska vara konsekventa skulle svenska statsobligationer vara otänkbara av miljöskäl och etiska skäl.
Man hamnar ofta i återvändsgränder om man använder sig av enkla schabloner. AP-fonderna har FN:s konvention om mänskliga rättigheter som bas. Där kan vi nog vara överens. Domaren är viktig. Ska det vara jag, regeringen, Expressen eller någon annan tyckare? Nej, det är rimligt att det är FN-systemet självt som är domare i frågorna. Det är så arbetet utförs just nu.
Peter Norman (M):
Jag ska svara på de frågor som Peter Persson ställer till mig. Jag vill dock börja med att säga att Peter Persson påstod att det var på grund av den allmänna opinionen. Det var det inte. Det sade jag. Jag har också skrivit att det handlar om en angelägen fråga, inte kopplat till opinionen. Sedan kommer jag till frågorna. Nej, vi hade inte information om Tritonaffären.
Den andra frågan var om det var ett lämpligt agerande. Nej, jag tycker att det var ett olämpligt agerande. Låt mig också säga att jag fortsättningsvis i min roll som ansvarig minister för finansmarknaden kommer att verka för en lägre risknivå i systemet, bland annat genom högre kapitalkrav för bankerna.
Det är att sätta kunderna i centrum. Men jag ska också se till att konsumenterna i allmänhet på finansmarknaden kommer att få en starkare ställning. Det här symboliserar på något vis, som tidigare talare också har sagt, varför det är problematiskt för staten att vara ägare, framför allt i finanssektorn. Vi har allmänintresset som vårt rättesnöre.
Vi ska ta ställning för konsumenterna, framför allt inom finanssektorn i och med att de ofta är i underläge där. Om man ska ta till vara konsumenternas intresse kan det handla om priser på produkter, höga bolån, upprörande bonusar och alltihop, och då tar man den ställningen och står inte på bankernas sida. Vi har tydligt deklarerat att vi vill gå ur Nordea. Vi är inte lämpliga ägare.
Man blandar ihop sina roller och är både spelare och domare och Gud vet vad. Tittar man runt om i Sverige och även i övriga världen på krisen i slutet av 80-talet och 90-talets början ser man att det var den statliga banken Nordea som skötte sig mest illa. Titta i Spanien och Tyskland - där är det de statliga bankerna som råkar illa ut.
Det är inte så att statligt ägande av banker är någon garanti för god skötsel - snarare tvärtom. Det är också viktigt att överdrivet risktagande inte belönas. Jag tänker - oavsett vad Peter Persson tycker om det - fortsätta att argumentera mot bonusar i finanssektorn. Jag tycker inte att det är bra.
Jag tror att bonusar kan leda till ett kortsiktigt tänkande, och det är inte bra för banken på lång sikt och inte heller bra för branschen på lång sikt. Här tar vi ställning. Detta tänker vi fortsätta att säga även om vi råkar vara delägare i Nordea med i dag 13,5 procent. Jag förändrar inte beteendet på marknaden genom att använda 13 procent av aktierna i en viss bank.
Jag kan i bästa fall förändra beteendet genom att utforma effektiva regelverk som gäller samtliga aktörer och dessutom - vilket vi också har gjort - ge pengar till en ännu bättre och ännu mer effektiv tillsyn av de finansiella instituten och dem som har ett sådant uppdrag.
Peter Norman (M):
Jag tyckte att jag var tydlig förut, men jag ska försöka vara ännu tydligare. Regeringen avser att minska sitt innehav i Nordea, i bästa fall utplåna det helt. Därmed är det ingen tvekan om regeringens hållning. Så länge man har ett innehav i Nordea ska man däremot agera, precis som interpellanten säger, med ansvar.
Vad vi gjorde till exempel våren 2011 var att gå på bolagsstämman i Nordea och föreslå att det inte skulle vara bonusar till ledande befattningshavare och att det skulle vara ett utdelningsstopp. Detta gjordes efter att det tagits kontakter med andra ägargrupper. Vi hade statssekreteraren där som på ett tydligt sätt formulerade våra ståndpunkter, men det visade sig att andra aktieägare inte höll med.
Vi blev nedröstade. Så arbetar man ansvarsfullt med en aktiepost. Man kan välja att inte göra någonting. Men så här gjorde vi. I Telia, där vi också har ett delägande, lyckades vi bättre. Där lyckades vi genom att gå upp på stämman få med oss andra aktieägare på våra förslag, men det lyckades inte i Nordea. Sedan är jag lite förvånad över Peter Perssons attityd till hur vi ska agera som politiker vad gäller finansmarknaderna.
Låt oss ta två exempel! Swedbank inledde ett återköpsprogram i fråga om aktier för några månader sedan, mitt under brinnande europeisk bankkris. Jag tyckte att det var omdömeslöst. Både jag och finansministern kritiserade detta hårt i medier. Är detta fel? Skulle vi inte säga någonting? Vad är vår uppgift som politiker att göra? Ska vi inte säga någonting om Nordea har hutlösa bonusar?
Jo, självklart ska vi säga, om vi nu tycker så, att detta är fel. Detta har vi sagt, och detta kommer vi att fortsätta att göra. Det ingår väl ändå i politikerns uppgift att föra dialog, uttrycka sina värderingar och att tycka att saker ibland är bra och ibland är dåliga. Lönsamhetsmålet på Nordea är 15 procents avkastning på eget kapital. Detta är orealistiskt. Det säger jag både som finansmarknadsminister och som ägare i banken. Detta kommer de inte att uppnå.
Detta kan leda till ett flockbeteende som leder till att vi får helt felaktiga investeringar. Anta att någon kommer till Nordea och säger så här: Jag vill öppna ett kontor i Sundbyberg. Det kommer att ge 14 procents avkastning. Då ska alltså Nordea säga nej till detta, i och med att 15 procent är målet. Det är orimligt att vi som politiker ska stå på läktaren och inte kommentera saker som händer som upprör oss.
Därför är det viktigt, tycker jag, att både jag och andra säger till när vi tycker att ett återköpsprogram är orimligt, när höga bonusar är vansinniga och när höga avkastningskrav är orealistiska.