KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Hultberg (M):
Jag ser att jag bara fått två minuter i talartid. Jag kanske får be herr talmannen att ge mig ytterligare två minuter. Så! Tack, herr talman, för mina fyra minuter! De krävs i ett så stort och viktigt ämne.
Jag blev lite förvånad över att landsbygdsministern för sin del inte använde hela sin talartid. Jag ställde förvisso en konkret fråga om just kilometerskatten, men jag ställde också en fråga om skogens roll i klimatomställningen i stort. De aspekterna vill uppenbarligen inte ministern gå in på ytterligare. Det är också lite därför jag var besviken över att klimatminister Åsa Romson valde att inte svara på den här interpellationen.
Det är angeläget att vi tar en diskussion om skogspolitiken i relation till klimatpolitiken. Det är två politikområden som går hand i hand och hör intimt samman.
Man måste som politiker göra de avvägningarna mellan å ena sidan till exempel skydd av värdefull natur och å andra sidan behovet av att bruka skogen och få ut så mycket biomassa som möjligt för att i sin tur kunna ersätta fossil energi, betong i konstruktioner och så vidare. Det fann jag en aning anmärkningsvärt. Herr talman!
Regeringen vill införa en straffskatt på avstånd, en kilometerskatt, eller en vägslitageavgift som det heter på socialdemokratiska. Den skulle slå särskilt hårt mot landsbygden och skogsnäringen, som är Sveriges största transportköpare. Jag är rädd för att den också skulle slå hårt mot klimatet. Skogsbränslesortimentet är väldigt priskänsligt.
Det är betingat med ganska låga priser. Transportkostnaden utgör en väldigt stor del av den totala prislappen. Den vägslitageavgift som regeringen har skisserat på med en prislapp på 1,40 kronor per körd kilometer skulle i ett slag öka transportkostnaderna med 6 procent.
Det är en kostnadsökning som inte går obemärkt förbi. Risken är då att restprodukterna från en avverkning blir kvar i skogen för att det helt enkelt inte är lönsamt att ta ut dem. Då har vi ett energibehov som tidigare täcktes av förnybar råvara från skogen som måste täckas av till exempel fossil olja eller kol.
Frågan är om det är vad regeringen önskar med den tänkta kilometerskatten. Jag hoppas innerligt att regeringen skyndsamt kommer med ett besked om att ge skogsnäringen möjlighet att sänka sina utsläpp och sina transportkostnader genom att använda sig av längre och tyngre fordon.
Detta blir en ganska skev debatt där regeringen å ena sidan vill straffbeskatta skogsnäringen men å andra sidan inte är beredd att skyndsamt ge den möjligheter att sänka sina utsläpp och sina kostnader.
Det är bekymmersamt att vi har en regering som arbetar frenetiskt för att komma på nya sätt att beskatta vår industri och våra företag men som uppenbarligen inte jobbar lika frenetiskt och intensivt för att ta fram förutsättningar för fler jobb och lägre utsläpp. Herr talman!
Jag vore tacksam om landsbygdsminister Bucht kunde säga något om regeringens syn på skogsnäringens roll i klimatomställningen i lite bredare bemärkelse.
Johan Hultberg (M):
Det finns inte något färdigt förslag om vägslitageavgiften. Jag hoppas innerligt att regeringen tar sitt förnuft till fånga och inser att det är en straffskatt på svenskt landsbygd och inte minst på svensk skogsindustri som är kontraproduktiv. Den riskerar att slå hårt mot jobben, tillväxten men också mot klimatet genom att det blir olönsamt att ta ut den förnybara energin ur skogen.
Det är den energi som vi så väl behöver om vi klara våra högt uppsatta klimatutmaningar. Herr talman! Jag skulle vilja kommentera det som ministern i ett tidigare inlägg sa om att kilometerskatten skulle vara ett sätt att skapa en sjystare konkurrens mellan inhemska och utländska åkare. Så är det absolut inte.
Det är en skatt som skulle betalas av åkare oavsett om man har svensk eller polsk registreringsskylt. Det blir bara ökade kostnader för dem båda. Möjligen kan jag gissa att det svenska åkeriet kanske skulle vara något piggare och snabbare med att följa de nya reglerna och i högre utsträckning snabbt betala in de skatter som regeringen lägger på näringen.
Jag tror inte att det skulle innebära sjystare konkurrensvillkor i branschen. Men jag delar ministerns uppfattning om att det finns bekymmer i branschen, och det behöver vi komma till rätta med.
Återigen vill jag upprepa en vädjan till regeringen om att ta sig en funderare kring om det verkligen är så klokt att i ett land med stora avstånd straffbeskatta avstånd. Det skulle slå hårt mot jobben, mot skogsindustrin men också, som jag har försökt visa i interpellationsdebatten, mot våra ambitioner att sänka klimatutsläppen.
Johan Hultberg (M):
Moderaterna säger inte nej till alla åtgärder. Men vi säger definitivt nej till ineffektiva åtgärder. Vi säger ja till att hålla hårt i skattebetalarnas pengar. Det är lite av ett signum för Moderata samlingspartiet och kommer fortsatt att vara. Att ta ansvar för skattebetalarnas pengar är någonting som vi håller väldigt högt. Som jag sa i min inledning måste vi ställa samma högra krav på effektivitet inom klimatpolitiken som vi gör för andra åtgärder.
Tyvärr har ministern inte lyckats övertyga mig om varför stödsystemet kommer att vara ett effektivt sätt att minska våra utsläpp. Och jag har inte nämnt våra CDM-åtgärder i andra länder med ett enda ord och har inte sagt att det är den enda vägen att minska våra utsläpp. Det är någon egen tolkning som ministern gör. Men jag tycker det är viktigt att fråga sig om det här systemet är det bästa eller åtminstone ett bra system för att minska våra utsläpp.
Man ska alltså använda 1,9 miljarder av skattebetalarnas pengar till något som man inte riktigt vet resultaten av. Jag har inte krävt att ministern ska presentera ett fullständigt stödsystem här, med alla dess detaljer och regler. Men det enda jag har att gå på är den redovisning som har gjorts i vårbudgeten. Och den är på 22 ord, vilket jag tycker är en lite för liten analys och beskrivning av hur man ska använda 1,9 miljarder.
Vad hade pengarna kunnat användas till i stället? Det är pengar som skulle kunnat investeras i forskning, i ytterligare satsningar på järnvägen eller som hade kunnat användas för, låt oss säga, kostnadseffektiva klimatinvesteringar i andra länder. Som politiker måste man ställa sig frågan: Använder vi de här pengarna på det bästa, mest effektiva sättet? Jag är tyvärr, givet historien och de utvärderingar som är gjorda, väldigt skeptisk.
Den utvärdering som ministern hänvisar till, Naturvårdsverkets utvärdering, är också kritisk. I den pekar man på problemen med höga administrativa kostnader, dubbelräkning, dubbelstyrning och andra problem.
Johan Hultberg (M):
Det är precis så - många fartygsägare och rederier tar i dag ett stort ansvar frivilligt. Då tycker jag att det är viktigt att vi som politiker tänker på hur vi kan utforma avgiftssystem och så vidare för att gynna dem som gör rätt och i någon mening missgynna dem som gör fel, i det här fallet dem som skitar ned vårt hav. Möjligheten att använda farledsavgifterna är ett viktigt verktyg, tycker jag.
Vi har mig veterligen haft miljödifferentierade farledsavgifter sedan 1998, men hittills har det handlat till exempel om krav på minskade utsläpp av svavel. Jag tycker att det är viktigt att det nya avgiftssystemet inkluderar den här parametern, att det i det index som Sjöfartsverket vad jag förstår nu jobbar med att utforma finns med kriterier för hantering av såväl svartvatten som gråvatten.
Det är viktigt att regeringen säkerställer att så också blir fallet, så att de differentierade farledsavgifterna inte bara handlar om bränslefrågor, elanslutning vid kaj och så vidare. Så som jag förstår ministern kommer det trots allt att dröja ett antal år ytterligare innan vi har ett förbud som träder i kraft på allvar.
Det ska ske ett nytt möte nästa år, och sedan kommer det gissningsvis att ta ytterligare ett antal år innan reglerna kan träda i kraft. Då kanske vi skriver 2019 eller 2020 i almanackan. Jag tycker att det är viktigt att regeringen agerar nu, för övergödningsproblematiken är akut. Ministern sa i sin förra debatt att Östersjön nästan är i kris. Östersjön är definitivt redan i kris.
Vi har redan i dag enorma problem med algblomning och döda havsbottnar. Utbytet av vatten i Östersjön är väldigt litet. Det tar 25-30 år innan vattnet i Östersjön har bytts ut. Därför får varje utsläpp av näringsämnen väldigt stor långsiktig påverkan.
Det är alltså viktigt att agera kraftfullt i dag, och regeringen måste titta på alla verktyg i verktygslådan för att komma till rätta med problemet. Bakgrunden till den här interpellationen, fru talman, var att frågan uppmärksammades av SVT:s Agenda . Där tycker jag tyvärr att ministern gav uttryck för en defensiv och passiv hållning.
Vi kan inte göra så mycket, lät hon meddela. Jag menar att Sverige och den svenska regeringen trots allt har möjlighet att göra ganska mycket. Självklart är det viktigaste organet IMO. Självklart är det viktigaste att vi får till gränsöverskridande lagstiftning som reglerar de här frågorna. Men vi har också möjligheter att agera pådrivande i Sverige.
Jag hoppas att ministern och den svenska regeringen har framgång i diskussionerna med andra länder om avgiftssystemet i hamn. Det är trots allt så att vissa hamnar runt Östersjön har mottagningskapacitet för svartvatten och gråvatten men tar betalt för det. I ett läge när det är fritt att släppa ut orenat vatten ute till havs men det kostar att lämna in det för rening i hamn väljer naturligtvis väldigt många att göra det förra.
Det är viktigt att regeringen försöker få till exempel Ryssland och Lettland att säkerställa att deras hamnar genom avgiftssystem och på annat sätt premierar de aktörer som vill ta ansvar och göra rätt, till exempel de svenska rederier som ministern lyfte fram i sitt svar.
Johan Hultberg (M):
Det sistnämnda, diskussionen om jordbruket och dess påverkan, tycker jag är väldigt intressant. Vi har i dag stränga krav på det svenska jordbruket när det gäller hur man ska hantera sin gödsel, hur man får sprida näringsämnen på sin åker och hur det ska följas upp. Det svenska jordbruket tar ett väldigt stort ansvar och har tuffa krav på sig. Jag skulle vilja säga att de är betydligt tuffare än vad kollegorna i de andra Östersjöländerna har.
Det är lite märkligt att regeringen står här och argumenterar att vi inte kan gå före i Sverige och att vi inte kan ha några avgifter som är särskilt tuffa jämfört med andra länder när man gladeligen inför nya tuffare krav för jordbruket i Sverige och diskuterar att införa nya och helt världsunika skatter, till exempel en handelsgödselskatt.
Man vill straffbeskatta det svenska jordbruket genom en kilometerskatt som gör det dyrare för mjölkbilen att komma och hämta mjölken hos den redan hårt drabbade svenska mjölkbonden. Jag tycker inte att resonemanget hänger ihop helt och fullt. Precis som ministern är jag glad över att vi har en stor samsyn om ambitionen - att vi vill ha tuffare regler som säkerställer att vi har en sjöfart som är hållbar.
Jag hoppas att regeringen fortsätter att nå framgång i förhandlingarna. Det finns en punkt där vi uppenbarligen inte är överens. Det hade varit viktigt om regeringen säkerställt att Sjöfartsverkets nya farledsavgifter tar hänsyn till parametern.
Ministern verkar ge uttryck för att hon hoppas och tror att man kommer att göra detta, men jag hade önskat att regeringen säkerställde att hanteringen av grå- och svartvatten blev en del av prissättningen för farledsavgifterna. Jag tackar ministern för en god debatt.
Johan Hultberg (M):
Kära åhörare! Jag vill börja med att tacka ministern för svaret. Det är bra att ministern delar min och Moderaternas stora oro över det växande problemet med marint skräp. Bara i Nordsjön beräknas hela 20 000 ton skräp dumpas årligen, och hela 10 miljoner ton skräp uppskattas hamna i världshaven varje år.
Den absolut största andelen av detta skräp utgörs av plastavfall, material som naturen inte klarar av att omhänderta. I stället bryts plasten bara ned i mindre och mindre partiklar till dess att plasten brutits ned till mikropartiklar.
Det är partiklar som måhända är små, ja ibland kanske till och med så små att de inte ens kan ses med det mänskliga ögat, men det betyder tyvärr inte att plasten inte längre är ett problem - snarare tvärtom. Ju mindre plastpartiklarna är desto svårare är de att hantera. I vattnet fungerar mikroplasterna som magneter för bakterier och miljögifter.
Mikroplasterna äts sedan upp av plankton, bottenlevande musslor och andra och förs därmed in i näringskedjan och stör de marina ekosystemen. Vi människor påverkas när vi konsumerar fisk och skaldjur. Mot denna bakgrund är det mycket glädjande att regeringen har gett Naturvårdsverket i uppdrag att utreda hur källor till mikroplast i havet kan åtgärdas.
Detta regeringsuppdrag har tillkommit efter att vi här i riksdagen lämnade ett tillkännagivande till regeringen om att stärka arbetet för att minska förekomsten av marint skärp och mikroplaster i våra vattenområden. Det är välkommet att regeringen har följt i alla fall detta tillkännagivande. Jag kan dock konstatera att regeringen har fler än 100 andra tillkännagivanden att göra verkstad av.
Jag vill ta tillfället i akt och påminna regeringen om att höja tempot och följa riksdagsmajoritetens vilja. Nog om detta och åter till mikroplasterna. Ministern nämnde i sitt svar att Kemikalieinspektionen har i uppdrag att undersöka möjligheten att nationellt begränsa mikroplaster i kosmetiska produkter.
Det är bra att den möjligheten undersöks, men ännu bättre är det om vi kan hitta gemensamma europeiska lösningar och stärka den gemensamma EU-lagstiftningen och andra internationella överenskommelser. Detta är trots allt en gränslös problematik som inte kan lösas enkom med åtgärder här i Sverige, herr talman.
Ministern och jag är dock överens om att vi ska försöka hitta nationella och lokala lösningar och åtgärder i Sverige. När det gäller just kosmetiska produkter och andra hygienartiklar är det glädjande att många företag frivilligt har valt att fasa ut användningen av mikroplaster. Med lite tur kanske det problemet löser sig innan vi har fått en tuffare lagstiftning på plats.
Men jag tycker att man från politiskt håll bör försöka att uppmuntra frivilliga initiativ och bidra till att stärka det frivilliga arbetet. Därför undrar jag vilka diskussioner som ministern för med berörda företag och branscher. Hur ser ministern på möjligheterna att få till frivilliga överenskommelser för att fasa ut mikroplaster i till exempel kosmetiska produkter?
Johan Hultberg (M):
Tack för svaret, ministern. Men jag vill också påminna om min andra fråga om hur ministern ser på möjligheterna att på frivillig väg fasa ut mikroplaster i till exempel kosmetiska produkter. Som ministern sa blir den största andelen av det marina skräpet kvar i haven. Det mesta spolas ju inte upp på stränderna, utan det mesta ligger under ytan och sjunker till botten.
Likväl är det väldigt stora mängder som hamnar på våra svenska stränder. I Sverige är det särskilt Bohuskusten som är utsatt på grund av det geografiska läget och de strömmar som för med sig enorma mängder skräp från inte minst de brittiska öarna till den svenska västkusten och i synnerhet till Bohuskusten. Detta drabbar naturligtvis de berörda kustkommunerna, de boende, det lokala näringslivet och turismen väldigt hårt.
Turismen är ju verkligen en basindustri för Bohuslän. Den enastående bohuslänska skärgården lockar miljontals besökare varje år, och det förstår jag mycket väl. Ministern konstaterar ganska krasst i sitt svar att ansvaret för att ta hand om det marina skräpet är kommunernas.
Så är det i dag, men frågan är: Är det rimligt att det är skattebetalarna i Strömstad, Tanum, Lysekil och andra drabbade kommuner som ska stå för kostnaderna för att hantera skräp som kommer från Storbritannien och från Gud vet vilka länder? Nej, det är såklart inte rimligt. Därför är det välkommet att Havs- och vattenmyndigheten har lämnat bidrag till exempelvis projektet Ren och attraktiv kust, som ju drivs av de tio bohuslänska kustkommunerna tillsammans med Göteborg.
Det är också bra att Havs- och vattenmyndigheten stöder projektet Fishing for litter, som är ett enkelt, men lysande initiativ. Det innebär att yrkesfiskare tar med sig skräp som hamnar i trålen eller i andra fiskeredskap till land, där skräpet sedan inventeras och tas om hand. Det bidrar därmed till ett renare hav och samtidigt till att vi får en ökad kunskap om det marina skräpet.
Det lilla stöd som Havs- och vattenmyndigheten ger till arbetet med det marina skräpet räcker inte. Det behövs verkligen insatser på europeisk nivå. Det enda rimliga är också att kostnaderna fördelas solidariskt länder emellan. Detta måste den svenska regeringen fortsätta att driva.
Jag vill fråga ministern: På vilket sätt driver Sverige kostnadsfrågorna inom EU för att få till en mer solidarisk finansiering för hanteringen av marint skräp? Eller menar ministern att det är en rimlig ordning att det är de svenska - ofta små - kustkommunerna som ska bära ansvaret för kostnaderna för det marina skräpet? Herr talman!
Som ministern sa är det bästa sättet att förebygga problemet med marint skräp att göra insatser på land. Land och hav hänger samman. Det mesta av det marina skräpet kommer inte från människor som vistas i skärgården eller från fartyg, utan det kommer från verksamheter på land. Där är EU:s kommande paket för cirkulär ekonomi oerhört viktigt.
Jag vill verkligen uppmana regeringen att fortsätta med arbetet för att säkerställa att paketet blir ambitiöst och att frågorna om det marina skräpet inte glöms bort, även om det bästa sättet att komma till rätta med det marina skräpet är att börja med arbetet på land.
Johan Hultberg (M):
Tack, ministern, för svaret! Ja, jag tycker att det är oerhört viktigt att Sverige är en stark röst i EU-samarbetet för att få fram mer gränsöverskridande lösningar gällande det marina skräpet. Det är verkligen inte rimligt att några få stackars kommuner, framför allt bohuslänska, ska bära kostnaderna för en nedskräpning som egentligen är orsakad av andra länders medborgare.
Det är viktigt att Sverige fortsatt gör sin stämma hörd för att försöka hitta lösningar till och finansiering av nedskräpningen. Sedan är jag helt medveten om att lagstiftningen som sådan när det gäller ansvarsfördelning inte är ny för den här mandatperioden. Men som sagt, att stödja de drabbade kommunerna i större utsträckning tycker jag att vi politiskt, gemensamt över parti- och blockgränserna, borde verka för.
När det gäller avloppsvattnet är det, precis som ministern sa, mycket som kommer från hudvårdsprodukter och sköljs ut, ibland orenat. Tack och lov renas majoriteten av mikroplasterna och mikroskräppartiklarna trots allt i våra reningsverk, men upp till kanske 30 procent går ändå ut i våra hav. I Östersjön är det särskilt allvarligt.
Där är vattenutbytet så lågt att ansamlingen blir ännu mycket större. Med mer avancerad reningsteknik går det att få ned utsläppen mycket mer. Alliansregeringen initierade en satsning på att just utveckla ännu mer avancerade avloppsreningssystem. Det projektet har framför allt varit inriktat på läkemedelsrester men skulle även kunna handla om de här utsläppen.
Därför undrar jag om ministern är beredd att förstärka och bredda den typen av satsningar eller om man helt enkelt ska se om man ska skärpa lagstiftningen och ställa tuffare krav på kommunerna vad gäller vilken teknik de ska använda i reningsverken för att minska utsläppen av mikroskräppartiklar i våra hav.
Johan Hultberg (M):
Inledningsvis vill jag rikta ett varmt tack och en gratulation till Åsa Romson och den svenska regeringen för väl utfört arbete i Paris. Jag delar uppfattningen att Sverige under den här regeringen liksom under tidigare regeringar har varit en pådrivande kraft.
Men jag kan konstatera att om regeringen åker iväg med en prioritering att få till stånd långsiktiga utsläppsminskningsmål i ett avtal och sedan inte lyckas med detta måste det betraktas som ett misslyckande, även om avtalet i sig naturligtvis är en jätteframgång för Åsa Romson, Fredrik Reinfeldt, Andreas Carlgren, Lena Ek och alla oss som har jobbat hårt för att vi ska få till stånd vad klimatet behöver, nämligen ett ambitiöst långsiktigt klimatavtal.
Jag tror att både jag och Matilda Ernkrans är överens om att det hade varit bra med långsiktiga målsättningar om utsläppsminskningar. Det finns inte i avtalet, och det får vi nog se som ett misslyckande. När det gäller frågan om en giftfri miljö konstaterar jag att Alliansen tog fram den handlingsplan som vi nu jobbar vidare med och att den är en viktig del i arbetet för att nå miljökvalitetsmålet Giftfri miljö.
Vi vill driva på inom EU, vilket är det absolut viktigaste sättet att få till en bättre kemikalielagstiftning som säkerställer att vi värnar allas vår säkerhet och gör att vi har trygga produkter.
Som jag lyfte fram i mitt anförande vill vi också inrätta en särskild kunskapsportal, just därför att kemikaliepolitiken är ett område som präglas av väldigt mycket larm och rädslor och ibland desinformation och så vidare. Jag tror att det hade varit viktigt att kunna skapa en kunskapsportal som kan hjälpa både enskilda konsumenter och företag att navigera i den djungel som det är ibland.
Jag konstaterar att vi inte gör några stora nedskärningar i relation till föregående års budget, men på grund av att vi inte gör de jobbfientliga skattehöjningar som regeringen gör har vi en något mindre budgetram.
Johan Hultberg (M):
Inledningsvis tycker jag att man måste kunna se att det är ett enormt framsteg att vi har fått till stånd ett globalt klimatavtal, att det är ett genombrott och att det lägger en fantastiskt bra grund för fortsatta förhandlingar och för det globala klimatarbetet.
Men man måste också kunna se att avtalet är otillräckligt, att innehållet inte är så bra som vi i Sveriges riksdag, brett över parti- och blockgränser, skulle önska och att vissa delar av förhandlingarna faktiskt var ett misslyckande, även om det i stort är ett betydande framsteg och en fantastiskt bra grund att bygga vidare på.
När det gäller giftfri miljö och frågan om sanering, herr talman, ska man ha klart för sig att vi har ett enormt behov av att sanera förorenad mark. När man lyssnar på Matilda Ernkrans här i debatten kan man få intryck av att man med den satsning som regeringen gör kommer att lösa de enorma problem som finns. Det är inte sant, herr talman. Det är väldigt långt från sanningen. Man tar bara lite av toppen på isberget.
Vad som långsiktigt behövs är en politik som gör att vi kan hålla i satsningarna över tid. Nu för den här regeringen en politik som äventyrar jobb och tillväxt. I helgen gick finansministern ut och sa att principen om att finansiera reformer krona för krona är borta. Nu är det tydligen Vänsterpartiets ekonomiska politik som har vunnit finansministerns gillande.
Nu ska vi låna igen, men det är inte så man skapar förutsättningar för att långsiktigt kunna finansiera satsningar på exempelvis sanering av förorenad mark. Det är ett långsiktigt arbete, och vi måste ha möjlighet att finansiera det på längre sikt. Jag tycker att utgångspunkten även här måste vara att förorenaren betalar. I största möjliga utsträckning ska de som har förorenat marken själva stå för kostnaden. Den notan ska endast i sista hand skickas till skattebetalarna.