Carl Bildt (M):
Låt mig säga det som jag inte hann med förra gången: Vi har en betydande tillgång i denna kammare i och med att vi har fem ledamöter av Sveriges riksdag som har sin bakgrund antingen i Syrien eller i syrianska befolkningsgrupper. Det har ett värde, för det ger oss kontaktytor och det varit av värde för regeringen när det gäller att bedöma de olika frågorna i och med de dialogmöjligheter som detta ger.
Det Carina Hägg säger om den annalkande vintern vill jag bara understryka ännu tydligare. Jag tror att vi underskattar den humanitära effekten av vintern när den kommer både i flyktinglägren, som Carina Hägg säger, och inne i landet med de bristande möjligheter som människor kommer att ha att klara både värme, försörjning och övrigt. Vad kan vi göra?
I samarbete med internationella humanitära hjälporganisationer försöker vi göra vad vi kan. Det handlar självfallet - låt oss vara ärliga - om att ge pengar till dem. Vi är inte operativa på marken, men vi är en av världens största finansiärer. Det är lite skryt, men man får skryta lite, och jag brukar ibland säga att Sverige numera är en humanitär supermakt med de insatser vi har möjlighet att göra för att finansiera.
Jag var inte i utrikesutskottet och i EU-nämnden i förra veckan därför att jag just dessa dygn satt med Lakhdar Brahimi och hans medarbetare och diskuterade utveckling i Syrien. Jag var nere i Abu Dhabi i detta sammanhang och diskuterade även med företrädare för den syriska oppositionen för att se vad som kunde göras. Där fanns en del av de frågeställningar som jag redogjorde för och som vi har att tagit ställning till. Carina Hägg ställde frågan om huruvida vi kan beväpna och skicka vapen.
Vi har ett vapenembargo från Europeiska unionen. Även om vi inte skulle ha haft det har Sverige en rätt strikt politik när det gäller att sända vapen till andra människor eller andra organisationer. Det måste passera genom svensk lagstiftning. Jag tror att jag därmed har besvarat frågan. Finns det några gränser för vilka kontakter vi kan ha? Kan vi utfärda några garantier för vilka dessa olika representanter är? När det gäller det senare är svaret nej. Finns det då några gränser?
Det finns det möjligen såtillvida att vi inte har någon anledning att ta kontakt med personer som är direkt involverade i terrorism på ett eller annat sätt. Men i den politiska konfliktlösningen och ansträngningarna till det får man ha en viss öppenhet för att tala med alla dem som är aktörer i konflikten. Det har till exempel förekommit en diskussion i tidningarna om huruvida man kan ha en diplomatisk dialog med Iran angående situationen i Syrien.
Jag företräder Kofi Annans ståndpunkt, och Lakhdar Brahimi har varit på samma linje: De som är problemet måste vi på ett eller annat sätt också försöka göra till en del av lösningen. Jag sätter därmed inte upp några gränser för denna typ av kontakter. Vi försöker ha en diplomatisk dialog också med dem som på djupet är en del av problemet för att försöka få dem att vara en del av lösningen.
Som jag sade är Sverige ett av de första länder som utsåg en speciell ambassadör för kontakt bara med den mångfasetterade syriska oppositionen. Jag säger mångfasetterad när det gäller hela den mosaik som det syriska samhället är med sunniter, shia, alawiter eller druser, olika kristna grupperingar eller kurder.
Det är viktigt att alla dessa på ett eller annat sätt finns företrädda i arbetet. Det gäller alla, också de som kanske rätt sent och till och med fortfarande känner att övergången till ett nytt Syrien är för farlig. Det gäller att vi kan nå kontakt med dem och övertyga dem om att denna väg bara leder till det som har varit Syrien förstörs, till att blodet ökar och till att lidandet ökar.
Det måste till en politisk övergång, och jag kan försäkra att Sverige tillhör dem som är allra mest drivande i dialogen och i arbetet.