KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulla Andersson (V):
Det är bra att det finns tydliga besked och att det är långsiktigt. Det tror jag också är en viktig signal ut till Kommunsverige. När vi tittade på vilka kommuner det var som inte betalade ersättning kunde vi se att det ofta var små kommuner och landsbygdskommuner som troligtvis hade svårt med ekonomin. Under den mandatperioden var det också flera kommuner som tog bort ersättningen. Jag var själv i flera kommuner och träffade dem som påverkades av att få sin ersättning indragen. De var väldigt upprörda, och det är förståeligt.
Där satt de och jobbade, och så fick de inte längre något betalt för sitt arbete. Jag är orolig att detta kommer att ske igen. Eftersom detta inte är en lagstadgad verksamhet och det nu rullar fram besparingar över hela Sverige är risken stor att dessa verksamheter återigen drabbas. Jag berättade att jag varit ute och träffat många av dem som finns i daglig verksamhet.
Jag har också lyssnat på argumenten från i alla fall två av de kommuner som numera inte har ersättning till dem som deltar i daglig verksamhet, bland annat Ludvika. Där är motiveringen dels att man vill ha en signal från staten om att staten tycker att man ska införa detta - därav min fråga till statsrådet -, dels att man anser att det viktiga är att ha god kvalitet. Dock hade man inte gjort någon satsning på god kvalitet.
Man tog bort ersättningen ungefär 2007, och sedan har man bara låtit det ligga så. Det tycker jag är störande i sig och bristande respekt. Nordanstig motiverar detta med att de har så dålig kvalitet i verksamheten, och då ska man kanske inte heller ha betalt för att man går dit.
Jag tycker att det säger rätt mycket om det synsätt som kanske tyvärr präglar en del kommuner. Ludvika anser att om man skulle ha en ersättning skulle det inte stimulera till ökat deltagande, eller så skulle det kunna ses som någon form av välgörenhet. Det är inte argument som håller på någon punkt, skulle jag vilja säga.
Statsbidraget på 350 miljoner kommer väl inte att räcka om man inför en lagstiftning; det medger jag. Sedan är frågan hur mycket det skulle kosta. Eftersom statistiken är bristfällig är det troligtvis ingen som vet det. Det kanske är något som ansvarigt statsråd kan ta med sig.
Kanske behöver man se över hur denna verksamhets statistik samlas in så att vi får bättre underlag inför beslut. Jag hoppas ändå att det ska bli en ändring i lagstiftningen. Det var i alla fall det som Vänsterpartiet och Socialdemokraterna kom överens om förra mandatperioden, då vi menade att det behövdes.
Nu är det fyra kommuner kvar, men frågan är vad som händer när besparingarna nu kommer. Kanske blir det fler som då återigen drar in ersättningen. Som jag sa är detta något som oroar mig. Jag uppskattar dock att statsrådet gav det tydliga beskedet att hon anser att man borde söka de här statsbidragen och införa habiliteringsersättning. Det tycker jag är bra. Sedan hoppas jag också att vi kommer att komma till en lagstiftning. Jag tror tyvärr att det kommer att behövas.
Ulla Andersson (V):
Ambitionen att höja får man gärna ha, säger statsrådet. Det kan jag instämma i. Jag tror att den högsta ersättningen i dag är 90 kronor per dag. Det är i alla fall vad jag har kunnat få fram. Det säger väl också någonting om nivån på ersättningen. Jag vill återigen betona respekten för det arbete som utförs i daglig verksamhet och hur viktigt det är.
Jag skulle också vilja lyfta upp stoltheten hos dem som arbetar i verksamheten när de visar vad de faktiskt gör. Det finns också kommuner som har en väldigt utvecklad verksamhet där man verkligen fångar upp och tar till vara vad deltagarna faktiskt vill göra. Det finns alltifrån att man är i postservicen på äldreboenden eller sköter fik till att man är med på bingoverksamhet.
Sedan finns det traditionella legojobb, och så finns det tidningar, radio och så vidare. Det finns mycket bra verksamheter runt om. Statsrådet är väldigt tydlig, och det tycker jag är bra. Men jag tycker också att statsrådet kanske skulle kunna ta detta internt i sitt eget parti. Av dessa fyra kommuner har nämligen tre socialdemokratiskt styre. Jag tycker att man kanske ska skicka signalen i två led, så att säga, både härifrån talarstolen och in i sitt eget parti. Det är viktigt.
Jag tycker inte att Ludvika, Nordanstig, Ödeshög eller Aneby ska kunna göra på det här sättet. Även dessa kommuner behöver visa respekt för dem som deltar i daglig verksamhet. Och att man ska ha betalt för det arbete man utför tycker jag faktiskt är ett minimikrav vi kan ställa på kommuner. Jag tackar för svaret.
Ulla Andersson (V):
Javisst, det är personalbrist inom sjukvården. Men om man då inte satsar på de redan anställda och förbättrar deras arbetsvillkor, gör det möjligt för dem att få fler arbetskamrater, bättre scheman, bättre arbetsmiljö och högre löner blir det svårare att nyanställa. Färre söker sig då till vården.
De neddragningar som jag tog upp i mitt tidigare inlägg är något som sker nu med den budget som statsrådet är delansvarig för. Det saknas 43 miljarder fram till 2023, säger Sveriges Kommuner och Regioner. Regeringen har räknat ut att det kommer att saknas 90 miljarder till välfärden år 2026. I det läget väljer Socialdemokraterna att prioritera skattesänkningar före sjukvården.
I den budget som statsrådet hänvisar till lägger man 6 miljarder på att ta bort värnskatten, det vill säga en stor skattesänkning för välbeställda män i storstadsområden, medan sjukvården får 1 1⁄2 miljard. 21 regioner ska dela på 1 1⁄2 miljard. Jag sa att det för Gävleborg blir 50 miljoner - det saknas 600 miljoner - medan välbeställda män får 6 miljarder.
Jag tycker att Socialdemokraternas prioritering är väldigt tydlig. Man har prioriterat skattesänkningar före välfärden. Jag beklagar det djupt och tror att det är väldigt många som beklagar det djupt. Jag skulle vilja ställa en fråga till statsrådet. Det finns hur många underlag som helst som visar på att läget i svensk sjukvård är mycket allvarligt. Till exempel gjorde man en enkät bland 1 000 sjuksköterskor.
Två tredjedelar av sjuksköterskorna anser att utvecklingen inom sjukvården går åt fel håll. Att personalpolitiken är dålig och arbetsbelastningen för hög är huvudanledningen till att man anser det. Svensk sjukvård har alltså allvarliga problem som måste lösas nu. En stor del av svaret på det är just ökade resurser. Det är ju det som behövs.
Det är inte rimligt att man ska spara på cancercentrum i Umeå, dit alla patienter med allvarliga cancersjukdomar i Norrland remitteras, eller att man i Region Skåne ska spara nästan 600 miljoner, varav hälften genom att dra ned på personalen. Det är inte heller rimligt att man i Västerbotten gör besparingar som motsvarar 200 anställda eller att det i Kronoberg läggs sparpaket på sparpaket.
Det är enorma besparingar som rullar fram och som ni kan förhindra om ni tar det politiska ansvaret, om ni lämnar skattesänkningar och prioriterar sjukvården nästa gång ni lägger fram en budget. Men då måste det redan nu komma en signal om att pengar kommer och hur mycket pengar det kommer att vara för att förhindra de här nedskärningarna, för det här är allvarligt och kommer att få stora konsekvenser.
Och det är socialdemokratins ansvar att förhindra att det sker. Då kan man inte lägga 6 miljarder till välbeställda män i Danderyd, Djursholm, Lidingö och Ekerö. Det håller inte. Svensk sjukvård behöver pengar, inte välbeställda män i Danderyd.
Ulla Andersson (V):
Socialdemokraterna gick till val på välfärd före skattesänkningar men prioriterar skattesänkningar. Det är 13 miljarder netto i skattesänkningar i budgetpropositionen för 2020 och 1 1⁄2 miljard i generella statsbidrag till sjukvården. Så ser socialdemokratins prioriteringar ut.
Det val som ni påstår er ha gjort i höstas, Lena Hallengren, gjorde ni redan 2012 när Stefan Löfven tillträdde som ordförande för Socialdemokraterna. Han var redan då tydlig med att han ville ha ett samarbete med Centern och Liberalerna och har sedan dess drivit denna linje. Ni har mycket väl vetat vad det är för politik ni skulle få och att skattesänkningar skulle ligga i den budget ni så småningom skulle lägga fram. Och så blev det.
I det nya samarbetet har ni haft två ändringsbudgetar på er att tillskjuta resurser till sjukvården, men ni har valt att inte göra det. I budgetpropositionen för 2020 hade ni kunnat tillföra stora resurstillskott som hade varit nödvändiga för att få personal att stanna kvar, för att öppna vårdplatser och för att få fler anställda inom sjukvården. Ni valde att inte göra det, vilket är allvarligt.
Jag frågade finansministern, men här står socialministern i stället, om det kommer extrapengar i ändringsbudgeten för att förhindra de stora nedskärningar som nu ska ske. Svaret är hittills obefintligt. Ni talar om sådant som gjordes förra mandatperioden. Många av dessa reformer var som sagt Vänsterpartiets, till exempel det största resurstillskottet i historien, på 10 miljarder.
Det är något annat än borttagen värnskatt för välbeställda män i Danderyd. Men det var detta ni socialdemokrater valde, och då får ni stå för det.
Ulla Andersson (V):
I regleringsbrevet för Arbetsförmedlingen skriver regeringen att Arbetsförmedlingen ska erbjuda likvärdig service i hela landet för arbetssökande och arbetsgivare. Arbetsförmedlingen ska också säkerställa en fungerande verksamhet i hela landet, står det. Det är väl klart att regeringen, om den så vill, kan styra hur myndigheter ska förlägga sin service till medborgarna.
Och visst är det så att detta beslut är förankrat politiskt. I alla fall har generaldirektören sagt det, innan hon gick ut och talade om att det här skulle ske. Riktlinjer är generaldirektörens beslut, säger finansministern. Ja, så är det.
Men man kan ju från en regerings sida tycka att riktlinjer är fel och i ett regleringsbrev påtala att man inte tycker att en statlig verksamhet ska bedrivas så att orter utan 28 000 människor i tätorten ska stå utan statlig service eller att kommuner utan högskola ska göra det.
Detta är inte ett rimligt beslut, och det går på tvärs mot vad Socialdemokraterna gick till val på. Jag tycker att det är märkligt att man inte kan styra bättre utifrån det man säger politiskt. Jag skulle vilja säga att det är ett svek. Varför ska ett landskap som Hälsingland ställas utan denna service? Det drabbar såväl borgenärer som gäldenärer.
Det är företag som kommer att få svårare att få betalt, och det är gäldenärer som kommer att få svårare att bli av med sin skuld. Det kommer att öka kostnaderna för myndighetens verksamhet, och det kommer att öka kostnaderna för dem som är beroende av servicen. Man kan decentralisera verksamhet. Det borde man göra i det här fallet. Hudiksvall och Hälsingland behöver statlig service.
Ulla Andersson (V):
Det finns ingenting som säger att man inte tar ansvar för pensionerna om man tar ansvar för klimat och hållbarhet. Det är snarare tvärtom.
Finansinspektionen hade nyligen en stor debattartikel i Dagens industri, där man uppmanade bolagen att ta fram risker i sina investeringar utifrån deras påverkan på klimatet, då man mycket tydligt menade att riskerna kommer att vara betydande. Dessutom finns det en del internationella studier.
Alecta har gjort en studie som visar att om klimatförändringarna sker kommer värdena på olika aktier och värdepapper att sjunka kraftigt. Det blir stor påverkan. Vänsterpartiet står i huvudsak bakom propositionen.
Infrastrukturinvesteringar har redan i dag ett lägre kapitalkrav då risken är lägre och kassaflödet säkert och förutsägbart.
Men det som inte finns i dag är de miljömässiga kriterierna för huruvida en investering kan omfattas av det lägre kapitalkravet.
Regeringen föreslår i propositionen att det kapitalkrav för marknadsrisk som ingår i det riskkänsliga kapitalkravet ska innefatta en undergrupp för den risk som hänför sig just till godkända infrastrukturinvesteringar och att de ska ses som en begränsad investeringsrisk som uppfyller grundläggande krav på miljömässig hållbarhet.
I propositionen anges också att samhällsintresset av att investeringarna kommer till stånd ska beaktas när kapitalkravet beräknas för undergruppen. Det senare ska väl egentligen läsas som att regeringen avser att sänka kapitalkravet för de investeringar som räknas som godkända infrastrukturinvesteringar och att man tar fram ett mål för detta. Vi välkomnar detta.
Ett miljömässigt hållbarhetsmål för att det ska klassas som godkänd infrastrukturinvestering med lägre kapitalkrav är rimligt. Vi tycker dock att målet bör skärpas.
Vi vill ha ett tillägg om att det också ska bidra till ett mer transporteffektivt samhälle med lägre utsläpp av växthusgaser. Så vill vi skärpa den målskrivning regeringen har i propositionen.
Om regeringen sänker i ena änden, vilket kan vara rimligt om risken är lägre och investeringen görs för att värna klimat och pensionspengar, bör man kanske höja kapitaltäckningskraven i andra änden om investeringen i till exempel fossilindustrin ger mer utsläpp.
Men det väljer regeringen att inte göra, vilket försvagar den finansiella stabiliteten. Detta bör regeringen se över. Vår reservation handlar alltså om att skärpa det miljömässiga hållbarhetsmålet och även se över om det inte ska vara högre kapitaltäckningskrav på investeringar i exempelvis fossilindustrin.
Jag yrkar bifall till Vänsterpartiets reservation.
Ulla Andersson (V):
Jag tycker att det är rimligt att man tittar på hur man använder de pensionsavsättningar som görs och att de är hållbara i en förlängning, inte bara för vår generation utan även för kommande generationer.
Vi kan se att investeringar i exempelvis fossilindustrin inte kommer att vara hållbara, och därför uppmanade Finansinspektionen nyligen alla bolag att se över riskerna i de investeringar de har gjort eftersom värdet på dessa investeringar kommer att sjunka drastiskt. Det var ett jättebra initiativ av Finansinspektionen.
Likaså tittar Riksbanken på hur klimatförändringarna kommer att påverka oss alla och den finansiella stabiliteten. Det regeringen gör här är att titta på hur infrastrukturinvesteringar, som ger säkra kassaflöden och som redan i dag medger lägre kapitaltäckningskrav, ska kunna kompletteras med ett miljömässigt hållbarhetskrav. Det är en rimlig väg att gå.
Det är dock väldigt försiktigt formulerat i propositionen, och vi tycker att man ska skärpa målskrivningen. Vi menar också att man bör se över om det i andra änden finns kapitaltäckningskrav som ska skärpas, det vill säga för investeringar som i dag utgör en stor risk.
Det är ohållbart såväl ekonomiskt som för pensionerna och kommande generationer på denna planet att ha ett samhälle där det hela tiden nyinvesteras i det fossila.
Ulla Andersson (V):
Jag uppskattar att Dennis Dioukarev är för all forskning. Det är ju inte alla hans partikamrater, vilket vi kan se i bland annat motioner här i kammaren.
Med den retorik som Dennis Dioukarev använder i denna debatt skulle man kunna säga att Finansinspektionen har sprungit före eftersom de har uppmanat alla bolag att se över sina investeringar i fossilindustrin och göra riskbedömningar utifrån det om de har avsatt tillräcklig kapitaltäckning.
Även Riksbanken har i så fall sprungit före eftersom de också jobbar med att titta på hur klimatrelaterade investeringar och fossilinvesteringar påverkar deras arbete och hur de ska agera när det gäller investeringar från deras sida. Det här är ett arbete som pågår internationellt, och jag tror att Sverigedemokraterna en dag kommer att inse att det verkligen behövs.
Det som görs i propositionen går i rätt riktning, men jag tycker att man ska skärpa målskrivningarna så att det blir tydligare att utsläppen av växthusgaser också ska minskas. Jag tycker också att man ska titta på hur man kan öka kapitaltäckningskraven för investeringar som går i fel riktning för att vi ska klara exempelvis Parisavtalet.
Ulla Andersson (V):
Jag börjar med att yrka bifall till Vänsterpartiets reservation, vilket jag glömde i mitt huvudanförande. Vi gick in i krisen med en underfinansierad välfärd där de anställda många gånger hade väldigt dåliga arbetsvillkor, inte minst inom äldreomsorgen. Många var visstidsanställda och timanställda, de hade dåliga löner och verksamheterna var underbemannade. Även sjukvården var kraftigt underfinansierad.
Vi hade för få intensivvårdsplatser, och personalen var sliten redan innan krisen kom. För Socialdemokraterna var det viktigare att lagt kort ligger i skattepolitiken. De valde högerns skattepolitik i stället för att satsa på välfärden. Så viktig var välfärden för Socialdemokraterna. Fru talman! Låt mig ta er lite landet runt. Det finns ju ett tv-program på söndagarna som brukar svepa över landet.
Jag tänkte också göra det men mer utifrån hur nedskärningarna i välfärden fortsätter. I Karlshamn ska man spara 50 miljoner varav flera miljoner på barnens skolmat. Region Västerbotten säger upp vårdanställda när de nu ska spara stora belopp. Region Norrbotten saknar 700 miljoner och säger upp personal som behövs för att verksamheten ska fungera.
I Halland lägger man ned tre vårdcentraler, och i Färgelanda ska man spara 11 miljoner på skolan i en budget på 160 miljoner. Kommuner drar ned på stödboenden för våldsutsatta kvinnor. I Region Västernorrland lägger man ned iva-avdelning och vårdavdelning för äldre. I Borås, Malung, Sandviken, Nybro, ja, i nästan alla landets kommuner sparar man på skolan. I Gävle och Sundsvall ligger stora sparpaket på flera hundra miljoner.
I Gävle drar man till och med ned på fikabröd och frukt till de äldre. Det pågår stora nedskärningar i välfärden, och Socialdemokraterna har inga svar på hur den ska finansieras.
Ulla Andersson (V):
Efter att ha förhandlat med Socialdemokraterna i fyra år kan jag säga att inte ens högre skatter med lång framförhållning är aktuellt eftersom det är viktigare att lagt kort ligger än att satsa på välfärden. Det är viktigare att värna de rikas plånböcker än att se till att äldreomsorgens personal har goda arbetsvillkor och att de äldre får den omsorg som de är värda och behöver.
Ja, regeringen har tillskjutit stora belopp till kommunsektorn, men det är kortsiktigt. Det går inte att stoppa stora besparingsprogram för att man får ett kortsiktigt tillskott. Det är så det ser ut. I Gävle där Socialdemokraterna är med och styr ligger ett sparprogram på flera hundra miljoner.
Där har man minskat bemanningen på äldreboenden, och på en del boenden drar man nu till och med ned på fikabröd och frukt. I Västerbotten och Norrbotten är regionernas plånbok tunn. De drar inte ned på sjukvårdspersonal för att man vill utan för att man är tvungen.
Stockholm är Stockholm, och här pågår det nyliberala experimentet fullt ut. Jag lämnar det utanför eftersom det är en ideologisk neddragning - till skillnad från i många av de kommuner och regioner där Socialdemokraterna faktiskt är med och styr.
Det gör mig sorgsen att Socialdemokraterna inte har något svar på hur den långsiktiga finansieringen av välfärden ska lösas. Före krisen lade man ju mer på skattesänkningar än på välfärden. Så ser det ut i den praktiska politiken, och det gör inte bara mig besviken utan många andra.
Ulla Andersson (V):
Det är en pågående process att liberalisera och förändra hyressättningssystemet, och jag tror att det är bra att börja med nyproduktion och införa en modell som går att successivt implementera i det befintliga beståndet. Så sa Ola Johansson när JÖK:en var förhandlad och klar. Det har också nyligen upprepats. Så har det blivit.
För mig, liksom för en stor majoritet av svenska folket och Centerpartiets egna väljare, är det svårt att förstå denna vurm för att chockhöja folks hyror. För det är det som det faktiskt handlar om. Fastighetsägarna lade en beställning. Så är det.
Centerpartiet är Fastighetsägarnas förlängda arm och levererar med Socialdemokraterna som lydiga underhuggare. Man avskaffar den modell som har funnits på svensk bostadsmarknad, där två parter förhandlar om hyran. Den ena parten tillåts inte längre sitta vid förhandlingsbordet.
Högre hyror för hyresgäster i hela landet, sämre trygghet för alla hyresgäster då besittningsskyddet helt undergrävs, ökad bostadssegregation och trångboddhet är en kort sammanfattning av Centerpartiets reform med marknadshyror.
Till det skulle man också kunna lägga att det kommer att kosta skattebetalarna multum, då bostadsbidragen kommer att behöva höjas kraftigt - pengar direkt från skattebetalarna ned i fastighetsägarnas fickor. Bostadsbidragen skulle bli ungefär åtta gånger dyrare om man inför marknadshyror i nyproduktion och det sedan blir marknadshyror i hela beståndet. Så blev det i Finland.
Min fråga till Centerpartiets Emil Källström är: Varför denna vurm för att chockhöja folks hyror och statens kostnader för bostadsbidragen, en sådan vurm att ni vill utlösa regeringskris?
Ulla Andersson (V):
Jag märker att Emil Källström fortsätter på den bana Annie Lööf var inne på, nämligen att det här är ett förslag som inte kommer att ha någon påverkan alls. Ändå är ni beredda att orsaka en regeringskris för att få genomföra förslaget, Emil Källström. Er egen bostadspolitiska talesperson säger ju att detta är det första steget mot att införa marknadshyror i hela beståndet. Så är också Fastighetsägarnas modell upplagd, och det är den modellen ni har tagit till den här utredningen.
I länder där man har infört fri hyressättning, som det så vackert heter, i nyproduktion har man sedan också tvingats gå vidare med marknadshyror i hela beståndet. Det är faktiskt så det ser ut. Det går inte att ha två helt olika modeller vid sidan av varandra. När man införde detta i Finland hade man först fri hyressättning i nyproduktion, och efter fyra år blev det marknadshyror i hela beståndet.
Såvitt vi vet ser det också ut så överallt där man har gjort detta runt om i världen. I Finland innebar detta en hyreshöjning på i genomsnitt 26 procent. I Helsingfors var höjningen hela 40 procent. Hyresgästföreningen har gjort egna beräkningar som visar samma utveckling här: mellan 20 och 30 procent i Gävle, i Stockholm 40-50 procent. Detta betyder flera tusenlappar för en vanlig arbetare att punga ut med i ökad hyreskostnad.
Det kommer att få stora konsekvenser - och inte kommer det att leda till att man bygger bort bostadsbristen, som Centern också brukar påstå. Det visar den egna utredningen, och det visar tidigare utredningar. Det är nämligen de facto så att marknadshyror och bostadsbrist är mumma för fastighetsägarna. Varför denna vurm för att chockhöja folks hyror, Emil Källström?
Varför vill ni orsaka en regeringskris?
Ulla Andersson (V):
Jag kan börja med att lugna Joar Forssell med att Vänsterpartiets och Kristdemokraternas samarbete i finansutskottet rör några enskilda frågor, bland annat pengar till äldreomsorgen - vilket jag hoppas att Liberalerna också kommer att sluta upp bakom. Det ägda boendet är i mycket större utsträckning subventionerat än vad boende i hyresrätt är.
Framför allt ökade skillnaderna mycket under den förra borgerliga regeringen. Det ägda boendet är gynnat skattemässigt med ränteavdrag i fastighetsskatten och genom rot. En hyresgäst som får sin väg skottad får inte de avdragen, men den som har ett hus och tar hem någon som skottar får ett skatteavdrag. Så är det också med ränteavdragen och fastighetsskatten.
Det skiljer så mycket som 2 400 kronor i månaden - den senaste siffra jag har sett - mellan en nybyggd hyresrätt och ett nybyggt småhus. Det säger en del. Det skulle vara lite intressant att höra vad Liberalerna har för förslag på att stärka hyresrätten eftersom det är många människor som har valt att bo där och som bor där hela livet. Andra gör det inte därför att de inte har råd att köpa ett ägt boende.
Jag tänkte ställa en fråga till Joar Forssell om Finland och den lånemodell som finns där för att tvinga bankerna att pressa räntekostnaderna till bolånekunderna. När vi tvingas betala så stor andel i ränta som vi har gjort, och kanske kommer att göra i större utsträckning, utestängs också fler från bolånemarknaden.
Därför vill jag höra varför Liberalerna inte är intresserade av att diskutera en sådan modell som finns i Finland, där man tvingar bankerna att utgå från internbanksräntan i förhandlingen med bolånekunden. Det skulle stärka bolånekunden och pressa räntekostnaderna.