Tobias Billström (M):
Det är ganska intressant att höra hur Josefin Brink instämmer i stort sett i allt det som jag har sagt när det gäller beskrivningarna av problemet och så vidare. Men trots det kommer hon fram till slutsatsen att dessa frågor skulle hänga ihop. Hon hänvisar uttryckligen till arbetskraftsinvandringslagstiftningen från 2008 som skäl för denna interpellation, trots att den, vilket jag mycket tydligt redogjorde för, inte alls handlar om de grupper som Josefin Brink tar upp.
Varken asylsökande eller människor som saknar tillstånd att vistas i Sverige omfattas av denna lagstiftning eller har påverkats av den. Det är alltså olika kategorier. Jag tycker själv att det är mycket svårt att undvika att den som saknar tillstånd att vistas i Sverige - det är helt klart en försvårande faktor - också får det besvärligare att verka på en arbetsmarknad utan att bli exploaterad.
Men just därför har vi skapat legala möjligheter för människor att komma till Sverige på ett ordnat sätt genom arbetskraftsinvandringslagstiftningen. Därmed har vi stärkt migranternas rättigheter på ett sätt som Josefin Brink och hennes parti aldrig tidigare har mäktat med under de år som de styrde Sverige tillsammans med Socialdemokraterna. Sedan har vi frågan om de bindande avtalen som tas upp av interpellanten och också av Christina Höj Larsen.
I Sverige förfogar arbetstagare och arbetsgivare över sitt eget avtal. De är fria att när som helst förhandla om anställningsvillkoren. Därför ställer jag frågan på vilket sätt ett anställningsavtal, till skillnad från ett erbjudande, som i dag är det som står i lagtexten, i ett ärende om arbetstillstånd skulle skydda arbetstagare från oseriösa arbetsgivare. Jag skulle gärna vilja ha ett förtydligande på den punkten eftersom Vänsterpartiet ofta kommer tillbaka till detta som en lösning på problemet.
Om Josefin Brink med ett bindande anställningserbjudande menar att tredjelandsmedborgare som kommer till Sverige för att arbeta ska ingå ett anställningsavtal som är bindande i den bemärkelsen att avtalet inte kan omförhandlas, måste man fråga sig om det är rätt väg.
Jag anser för min del, vilket är regeringens uppfattning, att man måste motverka oseriösa arbetsgivare som missbrukar regelverket på ett annat sätt än genom en så ingripande förändring i det svenska systemet, där arbetstagare från länder utanför EU i så fall skulle särbehandlas. Det är vad som skulle bli konsekvensen av att göra anställningserbjudandet bindande. Jag har redan redogjort för en rad åtgärder som Migrationsverket har vidtagit för att upptäcka och motverka missbruk.
Jag avser även att föreslå utökade möjligheter att återkalla tillstånd som beviljats för arbete. När det gäller frågan om kontroller, som också Josefin Brink tog upp, till exempel att Skatteverket skulle göra oanmälda kontroller - som om det skulle vara någon ny uppfinning - kan jag tala om att det görs redan i dag. Jag var själv närvarande när Skatteverket och gränspolisen gjorde ett tillslag i Malmö för att jag på plats skulle se hur det går till.
Jag kan därför vittna om att det i allra högsta grad är en åtgärd som redan i dag finns och används av våra myndigheter. Det är alltså ingenting som behöver uppfinnas. Sedan är det, först som sist, viktigt att slå fast att migranters rättigheter skyddas bäst genom att man har fler sätt för människor att komma legalt till ett land. Det har varit hela regeringens credo till att vi genomförde denna förändring 2008.
När jag tittar på de rapporter som har lagts fram om hur systemet fungerar måste jag säga att vi internationellt sett får ett mycket gott betyg. Att man däremot kan hitta fall där människor som saknar tillstånd blir illa behandlade och att man kan hitta fall där människor som står helt utanför systemet blir illa behandlade är en konsekvens som jag djupt beklagar. Men detta måste vi bekämpa på andra sätt och med andra metoder.
Det går inte att gömma sig bakom 2008 års arbetskraftsinvandringslagstiftning när man ska föra den kampen eftersom det är någonting helt annat.