KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders W Jonsson (C):
Det är en sak som Karin Rågsjö och jag egentligen är överens om. Det är i dag 700 000 patienter i Sverige som har en privat sjukvårdsförsäkring. Vi skulle nog båda väldigt gärna se att vore betydligt färre. Frågan är hur man ska nå det målet. Mitt sätt att nå det målet är att se till att vi drastiskt minskar köerna i den svenska sjukvården.
En stor del av arbetsgivarna till de människorna har valt att teckna en privat sjukvårdsförsäkring därför att det är fullkomligt förödande för deras företag att den anställde ska vara borta inte bara en, två eller tre utan fem, sex, sju eller åtta månader i väntan på besök hos en specialistläkare eller någon annan. Jag skakar gärna hand med Karin Rågsjö när det handlar om åtgärder för att minska köerna.
Man kan tala med de fyra fem riktigt stora vårdgivare, som framför allt inte har den här typen av patienter, och ställa frågan till dem: Skulle ni ha möjlighet att utöka er kapacitet? Då får man från de flesta svaret: Ja, det skulle vi kunna göra. Vi skulle kunna göra det i ett läge där vi fick långsiktiga spelregler så att vi visste vad som gällde inte bara nästa mandatperiod utan en lång tid framåt. Då har vi möjlighet att göra det beroende på att vi har kompetensen att bedriva sjukvård på ett effektivt sätt.
Vi har förhållandevis lätt att attrahera kompetent personal och så vidare. Där har vi en underutnyttjad resurs. Herr talman! Det är inte så att vi från Centerpartiet är kompromisslösa i frågan, eller för den delen att vi är döva. Däremot ser vi att det här förslaget definitivt inte skulle lösa något problem. Det skulle framför allt skapa ett betydligt större problem.
Alla de privata vårdgivare som i dag har kapacitet har patienter från olika finansieringskällor. De skulle inte kunna ha det, och resultatet skulle bli mindre producerad sjukvård i landet. Det är det sista vi behöver just nu med tanke på att hundratusentals människor står i kö.
Anders W Jonsson (C):
Jag ska glädja Karin Rågsjö med att berätta om min ideologiska bevekelsegrund. Jag skulle vilja citera en företrädare som kanske står henne lite närmare än jag, nämligen den kinesiske ledaren Deng Xiaoping. Han sa en gång att det inte spelar någon roll om katten är svart eller vit så länge katten fångar råttor. Det är samma inställning som jag och Centerpartiet har vad gäller sjukvård.
Det spelar ingen roll om sjukvården är offentlig eller privat så länge det är hög kvalitet och det är lätt att attrahera kompetent personal och framför allt så länge patienterna är nöjda och får ett bra bemötande. Det är ledstjärnan för Centerpartiet, inte huruvida det är ett aktiebolag, en stiftelse eller en offentlig förvaltning. Det viktiga är den vård som produceras.
I det läge Sverige i dag befinner sig i, herr talman, behöver vi så många som möjligt som kan bidra till att producera sjukvård av hög kvalitet med tanke på de köer som finns och som ger förödande resultat, inte minst vad gäller ökade klassklyftor. Där skulle ledamoten Karin Rågsjö och jag finna varandra - att minska klyftorna i den svenska sjukvården. Ett sätt är att avslå propositionen från regeringen.
Anders W Jonsson (C):
Skälet till att jag interpellerar statsrådet är att det här inte får bli ytterligare ett exempel där den svenska landsbygden och glesbygden drabbas på grund av den förvaltningsmodell vi har, där statliga myndigheter bara ser sitt lilla stuprör och inte alls tittar på konsekvenserna, i det här fallet för äldre, människor med funktionsnedsättning och människor i glesbygden och på landsbygden.
I det här fallet är det uppenbart för mig, som i och för sig är amatör på området, att fördelarna med de förändringar som Läkemedelsverket nu har föreslagit inte väger tillräckligt tungt i vågskålen när det gäller risker för patientsäkerheten och andra negativa konsekvenser. Som jag tidigare har sagt vet jag att statsrådet inte har rätt att gå in direkt i en myndighets ansvarsområde.
Men som jag pekat på finns det ett antal möjligheter för ett statsråd att agera, och jag hoppas att statsrådet tänker på dem framöver. Det finns möjlighet till en informell myndighetsdialog, vilket förekommer tätt och ofta. Det finns också möjlighet att se över instruktionen till Läkemedelsverket och att i ett regleringsbrev ge ytterligare uppmaningar om att analysera frågan noga. Det finns till och med möjlighet att se över de delegationer som finns till Läkemedelsverket.
Här i riksdagen har förstås Fredrik Lundh Sammeli och jag själv möjlighet att i närtid bjuda in Läkemedelsverkets generaldirektör till utskottet för att där kunna ställa frågorna. Det här är en fråga som verkligen upprör människor, både äldre människor med funktionsnedsättning och inte minst människor på landsbygd och i glesbygd. Jag tror att vi är många här i riksdagen som inte kommer att släppa det här.
Jag hoppas att statsrådet inte kommer att glömma den här frågan nu när interpellationsdebatten snart är avslutad, även om hon inte kan redogöra för exakt hur hon tänker agera.
Anders W Jonsson (C):
Jag kan förstå att en företrädare för regeringspartierna väldigt gärna pratar om allt annat inom sjukvården och inte om just de två punkter som vi har lyft i interpellationerna. Det här är nämligen grundskott mot patientsäkerheten i den svenska sjukvården. Det är förslag som kommer att innebära att ojämlikheten ökar ordentligt - definitivt inte minskar.
Men det som ger mig en liten strimma av hopp är att sjukvårdsministern ändå lyfter detta med patientsäkerhet. Alla som jobbar i sjukvården vet nämligen att förslag som innebär att man drar ned på rätten till tolk kommer att innebära att patientsäkerheten äventyras, och det kommer att leda till sjukdom, skada och kanske död. Det är ingen tvekan om det.
När sjukvårdsministern nu säger att man inte är beredd att äventyra patientsäkerheten ser jag ändå en strimma av hopp om att detta inte kommer. Detta kan inte genomföras i hälso- och sjukvården, för det skulle få så svåra effekter. Men det som å andra sidan inger oro är att det är Sverigedemokraterna som är helt och hållet avgörande för den här regeringens framtid.
Det är de som har det dominerande inflytandet, och det är också de som kommer att ha tolkningsrätten. Jag känner mig ganska säker på att argumentet att detta äventyrar hälsa och liv för de människor som inte behärskar det svenska språket kommer att väga mycket lätt för Sverigedemokraterna i den förhandling som kommer att ske mellan de fyra partierna.
Jag och i stort sett alla inom sjukvården ser med stor oro på att just detta har lyfts in, och det har inte skett i syfte att förbättra den svenska sjukvården utan i syfte att göra livet ännu tuffare för dem som inte fullt ut behärskar det svenska språket.
Anders W Jonsson (C):
Jag begärde ordet eftersom det här är en otroligt viktig fråga i den svenska sjukvården. Redan när Tidöavtalet kom var det mycket upprörda känslor bland sjuksköterskor, läkare och undersköterskor, som vet hur betydelsefullt det är att kunna ha tillgång till tolk. Om man inte har tillgång till tolk när man ska prata med patienten och höra vad problemet är riskerar man patientsäkerheten i allra högsta grad.
Därför har frågan varit återkommande här i riksdagen - just för att man försöker att få besked. Det har varit lite varierande besked. När Sverigedemokraterna deltar i debatten låter det så här: Nej, det ska inte vara så att man finansierar tolk med allmänna medel! Då blir tolk inte tillgängligt för de socioekonomiskt mest utsatta.
De människor som verkligen behöver tolk har ju ytterst sällan pengar i fickan så att de kan betala stora summor för tillgång till en tolk mitt i natten. Vi har också hört liberala företrädare upprepa det självklara: Alla som bor i Sverige borde lära sig svenska. Det tycker vi väl alla. Det är viktigt att man behärskar svenska när man bor i Sverige.
Men att i ett läge där någon är akut sjuk använda indragen tolk som ett sätt att få människor att lära sig svenska tror jag inte att någon som arbetar i sjukvården över huvud taget skulle ställa upp på.
Statsrådet har tidigare i diskussionen gett ett väldigt klart besked som jag ändå känner mig förtröstansfull med, nämligen att om minskad möjlighet att använda tolk i hälso- och sjukvården på något vis skulle äventyra patientsäkerheten kommer ett sådant lagförslag inte att landa på riksdagens bord.
Nästa steg kommer, precis som ledamoten Fredrik Lundh Sammeli påpekade, att vara direktiven till den utredning som ska titta på det här. Där blir det intressant att se exakt hur regeringen formulerar sig.
Men jag känner också en stor förtröstan i att om lagförslaget, när det väl kommer, på något vis frångår det statsrådet tidigare sagt, det vill säga att ingenting får äventyra patientsäkerheten i den svenska hälso- och sjukvården, kommer det att bli ett bedövande besked i remissvaren från samtliga som har någonting att göra med hälso- och sjukvård: Inskränk inte rätten till tolk i hälso och sjukvården!
Jag känner mig också trygg i att om vi, vilket gud förbjude, skulle få någon typ av lagstiftning som försökte inskränka den här rätten kommer det att bli en civil olydnad av mycket stora mått i den svenska sjukvården.
Ingen som arbetar i sjukvården är nämligen beredd att offra, äventyra, riskera rätten för människor som inte fullt ut behärskar svenska språket att få sjukvård på lika villkor.
Som sagt känner jag ändå en viss förtröstan, herr talman, i det besked som jag hörde senast statsrådet var här i kammaren, nämligen att ett lagförslag eller ett utredningsdirektiv från regeringen inte på något vis får äventyra patientsäkerheten.
Anders W Jonsson (C):
Som jag har sagt tidigare är jag väldigt nöjd med de ställningstaganden som sjukvårdsministern har gjort, det vill säga att skrivningarna i Tidöavtalet om att begränsa rätten till tolk absolut inte får äventyra patientsäkerheten i svensk sjukvård. Alla som kan någonting om svensk sjukvård eller sjukvård över huvud taget vet att om man försämrar rätten och möjligheten till tolk äventyrar man patientsäkerheten.
Jag blir dessutom nöjd när jag hör sjukvårdsministern argumentera här i kammaren för det som egentligen är en utökad rätt till tolk i sjukvården. Precis som sjukvårdsministern säger finns tolk i sjukvården i dag, men det fungerar inte bra alla gånger. Det finns ett antal områden där man faktiskt skulle behöva höja kvaliteten och öka möjligheten till tolk i sjukvården.
Det är glädjande att höra sjukvårdsministern konstatera det. Man ska dock komma ihåg att de uttalanden som sjukvårdsministern gör står i mycket bjärt kontrast till de svar som levererats i kammaren av företrädare för Sverigedemokraterna. Där är det ett helt annat ljud i skällan.
För dem handlar det här om en åtgärd för att försämra för de människor som inte behärskar svenska språket, oavsett om det äventyrar patientsäkerheten eller inte.
I och med att det här är det dokument som regeringspartierna skrev på för att över huvud taget få tillträda och att det är Sverigedemokraterna som har det dominerande inflytandet i inte bara den här frågan utan även andra kommer det, precis som Fredrik Lundh Sammeli har pekat på, att bli väldigt intressant att noga följa den fortsatta resan vad gäller att förverkliga den här delen.
Nästa steg blir att mycket noga läsa direktiven till den utredning som ska titta på det.
Anders W Jonsson (C):
Jag har en fråga till sjukvårdsministern. Många av de stora problem vi har i svensk sjukvård bottnar i kompetensbristen. Det gäller oavsett om det är vårdplatsbrist, bekymmer inom primärvården eller orimligt långa väntetider. En räddning har faktiskt varit att vi via arbetskraftsinvandring har kunnat ta emot vårdpersonal från länder utanför EU. Det handlar om ganska många, uppåt 1 300, 1 400 eller 1 500 per år.
Merparten av dem har löner som ligger en bra bit under 33 000 kronor. Enstaka specialistläkare kan hamna däröver. Jag läste nyligen att regionledningen i Sörmland, där Kristdemokraterna ingår, slog larm och sa: Hur ska vi kunna hantera det här inom vården om vi inte kan ha arbetskraftsinvandring? Min fråga till sjukvårdsministern är: Hur kommer man att garantera att vårdens problem inte blir ännu större?
Är det genom ett undantag i förordningen? Eller finns det andra lösningar för att hantera det?
Metin Ataseven (M):
Situationen för de kristna i Irak är oroväckande. Som ett exempel kan nämnas att för mindre än en månad sedan dödades ca 60 kristna i Jungfru Marias kyrka i Bagdad och därefter ett tiotal i riktade attacker mot kristna områden. De mördade var barn, kvinnor och gamla som hade besökt kyrkan för att be för freden i Irak.
De mördades under en pågående gudstjänst. De kristna irakiernas situation berör många även här i Sverige. Den 14 november i år hölls en demonstration här i Stockholm för kristna irakiers rätt till liv, fred och trygghet - rättigheter som borde vara självklara men som inte är självklara i Irak som det ser ut i dag.
Demonstrationen engagerade och berörde. Situationen i Irak är i allra högsta grad något som berör Sverige och Sveriges befolkning. I dag pågår en etnisk rensning av de kristna i Irak. Iraks kyrkor står tomma på grund av rädsla för nya attentat och för att de kristna befinner sig på flykt.
Sverige är ett av de länder som har tagit emot kristna asylsökande från Irak. Många av dessa har beviljats uppehållstillstånd, men det finns även kristna som har fått avslag. Situationen i Irak är just nu mycket osäker, och Migrationsverket har för närvarande beslutat att inte verkställa utvisningar till Irak. Det är väldigt positivt, men samtidigt behövs mer.
Fru talman! Min första fråga till statsrådet är: Vad kan regeringen göra för att se till att den etniska rensningen upphör så att de kristna irakierna kan leva i trygghet i sitt hemland? Den andra frågan är: Hur kan man på sikt säkerställa att de som får avvisningsbeslut får behövlig information på det egna språket om hur de kan få rättslig prövning?
Min tredje fråga är: Finns det någon möjlighet att information från engagerade organisationer som har insyn i Irak och de kristnas situation kan nå Migrationsverket snabbare så att de vet vad som händer och kan ompröva?
Metin Ataseven (M):
Metadondödligheten har ju ökat. Den är nästan större än heroindödligheten i dag. Men vi är ändå inte främmande för att se till att man får läkemedelsassisterad behandling. Vi har sett till att Socialstyrelsen ser över tillgängligheten så att fler kan få behandling.
Att man stöts ut från programmet beror också på att det finns en större risk för överdos om man får metadon och samtidigt använder heroin. Det är alltså en försiktighetsåtgärd som gör att man begränsar det här och ser till att människor inte använder metadon och heroin tillsammans, för det ökar risken för dödlighet.
Den läkemedelsassisterade behandlingen har ökat, så den är mer tillgänglig i dag än vad den var förut.
Metin Ataseven (M):
När det gäller metadonet handlar det, som jag sade tidigare, om att man, ifall man använder både metadon och heroin, ökar risken för överdos. Det är därför mycket restriktivt. Jag kan personligen tycka att det är bra att man varje dag kan åka till sjukhuset och få sin medicin. Då har man bättre kontroll över det hela.
Vi har också sett att det finns ett visst läckage ut på marknaden. Om man får det i handen kan det lätt hända att man säljer det vidare, vilket tyvärr har hänt. Personligen är jag för sprututbytesprogrammet, men vi är just nu inte eniga i frågan. Vi kommer därför att jobba vidare med den, och så får vi återkomma.
Metin Ataseven (M):
Tack för frågan, Christer! Det här är jätteviktigt. Vi har faktiskt nolltolerans mot droger, och det är egentligen som att säga att vi har en nollvision mot den narkotikarelaterade dödligheten. Nolltoleransen handlar om att vi vill minska tillgången på narkotika. Vi vill minska nyrekryteringen. Vi vill jobba i förebyggande syfte.
Genom att stoppa ungdomar från att börja använda narkotika kommer den narkotikarelaterade dödligheten på sikt att minska. Vi är positiva till de substitionsbehandlingar vi har. Det är också ett sätt att minska dödligheten. Samtidigt kan vi säga att vi har en nolltolerans som kan likställas med en nollvision mot narkotikarelaterad dödlighet.
Metin Ataseven (M):
Som jag sade tidigare handlar nolltoleransen egentligen om att ha en nollvision. Man vill få bort den narkotikarelaterade dödligheten, och därför jobbar man mycket med dessa frågor och med ANDT-strategin. Att det inte står explicit i handlingarna utesluter inte att det är en nollvision. Vi vill få bort den dödligheten helt.
Därför har man fattat beslut om exempelvis förstörandelagen som innebär att man kan stoppa de nya drogerna. Om man ändrade lite i en befintlig drog kunde man tidigare göra den laglig. Nu kan man stoppa det. Samma sak gäller de snabbare klassningarna av nya droger. Det handlar om att stoppa drogerna helt och hållet för att minska dödligheten. Att stoppa den narkotikarelaterade dödligheten helt är självklart målet.
Det finns en nolltolerans mot alla sorters droger och även mot den narkotikarelaterade dödligheten.
Metin Ataseven (M):
Vi är tydliga med att vi vill behålla detaljhandelsmonopolet precis som det är. Vi vill ha en restriktiv alkoholpolitik så att vi kan minska skadorna i framtiden. När det gäller gårdsförsäljning är det på intet sätt tänkt att det ska ta bort detaljhandelsmonopolet. Vi vill ha det hela säkert, och vi värnar detaljhandelsmonopolet.
Metin Ataseven (M):
Vi har en utredning på gång som handlar om tillsyn och marknadsföring av alkoholdrycker, tobak, tillsyn av ålderskontroll och e-handel. Det blev tillåtet att ta in alkohol för annans eller egen räkning den 1 juli 2008, och det är inga problem med själva tillåtenheten. Det som har varit problemet är att vi inte har kunnat utöva en bra tillsyn och upprätthålla ålderskontrollen.
Det är det som utredaren kommer att se över och förhoppningsvis hitta en bra lösning för.
Metin Ataseven (M):
Regeringen har många projekt på gång. Vi kommer att göra en resultatuppföljning och se vad som har fungerat och vad som inte har fungerat. Då kan medlen styras lite bättre. Statskontoret har nyligen presenterat en slutrapport, i september 2012, med anledning av den stora psykiatrisatsningen.
Där kan man utläsa att satsningen har gett bra resultat i form av ett ökat och mer varierat utbud av sysselsättning för psykiskt funktionsnedsatta. När det gäller vården får fler ungdomar och barn vård i rätt tid inom vårdgarantin, 30 dagar, och sedan en fördjupad analys inom ytterligare 30 dagar.
Regeringen har också förbättrat förutsättningarna för en mer kompetent vård och omsorg genom att 100 000 nya utbildningsplatser ordnas för personal så att de kan vidareutbilda sig inom psykiatrin. Det är ett sätt att jobba preventivt också. Man utbildar exempelvis kuratorer i skolorna, där de upptäcker ungdomar i ett tidigt skede och kan hjälpa dem tidigt.
Många gånger har det gått för lång tid, och hjälpen har nästan kommit för sent, vilket har fördjupat den psykiska ohälsan. Det är någonting som regeringen har lyckats väldigt bra med. Det finns dock mer att göra på psykiatriområdet, vilket man är fullt medveten om. Därför fortsätter satsningarna med närmare 900 miljoner varje år fram till 2016.
Magnus Ehrencrona (MP):
EU:s agenda för barns rättigheter är ett viktigt ärende. En av grundvalarna i Miljöpartiets politik är solidariteten med kommande generationer. Mycket klokt har sagts av bägge talarna här före mig. Jag håller mest med Socialdemokraternas representant, men ovanligt mycket klokt sades även av Moderaternas representant.
Det är helt sant att barnfattigdom inte är någonting nytt, men det är inget argument för att inte göra någonting mer. Barnfattigdomen går upp och ned, så att säga. Vi ska inte slösa bort en enda talang i det här landet. Vi måste ta vara på varje individs möjligheter att utvecklas.
Även föräldrar finns i utanförskap, och många kanske har varit i långvarigt utanförskap. Då måste vi ha kompensatoriska åtgärder för att barnen faktiskt ska kunna utvecklas i en positiv inriktning, som nämndes här förut. Det handlar inte bara om bidrag, som man lätt kan få intrycket av en del av alliansföreträdarna.
Det kulturella kapitalet är oerhört viktigt, till exempel kompensatoriska åtgärder i förskolan och skolan så att barn har möjligheter att vara med i kulturella aktiviteter och utvecklas. Har man inte de kulturella nycklarna blir man efter i hela personlighetsutvecklingen. Det är oerhört viktigt att få fart på en sådan utveckling.
Sverige har varit en förebild i många sammanhang när det gäller barns rättigheter.
Varenda unge har en potential som samhället kan ta till vara och absolut borde ta till vara. Som ni kanske tagit del av i medier kommer vi från Miljöpartiet att lyfta upp barnfattigdomen ytterligare genom ett förslag till utskottsinitiativ. Att motverka barnfattigdomen är helt grundläggande för hela samhällets framtid egentligen.
Jag hoppas verkligen att vi från alla politiska håll kan lägga undan den politiska prestigen. Det är mycket glädjande att enigheten är stor om utlåtandet. Jag hoppas att det blir samma sak när det gäller barnfattigdomen och att vi tittar på den väldigt brett: Vad kan vi gemensamt göra?
Detta är ett exempel på den nya inriktning som efterlysts tidigare av Kristdemokraternas representant. Vi tar ett initiativ och har förhoppningen att vi ska kunna samlas över alla blockgränser. Sedan får vi se om det är möjligt.
Jag kan lägga till att FN:s barnrättskommitté granskar hur väl en konventionsstat följer barnkonventionen. I sin senaste rapport skriver kommittén: "Kommittén rekommenderar att konventionsstaten vidtar alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att alla barn inte lever under fattigdomsgränsen.
Kommittén rekommenderar också att konventionsstaten vidtar lämpliga åtgärder, inklusive särskilda stödåtgärder, för att se till att barn, framför allt de från socialt missgynnade familjer, inklusive ensamstående föräldrar och icke-svenskt etniskt ursprung, inte lever i fattigdom, oavsett var de bor. Sverige bör överväga att upprätta en handlingsplan för att bekämpa barnfattigdom i tider av ekonomisk kris."
Det var fritt översatt från FN:s barnrättskommittés rapport.
Magnus Ehrencrona (MP):
Alliansen försöker måla upp en motsatsställning mellan arbetslinje och bidrag.
Roland Utbult talar sig varm för familjepolitiken och dess betydelse, men Rädda Barnen släppte en rapport i går som visar att familjepolitiken fått sämre och sämre träffsäkerhet när det gäller att utjämna skillnader, vilket är den grundläggande ansatsen för att över huvud taget ha transfereringssystemet.
Man ska kunna vara ledig med sina barn när de är små och få barnbidrag, underhållsstöd med mera. Delar inte Roland Utbult analysen att det finns ett problem och att det finns ett behov av att utvärdera hur politiken fallit ut och hur jämlikheten i samhället har påverkats av hur politiken är utformad?
Är det så enkelt att man bara kan lyfta fram arbetslinjen och framhålla jobben som Alliansen brukar göra? Miljöpartiet delar inte denna antingen-eller-politik. Visst är arbetslinjen viktig; det är viktigt att ha jobb.
Det finns dock alltid en andel som inte kommer att ha jobb, och då måste vi ha kompensatoriska åtgärder för de barn som annars hamnar i kläm. Delar Alliansen inte den synen?