Beatrice Ask (M):
Jag vill börja med att instämma i Anti Avsans inlägg. Regeringspartierna i debatten har låtit som att eftersom regeringen är så bra behöver inte riksdagen tycka någonting. Det blir nog bra ändå eftersom riksdagen inte tycker särskilt mycket. Den uppfattningen delar inte jag. Det gör inte de flesta i salen. Därför finns två tillkännagivanden och många reservationer.
Det är också därför som justitieutskottet och konstitutionsutskottet i bred enighet har beslutat att anordna en utfrågning om radikalisering och rekrytering på nätet, för att vi vill göra mer och bidra konkret till det arbete som måste bedrivas mot terrorism. Det är konstruktivt och en vettig hållning för en riksdag att inte sitta passiv och vänta på vad regeringen ska hitta på.
Jag vill koncentrera mig på det faktiska problem vi har med de 300 som hittills har rest, de 40 som har avlidit och de 130 som har återvänt till Sverige efter att ha skaffat sig utbildning och erfarenhet av terroristverksamhet.
Utöver att vi kan misstänka att de har begått allvarliga brott kan vi dessutom på goda grunder anta att de har skaffat sig både förmåga och avsikt, eller fått i uppdrag, att begå allvarliga dåd här i Sverige eller i Europa. Det här är konkret. Det är ingenting vi förebygger eller med allmänt snack kan stoppa. Det krävs konkreta verktyg.
Då måste polis och rättsvårdande myndigheter ha verktyg. Det som nu diskuteras eftersom det saknas är dels hemlig dataavläsning, dels möjligheten att få information från signalspaning också när förundersökning har inletts. Vi riskerar en situation där dörrar stängs för Säkerhetspolisen att utreda vad dessa personer har haft för sig och vilka avsikter de har.
Då säger vän av ordning att det är så komplicerat att det kan vi verkligen inte komma fram till. Det ska vara proportionerligt och allt vad det nu kan vara. Precis! Ett bra samhälle kämpar mot terrorismen med blanka vapen. Men då ska man tänka på att det tar två till två och ett halvt år att utreda och i laga ordning remittera den typen av komplicerade frågor.
Jag tycker att det är oansvarigt att vänta i två tre år och sedan upptäcka att oj då, här stängdes all information, nu kan vi inte utreda det, och så händer en massa saker, i stället för att i laga ordning utreda problemet och vad man kan göra åt det inom rättsstatens principer och värderingar. Då får vi ett konkret beslutsunderlag att ta ställning till.
Det är det vi driver när vi kräver att en utredning ska utreda verktygen. Det är oerhört viktigt. Sedan var det en total överraskning för mig i den här debatten när Annika Hirvonen Falk sa att majoriteten av kommunerna har kommit igång med arbetet med att ta hand om återvändarna och med antiradikaliseringsarbetet. Det har jag inte hört samordnaren säga. Det har jag inte hört någon säga.
Det är Göteborg, Stockholm och några få ytterligare kommuner som tagit några stapplande steg. I Stockholm utsåg man en samordnare som vägrade tala med medierna för bara någon månad sedan eftersom vederbörande inte visste vilka direktiven var eller vad programmet var. Dessutom var de osams i Stadshuset men har väl så småningom kommit fram till en vettig plattform. Det är ungefär där vi är. Det kommer att krävas väldigt mycket mer.
Det finns i dag inte resurser att kontrollera och följa upp återvändarna med mindre än att vi engagerar lokal polis och de lokala myndigheterna. Det kommer att kräva ett strukturerat arbete. Det kommer att kräva väldigt mycket mer av oss. Vi moderater är beredda att arbeta med de frågorna.
Vi har bra samtal just nu, vilket jag tycker är positivt, men det kommer att krävas betydligt mer än vad som har diskuterats här i dag och mer än vad som tas upp i de samtal som säkert kommer att leda till vissa resultat.