Agneta Gille (S):
De som följt debatten om kulturen förstår att vi ser mycket olika på kulturfrågorna och på samhällsbilden. Det är spännande. Kulturen har del i att vi mår bra. Att må bra är viktigt. Att ha framtidstro, känna hopp är oerhört viktigt. Men det är inte alltid vi har den känslan.
Det finns många som inte känner så i dag. Det händer att även vi som trots allt har det ganska bra känner oss nedstämda och tycker att det är lite grått, lite trist och tråkigt. Vi behöver göra något för att må bättre. Vad kan vi då göra? Mat och dryck ingår som en del i kulturen, som en del i vårt dagliga liv.
Känslan av välbehag förstärks när det är extra gott och extra vackert på tallriken. Detta välbehag kan också fås genom andra saker, till exempel genom upplevelser och kultur. Kultur underskattas, men den kan vara som en drog som gör att vi mår bättre.
Att få njuta live av ett musikstycke eller leva sig in i en teaterpjäs och glömma vardagen för en stund kan ge nya perspektiv på livet.
Lyssna på musik, se en spännande film, läsa bra böcker, få möjlighet att gå runt på ett museum eller en utställning och drömma sig bort utan att bli ruinerad kan också ge nya perspektiv. Det är det som betänkandet Kulturskaparnas villkor och kultur i den offentliga miljön handlar om. Herr talman!
Det är sorgligt att se att förutsättningarna för att vara scenkonstnär i dag inte är de bästa.
Vid ett tillfälle för inte så länge sedan satt jag och talade med en framgångsrik upphovsman, och han gav sin bild av varför Sverige varit så framgångsrikt på musiker - musik, musikskapare, upphovsmän - för Sverige har verkligen varit framgångsrikt. Hans teori bestod av två delar som var viktiga, och jag tror att ni kan lista ut vad de var.
Det första var naturligtvis den kommunala musikskolan för alla barn, den som gett möjlighet för alla att ta del och lära sig mer. Den har gett alla barn samma chans och möjlighet att ägna sig åt musik utan att bli ruinerad.
Att veta att man har möjlighet att delta i den kommunala musikskolan har skapat oerhört många musiker, upphovsmän, författare och annat, vilket är helt fantastiskt för ett så litet land som Sverige. Det andra han ansåg var viktigt för att scenkonstnärer och upphovsmän vågat ta steget var tryggheten i Sverige.
Tryggheten har gett möjlighet att våga ta språnget, våga ta steget, att veta att det finns en trygghetsförsäkring som fångar upp honom eller henne om det går åt skogen. Dessa båda delar håller på att raseras, för nu har samhället ändrats radikalt efter sju år med borgerlig regering.
Tryggheten försvinner, a-kassan urholkas, arbetslösheten ökar, utanförskapet växer, inkomstskillnaderna har aldrig varit så stora. Teatrarna har inte råd att ha kvar sina skådespelare. Självklart känner kulturskaparna av den förändringen av samhället.
Det är en mycket tuff situation för många kulturskapare. Många framstående och duktiga kulturskapare lämnar kulturen för att kunna försörja sig. De måste ju försörja sig, och då lämnar de kulturen och börjar jobba med annat. Sverige kommer att backa. Från att ha varit i topp när det gäller kreativa människor kommer vi att tappa många.
Här kan vi tydligt se hur politik gör skillnad. Regeringen satsar på skattesänkningar, vilket vi också hörde i den tidigare debatten - 100 miljarder i skattesänkningar i stället för att satsa på människor så att de kan känna trygghet, ta del och våga vara kreativa.
Regeringen har varit bra på att tala om att alla ska jobba men har inte bidragit till att skapa förutsättningar för några nya jobb. Allra sämst har det varit inom kultursektorn. För oss socialdemokrater är tryggheten viktig. Det är viktigt med trygghet. Det är viktigt med solidaritet. Det är viktigt med jämlikhet.
En förutsättning för ett rikt och levande kulturliv är att kulturskaparna har goda grundförutsättningar, möjligheter och villkor. Villkoren har försämrats under en följd av år, framför allt genom att fler som tidigare var anställda inom scenkonsten har pressats ut i en osäker frilanstillvaro. Det vet vi. Sådana fakta finns.
Försämringarna har ökat under den borgerliga regeringen. A-kassans försämrade villkor har slagit hårt mot artister som tidigare kunnat lyfta a-kassa mellan olika engagemang, som en försäkring, och på så sätt kunnat vara kvar i kultursektorn. Utan kulturskaparna har vi ingen kultur. Utan konstnärer har vi ingen konst.
Därför är det viktigt för oss alla att kulturskaparna kan leva på och utveckla sitt yrke. Jag måste i detta sammanhang nämna att vi söker en lösning på scenkonstpensionerna och att den snarast måste komma till stånd. Riksdagen har vid ett flertal tillfällen gett tillkännagivanden till regeringen.
Utskottet har tryckt på - vi är ett enigt utskott - men vi har fortfarande inte fått något besked om detta från regeringen. Det är en viktig fråga som vi måste lösa. Herr talman! Vi konstaterar att de kulturellt yrkesverksamma utgör navet i skapandet av kultur. Trots det har de dåliga arbetsvillkor och svårt att passa in i de traditionella trygghetssystemen som gjorts om.
En socialdemokratisk politik vill göra det enklare för kulturskaparna att leva på sitt arbete. Vi föreslog i vårt budgetalternativ för 2013 en höjning av bidragen till fria grupper och konstnärer men även till arrangörer som skapar arbetstillfällen för kulturskapare.
Vi vill därför uppdra åt regeringen att utarbeta en strategi som har till syfte att långsiktigt stärka kulturskaparnas villkor. Därför, herr talman, yrkar jag bifall till reservation nr 1 i betänkandet. Vi har många reservationer i betänkandet, och jag går därför vidare till reservation nr 4 Utvärdering av enprocentsregeln.
Den berör nämligen det som jag talat om. Det är viktigt att vi har konst i våra offentliga miljöer, att vi smyckar både inomhus och utomhus. Det ger skönhetsupplevelser och skapar välbefinnande.
Det är viktigt inte bara för oss som ska njuta av konsten, utan minst lika viktigt är att det skapar arbetstillfällen för konstnärer som får marknadsmässigt betalt och möjlighet att få sina verk utställda och kända. Där är enprocentsregeln mycket viktig.
Den rekommenderar att 1 procent av kostnaderna för offentliga byggnationer ska gå till offentlig konst. För konstnärerna innebär regeln arbete och rimliga ersättningar. Samtidigt bidrar den till en tilltalande och spännande offentlig miljö. Om denna regel följs innebär det en stärkt marknad för konsten och konsthantverket.
Det saknas i dag kunskap om hur enprocentsregeln efterlevs. Vi anser därför att det vore viktigt att det gjordes en utvärdering av hur enprocentsregeln fungerar i praktiken. Det behöver göras en grundlig analys av hur regeln efterlevs av kommuner och landsting men även av staten och av privata aktörer i form av byggbolag.
Vi vill att regeringen ger Statens konstråd samt Konstnärsnämnden i samverkan med andra lämpliga aktörer i uppdrag att genomföra en sådan utvärdering och parallellt förstärka informationen om enprocentsregeln, allt för att våra konstnärer ska få möjlighet till arbete och en bättre situation. Jag yrkar därför bifall även till reservation nr 4. Herr talman!
Naturligtvis stöder vi alla våra reservationer, men jag yrkar bifall endast till nr 1 och 4.