Håkan Svenneling (V):
Vi debatterar den investeringsplan som kommissionen har presenterat för att få fart på investeringarna i Europa, så att den europeiska ekonomin kan få fart på nytt. Det är en investeringsplan som jag som vänsterpartist inte tycker är perfekt, men den är i alla fall inte dålig. Därför yrkar jag bifall till utskottets förslag om att lägga utlåtandet om kommissionens förslag till handlingarna. Ännu en gång har det visat sig att det kapitalistiska systemet inte fungerar.
Övertron på att marknaden fixar allt har fått ytterligare en knäck. Denna gång har högt risktagande i finanssektorn utlöst en finanskris som många gånger har jämförts med 30-talets kris. Men det har inte varit finanssektorns banker som har fått betala priset för finanskrisens effekter. EU-högerns tilltro till åtstramning som vägen ur krisen har visat sig vara en fasansfull väg för många européer.
De som har straffats hårdast är det grekiska folket. Grekland var en nation som hade framtidshopp då OS 2004 skulle lyfta landet, men det som blev kvar var snarare dyra monument över ett OS som passerade. När de grekiska politikerna skönredovisade statsfinanserna under flera år och de grekiska bankerna tog stora risker i sin utlåning fick det grekiska folket ta smällen i form av en raserad välfärd.
Den politik som EU påtvingade Grekland har nästan halverat medelinkomsten och tvingat drygt en tredjedel av befolkningen i fattigdom. Landet befinner sig fortfarande i en humanitär krissituation. Grekland är ett land där barn inte har rätt att bli vaccinerade, ett land där det är svårt för sjuka människor att få vård och ett land där barn svimmar i skolan därför att de är hungriga och undernärda.
Det är ett land där gravida kvinnor inte får den mödravård som de behöver och ett land som många unga flyr för att söka jobb i andra delar av Europa. Internationella Röda Korset klargör att Grekland befinner sig i en humanitär krissituation. Och statistiken talar sitt tydliga språk: 3,5 miljoner människor lever i fattigdom - det är 35 procent av den grekiska befolkningen. 28 procent är arbetslösa, och 60 procents arbetslöshet råder bland ungdomar.
Medelinkomsten har sjunkit med nästan 50 procent de senaste tre åren. Och 3 miljoner människor är nu utförsäkrade, eftersom de inte har haft arbete det senaste året. Det är 3 miljoner människor som inte längre har rätt till bra sjukvård, då ett läkarbesök kostar 200 kronor eller vaccin till barnen kostar 600. Gravida kvinnor skuldsätts då mödravård för en förlossning kostar ungefär 7 000 kronor.
Det är dock inte bara i Grekland som fattigdomen breder ut sig i Europa. Europas högerpolitiker har försökt svälta medborgarna ur krisen, vilket har visat sig vara fel medicin. Priset är i dag fattigdom och social oro. OECD presenterade förra året statistik som visar att ojämlikheten i Europa har ökat kraftigt. De skrev: Sociala utgifter och investeringar bör riktas till de mest behövande.
Vidare skrev de: Generella nedskärningar i välfärdens transfereringssystem bör undvikas. OECD har sett att den förda högerpolitiken har raserat välfärden. Den fungerar inte. När välfärden raseras drabbas särskilt kvinnor. Kvinnors rättigheter är på tillbakagång i EU. Den tydligaste tendensen är den åtstramningspolitik som håller på att förpassa jämställdheten tillbaka till 50-talsnivåer.
I spåren av eurozonens krav på nedskärningar följer otrygga anställningar, påtvingad deltid och diskriminering på arbetsmarknaden. Många kvinnor är beroende av arbetstillfällen i den offentliga sektorn och drabbas dubbelt när den monteras ned. Kvinnor får ta mer ansvar för det obetalda arbetet. De som tvingas sluta jobba eller gå ned till deltid får ta hand om barn, gamla och sjuka när förskola och äldreomsorg har monterats ned.
Vänsterpartiet menar att ett mycket effektivt sätt att motarbeta detta är att EU helt enkelt byter åtstramningskostymen som man har haft på sig till en investeringskostym. I dag tar vi ett litet steg i den riktningen. Satsningar på den offentliga sektorn är en förutsättning för att kvinnor ska kunna frigöras och delta på arbetsmarknaden, både i privat och offentlig sektor, för att få ekonomisk frihet och större möjligheter att påverka sina liv.
Dessutom måste EU bli bättre på att motarbeta könsstereotyper och förespråka kvinnors mänskliga rättigheter. Frihet att bestämma över sin kropp och sexualitet och att växa upp utan stigmatiserande stereotyper skulle ge Europas flickor helt andra förutsättningar och möjligheter att vidareutbilda sig och etablera sig på arbetsmarknaden. Rätten till bostad, utbildning, arbete och ett liv fritt från diskriminering måste drivas i såväl enskilda medlemsländer som i EU i sin helhet.
Tyvärr ser verkligheten inte ut så i dag. På grund av fattigdom tvingas människor lämna barn och familj för att sätta sig på kalla gator i Europa och be förbipasserande om en krona eller euro till mat. Tiggarens utsträckta hand är en akut påminnelse om dagens ojämlika Europa. Fattigdom och diskriminering kan endast bekämpas med rättvisa och jämlikhet, inte med förbud och hat.
EU-migranterna blir inte rikare av att vi jagar bort dem till andra gator i Europa. Som medmänniskor kan vi inte låta detta fortsätta. Det är dags att bekämpa fattigdom, inte de fattiga. EU:s budget och i detta fall EU:s investeringsplan ska i större utsträckning användas till fattigdomsbekämpning genom utbildning, sysselsättning och bostäder. Det är viktigt att de som berörs också får inflytande över hur projekten utformas. Vi människor har samma grundläggande behov.
Vi behöver alla tak över huvudet och en varm säng att krypa ned i om natten. Vänsterpartiets långsiktiga mål är ett rättvist och jämlikt Europa. Men i väntan på det kan vi inte slå bort tiggarens utsträckta hand. Därför måste vi trygga situationen för hemlösa i EU, oavsett var man är född. Det handlar om solidaritet med människor i behov av akuta lösningar. Det är i dag ett enigt utskott som står bakom utlåtandet om kommissionens förslag.
För Vänsterpartiets del beror det främst på att vi under lång tid har krävt en investeringsfrämjande politik i stället för den nyliberala åtstramningspolitik som hittills har förts i EU. Nu svänger äntligen pendeln, och fler förstår att Europa inte blir rikare av att man gör de som har det sämst ställt ännu fattigare. Trots detta är inte allt i investeringsplanen toppen. Många frågor har under resans gång ställts om hur klimatsmarta de nya investeringarna blir.
Den svenska regeringen har varit tydlig med att det ska vara hållbara projekt som prioriteras. Men EU-kommissionen och har inte alls varit lika tydlig då man anser att det är underförstått och att investeringar i motorvägar och flygplatser kan ingå i investeringsplanen. I planen ska också små och medelstora företag prioriteras. Men definitionen av vad som är ett litet företag är med svenska mått sett stora.
Ett företag med hela 3 000 anställda räknas som ett litet företag. Som Börje var inne på kan man också undra om EU:s bedömningar om en multiplikatoreffekt på 15 gånger verkligen kommer att hålla. Till slut har vi finansieringsfrågan som fortfarande är oklar.
Det är bra att vi från svenskt håll, både Socialdemokraterna och Moderaterna, tydligt pekar på att den finansiering som vi ska ha ska komma från medel som redan har tillsatts, att den ska ske genom omprioriteringar och att det spår som kommissionen har varit inne på när det gäller att ta medel i anspråk för oförutsedda utgifter inte kommer att vara bra. Om det blir slutresultatet eller inte får vi se, men jag hoppas att EU inte skickar räkningen till medlemsstaterna.
Därför yrkar jag bifall till utskottets förslag att lägga utlåtandet till handlingarna.