Gustaf Lantz (S):
Marcus är en av alla de unga som har tagit sitt liv i Sverige. För tio år sedan skrev han om sina tankar på nätforumet Flashback, och då hoppade trollen in i tråden. De hetsade för att han verkligen skulle ta sitt liv, och de fick rätt. Han livesände slutet på sitt 21-åriga liv för ungefär tio år sedan.
Där satt de och tittade framför sina skärmar, de som med sina knapptryckningar försökt att få honom att puttas över kanten. Detta är en sällsynt vidrig berättelse. Och det värsta med den är att den är sann, att den inte kan skrivas om. Men vad som kan skrivas om är lagen, och vad som fortfarande tecknas är framtiden.
Varje dag kämpar en stor del av befolkningen med ångest, oro och depressioner. Många barn går upp på morgonen, tittar sig själva i spegeln och hör de inre demonerna viska: Du är ful, du är äcklig, du är värdelös. Du förtjänar inte att leva. Det här är de absoluta motsatsorden till det som vi föräldrar känner inför våra barn.
Den kontrasten mellan vad vi känner och vad vissa barn tänker är nog bland det mest smärtsamma en förälder över huvud taget kan tvingas bära. Nyligen pratade jag med en pappa vars dotter hade försökt att ta sitt liv.
Han beskrev känslan när han sitter vid köksbordet och dottern tar kvällspromenaden med hunden. Han kan inte kräva att få följa med och kan inte förbjuda henne att gå ut, utan han måste sitta där med oron och den totala ångesten. Och tankarna kommer: Är det nu det sker?
Kommer hon över huvud taget hem till mig igen? Varje år dör omkring 1 500 människor genom att de avslutar sitt eget liv. För att få en uppfattning om problemets storlek kan vi ställa det mot att det varje år dör omkring 300 människor i trafiken.
Vi har en plikt som samhälle att göra vad vi kan för att ingen människa ska avsluta sitt eget liv. Vi måste ge stöd och hjälp till dem som mår så fruktansvärt dåligt att de över huvud taget överväger detta. Vi måste ge familjer verktyg att hantera psykisk ohälsa. Våra skolor måste arbeta kraftfullt mot mobbning. Allt detta har de som mår psykiskt dåligt rätt att kräva av oss.
Men det handlar också om hur vi agerar som medmänniskor. Hur agerar vi när någon står och balanserar på livets brant? När personer önskar livet av medmänniskor och hetsar människor att faktiskt ta sitt eget liv, då slår de mot samhällets ansträngningar på så många sätt.
Men framför allt slår de mot dem som mår absolut sämst och dem som är i den svagaste positionen i vårt samhälle. Vi måste dra en röd linje mot detta. Det handlar om unga som mår dåligt, men det handlar också om föräldrarnas kärlek och allas vår värdighet. Det finns ingen officiell statistik över förekomsten av uppmaning till självmord.
Men det finns information och berättelser från yrkesverksamma - det kan handla om poliser och ideella organisationer. Vi vet att detta förekommer, för det ger de här berättelserna vid handen. Och det räcker för mig för att vi som lagstiftare ska agera i den här frågan.
En särskild straff-bestämmelse för uppmaning till självmord Jag är stolt i dag när vi nu ska rösta om en straffbestämmelse om två nya brott: uppmaning till självmord och oaktsam uppmaning till självmord.
Straffet för uppmaning till självmord föreslås vara fängelse i högst två år och för oaktsam uppmaning till självmord böter eller fängelse i högst sex månader. Jag är också stolt över att vi gör det här tillsammans, så ett stort tack till var och en av er som sitter här inne från alla olika partier!
Jag tycker att det är ett styrkebesked att vi i vissa frågor kan sluta oss samman och att vi över blockgränserna kan stå upp för dem med psykisk ohälsa. Från och med den 1 maj kommer vi, om allt går vägen i kammaren i dag, att kunna polisanmäla uppmaningar till självmord.
Det blir ännu ett sätt att säga ifrån, att bry sig och att ge en hjälpande hand, men det är långt ifrån det enda.