KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helena Bargholtz (FP):
Jag tackar för svaret också på den här interpellationen. Varför kommer den här frågan upp igen? Det är av precis samma skäl som den förra frågan kom upp - det händer ingenting. Då måste man påminna om det flera gånger för att se om det ändå kan ske några förändringar. Synen på en rågång mellan politik och förvaltning som statsrådet beskrev i sin interpellation delar vi.
Vi tycker att det är helt okej. Det är helt riktigt beskrivet. Det ska vara en rågång mellan dessa två områden. Men vi från Folkpartiets sida ser inte att det verkligen är på det sättet. Det kan möjligen bero på att man ser på denna fråga med olika glasögon. Vi tycker inte att till exempel den kampanj som Skatteverket hade mot svartjobb var en opolitisk kampanj.
Den uppfattades av många som ett försvar för den socialdemokratiska högskattepolitiken. Och kampanjen kostade också skattebetalarna mångmiljonbelopp. Det är också därför som det är väldigt angeläget att vi granskar och är mycket medvetna om vilka kampanjer som drivs. Pengarna tas ju inte ur någon privat ficka, utan det är allas våra skattepengar.
Naturvårdsverket har genomfört en kampanj, den så kallade klimatkampanjen som också hade en tydlig politisk slagsida. Jag talar kanske i egen sak men lärarutbildningskonventet med representanter för landets lärarhögskolor använde våren 2005 tusentals kronor av skattebetalarnas pengar till att i en annons angripa Folkpartiets syn på lärarutbildningen.
Det här är flagranta missgrepp, menar vi i Folkpartiet - en politisering av myndigheternas informationsverksamhet. Bara det att man uppfattar det så är ett tecken på att det inte är som det ska. Det handlar också, som sagt, om mycket pengar. Riksdagens utredningstjänst har fått fram att det handlar om minst 125 miljoner kronor om året, så det är inga småsummor.
Det var intressant att höra statsrådet redovisa sin syn på detta med att myndigheterna har ett ansvar för att informera om sin verksamhet. I tidningen Dagens Media från den 20 juni i år fäller Sven-Erik Österberg en avslöjande kommentar: Myndigheterna har ett ansvar för att informera om sin verksamhet och sina uppgifter.
Det ingår i det uppdrag som de fått från regering och riksdag. Sedan heter det: Då är det väl inte konstigt om uppdraget har en socialdemokratisk prägel. Jo, det är just vad det är. Det är konstigt om ett sådant uppdrag får en socialdemokratisk prägel.
Folkpartiet har därför begärt att en särskild granskningskommission tillsätts med uppgift att dels systematiskt kartlägga omfattningen av myndigheternas politiska opinionsbildning, dels utarbeta riktlinjer för att sätta stopp för den politiska opinionsbildningen från statliga myndigheter.
I det kan ligga ett uppdrag att se om det går att få fram någon typ av objektiv information från de olika statliga myndigheterna.
Helena Bargholtz (FP):
Nu är vi inne på en spännande debatt därför att nu kan jag tolka det så - om jag hörde rätt, och jag lyssnade väldigt noga - att statsrådet är inne på att det kanske inte är så viktigt med idén om myndigheternas självständighet.
Statsrådet medger, vilket vi alla är överens om, att politik är subjektivt, att myndigheterna är till för att verkställa majoritetens politik i politiken och att den rågång mellan politisk förvaltning och opartiska myndigheter som jag tyckte att statsrådet inledningsvis talade om inte längre ska gälla.
Vi kommer till helt nya intressanta statsrättsliga principer om vi får mer av öppet politiserade myndigheter - alltså att man erkänner att de är de organ som regeringen har för att verkställa sina beslut. Så fungerar det väldigt mycket i dag. Det har vi förstått, men man har inte riktigt velat medge detta.
Jag tror att det kan bli en oerhört intressant och viktig uppgift för Grundlagsberedningen att titta på om man i stället ska säga att genom att myndigheterna är regeringens förlängda arm är de också, om inte politiska organ så i alla fall politiskt influerade. Man kan gå ytterligare ett steg också.
Många statsråd åberopar att man inte vill ägna sig åt ministerstyre, men kommer man inte att göra det om man får myndigheter som har en starkare politisk inriktning? Blir det inte ministerstyre då? Det gör det å andra sidan lättare för oss som vill granska regeringen att också få statsråd att ta ansvar för vad de olika myndigheterna gör. Jag ser verkligen fram emot att få föra den här debatten. Ska vi ha en annan myndighetskultur?
Är modellen med de oväldiga ämbetsmännen, som man anser har präglat svensk förvaltning så länge, någonting som vi kanske ska börja fundera på om det är dags att se över och ändra? Jag tycker ändå att statsrådet skulle vara intresserad av att ha en sådan granskningskommission som Folkpartiet föreslår för att se över dessa frågor som handlar om politisk opinionsbildning.
Vad man än kommer fram till, kunde den här kommissionen säkert göra stor nytta.
Helena Bargholtz (FP):
Det terminologiska är också intressant. Hur ska man beskriva myndigheterna? Är de opartiska, fristående eller självständiga? Det är inte alldeles lätt att känna skillnaderna i de här orden. Vad är skillnaden mellan att vara fristående och att vara självständig? Herr talman! Jag föreställer mig ändå att det ganska ofta förekommer kontakter mellan myndighetschefer och statsråd. Det har hänt att vi har granskat detta i konstitutionsutskottet.
Nu senast i våras hade vi en mycket inflammerad fråga som handlade om i vad mån skolminister Ibrahim Baylan hade styrt tillbakadragandet av en rapport från Skolverket. Där hade vi också anledning att fråga ut inte bara statsrådet Baylan utan även generaldirektör Per Tullberg.
Jag håller med om att det är viktigt att medborgarna får korrekt information om olika myndigheter och deras ansvarsområden. Den ska vara korrekt och naturligtvis också lättillgänglig och begriplig. Det sista är väldigt viktigt. Men den ska inte vara politiskt styrd. Det ska vara en saklig information.
Det är därför jag tycker att det vore en idé att tillsätta den granskningskommission som Folkpartiet föreslår för att se hur man skulle kunna utforma en sådan information och ta bort politiseringen av informationen. Jag vill nämna ett exempel där det verkligen slog snett och där opinionsbildningen riktade sig direkt mot Folkpartiet.
Det var det här lärarutbildningskonventet som använde tusentals kronor för att i en annons angripa Folkpartiets syn på lärarutbildningen. Det var alltså skattebetalarnas pengar som användes till detta. Och det om något, är väl en tydlig politisk opinionsbildning.
Helena Bargholtz (FP):
Att Tobias Krantz och även jag, men framför allt Tobias, tar upp de här frågorna beror som sagt på att han och vi känner ett väldigt starkt engagemang. Jag vill också betona att både han och jag känner ett väldigt starkt ansvar, ett ansvar för att skattebetalarnas pengar används på det absolut bästa och mest effektiva sättet.
Vår oro gäller att man inte gör det, utan att man har en massa statliga myndigheter som har egna regler och bestämmelser, och många gånger sin egen byråkrati. Det är frågan om det är ekonomiskt försvarbart. Behöver vi ha så mycket som 552 myndigheter, till exempel?
Det är inte bara det att man har fler anställda - statsrådet pekade just på att man anställer lärare och så inom universitet och högskolor - men det är också det att man inrättar ett antal myndigheter. Jag ser nu den här siffran, 552 myndigheter, men jag vet att det inte var alldeles enkelt att få fram den här siffran.
Det har krävt ganska mycket energi att lokalisera alla de myndigheter som finns. Det finns ju många myndigheter som utgörs av bara ungefär fem personer. Är det ett rationellt sätt att sköta verksamheten? Jag tycker att man ständigt hör talas om att nya myndigheter inrättas, men hur ofta hör man talas om att tidigare myndigheter avvecklas?
Man kunde ju tänka sig - vi har diskuterat det i Folkpartiet - att för varje ny myndighet som inrättas så ska en avvecklas. Det kräver naturligtvis också att man måste se över organisationen av myndigheterna. Man skulle kunna se om man inte kan mera aktivt lägga ihop myndigheter och rationalisera och många gånger effektivisera myndigheter.
Vi har från Folkpartiet pekat på en del myndigheter som vi skulle kunna avveckla. Dit hör exempelvis Arbetsdomstolen, Myndigheten för skolutveckling och Arbetslivsinstitutet, för att nämna några. Däremot - det ska jag gärna erkänna - finns det myndigheter som vi inte är glada över att regeringen lägger ned. Det handlar om tingsrätterna. Vi vet vilken betydelse tingsrätterna har för att man ska kunna ha en effektiv rättskipning i Sverige.
Det är viktigt att de små tingsrätterna på många orter finns kvar, därför att det är svårt för människor att ta sig till större städer där de sammanslagna tingsrätterna befinner sig. I övrigt skulle jag väldigt gärna vilja höra statsrådet fundera lite grann över vad det är för myndigheter vi skulle kunna avveckla. Behöver vi varenda en av de här 552 myndigheterna?
Helena Bargholtz (FP):
Det låter klokt att statsrådet funderar på dessa myndigheter, och därför är min nyfikna fråga naturligtvis: Vilka myndigheter är statsrådet beredd att föreslå ska läggas ned under den kommande mandatperioden, under förutsättning att statsrådet - vilket inte är sannolikt - fortfarande är statsråd med ansvar för de förvaltningspolitiska frågorna?
Folkpartiet har lanserat ett annat förslag som väl inte vore så dumt, med tanke på att vi tycks ha ett slags samsyn i de här frågorna, nämligen att inte ha för många myndigheter. Vi kallar det för solnedgångsparagraf. Den innebär att regeringen eller riksdagen efter en period av ett visst antal år måste fatta nytt beslut för att en myndighet ska få fortsätta att finnas kvar samtidigt som ett antal redan befintliga myndigheter avvecklas.
Det ger ju en väldigt tydlig indikation. Man kan dra parallellen exempelvis till generaldirektören för en myndighet, som ju har ett begränsat förordnande; det är i allmänhet sex år och sedan ytterligare tre år. Man så att säga omprövar generaldirektörens ställning eller uppdrag. På samma sätt skulle man ompröva hela myndighetens uppdrag för att se om det finns anledning att ha kvar myndigheten.
Jag är nyfiken på att höra vad statsrådet svarar mig på den punkten.
Helena Bargholtz (FP):
Statsrådet säger att förslaget om en solnedgångsparagraf är naivt. Då ska jag avslöja att det inte är vi inom Folkpartiet som hittat på det, utan det är en modell som tillämpas i andra länder. Det är därifrån vi har fått vår idé. Apropå andra länder nämnde statsrådet att förvaltningsmodellen i Sverige är väldigt bra, vilket uppenbarligen sägs av artiga utländska delegationer som kommer hit på besök.
Det är klart att de säger det; det vore väl oartigt att uttrycka kritik mot den när de kommer som gäster till Sverige. Därför undrar jag om statsrådet, när han själv gör utländska besök och studerar de förvaltningsmodeller som finns i de länderna, då kritiserar deras förvaltningsmodeller. Nej, knappast.
Men förhoppningsvis lär sig statsrådet ett och annat och kan få inspiration och idéer om vad man kan göra för att förbättra förvaltningsmodellen. För även om blott Sverige svenska krusbär har, som en känd författare uttryckt det, är inte allt som görs på det svenska sättet alltid det bästa sättet. Jag menar därför att man kan hämta inspiration från andra länder, bland annat om solnedgångsparagrafen och befintliga myndigheter.
Statsrådet nämnde också omsorgen om de anställda vid avveckling av myndigheter. Visst, det är viktigt att tänka på det; man kan också tänka sig omplaceringar. Men var finns omsorgen om de anställda när de statliga utlokaliseringarna görs till Karlstad, till Visby och till andra orter som förlorat sina regementen? Då tvingas människor flytta med till dessa orter, och det är väl inte att visa omsorg om de anställda.
Helena Bargholtz (FP):
Jag börjar med att tacka statsrådet för det omfattande svaret på min interpellation. Svaret handlar mer om barnmisshandel än om barnaga. Statsrådet vet lika väl som jag att det handlar om olika saker. Misshandel är ett brott. Oavsett om man misshandlar ett barn eller en vuxen så är det ett brottsbalksbrott. Aga regleras i föräldrabalken. Det är kap.
6. Statsrådet såg förvånad ut, men så är det. Jag tycker att det är signifikant för brottet att man talar om för föräldrarna att man inte ska aga sina barn i uppfostringssyfte. Det är det som vi har tyckt har fungerat så bra i Sverige under många år.
När jag hör Barnombudsmannen förklara att hon är djupt oroad över att tendenserna till aga tycks öka nu mot att ha varit nästan borta sedan 1979, när agaförbudet infördes, tycker jag att man måste göra något åt det. Det är därför som jag har ställt frågor till statsrådet i min interpellation. Vad är statsrådet beredd att göra för att motverka agan?
Är statsrådet beredd att som Barnombudsmannen föreslår ta initiativ till Operation barnfrid i samma anda som Operation kvinnofrid? Och inte minst: Avser statsrådet att ta upp diskussioner med sina kolleger i EU om att förbud mot barnaga ska införas i EU:s samtliga medlemsländer? Jag tycker inte att jag har fått svar på mina frågor.
Det har handlat mycket om barnmisshandel, vilket är väldigt viktigt i och för sig att man tar tag i. Men det handlar om barnagan. Det blev en aktuell fråga förra året, minns jag. Vi läste i tidningarna att en styvpappa i Varberg gav sin 15-åriga dotter en örfil för att hon inte ville följa med honom i bilen. Det är just den typen av bestraffningar som aga handlar om.
Det är ännu inte misshandel. Det är en mindre form av fysiska och psykiska bestraffningar. Det finns i föräldrabalkens underlag väldigt väl definierat vad barnaga är, nämligen att man daskar till - det är ju det vanliga - och ger en lättare smäll. Man knuffar kanske som förälder. Det händer att man nyper och drar barnet i håret, till och med tvättar barnets mun med såpa - det lär också förekomma.
Den här typen av aga leder väldigt lätt över till regelrätt misshandel, men det är det här man måste stoppa på ett tidigare stadium. Det är därför jag undrar hur statsrådet ställer sig till Barnombudsmannens förslag om att göra en ordentlig informationskampanj om att man inte agar sina barn i Sverige.
Det blev ändå mycket uppmärksamhet kring den anti-agakampanj som kom 1979, där man bland annat - det tycker jag var mycket fiffigt - på mjölkpaketen kunde läsa att vi har förbud mot aga i Sverige. Det var ett omdiskuterat förbud. Det tog lång tid innan vi fick igenom det i riksdagen. Många sade: Vi måste ju kunna ge våra barn lite kärleksfull smisk.
Men tack och lov tog riksdagen beslutet att förbjuda barnaga. Därför vill jag höra nu när vi ser de här oroväckande tendenserna: Kan statsrådet tänka sig att dra i gång en ny informationskampanj, till nya föräldrar?
Helena Bargholtz (FP):
Jag kan inte säga att vi generellt sett vill skära ned på välfärden för barnfamiljer. Vi har ett familjestöds- och barnstödsprogram. Vi lyfter särskilt fram barnfamiljernas behov av att få stöd och goda ekonomiska villkor på olika sätt - även om inte den modellen till fullo stämmer med den som Socialdemokraterna vill ha.
Menar statsrådet att det har blivit så mycket sämre i dag när det gäller utsatta barns villkor eller problemfamiljer än det var 1979? Jag får intrycket av att statsrådet menar att vi nu är på väg att få fler fall av barnmisshandel och barnaga därför att det nu är försämrade ekonomiska villkor för barnfamiljer. Men så är det inte.
Enligt statsrådets tidigare uttalande har inte barnagan ökat. Statsrådet är lite motsägelsefull. Det är klart att vi har olika förslag från Folkpartiet om hur utsatta barn ska få hjälp. Jag kan hålla med om att om familjen är pressad - samma sak gäller våld mot kvinnor - kan man ta till våld.
Men min bedömning är ändå att familjer i dag inte är mer pressade än när barnagaförbudet infördes.
Helena Bargholtz (FP):
Jag var med i den utredning som lade fram förslaget om det nya brottet trafficking , som kom med som en stor nyhet i lagstiftningen om sexbrott. Redan då insåg jag att brottet skulle bli väldigt svårt att bevisa, därför att man hade så stora krav på att man skulle bevisa att det handlade om trafficking , eller människohandel. Jag tror dock att det är väldigt bra att ha kvar det brottet. Det är ett brott som har fått en internationell prägel. Jag tycker att man ska se det så.
Om Sverige skulle gå ut med att man ska avskaffa det skulle det bli väldiga diskussioner om hur vi egentligen ställer oss till det brottet. Jag tycker inte att jag fick något svar på frågan: Varför har man olika tillämpningar beroende på om offret, det vill säga kvinnan, är över eller under 18 år? Det är den springande punkten.
Det skulle vara mycket lättare att döma för trafficking om också de fall där kvinnan är över 18 år räknas med. Visst kan man döma för koppleri, men det räcker inte. Det sätt som handlarna behandlar de här kvinnorna är lika avskyvärt oavsett vilken ålder de har. Därför är återigen mitt förslag att man skulle kunna ta bort åldersgränsen. Det är såvitt jag vet ingen åldersgräns när det gäller koppleri. Jag känner inte till att det skulle vara det.
Jag förstod inte riktigt vad justitieministern sade. Är det så att det kommer förslag till direktiv före årsskiftet, eller är det så att det kommer ett förslag före årsskiftet? Det är väldigt viktigt att veta. Blir det förslag till direktiv och det ska tillsättas en utredning kan det ta alldeles för lång tid innan det händer någonting viktigt.
Helena Bargholtz (FP):
Naturligtvis vore det bättre om vi kunde få ännu säkrare siffror på vad mäns våld mot kvinnor kostar. Jag tror dock att det faktum att vi lyft upp debatten, att vi vågar tala om det, gör att många kvinnor som är utsatta för våld också vågar erkänna det när de söker vård för det våld som de utsatts för i familjen. De uppgifter som vi redan fått fram tycker jag är nog så skrämmande.
Det finns därför all anledning att, baserat på dessa uppgifter, kämpa mot det våldet. Jag tror att Socialstyrelsen självklart gärna skulle vilja ha säkrare siffror. Men att veta vad det kostar är en sak, vi måste även koncentrera oss på vad vi gör åt det.
Det stora problemet är vad vi gör åt detta våld, inte bara för att det kostar så mycket utan för att det är fråga om stort personligt lidande inte bara för kvinnan själv utan också, som Lena var inne på, för barnen, för hela familjen. Elisebeht beskrev ju väldigt drastiskt hur barnen i familjerna upplever det när någon utsätts för våld. Visst är det bra att veta vad det kostar, men jag är rädd att de män som slår inte bryr sig om kostnaderna.
De slår ändå.
Helena Bargholtz (FP):
Som Lena Olsson konstaterar är vi överens om väldigt mycket. Frågan om utbildning av dem som arbetar i rättsväsendet började diskuteras redan för tio år sedan då den växte i riksdagen. Tyvärr tycker sig inte många, kanske äldre, domare känna ett engagemang för att skaffa den utbildningen. Det är de uppgifter jag har fått.
Där måste vi naturligtvis trycka på så att man lär sig lagstiftningen - vad det handlar om och hur man får ställa frågor i rätten vad gäller kvinnor. Det handlar om uppträdande. Det gäller även åklagare och advokater.
Det finns mycket att göra också i juristutbildningen, och jag tror, även om jag inte är hundraprocentigt säker, att man numera, i takt med att vi får fler kvinnliga jurister, arbetar med detta mer aktivt vid universiteten. Det tycker jag är jättebra, för kvinnorna är snart i majoritet på juristutbildningen. När det gäller statistiken pågår ett arbete inom rättsväsendets informationsförsörjning.
Det viktiga är att få fram stabila metoder för att mäta statistiken. Man kan egentligen inte säga att det ska vara vid ett visst tillfälle, utan man ska löpande kunna följa statistiken. Där räknar jag med att det snart ska komma någonting.
Beträffande frågan om en nationell kampanj vill jag säga att det är viktigt att vi har nationella kampanjer riktade inte bara till ungdomar utan också till äldre personer. Vi vet att det är ett problem som går över åldersgränserna. Dessa kampanjer kan man inte ha endast vid ett tillfälle. Man måste nog ha återkommande kampanjer för att påminna om detta.
Helena Bargholtz (FP):
Jag kan börja med att konstatera att det redan i dag finns möjligheter för barn som bevittnat våld att få skadestånd. Där vet jag att Folkpartiet under förra mandatperioden var väldigt aktivt. Även om jag själv då inte satt i justitieutskottet följer jag debatten noga och vet därför att frågan togs upp. Nu sägs i handlingsplanen att man ska göra en översyn av brottsskadelagen för att se hur den faller ut. Precis som Elisebeht Markström säger är det förfärligt för de anhöriga.
Jag vill därför passa på att lyfta fram en aspekt som man inte får glömma i detta sammanhang. När vi talar om barn tänker vi ofta att det är små barn det handlar om. Det finns faktiskt rapporter som visar att äldre barn, alltså vuxna barn, begår våld mot sina föräldrar, kanske mot sin gamla mamma, och mamma är jätterädd för detta. Hon känner att hon inte kan freda sig mot barnet.
Om det är skamligt att bli utsatt för våld av sin partner är det nästan ännu skamligare att medge att man blivit utsatt för våld av de egna barnen. Det är en speciell problematik som vi också måste uppmärksamma. Vi måste hjälpa dessa äldre kvinnor som blir utsatta för våld av sina barn.
Helena Bargholtz (FP):
Jag tror inte alls att vi har olika uppfattningar där. Men som Elisebeht Markström säger är det viktigt att inte glömma bort barnen. Vi har i andra sammanhang, bland annat i samband med vårdnadstvister, diskuterat i Folkpartiet att man skulle ha särskilda barnombud som hjälper och stöttar barnen och påminner om att barnen finns.
Man kan tänka sig en sådan modell här också, när det handlar om våld i familjen, så att barnen får en särskild företrädare som tänker på att ta till vara barnets intresse. Det är klart att det är en fruktansvärd situation för ett barn att uppleva detta och kanske också uppleva att mamma samtidigt som hon blir misshandlad av pappa ändå har en väldigt stark bindning till honom. Det är det som är problemet.
Det är av det skälet det är så svårt för många kvinnor att lämna sina män. För egen del skulle jag alltså gärna se att vi hade särskilda ombud för barn som hjälpte barnen i sådana här svåra situationer.
Helena Bargholtz (FP):
Eva Olofsson uppehöll sig mycket vid bristerna, som jag uppfattade att hon tyckte att det var, när det gäller alliansregeringens intresse för att via socialtjänsten hjälpa kvinnor. Då vill jag hänvisa Eva Olofsson till alliansregeringens handlingsplan som jag hoppas att Eva Olofsson verkligen har läst ordentligt, för den innehåller en rad konkreta åtgärder.
Bland annat vill man skärpa socialtjänstlagen så att kommunerna ska ge hjälp och stöd till brottsoffer och särskilt beakta våldsutsatta kvinnor. Det är en väldigt viktig markering som alliansregeringen gör genom att betona detta. Man ger också utvecklingsmedel till kommunerna för att förstärka kvinnojoursverksamheten.
Alliansregeringen vill att man ska kvalitetsutveckla stödet till våldsutsatta kvinnor och deras barn. Det är väldigt viktigt, för det handlar ju inte bara om att ta hand om de här kvinnorna, utan man måste också hjälpa dem att få en riktigt bra vård och hjälp. Inte minst vill alliansregeringen förbättra kunskapsstödet till socialtjänsten. Socialstyrelsen har fått pengar för att arbeta med detta.
Och naturligtvis behöver tillsynen förstärkas. Det finns alltså många goda intentioner och många goda insatser i handlingsplanen.
Helena Bargholtz (FP):
Regeringen har anslagit pengar till kvinnojourerna. Vi nämnde 200 miljoner. De pengarna måste användas till de insatser som Eva Olofsson efterlyser. Det här är ett strategidokument som visar inriktningen på verksamheten som regeringen vill genomföra på detta område. Det finns säkert möjligheter att komplettera detta.
Jag är glad, stolt och nöjd över att alliansregeringen har tagit fram handlingsplanen. Någon sådan fanns inte när Socialdemokraterna hade regeringsmakten. Det är mycket värdefullt att handlingsplanen har kommit fram.