Per Bolund (MP):
Lars Beckman har frågat mig om jag anser att det är viktigt att gifttunnorna tas upp ur Östersjön och vilka regeringsuppdrag jag är beredd att ge till ansvariga myndigheter för att påbörja arbetet. Vidare frågar Lars Beckman mig om regeringen i regleringsbrev har instruerat ansvariga myndigheter att påbörja arbetet med att ta upp de identifierade gifttunnorna inför 2021. Slutligen frågar han mig vad regeringens bedömning är att det kommer att kosta att ta upp gifttunnorna och vilken budget som regeringen har avsatt för detta 2021.
Sanering av miljögifter både på land och till havs är en prioriterad fråga för regeringen, och stora satsningar har gjorts de senaste åren för att öka takten i saneringsarbetet. Jag vill dock betona att det i första hand är den som bedrivit verksamheten och orsakat föroreningen som ska betala när ett förorenat område behöver åtgärdas. I vissa fall kan det också vara fastighetsägaren som ska betala, och ibland kan ansvaret delas.
Saneringsanslaget och de statliga bidragen finns till för att mycket förorenade områden ska bli sanerade om det inte finns någon som kan hållas ansvarig för kostnaderna. Saneringsanslaget har aldrig varit så stort som det är nu. För 2021 uppgår saneringsanslaget till över 1,1 miljarder kronor efter att regeringen tillförde anslaget ytterligare 350 miljoner kronor i budgetpropositionen för 2021 för att minska spridning av miljögifter till havs och i naturen.
Det finns över 1 100 förorenade områden runt om i Sverige som utgör en mycket stor risk för människors hälsa och miljö, det vill säga riskklass 1. Detta är alltså samma riskklass som de dumpade gifttunnorna. Därutöver vet vi inte hur många förorenade sedimentområden som finns i Sveriges hav och vatten. Regeringen har därför gett flera myndigheter i uppdrag att under 2019-2023 arbeta för bättre kunskap om förorenade sediment.
Detta förväntas också ge bättre kunskap om föroreningssituationen i Östersjön och vad gäller de dumpade gifttunnorna. En grundprincip är att de förorenade områden som utgör störst risk för människors hälsa och för miljön måste åtgärdas först. Naturvårdsverket har därför tagit fram en nationell plan för fördelning av medel för att se till att efterbehandlingsåtgärder genomförs vid de mest prioriterade områdena och för att anslaget ska kunna användas så effektivt som möjligt.
Jag delar Lars Beckmans oro vad gäller föroreningssituationen i Sundsvallsbukten. Industrierna i området har under många år släppt ut stora mängder kvicksilver i havet. Kvicksilvret finns tillsammans med bland annat höga halter av dioxiner, PAH och tungmetaller i höga koncentrationer i fiberbankar i anslutning till de stora industrierna. Därutöver har vi också de dumpade gifttunnorna, där ännu alltså endast en bråkdel har identifierats. Jag vill dock klargöra några viktiga aspekter.
Undersökningar måste genomföras innan det kan bli tal om när eller hur gifttunnorna ska åtgärdas. Det är en utgångspunkt för allt saneringsarbete. Innan undersökningarna är gjorda går det inte heller att uppskatta kostnaden för åtgärden. För att statligt bidrag ska kunna bli aktuellt ska det inte finnas någon som kan hållas ansvarig för kostnaderna. I och med att ansvarsfrågan fortfarande utreds har inte någon ansökan inkommit till Naturvårdsverket om bidrag för att kunna ta upp tunnorna.
Även om jag alltså tycker att frågan är minst lika angelägen som Lars Beckman tycker måste undersökningarna, prioriteringsprocessen och ansvarsutredningen ha sin gång. Det är dessutom upp till ansvariga myndigheter att bedöma vilka områden som är mest prioriterade, detta både för att vi ska åtgärda de områden med störst risker först och för att vi ska använda de skattemedel som har avsatts för sanering på ett effektivt sätt.