Ardalan Shekarabi (S):
Jag tackar återigen Angelika Bengtsson för frågeställningen. När det gäller kriminaliseringen av matchfixning är det ju den här regeringen som på riksdagens bord har lagt fram den proposition som innebär att matchfixning är kriminaliserat sedan den 1 januari 2019, dessutom med tämligen höga straffvärden. Detta är väldigt bra. Det som är viktigt nu är att denna lagstiftning används. För att den ska kunna användas krävs ett samspel mellan de polisiära myndigheterna, idrottsrörelsen och spelbolagen.
Då kommer man ganska snabbt in på frågor som är rätt så komplicerade av integritetsskäl. Det handlar om informationsdelning, dessutom mellan privata och offentliga subjekt, vilket naturligtvis innebär stora risker. Då måste vi naturligtvis utreda de rättsliga förutsättningarna för att möjliggöra informationsdelning. Det är just mot den bakgrunden som generaldirektör Gunnar Larsson har fått uppdraget att snabbt utreda frågan och lägga fram förslag som krävs för att vi ska bli effektiva i vårt arbete.
Jag tog inte upp regeringen Reinfeldts hantering av frågan för att bortförklara. Vi är oerhört offensiva i kampen mot matchfixning, men jag vill ge en bild av varför matchfixningsfenomenet etablerats i vårt samhälle. Vi hade två decennier då den svenska staten abdikerade från sitt ansvar att reglera spelmarknaden.
Fram till den 1 januari 2019 behövde en massa spelbolag som bedriver verksamhet gentemot den svenska marknaden inte följa svensk lag - de var baserade på Malta, och svensk lagstiftning gällde inte dem. Vi hade alltså ett regelverk som inte garanterade att svensk lag behövde lydas av de aktörer som bedrev verksamhet gentemot den svenska spelmarknaden.
Då var det väldigt bra - och faktiskt nödvändigt - att regering och riksdag samverkade och kunde omreglera spelmarknaden och driva igenom denna viktiga strukturreform. Det gjordes på rekordtid.
Sedan dess - sedan den 1 januari 2019 - har vi kontinuerligt jobbat med att justera lagstiftningen och vidta åtgärder för att säkerställa att vi verkligen uppnår det som var syftet med spelomregleringen, nämligen att den svenska staten skulle återta kontrollen över marknaden. Det som jag nämnde nu om att vi har ett förbud mot vissa spelobjekt är bara en av de åtgärder som har vidtagits sedan den 1 januari 2019.
Behöver mer göras? Ja, definitivt. Vi behöver ha ännu bättre samverkan mellan idrottsrörelsen, spelbolagen och våra myndigheter. Polisens resurser är en sak, men vi måste också säkerställa att det finns rätt kompetens på det här området. Då måste vi ta till vara de viktiga kunskaper och erfarenheter som finns i idrottsrörelsen.
Jag är stolt över att vi har en väldigt nära dialog med Svenska Fotbollförbundet; vi har kontinuerligt fört en dialog med Svenska Fotbollförbundet under hela denna resa.
När Spelinspektionen till exempel lade fram förslag på förbud mot spelobjekt som idrottsrörelsen inte var nöjd med eftersom man menade att dessa förslag inte var tillräckligt långtgående fanns det en lyhördhet hos vår myndighet så att myndigheten kunde ta till sig de förslag som kom från idrottsrörelsen - bland annat från Svenska Fotbollförbundet - och så att vi fick skärpta restriktioner som innebar ännu effektivare verktyg mot matchfixning.
Jag håller med Angelika Bengtsson, men jag skulle vilja gå lite längre än Angelika Bengtsson. Matchfixning är inte bara ett hot mot svensk idrott, utan jag skulle vilja säga att matchfixning är ett hot mot tilliten i vårt samhälle generellt. Om det går att ifrågasätta ärligheten i våra idrottstävlingar på elitnivå får vi en negativ trend vad gäller tilliten generellt i vårt samhälle.
Jag delar Angelika Bengtssons uppfattning och kommer att vidta de åtgärder som krävs för att vi ska röka ut matchfixningen från det svenska samhället. Men det måste nog understrykas att detta kommer att kräva samverkan med riksdagen eftersom det rör lagstiftningsfrågor och känsliga integritetsfrågor.