KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sinikka Bohlin (S):
Frågan var riktad till mig eftersom det handlade om min motion så jag redovisade vilka jag inte har träffat. Något som också EU pratar om är samhällsperspektivet i detta. Det kan verka lite konstigt att EU någon gång är före Sverige som ändå är duktigt på avfallsplanet. Som jag läste i utredningsdirektivet är det viktigt att man tittar på likvärdig service. Oavsett om man bor i Ystad, Lund, Karesuando eller Kiruna ska man som medborgare ha service.
Man ska ha sunda konkurrensförhållanden mellan kommunala och privata verksamheter. Men det ska ju fungera. Jag tror inte att ens Marie Wahlgren vill att vi ska gå till den typ av avfallshantering som man har i u-länderna i dag. Jag vill tacka alla vänner i utskottet. Ha en väldigt kort semester och en lång och härlig valkampanj. Vi ses till hösten.
Åsa Domeij (MP):
Vi kommer senare till utgiftsområde 23 där skogsfrågorna är med. Visst har kd en del påplussningar där, så det kanske inte blir en nedskärning på 12 %, men även om man tänker på den påplussningen är det totalt sett en väldigt stor nedskärning.
Det är också en nedskärning på ett anslag där vi absolut inte når miljömålen. Även om man jobbar med miljövårdsavtalen, och det kanske blir lite billigare till att börja med, tror jag att markägarna kommer att vilja ha full ersättning också. Då behövs det mycket mer pengar för att vi ska nå målet till 2010.
Det är kanske lite synd att vi inte har någon opposition i kammaren som kan påpeka just det - till exempel att Folkpartiet hade haft en påplussning på biologisk mångfald. Det kan vara nackdelen med att sitta i förhandlingar.
När det sedan gäller utgiftstak är det riktigt att det har drabbat Klimppengarna och att pengarna har fått betalas ut året senare, även om de totalt sett har ökat under den här mandatperioden. Det är problem med systemet. Att plus och minus går ihop, saldot, är inte så viktigt enligt budgetlagen, men utgiftstaket är tungt.
Mitt råd till er i borgerliga partier, om ni skulle hamna i regeringsställning, är att ändra lagstiftningen så att det också lagstiftas om en viss budgeteringsmarginal. Annars kommer ni att få lika stora problem som vi har haft. Det ser jag när jag ser vilka anspråk ni har i de olika partierna. Det blir inte så lätt att förhandla.
Åsa Domeij (MP):
Jag håller med Sven Gunnar Persson om att dialogen mellan myndigheter och markägare många gånger skulle kunna fungera bättre. Där kanske det behövs lite mer utbildning av tjänstemän i hur man får en dialog på ett bra sätt. Det är inga lätta saker. Naturvårdsavtal har visat sig vara lite billigare, men man kan inte tro att det långsiktigt ska bli särskilt mycket billigare.
När det gäller reservatsbildning skulle man i fler fall kunna välja att låta markägaren fortsätta att äga marken och få en intrångsersättning. Det kanske marginellt kan bli lite billigare genom att förhandlingen mellan staten och markägaren går smidigare, och skyddet blir lika bra ändå.
Även om man skulle kunna göra det lite billigare är det ett faktum att det är en enorm brist på pengar i det här anslaget i förhållande till de mål som de flesta partier i kammaren är överens om. Vi hade nyss en uppföljning av miljömålen då vi såg detta.
Jag är lite rädd för att vi kanske har svårt att se det här som en investering. Vi ser det som någon typ av driftmedel. Det är en investering för kommande generationer att faktiskt bevara arter och biotoper. Har vi väl slagit ut dem är det en irreversibel förändring.
Vi har svårt att se det som en investering, och därför tycker vi att det ser ut att kosta så mycket pengar, och därför sparar så många partier, tyvärr.
Åsa Domeij (MP):
Jo, vi är fortfarande oroade för att man skulle släppa det fritt för kommunerna att hämta sopor i andra kommuner. Det beror på att kommunerna har dubbla intressen, att man också ofta har ekonomiska intressen i sopförbränning.
Det gör att det finns en stor oro från Återvinningsindustriernas sida för att kommunerna kommer att erbjuda väldigt enkla lösningar med få fraktioner och att material som borde återvinnas skulle gå till förbränning. Där har det inte ändrats någonting i våra åsikter. Utredningen om lokaliserings- och självkostnadsprincipen tycker jag är väldigt viktig.
Den handlar absolut inte bara om sopor, utan det är en allmän översyn om undantag från de här principerna. Nu finns det egentligen ingen överblick. I vilka fall är det vettigt att göra undantag, och i vilka fall är det vettigt att inte göra undantag?
Det som blev lite konstigt med den här propositionen var att den här frågan kom upp som en enstaka fråga, just på avfallsområdet, när den här översynen ändå var planerad. Därför fanns det ett väldigt dåligt underlag för att det verkligen skulle behövas ett sådant här undantag, som jag ser det. Vad en sådan här utredning leder till, om den leder till att det borde vara fler eller färre undantag, vet vi inte i dag.
Åsa Domeij (MP):
Jag blir lite förvånad över att Marie blir mer oroad. Jag trodde faktiskt att hon skulle reagera tvärtom. Som jag sade vet man ju inte i vilken riktning en sådan här utredning skulle gå. I praktiken görs det en massa undantag redan i dag från lokaliserings- och självkostnadsprincipen, och utredningen syftar ju till att gå igenom hela det här breda området.
När vi har diskuterat detta i vår riksdagsgrupp har det inte alls känts som självklart att det skulle göras fler undantag, att det skulle bli den naturliga slutsatsen från utredningen. Det kan lika gärna bli tvärtom, att utredningen kommer fram till att det i dag görs undantag som inte är berättigade och inte fyller något syfte.
Åsa Domeij (MP):
Man kan alltid diskutera om någonting är billigt eller inte eller om någonting är sakpolitiskt inriktat eller inte. Jag tycker väl att det är ganska mycket sakpolitisk inriktning om ens partis nästan hela motion går igenom. Det är väl bra på så sätt. Sedan är ju politiken alltid sådan att man får ta och ge. Det har ni säkert märkt också i de borgerliga partierna när ni har förhandlat om olika sakpolitiska områden.
Det har säkert inte varit jättelätt alla gånger. Om ni skulle få bilda regering kommer ni att märka att det också handlar om att ta och ge. Man kan inte få igenom allt som man tycker är viktigt.
Sedan var jag faktiskt väldigt glad, för att lyfta fram något jättepositivt i ärendet, över att så många partier i slutändan ställde upp på så mycket av politiken i vår motion. Från början var det ju just det som Marie lyfte fram, sortering efter materialströmmar, som vi fick stöd för.
Men i slutändan, på det sista sammanträdet, fick vi ett mycket större stöd än vad jag hade anat, och det är jag tacksam för.
Åsa Domeij (MP):
Det kan vi ha olika åsikter om. Det kanske beror på vad det är man brinner för i politiken. När det gäller det första fallet, att avskaffa det kommunala monopolet för farligt avfall, är det någonting som de flesta miljöpartister ute i kommunerna tycker är bra, men inte alla. Däremot tycker hela riksdagsgruppen att det är en bra sak. Men det är ju inte det man brinner för.
Det man brinner för är att åstadkomma förbättringar när det gäller materialåtervinning. Även om detta inte är ett färdigt lagförslag när det gäller källsorteringsutrymmen i flerbostadshus är det ett väldigt tydligt tillkännagivande och något som ska komma tillbaka i nästa avfallspolitiska beslut. Detta är saker som vårt folk brinner för. Man ringer oss miljöpartister väldigt mycket i miljöfrågor.
Det ringer människor som bor i lägenheter och som har mycket sämre möjligheter än till exempel villaägare att få vettiga utrymmen för källsortering. Jag är själv villaägare, och i vår grupp av villor har vi ordnat så att vi har ett gemensamt källsorteringshus. Men de människor som bor i lägenheter har ofta väldigt svårt att få sin fastighetsägare att ordna med denna service, som borde vara självklar.
Detta må vara en liten fråga för Moderaterna, som kanske mer ser till fastighetsägarnas ekonomiska intressen. Det är ju en kostnad att investera. Men för de människor som vill ha denna service är det en väldigt stor fråga. Och för oss i Miljöpartiet är den stor inte bara i rikspolitiken utan också i kommunalpolitiken.
Christin Hagberg (S):
Miljö- och jordbruksutskottet ska nu behandla ett motionsbetänkande som handlar om kommunernas roll i avfallshanteringen. Men det är inget vanligt motionsbetänkande utan ett som har kommit till efter det att regeringen lade fram en proposition i frågan, en proposition som drogs tillbaka när det visade sig att man inte fick igenom förslaget i sin helhet i riksdagen.
Riksdagen kommer, när vi beslutar i ärendet, att ge regeringen i uppdrag att skyndsamt återkomma till riksdagen med förslag som skapar förutsättningar för en samlad bedömning av kommunernas roll på avfallsmarknaden. Riksdagen kommer också att besluta att materialåtervinning bör prioriteras högre och att källsorteringen bör öka samt att Naturvårdsverket bör ges i uppdrag att analysera avfallsförbränningens konsekvenser för hälsa och miljö.
Beslutet innehåller också att en utredning bör tillsättas som ska ta fram förslag på hur förutsättningarna kan ändras så att det förpackningsbaserade producentansvaret övergår till ett system för återvinning som utgår från materialströmmar. Vi vill också att regeringen utreder förutsättningarna att ge kommunerna möjligheter att ålägga ägare till befintliga flerbostadshus att tillhandahålla platser för återvinningsbehållare.
I detta betänkande med flera tillkännagivanden till regeringen finns också fyra reservationer. Herr talman! Innan jag lämnar ordet till debattörerna vill jag passa på att tacka alla i utskottet samt utskottskansliet för den här mandatperioden och önska alla, också talmannen och övriga här, en trevlig sommar.
Christin Hagberg (S):
I likhet med jordbruksministern tycker jag naturligtvis att här finns en hel del områden just kopplade till hästen som går att utveckla. Det ser vi nu också kommer, inte minst med tanke på programmet för landsbygdsutveckling där det ges en stor möjlighet.
Jag tror att vi alla är intresserade av att kunna använda det som finns inom det här området när det nu sker så stora förändringar på andra områden när det gäller lantbruket. Där är vi naturligtvis helt överens. Samma sak gäller andra delar inom hästnäringen som sådan.
Det finns en stor utvecklingspotential som vi naturligtvis ska dra nytta av.
När vi sedan kommer till spelpolitiken och helhetsgreppet på den kan vi se att det går en hel del pengar från spelet på trav och galopp till att främja sysselsättning, men också naturligtvis till hästnäringen som är en stor fritidssyssla, inte minst för många tjejer.
Då är det oerhört viktigt att man också ser över den delen. Som jag förstår ingår också Svenska Spel i den översyn som ska göras. Vi kunde se i går på Idrottsgalan att 1,2 miljarder lämnades över från Svenska Spel till Riksidrottsförbundet. Det är naturligtvis väldigt positivt att vi i Sverige kan behålla den bredd som vi har.
Vi är ett litet land men vi har många framgångar, inte minst inom hästsporten. Då handlar det naturligtvis om att vi driver frågan och ser till att det här fungerar bra, att de som faktiskt drar in pengarna också har möjlighet att utvecklas.
Vi vet ju också att vi måste se till att det här fungerar där pengarna delvis dras in för att vi sedan ska kunna stötta de fritidsintressen som finns. Men det gäller också att se till att hästnäringen fungerar.
Då har jag en fråga till jordbruksministern, eftersom de här näringsidkarna många gånger är små företag, ensamföretag. Man har kanske en eller några anställda. Från januari har de ju fått en höjd arbetsgivaravgift, eller höjd skatt, som ni har infört.
Samtidigt säger ni att det är oerhört viktigt att främja den här typen av företag. Jag får inte det att riktigt gå ihop. Jag vill gärna att jordbruksministern utvecklar lite grann hur tanken är där. All företagsamhet som kan ske på landsbygden är ju av godo. Det vet vi eftersom vi båda kommer från mindre orter där landsbygdsföretagen spelar en oerhört stor roll.
Christin Hagberg (S):
Då måste jag säga att det i så fall är det snabbaste genomförandet någonsin, eftersom vi i dag skriver den 16 januari och det som trädde i kraft den 1 januari redan skulle ha gett effekt på arbetsmarknaden. Det måste jag säga i så fall måste vara världsrekord i genomförande. Jordbruksministern svarade egentligen inte på min fråga om han får det att gå ihop.
Jag misstror naturligtvis inte er ambition när det gäller att se till att skapa sysselsättning. Det tror jag inte någon säger emot. Det vill vi ju alla. Men jag tycker ändå att ditt svar är ganska undanglidande med tanke på att ni faktiskt har haft som en av era valfrågor att förbättra för just småföretagare.
Samtidigt gör man en förändring som försämrar för dem. Men det återstår väl att analysera det i efterhand och se vad som har hänt. Det är också glädjande att vi under den här våren kan se fram emot en proposition när det gäller just finansieringen av spelverksamheten och helheten där, eftersom avtalet går ut.
Då menar jag att det naturligtvis händer någonting innan sommaruppehållet för just den här delen, där vi kan se vad som kan presenteras och vad ni kan komma fram till. Jag tackar jordbruksministern för svaret på min fråga.
Christin Hagberg (S):
Tack, statsrådet, för svaret. Anledningen till att jag skrev interpellationen är att det pågår ett arbete. Och jag menar att det är nu som man kan påverka och inte komma i efterhand. Det är därför som jag tycker att det är viktigt att vi har diskussioner och debatter om olika satsningar.
Jag tycker naturligtvis att man måste göra en helhetsbedömning. Men i detta läge ser jag just Europakorridoren som en av de framtidssatsningar som vi behöver göra. Sverige är ett långt land, och infrastruktur och kommunikationer spelar en mycket stor roll.
Vi har ett stort behov av att transportera både varor och personer. Vi behöver både bra järnvägar, sjövägar och vanliga vägar.
Jag tycker att det är bra att man hela tiden håller frågan aktuell och vid behov reviderar de olika planer som finns eftersom utvecklingen kanske går lite grann åt ett annat håll nu än den gjorde när man tidigare gjorde planerna. Det projekt som jag tar upp är det som kallas Europakorridoren.
Det handlar om att via järnväg förbättra kommunikationerna inte bara i Sverige utan också Sveriges kommunikationer med Europa. Det handlar också om att vi i Sverige behöver komma i gång med att bygga ut järnvägen och använda oss av höghastighetståg. I förra veckan beslutade regeringen att fortsätta bygga Citybanan här i Stockholm, vilket jag tycker är mycket positivt. I dag är det trångt på Stockholms central.
Man får köa både för att komma in på Centralen och för att komma ut från den. När vi får en förbättring här i Stockholm kommer det naturligtvis att innebära att vi får ännu bättre kommunikationer. Och det påverkar i detta läge, om vi talar om Europakorridoren, framför allt Göteborg och Stockholm.
Då kommer vi att behöva vidta åtgärder på olika håll, till exempel i Göteborg som har Sveriges största hamn. Det största fartyget som kommer in där har 13 000 containrar. Tänk om vi kunde lasta över större delen av det som ska vidare på järnväg för vidare transport till övriga landet. I Malmö kommer Citytunneln att förverkligas.
Då behöver vi också fundera på den kapacitetsökning som det kommer att innebära. Det kommer också att ske en kapacitetsökning på Västkustbanan när tunneln genom Hallandsåsen blir färdig. Och då kommer vi troligen att behöva fler spår för att klara av den ökade kapaciteten.
Om vi bygger nya banor i likhet med de förslag och idéer som Europakorridoren presenterar kommer vi att lösa flera av de positiva problem som uppstår. Och när vi får höghastighetståg i Sverige, vilket jag hoppas och tror att vi får, kommer restiden från exempelvis Malmö till Stockholm att vara 2 timmar och 40 minuter i stället för som i dag 4 timmar och 10 minuter som snabbast.
För oss som redan i dag tycker att tåget är det bästa alternativet skulle detta innebära att det blir större konkurrens om platserna på tåget. Min fråga till statsrådet är: Kommer frågan om höghastighetståg att tas upp i diskussionen om kommande planering för järnvägen?
Christin Hagberg (S):
Jag tycker att det känns positivt att man använder sig av de diskussionsforum som statsrådet här hänvisar till för att diskutera denna fråga. Sverige ligger i utkanten av Europa, och det är ett glestbefolkat land. Och vi behöver kommunikationer med övriga Europa.
Flera andra medlemsländer i den europeiska gemenskapen ser i dag höghastighetstågen som ett bra kommunikationsmedel, och man planerar också för fler utbyggnader. När de flesta andra länder bygger sådana järnvägar har de som mål att man ska landa någonstans i Mellaneuropa.
Man tycker att Bryssel, Luxemburg, Tyskland och Frankrike är medelpunkten i Europa. Och många av planerna handlar om en öst-västlig riktning. Det finns planer för de baltiska staterna ned mot Mellaneuropa. Det finns planer på en tågbana mellan Moskva och Paris, också den i öst-västlig riktning.
Det finns också planer i en nord-sydlig riktning, men det handlar då om länderna i södra Europa som också drar sig mot Mellaneuropa. De vill också ha bättre och snabbare kommunikationer i form av tåg. Om inte vi också hänger på denna planering hamnar vi lite utanför. Och det känns inte så bra.
Ett av skälen till att jag tar upp detta nu i och med att man håller på att revidera och se över planerna är att man återigen tar upp denna fråga och ser till att vi verkligen fortsätter denna diskussion. Jag känner också till problematiken både när det gäller tunneln Helsingborg-Helsingör och om det ska vara en bro över Femer Bælt.
Jag som bor i Skåne ser dessa kommunikationsproblem när man har vatten runt omkring och att vi verkligen behöver göra någonting. Vi vet också att Öresundsbron redan i dag är ganska hårt belastad när det gäller tågtrafiken över till Danmark och vidare ned i Europa.
Här behövs verkligen en ny tankegång och att vi fortsätter att jobba för att få denna kommunikation just för att Sverige ligger där det ligger, det vill säga i norra Europa, så att vi inte ska hamna vid sidan om. Jag tycker också att det här är en stor miljöfråga.
Som jag sade i mitt första inlägg tar jag själv ofta tåget, och inte minst många kolleger här i riksdagen åker tåg. Det är ett väldigt praktiskt och bra kommunikationsmedel. Kan vi få mer persontrafik på järnvägen minskar vi också framför allt koldioxidutsläppen men även annan inverkan på miljön.
Det skulle vara väldigt positivt för Sverige, tycker jag, att ha mer av den typen av kommunikationer. Vi kan dra en linje från Stockholm rakt över landet och söderut. Där finns 5,5 miljoner invånare. Kan vi sedan få en bra förbindelse över till Danmark och så vidare berörs ännu fler människor.
Jag ser fram emot att vi fortsätter den här diskussionen särskilt som man nu håller på att omprioritera och se över de här planerna.
Christin Hagberg (S):
Jag vill tacka statsrådet för debatten om de här viktiga frågorna. Sverige har ju inte en så hemskt stor befolkning. Men vad man kan se har förändrats under de senaste åren är resandet. Allt fler människor åker nu mycket längre för att jobba på annan ort än där man bor.
Det gör att resandet har ökat väldigt mycket. Naturligtvis växer olika regioner i Sverige olika mycket. Nere i Skåne kallar vi oss ju för en region. Därmed kommer vi genast in på Öresundsintegrationen. Vi har en region tillsammans med Köpenhamn och övriga östra Danmark där vi har en gemensam arbetsmarknad.
Det gäller också mycket annat. En fråga som jag med tanke på den revidering som ska göras också vill skicka med - jag inser att många önskemål kommer från olika håll - är den om kommunikationerna och den så kallade HH-tunneln mellan Helsingborg och Helsingör.
Detta är en oerhört viktig del, inte minst för Helsingborg som ort, eftersom man i dag är ganska inbyggd - spåren går rakt igenom staden. Nu ska man försöka bygga bort spåren, det vill säga bygga ned dem under jord för att i stället kunna använda marken ovanpå på ett effektivt sätt. När man planerar vill man naturligtvis planera för en eventuell tunnel.
Att komma fram i den frågan är, tror jag, en viktig del. Ska vi alltså bygga ytterligare en förbindelse över Öresund eller inte?
Christin Hagberg (S):
Jag kan tyvärr inte börja med att tacka för svaret eftersom jag inte har fått något. Den handling som föreligger är ett icke-svar. Förbränningsskatten tillkom efter flera utredningar och många och långa diskussioner. Avvägningen om det skulle vara en förbränningsskatt eller om det skulle införas andra ekonomiska styrmedel var svår. Frågan om hur vi ska hantera våra sopor berör oss alla.
Vi konsumerar som aldrig förr, och därigenom uppstår sopor. Men i dag är det inte så enkelt. Sopor är inte längre sopor utan kan om de sorteras rätt användas igen och i stället bli en råvara. Det första kretsloppsbetänkandet kom till under den förra borgerliga regimen 1991-1994.
Några år senare kom avfallsskatten, detta för att styra bort från deponering och i stället ta till vara mer av det som kan återanvändas eller återvinnas. Det var också då frågan om förbränningsskatt åter kom upp och blev väldigt intressant. Men vid det tillfället ville man avvakta och se hur sorteringen av avfallet gick.
Fanns det en omotiverad ökning mot att mer och mer gick till förbränning skulle frågan tas upp igen. Detta inträffade mycket tidigare än vad man kunnat ana, eftersom alltför många kommuner drog i gång och skulle bygga förbränningsanläggningar. Ungefär samtidigt kom nästa kretsloppsbetänkande som stramade upp denna utveckling. Fru talman!
Skälet till min mycket korta historiebeskrivning är att jag inte vill att vi i Sverige nu ska ta några steg tillbaka. Jag vill i stället att vi ska ta nya steg framåt. Allt detta bygger på kretsloppsarbetet - den avfallshierarki som vi gemensamt beslutat om i EU. Den innebär att uppkomsten av avfall ska förebyggas.
Där avfall uppstår ska det återanvändas eller återvinnas, antingen i form av materialåtervinning eller genom förbränning för energiåtervinning. Här är materialåtervinningen prioriterad. Vi har i dag ett system med producentansvar för vissa fraktioner. Det fungerar bra på vissa områden, medan det finns mer att önska på andra. Jag utgår från att vi alla jobbar för en förbättring.
När det gäller hushållen krävs bra och lättillgängliga sorteringsanläggningar för att det ska fungera. Det är här förbränningsskatten på hushållsavfall kommer in. För att vi ska bli ännu bättre på att sortera och kunna återanvända och återvinna olika material måste vi använda ekonomiska styrmedel. Därför vill jag fråga finansministern: Tycker du att vi i Sverige ska fortsätta att jobba i enlighet med EU:s avfallshierarki?
Om svaret är ja, är det då dåligt att använda ekonomiska styrmedel som incitament för att bli bättre och bättre på detta?