Annika Lillemets (MP):
Detta är en intressant diskussion som jag hoppas att vi får tillfälle att återkomma till. Ett svenskt internationellt skeppsregister är inget effektivt medel för att långsiktigt öka den svenska sjöfartens konkurrenskraft. Det skulle endast kunna ge mindre besparingar, och priset skulle bli högt för sjömännen.
Det finns bättre metoder att hejda utflaggning och stödja svensk sjöfart, så jag hoppas förstås att regeringen kommer att fokusera på sådana metoder i sin kommande sjöfartsstrategi. Viss tonnageskatt, flexibelt sjöfartsstöd, enklare regelverk är sådant som redan finns i de flesta sjöfartsnationer i EU. I dag är det till exempel både onödigt dyrt och krångligt att registrera och ha svensk flagg på fartyg. Det kan man ändra på.
Tonnageskatt har för övrigt en enhällig riksdag redan tidigare röstat för att införa, och det har man lyckats införa i andra länder. Att konstruera ett internationellt skeppsregister på ett sätt som inte innebär att man bryter mot internationell rätt lär dessutom vara både ogörligt och meningslöst med tanke på grundidén.
Danmark, som nämndes, har ett internationellt skeppsregister och har gång på gång kritiserats för att det bryter mot ett antal av ILO:s konventioner om arbetsrätt. Det är bra att vi verkar vara överens om att det inte är en framkomlig väg. Jag vill säga något om förhållandena på sjön.
Facket Seko sjöfolk har tillsammans med Internationella Transportfederationen gjort en undersökning av sjömäns arbetsvillkor och hur svenska företag ser på sitt ansvar för dem. Rapporten som heter Är en mås mer värd än en matros? är skrämmande läsning. 21 ITF-inspektörer rapporterar om bristande säkerhet och usla arbetsvillkor på fartygen inom den internationella sjöfarten. Det är så illa att många sjömän arbetar under direkt livsfara.
Just bristen på organisation och dess konsekvenser uppges vara det mest allvarliga och akuta problemet. Många ombordanställda vågar inte ta upp problem med facket och vågar inte organisera sig. Risken att bli svartlistad och aldrig mer få jobb till sjöss är för stor. Och att påpeka säkerhetsbrister ombord kan tolkas som kritik och leda till att man sägs upp.
Låga löner på fartyg utan avtal, fusk med övertidsersättning och innehållna löner, som i vissa fall aldrig betalas ut, är ytterligare missförhållanden som ITF:s inspektörer påtalar. Det är verkligen viktigt att ha detta klart för sig när man överväger vilka förändringar man kan göra för att öka konkurrenskraften på sjön. Att öppna för ytterligare försämrade villkor är verkligen både ansvarslöst och hänsynslöst.
Det är bra att vi tycks vara överens om att det inte är en väg framåt. Det glädjande är att människor i allmänhet är solidariska om de får chansen. Seko har också låtit undersöka viljan att betala för att de som producerar och transporterar de varor vi köper ska ha anständiga arbetsvillkor.
Enligt undersökningen skulle till exempel ett kilo bananer kosta ett par öre mer för svenska konsumenter om en filippinsk sjöman skulle få samma lön och arbetsvillkor som en sjöman som går på svenskt kollektivavtal. Det är alltså inte heller troligt att ett svenskt skeppsregister skulle ha stöd av en folkmajoritet. Det här är ju inte dyrt och man är som sagt villig att betala.
Men i dag är det få svenska företag som faktiskt tar ansvar för hur transporterna av deras varor sker, enligt samma undersökning. Jag tycker att det här låter lovande och tolkar det fortfarande som att det inte kommer att bli något svenskt internationellt skeppsregister, eller hur?