Staffan Danielsson (C):
Jag tackar jordbruks- och konsumentministern för svaret på Jan Anderssons interpellation. Först gäller det regeringens famösa senareläggning av jordbrukets EU-ersättningar, som finns disponibla i Bryssel. När övriga EU-länder strävar efter att tidigarelägga dem tvingas jordbruksministern att försvara en omöjlig position. Jag kan omöjligen tro att statsrådet har arbetat för detta, utan andra och starkare krafter i regeringen har säkert talat.
Jordbruksministerns svar på den mycket allvarliga, vill jag betona, frågan om risken för att, som Jan Andersson uttrycker det, "världens bästa livsmedelsproduktion" nu börjar flytta utomlands tycker jag är alarmerande kolugnt. Någon insikt om det mycket pressade lönsamhetsläget för tunga produktionsgrenar, till exempel mjölkproduktionen, verkar inte finnas.
Ministern hänvisar till slagord som ökad affärsmässighet och diversifiering, vilket är lätt att säga - inte minst för en minister. Dramatiken i frikopplingen tonas ned även om risken är uppenbar att denna tillsammans med de knappa marginalerna i svenskt jordbruk kan ge betydande minskningar av just Sveriges livsmedelsproduktion på kort tid. Jordbruksministern hänvisar till de svenska mervärdena om dessa förmedlas till de svenska konsumenterna.
Jag kan upplysa om att näringen på alla sätt har försökt göra detta under många år. Det ska de givetvis fortsätta med, men det börjar bli naivt att tro att mervärdena under överblickbar tid ger några prisökningar utöver de redan etablerade. Viktigare är i stället för Sverige som land och för livsmedelsproduktionen som näring, att kostnaderna pressas i alla led genom insatser i bondeföretagen, i livsmedelsindustrin och i det politiska systemet.
Det är bra att regeringen efter åtta års motstånd nu sänker dieselskatten en del. Jordbruksministern ska ha credit för att hon har drivit denna fråga. Tyvärr tar man tillbaka en stor del av sänkningen genom att inte längre återbetala Europas enda handelsgödselskatt till jordbrukarna, genom försämringar på andra områden samt genom att senarelägga utbetalningarna.
Är fru jordbruksministern verkligen inte bekymrad över den uppenbara risken att den växande matimporten fortsätter att växa på bekostnad av en sjunkande svensk matproduktion? Eller menar statsrådet att det inte gör så mycket om detta sker? I så fall tappar regeringen det mesta av den miljögloria som den i och för sig nog aldrig har haft.
Ingen som arbetar för ett miljö- och djurvänligare jordbruk kan försvara en nedläggning i Sverige till förmån för import från andra länder där jordbruket läcker mer växtnäring och där djuren lever i förhållanden som vi inte accepterar. Jag är djupt oroad över vad som kan komma att ske. Sverige har förlorat sin textilindustri och sin varvsindustri, och rader av företag flyttar nu sin produktion till andra länder. Jordbruket ligger som råvaruproducent uppenbart i farozonen.
Jag anser att Sverige inom av WTO och EU givna gränser måste göra allt som är möjligt för att förhindra en krympning och befrämja en tillväxt. Det finns betydande förutsättningar för tillväxt i vår livsmedelsproduktion och i vår livsmedelsindustri. Vi har utmärkta produkter, en stor outnyttjad produktionspotential och tusentals unga företagare som inget hellre vill än att våga investera och satsa.
Men vem vågar satsa några - eller åtskilliga - miljoner kronor med betydande risk i dagens läge? Alltför få. Det måste bli fler. Den faktiska och psykologiska signalen till jordbruket när man från staten motvilligt och sent sänker dieselskatten och låter jordbruket ta stöten för budgettricksandet är tyvärr mycket dålig.
Svenska bönder och livsmedelsindustrier borde liksom i andra länder få känna stödet från samhället i ryggen!