Sven Otto Littorin (M):
Det kanske har gått Patrik Björck förbi att Socialdemokraterna förlorade valet 2006 just på jobbfrågan. Det visar inte minst er egen valanalys. Den kanske Marita Ulvskog kan skicka över om Patrik Björck har missat att läsa den. Debatten om a-kassan kommer säkert att rasa vidare. Det tror jag absolut. Den mest intressanta debatten vi andra kan lyssna på är nog den ni för med Miljöpartiet, där ni har fullständigt olika ingångsvärden.
Socialdemokraterna vill ha en kassa där 700 000 uppenbarligen står utanför, och Miljöpartiet vill ha en stor, bred socialförsäkring där också arbetslöshetsförsäkringen förstatligas och täcks via skattsedeln. Den som begriper hur ni ska få ihop det där kan ju ringa en kompis. Vilka är det då som har lämnat a-kassan? Det måste ändå vara en rimlig utgångspunkt för diskussionen. Vilka är det som har lämnat? Vi bad SCB att undersöka detta.
Döm om min stora förvåning när alla utom två a-kassor vägrade att svara på SCB:s enkät. Det tycker jag är oerhört märkligt. Vi undersöker nu möjligheter att återkomma för att få reda på detta. De två kassor som svarade var Alfakassan och SKTF:s kassa. Det ger ju en del intressant information, liksom när man pratar med a-kassornas samorganisation och enskilda a-kassor, nämligen att de huvudgrupper som har lämnat är personer som har kort tid kvar till pensionen.
I SKTF:s kassa var 60 procent av dem som har lämnat över 55 år, bara som ett exempel. Det är personer i kvalifikationsyrken som inte har någon arbetslöshet att prata om, läkare och liknande. Jag tror att det finns tre arbetslösa poliser i hela Sverige. Det är också personer som inte omfattas av försäkringen längre. Då pratar vi om förtidspensionärer, som aldrig har omfattats av försäkringen, eller för den delen studenter efter det att studerandevillkoret har tagits bort.
Det är en klart mindre grupp som har lämnat därför att man underförsäkrar sig i den meningen att man inte anser sig ha råd. Då ska vi komma ihåg att snitthöjningen av a-kasseavgiften efter årsskiftet totalt kommer att vara ungefär 120 kronor per månad. Det är nettohöjningen i snitt sedan 2006. Samtidigt har 97 procent av löntagarna på svensk arbetsmarknad fått jobbskatteavdrag som överstiger 1 000 kronor.
Det finns inget ekonomiskt skäl att avstå från det försäkringsskydd som arbetslöshetsförsäkringen utgör. Det här blir naturligtvis lite intressant.
Om man anpassar sig till förändringar i den ekonomiska verklighet som råder där ute, vi går in i sämre ekonomiska tider, och försöker möta det genom att se till att göra det just lite billigare och enklare att gå med i a-kassa, som vi gör i budgeten, då kryper vi, håller på och fixar och donar och vad det nu kan vara. Det är inte bra. Hade vi inte gjort det hade vi varit blinda för verkligheten och rusat på med samma politik i upp- och nedgång. Det får ju vara lite måtta. Det här är faktiskt en rätt bra åtgärd.
När det nu inte kan bli någon obligatorisk a-kassa, därför att vi såg att motståndet var för stort och att det inte fungerade på det sätt som vi hade tänkt, drar vi en slutsats av de remissvar som vi har fått och lämnar ett tydligt besked: Så blir det inte. Samtidigt säger vi att vi tycker att det är en bra idé att man har ett inkomstrelaterat försäkringsskydd vid arbetslöshet. Det trodde jag att Patrik Björck egentligen också tyckte.
Eftersom det ändå kommer en socialförsäkringsutredning och vi vill se till att den har ett brett parlamentariskt uppdrag tycker vi att man kan låta denna parlamentariska utredning titta närmare också på den här frågan. Arbetslöshetsförsäkringen är ändå en del av eller åtminstone ett slags socialförsäkring. Därmed kan vi nå en bred parlamentarisk överenskommelse så att vi får en slutpunkt som innebär att människor kan få ett inkomstrelaterat försäkringsskydd vid arbetslöshet.