Lena Hallengren (S):
Christer Nylander har frågat mig vad jag avser att göra för att säkra likvärdigheten i förskolan och om jag avser att förtydliga skollagens bestämmelser om likvärdighet i förskolan. Låt mig först inleda med att säga att, även om förskolan ännu inte är någon skolform, jag delar Christer Nylanders uppfattning att det är ytterst angeläget att alla barn, var de än bor i landet, erbjuds en likvärdig förskola. Detta är en av grundstenarna i regeringens förskolepolitik.
Skollagen och förskolans läroplan beslutas nationellt och har till syfte att garantera likvärdighet i förskolan. Däremot har kommunerna det samlade ansvaret för genomförandet av verksamheten. Syftet med detta är att skapa en så effektiv organisation som möjligt utifrån lokala förutsättningar och behov. Det är i kommunen och i förskolan som kunskaperna om behoven finns. Likvärdig betyder inte likformig. De barn som är i störst behov av resurser måste också få mest resurser.
De flesta kommuner gör en sådan behovsinriktad resursfördelning. Problemet är snarare en allmänt svår ekonomisk situation i flera kommuner. Att värna om förskolan är ett gemensamt åtagande för staten och kommunerna. För att kunna ge bättre förutsättningar för en god kvalitet har regeringen föreslagit att ett riktat stöd till personalförstärkning i förskolan införs. Stödet ska öka personaltätheten i förskolan och tillföra verksamheten 6 000 nya förskollärare, barnskötare och annan personal - mer personal som ger förutsättningar för mindre barngrupper.
Utöver dessa medel tillförs kommunerna ytterligare 11 miljarder kronor 2005 bland annat för att kunna behålla och nyanställa personal. Genom det kommunala utjämningssystemet ska alla kommuner tillförsäkras likvärdiga ekonomiska förutsättningar att bedriva sin verksamhet. Detta uppnås genom en långt gående inkomstutjämning och en utjämning av strukturellt betingade kostnadsskillnader mellan kommuner. Kommunerna får på så sätt möjligheter att uppfylla de nationella kraven.
Regeringen är väl medveten om att det finns skillnader mellan olika kommuner och följer utvecklingen noga. När det gäller de resurser som satsas på förskolan finns det dock ingen tendens att skillnaderna skulle öka. När det gäller personaltätheten har skillnaderna mellan kommunerna snarare minskat något. Sedan förskolan blivit en del av utbildningssystemet har det pedagogiska perspektivet på verksamheten kommit i fokus. Förskolans resultat kan inte längre enbart mätas i andelen inskrivna barn och platskostnader.
Genom införandet av en läroplan för förskolan har det pedagogiska uppdraget förtydligats och verksamheten fått mer preciserade nationella mål. Detta ställer förskolan inför nya utmaningar. Regeringen aviserar i sin proposition Kvalitet i förskolan , som lämnades till riksdagen i tisdags, en rad förändringar i skollagen med syfte att förstärka likvärdigheten i förskolan. Det gäller bland annat behörighetsregler för förskollärare och förskolans ledning.
Det finns kommuner som har problem att tillhandahålla förskoleplats inom skälig tid, och Statens skolverk har riktat kritik mot vissa kommuner i sin tillsyn av förskolan. Det är väsentligt att alla kommuner satsar de resurser som krävs för att uppfylla skollagens och läroplanens krav. Regeringen stöder också kommunerna i denna uppgift genom de extra resurser förskolan nu tilldelas. Samtidigt är det viktigt att komma ihåg att den svenska förskolan håller mycket hög kvalitet och att över 90 % av föräldrarna är nöjda med förskolan som verksamhetsform.