Roger Tiefensee (C):
Det är naturligt att en sådan här debatt om ekonomiska riktlinjer handlar om arbetslösheten, ohälsan och det stora utanförskapet, för det är ju det stora problemet i svensk ekonomi. Tillväxten är hygglig, och vi har en hög produktivitet, men tyvärr omsätts inte den som brukligt, som vi har varit vana vid tidigare, i nya jobb.
Därmed blir arbetslösheten också det stora problemet vid köksbordet. Tänk bara förra veckan, när 1 300 personer samma dag på olika ställen i landet fick besked om att de var varslade om uppsägning för att företag lade ned eller flyttade ut sina verksamheter. 1 300 personer!
Det var många som vid köksbordet dagen efter kände otrygghet inför framtiden, med osäkerhet om jobb och välfärd. Den otryggheten skapar en osäkerhet inför framtiden. Men den osäkerheten börjar nu också synas i tillväxten.
I den föreliggande vårpropositionen, som vi nu debatterar, räknar regeringen med en tillväxt på årsbasis på 3 % de närmaste åren. Vi kan nu se att tillväxten det första kvartalet i år på årsbasis bara är 1,4 %, just för att människor inte konsumerar i den utsträckning som man hade räknat med. Exportindustrin går fortfarande bra, men människor konsumerar inte. Varför konsumerar man inte?
Jo, man känner osäkerhet inför framtiden. Bristen på åtgärder för att ta tag i utanförskapet på arbetsmarknaden, få fram nya jobb och växande företag, slår nu också igenom på tillväxten. Vår uppgift som politiker måste vara att skapa trygghet i förändringen.
Vi är i en globaliserad ekonomi och utsätts för ett massivt konkurrenstryck. Jobb flyttar ut och försvinner. Då måste vår uppgift vara att skapa trygghet i den situationen. Min dröm, herr talman, är att ge den en och en halv miljon människor som inte går till jobbet en vanlig dag möjlighet att komma tillbaka till arbetslivet.
När en och en halv miljon människor i arbetsför ålder inte går till jobbet en vanlig dag därför att de är arbetslösa, i arbetsmarknadsåtgärder, sjuka eller förtidspensionerade kan det inte finnas någon viktigare uppgift för den ekonomiska politiken att ta tag i. Det drabbar både människors privata ekonomi och samhällsekonomin. De drabbas av detta stora utanförskap.
Många människor blir beroende av bidrag, med den osäkerhet som det innebär, och människornas självbestämmande minskar. Vi ser det på tillväxten. Samtidigt blir kostnaderna som en gökunge i statens budget. Det finns en tumregel som säger att 1 % högre arbetslöshet innebär 6 miljarder större utgifter.
Det är sådana pengar som man skulle kunna använda till vård, skola och omsorg. Men de trängs ut av de ökade transfereringarna. Lösningen på det här problemet kan inte vara att höja skatterna, utan att ge fler chansen att komma tillbaka och bidra på arbetsmarknaden. Det stärker både den enskilde individen och samhällsekonomin.
Men då behöver människor och företag hjälp och stimulans, och jag kan se tre områden som är viktiga. Det första är att göra det lönsamt att jobba jämfört med att leva på bidrag. Därför vill vi rikta in våra skattesänkningar just på arbete. Vi har gjort en omformning av vår skattepolitik.
För att verkligen få effekt, verkligen stimulera människor att komma tillbaka till arbetslivet och göra det lönsamt att jobba, har vi format vår skattepolitik så att vi riktar skattesänkningarna fortsatt till låg- och medelinkomsttagare men enbart till dem som jobbar. Vi har tidigare gjort en poäng av att vi riktar skattesänkningar till pensionärer och breda grupper.
Men när bromsen i pensionssystemet håller på att slå till just därför att vi har för få arbetade timmar tror jag på den inriktningen, den fokuseringen, av skattepolitiken, att få fler arbetade timmar, att rikta skattesänkningarna till dem som arbetar. Det kan jag också motivera för en pensionär. Det ska helt enkelt bli möjligt att leva på sin lön.
Den andra delen är att ge sjukskrivna möjlighet att komma tillbaka till arbetslivet, i stället för att erbjuda passiv sjukpenning eller förtidspensionering. I dagens system har Försäkringskassan en uppgift att inom ett år pröva möjligheten att förtidspensionera en person. Den uppgiften har man lyckats väldigt väl med. Vi har 550 000 förtidspensionerade i Sverige.
Det är många människor som inte skulle behöva vara förtidspensionerade, då de är det på grund av att de inte har fått en bra rehabilitering eller inte har fått chansen på arbetsmarknaden. Jag vill ge dem chansen att komma tillbaka. Därför tror jag att Försäkringskassan måste få ett tydligare ansvar för att jobba med aktiv rehabilitering. I dag har vi ett delat ansvar mellan Försäkringskassan och företagen som blir otydligt - människor ramlar emellan.
Den tredje delen handlar om att ge företag möjlighet att växa och anställa. Vi har lagt allmänborgerliga förslag som att slopa förmögenhetsskatt och att ta bort och reformera 3:12-reglerna.
Vi har också föreslagit att man ska halvera arbetsgivaravgiften för den först anställde - i soloföretagen den först anställde i företaget - och att man ska halvera arbetsgivaravgiften för nyanställningar.
Vi vet att jobb och företag flyttar ut, men då vill vi stimulera fram de nya jobben genom att halvera arbetsgivaravgiften för nyanställningar och behålla och eventuellt utveckla den halverade arbetsgivaravgift som finns i dag i utsatta regioner. EU-kommissionen håller på att titta på om man kan göra den bredare och mer generell, och inte bara rikta den till vissa sektorer.
Det är så, herr talman, som LO-utredaren Jan Edling säger, att enbart arbetsmarknadspolitik inte ger några nya jobb. Vi behöver komplettera arbetsmarknadspolitiken med en aktiv, företagsinriktad politik. Om vi tar fokus på arbetsmarknadspolitiken tror jag att det behövs fokus på dem som har extra svårt att få fäste på arbetsmarknaden, de som har varit utanför under lång tid.
Det är därför som vi gemensamt i alliansen har presenterat ett förslag om nystartsjobb. Det är brett, och det riktar sig till ungdomar som har varit arbetslösa i mer än sex månader, till långtidsarbetslösa, till sjukskrivna, till förtidspensionerade och till socialhjälpstagare. Det är personer som skulle kunna arbeta men som befinner sig i de här ersättningssystemen bara för att de inte har fått chansen på arbetsmarknaden.
Det här är bredare än regeringens anställningsstöd, som enbart är inriktat på långtidsarbetslösa.
I gårdagens debatt om tilläggsbudgeten pendlade majoritetens företrädare mellan att å ena sidan tycka att alliansens nystartsjobb var för dåliga och inte skulle ge någon effekt och å andra sidan säga att det var något slags allmän dragningsrätt för företagen och att det därmed skulle vara så bra att det skulle kosta jättemycket pengar.
Vi har räknat med en undanträngningseffekt på 1,2 miljarder. Men det är en kostnad som uppkommer när människor - långtidsarbetslösa eller förtidspensionerade - som har varit utanför arbetsmarknaden kommer in. Jag tycker att det är en kostnad som är väl värd att ta. Jag ser gärna att den blir högre om det är fler som kommer in. Jag ser inte något problem i det.
Jag har svårt att se att man från majoritetens sida skulle tycka att det här var förskräckligt, därför att för många skulle komma i jobb. Det är det som ligger i botten - det är det ni säger. Jag har också noterat att finansministern, efter att vi har presenterat det här gemensamma förslaget, aviserar ett nytt jobbpaket. Det är väl det tredje eller fjärde jobbpaketet som kommer i höstens budget.
Det brukar komma nya jobbpaket på toppen av de jobbpaket som inte har gett effekt. Men nu kommer ett jobbpaket där man ska bredda det hela och kanske rikta sig till sjukskrivna och förtidspensionerade. Det är väl bra om vi i oppositionen också kan påverka så att arbetsmarknadspolitiken blir bättre. Det tror jag att vi har en gemensam uppgift att fokusera på så att vi verkligen hjälper de människor som har de största behoven.
Jag upplever att det är den en och en halv miljon människor som står utanför arbetsmarknaden och som skulle vilja vara med och bidra som har de största behoven nu. Då måste vi ha fokus där. Med det, herr talman, vill jag yrka bifall till reservation 1.