Elisabeth Svantesson (M):
Tack, Hillevi Larsson, för interpellationen! Jobben är vår viktigaste fråga. Som jag har sagt många gånger i kammaren är målet att jobben ska fortsätta att bli fler men också komma fler till del. Här har Arbetsförmedlingen och alla arbetsförmedlare runt om i landet en otroligt viktig uppgift. De har helt enkelt ett av de absolut viktigaste uppdragen: att rusta och att föra samman dem som söker arbete med de arbetsgivare som vill anställa.
Förutsättningarna för Arbetsförmedlingen har förändrats över åren. Arbetsmarknaden ser inte ut som den gjorde för 20 år sedan. Det beror dels på en utdragen lågkonjunktur, dels på att arbetsgivare ställer allt högre krav på dem de vill anställa. De ställer ofta krav på högre utbildning. Speciellt efter krisen ser vi att många företag skruvar upp kraven.
Till det kommer att vi har gjort stora politiska reformer som har påverkat Arbetsförmedlingens jobb, till exempel etableringsreformen. Och de som tidigare var långtidssjukskrivna men hade arbetsförmåga och inte kom till Arbetsförmedlingen finns nu på många sätt i rehabilitering eller i matchning eller har kommit ut i arbete.
Arbetsförmedlingens målgrupp är i dag betydligt bredare och större och består i större utsträckning än tidigare av personer som är i behov av mer omfattande insatser. Därför har jag stor respekt både för dem som i dag tycker att det är tufft att ta sig in på arbetsmarknaden och för det uppdrag som Arbetsförmedlingen har. De har ett stort och omfattande jobb.
Personer som söker arbete - den här interpellationen handlar om kontakten mellan arbetssökande och arbetsförmedlare - ska få individuell hjälp och individuellt stöd samtidigt som sökaktiviteten ska vara hög. Hela tiden är målet att fler ska få jobb. Exakt hur mötena ska ske - om de ska ske via mejl, om det ska vara personliga möten eller om de ska ske via telefon - är arbetsförmedlaren bäst på att avgöra utifrån individens behov.
De personer som söker jobb är olika och har väldigt olika behov. En del är mellan två jobb under en väldigt kort tid. Andra behöver mer stöd. Jag tycker att det är viktigt att man i den här talarstolen säger som det är. Unga som kommer till Arbetsförmedlingen har redan från dag ett rätt till förmedlingsstöd - Marie Nordén säger att ingen ung får hjälp.
Dessutom ska varje ung person som kommer till Arbetsförmedlingen och riskerar långtidsarbetslöshet - det kan exempelvis handla om att man inte har gjort klart sin gymnasieutbildning - ha rätt till insatser från dag ett. Det betyder inte att alla unga ska ha en arbetsmarknadsinsats från dag ett. Det vore inte rätt, eftersom de flesta unga är arbetslösa under en väldigt kort tid och inte behöver den typen av stöd. De behöver olika typer av stöd. Sedan måste jag vända mig till Marie Nordén.
Hon har nu i två olika interpellationsdebatter sagt att det är förvaring. Alla människor som är i sysselsättningsfasen förvaras. Jag känner inte igen den bilden. Jag möter många människor, och jag tror inte att de alltid känner sig uppmuntrade när Socialdemokraterna gång på gång, vecka efter vecka, beskriver sysselsättningsfasen som det värsta som kan hända en människa. Jag möter människor som är i sysselsättningsfasen men också människor som har kommit vidare i jobb.
De vill ingenting annat än att ha ett jobb att gå till. De vill inte lämnas hemma i passivitet, utan de vill finnas på en arbetsplats, göra skillnad och göra nytta. De vill finnas i en arbetsgemenskap. Det är det vi ser, och det är det som är målet: att man ska komma vidare i arbete. Under förra året var det enligt Arbetsförmedlingens egen rapport ungefär 12 000 som gick vidare till jobb. Målet är att fler ska göra det, men då måste jobben fortsätta att bli fler.
Men jag tycker att man ska vara väldigt försiktig med orden när man beskriver de insatser som människor finns i och som många trivs med.