KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Strandhäll (S):
Man kan nästan fundera på i vilken ände man ska börja svara i denna interpellationsdebatt. Jag har varit klimat- och miljöminister sedan slutet av november och har stått här i ett antal interpellationsdebatter om varg. Jag har därför naturligtvis haft anledning att sätta mig in i historiken bakom detta.
Jag måste säga att jag är häpen över den totala oseriositet som ett antal moderata riksdagsledamöter visar i denna fråga, gång på gång. Man visar också gentemot medborgarna en total oförmåga att förmedla fakta. I stället ställer man sig i talarstolen och kommer med påståenden som över huvud taget inte har någon faktagrund.
Det gäller både hur nivåerna sätts för vargstammen i Sverige och vilka regelverk som gäller, som vilken regeringen som helst, oavsett färg, kommer att ha att förhålla sig till. Dessutom står Lars Beckman, apropå att jag inte kunde låta bli att uttrycka min häpnad när jag satt här och lyssnade, och vräker ur sig att Socialdemokraterna har bestämt att vi ska 700 vargar i Sverige. Det står inte ens i din interpellation - där skrev du 600.
Du drog väl bara till med något. Det är totala lögner. Och sedan har man mage att gå till attack mot ministern, som i sitt interpellationssvar förklarar fakta. Det är ju så här, vilket ni vet.
Ni vet, för ni sitter i Sveriges riksdag, att vi naturligtvis har skyldighet att följa art- och habitatdirektivet också i Sverige. Vargen är en strikt skyddad art. Det innebär att varg som huvudregel inte avsiktligt får fångas eller dödas i naturen.
Tycker inte riksdagsledamöterna att vi ska följa lagar, apropå vad Alexandra Anstrell sa här tidigare? Direktivet ger medlemsstaterna en möjlighet att göra undantag från skyddskraven under vissa förutsättningar. Det undantaget innebär att jakt på varg får tillåtas om vissa förutsättningar är uppfyllda.
En sådan förutsättning är att upprätthållandet av gynnsam bevarandestatus inte försvåras.
Det riksdagsledamöterna sätter på spel när de pratar om att riksdagen ska besluta om 170 vargar i Sverige är de vetenskapliga fakta som ligger till grund för gynnsam bevarandestatus - man gör precis samma uppskattningar baserade på fakta när det gäller andra rovdjur i Sverige - och som säger minst 300 vargar för att klara detta. Sitt inte och skaka på huvudet, för ni vet att det är så!
När det gäller vargen i Sverige måste en gynnsam bevarandestatus uppnås och bibehållas. Detta är av central betydelse om vi ska ha rätt att bedriva både skyddsjakt och inte minst licensjakt i Sverige.
Det är den ni sätter på spel när ni driver en debatt i Sveriges riksdag som är någon form av skådespel för jägare och medborgare där ute, som inte är med sanningen överensstämmande. Ni sätter licensjakten på spel. Svara på det i stället!
Annika Strandhäll (S):
Jag har inte hånskrattat, Marléne Lund Kopparklint. Jag vill inte att du säger det i talarstolen, för det är inte med sanningen överensstämmande. Jag reagerade kraftfullt när Lars Beckman på ett fullständigt oseriöst sätt tog en siffra helt ur luften och påstod att Socialdemokraterna vill ha 700 vargar i Sverige. Det är inte sant! Att jag reagerar på det är inte särskilt märkligt. Det är ingen som har hånskrattat - låt oss vara tydliga på den punkten.
Det är naturligtvis en oerhört seriös fråga för de människor som lever med varg i sin närhet. Därför borde man också kunna kräva en någorlunda seriös debatt i den här kammaren. Vi skulle åtminstone kunna vara överens om att lagstiftning ska följas.
Det som styr att vi i dag har ett referensvärde på 300 vargar i Sverige är EU:s art- och habitatdirektiv. Det är inte någon siffra som är tagen ur luften.
Och om Marléne Lund Kopparklint hade fortsatt lite grann på den diskussion som hon påbörjade vet hon också vad anledningen till att vi landade på 300 vargar 2015 var.
När Naturvårdsverket, på grundval av den proposition som ni står och diskuterar, fastställde referensvärdet till 270 vargar, alltså den övre delen i intervallet, fick vi kraftfull kritik från bland annat EU-kommissionen. Det gjordes ett uppdaterat vetenskapligt underlag 2015, som landade i att det krävs 300 vargar för gynnsam bevarandestatus i Sverige.
Jag tänker att det är otroligt viktigt att vi också klargör att vargpopulationen naturligtvis varierar från år till år på grund av slumpmässig variation, trafikrelaterad dödlighet eller naturlig dödlighet.
Därför är det sannolikt att man efter år då vi haft en väldigt stark populationstillväxt och en relativt låg beskattning, med en hållbar regional och adaptiv rovdjursförvaltning, kommer att tillåta ett utökat jaktuttag kommande år. Det är så det fungerar.
Hur många vargar som ska få lov att skjutas av är inget som vi bestämmer i denna talarstol, utan det bestäms där det ska bestämmas, nära medborgarna, regionalt, av länsstyrelserna med utgångspunkt från hur det ser ut i respektive lokalområde. Detta vet ni.
Men det som jag inte fick svar på, som jag verkligen skulle önska, är hur vi kan få en seriös och faktabaserad diskussion i vargfrågan. Är det så att vi behöver titta på om det är möjligt att tillåta utökad skyddsjakt, till exempel? Det vore en seriös diskussion att föra, om det verkligen är så att det är människorna där ute som ni tänker på.
Eller, för den delen, är det så att de moderata riksdagsledamöterna tycker att riksdagen och regeringen har att förhålla sig till de EU-direktiv som finns? Det vore också väldigt intressant att få svar på.
Det kan man svara på i stället för att stå och fabulera på ett sätt som över huvud taget inte är med sanningen överensstämmande och lägga ord och politik i min mun som jag inte har sagt.
Annika Strandhäll (S):
Med andra ord kommer vi inte att kunna få till någon seriös diskussion med Moderaterna i den här frågan.
Moderaterna påstår att de i regeringsställning skulle fatta beslut om 170 vargar totalt i Sverige, detta utifrån de moderata riksdagsledamöternas magkänsla - inte fakta och vetenskaplig grund när man bedömer bevarandestatusen för varg i Sverige.
I och med att vi har vetenskapliga fakta som visar att vi behöver 300 vargar för en gynnsam bevarandestatus skulle detta innebära för svenska medborgare och inte minst för svenska jägare att vi skulle sätta hela möjligheten till skydds- och licensjakt av varg på spel.
En varg från Ryssland eller Finland behöver para sig med en svensk varg vart femte år för att vi ska klara kraven för att över huvud taget få ha skydds- och licensjakt på varg i Sverige. Detta är Moderaterna beredda att sätta på spel om de kommer i regeringsställning.
Själv tycker jag att det hade varit betydligt mycket mer smakfullt om vi hade kunnat diskutera frågan seriöst, till exempel behovet av utökad skyddsjakt. När det gäller Boriana Åbergs frågeställningar är det ju så att regeringen har genomfört förändringar i viltskadeförordningen.
Vi har tagit bort den tidigare gränsen på maxersättning om 80 procent. Nu ges full ersättning för de kostnader som eventuellt uppstår till följd av den här typen av angrepp. Jag ser fram emot nästa debatt och hoppas att den blir mer seriös.
Annika Strandhäll (S):
Jag tackar Jens Holm för en väldigt angelägen interpellation. Som ledamoten kanske noterade avslutade jag mitt interpellationssvar med att just understryka att takten behöver öka. Det är vi fullt medvetna om. Med den i dag beslutade och aviserade politiken kommer vi att nå ungefär halvvägs dit vi behöver nå till 2045.
Därom är vi alltså helt överens. Samtidigt hörde Jens Holm också att jag i mitt interpellationssvar gav en inramning av hur mycket som har hänt inom detta område under de senaste sju åtta åren med klimatlagen och med hela ramverket. Inte minst har vi också fyrdubblat satsningarna på klimat- och miljöområdet sedan 2014.
Det är något som har varit helt nödvändigt för att vi ska befinna oss där vi är i dag, nämligen att vi ser att några av de stora samhällssektorerna nu på allvar börjar kunna ställa om. Vi pratar om industrin, och vi pratar om transportsektorn, som står för en tredjedel var av utsläppen i Sverige.
Jag känner mig faktiskt väldigt optimistisk när det gäller särskilt transportsektorns omställning och förutsättningarna för att man ska kunna nå målsättningarna till 2030 inom den sektorn - det diskuterade regeringen så sent som i går - och vi ser där en mycket snabb utveckling mot elektrifiering, inte minst av hela transportflottan.
I mars var 61 procent av de nya bilar som såldes i Sverige elbilar. Och vi bygger nu väldigt kraftfullt ut laddinfrastrukturen i hela Sverige. Jag satt så sent som i morse i en diskussion på ett möte om hur vi nu ska klara det ökade elbehov som vi ser i hela Sverige till följd av den gröna omställningen.
Det är i sanning en stor samhällsomställning som det handlar om. Där ser vi nu också hur stora och tunga utsläppsindustrier med nya tekniker håller på att ställa om och bli gröna och fossilfria. Jag känner mig därför ganska förhoppningsfull. Men jag är också medveten om att vi kommer att behöva göra mer.
När det gäller fortsatta investeringar för den gröna omställningen är jag övertygad om att sådana kommer att göras, utan att gå in på detaljer kring det finanspolitiska ramverket. Det tänker jag att man får resonera med finansministern om.
Men omställningen i sig gör att det, för att vi ska kunna ta till vara potentialen i den gröna industriella revolutionen, också kommer att krävas investeringar från statens sida, inte minst när det gäller omställningen av hela elnätet i Sverige.
Det är en herkulisk uppgift som ligger framför oss som vi måste klara av eftersom den kommer att föra med sig precis det som vi är ute efter, nämligen tydliga steg mot att Sverige ska bli världens första fossilfria välfärdsland. Avslutningsvis i detta inlägg vill jag säga att jag tycker att det är viktigt att ambitionerna i Klimatpolitiska rådets rapport inte bara riktas till regeringen utan i allra högsta grad till opposition och riksdag.
Riksdagen fattar just nu en rad ganska kortsiktiga beslut som, om de skulle bli verklighet, kommer att lägga hinder i vägen för att vi ska kunna klara utsläppsmålen. Jag tänker inte minst på reduktionsplikten, som är ett av våra viktigaste verktyg.
Annika Strandhäll (S):
Tack för de här inspelen, Jens Holm! Låt mig vara väldigt klar och tydlig: Jag tror att det behövs stora offentliga investeringar i klimatomställningen. Som klimat- och miljöminister tittar jag såklart med mycket stort intresse på precis det Jens Holm nämner, till exempel en grön klimatinvesteringsbank eller en grön klimatinvesteringsfond.
Jag tror att det skulle vara precis rätt läge att introducera något sådant nu när man ser hur den gröna omställningen verkligen tar fart. Vi ser ju vad omställningen för med sig i form av behov av att investera i det offentliga och välfärden. Ta norra Sverige, där det behöver byggas nya skolor, infrastruktur, förskolor, skolor, äldreboenden och bostäder!
Det handlar naturligtvis också om att möjliggöra fortsatta stora investeringar i viktiga klimatåtgärder. Detta är frågor vi diskuterar hela tiden i regeringen. Vi har ett beslut och en inriktning som bärs inte minst av vår statsminister, nämligen att Sverige ska leda klimatomställningen och att vi ska se till att vi för hem de nya, gröna jobben.
Det kommer att innebära att vi involverar alla olika delar av samhället, för detta är en samhällsomställning. Det kanske absolut viktigaste är just det som även Klimatpolitiska rådet påpekar, nämligen att man har en bred tydlighet över alla politikområden. Det ska inte minst finnas en tydlighet i myndighetsstyrning och på andra sätt, så att alla helt enkelt drar åt samma håll.
Jag är fortsatt väldigt förhoppningsfull när det gäller transportsektorn. Regeringen antog en stor elektrifieringsstrategi i början av mars. Den innehåller massiva satsningar på bland annat laddinfrastrukturen. Vi har redan, med hjälp av de politiska initiativ regeringen har tagit, byggt ut med 64 000 laddstolpar. Detta är också någonting som behöver göras i hela EU.
När det sedan gäller infrastrukturen och den kommande infrastrukturpropositionen, som naturligtvis är jättespännande, förväntar jag mig självklart också järnväg. Jag kan dock se framför mig att vägen framåt är en elektrifiering av bilar och av hela transportflottan.
På vilket sätt vägar behövs för det får andra svara på, helt enkelt, men det är i alla fall den vägen jag ser framför mig - att vi i förlängningen får en fossilfri transportflotta. Det jag också skulle vilja säga någonting om är naturligtvis den förnybara energin. Vi har en målsättning som är satt av riksdagen, nämligen att vi ska ha ställt om till ett förnybart energisystem till 2040.
Just nu finns det ett massivt intresse av att investera inte minst i den havsbaserade vindkraften; vi har investerare som står på kö.
Såväl de stora industrierna och deras företrädare som det ökade energibehovet kopplat till omställningen av transportflottan ger ju vid handen att detta behöver göras i snabb takt - men också att det är framför allt den havsbaserade vindkraften som kommer att skapa de möjligheterna för oss. Vi kommer att behöva lägga mycket tid, fokus och resurser framåt på att se till att vi kan tillfredsställa det energibehov vi kommer att se som en följd av den gröna omställningen.
Sedan får dock Jens Holm gärna svara på hur Vänsterpartiet ställer sig till reduktionsplikten.
Annika Strandhäll (S):
Sammanfattningsvis kan man väl säga att Sverige just nu är beviset på att det händer saker om man investerar i klimatet, har ramverk och lagstiftning på plats för att ställa om samt stimulerar de stora utsläpparna att ställa om till den nya gröna tekniken och fasa ut det fossila.
Det kan man konstatera när man utvärderar de senaste sju åren och var vi är i dag. Jag är helt enig med Jens Holm om att vi har mycket kvar att göra och att vi behöver accelerera. Av respekt för våra barn och barnbarn och framtida generationer måste vi se till att klara av att ställa om och få stopp på utsläppen. Det är helt grundläggande.
Det som ändå är ett privilegium och så fantastiskt nu är att man känner att olika delar av samhällsapparaten - näringsliv, politik och medborgare - drar åt samma håll. Vi ser att vinsterna med den gröna omställningen börjar växa fram i form av ökat välstånd, fler jobb och efterfrågan på ny kompetens. Vi ser ett nytt, modernt och grönt folkhem i Sverige, och det är det som är Socialdemokraternas idé framåt.
Vi ska investera i just detta. Det gläder mig att höra att också Jens Holm och Vänsterpartiet tycker att detta är rätt väg att gå. Samtidigt måste jag påpeka att det gång efter annan har understrukits att reduktionsplikten är ett av våra viktigaste verktyg för att få ned utsläppen.
Att börja schackra med den är väldigt olyckligt - och särskilt att göra det tillsammans med sverigedemokrater och moderater, som vill någonting helt annat än att ha mer kollektivtrafik och att flytta över transporter till järnväg. Liera er i stället med dem som på riktigt står upp för klimatet, Jens Holm!
Annika Strandhäll (S):
Tack, Anders Åkesson, för en väldigt viktig interpellation! Jag delar fullständigt ingången. Du beskrev det som att det finns ett motsatsförhållande mellan brukandet och bevarandet.
Jag håller helt med om att vi måste hitta en balans mellan jordbrukets livsmedelsproduktion och det skydd av den biologiska mångfalden som krävs, för att både målen i vår livsmedelsstrategi och våra miljömål ska kunna nås. Men det är också därför som biotopskyddet fortsatt är viktigt.
Det är utformat på ett sätt som skapar möjligheter för den enskilde lantbrukaren att få undantag om skälen bedöms vara berättigade. Som jag nämnde i mitt interpellationssvar har vi en löpande dialog med Länsstyrelsen i Kalmar län med anledning av denna hemställan, via både e-post och telefonsamtal.
Faktum är att det kom in kompletterande underlag från länsstyrelsen, bland annat när det gäller statistik över ärendehantering, så sent som i mars 2022. Vi arbetar på med den här frågan.
Samtidigt är utvecklingen för den biologiska mångfalden och viktiga ekosystem både nationellt och globalt minst sagt oroande, vilket också framkommer med all tydlighet av vetenskaplig rapportering.
Jag nämnde i mitt svar bland annat den nationella rödlistan, men jag måste också få referera till den senaste rapporteringen från Ipbes, som år 2019 presenterade en rapport om tillståndet för världens biologiska mångfald och ekosystem.
Där konstaterade man att antalet arter som riskerar att utrotas aldrig under människans historia har varit så stort som i dag. Flera av dessa utgör också en viktig del av viktiga ekosystemtjänster, till exempel pollinering av jordbruksgrödor.
I rapporten pekar man också ut fem stora drivkrafter bakom den förlust av biologisk mångfald som vi ser, nämligen förstörda livsmiljöer, att man exploaterar arter genom fiske och jord- och skogsbruk, klimatförändringar, invasiva arter och också föroreningar.
Biotopskyddet är ett otroligt viktigt verktyg för att just variationen av livsmiljöer i bland annat odlingslandskapet ska kunna bevaras. Vi ser att hotet mot den biologiska mångfalden i odlingslandskapet inte minskar, trots att vi har gjort en rad insatser.
De svenska miljömålen nås inte, och för odlingslandskapet är kanske den största utmaningen just den negativa utvecklingstrenden när det gäller den biologiska mångfalden. I grund och botten delar jag naturligtvis uppfattningen att den svenska livsmedelsproduktionen är otroligt viktig och att jordbruket har en grundläggande betydelse för vår långsiktiga tillgång på bra och säkra livsmedel.
Men det är också därför vi tillsammans med Centerpartiet under det här året gör stora satsningar för att stötta det svenska jordbruket.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Anders Åkesson, också för tydligheten i det senaste inlägget! Precis som du säger trädde den här lagändringen i kraft 2014.
Den hade som syfte att underlätta för jordbruket. Vi har ganska noggrant följt upp hur utvecklingen har sett ut och vilken effekt lagändringen har fått, alltså om den har uppfyllt det gemensamma syfte som ledamoten så förtjänstfullt redogjorde för.
Jag tror att jag nämnde en siffra i mitt interpellationssvar, nämligen den som handlade om Naturvårdsverkets analys av utvecklingen av antalet dispenser från det generella biotopskyddet för perioden 2013-2017, som presenterades 2018. Det är då en analys som omfattat alla biotoper som skyddas genom det generella biotopskyddet.
Då kan vi se att antalet beviljade eller delvis beviljade dispenser med jordbruk som särskilt skäl kraftigt ökade i och med lagändringen för att sedan avta något över tid. Men trots nedgången ligger fortfarande antalet dispenser med jordbruk som särskilt skäl på en betydligt högre nivå efter lagändringen än innan.
Därför kan man ändå se att detta har uppfyllt sitt syfte. Jag nämnde också i mitt förra inlägg att vi fick in en komplettering från Länsstyrelsen i Kalmar län så sent som i mars med deras egen statistik för just perioden 2014-2021 - detta för att kunna följa upp det här.
Av det underlaget framgår att drygt 60 procent av dem som sökt dispens just för odlingsrösen har beviljats dispens. Motsvarande andel för stengärdsgårdar var 65. Det är en bra bild att ha med sig. Detta är en lagändring som verkligen har haft en effekt.
Sedan hör jag på ledamotens kunskapsnivå i dessa frågor att jag inte på något sätt behöver redogöra för betydelsen av odlingsrösen vare sig ur ett biotopperspektiv eller ur ett kulturhistoriskt perspektiv. Jag hör att den insikten finns.
Sist i detta inlägg ska jag säga: Under 2021 har Naturvårdsverket i dialog med just länsstyrelserna justerat vägledningen för hur biotopskyddet ska tillämpas. Tidsfristen för den lantbrukare som lägger upp nya stenhögar i samband med att en åker jordbearbetas har också förlängts.
Nu omfattas en stenhög av biotopskyddet efter tre år.
Annika Strandhäll (S):
Det var inte minst väldigt intressant, Anders Åkesson, att få höra om det långvariga engagemanget och vad det uppenbart har lett fram till och att vi kan följa upp det på detta sätt. Jag delar Anders Åkessons förtydligande.
Nej, det är ingen som tror att vi ska ta bort alla stenrösen eller stengärdsgårdar. Vi ska snarare hitta den viktiga balansen för en livsmedelsproduktion som nu också blir alltmer ansträngd på grund av situationen i vår omvärld. Det har jag full förståelse för.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Ann-Sofie Alm, för ditt engagemang för den bohuslänska kusten! Jag återkommer till den diskussionen när vi går in på nästa interpellation.
När vi pratar om hur vi ska lösa den stora energiutmaning som vi ju står mitt i är det viktigt att nämna att vi är inne i en grön industriell revolution, där vi just nu håller på att ställa om den svenska industrin och fasa ut det fossila.
Vi gör det för klimatets skull. Vi gör det för våra barns och barnbarns framtid och för att man ska kunna leva och verka på en planet som är hållbar. Vi gör det naturligtvis också för att vi själva och våra barn vill kunna andas frisk luft och dricka rent vatten.
Detta är också en av anledningarna till att riksdagen i sin visdom har satt upp ett mål om att vi ska ha ett helt förnybart energisystem till 2040.
Precis som Ann-Sofie Alm själv påpekar lade vi från Socialdemokraternas och regeringens sida fram ett brett kraftpaket i förra veckan för att klara energiomställningen, där vi var väldigt tydliga med att det kommer att behövas mer av allt.
Det behövs sol, vind och vatten, och vi är också beredda att diskutera frågan hur kärnkraften ska ingå i en svensk energimix framöver. Men man ska vara ärlig och förhålla sig till den verklighet som vi har. Vi har i dag i Sverige en energimix där framför allt vattenkraften är stommen.
Den är både planerbar och reglerbar och står för över 40 procent av den svenska energimixen. Vi har också varit förutseende nog att få in mycket fjärrvärme i vårt system. Vi tar nu nya initiativ för att få mer solenergi på plats, förhoppningsvis.
Vi hoppas också att de andra partierna i Sveriges riksdag ska vara konstruktiva när det gäller att diskutera hur vi ska lösa den här utmaningen. Där har inte Ann-Sofie Alms partiledare svarat särskilt väl, utan det har varit ett ganska blankt nej. Moderaterna har hänvisat till en kärnkraft som visserligen står för en viktig del av den framtida utmaningen men dock bara en del.
Vindkraften är och kommer att vara oerhört viktig. Vi ser i dag hur våra grannländer satsar enormt på den. För svensk del är det i den havsbaserade vindkraften som vi i dag har den stora investeringsviljan, inte i ny kärnkraft.