Julia Kronlid (SD):
Detta med att lösa det på varje arbetsplats är kanske en fin tanke, men anledningen till att jag anser att det behövs en lag är ju att detta har visat sig inte fungera. Vi kan inte veta hur man ser på detta med samvetsfrihet på varje arbetsplats. Fallet Ellinor Grimmark är ett tydligt exempel på det. Hon har ju inte fått anställning just på grund av sin syn på abort och att hon inte vill utföra aborter.
Jag anser det vara sorgligt att Kristdemokraterna i regeringen inte har kunnat kämpa för rätten till samvetsfrihet och tydligare stått upp för detta. I stället har man vikt sig för vad jag ser som en politiskt korrekt linje i den här frågan.
Jag skulle inte heller tycka att det är lämpligt med en väldigt långtgående samvetsfrihet för vad som helst, men just abort och dödshjälp, om nu det skulle bli aktuellt, är djupt svåra etiska frågor som rör mänskligt liv. Där tycker jag att vi måste kunna göra undantag. Barnmorskor och läkare har ju i första hand utbildat sig för att rädda liv och inte för att släcka liv. Det tycker jag någonstans att vi bör respektera.
Riksdagsledamoten Tuve Skånberg från Kristdemokraterna sade för ett par veckor sedan i en riksdagsdebatt där frågan om samvetsfrihet togs upp att det i Kristdemokraternas principprogram står att det måste finnas respekt för sjukvårdspersonal, så att ingen tvingas delta i ingrepp som strider mot det egna samvetet.
Skånberg sade vidare att Kristdemokraterna inte vill gå emot Europarådets resolution gällande samvetsfrihet, och han hänvisade även till dagens interpellationsdebatt, där han hoppades att socialministern skulle redogöra för hur intentionerna i resolutionen ska kunna förverkligas. Men att döma av svaret från Göran Hägglund här i dag verkar det som om man över huvud taget inte vill uppfylla några intentioner i resolutionen.
Man hänvisar i stället till att den inte är bindande och att utrikesutskottet ansåg den vara dålig. Vi i Sverigedemokraterna var faktiskt de enda som reserverade sig mot det uttalandet. Nu säger socialministern att det kan vara positivt om man löser detta på varje arbetsplats, men det finns ju ingen som helst garanti för att det kommer att fungera.
Vi har också i Ellinors fått besked från Diskrimineringsombudsmannen, som gjorde bedömningen att arbetsplatsen inte hade diskriminerat henne. Jag vill egentligen ha ett tydligare svar här: Anser socialminister Göran Hägglund att det är fritt fram att diskriminera människor som har samvetsbetänkligheter?
Kan socialministern åtminstone erkänna att samvetsfrihet för vårdpersonal faktiskt är en principiellt viktig fråga, där vi bör kunna finna lösningar för att respektera människor med samvetsbetänkligheter när det gäller abort? Det behövs bättre lösningar än att bara säga att man får lösa det som man vill lokalt. Det kan ju gå hur som helst. Det har vi sett exempel på. Även om resolutionen från Europarådet inte är juridiskt bindande kan man inte bara bortse från den.
Den ger en vägledning när det gäller hur vi inom vården ska kunna tillämpa en av våra grundläggande mänskliga rättigheter, nämligen samvetsfrihet. Frågan är hur Sverige ska ställa sig om fallet Ellinor skulle gå vidare till Europarådet och Europadomstolen för mänskliga rättigheter och man där dömer till hennes fördel. Hur ska Sveriges regering ställa sig då?
Ska det verkligen behöva gå så långt innan Sverige kan visa lite barmhärtighet och respektera alla människor och att alla barnmorskor och läkare kanske inte vill delta i abort eller dödshjälp? Att det ska lösas lokalt är inte ett tillräckligt svar.