Helena Lindahl (C):
Alla som lyssnar! I min hemkommun Robertsfors, som är en liten kustkommun i Västerbotten, bidrar jobben inom industrin till många arbetstillfällen - precis som på många andra ställen i Sverige. Tyvärr har vi också den senaste tiden fått känna av de negativa konsekvenserna av den globala konkurrensen.
Ett av kommunens största företag, Element Six, har varslat ungefär 180 personer, då de ska flytta verksamheten till Irland och Sydafrika. Det kanske inte låter så mycket, men för en kommun med 6 800 invånare är det mer än kännbart. Jag skulle vilja ta ett annat exempel. Låt oss anpassa samma procentuella siffra till Stockholms kommun. Det skulle innebära 26 000 personer.
Jag lovar er att det skulle väcka lite mer uppmärksamhet än de 180 personerna i Robertsfors. Robertsfors är inte ensamt om nedläggningar. Därför är det viktigt att alla varsel som nu lagts möts med en aktiv politik som skapar nya jobb. Skogen, malmen och stålet är grundfundament i Sveriges ekonomi. Det tror jag att vi kan vara överens om.
De står för en stor del av sysselsättningen i Sverige. Visste ni att ungefär 400 000 svenskar är direkt eller indirekt beroende av basindustrin? Dessutom står basindustrin för nästan 30 procent av Sveriges exportintäkter. Möjligheten att sälja varor till konkurrenskraftiga priser på världsmarknaden är nödvändig för svensk basindustri.
En av de viktigaste förutsättningarna är därför säker tillgång till el till konkurrenskraftiga priser. En annan viktig aspekt är fungerande transporter. Störningar och trängsel i järnvägssystemet illustrerar man i medierna ofta med en försenad och frustrerad tågresenär i någon storstad. Det här perspektivet är inte oviktigt, men det är sällan vi hör något om konsekvenserna för godstrafiken.
Godset har inget ansikte och ingen röst. Därför är det viktigt att man bygger rationella godsstråk som underlättar för våra företag att komma ut i världen. Ett naturligt godsstråk kan vara Norrbotniabanan, Botniabanan och Bergslagsbanan till Göteborgs hamn. Herr ålderspresident! Det finns ett annat orosmoment när det gäller transporter, och det är kilometerskatt på lastbil, en skatt på avstånd.
Det hörde vi inte minst i går, då vi i utskottet hade besök från Jernkontoret och Svemin, som är en intresseorganisation för gruvbranschen. Sverige är rikt på avstånd, och en kilometerskatt kommer att slå hårt mot landsbygden, inte minst i norra Sverige, där avstånden är långa och naturtillgångarna rika och där järnvägarna aldrig kommer att nå fram till varje skogsskifte.
I stället för att jaga utsläppen jagar minoritetsregeringen tyvärr näringslivet. Inte heller har regeringen möjliggjort för längre fordon på våra vägar. Det skulle ha gynnat såväl klimatet som näringslivet.
Häromveckan kom beskedet: Vänsterregeringen och Jonas Sjöstedt berättade stolt hur de skulle gå till väga för att begränsa fristående skolors och vårdinrättningars möjlighet att gå med vinst. Sjöstedt har fått som han vill, och S och MP dansar gladeligen med. Trots nöjda vårdtagare, elever och anhöriga ska man nu lägga krokben för välfungerande skolor, vårdcentraler, äldreboenden och hemtjänstföretag.
Varför? Jo, för att minoritetsregeringen och Vänsterpartiet helt enkelt inte gillar driftsformen. I en debattartikel skriver civilminister Ardalan Shekarabi och Jonas Sjöstedt att vinstintresset går ut över kvalitet, likvärdighet och arbetsvillkor. Samtidigt säger Shekarabi att bara ett fåtal av företagen misskött sig. Hur går detta ihop?
Det är uppenbart att ideologi gått före allt annat, men det handlar också om okunskap. Jag är övertygad om att mångfald skapar en bättre välfärd och att vinst inte är fult. I stället för att tala om driftsform bör debatten handla om kvalitet. Om företagen enbart skulle drivas av att tjäna pengar och inte leverera bra vård eller skola skulle de väl knappast bli långlivade?
Nästan samtidigt som regeringen och Vänsterpartiet aviserade inriktningen mot ett mer socialistiskt samhälle, som sparkar undan benen för den sektor där flest kvinnor äger och driver företag, inträffade internationella kvinnodagen. Vilken ironi! Men det var inte nog med detta. Nu är också RUT-företagen under lupp, och minoritetsregeringen har aviserat att det så kallade RUT-avdraget ska halveras.
Innan jag går in på vilka konsekvenser det här kan leda till vill jag ge lite bakgrundsfakta. I och med att RUT-avdraget infördes i Sverige växte en helt ny bransch fram som bara fortsätter att växa. I snitt har omsättningen ökat med 20 procent årligen, och 2014 omsatte branschen 6 miljarder kronor.
I dag är det ungefär 20 000 personer som är anställda inom hemservicebranschen, och många av dem har tidigare stått långt ifrån arbetsmarknaden. Ungefär hälften av de anställda är utlandsfödda, 25 procent är under 26 år och hela 60 procent saknar gymnasieutbildning. Från början fanns RUT-företagen bara i och omkring de stora städerna, men de är nu allt vanligare i hela landet.
Lokalt är det faktiskt de norrbottniska kommunerna som toppar listan över det största tillskottet av kunder 2010-2015. I till exempel Gällivare ökade antalet kunder från 63 till 452. Nu vill alltså minoritetsregeringen, även denna gång påhejad av Vänsterpartiet, halvera RUT, och inte bara det. Man avfyrar en trestegsraket, där första steget är borttagande av avdrag för läxläsning.
Det andra steget är att halvera RUT-avdraget för dem som är under 65 år, och sist men inte minst vill regeringen se över vilka ytterligare tjänster som kan exkluderas ur RUT-sektorn. Det här leder naturligtvis till oro bland de befintliga företagen, som inte vet om de törs utveckla verksamheten och anställa fler. Det leder också till att de som funderar på att starta företag inom branschen tvekar.
Dessutom är jag orolig över vilken påverkan regeringens åtgärder kommer att få på branschen i allmänhet. I Danmark gjorde regeringen liknande ingrepp, och det ledde till att branschen kollapsade. Det är också anmärkningsvärt att en regering som utger sig för att vara feministisk ger sig på ytterligare en bransch som domineras av kvinnor. Det räcker inte med att vilja sätta stopp för välfärdsföretagen, där de flesta av företagarna och de anställda är kvinnor.
Vilken ironi, återigen! Minoritetsregeringen håller fast vid att man tänker ta bort de sänkta arbetsgivaravgifterna för unga. Många ungdomar har svårt att hitta ett jobb, och det lär knappast bli enklare om kostnaden för att anställa dem ökar kraftigt.
Det är motsägelsefullt när Socialdemokraterna å ena sidan säger sig vilja underlätta för nyanlända svenskar att komma i arbete men å andra sidan genomför åtgärder som gör det svårare för dem att hitta ett riktigt jobb. Många av dem som kommer hit är unga, och de blir sannerligen inte hjälpta av att det blir dyrare för arbetsgivare att anställa dem. Enligt Svenskt Näringsliv skulle Socialdemokraternas höjning av arbetsgivaravgifterna för unga leda till att minst 19 000 jobb försvinner.
Att inte S ser att det här är fel väg att gå är obegripligt. Avslutningsvis: Minoritetsregeringen lyfter i många sammanhang fram näringslivet och företagandets betydelse för Sverige. Men ändå vill ni höja skatterna för näringslivet med 25 miljarder, och ni drar i förslag efter förslag undan mattan för landets företagare.
Detta är ett problem som ingen industrikansler i världen kan råda bot på.