KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Berglind (S):
Jag tror att försvarsministern har gått upp i humör. Det är klart att vi kommer att kritisera när vi tycker att det inte händer något! Det är inget försvar att säga att den socialdemokratiska regeringen inte heller gjorde någonting. IT-attacken motsvarande den i Estland inträffade 2007 under alliansregeringens tid.
Erfarenheterna från det är att det behövs en enda myndighet som håller ihop samordningen och har ansvaret fullt ut. Försvarsministern tycker att det blir tydligt och klart med den nya propositionen. Den nya myndigheten bör ha en samordnande roll i krisberedskapen. Det är tydligt, ska jag säga!
Man blir nästan lite skraj. "Bör"! Det betyder att de kanske inte gör något, eller så kanske de gör något. Nu litar jag på den nya myndigheten, för den har vi ingenting emot. Vi har en del andra justeringar, och det återkommer vi till när vi ska lägga fram vår motion för behandlingen. Men vi tänker varken avlöva FRA eller något annat, utan vi har bara sagt att vi vill ha en tydlighet.
Att försvarsministern nu har varit i tjänst en relativt kort period får vi acceptera, men den borgerliga regeringen har ett kollektivt ansvar för dessa frågor och har inte agerat. Skulle det hända någonting de närmaste dagarna, till exempel en IT-attack liknande den i Estland, står regeringen med brallorna nere. Det är beklagligt!
Mats Berglind (S):
Jag vill börja med att säga att den här interpellationsdebatten kanske inte blir så lång. Jag är väldigt nöjd med ministerns svar. Jag inser naturligtvis problematiken med att frågan är ute på remiss och att ministern inte nu kan gå ut och bekräfta vilken riktlinje vi ska ha.
Men bara andemeningen i ministerns svar är glädjande. Jag tror ingen kan missuppfatta att det här tas på allvar. Nu ska jag bara lite kort berätta varför jag ställde den här interpellationen. Lite för bråttom kanske jag hade eftersom frågan bereds. Det handlar faktiskt om min egen hemkommun, Enköping. Där har vi haft vissa problem. Vi har en å som rinner ut i Mälaren där det har förekommit vissa ras.
Vi vet inte vad det beror på, i alla fall inte jag. Jag får vara försiktig så att jag inte säger för mycket. Det är klart att det oroar när man ser att saker och ting händer. Dessutom fick vi Klimatutredningens betänkande som väldigt tydligt visar på att det finns stora risker. Samtidigt håller Enköpings kommun på med en översiktsplan där vi kanske inte alltid är helt överens om inriktningen.
Den borgerliga majoriteten vill gärna ha sjönära boende och sådant. Då kommer naturligtvis frågan: Ska vi tulla på strandskyddet? Ska vi låta bebygga nära Mälaren samtidigt som vi vet att det finns en utredning som klart och tydligt varnar för att göra på det sättet?
Då känns det bra att ha en minister i ryggen som kan komma hem till Enköping och prata med sina partivänner: Varning, varning för att allt kanske inte är så lämpligt. Det känns bra att vi har samma inriktning, samma varning. Vi inser hotet, och vi ska inte sätta i gång någonting som i framtiden kan ge stora problem.
Då kommer frågan som ministern fick alldeles innan: Vem ska då ta ansvaret, och vem är det då som ska betala? Det vill vi inte veta.
Mats Berglind (S):
Detta får bli mitt sista inlägg för jag kan ju inte stå här och bara berömma ministern rakt av. Det är mycket viktigt att vi kan vara överens om sådana här saker. Det handlar om stora värden, mycket står på spel och det borde inte vara partipolitik med i sådana här frågor.
I interpellationssvaret ges, som sagt, en tydlig bild av hur ministern ser på detta och att han också ser allvarligt på det. Jag tänkte därför ta mig friheten att bjuda in ministern till Enköping för en tvärpolitisk diskussion om dessa frågor så att vi verkligen talar om samma sak.
Statsmakten i all ära, som ministern var inne på, men det finns även mycket kommunalpolitik i detta. Jag håller med ministern om beskrivningen att det finns ett intresse av att skapa ett boende som är attraktivt. Det vill ju varje kommun; det är inget snack om saken. Men var drar vi gränserna, och hur ska det se ut?
Andreas Carlgren är således välkommen till Enköping för att diskutera dessa frågor tvärpolitiskt - både utifrån ett Enköpingsperspektiv och utifrån ett riksperspektiv och Mälaren i stort. Opinionsmässigt tror jag inte att det skulle vara helt fel. Politiskt skulle det vara helt korrekt att försöka lösa saker och ting i samförstånd.
Mats Berglind (S):
Jag får börja med att tacka Mikael Oscarsson för en bra ställd interpellation - den kom, så att säga, i rättan tid. Jag vill också rikta ett tack till försvarsministern som har besvarat interpellationen.
När det kommer upp sådana här diskussioner skapas det - det vet vi av erfarenhet - en väldig oro hos de direkt berörda som är anställda men också hos andra som inser att en förändring eller nedläggning av en garnison av Uppsalas storlek får ganska ordentliga konsekvenser, både för allmänheten och för kommunen och för kringverksamheten.
Det är naturligt att det skapar en väldig oro. Jag hoppas att försvarsministern förstår att det nog är många som hade önskat att svaren på interpellationen hade varit mycket mer konkreta och handfasta. Det är inte så långt till den 17 mars, när propositionen kommer.
Men jag tror att det är många som skulle vilja ventilera de här frågorna lite grann innan dess. Jag tänker inte gå in på flygsäkerhet - det har ju Mikael Oscarsson gått igenom. Men ministern skriver att Försvarsmakten inte har redovisat något förslag om att det ska läggas ned.
Nej, det är i och för sig sant, enligt det jag har kunnat läsa mig till. Men samtidigt har garnisonschefen fått i utredningsuppdrag att titta på vad det skulle innebära och vilka kostnader det skulle föra med sig. Då känns det som att vi inte pratar om samma sak.
Varför får man ett sådant utredningsuppdrag om det nu sägs att det inte föreligger något förslag? Försvarsmakten har inte redovisat att det ska läggas ned. Men ska verksamheten flytta? Det här blir ju lite grann av en tolkning. Jag skulle gärna vilja ha ett litet förtydligande.
Ministern skriver att själva Luftstridsskolan och Försvarsmaktens underrättelse- och säkerhetscentrum inte ska läggas ned. Om verksamheten flyttar läggs den ju inte ned, men den försvinner från Uppsala. Då kommer naturligtvis också alla dessa arbetstillfällen som berörs in. Jag skulle vilja att det skulle vara lite mer tydligt vad det handlar om.
Det finns en annan fråga som jag tycker är ganska väsentlig. Jag förstår att försvarsministern inte tänker säga vare sig bu eller bä. Men om garnisonen - det är en arbetshypotes - läggs ned, blir det då en fråga för riksdagen?
Jag tror att det är fler än vi som deltar i den här debatten som är intresserade av hur Försvarsmaktens organisation kommer att se ut i framtiden. Sedan undrar jag naturligtvis: Vad ser försvarsministern för ekonomiska vinningar med att flytta delar av eller hela verksamheten från Uppsala garnison?
Mats Berglind (S):
Jag tycker faktiskt att man kan göra en liten honnör, om man får uttrycka sig så i en försvarspolitisk debatt, för försvarsministern som var väldigt tydlig med att om frågan skulle komma upp om en nedläggning av Uppsala garnison är det en fråga för regering och riksdag i slutändan. Det var ett klargörande som jag tycker var väldigt bra. Det tackar jag för.
Sedan är det ju, som jag sade, en del annat som jag känner har skapat en hel del oro för dem som är indirekt berörda och direkt berörda av det som kommer att hända här. Jag känner mig lite orolig över att försvarsministern backar undan och säger att det här inte är någon fråga för regeringen. Det här är ingenting som ska beslutas, utan här får Försvarsmakten göra som man vill.
Då blir jag inte lika nöjd med svaret. Jag tycker att det här är så pass viktiga frågor att de borde komma upp åtminstone i en politisk diskussion om hur det här ska hanteras och vilka förutsättningar som gäller. Och som flera av oss har varit inne på: Vad är kostnaderna om man gör sådana här förändringar? Precis som Solveig Zander är jag Enköpingsbo, så att flytta över verksamhet dit skulle kanske vara i vårt intresse.
Men i den här frågan tror jag att vi kan vara överens om att det är så fullt ändå på garnisonen. Vi måste ta försvarspolitisk hänsyn och se till hur rikets säkerhet ska skötas. Inte minst ska det vara en ekonomi som är försvarbar om det tas några andra beslut. Jag räknar med att vi kommer att behöva diskutera den här frågan flera gånger och få ett förtydligande.
Trots att försvarsministern säger att detta inte finns med i inriktningspropositionen tror jag att den här debatten kommer att leva vidare med olika förslag som dyker upp från Försvarsmaktens sida.
Lennart Axelsson (S):
Det är möjligt att min historieskrivning inte helt och hållet stämmer, men det råder nog inget tvivel om att under den perioden stod även Kristdemokraterna bakom utformningen av skatten. Jag får reservera mig om Per Landgren har ett annat synsätt. Skatten som sådan är en viktig del, precis som jag sade i mitt anförande, av vår betalning för den generella välfärden.
Det är nog för min del att det är så. Per Landgren sade i sitt inledningsanförande att det på s. 8 står något om statsfinansiella konsekvenser. Det är klart att det får konsekvenser om man tar bort miljarderna från statsfinanserna. Det får konsekvenser för den välfärd som vi vill ha. Svårare än så tycker inte jag att det är.
Per Landgren diskuterar det på en annan nivå, men för mig är det ganska enkelt. Vi behöver ha pengar för att betala för att kunna upprätthålla nivåerna - som Marie Engström också påpekade - i a-kassan, sjukförsäkringen, föräldrapenningen och så vidare.
Lennart Axelsson (S):
Ja, det är verkligen så. Vi vill se till att de som i olika skeden av livet behöver samhällets stöd och hjälp också ska ha möjlighet att få det. Vi har högre ambitioner när det gäller den delen än vad Kristdemokraterna kanske har, och därför tycker vi att vi behöver pengarna. Vi har inte alls blundat för de konsekvenser som det haft för en del människor, speciellt i tillväxtområdena.
Det är därför vi infört begränsningsreglerna. De träffar väldigt väl de människor som har de största behoven av att få lindring. Det är ingen tvekan om det. Det träffar mycket bättre än om man skulle sänka en procentsats på toppen eller införa takregler. Det skulle i första hand gynna dem som har det gott ställt och många gånger har råd att betala sin skatt. På det viset tycker jag nog att vi varit lyhörda för den debatt som funnits.
Lennart Axelsson (S):
Jag förstår att det måste vara besvärligt för Ulf Sjösten och Moderaterna när de ser att det går så bra för Sverige som det gör. Trots det framhärdar de i att det skulle gå ännu bättre om förmögenhetsskatten togs bort. Det skulle gynna ett antal personer i Sverige, som i dag har det väldigt gott ställt, så att de skulle få det ännu bättre.
Man måste ju ha en förmögenhet på 1 1⁄2 miljon innan man börjar betala förmögenhetsskatt. Jag respekterar Ulf Sjöstens kamp för att få bort förmögenhetsskatten, även om det är lite svårt för mig att förstå att man lägger ned så mycket kraft på att gynna ett fåtal.
Men med utgångspunkt i Ulf Sjöstens resonemang, att förmögenhetsskatten är som en taggtråd runt Sveriges ekonomi, kan jag naturligtvis förstå det. I sitt huvudanförande sade Ulf Sjösten att det är människor med små ekonomiska marginaler som drabbas av fastighetsskatten.
För att kunna göra något åt deras situation föreslår man att det införs en takregel, vilket skulle rädda den gruppen. Jag har väldigt svårt att se att det skulle få den effekt som Ulf Sjösten tror och hävdar. Kan jag få en liten kommentar om det?
Lennart Axelsson (S):
Det var bra att Ulf Sjösten lyfte fram gruppen arbetslösa och sjuka, för enligt mitt sätt att se finns det inte någon bra medicin i moderaternas politik för att komma till rätta med deras situation. Genom att sänka ersättningsnivåerna tror man att de både ska bli friskare och hitta fler jobb. Det är inte en politik som vi på något sätt vill kännas vid.
Dessutom föreslår man att förmögenhetsskatten sänks, vilket skulle vara ett ytterligare sätt att hjälpa den gruppen. Jag har väldigt svårt att tro det. Ett gemensamt förslag som brukar framföras från den borgerliga alliansen är subventionerade tjänster, alltså hushållsnära tjänster.
Det är väl egentligen det enda konkreta förslag som man är överens om skulle lösa situationen för de arbetslösa. Jag tycker att det är en mycket tunn politik.
Lennart Axelsson (S):
Det är möjligt att jag uttrycker mig som att vi behöver pengarna, men det är inte vi som är här som behöver pengarna. Det är de runtom i Sverige som är arbetslösa och sjuka som behöver ha pengar. Där går det åt en hel del av de intäkter som vi får. Vad ska vanligt folk göra?
Ja, vi har ju sett till att den grupp som jag förmodar att Gunnar Andrén pratar om, de som har låga inkomster och medelinkomster, ändå får en möjlighet till begränsning av uttaget på både fastighetsskatten och förmögenhetsskatten. Men vad gör Gunnar Andrén? Ni har förslag om att man ska sänka i toppen med någon procent. Hur skulle det gynna de människor som Gunnar Andrén vill lyfta fram och värna om?
Inte kommer de att få det bättre ställt i Folkpartiets Sverige om de förslag som Gunnar Andrén hittills har presenterat skulle genomföras.
Lennart Axelsson (S):
Det är väl inte någon som helst tvekan om att de som har det bäst ställt är de som bor i de dyraste husen och betalar mest förmögenhets- och fastighetsskatt. Jag har en tabell som tydligt visar att det är så. Fördelningsmässigt är det ingen tvekan om att det blir annorlunda med er modell, alltså att man sänker från toppen. Det är naturligtvis de som betalar mest som får de största sänkningarna.
Med vår modell betalar man ju mindre om man har en lägre inkomst. Men det är tvärtom med er. Något annat kan man inte hävda. När det gäller hyresbostäderna kommer vi, precis som vi har gjort när det gäller egnahemsägarna, att göra de förändringar som krävs så att det inte ska drabba dem som verkligen behöver ha de här sänkningarna.
Jag visade förut på Boverkets siffror. Det finns väl all anledning att börja fokusera lite grann också på dem som bor i hyresrätter. Den debatten för vi inte så ofta, i alla fall inte i skatteutskottet. Det är möjligt att man gör det i bostadsutskottet i större utsträckning. Jag skrev upp en del citat under Gunnar Andréns anförande. Han sade bland annat: Det byggs ingenting.
Men snälla någon, det byggs väl som aldrig förr, inte minst här i Stockholmstrakten just nu. Han sade att vi har bidragit till prisutvecklingen genom vår politik. Vad skulle hända om man tog bort fastighetsskatten? Naturligtvis skulle priserna raka i höjden. Och då skulle inte det tredje citatet heller stämma: Vi vill göra så att vanligt folk har råd att köpa hus? Men vad händer då?
Ni tar bort möjligheterna till räntebidrag - det vet jag att vi har diskuterat tidigare. Samtidigt ser ni till att priserna skjuter i höjden. Vilka unga familjer skulle ha råd att låna till sina hus då? Inte är det vanligt folk, inte. Ett annat uttryck som jag också skrev upp var: en majoritet, som jag tack och lov inte tillhör. Jag hoppas att Gunnar Andrén inte heller kommer att få tillhöra en majoritet efter valet i höst.
Lennart Axelsson (S):
Det är precis som jag sade. Vi är fullständigt öppna för att göra de förändringar som krävs, om man nu kan hitta dem. Vi tror inte att det skulle ge ett bra utfall om man begränsade värdeområdena. Men det är möjligt att det finns andra delar. Jag skulle vilja gå tillbaka till frågan om begränsningsregeln.
Vi kommer att fortsätta att titta på olika möjligheter och se till att de mest drabbade med de lägsta inkomsterna kommer att få det bättre. Jörgen Johansson nämnde i sitt anförande två änkor som jag förmodar att han känner till personligen och skulle kunna lyfta fram som exempel.
Med de begränsningsregler som vi har gjort tror jag att det blir allt svårare att hitta de människorna. Har man låga inkomster behöver man enligt nu gällande regler inte betala mer än 4 % av sin inkomst. Det klarar de allra flesta. Det är om man har extremt höga taxeringsvärden som man inte klarar det, även med de förändrade reglerna med upp till 5 miljoner.
Annars tror jag nog att det blir lättare för de allra flesta att acceptera den beskattning som vi säger att vi kommer att behöva ha kvar även framöver. Det vi väntar på är ett besked från högeralliansen om vilken politik man kan förvänta sig efter valet, om det är så att ni får en möjlighet att regera.
Det skulle förvåna mig om vi skulle få ett förslag där ni ställer upp gemensamt innan valet. Men det återstår att se.
Lennart Axelsson (S):
Finansministern talar om högre sysselsättning. Vi är naturligtvis också väldigt intresserade av att se till att människor kommer i arbete. Det var därför vi just använde oss av arbetsmarknadsåtgärder, som finansministern tycker är någonting man inte ska använda sig av. Det är en möjlighet för människor att utveckla sig så att de blir starkare på arbetsmarknaden. Det är den politiken som vi vill föra.
Den nuvarande regeringen tar i princip bort möjligheterna för människor att komma tillbaka på det viset. Den beräknade kostnaden för förslaget är 1,3 miljarder.
Med de pengarna skulle man kunna skapa jobb inom offentlig sektor som riktade sig till människor som har verkliga behov av hjälp hemma. Äldre som till exempel i dag har svårt att få hjälp skulle på det viset kunna få det på ett annat sätt. Det är människor som i varje fall inte kommer att kunna köpa de tjänsterna.
Jag fick inget svar på varför inte Danmark kom med i underlaget för propositionen. Men det finns ju möjlighet för finansministern att komma in på det i sin nästa replik. Men jag tycker att det är bra att man har lyssnat på Skatteverkets kritik när det gäller gränsdragningar. Det är skillnad på förslaget i propositionen och i den lagrådsremiss som lämnades.
Jag tycker också att det är bra att man säger sig ha för avsikt att tillsätta en utredning som ska se över både nivån på subventionen och eventuella gränsdragningsproblem. Samtidigt tyder detta på att man har lämnat ett förslag där osäkerheten om olika konsekvenser är stor. Det måste betraktas som både oansvarigt och skrämmande att man inte har förberett detta mer än man har gjort.
Till slut skulle jag vilja gå in på någonting som Statskontoret tog upp i sitt remissvar. Jag har min dagliga gärning här i riksdagen i socialutskottet. Därför känns det extra viktigt att ta upp just den delen. Det handlar om konsekvenser för den offentligt finansierade äldreomsorgen. Statskontoret belyser där en fråga som inte har fått något utrymme i debatten tidigare - åtminstone inte något som jag har upptäckt.
Statskontoret skriver så här: Kommer standarden att kunna höjas för de grupper som inte själva har råd att finansiera exempelvis hjälp för att vistas ute? Eller kommer samhällets åtaganden gentemot dessa individer tvärtom att begränsas när mer resursstarka grupper ordnar sin omsorg på annat sätt? Jag tycker att det är en i högsta grad befogad fråga, som jag undrar om finansministern har någon kommentar till.
I valrörelsen pratade framför allt Maud Olofsson om att förslaget skulle ses som en jämställdhetsreform. Jag förstod att finansministern var inne på de banorna också. Man menar att kvinnorna skulle bli mer jämställda när huset är rent och gräsmattan klippt genom den subvention som man får. Vi tycker däremot inte att det är ett bra sätt att gå för att öka jämställdheten.
Vi tycker att det är bättre att var och en ser till att dela på de uppgifter man har i hemmet på ett annat sätt. Vi tycker att förslaget i grunden är ojämlikt och orättvist och att det bara ökar klyftorna ytterligare i vårt samhälle.
Lennart Axelsson (S):
Det är intressant att finansministern upplever att drygt 3 000 nystartsjobb och skattesänkningar för framför allt de välbeställda skulle ha effekt på arbetslösheten och sysselsättningen. Det är naturligtvis inte så. Det är den tidigare förda politiken och den högkonjunktur som vi nu upplever som har störst betydelse för det här.
Det vore ganska konstigt om det redan nu skulle ha fått effekten att arbetslösheten sjunker. Den fråga vi ställde i valrörelsen ett otal gånger och även nu efteråt är: Finns det något som visar på att en skattesänkning skulle kunna skapa nya jobb?
Det vore intressant om man kunde få den frågan besvarad nu så här en tid efter valrörelsen. Det här är ett förslag som ger redan välbärgade ytterligare skattesänkningar; det råder ingen tvekan om det. Det är nog bara finansministern som inte ser att det har den effekten.
Det finns mycket som man kan kalla för dödvikt, alltså en kostnad som många har redan i dag och som de blir av med. Det är människor som köper de här tjänsterna och som har råd att göra det. De skulle mycket väl kunna fortsätta att köpa tjänsterna utan subvention. Precis som i de andra fallen med skattesänkningar handlar det om att det är de sjuka, de arbetslösa och de lågavlönade som får betala.
Nu har det också visat sig att det inte finns pengar för att genomföra investeringar i infrastrukturen - vägar och järnvägar. Någonstans möts det här. Om man tar bort skatteintäkter i den omfattning som regeringen nu har börjat med och fortsätter med det den här mandatperioden ut så kommer det att visa sig att man inte kan genomföra de satsningar som man säger sig vilja göra.
Lennart Axelsson (S):
Jag försökte ge min syn på vikten av att kunna förbereda plusjobbarna för reguljära jobb. Det är bara att konstatera att vi inte är överens i den delen. Vi kanske inte behöver orda så mycket mer om det. Jag har tittat noggrant på svaret.
En del av formuleringarna är anmärkningsvärda. "Några kommuner har satt sig i en svår situation genom sitt sätt att använda merkostnadsersättningarna", skriver statsrådet och försöker lägga skulden för att det har blivit så här på kommunerna. Jag har förstått att Pajala är en av de kommuner som har använt ersättningen för att anställa fler plusjobbare.
På det viset har man försatt sig i en situation som man kanske inte hade behövt hamna i. Men det finns säkerligen en betydligt större andel kommuner som inte har betett sig så och som genom denna beskrivning kan känna sig utpekade på ett orättfärdigt sätt.
Statsrådet skriver också: "Alliansen gjorde under valrörelsen klart att plusjobben är dåliga för såväl individ som samhälle." Det är ett konstaterande som inte direkt visar på någon falsk blygsamhet. Om man hade skrivit att man ansåg att plusjobben var dåliga vore det en sak, men här har man tagit sig någon typ av tolkningsföreträde.
Vad säger alla de 18 000 arbetslösa som har stått utanför arbetsmarknaden i mer än två år - det var ju det som var kravet för plusjobben - och som på det här sättet har fått en möjlighet att komma tillbaka till arbetslivet? "Det minst kännbara sättet att finansiera ökningen av antalet plusjobb är att slopa merkostnadsersättningen", står det också i interpellationssvaret.
Jag håller med om vad Ulf Holm sade i den tidigare interpellationsdebatten. Det finns rimligtvis utrymme för att få fram de 600 miljoner som fattades för att kunna låta avtalen löpa ut enligt tidigare överenskommelser när man samtidigt lägger fram förslag efter förslag som gynnar redan välbeställda. Förmögenhetsskatten är ett exempel.
Man borde ha kunnat skjuta upp den skattesänkningen och ta pengarna för att fullgöra de ingångna avtalen.
Sven Otto Littorin skriver: "Det är min övertygelse att endast en bred samlad politik, som tar sikte på de grundläggande förutsättningarna för utbud och efterfrågan, kan ge många möjligheter till riktiga jobb." Men det är de människor som av olika skäl har svårigheter att få fotfäste på arbetsmarknaden som behöver samhällets stöd av olika slag.
Att hävda att marknaden och utbud och efterfrågan skulle vara lösningen tycker jag verkligen är att svika dessa grupper. Det är just marknadsekonomin som är väldigt hård och krass när det gäller sådana som inte riktigt svarar mot de krav som man ställer.