Kerstin Lundgren (C):
I morgon, den 9 maj, firar vi Europadagen. Den 5 maj firade vi början till vad som nu är EU, nämligen Europarådets bildande. Det var då 70 år sedan man undertecknade avtalet i London.
Man var inspirerad av Winston Churchill och hans arbete på ruinerna av andra världskriget för att förena Europa.
Sedan 1949 har det alltså gått 70 år sedan man skrev under avtalet, och det skedde nästan på fredsdagen. Då hade tio europeiska stater bestämt sig för att bilda Europarådet. I dag finns 47 medlemsländer med drygt 800 miljoner invånare.
Medlemsländer ska vara demokratiska länder. De ska respektera mänskliga rättigheter och ha fungerande rättssystem. Europakonventionen ska ratificeras med Europadomstolen som yttersta utdömare när det gäller konventionens innehåll. Dödsstraff ska inte förekomma.
Konflikter skulle lösas vid förhandlingsbordet. Rättvisa som fungerande rättsväsen för alla medborgare skulle lösa konflikter mellan människor.
Så såg vi utvecklingen - fram till dess att Ryssland med militära medel agerade och tog delar av Georgiens territorium och sedan delar av Ukrainas territorium, och ockuperar dem alltjämt.
Det är naturligtvis en väldigt tragisk utveckling som vi har sett. Efter Berlinmurens fall välkomnade vi ju länder som verkligen hade levt under kommunismens ok och Sovjetunionens förtryck av människor, tankar och ord.
Det var ett förtryck av frihet och rättvisa. Vi välkomnade, hoppades på och ville jobba för att alla skulle skapa en gemensam rättsgrund för Europas medborgare genom Europarådet med Europakonventionen som grund. Vi har dock sett hur detta har eroderat, fru talman.
Ungern var först med att år 1990 komma med som medlemsland. Montenegro är det senaste landet som har kommit med. Sedan 90-talet och Berlinmurens fall har vi fått 23 nya medlemmar. Det handlar om alla utom Vitryssland, Kosovo och Vatikanstaten. Den parlamentariska församling som jag har haft förmånen att i elva år tillhöra är en rådgivande församling.
Men vi är också granskare och har granskat utvecklingen med hjälp av MR-kommissionären och dennes rapporter och arbete. Det har också skett med hjälp av de många expertorgan som är en del av fördelen med Europarådet. De baserar konventioner och bygger gemensamma baser som följs upp av expertorgan.
På detta sätt kan vi granska hur vi som medlemsstater lever upp till våra åtaganden och det vi har signerat. Fru talman! Den parlamentariska församlingen är till skillnad från många andra också en maktförsamling.
Den parlamentariska församlingen utser domarna till Europadomstolen, som ytterst prövar ställningen för mänskliga rättigheter i medlemsländerna.
Vi har också haft möjlighet att följa mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatlighet och kan införa sanktioner om någon bryter mot de åtaganden som man som medlemsstat gjorde när man blev medlem.
Europarådets parlamentarikerförsamling är således inte ett konsensusorgan där någon stat kan ha vetorätt. Detta har retat flera av medlemsstaterna, fru talman. Det kan man inte minst se i utvecklingen under de senaste tio åren.
Ryssland är alldeles uppenbart irriterat på grund av de sanktioner som infördes 2014 efter annekteringen av Krim och det krig som pågår. Ryssland är irriterat då vi inte backar när Europarådets parlamentarikerförsamling säger att om inget ändras på marken ändras inget i sanktionssystemet.
De vill kunna bryta mot regler och konventioner utan konsekvenser. Så har man gjort, och då gäller det mer än detta. Man har åtaganden om att skicka inbjudningar till valövervakning. Det har man inte gjort.
Man har åtagande om att säkra tillträde till hela territoriet för att monitorera, övervaka. Man har inte släppt in monitorer, och det finns inget tillträde till Tjetjenien, som vi alla vet är ett svart hål för mänskliga rättigheter.
Trots detta har ministerkommittén inte tydligt tagit dem i örat. Vi har som sagt sett hur detta sedan tidigare har eroderat. Redan 2013 hade jag en rapport om Ungern.
I den krävdes att man skulle öppna för en monitorering av Ungern på grund av den illiberala utveckling vi kunde se och hoten mot rättsstat, demokrati och civilsamhälle. Det vi också kunde se, och som har präglat de senaste åren, är korruptionsskandaler. De har följt med in i vårt system.
Vi har inte varit rustade att möta dem. Länge har vi talat om kaviardiplomatin från Azerbajdzjan, och den har varit synlig. Vi har haft en uppgift att rensa, vilket vi i parlamentarikerförsamlingen har gjort under de senaste åren. Det har inte varit enkelt, och jag vill inte säga att det är över. Det har dock varit ett viktigt städarbete.
Korruptionen är det instrument som de illiberala krafterna använder som smörjmedel för att få möjlighet att styra vid sidan av systemet. Detta har vi sett. Fru talman! Det finns flera trojanska hästar i systemet som det är viktigt att se.
Ryssland har jag redan berört. Azerbajdzjan har jag nämnt. Vi har också Turkiet, som nu agerar tydligt. Det ser man inte minst på kravet på omval i Istanbul efter ett val som bedömdes som rättvist och sjyst. Det är alldeles uppenbart att Turkiet nu går i fel riktning. Det var bra att vi under 2018 kunde öppna för monitorering.
Det ledde till att den turkiska delegationen i princip lämnade förhandlingarna och var beredd att göra som den ryska delegationen och säga att "gör ni så här, då går vi". Och de gjorde som den ryska delegationen. De drog in de pengar som de själva tidigare skjutit till för att få ökat inflytande. De pengarna drogs tillbaka.
Nu är det upp till parlamentarikerförsamlingen och till oss alla att fundera på om vi ska låta oss utpressas eller om vi ska vara beredda att ta fajten. Den kommer att vara viktig för oss som vill stå upp för demokratin, rättsstaten och de mänskliga rättigheterna. Då handlar det om att se Europarådets uppdrag. Det är inte att göra allt och vara en klubb för alla.
Det är att fokusera på de centrala uppgifterna, som är mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens funktion i vårt Europa. Klarar vi den uppgiften kommer vi att kunna fira 100-årsdagen. Klarar vi det inte kommer Europarådet att eroderas. Jag hoppas att mina kollegor kommer att ta fajten framöver och att vi från Sveriges riksdag kommer att göra det.
Med det, fru talman, vill jag tacka mina tidigare kollegor i delegationen från 2018. Jag vill tacka delegationsledaren, som inte är här. Vice är här i form av Boriana Åberg. Jag vill också tacka sekretariatet och önska lycka till i fajten framöver. Den är viktig, fru talman. Jag yrkar bifall till förslaget.