KBLab/rixvox huggingface dataset:
Börje Vestlund (S):
Låt mig vara ganska formell till att börja med. Man kan naturligtvis träffas för att få debattera med ett statsråd; det är alltid trevligt. Men interpellationsinstrumentet har en djupare grund, nämligen att vara en del av granskningen av regeringen. Det är mot den bakgrunden man ska se den här interpellationen.
Till Marie Wickberg kan jag säga: Vi är överens med regeringen om infrastrukturen och nätutbyggnaden. Vad jag vet finns det inga skillnader i uppfattningar över huvud taget i denna kammare om infrastrukturen när det gäller detta. Vi har samma idé och samma förslag.
Vad vi möjligen kritiserar på politisk grund är vad man gjorde under åren 2006-2010. Varför satte man inte i gång byggandet då? Beslutet om inriktningen var taget redan 2005. Då fanns det anledning att sätta i gång rent praktiskt att bygga ut. Jag tror att det lite grann handlar om hur mycket man anslog till Svenska kraftnät när det gäller investeringar under 2006-2010.
Det som jag vill försöka få klarhet i genom denna interpellationsdebatt är regeringens agerande för att få till elprisområden som just nu kritiseras i medierna, bland företagare och bland befolkningen inte minst i södra Sverige. Vad hade regeringen för roll i denna diskussion?
Uppenbarligen agerade man bland annat genom regleringsbrev 2010 och i Nordiska ministerrådet 2008. Det är fler som har diskuterat det, som ministern säger. Men hur skulle Svenska kraftnät göra? Min fråga blir återigen: Varför blev det fyra elprisområden och inte två? Kommissionen har aldrig krävt mer än två.
Jag brukar inte svara på frågor från mina meddebattörer på motståndarsidan, men kan vi inte lägga ned detta med stämningar och skadestånd? Det bör åtminstone komma in en stämningsansökan innan det kan bli några skadestånd, och det brukar vara en ganska långsiktig process. Jag vet att det finns ett enda fall då Sverige har fått betala skadestånd, och det gäller datalagringsdirektivet.
Det är fyra eller fem år sedan man diskuterade att det var överhängande viktigt att Sverige skulle genomföra detta, och jag tror att det är i år som vi får börja betala skadestånd för det. Det tar alltså sin tid, och då hade man hunnit agera under tiden. Därför tycker jag att det är ett dåligt argument i detta sammanhang. Vi är överens med kommissionen om att detta inte är bra.
Vi behöver ha högre överföringskapacitet, och vi behöver bygga ut vårt stamnät för det. Man försöker få det att framstå som att det är kommissionen som skulle ha tvingat Sverige till dessa fyra elprisområden.
Men kommissionen har bara gjort en sak, den har konstaterat att Svenska kraftnät har en dominerande ställning som missbrukas. Det är det enda beslut som har kommit från kommissionen. Sedan har man tillsammans med Svenska kraftnät kommit med den förordning som även regeringen har varit inblandad i i så måtto att man har gett Svenska kraftnät i uppdrag att hantera detta. Därför är det intressant med denna debatt.
Detta handlar inte om att vi har olika politiska uppfattningar i sak, utan det handlar om varför man återigen sprang i väg för att vara bäst i klassen när det gäller EU. Varför kunde man inte avvakta fram till dess att Sydvästlänken var byggd?
Börje Vestlund (S):
Jag ska ta upp ett par saker i detta mitt sista inlägg här. Det här med energinationalismen börjar bli en vandringssägen bland borgerliga ledamöter. Vi har sagt att vi tycker att den nordiska marknaden ska fungera innan vi ger oss in på att bygga ut i hela Europa. Det tycker vi är befogat. Vi är på väg att nå ordning och reda på den nordiska marknaden.
Då man kan fundera på hur man ska gå vidare med internal market, med den gemensamma marknaden. Det är ganska dumt att i tid och otid använda uttrycket i fråga.
Det andra jag skulle vilja säga är följande: Det vi menar att man skulle ha gjort och det vi kritiserar regeringen för är att man 2008 då anmälan från Danmark kom inte var aktiv. Det var då man inte gjorde tillräckligt mycket, och det var då man inte funderade på antalet elområden.
Man lyfte upp frågan till regeringsnivå för att se till att få ordning och reda i detta så att konsumenter inte drabbades. Vi skulle också ha snabbat på utbyggnaden av Sydvästlänken. Men någon diskussion om Sydvästlänken förekom över huvud taget inte under förra mandatperioden.
Till sist, fru talman, får jag säga att jag är väldigt stolt över att som ledamot vara sista talaren för året i denna kammare. Jag vill önska statsrådet, fru talmannen och kammaren god jul och gott nytt år. Absolut sista ordet får dock statsrådet.
Börje Vestlund (S):
Det är bra att näringsministern är närvarande vid debatten i dag eftersom hon inte har varit här vid tidigare näringspolitiska debatter som vi har haft i kammaren. Det är tråkigt, men vi är glada för att näringsministern är här just nu. I samband med att man lade fram budgeten efterlyste inte minst vi från oppositionen konkreta åtgärder som man skulle vidta för att sådana här saker inte skulle kunna hända.
När vi kritiserade regeringen för dess avsaknad av näringspolitik över huvud taget intygade man att man hade en bra näringspolitik. Näringspolitiken borde bygga på just hur man ska kunna få akademi, företag och samhälle att agera ihop - triple helix, som Hans Rothenberg talade om. Det är en gammal metod som har tillämpats länge. Då uppstår en fråga.
I life science har man under denna regering upplevt ett antal motgångar. Det går inte att säga någonting annat när det ena forskningscentret efter det andra har bestämt sig för att man inte har de optimala förutsättningarna för att forska i Sverige och därmed kunna utveckla produkter.
Man måste fråga sig vilka svar regeringen har på dessa frågor. Det är tydligt att detta har drabbat en och samma bransch flera gånger. I våra bästa brandtal om näringspolitik säger vi att Sverige ska vara en kunskapsnation när det gäller detta - just för att få fram bra forskning.
När vi efterfrågat de konkreta åtgärderna när det gäller Södertälje i det här fallet - tidigare har det varit Lund och Göteborg - har regeringen sagt att den generella näringspolitiken gäller även här. Sedan har man de vanliga arbetsmarknadsmodellerna för hur man ska göra detta.
Här mister vi ovärderlig kompetens som borde vara kvar i Sverige och som borde kunna användas i vår industri. Men regeringen har valt att inte göra så. Min fråga till statsrådet är: Vad kommer regeringen konkret att göra för att se till att man inte åker på en sådan här smäll igen när det gäller life science?
Det kan inte bara vara så att sänkt restaurangmoms eller halv arbetsgivaravgift för ungdomar ska hjälpa även här. Det är ett duttande som regeringen har ägnat sig åt när det gäller näringspolitiken. Det måste komma av en helhet, inte av detta smala.
Börje Vestlund (S):
Först måste jag kommentera hänvisningen till att man åkte till Trollhättan. Det var bra, men näringsministern var aldrig anmäld på talarlistan. Hade en sådan anmälan tagits tillbaka och det hade sagts att hon måste åka till Trollhättan hade nog alla tyckt att det var bra. Men nu var det inte så - nog om detta. Det är bra att man satsar på små och medelstora företag.
Det är grunden inte minst för sysselsättningen. Men vi har ett antal stora och i vissa sammanhang världsledande företag. Det måste finnas en näringspolitik även för stora företag, för stora industriföretag och stora tjänsteföretag. Men någonstans där klickar det.
Ska man inte från statens sida om Astra lägger ned sin forskning i Sverige försöka göra någonting så att de eventuellt kan fortsätta med sin verksamhet? I stället hänvisar man till den innovationsstrategi som senare kommer. Vi får väl se vad den innehåller. Hittills har det inom den tillämpade forskningen mest handlat om att det inte är så viktigt med denna utan att det är grundforskningen man ska lägga mycket krut på.
Det framgår inte minst av den forskningsproposition som lades fram för ett par år sedan, och den fick väl en del kritik för det. Vi får hoppas att detta rättas till genom innovationsstrategin. Men fortfarande handlar den här debatten i huvudsak om hur vi ska kunna se till att vi får behålla våra världsledande stora företag i Sverige.
Där tycker jag att vi i den här debatten inte har fått något svar från statsrådet.
Börje Vestlund (S):
På den här punkten brukar man enligt alla artighetskriterier här i kammaren tacka för svaret. Men det finns faktiskt inget svar att tacka för när det gäller denna interpellation, och därför får jag hoppa över den biten. Jag ska också be kammaren och statsrådet om ursäkt för att jag inte använt rätt benämning. Det heter Post Nord AB nu. Det ska vara korrekt på alla punkter.
Herr talman!
Herr talman! Jag struntar ärligt talat i vem som svarar på mina interpellationer. Men jag ställer dem till Sveriges regering som är ett kollektiv i det här sammanhanget. I det här fallet är det ett antal tusen människor i Stockholms södra förorter som inte har fått sin post, och resultatet har i några fall inneburit att människor har hamnat hos kronofogden.
Är det då fasoner att komma hit och, skulle jag vilja säga, kränka kammaren och säga: "Frågor som kapacitet, kompetens och krisberedskap tillhör den operativa verksamheten. Det är därför bolagets ledning som ansvarar för dessa frågor. Jag har förtroende för bolagets styrelse ." Det duger inte, herr talman!
Jag skriver i min första fråga: "Avser statsrådet att verka för att Posten AB har den kapacitet och kompetens som krävs för att utföra den samhällsviktiga postservicen?" Det är det som är det intressanta i den här interpellationen, och jag beklagar verkligen att den kompetens som borde finnas i regeringen inte finns.
Den samhällsviktiga postservicen är reglerad i postlagen, och det ska ges ett uppdrag från regeringen till någon av aktörerna på postmarknaden. Att så ska vara när man har en avreglerad postmarknad är någonting som finns i en bred överenskommelse. Det är just utifrån det uppdrag som Post Nord AB har som jag ställer mina frågor.
Då duger det inte, herr talman, att säga att det här är frågor som bara berör bolaget, styrelsen och bolagets ledning. Jag har inte ställt några pekuniära frågor om bolaget eller någonting annat. Jag har frågat hur man ska klara postservicen, som är en samhällsfråga och som regleras i postlagen. Då kan man inte säga på detta sätt.
Jag skulle slutligen vilja fråga: Vad avser statsrådet att göra för att Posten faktiskt ska vidta de åtgärder som behövs? Detta måste ju åtgärdas nu. Fler ska inte behöva hamna hos kronofogden på grund av detta. Hänvisa nu inte återigen till styrelsen, för det är inte det frågan handlar om. Du är här som representant för regeringen och inte som representant för Posten AB.
Börje Vestlund (S):
Jag kan nu tacka för svaren av den enkla anledningen att jag nu faktiskt fick svar på det som statsrådet inte ville svara skriftligt på. Är det något slags hederskodex på Finansdepartementet att ingen fråga som rör de statliga företagen får man någonsin svara på på något annat sätt än att detta är styrelsens ansvar? I detta fall var det ännu värre.
Det var faktiskt så att det var ett regeringsuppdrag som man hade gett detta statliga bolag. Jag kan ta ett annat exempel från min hembygd Stockholm. Det har varit en stor debatt om ett äldreboende i en förort där man inte har skött sig.
Skulle nämnden då inte ha gått in och stoppat detta därför att det nu var någon annan juridisk person som skulle ta en stor del av ansvaret för detta? Det är inte möjligt.
Det är ett samhällsuppdrag som Posten AB har, och då tycker jag inte att man ska komma till kammaren med ett svar som inte anstår en svensk regering som har ambitionen att lösa de stora samhällsproblemen.
När det gäller denna extrema omställningsprocess har jag suttit i denna kammare i omkring tio år, och man påstod redan på den tiden att man hade extrema omställningsprocesser. Omställningsprocesser kan vara på olika sätt, men jag tror inte att de kan vara extrema i mer än tio år. Man visste redan när jag började arbeta med dessa frågor och långt innan dess att mängden post skulle minska.
Men när man tittar på statistiken ser man att det sällan blir en så stor och dramatisk nedgång som man hade trott. Man har gjort en del saker. Men kom inte och påstå i detta sammanhang att Posten har lyssnat på de boende och på sina kunder, för det har man inte. Det var först när detta togs upp i medierna som åtgärdsplanerna sattes in.
Det var då man gjorde det, och det var några veckor innan PTS blev inblandad.
Börje Vestlund (S):
Jag tackar för svaret. Jag kan börja med det som är positivt, nämligen att berömma ministern. Det är väldigt bra att regeringen äntligen har ändrat uppfattning om vita certifikat. Det tycker vi som har diskuterat denna fråga av och till i denna kammare under lång tid och hört regeringen säga att detta är inte aktuellt för Sverige är jättepositivt.
Energieffektiviseringen var ett av de riktigt svåra målen att nå när det gällde 20-20-20-överenskommelsen. Man har också på EU-nivå varit pessimistisk från tid till annan när det gäller om man verkligen kommer att klara detta.
Utsläppsmålen kommer man att klara, man kommer att klara målet när det gäller förnybar energi, men energieffektiviseringen har man varit orolig för. Det har vi från vår sida också varit, därför att problemet när vi fick energieffektiviseringsdirektivet var att det var väl detaljerat. Det kan jag gärna hålla med om.
Det är till och med tveksamt om man skulle ha godkänt detta som en EU-fråga över huvud taget. Det kan mycket väl vara så att det inte skulle ha varit det, för det var på en sådan detaljnivå. Men det som förvånade oss då och det som förvånar mig nu är att regeringen har så få förslag.
Utan att titta på direktivet finns det ju ändå en del uppslag i det som skulle kunna få oss att arbeta vidare.
Nu vill jag inte på något sätt dra in någon bostadspolitisk debatt i den här diskussionen, men vi har till exempel ett miljonprogramsbestånd som vi vet kommer att kräva enorma investeringsresurser i framtiden om dessa bostäder ens ska kunna vara bobara. Jag vet att väldigt många bostadsföretag funderar väldigt mycket över hur de ska kunna hantera detta.
Det är bara ett exempel, och regeringen har sagt att man kan gå med på kravet att i alla fall energieffektivisera statliga byggnader. Så till den fråga som jag ställde om målen. Vi socialdemokrater har varit oroade över hur man skulle hantera målen, för vi håller inte med om kommissionens sätt att beräkna det.
Vi tycker att vi ska ha mål men på ett sådant sätt att det också främjar tillväxt. Vi har aldrig slagit fast att vi ska ha något tak för energianvändningen. Det vill jag bestämt avvisa. Men man måste få det mer effektivt, och man måste också titta på helheten när det gäller energianvändningen.
Det talas om att vi inte når tvågradersmålet, och så har vi en regering som inte har några egna förslag förutom energiskatter, koldioxidskatter, elcertifikat och handel med utsläppsrätter.
Energiskatter kan vara väldigt bra, men i vårt kalla Norden har vi ingen annan möjlighet än att använda ganska mycket energi till exempel under vintern, och då tror jag inte att energiskatter har den roll de borde ha i andra sammanhang. Min konkreta fråga är: Vad kommer regeringen att göra för att uppnå detta mål?
Börje Vestlund (S):
Det allra billigaste och allra enklaste sättet att minska energianvändningen är naturligtvis energieffektivisering. Maud Olofsson brukade alltid säga att en kilowattimme som man inte använder är den bästa kilowattimmen. Det är ju helt sant. Det tror jag att vi alla är överens om.
Jag tror i och för sig att vi kommer att få göra väldigt stora investeringar i vår kraftproduktion i framtiden, men det kommer att ha andra orsaker. Det kommer nog att behövas investeringar som vi inte ens kan ana hur stora de kommer att vara.
Det kommer vi att behöva göra för att kunna nå fram till ett CO2-fritt samhälle fram till 2050. Man sade ja till de tuffa målen. Det är en sak att säga ja till de tuffa målen, man måste ändå vara mer konkret. Den elintensiva industrin är ett jättebra exempel. Jag vet att man kan om man vill.
Men vi har några andra problembarn. Det är bostäderna, de offentliga byggnaderna och transportsektorn, som det har gjorts lite grann inom. Där borde man kunna sätta ännu mer fart om vi ska uppnå detta. Energideklarationer är naturligtvis bra, men det är inte så att man får mer energieffektivitet bara för att man har energideklarationer.
Det är ju ingenting nytt i sig att man har arbetat med den elintensiva industrin. Det har man ju gjort under ganska lång tid, förmodligen därför att det är det allra enklaste eftersom den har så väldigt mycket pengar att vinna på att minska sin energianvändning. Men sedan har man inte så mycket mer.
Det är faktiskt väldigt få redskap man har för de här områdena, transporterna, de offentliga byggnaderna och bostäderna. Där har man väldigt lite. Där menar jag att vi borde få en redovisning ganska snart. Det är trots allt så att 2020 lät som väldigt långt fram i tiden när man gjorde den här överenskommelsen. Det är helt sant. Men 2020 börjar nu att i väldigt snabb takt närma sig.
Man kan inte komma bara sex år innan och tro att man ska kunna få den önskade effekten. När man till exempel tog beslutet om förnybar energi hade man ju arbetat väldigt effektivt med det under mycket lång tid. På det här området har man ägnat sig lite grann åt industrin, lite grann åt fordonen, men i övrigt har man inte tänkt i de här banorna.
Det är därför jag återigen måste ställa frågan till statsrådet: Vad kommer man att göra på de här områdena, transporterna, de offentliga byggnaderna och bostäderna, för att få dem ännu mer energieffektiva? Där har vi inte bara energideklarationerna, som är viktiga, utan där har vi också flerfamiljshusen. Då menar jag inte bara allmännyttan, utan då menar jag verkligen flerfamiljshusen.
Börje Vestlund (S):
Om detta är det enda som finns vad gäller bostäder blir det grädden på moset, men man kan inte räkna med att bostäderna blir så energieffektiva att de kan bidra. Det är jag säker på. Det är klart att detta kan påverkas i en viss grad. Vi har fortfarande flerfamiljshusen.
Där har man få, om ens några, idéer om vad som ska göras åt dem fram till 2020. Det kommer att krävas stora investeringar. De kanske kommer att krävas oavsett vad staten gör. Det måste finnas verktyg så att det blir energieffektivt.
Vår kritik mot ROT har varit att den inte har påverkat byggandet så att det har blivit mer klimatsmart. Tvärtom har ROT använts för många kök och tyvärr inte så ofta till att byta fönster, dörrar eller att tilläggsisolera. Det är vår kritik.
Jag vill inte ha en ROT-debatt, men ROT är ett exempel på att man måste vara tydlig och ordentlig när man lägger fram den typen av förslag så att förslaget inte blir något annat än vad man egentligen trodde att det skulle bli från början.
Börje Vestlund (S):
Jag får tacka för svaret. Det finns egentligen två anledningar till att jag skrev interpellationen. En anledning är det arbete som regeringen med stöd av bland annat Socialdemokraterna och några andra oppositionspartier har gjort beträffande att minska regelbördan för företag.
Den här debatten handlar inte om företag, men vi kan naturligtvis diskutera hur framgångsrik regeringen har varit. En sak som har minskat regelbördan för företag både i realiteten och ekonomiskt var slopandet av revisionsplikten. Det är väl den största enskilda effekten vi kan se på näringslivet generellt.
Jag var revisor i en nystartad förening som hade fått sitt första statliga bidrag. Jag vill minnas att det var fråga om 250 000 kronor och omkring 100 medlemmar. Döm om min förvåning när det framkom att det måste vara en auktoriserad revisor. Det innebar en direkt kostnad på 5 000 kronor för denna auktoriserade revisor, som kom och konstaterade att det var bokfört och klart.
Det var egentligen ingen större revision som gjordes i det sammanhanget. Då började jag fundera över om det måste vara så att det även för små belopp ska vara en auktoriserad revisor. Vi får komma ihåg i sammanhanget att för företag har revisionsplikten slopats för belopp upp till 5 miljoner kronor.
Ett tjänsteföretag med en omsättning på 5 miljoner kronor kan få betydligt högre skattemedel som företaget kan låta bli att redovisa. Jag tycker att samma principer ska gälla.
Jag håller med statsrådet fullkomligt om att det är både rimligt och eftersträvansvärt att själva verksamheten och ekonomin beskrivs öppet av den bidragsmottagande organisationen, till exempel i form av redovisningar som granskats av revisorer. Men måste det vara en auktoriserad revisor för så små belopp som 220 000 kronor? Jag är inte naiv.
Jag vet att det förskingras pengar från föreningar. Jag har varit aktiv i en organisation i många år, och jag tror att varenda förening har varit utsatt för förskingring någon gång. Det är ofta fråga om simpla saker; man tar helt enkelt ut vad som finns på kontona och drar. Så enkelt brukar det vara. Ibland kan det vara lite mer sofistikerat. Men det innebär inte att man måste krångla till reglerna.
Förskingring upptäcks oftast först efteråt och det går i regel inte att göra något åt den. Låt oss titta på regelverket. Jag har tagit fram mallarna till förordningen om statsbidrag till barn- och ungdomsorganisationer. Där går regeringen emot sig själv i fråga om att förenkla. Där har regeringen snarare krånglat till mer för föreningarna.
Jag kan inte riktigt förstå varför regeringen inte är lika ambitiös att vilja minska regelbördan för organisationer som för företag. För mig framstår det som fullständigt orimligt.
Börje Vestlund (S):
Det är klart att det är skilda världar, men när det handlar om revisionen är det fortfarande ungefär samma sak. Vi behöver inte vara oeniga om att det ska vara en bra kontroll av föreningslivet när de får statliga pengar. Det som staten gör blir normbildande, och kommunerna tar ofta efter. Det är väl bara större kommuner som kan ha ett eget arbete på den här nivån.
Det handlar om väldigt små föreningar som ibland kan råka ut för kravet på auktoriserad revisor. Jag läste häromdagen om en liten idrottsförening som hade knappt 200 000 kronor i omsättning men tvingades av kommunen att ha auktoriserad revisor. Jag förstår att statsrådet inte kan göra någonting åt det här och nu, men det är ändå så att detta ger en norm. Det är riktigt att man har samråd med dessa organisationer.
Jag har själv varit på ett sådant samråd. Men i ärlighetens namn gäller det de stora organisationerna, som inte ens ifrågasätter detta därför att de kanske till och med har inskrivet i sina stadgar att de ska ha auktoriserad revisor. Det blir väldigt konstigt. För att få klarhet måste man prata med dem som arbetar ideellt i sina föreningar. Men man vill göra det här för att få ännu mer fart på föreningslivet. Jag håller med om att kontrollen ska finnas.
Men då kan jag använda samma argument som man använde i debatten om den slopade revisionsplikten för småföretag. Självklart ska kontrollen finnas, men den behöver inte göras av en auktoriserad revisor. Det är det jag menar.
Visst ska man kunna gå in och göra stickprovskontroller av enskilda föreningar, och göra det snabbt och effektivt, men det innebär inte nödvändigtvis att de måste ha kostnaden för revisionen. Man kan naturligtvis diskutera egna pengar och så vidare när det gäller företag - det ligger någonting i det.
Men för en förening handlar det om den totala intäkten, och då kan bidraget vara en del och andra intäkter en del, men man får ändå ta någonting från verksamheten. Låt mig ta ett exempel. Om en förening som har fått kanske 300 000 kronor ska betala ett par tusen kronor för en revision är det ganska mycket pengar som man får ta från verksamheten.
En sådan förening kanske har på sin höjd, i bästa fall, 20 000-30 000 kronor i inkomster. Så ser villkoren ut för föreningslivet.