Lennart Levi (C):
Vi är ganska överens på många punkter, även om det inte märks i debatten. Vi vill ha en god arbetsmiljö. Vi vill ha en god arbetshälsa. Vi vill att folk ska gå med glädje till sina jobb. Vi vill inte att de ska dö. Vi vill inte att de ska bli sjuka. Är det någon som tycker annorlunda? Nej, det kan det inte vara. Då hade vi inte behövt sitta här.
Med detta sagt vill jag yrka bifall till utskottets förslag och avslag på motionerna men också lägga till en del egna funderingar. Europeiska unionen har en Lissabonstrategi. Kärnan i den är more and better jobs - fler och bättre jobb. Det är inte bara det ena eller det andra utan bådadera.
Vårt land har - låt oss vara öppna med det - problem i båda avseendena. Först vill jag ta upp detta med fler jobb. Tittar vi på helårsekvivalenterna i arbetsför ålder utanför arbetslivet kan vi se att de är ganska många.
De var ganska många 2006, och de är fortfarande ganska många, även om sjukdomsbetingade sådana har gått ned och de arbetslöshetsbetingade har gått upp. Det är alltså 903 000 enligt de uppgifter jag nyligen fått från SCB. Det är väldigt många. Det är alldeles för många.
I vår grundlag står det att det ska särskilt åligga det allmänna att verka för rätten till arbete. Alla ska ha rätt till arbete, och alla ska ha gott arbete. Där har vi alltså ett problem. Vad har då mitt parti, Centerpartiet, gjort?
Jo, vi har inbjudit parterna på arbetsmarknaden och de viktigaste aktörerna till en diskussion ganska nyligen, den 7 april detta år, om en kompletterande arbetsmarknad för de många bland dessa 903 000 ekvivalenter som varken privat näringsliv eller offentlig sektor vill ha. Många av dem är inte särskilt attraktiva.
Många av dem har en restarbetsförmåga, men ingen vill ha dem, trots att de kan och vill arbeta. Då menar vi att de ska få göra detta. Den andra komponenten i dyaden är bättre jobb. Även där har vi problem.
I senaste upplagan av Statistisk årsbok finner vi att varannan sysselsatt har alldeles för mycket att göra - inte mycket eller för mycket utan alldeles för mycket. Det är inte bra. Om vi har lagom mycket att göra är det klart att motorn spinner som en katt. Det är då vi presterar väl, och det är då det är kvalitet på det vi presterar.
I samma källa finner vi att var fjärde har för lite inflytande, för lite egenmakt och för lite vardagsmakt. Och vi är överens om hur viktigt det är att kunna påverka och att inte styras som en spratteldocka utifrån av krafter som vi inte rår på. Det går också att påverka. Var tredje får sällan eller aldrig stöd och uppmuntran från chefer. Är det bra? Nej, det är naturligtvis inte bra.
Vi ska naturligtvis fokusera på det. Men jag noterar att oppositionen inte med ett ord berört dessa komponenter, utöver möjligen detta med inflytande. Vad vill då mitt parti, Centerpartiet, göra? Jo, vi vill satsa på det positiva. Vi vill utveckla det goda. Betyder det att vi inte ska inspektera? Nej, vi ska inspektera. Ska vi inte jaga risker? Jodå, vi ska jaga risker. Ska vi inte förebygga dödsfall?
Jodå, visst ska vi göra det. Men vore det inte idé att därutöver lära nästa generation chefer grundläggande kunskap om arbetsmiljö och ledarskap? Väldigt många civilingenjörer blir snabbt chefer efter att ha tagit sina examina på tekniska högskolor. De kan väldigt lite om ledarskap. De kan väldigt lite om arbetsmiljö.
Ungefär 20 procent av dem lär sig det här för egen maskin. 80 procent gör det inte, och det är inte bra. Vad har då mitt parti gjort? Jo, vi har kallat till möten med parterna på arbetsmarknaden för att diskutera just detta. Och vi har fört den här idén vidare till Styrmedelsutredningen som har anammat den och föreslagit precis samma sak.
Jag har haft möjlighet att titta på remissvaren och noterar att Landsorganisationen, TCO, Svenskt näringsliv och ytterligare ett antal är positiva, tyvärr inte alla. Detta är en relativt enkel åtgärd. Lär blivande chefer hur man hanterar folk!
Då blir mycket bättre utan att vi behöver springa runt med käppar och inspektera i tid och otid. Det kommer vi att behöva göra ändå men inte lika mycket.
Jag har helt nyligen hört att man på Kungliga Tekniska högskolan redan har tagit det här initiativet och planerar för en obligatorisk utbildning av nästa generation civilingenjörer i just det som vi här pratar om. Vad är det mer att säga? Dödsfall och sjukdom - ja, allt det där bör vi göra något åt.
Men det finns ännu ett begrepp, som förekommer ganska mycket i brittisk politik. Det kallas gross national wellbeing. Det handlar inte om gross national product, alltså bruttonationalprodukten, utan om välbefinnandet. Det är inget som kommer ramlande från himlen. Det är något man kan främja.
Intressant nog gillar båda de stora brittiska partierna, Tory och Labour, den idén och arbetar med detta för ögonen - hur det är med det tredje vet jag faktiskt inte.
Den 7 december hade allianspartierna, på Centerpartiets förslag, ett möte i riksdagens förstakammarsal där Storbritanniens arbetsmarknadsdepartement och vi, tillsammans med arbetsmarknadsministern, diskuterade just detta.
Det kom fram många bra förslag, och dessa goda förslag, som går att koka ned till ett fåtal punkter, kommer att diskuteras i ett nästa möte under Almedalsveckan den 8 juli.
Då ska återigen brittiska arbetsmarknadsdepartementet, de fyra allianspartierna och Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien gemensamt diskutera inte eländet utan vem som ska göra vad och hur. Det är alltså utpräglat åtgärdsinriktat, och det är rätt mycket fokus på hur man främjar det goda.
Det är ytterligare ett exempel på initiativ som mitt parti har tagit. Vi är medvetna om att det här med sjukförsäkringsreformen är en komplicerad sak. Det är inte bara att knäppa med fingrarna, och sedan är allting löst, utan det är en mödosam väg. Man gör ett förslag. Man måste modifiera förslaget och förbättra det i steg efter steg.
I det läget har mitt parti föreslagit att man ska tillsätta ett särskilt råd, ett expertråd, ett rehabiliteringsråd. Det har socialförsäkringsministern efter en del turer tagit till sig, och nu finns det ett sådant råd där det sitter sju professorer som ska råda henne om hur man på bästa sätt ska hantera rehabiliteringsgarantin och rehabiliteringskedjan.
Det löser inte alla problem, men det gör politiken mer evidensbaserad. Vad är det då man ska sträva efter? Jag skulle säga att det är tre saker. Det första är ett inkluderande arbetsliv. Det betyder att alla behövs.
Alla som kan arbeta och vill arbeta ska få arbeta. Är de skadskjutna ska man försöka återställa arbetsförmågan. Går inte det ska de få utnyttja den arbetsförmåga de ändå har och vill ställa upp med. Det spelar ingen roll om det är av ekonomiska skäl, av sociala skäl, av medicinska skäl eller av några andra skäl. Poängen är att alla behövs, och alla ska få chansen.
Arbete är faktiskt väldigt nyttigt för folk, men det finns en viktig förutsättning, och det är att det är ett gott arbete. Inte alla arbeten är goda. Jag minns en gång när jag höll ett anförande om arbete. Jag tror att det var i Norrköping. Då kom det fram folk från Arbetsförmedlingen och sade: Jo, men vi förmedlar jobb till landstingets tvätterier.
Vi vet att folk blir sjuka av att jobba där, men vi måste ändå anvisa dessa jobb. Är det sådana jobb vi vill ha till varje pris? Jag tvivlar på det. Det handlar alltså om ett inkluderande arbetsliv. Alla behövs. Det andra är ett hållbart arbetsliv. I det inkluderar jag att man inte blir sjuk av sitt jobb.
Det är där Arbetsmiljöverket har sin stora insats. Jobben ska inte vara sjukdomsframkallande. Jobben ska inte slå ut sina utövare. Jag minns en diskussion med en av de största fackföreningarnas förbundsordförande. Jag sade till honom: 95 procent av dina medlemmar når inte pensionsåldern med hälsan fullt i behåll.
Bara 5 procent arbetar 100 procent fram till pensionsåldern. Då svarade han: Men förstår du inte att jobbet slår ut folk? Det förstår jag. Men jag vill inte att det ska vara så. Så ska det inte vara. Det ska man göra något åt. Man ska ha ett hållbart arbetsliv. Det tredje, som över huvud taget sällan nämns, är ett livsvänligt arbetsliv. När vi kom hit på morgonen i dag gjorde vi det troligen med glädje, med ett leende på läpparna.
Vi kanske småvisslade eller rent av smågnolade. Det är så det ska vara, för det här är ett spännande, roligt och berikande jobb. Det slår inte ut. Det är inkluderande. Det är dessutom livsvänligt. Det handlar om arbetsglädje, hälsa och produktivitet. Det är där vi, förutom allt annat, måste göra en satsning. Med detta sagt vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionerna.