Gustav Fridolin (MP):
Jag tror att anledningen till att de initiativ som har tagits inte har gett klarhet är att det här finns en uppenbar krock mellan två gedigna intressen. Det ena intresset är vår utgångspunkt som politiker ansvariga för skolan. Vi sätter läroplan och kursplaner.
Sedan är det skolans uppdrag, mandat och ansvar att säkerställa att utbildningen och undervisningen motsvarar läroplan och kursplaner. Skolan har stor tillit och stort förtroende i detta. Om man bara utgår från denna princip är det skolan som helt enkelt får bestämma vilka partier som bjuds in liksom hur, var och när.
Det skulle vara helt okej att säga: Vi har en debatt om en aktuell fråga i kommunen och vill bjuda in de partier som har tagit tydligast eller mest profilerad ställning i frågan. Detta tror vi ger våra elever den mest allsidiga bilden att reflektera över. Man kanske till och med kan bjuda in endast en politiker och inte låta någon annan säga emot, utan det får eleverna göra. Deras uppdrag blir att efter förberedelser ifrågasätta politikern.
Detta skulle kunna vara det korrekta utifrån utgångspunkten att bara uppfylla läroplan och kursplaner. Men vi har ju även grundlagens objektivitetsprincip, vilken handlar om hur myndigheter och den som verkar inom offentlig förvaltning ska utföra sitt uppdrag. Där finns krav om objektivitet, allsidighet och opartiskhet. Enligt domstolsutslag och uttalanden från JO och JK anses dessa krav som särskilt stränga eller viktiga.
Dessa uttalanden har dock skilt sig över tid trots att regeringsformens skrivningar varit desamma, och detta komplicerar saken ytterligare. Kraven är särskilt viktiga när det gäller partier. Det har ansetts vara viktigt att alla partier ska ha samma tillgång, utgångspunkt och möjlighet att framföra sitt budskap. Här blir det en krock.
Om vi utgick från den syn som vi vanligen har på skolan skulle vi, som jag sa, aldrig ifrågasätta en lärare som i sitt uppdrag att sprida arbetslivsinformation väljer att inte bjuda in alla företag på orten. Man bjuder kanske snarare in en per bransch än konkurrerande företag för att alla ska få berätta varför just de är den bästa arbetsgivaren.
Då ser man det inte som sin uppgift att företagen ska få sprida sin bild av arbetsmiljön, utan man ser det som att skolans uppgift är att ta del av olika arbetsmiljöer. Detta skulle vi aldrig ifrågasätta. Men när det gäller politiken, demokratin och partierna finns det av rimliga och grundlagsfästa skäl andra principer. Och där blir det en krock.
Eftersom den krocken finns är även jag orolig för att en förändring av skollagen, vilket utredningen föreslår, kommer att leda till tolkningar och diskussioner. Vi kanske måste stå här igen om fyra år. Vissa målkonflikter blir aldrig helt lösta utan måste hanteras i verkligheten. Utredaren tror dock att det blir tydligare med en skrivning i skollagen och att det hjälper skolorna att ha en sådan.
Vi har skickat ut utredningen på remiss för att se om denna åsikt delas av skolans företrädare, ett antal huvudmän och de politiska partierna. Om den gör det har vi all anledning att gå vidare. Men när jag lämnar detta till riksdagen kommer jag nog att vara tydlig med att jag inte tror att vi har hittat en ultimat lösning utan att diskussionerna kommer att fortsätta - i bästa fall på lite tydligare grund än tidigare.