KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isabella Lövin (MP):
Detta är ju en fråga som har genomlysts väldigt seriöst av en mängd olika instanser, vilket vi redan har gått igenom. Jag vill återigen betona att SMHI har fattat självständiga beslut om hur försäljningen skulle genomföras på affärsmässiga grunder. Departementet har informerats om den tänkta avvecklingen.
Det har dock inte förts en diskussion om försäljningssummor eller potentiella köpare, och det är också så det ska vara. Det är upp till myndigheten att göra dessa bedömningar. Det vore inte lämpligt att ministern eller regeringen går in i detaljer i hur myndigheter sköter sin affärsverksamhet och ett affärssegment.
Vi har en princip i Sverige om myndigheters självständighet, och där behöver man också ha en tillitsbaserad styrning. Vi har också lagar och regler, som jag redogjorde för väldigt tydligt i mitt första inlägg.
Vi har budgetlagen, och vi har bland annat förordningen om överlåtelse av statens lösa egendom, som verkligen tydligt stipulerar hur den här typen av verksamhet får gå till. Försäljningsärenden ska handläggas utan ovidkommande hänsyn.
Det är myndigheten som ska se till att priset blir marknadsmässigt, och det kan säkerställas på olika sätt. Självklart finner jag det i generella termer oerhört viktigt att myndigheter inte på något sätt urholkar förtroendet och att pengar ska användas på bästa sätt för skattebetalarna.
Nu har Riksrevisionen en möjlighet att granska detta ärende, och jag ser fram emot den granskningen.
Isabella Lövin (MP):
Mattias Bäckström Johansson har frågat mig när regeringen senast avser att fatta beslut om tillstånd respektive tillåtlighet för slutförvar för använt kärnbränsle. Inledningsvis vill jag framhålla att regeringen välkomnar Östhammars kommuns beslut att tillstyrka ett slutförvar i kommunen. Det är ett viktigt steg i processen, men frågan om slutförvaring av använt kärnbränsle är en komplex och viktig fråga.
Det är ett av de största miljöärendena i Sverige någonsin. Svensk Kärnbränslehantering AB:s ansökan om ett system för slutförvaring av använt kärnbränsle prövas både enligt miljöbalken och enligt lagen om kärnteknisk verksamhet. Ansökningarna avser ett sammanhängande system.
Där ingår både lokaliseringen, det vill säga platsen, och förvarsmetoden. Ansökningarna hanteras samlat, och regeringen planerar att besluta om ärendena vid samma tillfälle. Innan besluten kan fattas behöver regeringen göra en noggrann bedömning.
Samtliga delar som ingår i det sammanhängande systemet, liksom systemet som helhet, behöver granskas ingående. Det behöver vara helt klarlagt att hela systemet är säkert och håller i hundra tusen år. Därtill är det av stor vikt att hela prövningen av och processen för ett slutförvar sker på ett oberoende, transparent och öppet sätt.
Det är viktigt för processen och för acceptansen av det framtida slutförvaret att alla berörda får tycka till under prövningens gång. Därför bereds ärendena fortsatt inom Regeringskansliet. Vi analyserar för närvarande om det återstår något vad gäller handläggningen av ärendena enligt miljöbalken och kärntekniklagen innan regeringen kan fatta beslut.
Det går för närvarande inte att bedöma när ärendet kommer att avgöras, men arbetet är prioriterat och bedrivs skyndsamt.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Mattias Bäckström Johansson, för frågan! Jag vill börja med att understryka att trots den långa historiken som ledamoten beskriver kom dessa ärenden in till regeringen i januari 2018.
Eftersom domstolen i sitt yttrande efterfrågade kompletteringar bland annat avseende kopparkorrosion ombads Svensk Kärnbränslehantering att komplettera sin ansökan. Den kompletteringen remitterades därefter. Från april till mitten av juni 2020 kungjordes kompletteringen. Syftet med kungörelsen är att alla ska ha möjlighet att yttra sig i ärendena.
Det kom in synpunkter på kungörelsen som departementet arbetar med. Slutförvarsfrågan är komplex. Det är viktigt att regeringen beaktar alla delar och synpunkter noga. Låt mig säga någonting om vad det är som ansökningarna och ärendena handlar om.
Svensk Kärnbränslehantering har ansökt om tillstånd enligt miljöbalken och lagen om kärnteknisk verksamhet till anläggningar i ett sammanhängande system för slutförvaring av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Ansökan om det sammanhängande systemet innefattar en inkapslingsanläggning i Oskarshamns kommun och en slutförvarsanläggning i Forsmark i Östhammars kommun.
Ansökan omfattar även en kapacitetsutbyggnad av mellanlagret Clab. Ansökan avser slutförvar av 12 000 ton använt kärnbränsle ca 500 meter ned i berggrunden i Östhammars kommun.
Bara för att understryka allvaret i beslutet kan man säga att varje gram av de 12 000 tonnen är så radioaktivt att det vid kontakt kan orsaka dödlighet. Det är förstås oerhört viktigt att vi är väldigt säkra på att det beslut vi fattar är hållbart över tid.
Då talar vi om hundra tusen år, även om jag är medveten om att radioaktiviteten klingar av. Vi lyssnar på våra expertmyndigheter, men beslutet ligger på regeringens bord. Det är regeringens uppgift att säkerställa att hela prövningen och hela processen sker på ett oberoende och öppet sätt, att alla får möjlighet att säga sitt och att beslutet är brett förankrat.
Vi avvaktar naturligtvis de LOT-försök som fortfarande återstår. Där kommer Strålsäkerhetsmyndigheten att lämna en analys i februari 2021 där man tittar ytterligare på kopparkorrosionen.
Det är någonting som är oerhört viktigt att få ytterligare ett faktaunderlag om. Vi behöver också analysera vilka ytterligare handläggningssteg som kan behövas och de synpunkter från regeringens kärnavfallsråd som har inkommit.
Det är någonting som vi naturligtvis beaktar.
Isabella Lövin (MP):
Jag vill börja med att understryka att den finska beslutsprocessen skiljer sig från den svenska. I Finland är det riksdagen och myndigheter som fattar beslut, och den finska riksdagen godkände processen i början av 2000-talet.
Därefter gav Strålsäkerhetsmyndighetens finska systermyndighet, strålsäkerhetscentralen Posiva, år 2016 grönt ljus för att börja bygga en slutförvaringsanläggning.
I Finland menar man just nu att KBS3-metoden är det enda och säkraste sättet att slutförvara det använda kärnbränslet om det inte kommer någon ny forskning som säger att man kan vidareutveckla eller använda kärnbränslet på nytt. Här i Sverige har vi en något annorlunda ordning.
I enlighet med miljöbalken och kärntekniklagen ligger ärendet på regeringens bord. Det handlar också om att regeringen ska ta ett ansvar för att det beslut som fattas är någonting som är hållbart över tid. Detta är det största miljöprövningsärendet i modern tid, skulle jag påstå.
Det är i alla fall det största ärendet på Miljödepartementets bord, och det är något ska vara hållbart över så lång tid som hundra tusen år, vilket är smått svindlande. Det är klart att det finns tekniska delar att ta ställning till, men det finns också delar som handlar om exempelvis kunskapsöverföring över tid.
Det handlar om mycket farligt material i ett slutförvar och hur man ska kunna informera kommande generationer om vad detta är för någonting. Vi kan ju bara jämföra med pyramiderna och hieroglyfer och tänka på att vi i dag inte vet fullt ut vad som står där. Vi vet inte vad det är för information som de forntida egyptierna lämnade efter sig.
Det är många sådana stora, svindlande frågor som regeringen nu också väger in i beslutet. Vad vi också behöver vara fullständigt säkra på är att vi tar varje steg i processen på rätt sätt.
Det finns fortfarande ett utestående LOT-försök som regeringen avvaktar Strålsäkerhetsmyndighetens analys av. Som jag sa kommer den i februari 2021.
Regeringen fortsätter att behandla ärendet med yttersta noggrannhet.
Isabella Lövin (MP):
Tack, ledamoten, återigen för frågan! Det är viktigt att understryka att regeringen ska pröva både delarna i ansökningarna och det sammanhängande systemet och i ett mycket långt tidsperspektiv. Det här är två stora ärenden under två olika lagstiftningar.
Det är viktigt att vi så långt det absolut är möjligt kan tillförsäkra att det sammanhängande systemet och de olika delarna i detta system är det som är tillräckligt bra för att kunna gå vidare med. Regeringen behandlar ärendet så effektivt och skyndsamt som möjligt.
Isabella Lövin (MP):
Jens Holm har frågat mig om jag avser att verka för att Sverige ska lämna in ett eget klimatåtagande, en så kallad NDC, till FN:s klimatkonvention UNFCCC som kompletterar och går utöver EU:s klimatåtagande. Svar på interpellationer Eftersom det är rättsligt bindande i Parisavtalet att upprätta och hålla en NDC gör EU detta gemensamt i enlighet med att vi har ett gemensamt fullgörande.
Däremot är det inte rättsligt bindande att ta fram en långsiktig strategi under Parisavtalet och därmed öppet för enskilda medlemsstater att ha en sådan strategi. Sverige tar därför fram en egen långsiktig strategi för utsläppsminskningar för att visa vad vi gör för att leva upp till Parisavtalet. Denna långsiktiga strategi avser Sverige att lämna in till FN före årets slut.
Parisavtalet är ett rättsligt bindande internationellt avtal och omfattar frågor som rör både Europeiska unionens och medlemsstaternas befogenheter. Det är ett så kallat blandat avtal och ska därför ratificeras av både EU och dess medlemsstater.
I Parisavtalet finns bestämmelser som gör det möjligt att gemensamt fullgöra ansvaret för de nationellt fastställda bidragen, det som ofta förkortas NDC, National Determined Contributions. Dessa bestämmelser påminner om artikel 4 i Kyotoprotokollet, och även inom Kyotoprotokollet har EU och unionens medlemsstater fullgjort sina åtaganden gemensamt.
EU:s medlemsstater har i miljörådets slutsatser den 18 september 2015 uttryckt sin avsikt att agera gemensamt inom ramen för Parisavtalet, vilket också bekräftades i rådsbeslutet om godkännande av Parisavtalet den 5 oktober 2016. Under EU-fördragen har medlemsstaterna även en skyldighet att agera "i samstämmighet och lojalitet" med unionen i utrikespolitiken.
Sverige har egna nationella mål för att leva upp till Parisavtalet, bland annat genom vårt klimatpolitiska ramverk. Sverige verkar genom EU och är drivande för att EU ska anta ambitiösare mål om utsläppsminskningar för alla medlemsländer.
Sverige anser att de totala utsläppen inom EU bör minska med minst 60 procent - med sikte på minus 65 procent - senast 2030 och vara i linje med 1,5-gradersmålet. Sverige har åtagit sig att stödja utvecklingsländernas arbete med utsläppsminskning, klimatanpassning, kapacitetsuppbyggnad och tekniköverföring.
Sedan 2014 har regeringen mer än tredubblat sitt klimatstöd till utvecklingsländer. År 2019 var klimatfinansieringen 20 procent större än 2018. Klimatledarskap handlar om att leda både nationellt och internationellt.
Genom vårt klimatarbete har vi visat att Sverige kan gå före med kraftigt minskade utsläpp samtidigt som vi hjälper fattigare länder att anpassa sina samhällen till ett varmare klimat och utvecklas klimatsmart.
Isabella Lövin (MP):
Tack för denna årliga interpellationsdebatt kring varför Sverige inte lämnar in ett nationellt NDC till UNFCCC, Jens Holm! Jag minns inte vad jag sa i den här debatten förra året, men det är ju så att vi är medlemmar i EU.
Som EU-land har vi ett gemensamt åtagande att genomföra Parisavtalet, och även som Sverige har vi förstås åtagit oss att genomföra detta åtagande inom Parisavtalet.
Frågan är vilken signal det skulle skicka om Sverige som ensamt EU-medlemsland skickade in ett eget nationellt NDC. Inget annat EU-medlemsland gör det. Som jag har nämnt har vi kommit överens om i rådet att vi ska genomföra detta gemensamt, och det har slagits fast flera gånger.
Jag tror att vi skulle reagera ganska negativt om länder inom EU som har mindre klimatambitioner skulle lämna in enskilda åtaganden som inte var avstämda med EU. De länder som Jens Holm nämner, Norge och Schweiz, är inte med i EU-samarbetet.
Det kanske också är värt att understryka att Vänsterpartiet är i grunden mycket skeptiskt till ett EU-medlemskap, så det är ju inte konstigt att Jens Holm tar upp den här frågan varje år. Det skulle dock vara en oerhört negativ signal att skicka ut om Sverige bröt den lojalitetsprincip vi har med EU.
Det vore en negativ signal till hela EU-samarbetet att vi inte tror att vi kan gå fram tillsammans och höja ambitionerna tillsammans. Sverige är oerhört aktivt i att driva på så att EU tillsammans ska höja ambitionerna. Vi vill se ett mål på minst minus 65 procent, och vi har från dag ett jobbat på att få EU att höja sitt mål till 2030.
För närvarande är målet att minska utsläppen med 40 procent, och vi vill väsentligt höja det. Vi är på väg att få med oss EU:s medlemsstater på ett mål om minst minus 55 procent. Tillsammans är vi starka, och det är ett otroligt viktigt budskap till resten av världen att EU står enat. Att enskilda medlemsländer sedan har högre ambitioner är bra.
Vi kommer att lämna in vår long-term strategy, vilket också är i enlighet med Parisavtalet. Det är inte rättsligt bindande att göra det, men vi gör det. Det kommer inte att vara nya element i det utöver det riksdagen redan har behandlat, det vill säga klimatramverket och de nationella mål vi har satt upp.
Naturligtvis har vi även det vi gör inom biståndet, som ju är väldigt avgörande och viktigt för att hjälpa resten av världen och i synnerhet utvecklingsländerna att uppnå Parisavtalets mål.
Vi driver verkligen på i detta på alla arenor, och vi stöttar utvecklingsländer - bland annat genom det så kallade NDC-partnerskapet, som hjälper länderna att ta fram sina egna klimatplaner och utvecklingsplaner för att nå Parisavtalets mål. Sverige är också en av de absolut största givarna av klimatbistånd.
Om vi ska klara av att undvika den klimatkatastrof som annars väntar är det helt nödvändigt att vi hjälper utvecklingsländer och inte bara tittar på det egna landet.
Isabella Lövin (MP):
Jag börjar med att svara på frågan om EU:s klimatbidrag och hur det hanteras av riksdagen. Det hanteras av riksdagen kontinuerligt; häromdagen hade vi en överläggning med miljö- och jordbruksutskottet om det långsiktiga klimatramverket för EU, och inför förhandlingarna har vi förankrat Sveriges position i riksdagen.
Statsministern kommer i första hand att behöva förhandla med de andra stats- och premiärministrarna i Europeiska rådet, och den positionen förankras i EU-nämnden. Sedan kommer vi att ta det vidare i miljöministrarnas krets, och detta förankras kontinuerligt med riksdagen.
Utifrån de förhandlingarna kommer EU slutligen att kunna landa i ett mål som före årsskiftet kommer att lämnas in till FN:s klimatkonvention - som är rättsligt bindande enligt Parisavtalet, vilket också är ratificerat av riksdagen. Jag anser alltså att vi har förankrat detta väldigt väl.
Vill vi att målen ska gälla på medlemsstatsnivå? Ja, och det är någonting som riksdagen har uttalat sig väldigt tydligt om och som regeringen instämmer fullständigt i, det vill säga att det är viktigt att alla EU:s medlemsländer ska ha egna mål och att ingen ska åka snålskjuts på någon annan, så att säga. Utsläppsminskningarna måste ske, och steg för steg försöker vi få in det i texten.
Vi har dock ESR-förordningen, som ju redan delar upp ansvar per medlemsland, och det är ett instrument vi behöver fortsätta skruva på. När det gäller lojalitetsprincipen är det faktiskt en del av EU-fördragen att medlemsländerna har en skyldighet att agera i samstämmighet och lojalitet med unionen i utrikespolitiken.
För Miljöpartiets del kan jag kanske tolka partiets politik som att Miljöpartiet vill se internationellt samarbete i miljö- och klimatfrågor där man verkligen kan få kraft i ett gemensamt åtagande och ställningstagande. Enskilda länder kan visserligen gå före, men att få med sig världens största ekonomi, som EU är, ger en enorm kraft i omställningen.
Därför jobbar regeringen väldigt hårt för att höja ambitionen på EU:s medlemsstatsnivå. Jag är helt övertygad om att de länder inom Europa som inte vill göra omställningen och som har de minsta ambitionerna skulle vara överlyckliga om vi öppnade upp för att alla medlemsländer kunde skicka in sina egna NDC:er, med väldigt låga ambitioner, där de kan förklara i långa ordalag att de inte kan göra omställningen därför att just deras land är så väldigt utsatt och sårbart.
Den dörren vill inte vi öppna. Vi lämnar dock in en long-term strategy. Detta är någonting som vi ska göra enligt Parisavtalet, även om det inte är rättsligt bindande. Parterna i Parisavtalet uppmanas dock att göra det, och vi kommer att göra det. Denna strategi kommer inte att innehålla några nya element, utan där har vi de ambitiösa mål som riksdagen har antagit och den politik som regeringen redan har lagt fram.
Det är detta som det kommer att berättas om i den långsiktiga strategi - long-term strategy - som vi kommer att lämna in. Det är självklart så att riksdagen kommer att kunna få ta del av detta.
Isabella Lövin (MP):
Det är ju så att Sverige har en oerhört ambitiös klimatpolitik. Vi har tre år i rad rankats som nummer ett av internationella miljöorganisationer när de har försökt att se vilket av de utvecklade länderna som har den bästa klimatpolitiken.
I Jens Holms fråga sa han att det inte räcker att Sverige följer med strömmen i EU och att vi borde ha högre ambitioner. Det är ju verkligen inte så att vi följer med strömmen i EU! Vi leder klimatarbetet i EU, och vi driver på för högre ambitioner.
Att få med sig 27 länder i världens största ekonomi på att sätta målet om minst minus 55 procent till 2030 får en global inverkan; det gör verkligen ett otroligt intryck på resten av världen, på ekonomin och på investerarna som gör att vi möjliggör en omställning.
Jag tror inte på allvar, Jens Holm, att det skulle få samma effekt om Sverige skulle släppa det och låta de stora länderna i EU, som har lägre ambitioner, sätta dagordningen och i stället gå ut och vara bäst i klassen och bara tala om vad vi gör med våra 10 miljoner invånare. Det tror dock tydligen Jens Holm.
Jag hävdar att det inte är så, utan det är viktigt att vi håller ihop EU-samarbetet. Vi har ingen tid att förlora; klimatkrisen är redan här. Vi har vår bästa chans just nu. Då gäller det att hålla ihop EU-samarbetet, särskilt när det gäller klimatfrågan.
Där är det verkligen inte så att Sverige följer med strömmen, utan vi gör precis allt vi kan för att få med oss andra länder som i dag fortfarande tvivlar. Det kommer vi att fortsätta göra.
Isabella Lövin (MP):
Mattias Bäckström Johansson har frågat mig om jag avser att verka för att begränsa det kommunala självbestämmandet vid etablering av vindkraft. Det har framförts kritik mot bestämmelsen om kommunal tillstyrkan vid miljöprövning av vindkraftsanläggningar.
Kritiken består bland annat i att bestämmelsen ger vindkraft en särställning i miljöbalken eftersom det saknas reglerade beslutskriterier och ett beslut om tillstyrkan kan ändras under processens gång. Bestämmelsens tillämpning uppfattas som rättsosäker och anges påverka handläggningstiderna negativt.
Detta påverkar möjligheten och intresset för att investera i vindkraft. Riksdagen har efter förslag från regeringen antagit ett mål om att 100 procent av elproduktionen ska vara förnybar 2040. Vindkraftens utbyggnad är en central del av denna utveckling och för möjligheterna att nå det målet.
Trots vindkraftens särställning i miljöbalken kan man se en positiv trend vad gäller utbyggnaden, men det kommer ändå att krävas omfattande insatser för att Sverige ska kunna nå målet. Därför är det av stor vikt att miljöprövningen präglas av effektivitet och förutsägbarhet.
Regeringen har tillsatt en utredning för att se över bestämmelsen om kommunal tillstyrkan och lämna förslag på hur bestämmelsen kan tas bort och hur det kommunala inflytandet kan tillgodoses på annat sätt. I utredningen ingår även att titta på alternativa lösningar om det saknas förutsättningar för att ta bort bestämmelsen.
Av kommittédirektiven framgår även att utredningen ska beskriva konsekvenserna för kommunerna, och om något av förslagen i betänkandet påverkar den kommunala självstyrelsen ska de särskilda avvägningar som lett fram till förslagen särskilt redovisas. Syftet med utredningen är således att göra miljöprövningen av vindkraftsanläggningar mer rättssäker och förutsägbar, inte att begränsa det kommunala självbestämmandet.
Isabella Lövin (MP):
Tack så mycket, Mattias Bäckström Johansson, för den här interpellationen! Jag instämmer i att det är viktigt att vi har en debatt om den här frågan och att vi är klara och tydliga med vad som är bakgrunden till utredningen som regeringen har tillsatt.
Precis som Mattias Bäckström Johansson refererar till finns det en bakgrund där man gav just vindkraftsetablering en unik särställning i miljöbalken.
Till skillnad från andra energislag, andra verksamheter - Mattias Bäckström Johansson nämnde gruvor - och precis allt annat finns det här en bestämmelse att kommunen utan att behöva ange några motiv kan lägga in ett veto. Det finns heller ingen bortre tidsgräns för när kommunen kan göra detta, så man kan ändra sig på ett väldigt sent stadium.
Det här har påpekats sedan förändringen gjordes, för tidigare skulle vindkraftsparker och vindkraft över huvud taget prövas enligt plan- och bygglagen.
Anledningen till att man ändrade - detta var under en annan regering - var att man inte ville att prövning skulle ske enligt både miljöbalken och plan- och bygglagen. Därför avskaffades kravet på bygglov och detaljplan vid vindkraftsetableringar, som tillståndsprövas enligt miljöbalken.
Ett beslut om bygglov eller detaljplan föregås av en bestämd process med krav på motivering och uppställda beslutskriterier. Ett beslut om kommunal tillstyrkan, däremot, måste inte motiveras, och tidsgräns saknas, som sagt. Detta har fått mycket kritik, från länsstyrelser, domstolar, myndigheter, vissa kommuner och verksamhetsutövare.
Sammanfattningsvis går denna kritik ut på att bestämmelsen anses vara ett hinder i prövningsprocessen, ge stor rättsosäkerhet och vara ineffektiv. Detta är väldigt allvarlig kritik som regeringen behöver lyssna på.
Energimyndigheten och Naturvårdsverket föreslog redan 2017 att man skulle ta bort bestämmelsen om kommunal tillstyrkan, inte för att begränsa kommunernas självbestämmande utan för att göra processen likvärdig med vad som gäller för andra etableringar.
Det är inte bara vindkraft som påverkar kommuninvånare, grannar och liknande, utan det gäller alla verksamheter. Men det är också viktigt att alla verksamheter behandlas likvärdigt. Det demokratiska inflytandet sker naturligtvis på valdagen och i dialog med de företrädare som sitter i kommunen, även i alla andra ärenden.
Det är inte bara vindkraften som kan väcka debatt lokalt. Denna utredning ska se till så att vi kan underlätta för vindkraftsetableringar men samtidigt säkra och tillgodose det kommunala inflytandet. Vad utredaren kommer fram till återstår att se.