Finn Bengtsson (M):
I förstone kan det tyckas vara en intressant interpellation som Roland Bäckman har väckt, men jag tycker nog att statsrådets svar är mer intressant. Det lyfter fram en väldigt stor komplexitet när det gäller just brottsstatistik och tolkning av brottsstatistik.
På Brottsförebyggande rådets hemsida finns det ett flertal länkar direkt till upplysningar om hur man ska försöka tolka statistik innan man gör ett alltför stort nummer av vad den egentligen står för. Man betonar här, fru talman, just när det gäller brott och brottslingar, att detta är en ytterst grannlaga uppgift beroende på vad syftet är med att använda sig av den här statistiken.
Det är säkert så att det finns många goda syften med detta, men icke desto mindre är felanvänd statistik ett av de farligaste redskap vi har för att förvanska bilden av verkligheten. Då blir naturligtvis insatserna inte heller de som är de givna.
Det framgår av interpellationen och även av det resonemang som interpellanten liksom hans partikamrat förde gentemot statsrådets enligt min bedömning omdömesgilla svar att det skulle föreligga en kaotisk ökning av brottsligheten. Tittar man på brottsstatistiken nedbruten är det faktiskt på det viset att det sedan 2002 har varit en avstannande ökning av registrerad brottslighet, och sedan har det fluktuerat något upp och ned.
Jag roade mig med att titta lite på statistiken efter det förra borgerliga regeringsinnehavet då Socialdemokraterna tog vid, 1995-1997, och den ser ganska identisk ut med statistiken för åren 2005-2007 på de punkter som finns uppräknade. Man kan alltså inte beskriva detta som en våldsam acceleration av brottsligheten om man ska försöka måla upp en total, övergripande bild.
Att det sedan på en del områden har ökat är naturligtvis oroväckande, och det kan man försöka dra lärdom av och se om det är något särskilt som har hänt just i den typen av brottslighet eller inte. Men låt mig då, fru talman, påminna om att om man tittar på 2005, ett år som Socialdemokraterna och stödpartierna uppenbarligen har ansvar för, ser man de allra högsta siffrorna i närtid, då bland annat bankrånen ökade med 71 procent och grova våldtäkter med 44 procent jämfört med året dessförinnan.
Att det här skulle vara något nytt fenomen som efter två års regerande av en borgerlig regering efter tolv års socialdemokratiskt regerande skulle antyda att det sker en våldsam utveckling av brottsproblematiken i Sverige håller jag absolut inte med om. Tvärtom tycker jag att statsrådet i det svar hon avger markerar väldigt tydligt hur man tar fram instrument för att möta brottsligheten.
Vi kan naturligtvis med inte så lite sannolikhet komma att läsa av det här längre fram, och jag ska inte ge mig in på att försöka förutspå vad detta kommer att visa, men det finns en god chans att tro att de ambitioner som nu finns hos justitieministern och alliansregeringen kommer att leda till att man på olika effektiva sätt kan motverka en accelererad ökning av brottsligheten.
Avslutningsvis, fru talman, skulle jag vilja ställa en fråga, kanske i första hand till justitieministern men även till interpellanten att fundera över. Brottsförebyggande rådet instiftades efter vad jag förstår 1974 och har sedan under majoriteten av sin verksamhetstid haft direktiv från socialdemokratiska regeringar.
Huvudpoängen för Brottsförebyggande rådet, den allt överskuggande uppgiften, är målet att antalet brott ska minska och antalet brottsoffer därmed bli färre. Man måste då förundras lite. Om den statistik som redovisas av interpellanten stämmer, vad har då egentligen Brottsförebyggande rådet haft för uppgift under de här långa åren om man har en ökning snarare än en minskning när det gäller det huvuduppdrag man fått?