KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sten Tolgfors (M):
Det är korrekt att det finns exempel på både-och. Men det finns framför allt exempel där Miljöpartiet har valt att hänvisa till skollagsförhandlingar - jag kan förstå det i den delen - för att inte utlösa den vilande majoritet för en ny skolpolitik som faktiskt finns representerad här i kammaren. Då blir det ändå intressant att höra Mikaela Valtersson förhålla sig till detta. Är hon beredd att gå emot Miljöpartiets politik och följa Baylans linje?
Det är riktigt att det var ett citat av Baylan där han helt avfärdar möjligheten att stärka friskolors frihet och rättssäkerhet och friheten för de kommunala skolorna. Han kallar detta för flumskolan och avfärdar de idéer som Valtersson redovisade alldeles nyss i talarstolen. Är man beredd att ge upp sin egen trovärdighet för att göra upp med regeringen och värna regeringsunderlaget? Eller är man tvärtom beredd att fullfölja sin egen linje och då ta till sig att det finns en vilande majoritet för någonting annat? Svensk skola behöver inte återregleras och falla tillbaka i centralstyrning.
Det finns en majoritet för någonting annat. Det är en trovärdighetsfråga för Miljöpartiet att stå upp för detta, eftersom det finns ett alternativ här i riksdagen redan nu.
Sten Tolgfors (M):
Det är onekligen intressant att höra skolministern stå här och helt ta avstånd från den egna politikens resultat. Det finns inte heller någonting annat att göra. Han använder själv uttryck som "det duger inte", och han talar om problemen i skolans kärnuppgifter. Sanningen är att regeringen kraftigt underfinansierar den svenska skolan. Moderaterna föreslår 6,7 miljarder kronor mer än regeringen till skolan för att komma till rätta med problemen. Regeringen ställer också alldeles otillräckliga kvalitetskrav.
Så det är inte konstigt att dessa kvalitetsbrister kommer och blir stora. Det finns också betydande svarta hål i regeringens budget som bland annat Kommunförbundet har påverkat. Man kan som exempel ta ämnesbetygen på gymnasiet som kommer att kosta kommunerna bortåt 1,3 miljarder som regeringen inte skjuter till. Socialdemokraten Ilmar Reepalu varnar för detta.
Om ett halvår ska utbildningsinsatserna vara i gång, och regeringen kan i dag inte anvisa någon finansiering, säger Kommunförbundets ordförande Ilmar Reepalu. Man hänvisar också till att regeringen har avslagit förbundets krav på kostnadskompensation, det svarta hålet nummer ett - summa 1,3 miljarder. Skolministern vill förbjuda avgifter i skolan som gör att pengar får tas från undervisningen. Han underfinansierar lärarutbildningen, vilket leder till akut lärarbrist.
Det kommer att behövas 12 800 lärare om året, och man ligger inte i närheten. Man underfinansierar rektorsutbildningen, så att man kan utbilda bara hälften av dem som behövs. Man ger Skolverket så lite pengar att Sverige inte ens har råd att delta i de kommande internationella undersökningar av elevernas kunskaper som skolministern själv tvingas hänvisa till. Vi kommer inte att vara med i TIMMS 2007 till exempel.
På punkt efter punkt står regeringen där och tvingas erkänna att skolpolitiken inte duger och att man saknar förslag för att korrigera den. När ska Socialdemokraterna lägga om sin skolpolitik i riktning mot kunskap, Ibrahim Baylan?
Sten Tolgfors (M):
Det där var så bedövande klargörande att jag inte tror att skolministern inser det själv. Han accepterar helt min beskrivning av att Moderaterna på punkt efter punkt satsar mycket mer än regeringen på den svenska skolan, sammanlagt 6,7 miljarder. Det är bara att läsa utbildningsutskottets kanslis egen redovisning av partiernas budgetalternativ, vilket skolministern uppenbarligen inte har gjort. Det är också helt klart att skolministern fortsätter att underfinansiera den svenska skolan gravt och ställa för låga kvalitetskrav.
Problemet är att han inte är den första skolministern som kommer till riksdagen och säger att han ser dessa problem. Det har varje skolminister gjort. Och ingen socialdemokrat har förmått att åtgärda problemen. Jag har citat på vad de har sagt. Skolministerns politik är fullständigt osammanhängande. Man får ta Moderaternas förslag, men bara till hälften. Man har nu öppnat för mål att uppnå, märk väl, redan för treåringar. Det gjorde förskoleministern tidigare. Och Baylan har här tidigare talat om kontrollstationer.
Men de får inte innehålla nationella prov. Man får alltså inte konstatera hur det går för eleverna. Man får inte uttrycka hur det går för eleverna i form av skriftliga omdömen eller betyg. Man får inte ha föräldrainflytande över vilket stöd som eleverna får. Man får inte överklaga en åtgärdsplan. Man får inte en tydlig ansvarsfördelning. Man ska alltså ha mål, men man får inte utvärdera hur det går för eleverna.
Det är bara snömos från skolministern där han retoriskt anpassar sig till oppositionen men fullständigt saknar innehåll. Det är alldeles riktigt att vi inte vill öronmärka pengar, skolministern, därför att vi tror att kommunerna bättre själva styr hur resurserna bäst används. Men, som sagt, vi lägger till kommunerna sammantaget under perioden 12 miljarder mer än regeringen och till skolan 6,7 miljarder.
Så skolministern är, precis som jag sade tidigare, inte i närheten, inte i samma division och inte i rätt härad när det gäller finansieringen av skolan. Och han saknar fullständigt en konsistent politik för att höja kunskapsresultaten.
Sten Tolgfors (M):
Mikael Damberg har fel i varje enskild del i sitt anförande i hela sin argumentation. Låt mig ge några exempel. Han börjar med att påstå att Lagrådet underkänt det sätt vi hanterar kvalitetskraven på. Vad skriver Lagrådet? "Enligt Lagrådets uppfattning behövs inte något bemyndigande avseende rätten att förena ett tillstånd med villkor eller att begränsa ett tillstånd till viss tid." Man fortsätter med att säga att kommunen har "enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer rätt att till sitt beslut foga olika slag av villkor".
Detta är falsifiering nr 1. Mikael Damberg påstår att kvalitetskrav inte skulle kunna ställas. Vilka kvalitetskrav går i verkligheten att ställa med vårt lagförslag? Till att börja med gäller det krav på god kvalitet och säkerhet. Där är läroplanen grunden för kvalitetsbedömningen, oavsett om den gäller i verksamheten eller inte, om vi har den debatten, Mikael. Den är grunden för kvalitetsbedömningen. Kommunen ska utöva tillsyn, och om man inte följer kvalitetskraven kan tillståndet dras tillbaka.
De allmänna krav som anges i 2 kap. 3 § skollagen är att förskolan ska ge god omsorg, att man ska ha personal med relevant utbildning och erfarenhet, barngrupper med lämplig storlek och sammansättning och ändamålsenliga lokaler, att verksamheten ska utgå från varje barns behov och att barn som av psykiska, fysiska eller andra skäl behöver särskilt stöd och särskild omsorg ska få det.
Det finns en skola i Sverige, Mikael Damberg, som har haft exakt och precis de problem som du försöker göra svenska folket rädd för, och det var den kommunala skolan i Knutby - inte någon annan, vad jag har sett. Det visar för mig bara en sak: Det är inte huvudmannaskap vi ska diskutera, utan det är att se till att säkra kvaliteten på skola och på omsorg för alla, oavsett huvudmannaskap.
En kommun kan visst pröva, bedöma, ställa krav och säga ja eller nej utifrån kvalitetskraven, beroende på hur de möts eller inte, precis tvärtemot vad du säger. Vi varken öppnar eller stänger några dörrar för just konfessionella förskolor jämfört med i dag, men vi höjer kraven kvalitetsmässigt på dem, och det säger du nej till.
Sten Tolgfors (M):
Det enkla svaret på det är att Socialdemokraterna misslyckats efter sju års arbete att ens få fram ett förslag till skollag. Det vi här gör är att vi ändrar den berörda paragrafen som inför etableringsfrihet. Det är intressant att höra att Mikael Damberg tydligen anser att oppositionen numera äger hela skollagen och samtliga krav på skolan och förskolan.
Tyvärr gör vi inte det ännu, men vi har förmodligen tagit ifrån er majoriteten vad gäller att skapa etableringsfrihet med skarpare kvalitetskrav än i dag vilket gör att vi kan bredda mångfalden och skapa en ny valfrihetsrevolution. Eftersom Mikael Damberg uppenbarligen helt missuppfattat vad det är för krav som gäller vill jag åter citera från läroplanen: "Förskolan vilar på demokratins grund.
Därför skall dess verksamheter utformas i överensstämmelse med grundläggande demokratiska värderingar. . skall främja aktningen för varje människas egenvärde. Verksamheten skall . syfta till att barnens förmåga till omtanke och empati om andra utvecklas, liksom öppenhet och respekt för skillnader i människors uppfattningar och levnadssätt. Förskolan skall vara öppen för skilda uppfattningar och uppmuntra att de förs fram. Varje barn skall ges möjlighet att bilda sig egna uppfattningar och göra val utifrån de egna förutsättningarna.
Alla som verkar i förskolan skall hävda de grundläggande värden som anges i denna läroplan och klart ta avstånd från det som strider mot dessa värden." Detta är den grund vi ger till kommunerna för kvalitetsprövning. Jag förstår, fru talman, att skolministern väljer att i dag frånvara och distansera sig från den debatt som Damberg för. Det har från Dambergs sida i radio talats om extrema sekter, och han gör det även här.
Det syftar bara till att skrämma, till att skapa rädsla för alternativ och till att så splittring i vissa partier i stället för att diskutera vad vi vill uppnå med detta förslag för förskolan. Tyvärr tror jag att det är så Socialdemokraterna gör. De söker en valrörelse baserad på rädsla och segregation, trots att det är skolans största problem i dag. Det finns skolor där alla är godkända, och det finns skolor där mer än hälften är underkända. Vem ansvarar för det? Jo, Damberg och vännerna när de ska skrämma med borgerligheten.
Vi stärker kvaliteten för hela förskolan. Vi inför en ny valfrihetsrevolution. Socialdemokraterna sitter på läktaren, och det är klart att de är bittra, fru talman.
Sten Tolgfors (M):
Det är väldigt intressant att Mikael Damberg tar upp exemplet Rinkebyskolan. Den fanns ju nämligen med på Utbildningsdepartementets hemliga lista över vad man påstod vara Sveriges 100 sämsta skolor - trots att den presterar bra mycket bättre än den borde göra, sett till dess sociala förutsättningar. Den borde snarare vara med på listan över Sveriges duktigaste skolor. Jag är oerhört oroad över att Sverige har en skola som allt sämre klarar att kompensera elever för social bakgrund.
Vi har förlorat den förmågan samtidigt som behoven har ökat. I Socialdemokraternas Sverige har vi fått en skola som bara kallt överför föräldrarnas situation på nästa generation, barnen. Det är alldeles riktigt så att utanförskapet påverkar skolresultatet enormt. Den dryga miljon svenskar som av olika skäl är utanför arbete i dag är också föräldrar.
Om föräldrar är uppgivna, långsiktigt bidragsberoende eller sjuka så påverkar det möjligheterna att ge stöd till barnen. Jag har besökt skolor som får ha sovrum, därför att barnen har det så stökigt hemma att de måste inleda dagen med att få vila för att över huvud taget kunna ta till sig någon undervisning - i Socialdemokraternas Sverige.
Jag hävdar att Socialdemokraterna underfinansierar den svenska skolan och samtidigt misslyckas med att ge varje elev möjlighet att bli sedd och få rätt till det stöd som han eller hon behöver för att nå resultaten. Vi ändrar på båda de sakerna så att alla elever i den svenska skolan kan nå kunskapsmålen. Det är det enda som kan återupprätta och ge nya möjligheter i ett kunskapssamhälle.
Sten Tolgfors (M):
Det är ett resultat av en konsekvent socialdemokratisk politik att se till allt annat än kunskap i skolan. Det är det som gör att ni sorterar för livet, att var fjärde svensk elev inte längre når grundskolans kunskapsmål, att man inte blir sedd, att man inte har kontrollstationer som tidigt upptäcker problem och att man inte har en ovillkorlig rätt till stöd för att nå fram till målen.
Det är det som gör att bara var femte elev som börjar på individuella programmet tar sig igenom det och sedan tar sig igenom gymnasieskolan. Det är detta bristande kunskapsfokus som gör att 25 % inte ens tar sig igenom gymnasiet på fyra år. Tala om sorteringsskola! Vilka hittar vi i bidragsberoende i morgon, Mikael Damberg - de som kan läsa eller de som inte kan läsa?
Vilka hittar vi i utanförskap eller arbetslöshet - de som har gått en fullständig gymnasieutbildning eller de som inte har gjort det? Vi har en enorm arbetslöshet som naturligtvis påverkar också utfallet i skolan, men det krävs kvalitativa åtgärder för att följa upp varje enskild elev och tillföra stöd, och det krävs också ny finansiering. Då är det intressant att Socialdemokraterna konsekvent och gravt underfinansierar den svenska skolan.
Vi tillför 6,7 miljarder kronor mer än vad regeringen gör till den svenska skolan, därför att det behövs både nya verktyg, nya kvalitetskrav och nya pengar. Damberg tillför ingenting av detta. Vi lägger 840 miljoner mer än Damberg på att se över målen och ta fram nya nationella prov och utvärderingar.
Damberg har ingenting av detta. Han har tomhet och viss retorik.
Sten Tolgfors (M):
Tanken med den nya lärarutbildningen och dess struktur tror jag i grunden var god. Man ville öka den vetenskapliga anknytningen till exempel. Men problemet var att det politiska ansvaret inte togs på ett adekvat sätt. Det framgick i fjol vid Högskoleverkets utvärdering att den infördes för fort och lite slarvigt. Man hängde inte med när det gällde att säkra kvaliteten hela vägen. Det ser också för olika ut på olika håll.
Därför är det intressant att notera att Nils-Erik Söderqvist själv var med och avfärdade de borgerliga kraven på att så att säga styra upp kvaliteten via examensmålen. Det gällde läs- och skrivinlärning, som Ulf Nilsson tidigare talade om, alltså förmågan att verkligen lära yngre barn att läsa och skriva. Det handlade om kunskaper om mobbning och konflikthantering. Det röstade Söderqvist nej till. Riksdagen körde över honom.
Det handlade om förmågan att använda prov och att betygsätta. Allt detta sade Söderqvist nej till här i riksdagen förra året. Sedan gick det några veckor. Då kom eftertankens kranka blekhet i form av hans apostel Leif Pagrotsky som skrev en artikel i DN och kapade de borgerliga förslagen rakt av, införde dem, men berättade inte varifrån de kom.
Nu refererar Söderqvist och majoriteten i betänkandet till att detta var nödvändiga och bra förändringar. Det visar bara att Socialdemokraterna inte förmått att ta ansvar för den reform som de själva stod bakom. Men jag ska ställa några konkreta frågor. Vad vill Söderqvist göra för att stärka forskningsanknytningen i lärarutbildningen och i läraryrket? Jag redogjorde för vad vi vill. Vad vill Söderqvist göra för att stärka finansieringen av akademisk fortbildning för lärare?
Vad vill Söderqvist göra för att vi ska komma bort från att bara 65 % av landets lärare är ämnesbehöriga? Vad vill Söderqvist göra för att motverka kommande lärarbrist när vi vet att det kommer att behövas bortåt 13 000 nya behöriga och välutbildade lärare per år framöver?
Sten Tolgfors (M):
Jag tackar för det trevliga svaret i repliken. Det hade dock ingenting att göra med den fråga som jag ställde. Jag frågade vad Söderqvist ville göra för att öka forskningsanknytningen i lärarutbildningen eftersom den akademiska massan är väldigt låg - bara var femte lärare är själv forskarutbildad. Jag frågade hur man vill öka forskningsanknytningen för läraryrket med skolnära forskning. Jag frågade hur man vill stärka akademisk fortbildning som knappt existerar i dag för lärare. Jag har redogjort för vad vi vill.
Jag frågade hur man vill göra för att komma till rätta med det faktum att bara två tredjedelar av landets lärare är ämnesbehöriga. Jag frågade vad man vill göra för att komma till rätta med att en femtedel av landets lärare inte är behöriga alls, och jag frågade vad Socialdemokraterna vill göra för att komma till rätta med den kommande lärarbristen. Det kommer att saknas bortåt 13 000 lärare om ett par år. Majoriteten har ingen som helst synpunkt på de här fullständigt fundamentala frågorna. Jag hörde också Nils-Erik Söderqvist beskriva att regeringen gick med på förändringar.
Jag säger att problemet med den nya lärarutbildningen till stor del var bristande politisk hantering. Den infördes för snabbt, för slarvigt, och därför har anpassningstiden kommit till i efterhand. Det har delvis visat sig som kvalitetsbrister. Det var Nils-Erik Söderqvist själv som här i riksdagen förra året avfärdade de krav på kvalitetshöjningar som de borgerliga partierna med stöd av Högskoleverket bland annat ville genomföra. Sedan fick regeringen backa, och nu står Söderqvist här och säger att det där var väl bra.
Ja, det var verkligen eftertankens kranka blekhet. Varför ville vi då korta det allmänna utbildningsområdet från 60 till 40? Ja, inte minst därför att vi vet av erfarenheterna från det tidigare PPU-året att de flesta av landets gymnasielärare som har tillkommit först läste akademiska ämnen och sedan ett pedagogiskt påbyggnadsår. Det är så vi har fått behöriga lärare i det här landet. Att förlänga den tiden till ett och ett halvt år gör, tror jag, att det blir en spärr så att inte tillräckligt många genomgår den utbildningen.
I stället får vi obehöriga lärare i svensk skola. Du fick ett svar, Söderqvist. Se nu till att prestera åtminstone ett svar på mina frågor.
Sten Tolgfors (M):
Jag noterar hur man nu argumenterar åt alla håll. Ibland är det de allmänna förutsättningarna för företag som interpellanten och ledamöterna tar upp. Då kommenterar jag det. Då är det plötsligt inte det som vi ska prata om utan då är det just bara utrikeshandeln. Jag tror att det hänger ihop, och det är själva poängen för den här regeringen.
Bättre förutsättningar för företag på hemmaplan genom ett bättre näringsklimat på hemmaplan skapar starkare företag här och svenska företag som är beredda att gå utomlands och som då kan klara sig bättre på externa marknader, vilket i sin tur bidrar till att stärka jobben på hemmaplan. Det är absolut fel att se handelspolitiken som separerad från det inhemska näringsklimatet.
Om det är någonting som globaliseringen kräver av oss är det att vi måste förbättra villkoren för företagande på hemmaplan. Sedan ger det också bättre exportmöjligheter. För den här regeringen är alla jobb väsentliga. Alla jobb är viktiga. Jag tyckte att det var kul att höra hur Thomas Östros nu välkomnade den utveckling som är på arbetsmarknaden - det går starkt framåt. Det tycker jag är utmärkt.
Varje jobb som Sverige tillförs är en väldigt positiv sak både för den person som får jobbet och för den svenska ekonomin. Jag kommer att fortsätta att välkomna varje jobb. Jag kommer inte att ägna mig åt att politiskt stänga dörrar, till exempel till tjänstesektorn, som den tidigare regeringen gjorde och säga att vi bara inte ska ha vissa jobb därför att vi inte anser att de ska finnas där. Sedan påstås det att det är en halvering för nästa år. Det är inte korrekt.
Den här regeringen tillför 75 miljoner mer till den exportfrämjande verksamheten än vad som fanns när vi kom in i Regeringskansliet, kvarliggande från den socialdemokratiska regeringen. Där var förslaget verkligen att halvera, så det är inte korrekt att det är en halvering för nästkommande år. Sedan tror jag att det är bra att då och då se över all verksamhet där staten går in med pengar, för att värna skattebetalarna och deras rätt, att pengarna används på ett bra sätt.
Det är helt rimligt att vi återkommer till det när den översynen är färdig. Med det vill jag tacka interpellanten för denna första interpellation för min del i riksdagen.
Sten Tolgfors (M):
Jag vill också tacka Carina Adolfsson Elgestam för en andra interpellation på detta område. Vi får säkert anledning att återkomma. Jag redovisade i vår förra interpellationsdebatt om samma område alla de åtgärder som alliansregeringen genomför för att stärka klimatet för små och medelstora företag. Jag ställde också frågan till Carina Adolfsson Elgestam om hon avsåg att driva en återställarpolitik där dessa förbättringar för företagen skulle dras tillbaka om hon hade möjlighet.
Jag fick inget svar på den frågan. Jag konstaterar också att Carina Adolfsson Elgestam i det ena inlägget sade att näringspolitiken under den socialdemokratiska regeringen var oerhört framgångsrik och oerhört bra, men i ett annat inlägg konstaterade att det faktiskt är så att Sverige sedan ett antal år tappat marknadsandelar på strategiska och viktiga marknader.
Min tro och tolkning av detta är att det förmodligen beror på att återväxten bland svenska små och medelstora företag under många år inte har räckt till och att projektpengar, som var den socialdemokratiska regeringens väg att hantera näringspolitiken, inte hjälper. Det handlar om att skapa ett bättre företagsklimat på hemmaplan och hålla ett högt konkurrenstryck kombinerat med en handelspolitik som ger våra företag marknadstillträde.
Därutöver ska vi också ha ett bra och kvalitativt främjande. Det är för att säkerställa det som vi nu ser över främjandeverksamheten. Jag noterar också att jag inte fick något svar från Carina Adolfsson Elgestam om huruvida s är för eller emot att en sådan utvärdering nu görs. Men jag ser att Miljöpartiet har stött tanken tillsammans med allianspartierna.
Det är bara goda förutsättningar för små och medelstora företag som kan vara en långsiktig grund för exportframgångar för Sverige utomlands. Därför ska vi komplettera med en bra politik till stöd och för främjande.
Sten Tolgfors (M):
Nu hör alla att det igen görs påståenden om vilken tidsutdräkt som det här kommer att ha. Sanningen är att Inger Jarl Beck inte känner till det, därför att utredningen är inte tillsatt ännu och direktiven är inte framme, inte heller en tidsplan. Det faller redan på det. Låt mig avsluta den här diskussionen med att säga att det finns ett verkligt behov av de frivilliga försvarsorganisationerna också i framtiden. Verksamheten måste dock återspegla de förändringar som sker inom Försvarsmakten och samhällets krisberedskap i stort.
I takt med att vi sett sådana förändringar inom Försvarsmaktens verksamhet - förändringen från invasionsförsvar till insatsförsvar - är det naturligt att även den frivilliga försvarsverksamheten förändras i samma riktning. All verksamhet som bedrivs av eller bekostas av Försvarsmakten måste rimligen vara ändamålsenlig och kostnadseffektiv.
Då handlar det både om organisationernas egen förändring, som de själva styr över, och om att myndigheternas uppdrag till organisationerna kan och bör utvecklas. Även vid extraordinära händelser och stora olyckor i fredstid kan frivilligorganisationer lämna ett viktigt bidrag.
Det kan handla om att till exempel komplettera och förstärka yrkesverksam personal i kommuner och landsting eller att medverka i situationer som kräver förstärkningspersonal i stort antal under längre tid. Erfarenheterna av frivilligt engagemang under de senaste åren har visat att det finns goda förutsättningar för ett omfattande frivilligt deltagande i samhällets säkerhetsarbete.
Det här kan vara en uppgift för de frivilliga försvarsorganisationerna men också för andra organisationer. Vi menar att det är lämpligt och rimligt att en utredare ser över behovet av frivillig försvarsverksamhet i framtiden, och när det har klarlagts kan det bli aktuellt att titta närmare på hur behovet ska tillgodoses. Summa summarum: Väldigt viktig verksamhet, utrymme för modernisering och bättre anknytning till försvaret och den civila krishanteringens verksamhet.