Mirja Räihä (S):
Jag tänker fortsätta att prata om bristen på vårdplatser, för jag tror mig ha en rätt god bild av skälen till att vi har alltför få vårdplatser. I Region Stockholm minskade antalet vårdplatser när man byggde Nya Karolinska. Det blev en rejäl minskning av antalet vårdplatser. Jag vet inte vad det berodde på - att stockholmarna inte blir sjuka eller att tomten var för liten.
Det återstår att prata om. Bristen på vårdplatser gör att människorna far illa. I Ivos rapport, som beskriver vad inspektörerna har sett, kan man läsa att patienter ligger i korridoren i en säng utan syrgas och ringklocka. På något sjukhus har man skickat hem en patient med sepsis, alltså blodförgiftning, som egentligen borde ha lagts in.
Jag kan tänka mig vilken mardröm det måste ha varit för läkaren att skicka hem en så sjuk patient för att man inte har några vårdplatser. De här frågorna känns givetvis i hjärteroten, och det är väl bra att statsrådet ändå har en plan för hur vi ska jobba för att vi ska kunna öka antalet disponibla vårdplatser. Men man måste komma ihåg en sak. Som jag sa har jag jobbat i 42 år inom Region Stockholm.
Jag tillhör den sista generation som är så lojal med och trogen sin arbetsplats. De som kommer efter mig kommer inte att vara det. De kommer inte heller att låta sig nöjas med det som vi har låtit oss nöjas med: att det här är ett jätteroligt jobb. Ni anar inte hur roligt det är att vara undersköterska i akutsjukvården! Jag ser ungdomarna där, och det är så himla kul. Men det är inte den bild man har i dag, och det är det som minskar lojaliteten och detta att vara trogen.
Det som har hänt i Region Stockholm, till exempel, är att man så sent som 2019 på hösten varslade 350 undersköterskor och 250 läkare om uppsägning bara på Karolinska på grund av ekonomin och på grund av arbetsbrist. Jag har aldrig haft arbetsbrist på min arbetsplats - aldrig någonsin.
Man anger att skälen är att vården har flyttat ut på stan, men samtidigt är de som ligger inne sju resor sjukare. Det är väldigt sjuka patienter som behöver god omvårdnad. Detta tog man inte hänsyn till, för man skulle spara pengar. Sedan kom pandemin, och då försköts varslen.
Då behövde helt plötsligt alla vara kvar och ta hand om covid 19-patienter, i synnerhet under det första jättetunga skedet. När det där var över, 2020, togs varslen upp igen. Men antalet hade minskat. Då var det 157 undersköterskor - hur man nu kom fram till den siffran - och 109 läkare som skulle få gå på grund av arbetsbrist.
Men man minskade inte varslet på grund av man behövde fler, utan det berodde på att det var så många som hade slutat under tiden på grund av det otrygga läget och pandemin. Därför kunde man minska varslet. I slutändan drog man tillbaka varslet, men då hade alla de som man hade behövt säga upp redan slutat. Det blev alltså en ordentlig minskning.
När vi pratar om disponibla vårdplatser handlar det inte om en säng, en ringklocka och syrgas. Det krävs givetvis en sjuksköterska och en undersköterska som ska stå för omvårdnaden. Hur man får människor att söka både till sjuksköterskeprogrammet och till att läsa till undersköterska är ett uppdrag som är jättetungt och jättestort. Och jag lovar: Jag hjälper till!