KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan R Andersson (M):
Jag träffar ofta hemvärnsmän och pratar med dem. Många är väldigt starkt engagerade och tycker att det de håller på med är både viktigt och roligt. Man har en god kamratskap och inte minst en sammanhållning som är väldigt viktig. Men det är två saker som man ofta hävdar. För det första har man dålig eller uttjänt utrustning, vilket gör att man får ägna för mycket tid åt materielvård i stället för att öva på de uppgifter man borde öva på.
För det andra är man besviken på att de löften som politiken har gett när det gäller hemvärnet inte har infriats. Vid större övningar tas till och med hemvärnets utrustning i anspråk, så när hemvärnet ska delta och lösa sina uppgifter kan man inte alltid göra det med den utrustning man har. Hemvärnet är styvmoderligt behandlat och bör få större uppmärksamhet. Löften ska infrias, och den utrustning de har ska vara god. Huvuddelen av den tid hemvärnsmännen arbetar ska inte gå till materielvård.
Jag måste ändå ställa en fråga till försvarsministern. Jag förstår att dessa frågor inte är i topp i en försvarsberedning och inte heller vid Regeringskansliets beredning av frågor. Men tycker försvarsministern att det är rimligt att en hemvärnssoldat ska åka fem timmar, enkel väg, för att delta i en enkel skjutövning?
För att gå vidare vill jag också återigen ställa frågan om det såvitt försvarsministern känner till finns något annat län i Sverige där man har liknande förutsättningar - ett län som saknar skjutplatser. Jag måste också fråga om försvarsministern tycker att det är rimligt att man inte använder de anläggningar som redan finns.
I Kalmar, exempelvis, finns det en rad olika frivilligverksamheter inom Försvarsmakten som anordnar skytte av annan typ, som gärna skulle se att hemvärnet också blev delaktigt i att driva och använda deras anläggningar så att man blir fler som delar på underhåll och andra arbetsuppgifter. De ser också att hemvärnet är en del av deras grundorganisation som militära frivilligorganisationer och att det är viktigt att man kan försörja och utbilda dessa förband. Är det rimligt, försvarsministern, att Kalmar län saknar övningsplatser?
Jag ser inte att man någon annanstans i landet har så dåliga förutsättningar som vi har i Kalmar län. Det är klart att man kan tycka att detta är Försvarsmaktens uppdrag. Men det drabbar trots allt inte bara Försvarsmakten, utan det drabbar hela samhället. Detta är en infrastruktur som behövs för att öva och behålla den kompetens som finns, som i dag många gånger går förlorad.
Därför frågar jag försvarsministern: Tycker du att det är rimligt att man ska behöva åka fem timmar för att komma till en övningsplats, som hemvärnssoldat i Kalmar län?
Jan R Andersson (M):
Försvarsministern säger att hemvärnet har tillförts nya uppgifter, och det stämmer. I tidigare försvarsbeslut har det exempelvis nämnts att man ska ha en indirekt eldförmåga, luftvärnsförmåga, broläggningsförmåga och en ökad pansarvärnsförmåga. Det som har hänt är att några plutoner med indirekt eldgranatkastare har tillförts, men i övrigt har inte löftena infriats.
Jag tror att hemvärnet, och det säger man själv, är berett att öka sin kompetens, bli bredare och kunna lösa fler uppgifter. Man uttrycker också att man har fått ett löfte politiskt att så ska ske. Därför finns det en viss besvikelse inom hemvärnet över att man från politiskt håll inte har levererat.
Organisationen i Kalmar län har skrivit till försvarsministern - jag har också lyft frågan i olika typer av sammanhang - att de har en vit fläck för övningsverksamheten i Kalmar län, vilket negativt påverkar möjligheten att rekrytera och behålla kompetens inom hemvärnet i sydöstra Småland. Men jag kan garantera att de kommer att skriva till dig igen och till Försvarsmakten likaså, för just i dag är östra Småland en vit fläck på kartan när det gäller militär verksamhet, och det är givetvis inte bra.
När vi ökar strukturen, ska ha fler förband och en större militär verksamhet, när hemvärnet ska växa från 50 000 till 75 000 och i dag inte ens når 50 000 måste vi fundera på de här frågorna: Ser infrastrukturen bra ut? Vad är det som motiverar soldaterna att faktiskt söka till och stanna i hemvärnet? Då är de här frågorna viktiga, för i dag är det svårt att rekrytera och behålla hemvärnssoldater i Kalmar län.
Till slut måste jag ändå konstatera att försvarsministern har visat att de underlag som Försvarsmakten eller Försvarsberedningen lägger fram kan ändras. Då borde man även kunna ändra dem på ett sådant sätt att Kalmar län slipper att vara en vit fläck på kartan. Jag ser med tillförsikt fram emot att vi kan fortsätta den här diskussionen i andra former.
Eva Olofsson (V):
Det är bra att man tittar på övergångsbestämmelser. Men som Catherine Persson sade handlar detta inte bara om dem som utbildas nu utan om dem som behöver utbildning i framtiden. Kommunerna har tagit ganska stora kostnader själva också. Den miljard som satsades i Kompetensstegen innehöll inga pengar för de vikarier som kunde behövas där - även om Kompetensstegen i regel inte handlar om särskilt långsiktiga utbildningar finns det några sådana också.
De vikarierna får kommunerna själva stå för. Göteborg skulle ha fått 24 miljoner för att klara 250 som läste omvårdnadsprogrammet. Kommunen fick lägga till 16 egna miljoner, för det täcker inte hela lönen och bara halva utbildningen. Det är viktigt att säga att det i ett utbildningsvikariat också ligger ett bidrag till själva utbildningskostnaden.
Om Maria Larsson nu är så allergisk mot Ams och allt som har med arbetsmarknadsåtgärder att göra skulle det vara intressant att få veta på vilka andra sätt man är beredd att se till att kommunerna och staten kanske tillsammans kan ordna så att det blir en grundutbildning för äldreomsorgen. Kommunerna klarar ju inte detta ensamma.
Det är därför - inte för att man utan anledning vill skjuta på en ny regering - som Sveriges Kommuner och Landsting har agerat så aktivt i frågan. Detta är också något av ett vinna-vinna-koncept. Personalen får möjlighet att skaffa sig den utbildning de behöver. Det är upplagt flexibelt, så att man kan få med allt det som nämndes förut, till exempel lärande på arbetsplatsen.
Människor som annars kanske inte skulle ha sökt sig till äldreomsorgen får möjlighet att pröva på det och kan fundera på att skaffa utbildning eller att börja jobba i äldreomsorgen. Detta har varit den stora fördelen med utbildningsvikariaten, och det är detta som det gäller - inte arbetsmarknadsåtgärder.
Eva Olofsson (V):
Jag kan försäkra statsrådet Maria Larsson att vi har avsatt pengar i vår budget till resursjourer. Annars skulle jag inte stå här och säga det. Vi har avsatt 20 miljoner. Vi har avsatt 55 miljoner till utbildning av socialtjänstens personal, personal i missbruksvård och personal som jobbar inom handikappvården, just för att vi vill ha riktade utbildningar.
För vi tror att det är strategiskt att människor har kunskap så de vågar se, vågar ställa rätt frågor, kan ge stöd och har rutiner för hur de ska hantera det när det här dyker upp. Jag hör berättas för mig då och då att där människor med missbruksproblem får bostad bor det par och man råkar ut för våld. Kvinnan kanske flyttar på sig ett tag. Man flyttar isär. Sedan kommer kvinnan tillbaka.
Man känner sig ganska frustrerad. Man skulle behöva ha mer stöd och kunskap, behöva ha flera handlingsalternativ. Det är bra att vi har förstärkt socialtjänstlagen. Det har vi tyckt jättelänge. Jag skulle bli oerhört besviken på den här regeringen om den helt hade slutat med det jobb som vi har jobbat ihop i Vänsterpartiet men också med Socialdemokraterna och Miljöpartiet i många år. Jag har förväntningen att man ska fortsätta att jobba med frågorna. Men jag tror att man måste vara betydligt mer konkret.
För det finns så mycket fördomar och ett synsätt som är moralistiskt när det gäller kvinnor med pågående missbruksproblem: Om du har missbruksproblem vet du väl att du åker på stryk om du umgås med de andra strulputtarna som missbrukar. Sluta med ditt missbruk först innan vi kan göra något!
Hela det samhälleliga synsättet när det gäller kvinnor med missbruksproblem med att det är mycket mer skamligt för en kvinna att fastna i missbruk än för en man gör att vi måste, tror jag, ha väldigt tydliga och konkreta insatser för att ge stöd till kvinnorna. Jag tror att vi måste rikta och öronmärka stödet just för att lyfta upp skyddet och stödet till den här gruppen kvinnor som far så illa.
Eva Olofsson (V):
Jag vill först konstatera att Mobilisering mot narkotika inte har funnits ett år utan det har varit ett flerårigt projekt. Vi var lite skeptiska i början, men när vi ser hur mycket beröm de får, hur mycket kunskap de har samlat och hur mycket bra de har gjort tycker vi att de ska ingå i det permanenta, långsiktiga arbetet mot narkotika.
Självklart kan man överföra kunskapen, men man splittrar en grupp som gemensamt hade ett oerhört stort kontaktnät och en oerhört stor kompetens. Sedan konstaterar jag bara att för två år sedan tyckte kd, tillsammans med fp, Moderaterna och Centern, att man visst omedelbart skulle narkotikaklassa GBL, som ju blir GHB när det omvandlas till det i kroppen, och BD.
Nu sitter man vid makten, och då blir det genast mycket svårare. Jag har förståelse för att man utreder frågan, för det är det man gör om man vill utveckla en narkotikaklassning av de här medlen. Men jag tycker att det är bevärligt att se att ministern inte kan se att det är en skillnad mellan medel som är narkotikaklassade och medel som inte är det när det gäller möjligheten att jobba med ungdomar, att få ungdomar och föräldrar att förstå allvaret i det här. Vi har ju satt straffsatser och annat på de här medlen för att de är så farliga.
Annars skulle vi inte narkotikaklassa allt annat, om det inte var skillnad mellan att varor är hälsofarliga och narkotikaklassade. Sedan vill jag avsluta med att säga att det behövs en långsiktig satsning mot missbruket. Därför gjorde vi en satsning ihop med Socialdemokraterna och Miljöpartiet, och vi hade fortsatt att göra det om vi hade suttit vid makten.
Det jag nu vill är att den kunskap som man har byggt upp, och kommer att fortsätta jobba med i västra Sverige och i många kommuner, får ett fortsatt nationellt stöd, för den här drogen är så farlig. Människor, många gånger som sagt ungdomar, dör av det här, och människor som fastnar i missbruket har oerhört svårt att ta sig ur det. Jag vill till sist också lämna över en liten broschyr som har tagits fram just om samarbetet mellan sjukvård och socialtjänst.
Eva Olofsson (V):
Jag vill börja med att tacka för svaret. Jag kan garantera folkhälsominister Maria Larsson att hon många fler gånger kommer att få glädjas åt att få debattera äldreomsorg med oss i Vänsterpartiet. Vi tycker att detta är en viktig fråga.
Det handlar om att alla ska kunna åldras i trygghet och ha inflytande över de insatser som görs för dem, oavsett om de är kvinnor eller män, om de är födda i Sverige eller i annat land eller om de har mycket eller lite pengar att röra sig med. Vi i Vänsterpartiet har i många år slagits för en bättre kvalitet inom äldreomsorgen.
Det gäller äldres säkerhet och självbestämmande, stödet till anhöriga och personalens möjligheter att utvecklas för att kunna ge en bättre äldreomsorg.
Vi var väldigt stolta och glada när vi tillsammans med Socialdemokraterna och Miljöpartiet arbetade fram den nationella utvecklingsplanen för äldreomsorgen, som antogs av riksdagen i maj. När jag jämför detta med den budget som alliansen har lagt fram kan jag konstatera att det är mycket som påminner om de satsningarna.
Det är mycket i Maria Larssons ambitioner som liknar de rejäla satsningar som Vänstern ihop med Socialdemokraterna och Miljöpartiet ville fortsätta göra i den nationella handlingsplanen. Vi i våra tre partier började redan i år med en satsning om 600 miljoner som skulle gå till de mest sjuka äldre.
Men det finns också olikheter mellan satsningarna. Till exempel säger vi nej till de 300 miljonerna för att stimulera privatiseringar under benämningen fritt val. Vi ser inte äldre som kunder på en marknad. Däremot vill vi att äldre ska kunna bestämma själva över ett antal hemtjänsttimmar och ha ökat inflytande över vardagslivet på äldreboenden.
Vi är också oroliga för hur den så kallade värdighetsgarantin kan komma att styra. Den är ett gammalt kd-krav. Maria Larsson säger att hon vill återkomma om hur den i detalj ska se ut, och det tror jag är klokt. Även om kd i sin motion med anledning av den nationella handlingsplanen säger att värdighetsgarantin kan införas omedelbart och att den bör innehålla 16 relativt enkla punkter tror jag att det finns mycket att fundera över.
Det är mycket lätt att miniminivåer eller normer i garantier faktiskt blir ett tak och att man sedan säger att man har uppnått det man vill. Det blir också väldigt lätt att frågor som inte finns med blir bortprioriterade. Det kan sällan vara, och är inte, heltäckande. Det blir också väldigt gärna en norm. Det innebär risker, speciellt om man inte har ett riktigt bra kvalitets- och personalarbete.
Man förutsätter att den äldre vill ha just dessa insatser och prioriterar dem som finns med i garantin i stället för att se till den äldres egna önskemål. Jag skulle vilja ställa några frågor till dig. En garanti ses som en sorts försäkring. Uppfylls den inte ska jag få någon kompensation. Hur ser ni på garantin? Hur ska man undvika att det blir en norm som blir ett golv i stället för tak?
Hur ska man undvika att det begränsar i stället för ökar de äldres möjligheter att få individuella insatser efter vad de själva vill?
Eva Olofsson (V):
Jag har ingen negativ synpunkt på att vissa kommuner jobbar med värdighetsgarantier och provar att utforma sådana lokalt på det sätt som man vill ha dem. Men vad jag förstår är det en annan värdighetsgaranti som man vill införa, och det tycker jag är synd. I min hemstad Göteborg är det till exempel vi själva som plockar fram det här i dialog med pensionärsorganisationerna, med de äldre och med personalen.
Vi pratade om att det finns för mycket olika personal och om bristen på personalkontinuitet. Det gäller att förbättra situationen för personalen. Det vore roligt att veta vad kd, alliansen och du som äldreminister vill göra för att det ska bli en bättre arbetsmiljö. Ni har sagt nej till rätten till heltid. Det finns mycket deltider inom äldreomsorgen.
Vad vill ni göra med den alltför låga lön i relation till ansvaret i jobbet som finns? I Göteborg har vi jobbat i Vänstern, Socialdemokraterna och Miljöpartiet med detta, och kvinnors löner har närmat sig mäns med 5 %. På grund av att vi har lagt mer pengar än i avtalen har man en tusenlapp mer i portmonnän när man jobbar i äldreomsorgen i Göteborg. Men vi vill naturligtvis också titta på kvalitetsarbetet.
Jag vet att det tillsattes en utredning med ett nationellt styrdokument med Kerstin Wigzell som ansvarig utredare för att just ge ett underlag när det gäller vilka värderingar vi ska ha och hur äldreomsorgen ska se ut. Det är en vägledning både för oss politiker och för personalen, de anhöriga och de äldre själva. Tanken var också att detta skulle vara en vägledning som sedan skulle brytas ned lokalt.
Man skulle själv sätta målen lokalt. Jag tror att det här är en modell som ger en mycket bättre äldreomsorg. I Göteborg har vi jobbat mycket med Kompetensstegen och med genombrottsmetoden, där det är personalen själv som är med och genomför förbättringar, utvärderar och följer upp. Jag håller med dig om att vi måste göra det mycket mer. Men i Göteborg utvärderar också personalen själv, följer upp och ser att det blir en bättre äldreomsorg. Då händer det någonting i verkligheten; då kan det bli riktigt bra.
Eva Olofsson (V):
Självklart är utgångspunkten för Vänsterpartiet också att människor ska få möjlighet att komma i arbete. Vi bara ser att en mängd av de verktygen har försvunnit: arbetsmarknadspolitik, minskat stöd till vuxenutbildning, rekryteringsbidrag. Dessutom är det svårare att kvalificera sig till a-kassa. Då lär man hamna på försörjningsstödet. Men jag vill återkomma till barnbidraget.
Jag tycker att det är väldigt bra att du tar upp att det ungdomar i en familj med försörjningsstöd får som lön från sommararbete och extraarbete inte ska dra ned försörjningsstödet. Jag var ute på ett socialkontor i Biskopsgården i Göteborg i går och där sade man: Självklart, så skulle vi aldrig tänka. Vi tänker ju att de blir vuxna och ska gå i väg till sitt eget liv. Det är helt fel signal. Vi har tyckt och motionerat om detta. Där är vi helt överens.
När man tittar på barnfattigdomen, som är en viktig fråga för Vänsterpartiet och som vi samarbetade med Socialdemokraterna och Miljöpartiet om, ser man att den har minskat. Naturligtvis beror det på att en del människor får jobb, men också på att vi gjorde satsningar på barnbidrag, bidragsförskott, bostadsbidrag och annat som kom till familjer som hade det tufft ekonomiskt.
Det känns ju väldigt fel att de barn som har det allra tuffast inte ska få en bättre standard när alla andra barn får det, bland annat barn som har det väldigt bra ekonomiskt. Skillnaderna har ju ökat mellan kommunerna, mellan storstäderna och landet, mellan de utsatta stadsdelarna, mellan familjer och ensamstående föräldrar.
En del i dessa skillnader är ju att man inte blir garanterad de välfärdshöjningar som görs för barn. Jag förstår inte varför inte du, Maria Larsson, ens vill utreda och titta närmare på frågan. Jag ser fram emot att tillsammans med Rädda Barnen och en mängd andra barnorganisationer fortsätta att jobba med det här. Men jag är oerhört besviken på att ni inte ens vill utreda frågan.
Eva Olofsson (V):
Jag var kommunalråd i Göteborg när vi utifrån EM och den fantastiska folkfest som det var, men också vad det betydde för Göteborg och Sverige och för idrotten, diskuterade och i politisk enighet kom fram till att vi skulle vara med och tillsammans med Friidrottsförbundet ansöka om VM 2011 eller 2013.
Jag känner därför att jag vill säga lite om varför Göteborgs stad engagerar sig i detta. Det kan man också överföra på nationell nivå. Utgångspunkten är självklart att utveckla Göteborg. Det ska vara bra att leva i Göteborg, och det ska vara bra att arbeta i Göteborg. När vi i Göteborgs stad är med och gör sådana här stora arrangemang vet vi att vi är med och skapar nya jobb.
Det har pratats väldigt mycket om det i alliansen, och här har man en konkret chans att vara med och utveckla, som Siw Wittgren-Ahl sade, besöks- och turistnäringen men också marknadsföra Sverige och Göteborg runtom, inte bara i Europa och grannländerna utan också i världen. Vi vet att det kommer oerhört många människor till sådana här arrangemang. 1,8 miljoner besökte EM i friidrott i Göteborg.
3 000 var volontärer och jobbade frivilligt utan lön. 2 000 journalister var där. Jag var själv runt och tittade och kunde se den stora apparaten när journalister från hela Europa och från andra delar av världen hela tiden sände från friidrotts-EM i Göteborg i Sverige.
Vi ser också detta som en del i inte bara att stärka våra egna idrottare som är med och tävlar där, utan i första hand att få barn och ungdomar i Göteborg att bli intresserade av att idrotta. Samtidigt satsade Göteborgs stad på att bygga ut arenorna i Göteborg för friidrott, för att klubbarna i Göteborg skulle kunna ta hand om de barn och ungdomar som var intresserade.
I Göteborgs koncept ligger också, som har sagts här, att göra detta till en folkfest, att göra detta även för dem som inte är superintresserade av idrott men som gärna vill vara med om den folkfest som arrangemanget är. Man gör det öppet och ordnar arrangemang ute på stan som ger alla människor möjlighet att vara med, oavsett om de inte vill eller inte har råd att gå in på Ullevi.
Det var en fantastisk upplevelse att vara uppe vid Götaplatsen och se mellan 50 000 och 100 000 människor delta i invigningen av friidrotts-EM. Jag hoppas att den här lilla öppningen att ansökan nu bereds igen innebär att man från alliansen är beredd att gå in och stödja att vi ska få VM i friidrott till Göteborg och Sverige.
Den bedömning som de gör som är mycket professionella och arbetar med de här sakerna i Göteborg är att om vi inte tar chansen nu kommer det att bli mycket svårare och mycket tuffare konkurrens från andra städer i Europa som planerar att ansöka om att få VM hos sig längre fram.
Eva Olofsson (V):
Visst är jag glad över att ministern vet att Göteborg klarar av sådana här arrangemang bra. Det var ju det betyg som EM fick då Svenska Friidrottsförbundets ordförande sade att våra utländska gäster aldrig har upplevt ett mästerskap som har varit bättre än det som arrangerades i Göteborg.
Ordföranden lyfte också fram att en positiv bild av staden utomlands betyder flera evenemang, flera turister och flera företagsetableringar. När man talar om idrotten och att vi vill ha detta arrangemang så är det naturligtvis för att det är viktigt för idrotten. Det är viktigt för ungdomar, det är viktigt för hälsan, och det är viktigt för toppen och botten. Och det är viktigt att vi satsar på bredden samtidigt.
Men om vi ska satsa skattepengar är det självklart inte konstigt att vi också visar att vi får tillbaka skattepengar och att det då faktiskt kan gå med vinst, och att vi visar att satsningar på sådana här arrangemang och på besöks- och turistnäringen i ett nära samarbete med näringslivet, som i Göteborg, också ger flera jobb. Och det förs ju en stor diskussion och debatt i dag om att vi ska skapa flera jobb. Vi i Vänsterpartiet vill ha flera jobb i offentlig sektor.
Men vi vill också utveckla denna form av näringar för att skapa flera jobb. Dessa arrangemang är så stora i dag att det inte är rimligt att säga att skattebetalarna i Göteborg ska gå in med de summor som det handlar om. Arrangemangen är så stora och har, som har sagts tidigare, så brett stöd från de länder som ansöker om att få dem att vi måste bestämma oss. Vill vi ha denna typ av stora arrangemang i Sverige eller inte? Om vi vill det måste vi också ge ett nationellt stöd. Och det hoppas jag att regeringen bestämmer sig för.
Men det går inte att vänta, vilket har sagts här tidigare från talarstolen.
Eva Olofsson (V):
Jag konstaterar att de friska pengarna också fick gå till att betala lönehöjningar. Det var väl bättre att de kom än ingenting. Men det hade varit bättre om man kompenserat både för lönehöjningar och prishöjningar och dessutom gjort en kvalitetssatsning. Det var en annan fråga jag tänkte ta upp här. I måndags var det en debattartikel i Göteborgs-Posten, som är mitt husorgan.
Den hade rubriken "Därför satsar vi på nya lärosäten". Det var en lång rad branschorganisationer från näringsliv, TCO, KK-stiftelsen, Teknikföretagen etcetera som gick ut och var oroliga. Det gäller också till exempel Borås stad, som har en av de nyare högskolorna hos sig. Det man funderade över var alla de utredningar som Betty Malmberg talade om.
Nu finns utredningar som diskuteras, och det finns en diskussion. Ska vi koncentrera resurserna? Ska det vara de gamla stora universiteten som ska ha dem? Hur ska det gå med de mindre universiteten? Det finns diskussioner om kvalitetsindikatorer och annat.
Den oro som finns här gäller helt enkelt att högskolorna och universiteten runt om i landet ska bli förlorarna i detta system och att man inte bygger på möjligheterna för dem att utvecklas när det gäller utbildning och forskning och att samarbeta med näringslivet.
Vänsterpartiet har också en reservation om att hela Sverige ska leva och hur viktigt det är med universitet och högskolor runt om i landet för att man ska kunna bo kvar och leva på landsbygden. En samverkan med universitet och högskolor är en motor i det lokala näringslivet. Jag vill därför gärna fråga Betty Malmberg: Hur ser Moderaterna på detta?
Vill ni se till att det också kommer forskningspengar så att det kan ske en utveckling av de högskolor som ligger lite runt om i olika delar av Sverige?