Mats Berglund (MP):
Vi debatterar nu, som vi har hört, en proposition som handlar om att studier med studiemedel ska bli möjligt lite högre upp i åldrarna än vad som är fallet i dag. Miljöpartiet har alltid - eller åtminstone så länge jag kan minnas - drivit frågan om det livslånga lärandet.
Det handlar om möjligheten att byta riktning i livet, att gasa och bromsa i arbetslivet, att vidareutbilda sig, att byta yrkesbana, att bryta mönster och att prova nytt. Det handlar om möjligheten att få vara nyfiken och att tillåtas vara det. Är det en politisk fråga? Ja, det är det, eftersom politiken skapar inlåsningseffekter i de system som vi bygger upp.
Pensionssystemet är ett sådant exempel. Principen att det är den samlade livsinkomsten som avgör nivån på pensionen gör det svårt att skifta ned, att bromsa och att gå ned i arbetstid - och då även i konsumtion - under en period i livet. Om man sedan bestämmer sig för att gasa igen och återgå till normens konsumtionslivsstil straffas man långt senare i livet genom minskad pension.
Trenderna just nu tyder på att vi kan vara inne i en ny grön våg, påskyndad av pandemin och distansarbete. Många vill flytta ut från städerna och lämna sina lägenheter i de områden där bostadsbristen är som störst för att i stället flytta ut på landet, odla sin egen mat, bli självförsörjande och minska sina klimatavtryck. Ett sådant beteende, som har många positiva effekter, borde premieras.
Men med de system vi har byggt upp och har i dag blir man i stället bestraffad. Fru talman! Detsamma gäller svårigheter och hinder för att byta yrke eller att vidareutbilda sig för att bättre klara det yrke man har i dag. Vi har en stark dynamik på arbetsmarknaden just nu.
Digitaliseringen, automatiseringen och den typen av processer ställer helt nya krav på vad det är för kvalifikationer som gäller för yrken på arbetsmarknaden. Vi måste bygga system som möjliggör, och uppmuntrar, det livslånga lärandet. I det politiska landskap vi har i Sverige är det Miljöpartiet som står för den här linjen.
Just detta blev tydligt tidigare under mandatperioden när den punkt om utvecklingstid som Miljöpartiet hade fått in i januariavtalet försvann i och med att den samlade oppositionen med Vänsterpartiet i spetsen tillsammans med Sverigedemokraterna, Moderaterna och Kristdemokraterna bröt ut just denna punkt ur budgeten. De hotade med att fälla regeringen för att vi i Miljöpartiet ville genomföra ett förslag som möjliggör omställning senare i livet.
Utvecklingstid var ett studiestöd för människor mitt i arbetslivet i behov av just omställning. Det kommunicerades, framför allt av Moderaterna, som fritid eller friår, fast det handlade om tid för studier. Det är just det som är problemet - inte bara med Moderaternas utan med, skulle jag säga, hela den samlade borgerlighetens syn på exempelvis studier: att det inte riktigt räknas. Man är inte riktigt inne i systemet.
De som studerar är, precis som alla andra som inte lönearbetar, satta i något slags utanförskap och kopplat till det också någon form av skam, skamkänslor och ett socialt tryck.
Jag har som talesperson för sjukförsäkringsfrågor pratat om detta många gånger, men det blir väldigt tydligt på egentligen alla politikområden: Det är den borgerliga definitionen av arbetslinjen som är det stora problemet. Den är skadlig för Sverige.
Arbetslinjen, utifrån den borgerliga definitionen, måste bort, och det av många skäl - inte minst, i detta ärende, för att vi måste uppvärdera studier och utbildning men också bildning och förkovran. Fru talman! Sverige har ett av världens mest utbildade folk. Vi har en hög utbildningsgrad, vi har en hög andel forskare och vi ligger långt fram som bildningsnation.
Det är ett resultat av en långsiktig utbildningspolitik, där studiestödet har varit helt avgörande. Vi har troligen världens mest generösa, eller åtminstone ett av världens mest generösa, studiemedelssystem. Det omfattar alla vuxna, från dem som har mycket kort utbildning och har möjlighet till det särskilda studiestartsstödet - ett väldigt bra stöd som vi ska värna och utveckla - till dem som bedriver avancerade studier på högskole- och universitetsnivå.
Nu gör regeringen detta system ännu bättre, ännu mer generöst, genom att stärka möjligheten till just utbildning högre upp i åldrarna. Vi höjer åldersgränsen för studiestödet med fyra år, från 56 till 60 år. Andra åldersgränser som har att göra med lånetrappan och återbetalningssystemet följer med upp.
Men vi behöver också komplettera detta med fler veckor för dem som har studerat under en längre tid tidigare i livet och använt sina tillåtna tolv terminer eller sex år för en utbildning, kanske en läkarutbildning.
Även om det här är ett generöst system, med en bidragsdel och en lånedel, och kommer att öppna möjligheter för väldigt många att utbilda sig eller vidareutbilda sig sent i livet är nivåerna sannolikt trots allt lite för låga för att det ska vara tillräckligt attraktivt för den som under många år har arbetat och haft en inkomst från arbete. Där hade Miljöpartiets förslag om utvecklingstid varit ett viktigt komplement.
Nu blev det inte så, vilket jag beklagar. Men förslaget om utvecklingstid har fiskats upp av arbetsmarknadens parter, och ett system med ett slags omställningsstudiestöd som i alla väsentliga delar påminner om utvecklingstid förhandlas just nu mellan januaripartierna i Regeringskansliet.
Ett bra förslag är alltid värt att återkomma till, i det här fallet som ett viktigt komplement till det vi debatterar i dag. Fru talman! Mot bakgrund av det yrkar jag bifall till utskottets förslag och regeringens proposition Bättre studiestöd högre upp i åldrarna och avslag på reservationerna från Vänsterpartiet, Sverigedemokraterna och Moderaterna.