KBLab/rixvox huggingface dataset:
Amineh Kakabaveh (-):
Det är beklämmande att höra bostadsministern säga att subventioner inte gynnar hyresrätter. Det gör de. Varför gynnar det när det gäller de välbeställda? Varför gynnar det när det gäller att renovera köket och badrummet och sedan sälja för flera hundra tusen? De välbeställda kan gynnas av subventioner, men de finns inte för de mest behövande. Där går skiljelinjen mellan höger- och vänsterpolitik.
Det står i Ds2005:39 att investeringsbidrag har haft en styrande funktion vid byggandet av hyresrätter. Frågan är inte enbart hur mycket som byggs, utan för vad och för vem och hur mycket det kostar. Det är det som är viktigt. Det finns en teori, den så kallade flyttkedjan, som ministern talade om.
Den säger att om man bygger dyra bostadsrätter kan en billig hyresrätt bli ledig. I praktiken blir det inte möjligt med billiga hyresrätter. Det är inte billigt för en ungdom, och det blir inte heller ledigt för den som behöver en lägenhet. Här pratar vi om ungdomarnas situation. Den billiga hyresrätten kanske finns i andra delar av landet eller så har den blivit ombildad till bostadsrätt.
För vem ska vi bygga och i vilken kommun ska den kommunala bostadsförsörjningen gälla? Och gynnar detta verkligen ungdomar eller inte? Det är fortfarande frågan. Jag fick inte heller svar på frågan om vad Stefan Attefall tycker om det som händer i Staffanstorp i Skåne när kommunfullmäktige helt enkelt beslutar om att omvandla och inte ens tar hänsyn till människor som verkligen inte vill ha det här.
Handlar det om hyresgästernas inflytande och hyresrättens stärkande i lagen? Det är det som är viktigt, tycker jag.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag skulle också vilja tacka ministern och särskilt mina kamrater för en bra debatt. Jag hörde nu på slutet Jacob Johnson angående de frågor som jag också har tänkt lyfta upp, nämligen modersmålsundervisningen som är en jätteviktig aspekt. Jag är själv kurd från Iran och har hela mitt liv varit frustrerad över att jag inte kan läsa och skriva på kurdiska.
Det fick jag möjlighet till först här i Sverige när jag var 25 år. Jag kan förstå frustrationen hos ungdomarna, framför allt när de inte kan tillgodose sina behov på sitt eget modersmål. Det är en stor del av problematiken och leder också till att man blir förvirrad, man vill göra revolt, man vill kasta sten.
Det är i grunden jätteviktigt i demokratin att kunna tala sitt eget språk. I Turkiet får man inte det. Azadiya Welat, som är den enda kurdiska tidningen, har 24 timmar efter valet stängts i 15 dagar. När det gäller dess chefredaktörer och tre journalister har två av dem fått över 169 års fängelse.
Den senaste journalisten fick 8 år och 6 månader andra dagen efter valet. Det är fruktansvärt kränkande mot det kurdiska folket, men Turkiets repression handlar, precis som mina kamrater har sagt, inte bara om kurderna som minoritet utan den drabbar alla socialister. Den drabbar alla människor som strävar efter frihet, inte minst kvinnorna.
Jag tänkte sätta fokus på dem när jag ställer min fråga. När vi var hos Human Right Foundation och träffade deras ansvariga, som är professor i psykologi när det gäller tortyr av politiska fångar, sade hon till oss att prata i Sveriges riksdag om till exempel kvinnornas situation. Varje dag mördas fem kvinnor enligt det som syns i statistiken i Turkiet.
Vi vet att många kvinnor också mördas i byarna och i andra städer där det inte förekommer några medier. Hedersvåldet är också väldigt omfattande. Premiärministern har öppet sagt att han inte är för jämställdhet, att han inte tror på jämställdhet. Man minskar kvinnorna och relaterar dem till familjen.
På socialdepartementet som där är familjedepartementet handlar det om familjelagar. Kvinnan är inte en egen individ i detta land som är kandidat till EU. Hur ska man kunna tro ett land där premiärministern i talarstolen säger att vi i det här landet inte tror på jämställdhet? Det finns inte. Kvinnan tillhör familjen. Familjen är männen.
Det är bröderna eller pappan som bestämmer. Min fråga till utrikesminister Carl Bildt är: Vad kommer ministern att göra vid sina möten med representanter för den turkiska staten, framför allt när han träffar utrikesministern och premiärministern? Mer än halva befolkningen utgörs av kvinnor, är det verkligen så att han inte tror på dem?
Vad tänker ministern när det gäller det och anslutningen till EU? Vad tänker, tror och tycker vi i Sverige om den här frågan? Den är väldigt svår. Kvinnornas situation har kommit i skymundan av allt annat. Det är faktiskt dags för ministern att lyfta fram frågan vid de möten och förhandlingar man har.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag skulle vilja fråga utrikesministern vad han anser i den fråga som jag ställde beträffande jämställdhet i Turkiet. Kommer ministern i dessa förhandlingar att ta upp hur Turkiet egentligen ser på jämställdhet, och hur hoppfull är man i detta land när det gäller ändringar i konstitutionen? Ministern är själv hoppfull.
Man ska vara optimistisk, men tyvärr känner jag inte samma optimism som ministern eftersom det finns mycket att göra. Framför allt är grundpelaren i demokratin att bli representerad. Men det går inte att bli representerad eftersom 10-procentsspärren gör det omöjligt för många minoriteter, däribland till exempel det prokurdiska partiet BDP.
Det är faktiskt det enda parti i vars stadgar det står att kvinnorna ska vara representerade med 25 procent. Detta parti försöker få 50 procent. Det är långt ifrån vad som finns inom andra partier i Turkiet. Det är en viktig aspekt.
Min nästa fråga är: Kommer utrikesministern att jobba för att det i Turkiet ska ges amnesti till alla sextiotalet journalister och de politiska fångarna? Det finns inga bevis för att de har haft samröre med någon så kallad terrororganisation.
Om staten inte själv utövar terror är det inte terror som Erbey och tusentals andra politiska aktivister på olika nivåer inom BDP och inom de socialistiska organisationerna ägnar sig åt men som de har anklagats för.
Detta är viktigt eftersom det inte bara är i Sveriges riksdag som vi har dessa förväntningar på regeringen och ministern, utan jag tror att många som vi har träffat har samma förväntningar, inte minst i omvärlden och EU. Jag hoppas att vi får rätt svar.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag vill först tacka statsrådet Attefall för svaret. Det är positivt att höra att regeringen har åtagit sig uppgiften att stödja kommunernas bostadsförsörjning och vill följa upp lagstiftningen och se över om arbetet kan förbättras.
Men statsrådet hänvisar i sitt svar till en ny lagstiftning om hyresförhandlingar och allmännyttan samt ökade subventioner till uthyrare av bostäder. Det enda vi vet när det gäller ny lagstiftning är kraven på kraftfulla hyreshöjningar.
De kommunala, allmännyttiga bostadsbolagen ska ha marknadsmässig avkastning, vilket naturligtvis leder till ökade hyror. Ökningen kommer att ligga mellan 5 och 8 procent enligt prognosen. Privata hyresvärdar är offensiva. Kraftigt höjda hyror leder inte till ökat utbud av hyresrätter för vanliga inkomsttagare.
Det är svårt för dem att betala de höga hyrorna. Tror verkligen den borgerliga regeringen att höjda hyror ska leda till fler hyresrätter med låga hyror? De offentliga subventionerna finns för att kommunala allmännyttiga ska ha lägre hyror och kostnader. Fru talman!
I gårdagens Metro refereras till en färsk rapport från analysföretaget Byggfakta. Där menar man att ungdomar behöver små och billiga hyresrätter, men problemet med nybyggda lägenheter är att de blir alldeles för dyra.
Höga hyror leder till att äldre inte har råd att flytta till nybyggda lägenheter enligt analysföretaget Byggfakta. Det är tyvärr inte något nytt. För högerregeringen är brist på tillgång på billiga hyresrätter inget problem. Högerregeringens linje i bostadspolitiken vilar på en enda vision.
Man hänvisar till att öka byggandet av bostadsrätter och småhus. Har man inte råd att äga sitt boende hänvisas man till andrahandsboende. Vi behöver i stället investeringsstöd för att bygga billiga hyresrätter, kommunala allmännyttiga, som är till nytta för allmänheten med tanke på de bostadssociala behoven. Fru talman!
Högerregeringen avskaffade förra mandatperioden investeringsstöd till hyresrätter. Detta ledde till att nyproduktionen minskade kraftigt redan före finanskrisen. Kostnaderna för byggande av hyresrätter har dock varit lägre än kostnaderna för bostadsrätter, detta enligt en promemoria från Hyresgästföreningen den 15 februari 2010.
Boverkets indikatorer från oktober 2010 visar att byggandet av hyresrätter minskade redan innan finanskrisen slog igenom. Av Boverkets prognos framgår att byggandet av hyresrätter fortsätter med högerregeringens politik att vara på låg nivå.
Fokus i regeringens politik är fortfarande på byggande av bostäder med krav på kapitalinsatser samt på en ökad andel av sekundär bostadsmarknad, det vill säga främst andrahandsuthyrning.
Amineh Kakabaveh (-):
Det är glädjande att statsrådet Stefan Attefall håller mig om att det finns ett problem, och det är inte bara vi i Vänsterpartiet som står i kammaren och påstår det. Det gör också studentkårerna runt om i landet. SFS har just kommit med en ny rapport för 2010.
Alla som jobbar med ungdomar och arbetslösa, inom utbildningsväsendet, Boverket och Hyresgästföreningen, har sagt till politikerna: Vi behöver billiga bostäder och små bostäder.
Vi vet att det finns prognoser som visar att mer än 640 000 ungdomar mellan 15 och 19 år kommer att efterfråga ett eget boende. Mer än 260 000 kommer snart att efterfrågas. Och det finns ett stort behov redan.
Det är ett faktum att i Stockholm, Malmö och Göteborg kan inte folk köpa sina lägenheter. Den moderata representanten säger att det handlar om människors vilja. Det är självklart att alla människor vill ha en bostad, men alla människor är inte välbeställda som vi politiker eller moderatledda politiker som kan köpa. Det är bara så.
Vi vet att de äldre inte har råd. Man har sänkt pensionerna, ungdomarnas löner sänks, studenternas studiemedel höjs inte. Ändå höjs hyrorna med 5-8 procent, och det är orimligt för många att betala.
Vänsterpartiet delar oron med SFS, Sveriges förenade studentkårer, Boverket och Hyresgästföreningen. Det finns olika pressmeddelanden från Boverket om att byggandet av bostadsrätter har tagit fart igen.
År 2009 byggdes endast 5 900 hyresrätter, år 2010 endast 7 000, medan antalet bostadsrätter är mycket högre, och det kommer att bli ännu fler. Vi i Vänsterpartiet har självklart satsat.
Vi vill ha ett flera miljoner högre investeringsstöd till kommunerna för att stödja dem att bygga fler hyresrätter, men också ROT-avdrag för att renovera och bygga fler familjehus och kollektivhus för de äldre.
Läs den rödgröna överenskommelsen och Vänsterpartiets budgetmotion, där vi föreslår de här sakerna som faktiskt inte finns med i regeringens budget! I så fall är siffrorna mycket lägre.
Ministern själv är orolig över situationen och uppmanar kommunerna att åta sig uppdraget att göra det som regeringen vill. Men frågan är om investeringsstödet är tillräckligt för att de ska bygga billiga och små bostadsrätter.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag undrar verkligen vad som är förutseende och ansvarstagande hos Lars Tysklind och regeringen när det finns över en kvarts miljon ungdomar som söker en bostad.
Vad tycker regeringspartiernas representanter om att mer än 14 miljarder satsas på RUT- och ROT-avdrag för de mest välbeställda i Sverige medan hyrorna höjs med upp till 60 procent när man renoverar pensionärers lägenheter i Uppsala eller Stockholm? Jag skämdes när jag i går såg TV4 Nyheterna.
Där var det en kvinna som sade att hon måste flytta hemifrån. Vad säger ni till dessa människor? Vi beskylls för att vara bakåtsträvande när vi vill ta ansvar för att ge människor trygghet. På vilket sätt är det bakåtsträvande? frågar jag. Och vad är det för ansvar ni har? Vad är det för ansvarstagande när en ensamstående kvinna, vars lägenhet renoveras mot hennes vilja, får en hyreshöjning på 20-60 procent?
Så är det både i innerstaden i Uppsala och i Stockholm. Det är människors vardag. Därför sade jag i mitt anförande att bostadspolitiken är ett hett ämne i varje korridor och i varje hem, förutom i maktens korridorer, för där finns det ingen som bryr sig. Vad tycker ni om detta?
Amineh Kakabaveh (-):
Ja, men det är precis det vi säger. Vi säger: Lämna inte åt parterna och åt marknaden att bestämma över människors huvuden! Vi vill att lagarna ska skärpas. Det är faktiskt vi politiker som har ansvaret på riksnivå.
Om det inte fungerar och om fastighetsägarna själva fattar beslut om hur de ska hyressätta efter renoveringar måste vi se till att det finns regler som skyddar den individ som inte har råd att betala. Alla politiker här i riksdagen säger sig vara mot boendesegregation. Vad gör detta?
Jo, boendesegregationen och klasskillnaderna ökar. I innerstaden kan inga fattiga eller arbetare bo och inte heller invandrare, naturligtvis. Det handlar om klass, kön och etnicitet. Man är liksom längst ned på skalan. Det här skapar ni med den högerpolitik som råder i storstäderna i hela landet, i princip.
Vissa städer har i alla fall lyckats, vad jag vet: Västerås, Falun, Norrköping och faktiskt storstaden Göteborg. Man måste se till att det finns en regel som gäller alla kommuner, inte bara de där de rödgröna agerar och har makt. Det är faktiskt vårt ansvar och ert ansvar i första hand, för det är ni som sitter i regeringen och har majoritet.
Vi tycker att det är en väldigt viktig fråga i människors vardag. Det är inte bara vi i Vänsterpartiet eller de rödgröna som säger att detta är bakåtsträvande, utan det handlar om att parterna, till och med Hyresgästföreningen och många andra, säger det och tycker det.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag begärde replik bland annat för att förtydliga mina yrkanden. Jag yrkar bifall till alla reservationer som jag är med på. Det är reservationerna 2, 5, 14, 15, 16 och 18 - för att det ska vara tydligt.
Jag vill också passa på att säga några ord till Lars som talar gott om många av våra reservationer. Samtidigt avstyrker du dem.
Det är lite konstigt om de här reservationerna är bra och ni tycker att det är viktigt med tillgängligheten och kommunernas ansvar när det gäller bostadsbyggande för studenter men också när det gäller externa köpcentrum eller när olika privata bolag kommer och köper dem. Man lägger ansvaret på kommunerna. Självklart är det viktigt.
Men när det finns en lagstiftning som är överordnad är det svårt för kommunerna att mäkta med. De behöver allt stöd, inte minst från regeringens sida och statens sida, för att de helt enkelt ska kunna mäkta med när det gäller byggandet, när det gäller tillgänglighetskraven och när det gäller att bevara de offentliga platserna.
Då undrar jag: Hur kommer det sig att man inte kan göra någonting fast man håller med? Det är som att man säger: Problem finns, men vi kan tyvärr inte göra någonting. Man hänvisar bara till kommunerna igen, och de mäktar inte med utifrån den problematik som råder. Bland annat finns det en lagstiftning som de inte kan stå emot. Det handlar om omvandlingarna, hyrorna och så vidare.
Vad tycker Lars Tysklind om detta?
Amineh Kakabaveh (-):
Det är självklart att det inte handlar om kommunernas möjlighet att resonera eller icke. Det handlar om ekonomiska resurser och om råd och stöd, till exempel från Boverket och från länsstyrelsen. När det gäller de krav som vi ställer handlar det inte heller om att vi går in och pekar med pekfingret och säger till kommunerna: Det där ska ni göra!
Det handlar om hur man förstärker den lokala demokratin, som är väldigt viktig. Det handlar om hur man gör till exempel när det gäller krav på parkeringsplatser, som vi nämnde, när det ska byggas nya bostäder för studenter. Hur ska de kunna klara av detta när det finns höga krav på att det ska finnas parkeringsplatser? Självklart kan man göra något.
Regeringen har det yttersta ansvaret när det gäller de här kommunerna, som har den lokala demokratin i sina egna händer. De ska implementera och leva upp till den här möjligheten. I dag handlar allt om att köpa och sälja, och näringslivet är väldigt starkt. Det gäller inte bara kommunerna, utan också kommunens medborgare och invånare.
Det gäller till exempel när man säljer dessa centrum. Det är väldigt svårt för många små butiker och så vidare att mäkta med. Självklart kommer lokaldemokratin att urholkas om man håller på med detta, om staten inte gör någonting, om regeringen inte gör någonting.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag vill tacka utrikesminister Carl Bildt för svaret och redogörelsen. Jag tycker att utrikesministern är alldeles för positiv till de få steg framåt som Turkiet har tagit för att visa både EU och USA att regeringen som är religiös och konservativ också kan vara demokratisk. Det har Turkiet med Recep Tayyip Erdogan i spetsen visat för omvärlden.
Med hjälp av USA och EU framstår Erdogan som en demokratisk ambassadör i hela regionen Mellanöstern. Det försvårar tyvärr också för både Sverige och EU att inse att Turkiet dagligen begår brott mot mänskliga rättigheter. Det gäller inte bara kurder.
AKP-regeringen i Turkiet har gått ett steg längre än tidigare då attackerna brukade riktas enbart mot det kurdiska folket. Nu är det socialister, intellektuella, folkvalda, politiker och riksdagsledamöter, och 36 valda borgmästare i de kurdiska delarna sitter i fängelse.
Sammanlagt 7 000 politiska aktivister sitter i fängelse i Turkiet. Frågan är vilka väsentliga framsteg när det gäller mänskliga rättigheter som Turkiet har gjort. Dessutom har jag frågat utrikesministern både nu och innan om att det finns misstanke att Turkiet har använt kemiska vapen mot gerillan.
Vi har i denna kammare flera gånger diskuterat att Turkiet har begått brott mot mänskliga rättigheter. Turkiet och Iran har bombat och förstört både miljö och infrastruktur i norra delarna av Kurdistan i Iran, Irak och Turkiet.
Jag har själv varit vittne till att interna flyktingar har skapats på grund av de bombningarna och miljön har skadats och boskap dödats. Marken kan inte odlas på grund av detta.
En tysk forskare som heter Erich Schmidt Eenboom, som är tysk militär och underrättelseexpert, utesluter inte att turkiska armén har använt förbjudna kemiska vapen mot gerillan den 24 och 25 oktober då mer än 36 gerillasoldater mördades.
Turkiet begår dagligen brott mot politiskt valda, det kurdiska folket, socialister och intellektuella. De som vill ha en annan demokratisk väg i Turkiet blir fängslade och tystade. Så länge man håller på med detta växer motsättningarna också i de kurdiska delarna.
Ungdomarna i de kurdiska delarna av Turkiet har ingen annan utväg än att gå upp i bergen och bli gerilla. Det är väldigt sorgligt att ett land som är kandidat till EU begår de brotten mot mänskliga rättigheter och mot det egna folket. Ändå ska vi stå här och blunda för det och säga att det görs framsteg.
Visst har det blivit förbättringar. Det är väsentligt bättre. Man kan i dag säga att man är kurd. Men det räcker inte för ett land som kallar sig demokratiskt. Jag vill att utrikesministern svarar på frågan om kemiska vapen och om vad han tycker och vad han kommer att göra.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar utrikesminister Carl Bildt. Jag är helt överens med utrikesministern om att det finns olika motsättningar i landet. Det gäller de olika grenarna inom själva DTP, AKP och MHP, som är det fascistiska partiet, som har nått framsteg i de allmänna valen. Det finns också andra motsättningar. Turkiet är ett klassamhälle och ett religiöst samhälle.
Man brukar säga att det är djupa stater. I Turkiet finns det mycket som är svårt att förstå till och med för oss som har rötterna i de här regionerna. Det är klart att detta är grundläggande. Det är svårt att inse för många att Recep Tayyip Erdogans spel i det hela är att han vill visa att han är den demokrat som syns utåt.
Men inåt, i det inrikespolitiska, finns den största problematiken gällande mänskliga rättigheter, kvinnors rättigheter, socialister och andra som skriver. Nyligen blev en aktad professor vid namn Büsra Ersanli gripen i Turkiet tillsammans med 44 andra intellektuella.
Det var den 4 oktober, och då blev även ordföranden i tryckfrihetskommittén gripen. Det är inte bara kurder och BDP:are, utan alla som tänker fritt, tänker på mänskliga rättigheter och vill göra framsteg i Turkiet blir gripna. Erdogan ljuger uppenbarligen. Han vill vara ambassadör.
Det Sverige, EU och USA vill ha i regionen skapar inte någon stabilitet runt omkring, för det finns ingen trovärdighet i detta när den inhemska politiken är så repressiv att den dagligen skadar det egna folket. Det är viktigt att tydliggöra att vårt ställningstagande inte är för en grupp mot en annan grupp.
Vi i Vänsterpartiet är mot all form av självmordsbombningar och all form av krig och dödande. Vi tar ställning, och vi har när det har behövts kritiserat också PKK för de brott de har begått. Men det är helt oproportionerligt mot en stat som använder bomber och all sin kraft mot det kurdiska folket.
I den konstitution som råder där finns rasistiska lagar. Man erkänner inte minoriteter, vare sig kurder som är i majoritet bland minoriteterna eller andra. De folkvalda kan inte vistas på sina arbetsplatser, och de kan inte göra det som vi politiskt valda gör. De sitter i fängelse. Vad händer då?
Arga ungdomar som inte ens kan tala sitt eget språk åker till bergen för att ge befrielse för dem. Det är detta vi vill stoppa i Vänsterpartiet. Därför vill vi att båda parterna och Sverige med utrikesministern i spetsen ska bidra till fredsförhandlingar bland kurder, turkar och den turkiska regeringen. Så kan man få ett slut på detta.
Så länge kurderna inte har mänskliga rättigheter, så länge det inte finns demokrati, så länge de som är socialister inte kan andas fritt i detta land finns ingen fred. Det finns heller ingen fred i Mellanöstern innan detta ändras, och därför är det viktigt att se de farhågor som Vänsterpartiet och vi med erfarenhet från landet har. Detta är inte att ta ställning för någon viss organisation.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, Carl Bildt! Jag vet inte var jag ska börja när utrikesministern själv påpekar att till och med socialister kan tänka fritt. Självklart, sade jag, finns den friheten för att visa omvärlden att Turkiet är ett i allt väsentligt demokratiskt land, precis som utrikesministern svarade.
Jag ifrågasätter dock detta i förhållande till att 7 000 politiska aktivister är fängslade eller kommer att anhållas. Det är 5 000 journalister som är föremål för rättegångar, och 66 journalister sitter i fängelse.
Professorer och många parlamentariker, inte bara kurder från BDP utan till och med från CHP, sitter i fängelse. Turkiet är alltså inte bara emot kurder, utan det turkiska systemet är emot alla människor som sprider information om Turkiets repression mot det egna folket.
Jag har fått ett kort från Muharrem Erbey som nämnts i dagens debatt här i Sveriges riksdag. Han vädjar och säger att han är häktad utan rättegång och att han suttit i fängelse i 23 månader utan att det finns några bevis mot honom. Den 6 december är det dags. Snälla, hjälp oss, skriver han. Detta kort har jag skannat in och skickat till Advokatförbundet här i Sverige och till Svenska PEN.
Jag ber dem åka dit och stödja Erbey, eftersom vi har så mycket arbete under december. Detta är ett bevis på demokrati i den turkiska staten och den repression som den turkiska regeringen utövar mot sitt eget folk. Vi säger att vi är emot våldet, men till skillnad från Carl Bildt säger vi inte att PKK är en terrororganisation.