Jan Lindholm (MP):
Socialutskottets betänkande 9 om apoteks- och läkemedelsfrågor är ett motionsbetänkande. Det behandlar inte lika många yrkanden som det tidigare betänkandet som vi debatterade, utan det här behandlar bara 39 yrkanden, men det är ändå många. Apoteksmarknaden i Sverige har under alliansregeringens åtta år vid makten genomgått en mycket omfattande förändring.
Från att ha varit en ganska hårt reglerad statlig verksamhet har apoteksmarknaden från den 1 juli 2009 fungerat som en konkurrensutsatt marknad. Avregleringen innebar att 465 av Apoteket AB:s 946 apotek skulle säljas - 331 apotek blev alltså kvar hos det statligt ägda Apoteket AB.
Totalt var det fem olika aktörer som delade på de 465 apoteken, varav nästan hälften gick till det då nybildade företaget Apoteksgruppen som hade till syfte att se till att ett större antal mindre företag skulle kunna bildas.
De övriga företagen var Apotek Hjärtat, Kronans Droghandel, Medstop Holding och Vårdapotek AB.
Den andra stora förändringen av betydelse - som jag inte tror att någon har nämnt här i debatten - var att så kallade OTC-läkemedel, eller i princip receptfria läkemedel, från halvårsskiftet 2009 fick börja säljas i detaljhandeln, exempelvis i livsmedelsbutiker, kiosker och bensinstationer.
När det gäller både volym och ekonomi dominerar gruppen smärtstillande läkemedel väldigt kraftigt den marknaden i dag. Som ni vet ska dessa läkemedel enligt lagen säljas under någon form av uppsikt och även med möjligheter till information och rådgivning.
Var och en vet ju hur enkelt det är att gå in i en butik och köpa en kasse med till exempel smärtstillande läkemedel som kanske inte är så himla lämpliga. Man kan ju undra hur lämpliga dessa produkter är som rena konsumentvaror. Många av de problem som förutsågs vid avregleringen har tyvärr också visat sig bli verklighet.
Konkurrensen mellan apoteken innebar exempelvis att inget apotek ville ta ansvar för mindre vanliga preparat eller hålla större lager. Möjligheterna till samordning för kundens bästa försvann med avregleringen, liksom de vinster som en samordnad upphandling innebar när det gäller den totala kostnadsbilden.
Inget av detta var dock någon överraskning, utan det var väl analyserat och utrett och därför förväntade konsekvenser av avregleringen. Jag kan därför verkligen hålla med de motionärer som beskriver de omfattande problem som finns med apoteksverksamheten.
Trots att handelsmarginalen höjdes ganska kraftigt för att locka privata investerare att ge sig in i apoteksbranschen hävdar apoteksbolagen i dag att det är väldigt svårt att få ekonomin att gå runt. Det finns till och med företag som säger: Varje läkemedelsförpackning som vi säljer är en förlust. Det är de andra produkterna som man lever på.
Läkemedelskunderna har ibland svårt att få tag på sina läkemedel i rimlig tid. Den som på grund av sjukdom är lite disträ eller lider av minnes-, orienterings- och koncentrationssvårigheter och som kanske glömmer både legitimation och pengar hemma har det i dag betydligt svårare än före avregleringen att klara av att hämta ut sin medicin.
Reformen i sig har också tveklöst bidragit till ett ökat utanförskap för många. Avregleringen har inte lett till att det har blivit billigare för kunderna, tvärtom. De har förlorat många av de skalfördelar som ett samlat apotek innebar. Tillgängligheten har försämrats på en del orter i landet, även om den har förbättrats i storstäderna, och det skapar otrygghet för kunderna.
Precis som föregående talare nämnde får vi ledamöter via telefonsamtal och annat ofta höra från människor som har letat länge för att hitta den utskrivna medicinen på något av de apotek som finns inom en tio mils radie.
Jag vet inte om det finns en koppling mellan avregleringen och det faktum att allt fler läkemedelsbolag väljer att ta sina läkemedel ur läkemedelsförmånssystemet. Det är kanske inte direkt knutet till det, men det fenomenet har uppstått under de senaste åren.
Det har drabbat en del konsumenter som inte har de outtömliga plånböckerna, som det då blir fråga om, för att få tag på sitt läkemedel. Nya apotek har framför allt tillkommit i tätbebyggda områden. Utanför de större tätorterna har en del apotek försvunnit och avstånden har på vissa håll blivit längre.
Den tillgänglighet som ett samlat apoteksbolag tidigare kunde klara, alltså före avregleringen, ordnar man nu nästan lika bra men då till priset av särskilt riktade ekonomiska stöd i form av skattemedel. Att det är svårt att upprätthålla kompetensen på apoteken är ingen nyhet. Det har varit ett problem sedan länge.
Naturligtvis kan man fråga sig hur bra det är att kunden nu kan köpa mediciner i ganska obegränsade mängder i dagligvaruhandeln, sådant som tidigare bara kunde köpas på apotek.
Substituering, upphandlingssystem, prissättningsregler, månadens vara, generika, godkännande av nya läkemedel liksom beslut om de ska finnas i eller utanför läkemedelsförmånen är några av de områden där vi i Miljöpartiet anser att det behöver göras en hel del, oavsett hur apoteksverksamheten kommer att utvecklas och förändras i framtiden.
Alliansregeringen har sedan avregleringen på många olika sätt lappat och lagat systemet och försökt åtgärda de brister som finns, men jag menar att utifrån de signaler vi får från konsumenterna är systemet ännu inte lika välfungerande som det var före reformen.
Det finns fortfarande brister som gör att det i dag är svårare att komma över sina läkemedel på en del ställen i landet. Några som fått betala ett högt pris för apoteksreformen är de anställda. Flera olika undersökningar har visat hur arbetsmiljön för de anställda i apoteken drastiskt försämrats år för år sedan reformen.
Vinstkraven i de privata apoteksbolagen har inneburit att personalen har svårt att klara en löpande kompetensutveckling, vilket är ett allvarligt problem inom en verksamhet som är så kunskapsintensiv och där ny kunskap hela tiden måste fångas upp om man till exempel ska klara av läkemedelsrådgivningen, som är ett annat problem.
Tanken är väldigt bra, men när jag talar med företagens representanter är de mycket tydliga med att den ersättning de får för läkemedelsrådgivning inte räcker för att de ska kunna göra det med ett tillräckligt kunskapsunderlag så att kvaliteten blir den önskade. Där finns fortfarande en hel del att göra.
Det finns alltså rätt mycket att göra. Det ser vi inte minst på de förslag som finns från motionärerna i det här betänkandet. Att jag trots det yrkar avslag på samtliga reservationer beror helt enkelt på att jag menar att den rödgröna regeringen är väl medveten om alla de frågor som motionärerna lyfter fram och att det redan arbetas i Regeringskansliet med att ta fram förslag till fortsatta förbättringar av apoteksverksamheten.
Det sker naturligtvis i första hand för konsumenternas skull, men det finns många andra områden där det också behövs förbättringar. Jag vill som miljöpartist här lyfta fram arbetet med att minska den miljöskadliga påverkan som användningen av läkemedel har och som vi inte får glömma bort.
Den ganska dramatiska ökningen av icke receptbelagda läkemedel har inneburit en ökad belastning på våra vattendrag, eftersom reningsverken inte klarar av att ta hand om de aktiva substanser som finns även i de icke receptbelagda läkemedlen. Regeringen arbetar också för att underlätta för nya läkemedel att snabbare kunna introduceras och komma ut.
Det är en viktig fråga som den förra regeringen arbetade med, och vi kommer att fortsätta det arbetet till glädje för alla dem som på det sättet kan få en bättre behandling. Med tanke på allt det arbete som pågår kan jag därför inte se att det finns någon anledning för riksdagen att i det här skedet ta några initiativ. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet, fru talman, och avslag på samtliga reservationer.