Carl Bildt (M):
Det är åtskilligt att svara på. Jag ska försöka, även om jag säkert kommer att misslyckas med att göra frågeställarna åtminstone i någon utsträckning rättvisa. Vi har ju diskuterat denna fråga vid åtskilliga tillfällen tidigare, så det råder ingen större oklarhet om grunddragen i svensk politik eller om grunddragen i vad vi tycker här i riksdagen. Jag börjar med Amineh Kakabaveh. När vi diskuterar det längre historiska perspektivet, vilket jag tror är både riktigt och nödvändigt att göra, ska vi också göra rättvisa åt det.
Detta är en konflikt sedan 1947-1948. Den har längre rötter än så, om man skulle vilja fördjupa sig i historien. Fram till rätt nyligen var ett av grundproblemen att arabstaterna över huvud taget vägrade att erkänna Israels rätt att existera. Efter 1967 och sexdagarskriget kom de berömda tre nejen från Khartum som blockerade varje möjlighet till en fredsprocess för decennier.
Vi har nu en ny situation sedan ett antal år tillbaka genom det arabiska fredsinitiativ som ändrade nej-politiken från Khartum och i grunden säger fred mot territorier eller territorier mot fred. Även om det kanske är att överdriva lite tror jag att Mehmet Kaplan i grunden har rätt när han säger att det finns en trötthet på konflikt.
Medan arabländerna tidigare vägrade att acceptera Israel och vi sedan hade ett skede där Israel vägrade att acceptera en palestinsk statsbildning har vi nu en situation där arabvärlden erkänner Israels rätt att existera och Israel erkänner palestiniernas rätt att etablera en stat. Sett i ett längre perspektiv är det en förbättring av läget, även om det låter lite paradoxalt i den svåra situation som vi är i nu.
Det är i det läget vi ska manövrera med en diplomati som har både styrka, uthållighet och tålamod - och som måste ha kommunikationskanaler med bägge parterna. Monica Green säger att vi måste gå från ord till handling, att vi måste säga ifrån. Jo, säga ifrån gör vi fortfarande, men att börja säga upp avtal med Israel eller med någon annan tror jag är att isolera oss.
Det skulle reducera eller ta bort de möjligheter vi kanske trots allt har att medverka i en fredsprocess, och det är därför jag avvisar den linjen. Peter Hultqvist tog tyvärr inte upp de trådar han hade i sin interpellation. Jag hade hoppats kunna säga något ännu lite mer positivt om en del av hans tankar än vad jag hade med i svaret. Jag hoppas att han återkommer till exempelvis frågan om den palestinska delegationens status. Statsbyggandet är oerhört viktigt.
Som antyddes av Torbjörn Björlund har vi gjort framsteg vad gäller statsbyggandet. Det är i dag en i vissa hänseenden bättre situation på Västbanken än vad som var fallet tidigare. Gaza är ett elände, både på grund av blockaden, som vi alla ständigt fördömer, och på grund av - låt oss vara rättvisa - Hamas statskupp i juni 2007 och ett rätt fundamentalistiskt förtryck som också riktar sig mot mänskliga rättigheter för palestinier.
Jag tycker att vi ska ha styrkan att kritisera också sådant på den palestinska sidan som är fel. Hamas står för en linje när det gäller mänskliga rättigheter som är oacceptabel för oss, och de ska också erkänna Israels rätt att existera. Det är också en förutsättning för fred. Låt mig sedan bara kort ta upp produkter från ockuperade områden och huruvida ursprungsmärkningen fungerar. Det är svårt att bedöma, bland annat därför att jag tror att det är väldigt lite det handlar om.
Jag har varit i dessa områden mycket, och jag har praktiskt taget inte sett någon produktion över huvud taget i just bosättningarna. De är bosättningar . De är ofta förorter till Tel Aviv och Jerusalem, eller så är de ideologiska bosättningar där man ägnar sig mer åt att läsa religiösa skrifter än åt produktion. Det hindrar inte att vi ska titta på detta mycket uppmärksamt, men jag tror att den ekonomiska delen i detta är intill försvinnande liten. Slutligen var det krigsmaterielimporten.
Som jag sade i debatten härförleden har vi ingen pågående sådan. Förra året var det någon typ av container som blev slutlevererad, vad det nu var för någonting. Det stora är 2005. Det var då vi hade rätt betydande import av mörkerglasögon för den svenska Afghanistanstyrkan. Det får väl i någon utsträckning föras på en tidigare regerings konto.