KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jabar Amin (MP):
Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet. Matematik är ett av de centrala ämnena i skolan. Dessutom ger det en grund till flera andra ämnen i skolan och mycket annat i livet. Vidare är matematik ett av de tre ämnen som krävs för behörighet till samtliga nationella program i gymnasieskolan.
På grund av matematikundervisningens utveckling det senaste decenniet har svenska elevers matematikkunskaper försämrats under 2000-talet.
Andelen elever som uppnår målen i matematik i slutet av årskurs 9 har minskat samtidigt som det genomsnittliga meritvärdet, det vill säga betygsgenomsnittet, för grundskolans övriga ämnen har ökat.
Bilden av svenska elevers försämrade kunskaper i matematik bekräftas i flera internationella utvärderingar, inte minst i PISA och Timss. Det är viktigt att vi snarast möjligt bidrar till att öka svenska elevers matematikkunskaper.
Detta kan bland annat göras genom att öka antalet matematiktimmar i grundskolan, vilket regeringen har föreslagit i den proposition som ligger till grund för dagens betänkande. I propositionen föreslår regeringen att antalet matematiktimmar ska utökas med 105 timmar.
Därmed ökar den totala undervisningstiden med motsvarande timmar i grundskolan, specialskolan, sameskolan och grundsärskolan, utom inom inriktningen träningsskolan. Undervisningstiden i matematik i grundskolan uppgår i dag till 1 020 timmar. I och med regeringens förslag utökas den till 1 125 timmar.
Vi ser positivt på att denna ökning läggs i årskurs 4-6. Herr talman! Vi har vänt nedskärningar och skattesänkningar till investeringar i den svenska skolan.
Alliansen skar tidigare ned med ca 10 000 medarbetare. Nu är det glädjande att vi får 13 000 nya medarbetare i den svenska skolan. Det kommer att göra skillnad.
Det kommer att bidra till svenska elevers kunskaper att vi får så många nya medarbetare. Nu kan eleverna få mer tid med sina lärare, och lärarna kan ägna tid åt sitt pedagogiska uppdrag.
Vi är övertygade om att detta tillsammans med många andra reformer leder till att svenska elevers kunskaper i såväl matematik som övriga ämnen ökar.
Jabar Amin (MP):
Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet, och jag delar Camilla Waltersson Grönvalls glädje över att så många av oss i dag är eniga om att stödja detta betänkande. Herr talman!
Regeringen har tre huvudprioriteringar när det gäller skolan. Den första är att utveckla skolan, bidra till kunskapsutveckling, bidra till elevers utveckling. Den andra är att göra skolan likvärdig och jämlik.
Den tredje är att bidra till att stödja och satsa på läraryrket och lärarna. Kombinationen av dessa tre prioriteringar är viktig för att utveckla den svenska skolan.
Den är än mer viktig efter åtta år av Alliansens misskötsel av skolan. Herr talman! Det vi diskuterar i dag är obligatoriska bedömningsstöd.
Den forskning som har gjorts i andra länder visar att de länder som ligger i framkant är länder, till exempel Finland, som satsar på stöd i de tidiga åldrarna. Det är viktigt. Och ska man kunna satsa i de tidiga åldrarna på de barn som behöver det måste man ha ett bedömningsstöd.
Man måste kunna identifiera vilka barn som behöver stöd och i vilken omfattning så att stödet kan sättas in. Det är just därför det är så viktigt. Resonemanget att om vi gör detta litar vi inte på lärarna är helt fel.
Även om vi litar på lärarna och tycker att de gör ett utmärkt jobb är det viktigt att ha regelverk som garanterar att varje barn som behöver stöd får det stöd som hon eller han förtjänar. Det är bevekelsegrunden för regeringens proposition och det betänkande som vi debatterar i dag.
Obligatoriska bedömningsstöd i årskurs 1
Jabar Amin (MP):
Låt mig inleda med att yrka bifall till förslaget i betänkandet! Det är ett steg i positiv riktning. Det är ett mycket bra betänkande och en mycket bra proposition från regeringen. Tack, Alliansen, som tycker att det här är god utbildningspolitik!
I en globaliserad värld med ett globaliserat utbildningsväsen och en globaliserad ekonomi är det oerhört viktigt att vi erbjuder möjligheter för personer som vill röra sig över gränserna.
Det är oerhört viktigt att barn till personer som kommer till Sverige för att forska eller för att studera - det kan också vara företagsledare och andra - får goda möjligheter att gå i skolan i det nya landet. I det här fallet är det Sverige.
För att vi ska kunna behålla Sveriges position i täten är det viktigt att vi kan attrahera de bästa forskarna och de bästa företagsledarna. Då behöver vi även kunna erbjuda deras barn goda möjligheter att studera här i Sverige under den tid de är här. Det kan vara ett år; det kan vara ett par år.
Med en internationell skola menas en utbildning som inte följer svensk läroplan utan en annan läroplan eller en internationell läroplan och som i första hand riktar sig till elever som är bosatta i Sverige under en begränsad tid. I Sverige har det blivit allt vanligare att människor är i behov av sådana skolor. Herr talman!
I dag är det bara möjligt att gå i de skolorna hos andra än kommuner. Det är inte möjligt för kommuner att starta internationella skolor. Vi tycker att det är viktigt att vi ger kommunerna möjligheter. Även de ska kunna erbjuda internationella skolor.
Det är huvudsyftet med denna proposition. Möjligheten utökas nu även till kommunerna. Det är ett viktigt steg framåt. När det gäller avgifterna är det väldigt klart i propositionen att de avgifter som andra huvudmän får ta ut måste vara skäliga. De måste vara rimliga.
Annars förlorar de rätten att bedriva utbildningarna. De kan inte ta ut vilka summor som helst. Min kollega från Socialdemokraterna, Lena Hallengren, sa tidigare i dag: Man ska inte sammanblanda dem med andra skolor som tar ut en avgift på 100 000 eller 200 000 kronor per år. Det här handlar om ett begränsat antal skolor med avgifter på grund av merkostnader.
På grund av läroplanen eller annat kan det uppstå vissa merkostnader som gör att man får ta ut avgifter. Dessa avgifter ska vara rimliga.
Vi i Miljöpartiet anser att det här är en mycket bra och nödvändig reform som måste göras för att utveckla den svenska skolan men också för att man ska kunna erbjuda människor som kommer till Sverige under kortare tid möjligheter att ha sina barn i skolan under den korta tiden.
Jabar Amin (MP):
Låt mig inledningsvis yrka bifall till utskottets förslag. Vi ska här i kammaren i kväll debattera ett nytt kvalitetsutvärderingssystem för den högre utbildningen.
Om den högre utbildningen i Sverige ska hålla måttet och kunna konkurrera med omvärlden måste den vara av hög kvalitet. För att säkerställa kvaliteten är det viktigt att ha ett robust kvalitetssäkringssystem som är ändamålsenligt.
Under de senaste åren har vi för den högre utbildningen arbetat efter ett så kallat kvalitetssäkringssystem som varit hopsnickrat på Utbildningsdepartementet, mot expertisens vilja. Systemet har varit bristfälligt och har därför utsatts för mycket och hård kritik.
Bland annat ledde systemet till att den europeiska samarbetsorganisationen ENQA för några år sedan kastade ut Sverige ur organisationen. Enligt ENQA beaktade kvalitetssäkringssystemet inte lärosätenas interna kvalitetsarbete, och det bidrog inte i tillräcklig utsträckning till lärosätenas kvalitetsutveckling.
Med detta som bakgrund är det med glädje jag kan konstatera att vi snart har ett nytt och ändamålsenligt kvalitetssäkringssystem för den högre utbildningen.
Jag noterar också att allianspartierna i stort sett är nöjda med systemet i betänkandet, även om man har vissa synpunkter när det gäller tidpunkt, utvärderingars omfattning med mera. Fru talman!
Det nya kvalitetssäkringssystemet ska vara inriktat på både att öka kvaliteten och att ha kontroll över resultaten, och det består av fyra delar. Två är samma som förut: examenstillståndsprövning och utbildningsutvärderingar.
Vi utökar dessutom med granskning av lärosätenas kvalitetsarbete och med en annan variabel, tematiska utvärderingar. Det är viktigt att göra detta. Medan det gamla systemet hade ensidigt fokus på kontroll betonar det nya systemet både kvalitetsarbete och kontroll av studieresultaten.
I och med detta system kan vi öka kvaliteten i utbildningarna på de svenska lärosätena, så att dessa i ännu högre utsträckning bidrar till att öka kunnandet och innovationerna.
Systemet kan även bidra till att ledning och styrning av högskolesektorn kan få bättre vägledning när det gäller var styrkor och brister finns för att Sverige skulle kunna stå sig starkare som kunskapsnation framöver.
Avslutningsvis ska jag läsa upp ur ett mejl jag fick i dag från en studentrepresentant: Det nya förslaget till kvalitetssäkringssystem har stöd av svenska studentrörelsen. Det är mycket trevligt att höra detta.
Jag fortsätter att läsa ur mejlet: Att med det förra systemet bedöma kvalitet är ungefär lika omöjligt som att köra bil med bara backspegeln. Det innebär att systemet hade många brister.
Backspegeln är viktig, men man kan inte köra bil med bara backspegeln, utan man måste titta framåt också. Detta blir avslutningsorden i mitt anförande.
Jabar Amin (MP):
Ett system som leder till att Sverige för första gången kastas ut ur den europeiska organisationen för kvalitetssäkring är inte bara dåligt. Det rätta ordet är fadäs! Något sådant har aldrig tidigare inträffat. Det var så dåligt att vi inte platsade bland de andra nationerna.
Och här står Moderaterna och säger att man kan ha lite synpunkter på systemet. Vad då för synpunkter? Det var så dåligt att Europa sa att Sverige inte får vara med. Expertisen kritiserade högljutt regeringen.
Man hade en utredning som låg till grund för systemet, men hela utredningen lades åt sidan, och sedan snickrade politiker på Utbildningsdepartementet ihop ett system som ni själva snart insåg inte håller måttet. Därför började man med nya direktiv, det som ledde till det här. Det är den här skrivelsen, som handlar om ett nytt kvalitetssäkringssystem.
Att man bara ska ha synpunkter på ett system som föranleder att landet kastas ut ur den europeiska gemenskapen för att vi inte håller måttet är mycket förvånande. Jag hoppades att ni hade större insikter om vilka stora brister det gamla systemet hade.
Det är säkerligen därför som ni går med på det nya systemet. Ni vill inte gå tillbaka till det gamla. Ni vet vad det ledde till. Det här är ett system som är berikande.
Jabar Amin (MP):
Det är skönt att höra Betty Malmberg medge att vi uteslöts ur den europeiska gemenskapen för kvalitetssäkring. Man utesluter inte någon för att det är små brister, utan det är exakt som jag sa. Det var hemmasnickrat på departementet. Det var en del av ENQA:s kritik. Vi har haft den kritiken länge.
Det höll inte kvaliteten. Det sa vi innan ENQA gjorde det. ENQA konstaterade samma sak. Det bidrog inte till övriga lärosätens utveckling - det är exakt samma sak. Kritiken mot systemet har varit omfattande. De självständiga arbetena är viktiga.
Men man får inte ha en ensidig fokusering, som man hade förut. Man får ha det som en viktig aspekt, och det har vi i det här arbetet. Men vi ska inte ha en ensidig fokusering. Den förra regeringen lyssnade inte utan slog dövörat till. Den lyssnade inte på kritik och inte när andra hade bra förslag.
Till skillnad från den förra regeringen har vi faktiskt gjort det i utskottet. Vi är nu eniga i utskottet om många bitar. Man har bidragit till att utveckla det här systemet. Jag är stolt över att vi inte gör samma misstag som den förra regeringen. Så fort motståndaren kom med förslag sa man: nej, nej, nej. Vi är öppna för goda och konstruktiva förslag.
Jag hoppas att det här systemet nu blir ett system som kan utveckla kvaliteten inom den högre utbildningen.
Jabar Amin (MP):
Det är häpnadsväckande att höra att man vill nonchalera detta. Vad jag vet är det första gången Sverige blir uteslutet ur en europeisk organisation över huvud taget. Det är inte någonting att nonchalera, även om det var 2006. Vi varnade regeringen redan 2009 och 2010 när det här debatterades i riksdagen.
Det gjordes från flera partier. Det här systemet höll inte måttet. Nu vill man nonchalera detta och säga: Jo, det var 2006. Vi var inte med i många år. Problemet är inte det. Problemet är att vi sjösatte ett system som var ofullständigt och som inte höll måttet. Det gjordes mot bättre vetande.
Politiker på departementet tyckte att de visste bättre än expertisen. Nu ska jag gå över till vad det här systemet kommer att leda till.
Jag är övertygad - det är säkerligen även ni, eftersom Alliansen går med på att det är ett nytt system och man vill förbättra här och där - om att kvaliteten i den högre utbildningen kommer att bli betydligt bättre med ett bättre system, ett nytt system, som det som vi nu presenterar.
Vad det kan leda till utbildning för utbildning får vi se i de kommande utvärderingarna. Men i stort sett kommer det att utveckla lärosätenas kvalitetsarbete. Det är viktigt.
Jabar Amin (MP):
Beträffande kvaliteten i den högre utbildningen: Vi ska inte ha Alag, Blag, Clag och Dlag. Kvaliteten ska vara god. Vi ska garantera våra kommande och nuvarande studenter att den högre utbildningen i Sverige håller måttet. Det gör vi med detta nya system. Vi ska inte ha olika för olika grupper.
Alla universitet och alla högskolor ska ha ett enda system och ett kvalitetsarbete som hållet måttet. Det är viktigt. Jag märker att ni fortfarande stretar emot. Trots varningar sjösatte ni ett system som ledde till att vi uteslöts ur en europeisk sammanslutning.
Jag tycker att man ska erkänna felen och säga: Vi hade fel, våra fel ledde till detta, och nu ska vi ta nya tag. Att hela tiden säga "Ja, det var små brister, och man kunde ha synpunkter" är inte hållbart. Jag är glad nu att vi i det här betänkandet i stort sett är överens om att det här systemet är bättre.
Det är därför vi ska rösta igenom det här systemet, rösta för det. Det kommer att garantera kvaliteten inom den högre utbildningen i Sverige, och det är jag glad för.
Jabar Amin (MP):
Min fråga går till utrikesminister Margot Wallström. Sedan tio månader tillbaka är flera kurdiska städer under beskjutning, och flera stadsdelar har jämnats med marken.
Här har jag en bild från en av dessa städer, delar av Diyarbakır. En kollega frågade om det var Beirut 1975. Här har jag en bild av en annan stad, Cizre.
Så kan man se stad efter stad. Min fråga till utrikesministern är om hon är beredd att fördöma denna statsterrorism som Erdogans regim gör sig skyldig till?
Jabar Amin (MP):
Tack, utrikesministern! Jag frågade om vi kan få höra ett fördömande av denna statsterrorism. Då säger utrikesministern: Vi är bekymrade. Jag tror att alla är bekymrade, även Erdogan. Här krävs mer än att vara bekymrad. Här krävs ett fördömande. Jag hoppas att vi kan få ett fördömande av denna statsterrorism.
Oskar Öholm (M):
Det är ändå lite roligt att lyssna på Adnan Dibrani och andra socialdemokrater som står i talarstolen och argumenterar för att det är så bra att fribeloppet har höjts. Jag tackar naturligtvis för stödet i den frågan så att vi kan få hjälp med den argumentation som vi har drivit under de senaste tio femton åren. Jag konstaterar bara att det är bra. Då är vi överens i den frågan också. Det brukar vara tvärtom att oppositionen ska driva regeringen framför sig. Här är det regeringen som får släpa oppositionen med sig. Det är en annan och märklig diskussion i fråga om dessa saker.
Sedan kan vi diskutera exakta nivåer. Det som jag säger, och som jag tror att vi alla är överens om, är att utbildning är både en investering för den enskilda studenten och en investering för hela samhället. Det gör naturligtvis att både den enskilda och samhället också måste ta ansvar för denna investering. Det gör vi genom att vi erbjuder både lån och bidrag. En justering med en hundralapp hit eller dit kan vi diskutera. Man kan ha olika synpunkter där.
Men faktum kvarstår: För första gången i modern tid har vi, såvitt jag kan se, en situation där Socialdemokraterna trots vad jag i andra sammanhang kan uppfatta som en populistisk politik inte säger . Studenterna ska ju ha mindre pengar om Adnan Dibrani får bestämma. Om er skuggbudget hade gått igenom hade studenterna fått mindre pengar. Jag tycker att Adnan Dibrani ska ta tillfället i akt och förklara på vilket sätt studenterna klarar sig med mindre pengar än vi har föreslagit.
Oskar Öholm (M):
Jag är naturligtvis jätteglad om fribeloppet är en icke-fråga för både Adnan Dibrani och övriga socialdemokrater numera. Det jag poängterat är att det tidigare inte sett ut på det sättet, men det är väl bra att vi kan pricka av ytterligare en fråga där ni har anslutit er till vår politik. Jag ser fram emot att det kan hända på fler områden. Jag förstår inte riktigt Adnan Dibranis argumentation - att vi skulle privatisera eller lägga över ett större ansvar på den enskilde.
Fortfarande är det så att vi inte har några ambitioner och inte heller lagt fram några förslag som handlar om att ta bort bidragsdelen. Återigen: Under en tid av svåra ekonomiska bekymmer både i Sverige och i resten av Europa har vi sagt att vi ändå vill försöka hitta en modell som är sådan att studentorganisationerna inte ska behöva komma hit och säga: Titta, studenterna går back. De klarar sig inte.
Vi måste då fundera på om vi kan hantera detta i den situation som vi befinner oss i. Den här gången har det inneburit att vi fått göra en justering i lånedelen. Men viktigt att uppmärksamma är just att det med vårt förslag och med det som blivit verklighet i kronor och ören blir mer för studenten än det skulle bli med skuggbudgeten från Adnan Dibrani och hans vänner. Naturligtvis räcker det inte med bara det, men det är säkert inte sista gången som vi har en diskussion om beloppsnivåerna.
Säkerligen kommer vi att fortsätta att diskutera dessa. Men man ska också komma ihåg vad det i justeringar handlar om. Det handlar om några hundralappar. Även om du, Adnan Dibrani, räknar på ett studiestöd under flera års studier blir skillnaden till slut några tusen kronor mer i lån. Jag håller absolut med om att lånebördan ska diskuteras. Det handlar, som sagt, om ett par tusenlappar. Men med en regering som driver en politik som får ut fler i arbete, med ett jobbskatteavdrag och med mer pengar i plånboken tror jag inte att detta är något större bekymmer.
Oskar Öholm (M):
Man kan se detta på olika sätt. I mitt anförande försökte jag vara tydlig. Att Sverige ligger i topp i världen betyder inte att man inte kan diskutera de problem vi i dag har. Det ska vi fortsätta att göra. Den polemiken - för att använda det begreppet - kan också vara bra. Då blir det tydligt vad vi tycker och vilka åsikter som finns och som ska brytas mot varandra. Jag ska försöka svara på frågorna. Jag är inte alls säker på om man ska utjämna mellan bidragen och lånedelen. Vi kan diskutera var nivån ska ligga.
Men jag tror inte att man, åtminstone när det gäller högskolestudier, ska ha en situation där bidragsdelen är lika stor som lånedelen. Då glömmer man bort att högre studier är en investering för den enskilda studenten. Många som väljer en högskoleutbildning gör det därför att de vet att de får en bättre löneutveckling, bättre lön i framtiden. Då har man råd att betala tillbaka studielånet. Studiestödssystemet ska syfta till att ge en möjlighet under studietiden.
Men vi ska inte glömma diskussionen om att det också måste vara en fråga om att det är en investering för den enskilda studenten. Exakt var nivån ska ligga kan vi naturligtvis diskutera. När det gäller barns villkor: Tilläggsbidraget som finns för studerande med barn har varit bra. Det sade vi också i Studiesociala utredningen. Tilläggsbidraget har fungerat på ett bra sätt. Vi tycker att det ska vara kvar. Men det finns säkert mer att göra.
Även där kan vi diskutera beloppsnivåer. Men till skillnad från generella studiemedel är det svårt att säga att tilläggsbidraget har urholkats så kraftigt under de senaste åren att det just nu krävs en höjning. Däremot är det viktigt att komma ihåg att det vanliga barnbidraget gäller också för studenter. Man ska minnas att alliansregeringen för ungefär ett år sedan genomförde höjningar av flerbarnstillägget som också kommer studerande med barn till del.
Oskar Öholm (M):
När studiestödsfrågorna diskuteras är det alltid på samma sätt. För ett antal veckor sedan hade vi en budgetdebatt. Nu diskuterar vi ett motionsbetänkande med alla möjliga olika förslag. Mycket kommer att ske framöver. Man kan föra diskussionen så som Jabar Amin gör och som jag tror att också vi kan göra och fråga: Vad ska vi på sikt göra? I Studiesociala kommittén förde vi sådana resonemang.
Skulle man på sikt ha en princip för hur stor bidragsdelen och lånedelen ska vara skulle man i så fall kunna tänka sig att framöver ha en lösning med kanske en lite större lånedel för högskolestudier. Läser man däremot på en lägre nivå för att få grundskolebehörighet ska kanske bidragsdelen vara större. Det där kan man se på utifrån hur stor investeringen för den enskilda individen är.
I Studiesociala utredningen förde vi - som Jabar Amin pekat på - resonemang om hur man skulle kunna se på kopplingen till övriga trygghetssystem. Också där finns det säkert saker kvar att göra. Det betänkandet finns ju, och Utbildningsdepartementet bereder flera av de här delarna och går igenom hur vi kan hitta lösningar. Jag kan inte säga i dag precis hur de ska fungera. Det vi kan säga är det som jag har försökt belysa under hela den här debatten.
Vi är överens om grundprincipen att vi ska ha ett starkt stöd för studier. Sedan har vi en opposition som säger att det är en osolidarisk politik. Min fråga blir då, som jag inte heller i den här debatten har fått svar på: Hur kan det rödgröna alternativet med mindre pengar till studenterna vara en mer solidarisk politik? Det är obegripligt.
Oskar Öholm (M):
Jag tror att man kan se det på lite olika sätt. Jag har förståelse för att det i en debatt blir så att debattörerna är lite raljanta mot varandra och drar saker och ting till sin spets. Min poäng gäller att man är emot alla de förändringar som nu genomförs. Om jag lyssnar på Rossana Dinamarca eller Caroline Helmersson Olsson får jag bilden av att ingenting av det som nu görs är korrekt, ingenting stämmer, och man borde egentligen inte genomföra det.
Då måste man säga sig: Det hade kanske varit bra om vi såg resultat som varit väldigt positiva. Varför förändra något som fungerar? Men vi ser så tydligt på punkt efter punkt människor som sviks av det svenska utbildningsväsendet och av en gymnasieskola som kastar ut människor utan de kunskaper som behövs. Det sker utan minsta självkritik från Rossana Dinamarca och andra som har varit ansvariga, och då blir det väldigt märkligt.
Då måste frågan bli: Vad gjorde Rossana Dinamarca, under de år som hennes parti hade möjlighet att påverka den utvecklingen, åt de 30 000 som lämnade gymnasieskolan och inte fick med sig de kunskaper de behövde? Vad var beskedet mer än att vi ska fortsätta på ungefär samma sätt? Sedan gäller det den andra delen, som Rossana Dinamarca frågar om, hur stort intresset kommer att bli för olika kurser och olika program. Det är klart att det återstår att se.
Det är ganska tidigt att redan nu säga att det kommer att se ut på det ena eller det andra sättet. Det vi i praktiken har är preliminära statistikuppgifter från vissa regioner. Det återstår att se vad det blir. En del av detta beror säkert på förändringen av programmen, som gör att man väljer på ett annat sätt. Men låt oss återkomma när det är klart. Rossana Dinamarca och andra ägnar stora delar av sin debattid åt att tala ned yrkesprogrammen. Det kanske också påverkar den allmänna debatten.