KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anna Johansson (S):
Att hela Sverige ska leva och att det ska vara möjligt att bo, arbeta, studera och ha ett rikt liv i alla delar av Sverige är ett tydligt uttalat mål för regeringen.
När vi pratar om ett Sverige som håller ihop gäller det naturligtvis geografiskt, mellan människor med olika ekonomiska förutsättningar och mellan människor med olika bakgrund, det vill säga att det är en helhetssyn på Sverige i alla dess olika delar. Där är transportsektorn ett viktigt instrument för att nå målen om arbetstillfällen och goda liv för alla invånare i Sverige.
Med detta sagt innebär det tyvärr inte att vi har oändliga resurser för dessa mål. Den tidigare regeringen hade en väldigt tydligt uttalad prioritering, att man skulle satsa helt och hållet på de allra mest trafikerade banorna. Nu har den nuvarande regeringen skjutit till mer medel till järnvägsunderhållet över huvud taget.
I det sammanhanget kan man notera att de borgerliga partierna var överens om och var väldigt nöjda med den ökning som alliansregeringen genomförde före regeringsskiftet. När man fick möjlighet att rösta ned förslaget om en ökning med ytterligare 1,24 miljarder gjorde man det i riksdagens kammare när vi fattade beslut om budget för 2015. Nu är de ökade anslagen på plats. De är helt nödvändiga.
Vi har dessutom skjutit till ytterligare 100 miljoner specifikt för att öka tillgängligheten i järnvägssystemet på landsbygden. Man har nu påbörjat ett arbete med att dessa pengar ska betalas ut och göra nytta i spåren. På vilket sätt de fördelas och vilken bedömning Trafikverket gör av var pengarna gör den största samhällsekonomiska nyttan överlåter jag med varm hand till Trafikverket i samråd med regionala aktörer.
Det vore oerhört olyckligt om jag som minister talade om för Trafikverket exakt för vilka sträckor pengarna ska användas.
Eftersom detta är ett system där olika delar hänger ihop och är beroende av varandra är det en klar fördel om de som nyttjar systemet, det vill säga de regionala och lokala aktörerna, tillsammans med Trafikverket som har den största kunskapen om systemets nuvarande tillstånd och behov hittar de objekt som det är mest angeläget att börja med.
Med detta sagt kommer det även med dessa 100 miljoner att finnas kvar stora behov, inte minst i det finmaskiga järnvägsnätet i Sverige.
Samtidigt bör man erkänna att de stora problem som vi har med störningar i det svenska järnvägsnätet uppstår kring storstäderna, där vi har de största kapacitetsproblemen och de mest störningskänsliga delarna av systemet.
Självklart måste vi också där göra stora insatser för att exempelvis komma ifrån de ständiga problemen med signalfel söder om Stockholm som får återverkningar i hela systemet. I det här perspektivet går det inte att ställa stad mot landsbygd, utan vi behöver göra både och. Men vi får ta oss an det i den ordningen att vi gör det som är allra mest angeläget först och sedan betar av i en rimlig takt som statsfinanser och annat tillåter.
Anna Johansson (S):
Det är glädjande även i den här diskussionen att det finns en bred uppslutning beträffande behovet av ökat järnvägsunderhåll. Det bådar gott inför framtiden på det här området.
Jag hoppas att det också kommer att finnas en bred uppslutning beträffande behovet av att inte enbart vidta åtgärder i de mest högtrafikerade delarna av systemet, utan också fortsätta att förbättra tillgängligheten och kvaliteten i vårt järnvägssystem i mindre högtrafikerade och mindre tätbefolkade områden. Jag kommer självklart att fortsätta följa upp de satsningar som regeringen gör och se till att de får avsedd verkan.
Men i det här fallet har jag svårt att se att pengarna inte skulle ha hamnat där det var tänkt. Det har inte funnits något uttryckligt förbud från regeringens sida mot att använda medlen i stambanenätet. Däremot har det varit väldigt tydligt uttryckt att pengarna ska komma landsbygdens tillgänglighet till del. Jag kan inte göra någon annan bedömning än att pengarna använts på ett sådant sätt.
Det innebär dock tyvärr inte att alla banor har fått del av de här pengarna, för även om 100 miljoner kronor är väldigt mycket pengar, som Anders Åkesson påpekar, är det självklart inte tillräckligt mycket pengar för att kunna åtgärda alla problem i det svenska järnvägssystemets finmaskiga nät. Svar på interpellationer Jag tackar för interpellationen och debatten.
Anna Johansson (S):
Rickard Nordin har frågat mig vad min konkreta handlingsplan är för hur Sverige ska implementera direktivet om utbyggnad av infrastrukturen för alternativa bränslen. Syftet med direktivet är att minimera transporternas oljeberoende och minska deras inverkan på miljön. Direktivet kräver bland annat att varje medlemsstat ska anta ett nationellt handlingsprogram för utvecklingen av marknaden för alternativa bränslen inom transportsektorn och utbyggnaden av den tillhörande infrastrukturen.
Handlingsprogrammet ska överlämnas till kommissionen senast den 18 november 2016. Regeringen vill att Sverige ska ha en fossilfri fordonsflotta och är positiv till direktivets syfte. Infrastrukturen för alternativa bränslen är en viktig fråga för att kunna ställa om person- och godstransporterna till mer hållbara alternativ. Näringsdepartementet har, i samarbete med andra berörda departement, påbörjat ett arbete med att ta fram handlingsprogrammet, som ska stämma överens med unionens gällande lagstiftning för miljö- och klimatskydd.
Självfallet kommer berörda intressenter att ges tillfälle att ge synpunkter på handlingsprogrammet under arbetets gång. Direktivet innehåller också en rad bestämmelser där det krävs att medlemsstaterna författningsreglerar vissa frågor. Det gäller framför allt krav på att laddningsstationer för elfordon och tankstationer för naturgas och vätgas uppfyller vissa angivna standarder men också krav på information till användarna. Näringsdepartementet har även när det gäller dessa frågor påbörjat ett arbete med att genomföra direktivet.
Anna Johansson (S):
När det gäller konkretion av tidsplaner och annat för hur det här arbetet ska drivas och vilka målsättningar som är både tillräckligt utmanande för att ställa krav på oss gemensamt och relevanta i meningen att de är möjliga att uppnå pågår det ett arbete inom framför allt Miljö- och energidepartementet där Sveriges miljömål hanteras.
Vi har inte på Näringsdepartementet någon tidsplan för när Sverige ska uppnå en fossilfri fordonsflotta. Däremot har vi en ambitiös plan när det gäller att inte minst samverka med industrin, myndigheter och andra berörda för att snabba på det här arbetet som vi tycker har gått lite för långsamt.
Innan den 18 november nästa år kommer det här arbetet att ha kommit så långt på väg att vi kan lämna ifrån oss en tydlig utbyggnadsplan till EU-kommissionen så som direktivet föreskriver.
Anna Johansson (S):
Nej, den målsättningen ligger fast. Det är också därför som man jobbar på ganska många olika fronter samtidigt. Det kräver insatser på många olika områden. När det gäller vilka miljömål Sverige ska ha och ställa sig bakom är det Miljömålsberedningen som hanterar den frågan. Det var också skälet till att jag i mitt första inlägg sa att vi inom Näringsdepartementet inte sätter upp några sådana mål. Det är alltså Miljödepartementet som har hand om den frågan.
Till hearingen den 30 november har Ibrahim Baylan och jag bjudit in de intressenter som är berörda av en utbyggnad av infrastrukturen för alternativa drivmedel. Vi vill höra vad de har för syn. Det är ett inspel i arbetet med att ta fram den handlingsplan för en utbyggnad av infrastruktur som kommissionen har efterfrågat.
Handlingsplanen är ju inte direkt beroende av vilka miljömål som vi sätter upp, utan den är direkt beroende av att EU-kommissionen har begärt att alla medlemsstater ska leverera en sådan handlingsplan. Då kan det vara bra att veta hur de som är berörda av frågan ser på sin egen roll, på statens roll och på hur framtiden kan och bör gestalta sig.
Samtidigt pågår det en hel del försöksprojekt runt om landet både om elmotorvägar och om alternativa drivmedel för olika typer av fordon och transportslag, och vi följer dessa projekt med stort intresse. Här pågår alltså ett regelgivningsarbete och ett regleringsarbete samtidigt som det parallellt pågår en teknikutveckling.
Jag tycker att skedet just nu är oerhört spännande. Det händer väldigt mycket, och man kan med visst fog säga att det nu sker ett skifte i synen på fossila drivmedel och hur fordonsflottan behöver ställas om i framtiden. Jag kan lugna Rickard Nordin med att det pågår ett arbete där det klart och tydligt framgår vem som har ansvar för vad.
Men det är ofrånkomligt att arbetet sker i flera parallella processer, eftersom det behövs åtgärder inom många olika områden. Vi har sagt att vi ska införa ett bonus-malus-system. Vi tror att det är mer effektivt som styrmedel än det nuvarande regelverket.
Men precis som alla andra skattefrågor bereds den inom Finansdepartementet, och så tror jag att det var på den tidigare regeringens tid och så har det nog varit på alla regeringars tid, att frågor som har beröringspunkt med flera olika departement fördelas så att det departement som har bäst förutsättningar för att göra ett helgjutet arbete får ärendet på sin lott.
Det betyder inte att departementen arbetar helt oberoende av varandra, men det är tydligt uttryckt att miljömålen bereds i Miljömålsberedningen som arbetar under Miljö- och energidepartementet. Specifika frågor om fordonskrav och liknande hanteras av Näringsdepartementet. Frågor som handlar om skattelagstiftning bereds inom Finansdepartementet - precis som det alltid har varit.
Anna Johansson (S):
Jag tror att Rickard Nordin är väl medveten om att också skattefrågan och biodrivmedel ingår i EU-lagstiftningen. Det gör det svårt för oss att premiera den typen av drivmedel på det sätt som vi hade önskat. Det pågår ett ganska intensivt arbete också på Finansdepartementet för att påverka i EU för att det ska bli möjligt för medlemsstaterna att subventionera biodrivmedel på ett annat sätt.
När det gäller supermiljöbilspremien är avsikten med den förändringen att få fler rena elbilar eftersom marknaden nu börjar att bli mogen. Dessutom är inköpspriset för en elbil väsentligt mycket högre än för många andra bilar, vilket gör att tröskeln för att köpa en elbil är högre.
Genom att förändra supermiljöbilspremien så att det blir mindre betungande att köpa en elbil är ju ambitionen att man ska öka den försäljningen och i stället minska försäljningen av mer miljöpåverkande bilar. Arbetet med att ta fram en plan för utbyggnad av infrastruktur för alternativa drivmedel har precis påbörjats.
Där gäller det också att bena ut vad staten ska göra. Det är viktigt att staten inte tar på sig hela ansvaret för utbyggnaden, utan det måste finnas en marknad som tar vid och där staten kan vara med i ett inledningsskede och starta upp pilotförsök och sådant. Arbetet pågår.
De förslag som vi lägger fram och de beslut som vi fattar driver sammantaget fram en fordonsflotta som är fossiloberoende och som medverkar till att transportsektorn bidrar positivt till klimat- och miljömålen.
Anna Johansson (S):
Boriana Åberg har frågat mig om jag delar statsrådet Kristina Perssons uppfattning om Sydsvenska Handelskammarens rapport. Hon har även frågat vilka åtgärder jag vidtagit och avser att vidta för att begränsa de ökade kostnader och negativa effekter som införandet av identitetskontroller oundvikligen får för i första hand resenärer och transportörer, men också för samhället i övrigt. Sedan de tillfälliga id-kontrollerna aviserades i slutet av förra året har jag besvarat ett stort antal frågor från riksdagen med anknytning till kontrollerna.
Jag har hela tiden betonat att regeringen är väl medveten om de konsekvenser kraven på tillfälliga id-kontroller vid resor från Danmark har medfört för både transportörer och resenärer. Omständigheterna som ligger till grund för införandet av såväl tillfällig gränskontroll vid inre gräns som id-kontroller är extraordinära. Att de införda åtgärderna får vissa negativa effekter i Öresundsregionen är tyvärr en oundviklig följd av den uppkomna situationen.
Exakt hur stora kostnaderna är har jag ingen uppfattning om, och summan kan säkert variera utifrån vilka antaganden man lägger till grund för beräkningen. En relevant fråga att ställa är också hur stora kostnader samhället hade haft om regeringen inte hade tagit sitt ansvar och vidtagit åtgärder för att hantera den stora tillströmningen av asylsökande under hösten 2015. I den ekonomiska vårpropositionen anger regeringen att en rimlig utgångspunkt är att transportörerna bör få kompensation för de ökade kostnader som följer av id-kontroller.
Regeringen undersöker därför möjligheterna att införa en sådan kompensation, bland annat i förhållande till EU:s statsstödsregler. Frågan är under beredning inom Regeringskansliet. För att skapa långsiktiga planeringsförutsättningar för kommuner och landsting kommer regeringen i höst att föreslå att 10 miljarder kronor per år tillförs kommunsektorn för 2017 och framåt.
Anna Johansson (S):
Som Rikard Larsson alldeles nyss konstaterade finns det en ganska bred uppslutning i den här kammaren om behovet av att vidta extraordinära åtgärder i en extraordinär situation. Till skillnad från Moderaterna stod dock regeringen upp för den insikten hela vägen, också genom beslutet. Det kan jag stå för varje dag i veckan.
Att ta ansvar i en svår situation är ett av de tecken på att man är regeringsduglig som jag tror att svenska folket uppskattar allra mest. Att backa ur i sista ögonblicket och lägga ned sina röster är inte särskilt ansvarsfullt. Samhällets totala kostnader för den stora asylinvandring vi hade under förra året uppgår till mångdubbelt mer än de 1,5 miljarder per år som Boriana Åberg och den här rapporten hänvisar till.
Ur ett samhällsekonomiskt perspektiv och med tanke på behovet av att långsiktigt värna svensk välfärd och svensk tillväxt var detta därmed ett alldeles nödvändigt beslut, som dessutom är mer ekonomiskt fördelaktigt än att upphäva id-kontrollerna innan vi kan säkerställa inre ordning och säkerhet. Jag sa i mitt svar att jag inte kan göra någon bedömning av huruvida de siffror som anges i rapporten är korrekta eller inte.
Det beror lite grann på vilka utgångspunkter och parametrar man har. Vi är medvetna om att den här åtgärden medför störningar, både för pendlare och för integrationen i Öresundsregionen, och vi vill naturligtvis se till att de nackdelarna minskar så mycket som möjligt.
Vi har en fortlöpande dialog med danska ministrar, jag på min sida med den danska transportministern och Anders Ygeman och Morgan Johansson med sina motsvarigheter, för att hitta så smidiga och "okrångliga" sätt som möjligt att genomföra id-kontrollerna.
Men så länge EU-länderna inte kan hålla den yttre gränsen och komma överens om ett fördelningssystem inom EU har vi ett behov av att vidta de åtgärder som krävs för att Sverige också fortsättningsvis ska kunna hålla den nivå som vi har nu. Det behovet kommer att kvarstå under överskådlig tid. Jag kan nämna ett par åtgärder som vi har vidtagit.
Som sagt skriver vi tydligt i vårpropositionen att vi vill se till att vi kan kompensera transportörsföretagen för de extra kostnader de har haft i samband med id-kontrollerna. Vi har även genomfört en förordningsändring som innebär att skolklasser och idrottsföreningar, det vill säga minderåriga som reser i sällskap av en vuxen som inte är förälder, undantas från id-kontrollerna.
Det är en väldigt viktig åtgärd, inte minst vid den här årstiden, när det är mycket skolresor och idrottsresor. Det är klart att det här är krångligt för många och att det ställer till det i vardagslivet. Vi är väl medvetna om det.
Men just i Skåne hade naturligtvis frånvaron av de här åtgärderna gett stora problem i vardagen, eftersom vi då hade haft att hantera ännu större grupper av människor som skulle ha behövt tak över huvudet, skolgång och allt annat som man behöver. Jag tror också att man ska vara lite försiktig med vilket ansvar man tar på sig när man ökar oron för hur krångligt det här är.
Risken är att man ägnar sig åt att skapa självuppfyllande profetior, och det mår varken Öresundsregionen eller någon annan bra av.
Anna Johansson (S):
Historieskrivning, minnen och sådant är ibland lite viktigt, till exempel i den här frågan. Så sent som under september oktober förra året var asylansökningsvolymen hanterlig i Sverige. Sverige stod upp för humana värden och solidaritet med dem som flyr. Det tycker jag att vi har all anledning att vara stolta över.
Det var under oktober och november som antalet asylsökande ökade dramatiskt. De expertmyndigheter som regeringen har, till exempel Migrationsverket, gjorde antaganden och prognoser som inte alls var i paritet med det som sedan blev utfallet. Därför fanns inget skäl för regeringen att agera kraftfullt tidigt på hösten förra året.
Men det fanns goda skäl att agera kraftfullt i slutet av hösten förra året. Då gjorde regeringen det. De beslut om insatser som fattades då var naturligtvis inte lätta, men det var alldeles nödvändigt för att säkerställa att Sverige kunde ta det ansvar som vi hade åtagit oss gentemot de människor som har flytt till Sverige och sökt asyl här och gentemot alla andra som finns i vårt land.
De besvär som detta orsakade i Öresundsregionen är ingenting mot vad de hade orsakat om åtgärderna inte hade vidtagits. Jag skulle vilja höra vad Boriana Åbergs svar på den frågan är. Vad tycker Boriana Åberg och Moderaterna att vi borde göra i stället? Ska vi häva id-kontrollerna? Ska vi häva den inre gränskontrollen? Hur ska vi i så fall hantera den situation som då riskerar att uppstå?
Jag är den första att skriva under på att jag gärna skulle se att vi kunde ta bort id-kontrollerna och gränskontrollerna. Det förutsätter att det finns en ordning som garanterar att vi inte hamnar i samma situation en gång till.
Jag tror att de allra flesta, också boende i Öresundsregionen, tycker att det är viktigt att det är ordning och reda i svenskt flyktingmottagande och att även om åtgärden ställer till det i vardagslivet hade alternativet varit ännu värre, inte bara i Skåne utan för hela Sverige. Man kan säga att de 10 miljarderna inte räcker. Det är möjligt att man alltid behöver mer pengar till välfärden.
Det ska bli intressant att se hur mycket medel Moderaterna lägger i sitt svar på regeringens vårbudget på just kommuner och landsting om man tycker att 10 miljarder är för lite.
Anna Johansson (S):
Jag konstaterar att det inte förefaller finnas några tankar hos Moderaterna om vad man borde göra i stället. Man har tydligen inte tänkt något sedan november. Regeringen agerar just nu för att minska de negativa följdverkningarna av id-kontroller och inre gränskontroll men anser samtidigt att det fortfarande är nödvändigt att ha kvar åtgärderna.
Det som också är viktigt är det jag har försökt säga i mina tidigare inlägg, nämligen att det finns en risk med att spela upp i alldeles för högt tonläge för att beskriva hur svårt det är att resa. Jag reste själv för ett par veckor sedan från Kastrup till Kalmar. Vid det tillfället, en fredag eftermiddag vid klockan fem, var det nästan tomt vid id-kontrollerna.
Det finns just nu tecken som tyder på att resenärerna återvänder till tågen. De har sett att riktigt så farligt som spekulationerna innan var blev det inte. Med det sagt ska vi självklart ta signalerna om svårigheter på fullaste allvar och göra allt vi kan för att minska effekterna. Men vi har heller ingenting att vinna på att göra problemen större än vad de i verkligheten är. Det riskerar i stället att förvärra problemen, inte att lösa dem.
Det gläder mig oerhört att vi är överens om att åtgärder för att fler ska komma i arbete är det allra mest prioriterade. Jag tror dock att andra ministrar och riksdagsledamöter kan ha en diskussion om vilka åtgärder. Där tror jag tyvärr inte att vi är lika överens.
Anna Johansson (S):
Jonas Jacobsson Gjörtler har frågat mig om jag anser att regeringen har gjort en avgränsning av Sverigeförhandlingens mandat som utelämnar pågatågen eller ej och om jag är beredd, och i så fall på vilket sätt, att tydliggöra att Sverigeförhandlingen även kan omfatta frågor kopplade till kollektivtrafik som framförs på statlig infrastruktur, exempelvis pågatågen. Direktiv och tilläggsdirektiv till Sverigeförhandlingen beslutades av den förra regeringen den 1 juli 2014 respektive den 17 juli 2014.
Nuvarande regering har inte ändrat i direktiven. Av direktiven framgår, angående uppdraget med koppling till åtgärder i storstäderna, att förhandlingspersonen ska ingå överenskommelser med berörda kommuner, landsting och andra berörda aktörer om åtgärder där ett statligt engagemang kan motiveras som komplement till lokala och regionala åtgärder. Jag ser ingen anledning att i detta skede föregripa resultatet av förhandlingarna.
Såvitt jag känner till har förhandlingarna med kommuner och regioner precis inletts, och de objekt som förhandlingspersonen i det här skedet fört fram kan tillsammans med lokala och regionala aktörer komma att diskuteras och prövas fram till dess att överenskommelser har träffats. En delredovisning om storstadsåtgärderna ska lämnas den 1 juni 2016. Hela uppdraget ska slutredovisas den 31 december 2017.
Anna Johansson (S):
Jag tror inte att jag var särskilt otydlig i mitt svar. Svaret är tydligt: Det finns ingen sådan begränsning i direktivet till förhandlingspersonen. Jag kan läsa högt ur direktivet. Det står så här: Inom ramen för uppdraget ska förhandlingspersonen identifiera och analysera behoven av åtgärder i infrastrukturen i Skåne län som kostnadseffektivt förbättrar tillgängligheten och kapaciteten i transportsystemet och leder till ökat bostadsbyggande med fokus på resurseffektivitet, hållbarhet och förtätning.
Även trimningsåtgärder och andra åtgärder än investeringsåtgärder kan ingå i analysen. Större åtgärder ska i huvudsak kunna genomföras under perioden 2025-2035. Vidare står det att förhandlingspersonen ska ingå överenskommelser med berörda kommuner, landsting och andra berörda aktörer respektive län om åtgärder med ovan nämnda syfte och i sammanhang där ett statligt engagemang kan motiveras som komplement till lokala och regionala åtgärder. Fokus ska ligga på att hantera de utmaningar som den snabba befolkningstillväxten medför.
Överenskommelserna ska inkludera ansvarsfördelning vid eventuella kostnadsökningar utöver indexreglerade ökningar. Överenskommelserna ska ingås med förbehåll för efterföljande rättsliga prövningar samt regeringens och i förekommande fall riksdagens godkännande. Svaret är alltså tydligt. Med all respekt ifrågasätter jag nog påståendet att förhandlingspersonerna har hävdat att det finns en sådan uttryckt begränsning i uppdraget.
Däremot har förhandlingspersonerna själva, med det uppdrag de har, gjort en avvägning och bedömning av vad som är en lämplig ingång i en förhandling. Vad som fortsatt kommer att finnas möjlighet att förhandla om blir en diskussion för just förhandlingen eftersom det alltid finns minst två parter i en förhandling. I det här fallet är det två parter.
Vad de parterna väljer att lägga på bordet att förhandla om är det naturligtvis upp till dem att förhålla sig till inom ramen för det uppdrag som Sverigeförhandlingen har. Man kan också tänka sig att motparten kommer med inspel, och då är det upp till förhandlingspersonerna att ta ställning till om de är intresserade av att fortsätta diskutera sådana lösningar eller inte.
Jag vill också ifrågasätta om hela Skåne är ett storstadsområde.
Det är förvisso sant att Skåne är en flerkärnig region, men det som framför allt är pågatågens förtjänst är att de knyter ihop mer glesbefolkade delar av Skåne med de stora möjligheter till arbetstillfällen som finns i storstadsregionerna och därmed tillgängliggör både jobb och andra möjligheter för fler.
Det är det som har varit det positiva med utvecklingen av pågatågen över tid. Det innebär dock inte att alla delar av Skåne kan sägas vara storstad. Det hoppas jag att vi kan vara överens om.
Jag känner fullt förtroende för att förhandlingspersonerna och motparterna i form av kommuner och landsting kommer att kunna komma till kloka överenskommelser med en bra avvägning av statlig medfinansiering, statligt åtagande och kommunalt eller regionalt dito.