Gunnar Sandberg (S):
Jag vill tacka jordbruksministern för svaret. Jag håller med om det ministern svarat, att grundproblemet med dioxiner och PCB:er är miljöföroreningar i Östersjön. Det har man vetat ända sedan dispensen gavs, och då är min undran vilka handlingsplaner Livsmedelsverket och Fiskeriverket har efter att undantaget för surströmmingen löper ut 2012. Skälet till att surströmmingen nu är hotad är EU:s förbud mot att sälja dioxinhaltig fisk.
Miljögifter som dioxin och PCB lagras i fet fisk, exempelvis just surströmming. Om ingenting görs kan vi få ett stopp för försäljning av surströmming från och med 2012. Det vore olyckligt ur många synvinklar. Surströmmingstraditionen är väldigt gammal. Första gången surströmming dokumenterades var 1544 i en skattelängd från Ångermanland.
Man vet att Gustav Vasa utnyttjade strömmingsfiske som ett politiskt maktmedel genom att ge Gävlefiskarna privilegiet på fiske efter Norrlandskusten mot att de betalade skatt till kronan. Man tror sig veta att man redan på romartiden här i Skandinavien kunde konsten att bevara fisk genom fermentering. Det är några som inte förstår sig på det här med surströmming. Det kan kanske vara lukten. Surströmmingens motståndare brukar framföra att den är rutten.
Men förruttnelsen är en spontan process där ett stort antal olika mikroorganismer bryter ned proteiner under bildning av illaluktande ämnen som svavelväte, indol, skatol samt putrescin och kadaverin. Av dessa ämnen är det endast svavelväte som bildas vid jäsning av surströmming. Den höga salthalten hindrar tillväxt av förruttnelsebakterier men tillåter de salttoleranta aromproducerande bakterierna att växa.
Surströmmingen är alltså inte rutten utan en fermenterad produkt framställd genom en noga kontrollerad process. Strömmingens historia är gammal. Den har en nationell identitet. Att äta surströmming är en matkultur som växer. Surströmmingsätandet är en årlig tradition, och den kulturen kommer att dö ut om man inte kommer fram till en hållbar strategi. Dioxin är ett gift som vi måste få bort från våra hav, men det är ofarligt i små mängder.
Ingen äter vad jag vet surströmming dagligen, utan vi som älskar surströmming äter den några gånger på sommaren. Surströmming säljs också som kosttillskott. Frystorkad surströmming är paketerad i kapslar som ska sväljas hela. De ska hjälpa mot orolig mage, magkatarr och halsbränna. Även om surströmming innehåller dioxin och PCB kan den tydligen vara nyttig och bra mot annat. Många i vårt land uppfattar ibland EU:s regler som lite larviga.
De lägger sig i saker som de kanske inte ska lägga sig i. Det handlar om jordgubbar som inte får kallas för jordgubbar eftersom de inte är tillräckligt stora. Kalles kaviar får inte kallas för kaviar eftersom den inte innehåller tillräckligt med rom. Vi har frågan om Laval, och nu är surströmmingen hotad. Surströmmingen är en viktig del av vår matkultur. Vi är många som vill äta en tunnbrödsklämma med surströmming, mandelpotatis, smör, rå finhackad gul eller röd lök, gräddfil och tomat. Det är inte bara matkulturen som är hotad.
Med surströmmingen riskerar många jobb i salterier och fiskerinäringen att försvinna i Norrland där vi behöver fler jobb och mer av företagande. Vi kan inte låta en hel bransch dö ut. I samband med att Sverige fick dispens för fortsatt försäljning av surströmming beslutades att Fiskeriverket skulle se över orsak och verkan för dioxinhalterna samt presentera ett åtgärdspaket. Vi undrar vad som egentligen har hänt.
Att arbeta för fortsatt dispens är naturligtvis en väg att gå för att garantera tillgången till surströmming också framöver, men frågan om dioxin och PCB i Östersjön och Bottenhavet består. Självklart måste strömmingen vara så giftfri från möjligt. Sverige har arbetat aktivt tillsammans med övriga länder för att rena Östersjön. Mycket har också hänt, men av någon anledning verkar halterna av dioxin och PCB inte sjunka.
Vad tänker jordbruksministern och övriga regeringen göra för att få ned också halterna av dioxin och PCB i Östersjön?