KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Vår expertmyndighet på det här området, Kemikalieinspektionen, vill ju att det ska öronmärkas medel. Jag tror att det är precis så. Vi kanske ska vara lite ärliga och säga att det faktiskt är så att om man inte öronmärker särskilda medel för just kemikalieforskning och giftforskning när det gäller kemikalier kommer inte det att tas upp i en allmän forskningsbudget som går till universitetet och helt andra saker.
Man måste nog öronmärka till detta, precis som Kemikalieinspektionen vill göra. Jag tolkar det så att regeringen inte har några som helst sådana planer. Det måste jag då beklaga.
Jens Holm (V):
Moderaterna och Vänsterpartiet är överens om i alla fall en sak vad gäller EU:s gemensamma jordbrukspolitik. Vi är motståndare till de stora subventionerna.
Vi är motståndare till att europeiska skattebetalare betalar pengar till storjordbruk, kanske i synnerhet motståndare till att vi är med och betalar pengar till exportbidrag som gör att vi dumpar överskott från Europa i länder utanför Europa. Den svenska linjen är att man ska avveckla exportbidragen.
Trots det har din regering, Bengt-Anders, vid fem tillfällen röstat för höjda exportbidrag i förvaltningskommittéerna i Bryssel.
Man röstade för höjda exportbidrag till fryst fågel den 12 december 2006, höjda exportbidrag till kycklingkött den 16 januari 2007, till ägg den 21 mars 2007, den 18 april 2007 för höjda exportbidrag till kycklingkött, och den 22 januari 2009 återinförde man exportbidrag till mjölk och smör med stöd av den svenska regeringen.
Danmark har vid varje tillfälle röstat emot återinförande av exportbidrag eller höjningar av exportbidrag. Men den svenska regeringen har vid dessa fem tillfällen röstat för. De här höjningarna har lett till att man har dumpat överskott från de här produkterna i länder som Oman, Sudan, Nigeria och Sri Lanka. Det slår sönder marknaderna i de länderna, och det kostar oss skattebetalare väldigt mycket pengar.
Varför har ni bidragit till höjda exportbidrag på EU-nivå?
Jens Holm (V):
Jag noterar att Bengt-Anders Johansson svarar mig genom att kasta upp nya frågor på bordet, och det kan han väl göra. Jag konstaterar att det som den här regeringen gör är att man säger en sak i ett sammanhang, att man ska avskaffa exportbidragen, men när det blir skarpt läge i Bryssel röstar man för höjningar. Och jag tror att jag vet varför man gör det.
Jag tror att det är på det viset att vi har ministrar i den här regeringen som inte törs stå upp för den politik som man faktiskt ska bedriva. Jag tror att regeringen verkligen vill avskaffa exportbidragen.
Men om man ska göra det måste man göra som Danmark och rösta nej till höjningar vid varje givet tillfälle, och man ska inte falla till föga för LRF eller andra lobbyister som förstås vill ha höjningar av exportbidragen, för det passar ju dem. Jag tycker att det här är en form av bidragshyckleri som regeringen har sysslat med. Man säger att man vill avskaffa exportbidragen, men när man har chansen att påverka röstar man för höjningar.
Vår politik handlar om, precis som du sade, att vi vill åternationalisera jordbrukspolitiken. Då behöver den inte detaljstyras från Bryssel. Jag tror att väldigt många lantbrukare skulle välkomna det. Vi vill ha ett öronmärkt stöd för ekologisk produktion, så att alla som producerar ekologiskt och bidrar till biologisk mångfald och minskade utsläpp av växthusgaser ska kunna få ett stöd för det. Det är helt korrekt att vi vill ha en skatt på handelsgödsel.
Det innebär, precis som Moderaterna i andra sammanhang tycker att man ska bedriva politik, nämligen att vi sätter ett pris på dem som släpper ut. Det fina med vår skatt på handelsgödsel är att vartenda öre går tillbaka till jordbruket för att jordbruket ska kunna bedriva ett mer aktivt miljöarbete, så vi finansierar också våra förslag för ett grönare jordbruk. Det är inte bara så att vi säger någonting som inte leder till någonting i praktiken.
Jens Holm (V):
Tack för ditt anförande, Nina! Jag tycker att man kan förvänta sig att vi politiker tar tydlig ställning i många frågor. Ofta blir det så att man från den borgerliga sidan inte riktigt tar ställning utan hänvisar till utredningar och beredningar.
Det innebär att man hela tiden skjuter viktiga beslut på framtiden. Miljön kan inte vänta. Det vi talar om är akuta frågor, och just nu diskuterar vi avfall. Det är ett stort problem med den stora direktimporten av aluminiumburkar till Sverige, och därför vill vi ha ett europeiskt pantsystem för aluminiumburkar.
Det EU-kommissionen ska titta på är huruvida vi över huvud taget ska ha ett gemensamt pantsystem. Det tycker jag är en ganska defensiv hållning. Självklart måste man titta på hur vi i praktiken ska införa ett gemensamt system. Den fråga som många väljare ställer till oss politiker är om vi vill driva på för att vi ska ha ett gemensamt system eller inte.
Kommerskollegium kom med sin rapport för nästan tio år sedan. De konstaterar att det är bra med ett gemensamt system. De vill börja med Norden, och det har jag full förståelse för. Jag kan tänka mig att man inom ramen för ett framtida europeiskt pantsystem för aluminiumburkar börjar där man vet att det verkligen fungerar. Men från den borgerliga sidan får vi inga tydliga besked.
Jag skulle vilja veta om ni, Nina Lundström, vill ha ett europeiskt pantsystem för aluminiumburkar. Om du kan svara ja på den frågan tror jag att vi kan lösa alla praktikaliteter, och sedan kan vi klubba igenom det i riksdagen. På så sätt skickar vi en tydlig signal till Bryssel att vi i Sverige är redo.
Jens Holm (V):
Jag undrar ändå hur mycket information vi behöver. Vi vet att burkarna måste tas om hand. Det handlar om miljontals aluminiumburkar, och det blir bara mer och mer ju mer folk direktimporterar.
Det som jag skulle vilja veta är huruvida Folkpartiets skepsis eller tveksamhet inför ett europeiskt pantsystem för aluminiumburkar beror på det som framförs ibland från industrin, att detta kommer att kosta mer, att det kan ge problem för konkurrensen, kort och gott de gamla vanliga industriargumenten, som vi också hörde i Sverige innan vi införde ett pantsystem. Nu är det infört, och industrin applåderar också. Alla tycker att det är jättebra.
Är detta problemet för Folkpartiet, eller är det bara rena teknikaliteter som är problemet? Om det är det senare, hur man ska införa ett europeiskt pantsystem, tycker jag att ni borde rösta för detta här i kammaren, så att vi sänder en tydlig signal. Praktikaliteterna kan vi lösa.
Jens Holm (V):
Tack, Bengt-Anders Johansson, för ditt anförande! Det väckte två frågor från mig till att börja med. Den ena rör den biologiska mångfalden vad gäller de vilda djuren. Jag skulle vilja fråga varför Moderaterna tycker att det är så viktigt att slå fast ett tak för hur många vargar som får finnas i Sverige - 210 stycken.
Nu har vi dessutom fått en statlig utredning som slår fast att det behövs mer än dubbelt så många vargar än det taket. Då säger Bengt-Anders Johansson att den utredningen inte tar hänsyn till de sociala aspekterna. Men jag vet att när det gjordes en opinionsundersökning tidigare i alla län runt om i Sverige så konstaterades det att det fanns en klar majoritet i alla län.
Även i varglän som Gävleborg och Dalarna tyckte man att det var viktigt att det fanns vargar i Sverige och vill att de ska finnas kvar. Jämför man med andra länder i Europa är Sverige snarare ett u-land vad gäller antalet vargar. I Spanien, Bulgarien och de baltiska länderna lever tusentals vargar, och där lyckas man leva i en form av samexistens.
Rovdjur är en naturlig del av den biologiska mångfalden i Sverige. Jag tror att vi måste konstatera det, och jag förstår inte varför Moderaterna ställer upp på en politik som innebär att man skjuter vargar. Det är det enda benet i regeringens vargpolitik. Den andra delen, hur man ska kunna stärka vargstammen, finns inte.
Jag skulle också vilja veta varför Moderaterna inte tycker som EU-kommissionen har föreslagit: att enskilda länder ska kunna få ha ett förbud mot eller stopp för GMO-produkter. Varför kan vi inte låta de enskilda länderna få bestämma över dessa saker?
Jens Holm (V):
I sedvanlig ordning bemöter Bengt-Anders Johansson mina frågor med frågor till mig. Jag tycker inte att jag fick något särskilt bra svar på varför Moderaterna stöder en politik som bygger på att man ska ha ett tak för hur många vargar som får finnas: 210 vargar.
Bengt-Anders Johansson sade visserligen att det här var ett temporärt tak, men när vi nu har en statlig utredning som totalsågar det taket och säger att det behövs mer än dubbelt så många vargar i Sverige än det som ni har lagt fram som statlig politik, då borde kanske Moderaterna kunna visa på någon form av självkritik och säga att detta temporära tak kanske inte var så genomtänkt.
Jag menar att den borgerliga vargpolitiken bygger på att man tillmötesgår en liten men högljudd jaktgrupp i samhället som vill skjuta så mycket varg som möjligt. Läser man på hemsidor och i tidningar ser vi att de vill eliminera, ja, utrota, vargen i Sverige. Det är de strömningar som ni underblåser med er politik.
Vi i Vänsterpartiet sätter inga tak för hur många rovdjur vi behöver i Sverige, men vi konstaterar att vi tycker att det är bra att Sverige är en nation där det finns rovdjur, och vi tycker att de ska kunna leva vidare. Därför sätter vi inga tak som hela tiden pressar ned antalet. Jag tycker inte att jag fick något riktigt svar på frågan om GMO.
Varför kan inte Moderaterna säga att det är okej att enskilda länder själva ska få bestämma om de vill ha GMO-produkter eller inte? Bengt-Anders Johansson sade tidigare att de sociala aspekterna var så viktiga när det gäller rovdjur. Men Efsa, som Bengt-Anders hänvisar till, gör inga socioekonomiska analyser när de tittar på nya GMO-produkter.
Det är en av de stora bristerna vad gäller Efsa, och det är just det som GMO ofta handlar om: hur det här påverkar samhället i stort, hur det påverkar ekologiska odlare och hur det påverkar oss konsumenter. Storföretagens makt över jordbruket och sådana saker bryr de sig inte om, för de har inte den kompetensen. Varför inte låta enskilda medlemsländer bestämma själva, Bengt-Anders Johansson?
Jens Holm (V):
Anita Brodéns inlägg föranleder två frågor från min sida. Anita Brodén säger att anslagen till miljön och den biologiska mångfalden höjs. Men om vi läser direkt ur budgeten för utgiftsområde 20, som just rör den biologiska mångfalden, ser vi att regeringen aviserar nedskärningar. Det är fråga om 116 miljoner det här året och 47 miljoner nästa år.
För 2013 skär man ned 490 miljoner. För 2014 skär man ned 418 miljoner. Det är precis som Naturskyddsföreningen konstaterade i ett pressmeddelande, nämligen att det blir nedskärningar på det viktiga området med ungefär 1 miljard kronor under den här mandatperioden. Det kanske inte är så konstigt. Statsminister Fredrik Reinfeldt konstaterade i regeringsförklaringen att redan vidtagna åtgärder räcker för att nå klimatmålen.
Regeringen aviserar inga nya skarpa mål, åtminstone inte på klimatpolitikens område. Det är fastslaget i regeringsförklaringen. Därför undrar jag hur man kan stödja regeringens nedskärningspolitik på den biologiska mångfaldens område om man har en hög ambitionsnivå. Anita Brodén och Folkpartiet tycker ofta att det är viktigt att lyssna på vad EU föreslår.
Nu föreslår EU-kommissionen att enskilda länder ska kunna ha stopp för GMO ifall att de så önskar. Varför verkar ni emot det? Varför kan inte enskilda länder få bestämma själva över GMO, precis som kommissionen har föreslagit? Det är någonting som ni motsätter er.
Jens Holm (V):
Anita Brodén och jag är överens om att på utgiftsområde 20 som rör biologisk mångfald blir det nedskärningar. Det tycker jag säger någonting om den här regeringens ambitionsnivå för den här politiken. Ett av skälen till att det blir nedskärningar är, precis som Brodén tar upp, att man avvecklar Hållbara städer.
Vi hade tidigare klimatinvesteringsprogram som var en omfattande satsning för våra kommuner och landsting, men även för småföretag, där man kunde söka pengar för att bedriva klimatarbete. Det ersatte regeringen med Hållbara städer, som jag tycker var en sämre satsning. Jag måste ändå säga att jag tycker att det är bra att man tittar på våra städer och kommuner och försöker få dem att arbeta mer med miljö- och klimatfrågor. Är det arbetet helt klart nu?
Behöver inte kommuner några nya statliga pengar för att bedriva ett framgångsrikt klimatarbete? Fråga nästan vilka kommunalpolitiker som helst, och de kommer att säga att de är besvikna över att de inte får några nya statliga medel från regeringen. Anita Brodén säger att man satsar mer på internationella åtgärder. Det där är en sanning med modifikation. Det handlar om uppköp av billiga utsläppskrediter i utvecklingsländer, vilket gör att vi kan sänka våra klimatmål här i Sverige.
En tredjedel av den här regeringens klimatpolitik handlar om att köpa upp billiga utsläppskrediter i andra länder. De ungefär 300 miljoner kronor som man varje år lägger på så kallade CDM-projekt innebär att vår ambitionsnivå i Sverige tyvärr blir lägre och att vi skjuter på den riktiga klimatomställningen för framtiden. Åter om GMO - du hann inte svara på frågan, men nu har du chansen: Varför stöder inte Folkpartiet kommissionens förslag?
Låt länderna själva bestämma om de vill ha GMO eller inte. Det är väl inte så svårt?
Jens Holm (V):
Det är svårt när det blir valrörelse om Bengt Anders agerar som om det var vi som satt i regeringen. Jag ska bemöta några av de frågor som du ställer till oss rödgröna. Jag känner att vi i Vänsterpartiet är en av mottagarna av frågorna. När det gäller handelsgödsel handlar det om att förorenaren ska betala.
Varenda krona som en sådan skatt drar in kommer tillbaka till lantbruket så att man kan utveckla det hållbara lantbruket. En djuretisk ombudsman kommer att koordinera djurarbetet och se till att man bättre än i dag håller koll på om djur far illa och om det förekommer missförhållanden.
En ombudsman ser till att lagar och regler följs och att man gör en etisk översyn varje år. Du säger att det inte finns en enda krona till djurkontrollen. Vi kommer att ha en avgiftsfinansiering. Som det fungerade tidigare kom ungefär hälften av pengarna till djurskyddskontrollen från de avgifter som man tog ut.
Det kommer att vara en betydande intäkt. Man kommer att kunna fördubbla antalet djurskyddskontroller. Med en kilometerskatt ser man till att det lönar sig att producera lokalt. De korta transporterna kommer att löna sig på bekostnad av långa transporter och import av livsmedel och annat. Jag vill ställa en fråga till Bengt-Anders om djuren. Jag tyckte inte att det lyste av engagemang för djuren, men jag tror att det finns hos dig och många andra politiker.
Anser du att den svenska pälsindustrin är förenlig med djurskyddslagens § 4 om ett naturligt beteende? Kan minkarna bete sig på ett naturligt sätt i de minimala stålburarna?
Jens Holm (V):
Jag skulle vilja ställa en fråga till Irene Oskarsson: Om man lägger ned Djurskyddsmyndigheten och halverar antalet djurskyddskontroller och om man röstar mot ett kastreringsförbud och mot hårdare krav på pälsindustrin kan man väl inte, Irene Oskarsson, säga att det då blir bättre för djuren? Vidare gäller det pälsindustrin.
Du sade att ifall våra hårdare krav på pälsindustrin träder i kraft - krav som innebär att djuren ska kunna bete sig naturligt - finns risken att verksamheten flyttar utomlands. Jag tycker att det lite grann låter som när klimatskeptikerna inte vill ha högre koldioxidskatt eller starkare åtgärder för klimatet och miljön hemma i Sverige. Hela tiden säger de att verksamheten då försvinner utomlands.
Men Sverige var först i världen till exempel med att införa en koldioxidskatt. Fortfarande är den högst i världen. Ändå har vi kvar i alla fall en stor del av industrin i Sverige. Samma sak skulle man kunna säga om djurtransporterna. Sverige har hårdare krav på djurtransporter än resten av EU-länderna har. Både koldioxidskatten och åttatimmarsgränsen för djurtransporter har Kristdemokraterna varit med om att införa i Sverige.
Då har man inte anfört argumentet att verksamheten skulle flytta utomlands. Men när vi kräver att pälsindustrin ska uppfylla kraven enligt 4 § djurskyddslagen om naturligt beteende gömmer sig Kristdemokraterna bakom utflyttningsargumentet. Det tycker jag är tråkigt. När det gäller kastrering av grisar: Om man använder immunovaccinering kostar det ungefär 30 kronor per vaccinering, enligt en uppskattning som gjorts.
I går sade uppfödare själva i tv att de vill sluta kastrera utan bedövning. Vore då inte ett lagbeslut här i riksdagen bästa sättet att hjälpa dessa progressiva uppfödare så att de slipper skära i grisarna utan att dessa bedövas?
Jens Holm (V):
Irene Oskarsson har ytterligare två replikminuter och kan då återkomma till mina frågor. Ja, jag nämnde mycket riktigt Jönköpings län. Där har antalet djurskyddskontrollanter efter er omorganisering rasat från nio till sex kontrollanter. Alla djurskyddskontrollanter som i alla fall jag varit i kontakt med är djupt missnöjda med den gjorda omorganiseringen. Det handlar inte främst om överflyttningen från kommunerna till länsstyrelserna.
Det kan vi diskutera, men egentligen har jag inte så starka synpunkter på det. Det handlar dock om att det är en dåligt förberedd omorganisering. Det hela är underfinansierat. Dessutom finns inte längre den tidigare Djurskyddsmyndigheten. De utbildningar som ni nu, efter den stora omorganiseringen med ikraftträdande den 1 januari 2009, ska dra i gång är sådant som de på Djurskyddsmyndigheten hela tiden höll på med.
De var ett stort stöd för alla kontrollanter runt om i Sverige. Den myndigheten har ni alltså avskaffat. En av de frågor jag ställt är om det blev bättre eller sämre för djuren. Jag har också frågat om kastrering utan bedövning och konstaterar att det inte är särskilt dyrt och inte heller särskilt tidskrävande att vaccinera bort exempelvis förekommande doft.
Min konkreta fråga var: Skulle det inte vara ett stöd för de bönder som tycker att det är förfärligt att utan bedövning skära i grisars testiklar om vi här beslutade att det inte ska vara tillåtet i Sverige?
Jens Holm (V):
Vi diskuterar den kommande havs- och vattenmyndigheten. Precis som föregående talare, Jan-Olof Larsson från Socialdemokraterna, är vi i Vänsterpartiet kritiska till att man nu tar bort Fiskeriverkets roll att yttra sig över vattenanläggningar och anläggande av ny vattenverksamhet.
Vi tycker att Fiskeriverket hittills på ett föredömligt sätt har stått upp för den biologiska mångfalden, för miljön och för fiskens möjlighet att leva vidare när man har anlagt anläggningar, stora dammar och så vidare.
Nu tas kraven på obligatoriska yttranden bort, och det kommer att leda till en försvagning av det som hittills har gällt. Vad händer till exempel med det riksdagsbeslut som klubbades 2006 om att ålägga kraftbolagen att bygga laxtrappor och andra fungerande fiskevandringsvägar runt dammarna?
Hittills har ingenting hänt sedan det beslutet fattades. Därför vill vi i Vänsterpartiet tillsammans med Miljöpartiet och Socialdemokraterna att nuvarande lydelse i 22 kap. 6 § i miljöbalken ska kvarstå och att Havs- och vattenmyndigheten får fortsätta att spela den här viktiga rollen. Det står i reservation 1, som jag vill yrka bifall till.
Vår andra reservation rör möjligheten till överlåtbara fiskerättigheter. Här ser jag en stor risk att man bygger upp en marknad där man ska köpa och sälja fiskekvoter mellan varandra. På papperet kan det fungera bra.
Det kan jämföras med EU:s handel med utsläppsrättigheter, som på papperet ser ut att vara ett bra instrument. Och jag kan medge att det rätt designat också skulle kunna vara ett bra instrument. Men hittills visar alla erfarenheter att det handelssystemet än så länge inte fungerar.
Jag är rädd för att vi kommer att få liknande problem när man nu för tio år framåt ska ha ett system med överlåtbara fiskekvoter. Jag tycker att ett minimikrav vore att man utvärderar hur systemet ser ut i dag innan man förlänger det i tio år.
Jag är också rädd för att det här kommer att leda till en ökad koncentration av storfiskare och att det småskaliga, kustnära fisket kommer att drabbas av det här systemet. Därför vill jag yrka bifall till den rödgröna reservationen nr 2.
Jens Holm (V):
Jag instämmer i att det är bra att vi får till stånd en havs- och vattenmyndighet. Men det är samtidigt tråkigt att de borgerliga partierna inte vill ålägga den myndighet där all kompetens kommer att finnas möjligheten och också skyldigheten att yttra sig när stora vattenanläggningar ska anläggas.
Med ert och regeringens förslag får myndigheten bara göra det om man tycker att det behövs. Det är en tydlig försvagning av den nuvarande ordningen. Varför bidrar ni till denna försvagning och varför vill ni inte ge den nya myndigheten den fulla status den förtjänar? Jag vill också fråga om de överlåtbara fiskerättigheterna.
Syftet är att detta ska leda till en strukturrationalisering. Färre företag kommer att få rättigheter, och det småskaliga fisket kommer att slås ut i större utsträckning. Då är det tråkigt att ni på den borgerliga sidan inte ens vill utvärdera verksamheten.
Eller är det som Lars Hjälmered från Moderaterna sade, att det ska göras en översyn? Vad är det då för översyn som ska göras? Irene Oskarsson nämnde i anförandet att om något händer kan det tilldelas nya rättigheter. Vilka är dessa rättigheter?
Jens Holm (V):
Det är intressant att det ska göras en utvärdering. Kan Irene Oskarsson svara på när utvärderingen ska göras? Vilket uppdrag har utvärderingen i så fall? Är man beredd att vidta åtgärder om man ser klara brister i fiskerättighetssystemet? Irene Oskarsson säger att det småskaliga fisket ska värnas, men syftet med detta är ju en strukturrationalisering.
Det är en koncentration till ett fåtal stora fiskeriföretag. Är inte Irene Oskarsson beredd att erkänna det? Det står till och med i propositionen.
Som vårt förslag lyder, och om vi har kvar den formulering som finns i miljöbalken i dag, finns det en skyldighet för Havs- och vattenmyndigheten att yttra sig när anläggningar ska byggas. Det finns en tydlig möjlighet för dem att uppdra åt mark- och miljödomstolen att utreda frågan.
Irene Oskarsson måste väl hålla med om att man, om man tar bort de formuleringarna, försvagar möjligheterna för myndigheten att agera.
Jens Holm (V):
Kan andra länder som är med i EU, till exempel Finland, lösa denna fråga med särlösningar kan Sverige också göra det. Kan Norge som är del av EU:s inre marknad och som också omfattas av detta lösa det med särlösningar kan Sverige också göra det.
Kan åtta nio andra EU-länder lösa denna fråga med lagstiftning - inte att man ska anslå pengar, vilket i och för sig kan vara behjärtansvärt för att fortsätta utreda frågan - är jag helt övertygad om att Sverige också kan göra det. Vi måste ta strid för de människor som bor i Norrland och inte minst för samerna, men jag tror inte att regeringen är beredd att göra det.
Man tycker att det är viktigare att visa lojalitet med Bryssel i denna fråga. I går var det annat ljud i skällan, men i denna fråga tycker man att det är obekvämt att ta strid mot Bryssel. Det är anmärkningsvärt. Den signal som åtminstone Kristdemokraterna och Moderaterna sänder ut i enkäten i Jaktjournalen är tydlig. Det här är en fråga som ska lösas, och då räcker det inte att anslå pengar till en utredning.
Det handlar om en ändring av lagen.
Jens Holm (V):
Det är viktigt att lyssna på jurister när man ska stifta lagar, men i detta fall tog juristerna inte tillräckligt stor hänsyn till de konflikter och problem som förändringen 2007 ledde till för de boende i norra Sverige, inklusive samerna. Såvitt jag vet har det inte varit någon regelrätt prövning i EU:s domstol i denna fråga.
Man kan dock säga att förhållandena i Sverige är väldigt lika dem i Finland och Norge, och där har man haft som ambition att lösa denna fråga för befolkningens skull. Hade regeringen samma ambition skulle man självklart ta strid för den lokala förvaltningen. Det gör man dock inte.