Jan Lindholm (MP):
I civilutskottets betänkande 15 om konsumenträtt behandlar utskottet totalt 39 olika förslag som riksdagens ledamöter lagt fram under förra höstens allmänna motionstid. Nästan alla partier har bidragit med förslag. Även om Miljöpartiet deltar i fem av de tolv reservationerna i betänkandet nöjer jag mig med att för att vinna tid yrka bifall bara till reservation 8. Självklart står vi i Miljöpartiet ändå bakom alla våra reservationer.
Bluffakturor har varit huvudfokus i detta betänkandearbete, och den offentliga utfrågning som utskottet har genomfört på det temat finns ganska utförligt redovisad i betänkandet. Miljöpartiet bedömer att både regeringen och utskottet har tagit frågan om problem med bluffakturor på stort allvar den här gången.
Vi menar att utskottets ställningstagande ligger väl i linje med de krav som finns i de motioner som berör den här frågan. Det gör att den slutsats som dras i betänkandet, att motionerna i allt väsentligt kan anses vara tillgodosedda, är en rimlig slutsats. Mot den bakgrunden har vi i Miljöpartiet valt att inte reservera oss på den punkten i betänkandet.
Men om regeringen inte följer utskottets rekommendationer förbehåller vi oss naturligtvis också rätten att återkomma i den här frågan. Min partikamrat Annika Lillemets kommer att prata om punkt 2, obeställd reklam och telefonförsäljning. Därför hoppar jag över den. Herr talman! En annan viktig fråga som behandlas i betänkandet är frågan om reklam riktad till barn.
Även om frågan har varit på tapeten under flera årtionden och näringslivet till rätt stor del har tagit många egna initiativ och utmönstrat de värsta formerna av grov exponering av produkter som riktas till barn finns det väldigt mycket mer att göra. 2008 års marknadsföringslag förbjuder direkta köpuppmaningar som riktar sig till barn, men vi menar att det inte räcker.
Reklam vädjar ofta till känslor och skönmålar tillvaron med de produkter som marknadsförs. Det gäller i lika stor utsträckning i reklam som riktar sig till barn som i reklam som riktar sig mot vuxna. Barn är lättpåverkade och väldigt utsatta för reklam, varför vi menar att än större hänsyn måste tas när det gäller reklam som riktar sig till barn.
Jag vill särskilt betona att vi inte är ute efter att införa någon form av förbud mot marknadsföring av produkter där barn är själva målgruppen, men vi anser att regeringen bör kunna skärpa de befintliga reglerna för att skydda barnen i större utsträckning än vad som sker i dag.
Det är även vår uppfattning, som det står i reservationen, att regeringen bör skärpa tillsynen så att vi slipper se så många övertramp när det gäller det som lagstiftaren faktiskt haft för avsikt att åstadkomma med den skärpta lagstiftningen. Ett särskilt viktigt område att bevaka är den könsdiskriminerande reklamen, såväl den som riktar sig mot barn som den som riktar sig mot vuxna.
Betänkandet Könsdiskriminerande reklam - kränkande utformning av kommersiella meddelanden , vilket jag tycker är en mycket bra titel, överlämnades i januari 2008 till regeringen, men sedan dess har ingenting skett. Någon av allianspartiernas företrädare borde redovisa här i kammaren vilka motiven är till att man inte har arbetat vidare med de förslag som lades fram i den utredningen.
Näringslivet har nu haft många år på sig att visa om de klarar av att på egen hand ta ansvar för att utforma marknadsföringen så att den går i samklang med de strävanden samhället i övrigt har att nå en ökad jämställdhet mellan könen. Jag menar att man inte har klarat det utan tvärtom fortsatt att sända signaler genom marknadsföringen som i första hand innebär att kvinnokroppen exponeras som en vara, ett objekt för konsumtion.
Miljöpartiet menar att det är hög tid att regeringen lägger fram lagförslag som gör att vi får slut på reklamens könsexploatering. Herr talman! Barn är utsatta på många sätt. Genom att barnen är små befinner de sig närmare golvet än vi vuxna när de leker inomhus, och de befinner sig närmare marken när de är utomhus. Ofta är barnens rum dessutom de minsta i bostaden.
Detta och att många av barnens leksaker innehåller tveksamma kemikalier gör att barnen lever i en kemikaliesoppa som de inte borde utsättas för.
Riksdagen har tidigare på regeringens förslag implementerat EU:s direktiv om leksakers säkerhet, och redan då protesterade vi från Miljöpartiets sida kraftigt mot att regeringen accepterade gränsvärden som innebär att barns leksaker tillåts innehålla såväl cancerogena som mutagena och reproduktionsstörande kemikalier, så kallade CMR-ämnen.
Vår uppfattning är att regeringen redan då borde ha tagit strid för att leksaker inte ska innehålla dessa CMR-ämnen och inte några skadliga kemikalier över huvud taget. Totalt finns det över 50 miljoner kända kemiska substanser. Det tillkommer i snitt 23 nya substanser varje minut, eller 33 000 varje dag, vilket blir drygt elva miljoner nya kemiska substanser varje år.
Av dem är ungefär sex och en halv miljon möjliga att köpa, och runt hundra tusen betraktas som användbara, men det är bara hälften av dem som vi medvetet använder. Många substanser finns som föroreningar i produkter där de uppstått på grund av ofullständiga eller dåliga processer och inte renats eller tvättats bort. Samtidigt tillför kemikalieindustrin marknaden ungefär 500 nya kemikalier varje år.
Men vi har ju Reach, tänker ni kanske. Men då ska man komma ihåg att alla kemikalier som inte blivit uttryckligen förbjudna får användas enligt Reach om det inte handlar om tillsatser i livsmedel och djurfoder eller rör sig om bekämpningsmedel och läkemedel, för de har alla egen lagstiftning. Arbetet med Reach går väldigt sakta.
500 nya kemikalier tillkommer genom läkemedelsindustrin i handeln varje år, och vi får elva miljoner nya substanser. Men på Reachs kandidatlista står ungefär 50 ämnen. När ett flamskyddsmedel eller en ftalat förbjuds ersätter industrin snabbt detta ämne med ett nytt ämne där molekylstrukturen är något modifierad. Sedan tar det ett antal år.
I bästa fall börjar sedan en prövning av det nya ämnet, och efter kanske tio år blir det också förbjudet. På detta vis bombarderas vi alla, men i första hand våra barn, av ständigt nya kemikalier med okänd påverkan. Tyvärr finns en risk att EU tolkar nationella särkrav som ett handelshinder, vilket gör att det kan vara svårt att ha högre krav i Sverige än i andra länder.
Miljöpartiet anser ändå att just leksaker är ett område där företagens heder ställs så tydligt mot väggen när det är uppenbart att vinstintresset riskerar barnens hälsa. Vi menar att det går att gå före på det här området eftersom de flesta företag inte vill bli uthängda för att de skadar barn med sina produkter.
Särskilt när det gäller de cancerogena, mutagena och reproduktionsstörande kemikalierna tror vi att Sverige skulle kunna vara ett föregångsland. Därför menar vi att regeringen i det fortsatta arbetet med kemikaliefrågor rörande leksaker bör ta ett större ansvar och välja inriktningen att skyddet för barns hälsa alltid måste gå före de kommersiella intressena.
Jag tycker att någon av allianspartiernas företrädare här i kammaren borde informera om motivet bakom att regeringen inte driver en nolltoleranslinje när det gäller CMR-ämnen i leksaker och i barns miljö.