Eva-Lena Jansson (S):
Jag blev politiskt aktiv 1994. Orsaken till att jag blev politiskt aktiv heter arbetsskadeförsäkringen. Den försämrades 1992 av dåvarande statsminister Carl Bildt och den majoritet som fanns i riksdagen vid den tiden. Sedan dess har jag drivit frågan i mitt parti men också opinionsbildat om vikten av att förändra och förbättra arbetsskadeförsäkringen.
År 2002 tyckte jag att den socialdemokratiska regeringen fattade ett viktigt beslut när man pekade på att man var tvungen att göra förändringar, förenklingar, för att även kvinnor skulle få sina arbetsskador godkända. Nu konstaterar vi att så inte blev fallet, och jag vill att det görs någonting åt det. Man kan som ministern säga att man måste vara noga med kausalsambandet.
Ja, absolut, problemet är bara att man inte bryr sig om det samband som finns. Man pekar på att en olycka som skett när någon lyft en sak har skett men att personen i fråga skulle ha fått ont i ryggen ändå, och därför får den personen ingen ersättning från arbetsskadeförsäkringen. Jag har tagit upp nedläggningen av ALI.
Det är viktigt att poängtera att regeringen tagit bort viktig forskning som fanns och faktiskt tydliggjorde hur arbetsmiljön såg ut. När det gäller privatiseringen vill jag varna för den.
En privatisering av försäkringen kommer garanterat att med dagens arbetsmarknad innebära att den breda riskutjämningen, som tanken med försäkringen är, gör det billigare att försäkra den som har låg risk och dyrare att försäkra den som har hög risk att skadas i arbetet. Vi vet att många företag i dag inte tecknar kollektivavtal. Vi vet att många har lösa anställningar.
Att då försöka hitta det sambandet tror jag blir svårt med den konstruktion som regeringen talar om. Jag hade två frågor, varav den andra var om statsrådet avser att vidta några åtgärder för att anmälan av arbetsskada ska prövas av Försäkringskassan även om det inte föreligger begäran om ersättning. Det har statsrådet fortfarande inte svarat på, fru talman. Jag vet inte varför han undviker det. Jag vill peka på att det är viktigt att få till stånd förändringar i försäkringen.
Om kvinnor konsekvent missgynnas, om det tydligt dokumenteras att försäkringen inte är rättssäker, som Inspektionen för socialförsäkringen konstaterar, måste något göras åt det. Vi kan inte vänta hur länge som helst. I sitt svar säger ministern att "Försäkringskassan har därför låtit samtliga handläggare genomgå en utbildning i hur exponeringsutredningar bör göras och även utarbetat ett nytt metodstöd".
Jag har läst om det metodstödet. I det ingår inte att göra en utredning på arbetsplatsen där olyckan skett. Däremot ingår det att ställa frågor om hur den sociala situationen är hemma, om det finns problem i familjen, om man har en tidigare liknande skada, vad man ägnar sig åt på fritiden.
Det är viktigt att dokumentera, men jag kan tänka mig att det vore relevant att faktiskt titta på hur arbetsplatsen ser ut, om det är möjligt att den orsakat den skada som uppstått och som man anmält. Det gör Försäkringskassan inte i dag, och jag hoppas att ministern är medveten om det. Fru talman!
Ministern får gärna återkomma och redovisa om han känner till hur det går till, och han får gärna även redovisa svaret på min andra fråga som jag nu upprepat tre gånger.