Johan Pehrson (L):
Jag vill börja med att uttrycka min tacksamhet till alla dem som är ute i frontlinjen just nu i denna coronakatastrof - alla de som räddar och skyddar liv och alla de som tar hand om våra barn och våra mest sköra personer. Men det handlar också om alla er som sliter för att rädda era företag och därmed det svenska välståndets framtid.
Jag tycker också att vi i denna tid bör skänka en tanke till de finansministrar och regeringar som städade upp i Sverige efter den ekonomiska kris som orsakades av den svenska, hemmasnickrade spekulationsekonomin och som drabbade Sverige med absolut kraft i början av 1990-talet.
Det regelverk som då skapades innebär att vi i dag har möjlighet att rädda välfärden och människors ekonomi och även stötta alla de hundratusentals företagare som drabbats brutalt i denna allt annat än hemmasnickrade pandemi.
Detta gör att vi i dag med vår fjärde ändringsbudget för 2020 - det är knappast den sista - kan fokusera än mer på företagsamheten i Sverige och därmed det framtida svenska välståndsskapandet. Det finns mängder av svåra avvägningar i detta: Vad ska göras och när? Det hänvisades tidigare till vasaloppsmetaforen.
Jag har kört Vasaloppet några gånger och till och med en gång blivit utsatt för det så kallade repet. Det är inte roligt, för då får man inte fortsätta. Det måste vi undvika. Vi måste ha krut i ladorna, och det kommer att vara stigningar hela vägen fram till slutet. De blir jobbigare och jobbigare, men vi ska klara det. Vi måste ha resurser hela vägen, för det kommer att pågå länge.
Det kan inte ha undgått någon som har lyssnat på myndigheter och regeringsföreträdare de senaste dagarna. Det finns också moraliska dilemman. Vi har haft en period av enormt växande värden på fastighetsmarknaden. Vi har haft ett årtionde av enorm tillväxt på våra börser med enorma värdeökningar, vilket har lett till att vi har haft diskussioner om de ökade klyftorna.
Klyftorna har aldrig ökat så mycket som de tio senaste åren. Man kan också säga att klyftorna aldrig har minskat så mycket som den senaste månaden. Det är en enorm effekt, men det är väl ingen som önskar det vi ser just nu.
Det jag vill komma till med detta, fru talman, är att vi måste se till att ansvaret delas mellan företag som är beredda att använda alla sina resurser för att rädda sin mycket livskraftiga verksamhet, staten och andra offentliga myndigheter, kommuner och regioner som skjuter till det vi kan och individer som gör vad de kan för att hjälpa till i krisen. Vi befinner oss i det här tillsammans.
Det finns ingen annan väg. Man kan väl säga att de insatser som vi har fattat beslut om tidigare, till exempel permitteringsstöd och hyresstöd med tillhörande villkor, måste granskas noga.
Jag vill upprepa statsministerns svar och inlägg från frågestunden här i kammaren i går, där han säger: "Vi gör naturligtvis så gott vi kan. Alla regler som införs är vi beredda att se över: Blev det bra? Eller behöver vi justera reglerna på något sätt?" Så är det ju. Det här går fort.
Det är en balansgång mellan att göra exakt rätt och att sitta och oroa sig och inte få någonting på plats.
Därför måste vi noga hålla ögonen på inte minst hyresstödet till företag som är svårt pressade av höga hyreskostnader som en stor del av sin kostnadsbas och inte fastna i formaliteter om tidigare beslutade aktieutdelningar för några udda preferensaktier, eller vad det nu kan vara.
Vi måste noga följa att fastighetsägarna i Sverige, ofta stora bolag med uppblåsta balansräkningar, möter svenska företag i svensk handel när det gäller detta. Vi ska komma ihåg att vi förr eller senare måste se korrigeringar här.
Hyresnivåerna i förhållande till företags omsättning är i den svenska handeln dubbelt så höga som de är i USA och Storbritannien, vilket naturligtvis är ohållbart. Vi måste se till att landa mjukt när det gäller detta, och det här är ett tillfälle att göra det. Det vi liberaler hör i våra kontakter med företag där ute är att en del hyresvärdar fattar detta. Man är redan på banan och har faciliterat och genomfört sänkningarna.
Andra är mer nervösa och väntar på regelverket. Ytterligare några vägrar fortfarande blankt. Detta är någonting som vi måste ta till oss och se till att genomföra så att hela stödet kommer fram.
Val av hyresvärd och beroende på om de aggressivt har expanderat och aggressivt har blåst upp sina balansräkningar med en enorm belåningsgrad kan inte vara avgörande för om företag inom handeln i dag ska kunna överleva eller inte. Jag tycker även att vi bör titta noga på permitteringsnivåerna.
Samma sak gäller där, inte minst inom handeln där verksamheten går rätt ned i källaren och möjligtvis närmar sig 10 procent av tidigare omsättning. Vad ska ett stort antal personer som jobbar 40 procent göra? Det är väldigt svårt. Vid en snabbare stängning kan de här företagen överleva och människor behålla jobbet. Fru talman!
Liberalerna stöder såklart förslaget i detta betänkande och denna ändringsbudget, som framför allt riktas in på de mindre företagen. Jag kan dock konstatera att jag tyvärr inte tror att det är årets sista ändringsbudget. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.