Caroline Helmersson Olsson (S):
Sverige skiljer ut sig vid en jämförelse med andra länder genom att fler över 30 år börjar på högskolan. Högskolan fungerar mer än i övriga länder som en andra chans för dem som har varit ute på arbetsmarknaden i några år. I onsdags besökte jag Högskolan Väst i Trollhättan. Det är den skola som har flest av dessa elever. Jag träffade studentkåren och lyssnade på hur de såg på studiestödet och hur de fick livet att gå ihop.
Vi hade då inte sett LO:s rapport om hur mycket studiemedlet har förlorat i värde i jämförelse med industriarbetarlönerna, men deras tydligaste budskap till mig var att studiemedlet måste vara så högt att man kan leva på det. Socialdemokraternas syn på studiestödet är att alla människor ska ges reella möjligheter att delta i utbildning och kompetensutveckling.
Utbildning stärker människor och skapar kraft att möta förändringar i ett alltmer kunskapsintensivt samhälle. Utbildning är inte längre en avgränsad fråga för ungdomar utan en del av en livslång process. Steget att börja utbildning och ta studielån kan upplevas olika stort för olika människor. Tyvärr spelar fortfarande samhällsklass och bakgrund en stor roll för synen på utbildning.
Rapporten från LO som jag pratade om, som egentligen undersöker förutsättningar för ett mer jämlikt samhälle, visar att den avgjort viktigaste åtgärden är att ge möjlighet att studera och att klass avgör utbildningens nivå mer än något annat. Ett generöst och flexibelt studiestödssystem har en central roll för att bryta dessa mönster.
Samtidigt som universitetsstudier förväntas vara en heltidssysselsättning måste många studenter skaffa sig ett extrajobb. Det är viktigt att detta inte påverkar kvaliteten på utbildningen negativt eller förlänger den mer än nödvändigt. Därför vill vi på sikt höja studiemedlet. Fribeloppet kan också behöva höjas. Det är inte bara nivåerna på studiemedlet som spelar in i den studerandes situation. Bostadskostnaderna står för över hälften av de räkningar som ska betalas varje månad.
Vi socialdemokrater har med oro kunnat konstatera att den borgerliga regeringen tagit bort det statliga stödet för byggande av hyresrätter och studentlägenheter. A-kassan är kraftigt försämrad; studerandevillkoret är borttaget. Studenterna riskerar att utförsäkras, och det blir ett glapp mellan studieliv och arbetsliv. Bron är borta.
Något av det första regeringen gjorde var att också ta bort rekryteringsbidrag, korttidsstudiestöd och stöd för uppsökande verksamhet. Det här var exempel på sådant som vi gjorde för att ge människor som stod långt från arbetsmarknaden och hade låg utbildningsnivå en reell chans att ta steget att börja studera. Vi socialdemokrater tycker att det behövs politiska verktyg och system för att göra något åt den sociala snedrekryteringen till studier. Det tycker uppenbarligen inte den borgerliga majoriteten.
Är det inte ett problem över huvud taget? Fru talman! I dag ska vi debattera ett motionsbetänkande som rör flera studiestödsfrågor. Den borgerliga majoriteten i utskottet avstyrker samtliga yrkanden genom att i många fall hänvisa till den pågående studiesociala utredningen. Att den är pågående är kanske lite överdrivet att påstå eftersom första sammanträdet ännu inte har ägt rum.
När vi behandlade budgeten här i kammaren redogjorde ansvarig minister för orsakerna till att direktiven hade blivit så försenade. Leijonborg uppmanade också samtliga partier att snabbt inkomma med nomineringar så att vi skulle kunna göra en rivstart på nyåret. Jag vet inte hur Leijonborg definierar rivstarter men att komma i gång i mitten av mars tycker i alla fall inte jag är någon sådan.
Under förra mandatperioden drev ni tillsammans med Miljöpartiet igenom denna utredning. Vi motsatte oss den eftersom vi tyckte att det redan fanns en utredning och att en ytterligare skulle riskera att försena det förslag som behövs för att studenterna ska känna trygghet under sin studietid.
Nu är det som bekant som det är, och jag är glad över att det finns åtminstone en parlamentarisk utredning på utbildningsområdet. Fru talman! En enig riksdag beslutade våren 2006 att införa en samordningsbestämmelse mellan studiemedelssystemet och sjuk- och aktivitetsersättningen.
Ingen förutsåg då att personer med funktionshinder som studerar vid folkhögskolor skulle få sina möjligheter att utbilda sig väsentligt försämrade. Den ekonomiska situationen för dessa studenter måste lösas. Jag återkommer till Leijonborg.
Den 29 november sade han här i kammaren att frågan "ska lösas innan den studiesociala utredningen blir klar. Den relativt lilla frågan, inte för individerna, men antalsmässigt, ska ju inte begravas i en statlig utredning som ska pågå till 2009."
Likafullt hänvisas frågan i detta betänkande till just denna utredning och till en annan om översynen av aktivitetsersättning, som ska vara klar i november 2008. Dessa ungdomar kan inte vänta, och frågan är om utbildningarna över huvud taget kommer att finnas kvar om frågan ändå begravs i statliga utredningar. Jag besökte Kjesäter i min hemkommun Vingåker i fredags.
Där har man över 30 års erfarenhet av att utbilda ungdomar med lättare begåvningshandikapp. Just nu går det 21 ungdomar mellan 19 och 26 år där. Kursen är allmän med kärnämnen, men man jobbar också med att lära ut hur man skaffar och sköter en bostad, sköter sin hushållsekonomi och får ett jobb. En dag i veckan finns möjlighet att praktisera, antingen på skolan eller på något av de fantastiska företag i Vingåker som tar emot dessa ungdomar.
Det är inte en slump att kursen heter Växa, för det är just det eleverna gör. Efter kursen kan en del få ett enklare jobb. Andra klarar sig mer på egen hand, kanske i eget boende, vilket är en vinst för både samhället och individen. Dessa studenters aktivitetsersättning ligger mellan 5 500 och drygt 6 000 kronor i månaden.
Kursen är naturligtvis statsfinansierad, men deras egna kostnader uppgår till 6 500 kronor. I den summan ingår enkelrum, mat, förbrukningsartiklar, kopiering, tidskrifter, studieresor och fritidsaktiviteter på skolan. Ekvationen går inte ihop. Förmodligen vill de också någon gång åka hem eller köpa sig ett par nya jeans.
Det ska inte vara så att man måste ha rika föräldrar för att få en utbildning. Några av studenterna har hoppat av, och några har inte sökt. Rektorn på skolan funderar över om de kan fortsätta med utbildningen över huvud taget. Det är ett och ett halvt år sedan problemet uppmärksammades. Låt oss bifalla motionerna om vi är överens om att vi måste lösa detta. Fru talman! Det finns mycket mer att anföra om betänkandet.
Vi står självfallet bakom samtliga våra reservationer, men jag yrkar bifall till endast reservationerna 1, 3 och 8.