KBLab/rixvox huggingface dataset:
Krister Örnfjäder (S):
Det gick fort. Jag trodde faktiskt att jag skulle få ett tidsschema. Efter den 18 juni måste det finnas en plan, eftersom det i svaret hänvisas till att man kommer att lämna ett besked efter det att man fått in informationen. Kommer man att göra det på hösten 2007 eller blir det under våren 2008?
Annars är man snart framme vid slutet av den planperiod som man säger sig vilja gå in och titta på. Då är man inne i det nya budgetarbetet. Det nya budgetarbetet ska ju påbörjas 2008, och då ska man göra revideringen av den förra planen. Det brukar man göra ungefär vid halvtid.
Därför tycker jag att jag har fog för min oro för att detta är ett sätt att skjuta på hela processen in i framtiden. Man löser alltså inte problemen utan skjuter på dem. Om jag har förstått argumenteringen rätt har det inte varit målsättningen. Målsättningen var att man skulle få ett bättre underlag för beslutet.
Då kvarstår min fråga: När räknar man med att beslutet ska komma? I mitt hemlän är man just nu i början på upphandlingen av bland annat järnvägstrafiken mellan Västervik och Linköping. Även Ötraf är med i samma behandling.
De måste ju veta vad det är som kommer att hända när de nu ska begära in anbud. Om ministern låter dem sväva i ovisshet har de inget underlag för sitt anbud, vilket i värsta fall innebär att trafiken kommer att försvinna därför att ingen kommer att lämna något anbud. Är det detta som är målet?
Krister Örnfjäder (S):
Ministern försöker ändra fokus i diskussionen. Det kan jag i och för sig förstå. Det kan dock vara bra för dem som eventuellt lyssnar på denna diskussion att veta att vårt beteende inte är förändrat.
Som Claes-Göran Brandin påtalade tog vi månaden före valet, när vi uppmärksammade problemet, kontakt med finansministern, som var socialdemokratisk vid den tidpunkten, och sade att här finns ett problem som vi måste göra något åt.
Skillnaden nu är att eftersom vi fått en borgerlig regering träffar jag inte ministern, Åsa Torstensson, alltför ofta. Nu har vi visserligen träffats den senaste veckan, men annars umgås vi via talarstolen.
När jag tidigare behövde diskutera den här typen av problem med Ulrica Messing träffades vi i många olika sammanhang, och jag hade alltså möjlighet att ta upp den här typen av frågor och problem. Statsrådet och jag träffas inte på det sättet eftersom vi inte tillhör samma parti, utan det blir i stället i form av interpellationer och skriftliga frågor.
Därför kanske ministern uppfattar det som att vi först nu, på grund av att vi fått en borgerlig regering, aktiverat oss. : Precis.) I så fall vill jag råda Åsa Torstensson att gå tillbaka lite grann och titta i handlingarna för att se vilka frågor exempelvis Claes-Göran Brandin och jag varit aktiva i under de år vi suttit i riksdagen.
Vi har alltså inte suttit tolv år och väntat på att det ska bli en borgerlig regering som vi kan börja klaga på, utan vi har varit mycket aktiva i många frågor, inte minst i trafikfrågor, som vi vill ha lösningar på. Vår uppgift som politiker är ju att driva politiska frågor som gynnar de medborgare som bor i Sverige. Det är inte första gången som vi diskuterar Gotlandstrafiken.
Vi har även tidigare varit inblandade i den. Det vi i dag diskuterar är emellertid ett nytt problem, något som vi inte behövt diskutera tidigare. När det kom till vår kännedom agerade vi. Hade vi haft en socialdemokratisk regering är vi övertygade om att frågan varit löst strax efter valet eftersom vi hade följt upp den.
När vi nu följt upp frågan efter valet har den alltså dragit ut på tiden. Jag vill återkomma till att regeringen måste agera när den ser att det finns ett problem, oavsett om det är en borgerlig eller en socialdemokratisk regering. Jag håller med Claes-Göran om att det getts olika besked i frågan.
Jag hade aldrig ställt den här interpellationen om Åsa Torstensson i svaret på min skriftliga fråga sagt att regeringen kommer att ändra förslaget. Då hade jag varit nöjd med det svaret. Åsa Torstensson säger att man är tvungen att gå in och undersöka och att det är därför det har tagit tid.
Jag kan bara konstatera att den lösning som nu har lagts fram faktiskt har presenterats tidigare. Det har inte varit någon hemlighet. När ett förslag till lösning presenteras tycker jag personligen att det egentligen inte är mycket svårare än att, om man inte vet svaret själv, lyfta telefonluren och fråga om förslaget är möjligt att genomföra eller inte. Man behöver inte göra stora utredningar.
Nu har man kommit till insikt om att man kan lösa det på det sätt som vi tidigare har föreslagit, och det tycker jag är bra.
Krister Örnfjäder (S):
Vad vi tycker om handläggningen har klart framgått. Vad vi tycker om resultatet har också klart framgått. Jag skulle vilja använda mina sista minuter av talartiden till det erbjudande jag hade i mitt första inlägg om att diskutera hur man kan utveckla trafiken.
Det har vi inte hunnit diskutera på grund av att det mest har blivit diskussioner om historien. Det är bra att man har flera anbud att ta ställning till. Det innebär förhoppningsvis att man också har en möjlighet att få en bättre trafik än den som har varit.
Bättre trafik kan se ut på många olika sätt. Helt klart är att den trafik man nu ska ha i första hand ska tillgodose gotlänningarnas behov och önskemål. När den ska göra det ska den också tillgodose många av de olika näringar som finns på Gotland. Det ska kunna fungera ihop.
Det ska också fungera tillsammans med ett otal olika regelsystem och nya lagar som säkert tillkommer under både den mandatperioden vi är inne i och de som kommer därefter. Det tror jag också kommer att inbegripa den nya avtalsperioden. Det har stor betydelse för vilken Gotlandstrafik som man ska ha.
Jag hoppas att man från regeringens sida har bra synpunkter och bra ingångar när det gäller hur man tycker att trafiken ska utvecklas så att vi inte står i en situation där vi riskerar en försämring.
Det innebär både ett ekonomiskt åtagande och att man tidigt från regeringens sida signalerar vad det är som trafiken ska tillgodose.
Krister Örnfjäder (S):
Jag vill tacka Lena för att hon har ställt interpellationen. Det ger mig en möjlighet att också uttrycka några åsikter.
Även om en del av det som jag har sagt är känt i kammaren sedan tidigare tål det att upprepas eftersom situationen inte nämnvärt har förbättrats, även om vi fick vissa besked under den förra mandatperioden som gjorde att situationen verkade se bättre ut.
Till att börja med vill jag säga att jag förutsätter att ministern är informerad om hur situationen ser ut i Kalmar län. Det är grundförutsättningen för hela detta resonemang. Vet man inte hur det ser ut är man heller inte mottaglig för de argument som vi framför.
Man är heller inte mottaglig för det underlag som togs fram bland annat i den statliga utredningen. Vi som bor i Kalmar län har länge ansett oss vara förfördelade när det gäller antalet statliga arbetstillfällen.
Det har vi gjort på goda grunder och oavsett vilken regering vi har haft. Vi har försökt arbeta för att se till att situationen ser bättre ut ur vår synvinkel.
Vi vill ha en arbetsmarknad som är så bra som möjligt - det vill naturligtvis alla andra i Sveriges avlånga land också ha.
Vi har dock sett att utifrån den situation som både har rått och som råder har vi redan från början haft ett handikapp när det gäller vilken typ av arbetstillfällen som vi har att erbjuda i vårt län. Det har varit en av utgångspunkterna när vi har försökt se hur vi kan förbättra vår situation.
Vi har alltså tagit avstamp i att vi tycker att det är rimligt att det ska vara en någorlunda jämn fördelning över landet när det gäller exempelvis statliga arbetstillfällen. När jag läser svaret blir jag lite fundersam.
Här har ministern använt ett sätt att argumentera som skulle kunna tolkas på ett sätt som jag blir lite frågande inför. Bland annat säger ministern: "Alternativ lokalisering kan vara orter eller regioner där statlig verksamhet läggs ned eller där det inte finns mycket statlig verksamhet. På så sätt finns Kalmar med i sådana överväganden."
Det skulle man ju kunna köpa rakt uppochned, för det stämmer. Med det som utgångspunkt finns vi med i övervägandena. Sedan kommer dock nästa mening: "En generell utgångspunkt ska dock vara att myndigheterna även efter en sådan lokalisering kan utföra sina arbetsuppgifter effektivt." Det skulle man kunna ta som intäkt för att man kanske inte kan göra det i Kalmar län.
Jag tycker att ministern verkligen ska tänka till när det gäller argumentationen. Om detta skulle stämma är det ju det starkaste argumentet för att man skulle satsa ännu mer på Kalmar län. Skulle det vara så olyckligt att vi inte kan erbjuda de absolut mest nödvändiga förutsättningarna för att en myndighet ska kunna fungera är det verkligen dags att göra någonting åt situationen.
Krister Örnfjäder (S):
Statsrådet får ursäkta, men det är inte så svårt att göra den tolkning som jag gjorde. Det enda skälet till att man har en sådan mening med längst ned på sidan måste vara att det är någon form av brasklapp mot det man har skrivit i stycket ovanför.
Om inte meningen hade funnits med över huvud taget hade det inte ändrat på innehållet i svaret, men det är en klar fingervisning att man vill säkerställa att det ska vara en situation med lokalisering där alla kan utföra sina arbetsuppgifter effektivt. Hade man som sagt inte haft det med hade jag inte haft någon anledning att göra den tolkningen.
Något syfte måste det ha varit med den. Nästa del som jag vill lämna synpunkter på är den där statsrådet säger att det var den förra regeringen som skapade de här negativa förutsättningarna. Ja, för oss som bor där blev det riktigt alarmerande när Bombardier och Electrolux lade ned sin verksamhet.
Mig veterligen var det inga statliga företag. Men det var nedläggningar som var av den omfattningen att vår situation blev riktigt tydlig över hela Sverige. Vi har alltså haft en utveckling sedan mer än hundra år tillbaka där länet befolkningsmässigt har gått bakåt eller stått stilla.
Jämfört med hur Sverige i övrigt har utvecklats kan man ganska klart konstatera att det är skillnad. Det är det som har varit vår utgångspunkt. Det är inte så intressant för oss att gå in i en diskussion om vem det är som har orsakat detta, utan det är verkan som vi är intresserade av. Vi är också intresserade av vilken verkan som regeringspolitiken kommer att ge.
Krister Örnfjäder (S):
Till att börja med vill jag tacka finansministern för svaret. Jag vill också passa på att rätta till något som får betraktas som en felaktighet i bakgrunden till frågeställningen. Finansministern säger att frågorna är ställda mot bakgrund av att sjöinkomstavdraget påverkar själva jobbskatteavdragets storlek. Nej, så är det inte!
Frågorna är ställda mot bakgrund av att alliansen sagt att alla som arbetar ska få ett jobbskatteavdrag. Det argumentet använde man när man sade sig ge en kompensation till alla som skulle få ökade kostnader på grund av att avdrag för fackföreningsavgifter, a-kassa och så vidare togs bort.
I den diskussion som var då nämndes ingenting om att man skulle undanta en yrkeskategori. Det är det som jag tycker att man ska stå upp för, att man ska ge alla den rättighet som man har sagt att de skulle få. Jag blir lite besviken på svaret i sig självt.
Vi hade en diskussion för ett par månader sedan om just det här problemet, och då fick vi ett besked om att man skulle återkomma.
Jag trodde då att man skulle vara lite tydligare i den återkomsten med att säga att man verkligen hade för avsikt att rätta till den här felaktigheten i stället för att säga, som man nu har gjort, att man ska titta över och göra det andra steget. Vad som kommer ut av det vet inte vi.
Däremot förutsätter jag att finansministern i sina direktiv har pekat med hela handen och sagt att det här är en av de saker som vi måste rätta till. Om man fått ett sådant direktiv hade det inte varit speciellt svårt att skriva det i svaret.
Men eftersom det inte står misstänker jag att det inte finns någon sådan klart uttalad målsättning med översynen. Det tycker jag är synd.
Det är också synd mot bakgrund av att man i andra lägen, när det gäller andra yrkeskategorier och människor under andra förhållanden, är mycket snabbare med att gå in och säga att man ska rätta till och förändra det här. Jag menar att man borde kunna göra det i det här fallet också.
Krister Örnfjäder (S):
Det är mycket glädjande. I det svaret räknar jag då in att vi kommer att få se något resultat, förhoppningsvis redan i samband med den budget som finansministern kommer att presentera om ett par månader.
Där har man tydligen från finansministerns och Finansdepartementets sida gått in och gjort en komplettering till den lagstiftningen som ska innebära att personer som får städning som en skattepliktig löneförmån också ska kunna ta del av regeringens förslag om skattelättnader för hushållsarbete.
Där upptäckte man en situation och var väldigt snabb att komplettera själva lagstiftningen. Jag gillar inte förslaget i grund och botten, men snabbheten att rätta till någonting som man betraktar som en felaktighet kan alltså användas som modell även i det här fallet. Då behöver man inte dra ut på tiden speciellt länge.
Klarar man av det här så fort som man gjorde tidigare bör inte det problem som vi här har diskuterat ta speciellt mycket längre tid, utan det skulle man nog kunna klara av ganska snart.
Krister Örnfjäder (S):
Jag vill tacka för svaret. Jag hade naturligtvis hoppats på att lösningen nu skulle komma, på att man nu skulle få den hjälp som jag tycker att man i norra Kalmar län och Västerviks kommun är berättigad till. Nu läser jag in i det här svaret - och då tolkar jag det positivt - att man i dagsläget inte är beredd till detta.
Men jag vill ändå fortsätta den här diskussionen, för det är ju en process som pågår även i Kalmar län. Det är en utveckling som pågår även i Kalmar län. I den måste det också finnas en delaktighet från regeringens sida. Det är inte enbart så, som sägs i svaret, att den fysiska planeringen i hög grad är en regional och kommunal fråga.
Som Centerpartiet i många år har uttryckt sig är ju kommunikationer, som det här svaret har landat i, i högsta grad en fråga för staten, riksdagen och regeringen. Jag vill inte se en utveckling där vi ska överlämna åt de olika regionerna och kommunerna att ta över ansvaret för den biten.
Jag kan då se framför mig hur olika regioner har olika förutsättningar. Och vem kan då hjälpa till att lösa en situation i regioner och kommuner som har dåliga förutsättningar? Jag tror nog att näringsministern förstår vart jag är på väg i den här diskussionen.
I alla de program som jag har läst som Centerpartiet har skrivit under ett antal år säger sig Centerpartiet vara en stark förespråkare av regionerna och deras betydelse - och också en förespråkare av att vara en utjämnande faktor.
Då tycker jag att det borde återspegla sig, inte minst inom näringsministerns eget ansvarsområde, där näringsministern själv är chef och där hon till sin hjälp har en annan centerpartist, som är direkt ansvarig för de transportpolitiska frågorna.
Jag vill bara upplysa om att järnvägsfrågan, om vi nu ska ta den som en lösning - och jag ser den som en dellösning för exempelvis Västerviks kommun och norra Kalmar län för att skapa bättre förutsättningar med en större arbetsmarknadsregion - inte går åt rätt håll just nu.
Man har alltså på den här gemensamma bansträckningen, söder om Linköping, i stället för att öka hastigheten gått ned till minskad hastighet. På två sträckor är man nere i tio kilometer i timmen. Fortsätter den utvecklingen kan man ju förstå hur lång tid den här arbetspendlingen kommer att ta. Det här måste åtgärdas.
Det var inte problemfritt att under den tidigare, socialdemokratiska regeringens tid få fram 250 miljoner att använda till att förbättra den här banan. Det tog ett antal år innan de pengarna kom fram.
I det svar som näringsministern nu lämnar åberopar hon den process som Banverket är inne i, och om jag är rätt upplyst om innehållet i den håller man på att ta bort dessa 250 miljoner. Det innebär att man inte ens kan åtgärda dessa sträckor där man är nere i tio kilometer i timmen. Det borde näringsministern kunna lova redan nu - att de pengarna kommer att vara kvar.
Krister Örnfjäder (S):
Jag vill kommentera näringsministerns anmärkning om vad det är som vi ska diskutera. Här är det svar från näringsministern som näringsministern själv läste upp nyss. Hälften av svaret handlar om järnvägar och vägar.
Det är alltså vägar och järnvägar, det vill säga bättre kommunikationer, som näringsministern använder som ett av de viktigaste medlen för att svara på min fråga. Min fråga var ju så här: Vad tänker ministern göra för att Västerviks kommun ska kunna bli en del av en gemensam arbetsmarknad med Östergötland?
Eftersom ministern pratar om kommunikationer vore det konstigt om inte jag fortsatte den diskussionen. Jag tycker att den information som jag har och som är nödvändig för att kunna föra den här diskussionen måste fram på något sätt.
Jag ska upplysa näringsministern om att när det lokala näringslivet i norra Kalmar län pratar om vilka behov de har handlar det inte om ministerns frågor, att ta bort arbetsgivaravgifter och skyldigheter. Man pratar i första hand om bättre kommunikationer.
Det är vad man behöver för att kunna utvecklas. När kommunerna diskuterar sin utveckling pratar de inte om att ändra på skolsystem. Man pratar om bättre kommunikationer. Det är vad man behöver.
Som näringsministern mycket riktigt påpekade har vi inte, oavsett vilken regering som har suttit, varit speciellt gynnade av de infrastruktursatsningar som har gjorts under överskådlig tid. Det har jag sagt så fort jag fått tillfälle - oavsett vilken färg det har varit på regeringen. Näringsministern har varit i Västervik. Här har jag en handling.
Jag tror inte att näringsministern har glömt den. Det är den första handling som näringsministern själv var huvudansvarig för. Den togs fram i Västervik den 19 juni 2001, när näringsministern var nyvald partiordförande. Där står det en massa intressanta saker.
Det står bland annat att det är en kompass som man håller i sin hand för den riktning som man ska gå. Det står också hur man ska lösa olika behov. När det gäller regionalpolitik handlar det mycket om infrastruktur och utbildning. I slutändan handlar det också om att man, om man inte ska gå vilse totalt, måste följa sin kompass. Det är inte min kompass.
Det är näringsministerns och näringsministerns partis. Jag räknar med att det på något sätt måste avspegla sig i en verklighet. Den verklighet som jag pratade om nyss är norra Kalmar län. Jag hoppas att det som står i det här materialet kan bli en del av vår verklighet. För att det ska kunna bli det måste vi få en del förutsättningar tillgodosedda.
Det ligger inom ministerns ansvarsområde att leverera. Jag vill nämna en sak i sammanhanget. Antalet personer som pendlar i Sverige i dag är mellan 700 000 och 1,3 miljoner. Det ökar hela tiden. Som ministern själv har påpekat i sitt svar är förutsättningarna inte de bästa i norra Kalmar län.
Borde inte det rättas till från samhällets och regeringens sida?
Krister Örnfjäder (S):
Ja, det återstår att se. Jag kommer att fortsätta arbeta med att försöka påverka - det har jag gjort under många år - så att även Socialdemokraterna ska anslå mer pengar till infrastruktur. Personligen har jag inga som helst problem med en sådan prioritering. Jag vill bara göra en liten kommentar. Näringsministern talar om att jobba mer för att få mer pengar. Ja, man skulle också kunna börja i den andra ändan.
Det finns ju pengar i systemet, men regeringen har valt att minska tillgången på pengar genom att ta bort skatter. Och det är klart: Då försvinner ju en del av de pengar som man exempelvis skulle kunna ha haft till infrastruktursatsningar.
Jag vet att behoven av infrastruktursatsningar är stora i hela landet och att pengarna till den delen är alldeles för snålt tilltagna. Det måste alltså fram mer pengar i systemet. Men jag vill inte se det som håller på att hända just nu. Ministern har gjort en skrivning om att den fysiska planeringen i hög grad är en regional och kommunal fråga.
Jag ser nu hur det växer fram förslag ute i landet, där regionerna, kommunerna och landstingen håller på och lägger in sina pengar för att kunna vara långt fram i hanteringen när man nu ska ta ställning till Banverkets och Vägverkets förslag.
Jag vet inte om det ska vara lösningen, att man flyttar finansieringen från statens skattekonton till de kommunala och landstingskommunala skattekontona. Jag tycker i alla fall inte det. Jag vill bara än en gång påpeka att jag är medveten om att ministern inte är omedveten om det här eftersom en av hennes sakkunniga var i Västervik för någon månad sedan. Hon har ju då färsk information med sig.
Jag hoppas att näringsministern tar till sig den så att den kan avspegla sig i de förslag som kommer ut av den behandling som sker just nu.
Krister Örnfjäder (S):
Jag vill inledningsvis tacka infrastrukturministern för svaret. Skälet till att jag skrev interpellationen är den osäkerhet som råder om Tjustbanans framtid. Det är en osäkerhet som grundar sig på den situation som råder efter det uppdrag som regeringen gett till Banverket att inkomma med en revidering av den nuvarande investeringsplanen.
Banverket har där senarelagt den investering på 250 miljoner kronor som finns för Tjustbanan där en del av bansträckningen är gemensam med Stångådalsbanan och som skulle genomföras under tiden 2007-2009. Herr talman! Tjustbanan är en förutsättning för en regionförstoring och en gemensam arbetsmarknad mellan Västerviks kommun och Linköpingsregionen.
Banan behöver moderniseras för att trafiken ska vara ett modernt och snabbt alternativ för person- och godstransporter. Tjustbanan är mycket viktig för Kalmar län och tillväxten inom det lokala och regionala näringslivet. För att den regionala arbetsmarknaden ska utvecklas behövs det säkra och snabba kommunikationsmöjligheter. Det är därför nödvändigt med investeringar i banan.
Herr talman! Att som infrastrukturministern hänvisa till att investeringsbehoven är så stora att man ska ta bort redan avsatta medel är ett bakvänt resonemang. I stället borde regeringen när man ser att behoven har ökat anslå mer pengar till detta ändamål.
Jag kan för infrastrukturministern berätta att på den gemensamma bandelen för Tjustbanan och Stångådalsbanan har man från Banverkets sida sett sig tvungen att göra hastighetsnedsättningar på två ställen till 10 kilometer i timmen. Detta är ohållbart. Pengarna som är avsatta för investeringar borde användas omedelbart. Eller anser ministern att det är acceptabelt att behandla situationen på detta sätt?
Till detta vill jag foga att Nutek i en utredning om framtidens arbetsmarknadsregioner till Ansvarskommittén bedömt att Västervik med nuvarande situation kommer att år 2030 fortfarande vara en egen arbetsmarknad. Hur ser infrastrukturministern på detta faktum, och vad vill ministern göra åt det?