KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tuve Skånberg (KD):
Av samma skäl som jag begärde replik på Sverigedemokraterna, som har en extrem syn, måste jag begära replik på Nooshi Dadgostar när det handlar om en extrem syn. Jag hörde henne säga "i den kollektiva resurs som vårt land är".
Jag vet ju att det är så, men min retoriska fråga är: Är det verkligen Vänsterpartiets mening att vårt land är en "kollektiv resurs" som det står oss politiker fritt att dela upp efter eget skön? Vidare sa hon att alla har rätt att bo bra. Det gäller tydligen oavsett ekonomi och vad man arbetar med.
Är det inte så att vi alla får arbeta för att skapa vår framtid och vårt välstånd? Jag, mina barn och mina grannar har fått låna. Det kallar Nooshi Dadgostar för att bostadslösa betalar kalaset. Ja, vi var bostadslösa innan vi köpte vår bostadsrätt eller så småningom fick råd att köpa en villa.
Det har varit betungande, men vi har inte kommit till bostadsmarknaden och sagt: "Vi har rätt till ett bra boende. Vi har rätt att bo oavsett vilken ekonomi vi har eller inte har." Sedan säger hon att de borgerliga, som hon kallar Alliansen, gör "absolut ingenting". Det är faktiskt lite hårresande, när vi har Stefan Attefalls arv att förvalta.
Han och andra före honom har under lång tid arbetat just för att vi ska få fler bostäder till rimliga priser. I stället anklagas vi för att försämra kvaliteten och bara bygga för höginkomsttagare. Vill Nooshi Dadgostar bli tagen på allvar, eller är det bara första maj-demonstrationstal?
Tuve Skånberg (KD):
Jo, naturligtvis vill Kristdemokraterna och Alliansen bygga för alla, självklart. Men, Nooshi Dadgostar, det var just "i den kollektiva resurs som vårt land är" som jag hakade upp mig på. Är det Vänsterpartiets syn att landet är en kollektiv resurs, att var och en har rätt till sin del av kakan och att vi ska dela upp det på ett närmast kommunistiskt sätt?
Det påminner om Fidel Castro och hans sätt att dela upp Kuba. Är vi Kuba eller är vi Sverige? Är det inte allas vårt ansvar att bygga välfärden? Har vi inte alla ett ansvar också för att söka det goda boendet? Den som sedan inte lyckas ska naturligtvis ha vårt stöd, och vi ska ha en rimlig bostadspolitik.
En hel generation har, både nu och tidigare, sett det som normalt att man får bidra till sitt boende, skuldsätta sig och kanske under en lång amorteringstid - kanske ett helt liv - försöka betala tillbaka. Skulle det, i stället för att bygga välfärd, vara något oerhört negativt? Bostadslånen är för många av oss den enda möjligheten att skapa det goda boendet.
Nooshi Dadgostar säger på gammalt vänstermanér att vi bara ska ta det för givet. Det är någonting som hör till en kollektiv resurs. Fram med bostäder!
Tuve Skånberg (KD):
Peter Eriksson är den förre ordföranden för konstitutionsutskottet. Det bör inte vara främmande för honom att vi har ett beredningskrav på alla propositioner som läggs fram. Om 60 utredningar gjordes under förra regeringen, i synnerhet med Stefan Attefall vid rodret, var det för att det är ett krav att utredningar måste göras. Det går inte att forcera förbi utredningen och remisstiden. Det vet väl Peter Eriksson.
Hur kan han raljera över att det som han annars skulle ha gjort som minister redan är gjort?
Tuve Skånberg (KD):
Först vill jag säga att vi från civilutskottet är mycket glada att både statsrådet Peter Eriksson och statsrådet Per Bolund deltar i civilutskottets budgetdebatt som nu har hållit på i nära fem timmar. Med kännedom om hur statsrådens schema ser ut är vi glada att ni prioriterar den här debatten. Riksdagen är ju första statsmakten, så det är en väldigt god prioritering. Vi är i alla fall tacksamma över att ha Per Bolund här.
Jag har en delfråga som kan synas vara perifer, men jag vill ändå lyfta den i den här debatten. Det händer ju att olika testamenten dyker upp när någon har avlidit. De kan vara av olika datum eller förvarade på olika platser. De kan förvåna den ena efter den andra. Arvslotterna kan skifta ganska så mycket.
Det händer också att testamenten inte dyker upp, fast det - åtminstone enligt ryktet - ska finnas ett testamente upprättat. Kristdemokraterna föreslår i budgetförslaget att man skulle kunna ha ett frivilligt testamentsregister på Skatteverket. Där kunde man, om man så önskar, registrera sitt testamente.
Sedan kan man vara trygg med att det som jag önskar som en sista disposition av mina tillgångar blir verklighet. Behöver testamentet ändras vet man var det finns registrerat. Då kan man registrera ett nytt om förhållandena ändrar sig. Skulle Per Bolund kunna reagera på det här förslaget och säga om han anser att det är möjligt att gå i den riktningen?
Tuve Skånberg (KD):
Detta blir första gången jag håller med Sverigedemokraterna. Faktum är att det inte går att säga emot. Det är alldeles oacceptabelt att någon portas för att den har fel politisk uppfattning. Det ska inte förekomma. Däremot kanske man kan lägga till att detta inte hör hemma inom det konsumentpolitiska målet och faller utanför den här debatten.
Man skulle också kunna lägga till att när vi talar om värdegrund finns det allt skäl att i den värdegrunden se till att man inte diskriminerar någon på grund av dess politiska åsikt. Det är för övrigt något som vår grundlag och mänskliga rättigheter backar upp.
Tuve Skånberg (KD):
Jag måste erkänna att jag inte riktigt vet hur jag ska lägga orden. Det finns ett uttryck på engelska, patronizing, för att klappa på huvudet och bli farbroderlig. Jag löper just nu stor risk att bli det. Jag ber om ursäkt på förhand, Mikael Eskilandersson. Det är inte min avsikt, men jag löper risken att bli farbroderlig. Jag skulle vilja säga att vi är ense om de här tillkännagivandena.
Därför ger jag Mikael Eskilandersson tipset att inte gå in i återvändsgränden där man söker strid trots att alla är med en. I det här fallet har Mikael Eskilandersson ur sin synvinkel vunnit. Skulle jag vara riktigt petig skulle jag framhålla att Kristdemokraterna tyckte detta var rätt mycket tidigare än ni över huvud taget kom in i riksdagen.
Om jag skulle vara väldigt petig skulle jag säga att det faktiskt är en liberal motion som hela utskottet har bifallit. Så när det handlar om att ta åt sig äran kanske Sverigedemokraterna inte står i främsta ledet. Men om Sverigedemokraterna, med Mikael Eskilandersson som representant, vill komma någonstans i det här huset bör de inte söka konflikter för deras egen skull.
Sök gemenskap med oss andra genom att lägga förslag utan att sedan säga: Nu håller ni med oss! Varför gjorde ni inte det tio år tidigare? Till att börja med är det inte riktigt sant, och det är inte heller en framkomlig väg - ursäkta att jag säger det.
Tuve Skånberg (KD):
Det är ju faktiskt så att barnäktenskap länge har varit förbjudet. Polygami har varit förbjudet i Sverige sedan urminnes tider. Detta är inga nyheter, utan här handlar det om att strama upp praxis. Men jag efterlyser ändå i all välmening - kalla mig farbroderlig, eller möjligen erfaren eftersom jag har varit här sedan 1991 - framkomliga vägar.
När det går dig i händerna, var inte så arg och sur utan välkomna att alla håller med! Det är en fantastisk sak med fyra eniga tillkännagivanden, i god stämning, i ganska komplicerade och kontroversiella frågor. Gläds åt det i stället för att vara så sur!
Tuve Skånberg (KD):
Tack, Annika Hirvonen Falk, för frågorna och synpunkterna! Likväl blir du mig svaret skyldig, Annika. Hur kan det komma sig att Kristdemokraterna får fram både partiledare, vice partiledare och partisekreterare utan att ha piskan över ryggen? Ingen lagstiftning har hotat oss. Vi har sett att det helt enkelt blir bättre. Det gagnar vår politik och de mjuka värden vi tycker är viktiga att föra fram.
De är helt enkelt bättre budbärare. Det är bra för Kristdemokraterna med kvinnor. Detta ser företagarna också. De ser att det är en kompetens och en resurs. Det är budbärare och bärare av företagsidéer som helt enkelt är mer värdefulla. Översatt i den branschens krassa termer lönar det sig med jämställdhet, helt enkelt. Låt den processen ha sin gång!
Låt dem upptäcka det som lönar sig, för det kommer ju att vara de företag som använder kvinnorna fullt ut som kommer att överleva. De andra kommer inte att ha råd. Jag kan inte se att man ska lägga ideologin som en piska över ryggen på företag, partier eller föreningar - vi har ju föreningsfrihet. För övrigt har vi 1 600 kommunala bolag.
Vill Annika Hirvonen Falk tvinga också dem att se till att det blir jämställt?
Tuve Skånberg (KD):
Låt mig få rätta Annika Hirvonen Falk: Det är inte målet som skiljer oss åt, det är medlet. Det är alltså själva kvoteringen som vi tycker är felaktig. Det är inget bra arbetsredskap. I så fall hade det använts i politiken, i föreningar eller över huvud taget där vi ville ha en förändring i någon riktning. Om det nu hade varit så bra, varför finns det inget om det när det gäller de 1 600 kommunala bolagen?
Ni tror ju inte på det själva. Vi pratar och diskuterar och använder en god del av den här eftermiddagen åt 200 människor. Tala om särlagstiftning! Det berör 200 människor, fick vi veta här tidigare. Men 1 600 kommunala bolag är i alla händelser bra mycket fler. Jag tror att ni bara är ute efter plakatpolitik. Det verkar inte finnas någon egentlig substans bakom detta.
Det handlar om att kunna hålla upp en skylt för den mest feministiska regeringen. När regeringspartierna bara i ett par fall har en kvinna som partiledare får man ta till andra saker för att lysa och vara feministisk. Men det är ingen mening att jobba för 200 människor och tvinga dem till något som de ändå kommer att ta sig fram till.
Det kommer inte att ta 200 år för dessa 200 människor. De kommer att klara det.
Tuve Skånberg (KD):
Jag citerade faktiskt Lars Eriksson, Annika Hirvonen med flera när det gällde talet om terrorister, organiserad brottslighet, penningtvätt och bedrägerier. Det är inte meningen att de som för 25 000 kronor överväger att gå från ett handelsbolag till ett aktiebolag ska riskera att hamna i den kretsen.
Visst finns det möjlighet till ekonomisk brottslighet - det vet vi innerligt väl. Men detta är inte redskapet för att komma åt det - ett incitament på 25 000 kronor. Vi har hela den rättsvårdande myndigheten som tar hand om detta. Det kan förvisso göras bättre, och ekonomisk brottslighet ska stävjas med större kraft och större resurser. Men det är likväl på marginalen.
25 000 kronor är inte tillräckligt för att säga: Här löper vi en enorm risk. Om risken skulle vara så stor var det ju större skillnad mellan 100 000 och 50 000. Varför skulle vi då inte gå uppåt, om vi nu ville komma åt brottsligheten, och lägga oss på 75 000 kronor? Det har inte nämnts. Nej, nu tar faktiskt Lars Eriksson i från tårna.
Jag tycker att retoriken blir missledande när man tar i så allvarligt och påstår att det här är något annat än att citera er. Jag har själv ett handelsbolag. Det kostade mig 800 kronor en gång att få det. Jag har ett litet företag för att få det rent och snyggt när jag är ute och håller föredrag, när jag skriver en bok eller när jag gör någonting annat. Nog har jag sneglat på ett aktiebolag.
Men, nej, det har inte blivit så. Nu när det är 25 000 kanske jag kan använda den formen. Men hamnar jag då i gruppen av presumtiva terrorister och organiserad brottslighet?
Tuve Skånberg (KD):
Jag vill tacka Johanna Haraldsson för det tillmötesgående som jag misstänkte skulle komma. Som representant för oppositionen, som det väl får bli här även om det är en majoritet, skulle jag vilja säga att vi säkert hade kunnat hitta varandra i ett gemensamt ställningstagande att föra fram gentemot regeringen.
Det blir lite svårt att inte rösta på de här två tillkännagivandena och samtidigt gilla inriktningen, men jag förstår och respekterar att regeringen har sin roll och regeringspartierna och oppositionen driver på. Men jag tycker att det skulle ha kunnat finnas utrymme för att vi som i andra sammanhang skulle kunna hitta en samsyn också om att vi vill det här gemensamt.
Det var en annan sak som jag ville ta upp, och det var skillnaden mellan tre och fem år när det gäller betalningsplanen för skuldsanering. Jag skulle väldigt gärna vilja veta hur regeringspartierna ställer sig i frågan om varför det inte kan bli tre år som allianspartierna önskar.
Vad är det som gör det så viktigt att hålla fast vid fem år i stället för att se att de här människorna skulle kunna bli fria från sin skuld på tre år? Jag undrar om Johanna Haraldsson skulle kunna hjälpa oss att förstå det.
Tuve Skånberg (KD):
Jag hörde ingen argumentation för att det skulle vara viktigt med just fem år, med eller utan betalningsfria månader. Det vi går fram med är tre år, vilket vi tycker skulle kunna vara rimligt för att hjälpa de här människorna ut. Skulle Johanna Haraldsson vilja utveckla varför just fem år är så viktigt?
Varför inte gå oss till mötes och säga tre år och hjälpa de här människorna ur en mycket svår situation?
Tuve Skånberg (KD):
Jag är lika nyfiken på hur Emma Hult förklarar skillnaderna mellan tre år och fem år som när jag ställde frågan till Johanna Haraldsson. Jag noterar att Emma Hult är väldigt stolt över de två betalningsfria månaderna, eftersom det innebär att regeringspartierna verkligen vill dessa människor väl och vill underlätta deras situation så att de snabbt kommer ur den.
Men om jag räknar rätt så blir fem år med två betalningsfria månader totalt 50 månader medan tre år utan två betalningsfria månader blir 36 månader. Det är en skillnad på 14 månader till allianspartiernas fördel. Hur i all världen kan du vara stolt över att de får 14 månader mer med er, Emma Hult?
Tuve Skånberg (KD):
Det finns ett uttryck som heter tröst för tigerhjärtan. Det är precis detta som Emma Hult och Johanna Haraldsson vill räcka dessa människor och säga: Ni slipper två månader - var glada då, och tänk på semestern! Men i normalfallet får de 14 månader extra. Jag har väldigt svårt att se att det är särskilt generöst eller tillmötesgående eller att det hjälper dem. Två månader är i alla fall någonting.
Men varför inte pröva vad allianspartierna går fram med? Tre år utan - det är 14 månader färre.
Tuve Skånberg (KD):
Jag har plågat ett par av kollegorna här med frågor om dessa fem och tre år, och jag måste nog fråga Lotta Johnsson Fornarve hur detta går ihop.
Det man helst önskar är tre år och två betalningsfria månader, och därför röstar man på fem år och två betalningsfria månader - hellre än att rösta med Alliansen, som vill ha tre år utan de där två återbetalningsfria månaderna.
Vänsterpartiet ger oss ju gärna bilden av att man verkligen vill hjälpa dem som har det sämst ställt och mest besvärligt. Jag kan inte följa Lotta Johnsson Fornarves tanke när hon i sitt särskilda yttrande skriver att man just därför - för att man verkligen vill hjälpa människor - går med regeringen och ser till att det blir fem år.
Tuve Skånberg (KD):
Nå, det är nog ingen som tycker att Vänsterpartiet är för generöst. Vänsterpartiet kommer ju att rösta för fem år med två betalningsfria månader, så Lotta Johnsson Fornarve löper faktiskt inte risk att Vänsterpartiet kommer att hamna i något slags klass för sig där man är mer generös än alla andra. Hon stöder ju regeringen, fastän hon säger att hon hellre skulle vilja ha tre månader. Hon bryr sig inte om att yrka på det.
I fallet med fem år med två betalningsfria månader är det under 50 månader som dessa utsatta människor ska betala. Om det är tre år utan betalningsfria månader är det 36 månader. Om man dessutom drar bort de extra - det Lotta Johnsson Fornarve helst vill ha - handlar det om 30 månader. I stället för att välja 30 månader väljer Lotta Johnsson Fornarve alltså 50 månader.
Det går ju inte ihop!
Tuve Skånberg (KD):
Under kapitel 3, "Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen och statliga bolag", vill jag liksom tidigare talare lyfta upp två frågor. Det gäller granskningsärende 10 om Alice Bah Kuhnkes hantering av nationell samordnare samt granskningsärende 11 om brunkolet. Det får räcka så.
När det handlar om Alice Bah Kuhnkes hantering av den nationella samordnaren konstaterar utskottet att det var kultur- och demokratiministern som fattade beslutet om anställning av den aktuelle tjänstemannen, en före detta livvakt, hos den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism, Mona Sahlin.
Det fanns medieuppgifter som tydde på någonting annat, men vi har klart visat att det inte är så. Kultur- och demokratiministern är ytterst ansvarig för att den aktuella tjänsten tillsattes på sakliga och objektiva grunder samt för att det vid anställningen inte tagits hänsyn till ovidkommande omständigheter.
Vi kan inte i detalj pröva hur det enskilda ärendet har hanterats, men det var Alice Bah Kuhnke som hade ansvaret för det. Uttalanden i tidningsintervjun i Expressen kunde tolkas som att anställningsbeslutet hade fattats av den nationella samordnaren. Det var alltså inte fallet.
KU lyfter upp att utskottet vill framhålla vikten av att statsråds uttalanden är korrekta. Återigen, och utan att jag börjar räkna på fingrarna: Alice Bah Kuhnke ska vara väldigt försiktig med källhänvisningar. Regeringskansliet måste få en årlig arbetsredogörelse för den nationella samordnaren.
Det har inte skett, och detta är också en punkt som KU kritiserar. Så till frågan om brunkolet. KU har inte att hantera eller bedöma den politiska aspekten av brunkolet, hur det var i valrörelsen och vad som sas och inte sas. Det kan dock sägas att hela denna fråga har blivit genompolitiserad.
Gransknings-betänkandeVissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen och statliga bolag KU har haft som uppgift att se vad som var korrekt rent sakligt. Frågan om en miljödiskussion var inte aktuell inom ramen för ägarsamordningen. Av granskningen har det framgått att det var möjligt att säga nej till avyttringen av brunkolsgruvorna utan att ändra uppdraget för Vattenfall.
Utskottet framhåller att statsråds uttalanden ska grundas på uppgifter som korrekta. Jag kan också nämna att det satt långt inne och att det inte var någon lätt process att komma fram till detta.
Utöver politiseringen kan nämnas att det tog drygt en timme innan statsrådet Mikael Damberg vid en utfrågning i KU medgav att det var möjligt att säga nej till avyttringen utan att ändra uppdraget för Vattenfall.
Tuve Skånberg (KD):
Konstitutionsutskottet har enats om att föreslå riksdagen att veterandagen den 29 maj ska göras till allmän flaggdag. Sedan 2008 högtidlighålls just denna dag som veterandag inom Försvarsmakten. Sverige har i över 60 år medverkat i internationella fredsinsatser. De kvinnor och män som utsatt sig själva för risk och fara i fredens tjänst förtjänar vår tacksamhet och vårt stöd.
Det är därför som vi firar veterandagen varje år den 29 maj. Nu har riksdagen utifrån initiativ som tagits av allianspartierna dessutom tagit ett beslut som uppmanar regeringen att göra veterandagen till en allmän flaggdag.
Veteranutredningen överlämnade delbetänkandet Den svenska veteranpolitiken - Statligt bidrag till frivilliga organisationer som stödjer veteransoldater och anhöriga i februari 2013. I april 2014 överlämnade utredningen sitt slutbetänkande Svensk veteranpolitik - Ett ansvar för hela samhället .
I slutbetänkandet föreslog utredningen bland annat att den 29 maj skulle bli allmän flaggdag och benämnas Sveriges veterandag. I försvarsutskottets betänkande 2015/16:FöU8 föreslogs att riksdagen skulle ställa sig bakom ett tillkännagivande till regeringen om det som utskottet anförde om Veteranutredningens förslag.
Det fanns då en reservation som är borta nu, och kammaren biföll utskottets förslag. Konstitutionsutskottet ser positivt på att veterandagen utvecklas till en dag när samtliga veteraner, militära och civila, som gjort internationella insatser för fred och frihet uppmärksammas.
Att göra veterandagen till allmän flaggdag är ett sätt att utveckla högtidlighållandet av veterandagen, och därför anser ett närmast enigt utskott att veterandagen den 29 maj bör bli allmän flaggdag.
Tuve Skånberg (KD):
Jag vill rikta mig till statsrådet Anna Ekström i hennes egenskap av socialdemokrat och gymnasieminister. Först måste jag göra en bekännelse. Vid lunchen i dag knäppte jag mina händer och tackade Gud för maten. Så var jag lärd en gång i skolan, när jag var liten.
Men nu hör vi att Socialdemokraterna vill förbjuda alla religiösa inslag i förskolan, i grundskolan och i gymnasieskolan. Allting ska bort. Det ska inte vara någon bordsbön. Man ska inte tacka Gud för maten, utan det ska bara vara rakt på och äta som vilda djur.
Julgran, kors, adventsljusstake - får det ens finnas en bibel eller en psalmbok i ett klassrum? Hur vill Socialdemokraterna ha det egentligen?
Tuve Skånberg (KD):
Hans Ekström begär besked om varför Kristdemokraterna har lagt 1 miljon mindre till apanaget. Jag vill erinra om att KU ansvarar för drygt 14,5 miljarder totalt sett, herr talman.
Om vi tittar på just anslaget till kungliga hov- och slottsstaten, som är på drygt 139 miljoner, ser vi att det är 7 promille som skiljer oss åt. Anledningen är, som jag anförde tidigare, att vi i förhållande till regeringen gör en annan beräkning av skillnaden på grund av fortsatt justering av pris- och löneomräkningar.
Jag förstår dock att Hans Ekström vill ge mig ett tillfälle att stå upp för apanaget och säga att vi självklart är överens om att Hans Kungliga Höghet och hovstaten ska ha de resurser som behövs och att Kristdemokraterna alls inte är på samma linje som de som vill skära ned. Jag tackar för den möjligheten.
Tuve Skånberg (KD):
Vi talar i dag om granskning av statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. Jag vet inte för vilken gång i ordningen jag skulle kunna ta upp de enskilda delarna, men jag ska nöja mig med att slå ned på några få saker som sticker ut och som är viktiga att lyfta upp. Tidigare kollegor har lyft fram helheten på ett gott sätt, och vi kommer att få höra fler aspekter på detta.
Det jag kan bidra med är möjligen att tillrättavisa ledamoten Rasmus Ling, Miljöpartiet, som råkade säga att vårens granskning av KU är en politisk granskning. Det är den inte.
Det är tvärtom så att både höstgranskningen, som handlar om strukturerna i administrativt inriktad granskning, och vårens granskning, där KU granskar enskilda statsråd, sker utifrån en konstitutionell grund och inte en politisk bedömning.
Partierna gör politiska granskningar av statsråden för och emot, och ledarredaktioner och väljare gör en politisk granskning. Inte minst väljarna gör detta vid varje val. Men KU gör inte det. Vi lägger oss vinn om att inte göra en politisk granskning.
Vad har vi då kommit fram till som är mer viktigt än annars när det gäller höstens granskning? Till att börja med görs den grundligt. På våren diskuterar utskottet vilka övergripande administrativa och strukturella områden som behöver granskas. I enighet kommer vi fram till dessa områden.
På sommaren börjar kansliet med att inhämta material, och hösten går väsentligen åt till att ägna sig åt detta. Det blir en hel del mejlväxling med Regeringskansliet, och besök om så är nödvändigt.
Vi inhämtar nödvändigt material, och utifrån detta kan vi se att de olika funktionerna fungerar bättre eller sämre. Något som sticker ut lite grann är, som vi hörde tidigare här, att Utrikesdepartementets handlingar förkommer alldeles utan att man har kunnat ange vart de har tagit vägen, hur det har kunnat ske eller vad man har gjort för att säkerställa att det inte upprepas.
Detta är helt oacceptabelt. Jag vill lyfta fram att vi har använt betydande tid till att se hur kommittéväsendet fungerar, med de olika sorters kommittéer som kan finnas.
Det finns en bred politisk enighet i utskottet om att en parlamentariskt sammansatt kommitté kan vara att föredra när en bred politisk förankring är ett huvudsyfte.
Även det parlamentariska läget i riksdagen kan vara av betydelse eftersom sådana kommittéer ger en minoritetsregering möjlighet att politiskt förankra förslag innan de överlämnas till riksdagen.
Det har varit alltför mycket av referensgrupper där ledamöter från olika partier som har suttit i referensgrupperna inte har haft något egentligt inflytande på utredningen och kanske heller inte har kunnat tillfoga en reservation eller en avvikande mening.
KU tycker inte att detta är tillräckligt i de fall där det behövs en bred politisk förankring.