Carl Bildt (M):
Det som föranledde interpellationen hade väl en annan bas, men för att börja med det som inträffade den 8 november i samband med rivningen av tältlägren vill jag säga att vi inte haft möjlighet att vara på plats. Jonas Sjöstedt har inte heller haft möjlighet att vara på plats. Jag var inte medveten om att Amnesty kommit med en rapport.
Däremot vet jag att Human Rights Watch efter ett antal försök fick tillträde och hade möjlighet att, med tillstånd av de marockanska myndigheterna, intervjua olika personer för att ta reda på vad som egentligen hade inträffat. Riktigt vad som inträffade när det hela började har vi svårt att bilda oss en uppfattning om. Vi kan konstatera att det var elva döda marockanska säkerhetsofficerare och två döda civila på den västsahariska sidan.
Det ger inga omedelbara slutsatser om vad som inträffade, men det leder självklart till en del frågetecken. Vad vi kan konstatera utgående från rapporten från Human Rights Watch är att det skedde allvarliga övergrepp mot mänskliga rättigheter därefter, och det är väl dokumenterat i de intervjuer som har genomförts. De marockanska myndigheterna har nu lovat att ta upp detta till juridisk och rättslig granskning, och det återstår att se om detta kommer att bli fallet.
Vi noterar att både Human Rights Watch och - det utgår jag från, även om jag inte har läst deras rapport - Amnesty kommer att följa de juridiska processerna. Självfallet ser vi med betydande oro på det som inträffat. Det var väl Jens Holm som sade att vi huvudsakligen reagerar via EU. Det är ju ett påstående som generellt sett är sant.
Ska vi få kraft och tyngd i den utrikespolitik som vi ska föra är det klart att det har mycket större tyngd när det är den europeiska rösten som talar. Därför inriktar vi i väldigt många olika frågor vår aktivitet på att se till att Europeiska unionen agerar på ett visst sätt. Så är det. Just det här fallet är dock lite av ett undantag, för här agerar vi framför allt genom Förenta nationerna.
Det här är en konflikt som i formell mening ligger på säkerhetsrådets bord. Säkerhetsrådet har tillsatt representant efter representant för att få i gång en förhandlingsprocess. Den förhandlingsprocessen är på gång. Den har pågått under betydande tid. Motsättningarna är betydande.
Jag tror inte att det finns utsikter för en snar lösning, men bara det faktum att man har fått i gång en förhandlingsprocess också efter det som inträffade kring lägret den 8 november och omedelbart därefter. Den förhandlingsomgång som då var gav åtminstone vissa positiva indikationer på att man ska sätta i gång olika typer av förtroendeskapande åtgärder. Vi har all anledning att stödja detta.
Jag tror att det var Jonas Sjöstedt som sade att det är oroande om detta blir en våldsam konflikt. Jag delar helt den bedömningen. Det måste bli en politisk lösning, och den politiska lösningen kan bara åstadkommas inom den ram som de av Förenta nationerna ledda förhandlingarna utgör.
Därför är den rätt självklara utgångspunkten för det svenska och europeiska agerandet att ge så starkt stöd som möjligt till FN-processen, gärna att lägga tryck på parterna - det krävs alltid två - för att åstadkomma en kompromiss. Det ska åstadkomma den lösning som ger möjlighet till självbestämmande på ett eller annat sätt.
Det finns åtskilliga modeller för hur detta kan åstadkommas. Jonas Sjöstedt bad att jag skulle uttala mig för självbestämmande. Det har jag redan gjort åtskilliga gånger i detta interpellationssvar. Under den tid som detta tar är det självklart att vi måste vara mycket vaksamma när det gäller utvecklingen av de mänskliga rättigheterna. Det gäller i Västsahara och för västsaharier på andra ställen.
Låt oss inte glömma att det finns en hel del allvarliga frågetecken vad gäller situationen för de mänskliga rättigheterna i det stora lägret i Tindouf i Algeriet.