Julia Kronlid (SD):
För att ge en bakgrund till interpellationen skulle jag vilja läsa upp lite av de saker som uppmärksammats i medier. Den 18 maj uttalar en sjuksköterska i Dagens Medicin: "Det känns fruktansvärt att låta fullt friska foster ligga och dö framför våra ögon, men vi kan ingenting göra. Eller rättare sagt: vi får inte göra någonting. I så fall bryter vi mot lagen."
Sjuksköterskan berättade att hon varit med om två fall senaste året, ett fall i vecka 18 och ett i vecka 22. Vid en rundringning av tidningen Dagen som publicerades den 25 maj framkom det att på nästan hälften av Sveriges sjukhus känner man igen händelsen att aborterat foster visar livstecken.
En barnmorska berättar i artikeln att ofta lever fostren bara någon minut men att de haft fall där de levt längre än så och en gång upp till en timme. På något sjukhus läggs fostret i ett bäcken med locket på, någon håller det i famnen tills det går bort och en tredje lägger det ute i sköljen där det lämnas ensamt att dö. Att foster lämnas att dö på detta vis i Sverige anser Sverigedemokraterna är fullständigt orimligt.
Det är djupt omänskligt att kvinnan, fostret och vårdpersonalen ska utsättas för detta obehag. Socialminister Göran Hägglund framhåller i sitt svar på min interpellation att det i dag finns ett så kallat livsduglighetskriterium, att abort endast får utföras om man anser att fostret inte kan överleva utanför livmodern.
Samtidigt finns det en praxis att sena aborter efter vecka 18 kan godkännas ända upp till vecka 22, och då inte enbart på grund av skador på fostret utan också av sociala skäl hos föräldrarna där fostret får antas vara friskt.
Den tillämpade övre gränsen för abort i 22:a graviditetsveckan har tillkommit av samma skäl som anförts som huvudsakligt skäl till 18-veckorsgränsen, nämligen behovet av en betryggande säkerhetsmarginal till livsdugligt foster. I dag kan cirka hälften av alla barn som föds i 23:e-24:e graviditetsveckan bringas att överleva. För ett antal år sedan trodde man inte inom prematurvården att den gränsen skulle kunna förskjutas nedåt.
Forskningen inom den prematura vården har dock gått snabbt framåt, och i dag finns det fall då barn kunnat räddas till livet så tidigt som i vecka 21. Vi har ett exempel i Sverige med Hampus Åkerberg som 2007 föddes på Akademiska sjukhuset i Uppsala när han var 21 veckor och 6 dagar gammal och överlevde. Det finns också fall i Tyskland och i USA där barn kunnat räddas så tidigt som i vecka 21.
Då vill jag fråga socialminister Göran Hägglund: Är det då rimligt att foster i samma ålder ska lämnas att självdö och kippa efter andan upp till en timme? Eftersom en ultraljudsundersökning av en graviditet har en felmarginal på +-2 veckor räcker inte längre den i praxis tillämpade övre gränsen på 22 veckor för att utesluta att barnet kan leva utanför kvinnans kropp.
Det skulle kunna hända att en abort sker i vecka 24. När abortlagen stiftades 1974 kunde barn räddas i vecka 28, och abort kunde beviljas upp till vecka 24. Då fanns det 4 veckors marginal. I dag kan barn räddas i vecka 21 och abort beviljas upp till vecka 22, och det är fri abort upp till vecka 18.
Praxis för sen abort har ändrats från vecka 24 till vecka 22 på grund av den medicinska utvecklingen, och nu måste det vara dags att den ändras igen. Kriteriet om livsduglighet och praxis för i vilken vecka som abort kan godkännas måste gå hand i hand. Redan i dagens abortlagstiftning kallas det inte en abort när fostret kan bringas att överleva, utan då kallas det avbrytande av havandeskap.
Jag vill veta vilka åtgärder socialminister Göran Hägglund kommer att vidta för att den nuvarande abortlagstiftningen och praxisen att aborter kan godkännas upp till vecka 22 ändras?