KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jörgen Andersson (M):
Också den här debatten tycker jag är viktig. Jag får tacka Peter Persson även för denna interpellation, som ger oss möjligheten att diskutera företagarnas villkor. Det är viktigt att förbättra för företagen på alla områden och skapa bättre förutsättningar för att driva företag.
Det handlar exempelvis om att satsa på att göra regelförenklingar. Det handlar om att försöka hjälpa till med kompetensförsörjning, där man förbereder människor och ger dem möjligheten att utbilda sig och göra sig anställbara. Det handlar om skatter och drivkrafter. Det handlar naturligtvis också om företagens möjligheter att finansiera sig.
Riskkapitalavdraget har nämnts här av finansministern. Det är ett viktigt steg. En annan sak är skatter och drivkrafter, som jag nyss nämnde. Då kan man fundera lite. Å ena sidan står Peter Persson här och talar om vikten av att företagen har möjligheter att verka.
Å andra sidan föreslår Socialdemokraterna en skattechock på 30 miljarder som läggs direkt på företagen. Det går inte riktigt ihop om man försöker vara trovärdig genom att stå på företagarnas sida samtidigt som man fullständigt försöker omkullkasta företagens möjligheter att växa och anställa människor.
Peter Persson pratar om att storbankerna måste hjälpa företagen och ge krediter till dem. Det är klart att ett av våra stora bekymmer i dag är att bankernas balansomslutning ökar och att den utgör fyra fem gånger av den svenska bruttonationalprodukten.
Om man över huvud taget inte funderar på vilken riskexponering bankerna utsätter sig för är det inte en alldeles enkel ekvation. Jag tycker att det finns skäl att fundera över det. Det finns också skäl att fundera över hur situationen ser ut för företagen och vilka möjligheter de har att finansiera sig.
Men att ställa krav på storbankerna att de måste ge krediter till företagen är att förenkla situationen alldeles för mycket. Det är närmast att jämföra med ren populism. Jag tror att det är viktigt att hitta fler sätt att öka möjligheterna för företagen att finansiera sig.
En del i det är att vi har sänkt bolagsskatterna. Det är nog oerhört viktigt för att företagen ska ha möjlighet att finansiera sig. En annan del är riskkapitalavdragen, som nämnts tidigare. Det växer även fram en marknad för företagsobligationer, vilket är ett tredje alternativ för företagen när de ska finansiera sig. Men till syvende och sist handlar det om att se detta i ett helhetsperspektiv.
Det handlar om att ha en bred syn på företagspolitiken. Det handlar inte enbart om finansieringen, utan även om de andra områden jag nämnt. Där har Socialdemokraterna väldigt liten trovärdighet.
Jörgen Andersson (M):
Vi har här i kammaren i dag tydligt fått höra de olika alternativ som finns för en företagspolitik. Vi har å ena sidan fått höra regeringens alternativ som ser företagens villkor utifrån ett helhetsperspektiv. Som jag sade i mitt tidigare inlägg är det många olika saker som måste fungera för att det ska finnas en väl fungerande företagskultur.
Regeringens politik har varit framgångsrik i så måtto att svensk konkurrenskraft har ökat ordentligt i förhållande till andra. Å andra sidan har vi sossarnas osammanhängande politik. Här ser vi hur Peter Persson rycker ut en del av företagarnas villkor, och förvisso är det ett bekymmer hur företagen ska klara av att finansiera sig. Det är en oerhört viktig fråga.
Samtidigt står Peter Persson för en politik som inte alls på något sätt förbättrar företagens villkor. Peter Persson är svaret skyldig hur han tänker agera för att få en mer sammanhängande politik för företagens del.
Storbankernas krav på riskexponering som inte ytterligare sätter den finansiella stabiliteten för svenska statens vidkommande på spel är oerhört viktig. Det kan å sin sida motverka möjligheterna för dem att bygga upp sin kreditexpansion med exponering mot företag.
Just därför finns det väl anledning att ytterligare försöka stärka möjligheterna för en bättre konkurrens på kreditmarknaden, där företagen får fler och större möjligheter att finansiera sig i ett bredare perspektiv.
Jörgen Andersson (M):
Det finns nog inget som kan elda upp Socialdemokraternas företrädare som diskussioner om skatter. Hittar Socialdemokraterna minsta möjlighet att införa nya skatter eller höja befintliga skatter är man genast tillskyndare av just detta. Det för oss in på en mer generell diskussion kring just skatter och hur Socialdemokraterna ser på skatter.
Kan man alltid ta ut skatter utan att det får några som helst effekter? Finns det någon övre gräns för hur mycket skatt man ta ut?
Jag skulle vilja fråga Peter Persson om han tror att Socialdemokraternas förslag på ökade skatter får några effekter för till exempel Smålands företagare som vi tidigare pratade om och för smålänningarnas möjligheter att skaffa sig ett arbete.
Ser Peter Persson någon nivå där skatterna skadar samhället och vår gemensamma välfärd? Jag skulle vilja påstå att de skattesänkningar som alliansregeringen har genomfört på till exempel arbete, det vill säga jobbskatteavdraget, faktiskt inte har lett till att de totala skatteintäkterna har minskat utan snarare tvärtom. Skatteintäkterna har ju ökat på arbete.
Kan Peter Persson se något samband där? Jag skulle vilja påstå att den här effekten har sin grund i att det är fler människor som deltar i arbetskraften i dag än tidigare och att det ökar möjligheterna att få en större portion att fördela, en större skattekaka att dela på.
Det är klart att man måste ha det med sig att det medför effekter om man höjer eller sänker skatterna och att man inriktar dessa skattesänkningar eller skattehöjningar på att uppnå en viss effekt. Inför man miljöskatter får man naturligtvis en effekt där man försöker stävja miljöpåverkan, vilket är avsikten.
Detsamma måste gälla när man inför skatter på arbete och företagande. Det måste vara det som är Socialdemokraternas avsikt: att hämma tillväxten av företag och arbete. Varför skulle man annars öka det totala skatteuttaget på arbete?
Ser Peter Persson något samband mellan att skatterna ökar totalt sett trots att man har minskat skatterna på arbete, eller vägrar Socialdemokraterna att se ett samband mellan nivåerna på skatterna och vilka effekter det får i samhället i övrigt?
Jörgen Andersson (M):
Vi får lyssna på två helt olika sätt att se på skatter och skatternas betydelse. Socialdemokraterna, med Peter Persson som företrädare, vägrar att se skatternas betydelse och vilka effekter de får i andra sammanhang.
Man vägrar att inse att kraftigt höjda skatter innebär lägre möjligheter för företagande och mindre drivkrafter till eget arbete liksom vad det betyder för den enskilda människan när den har ett arbete och hur det värderas. Peter Persson svarade inte på min fråga, men Peter Persson tar upp en annan sak.
Han pratar om oenigheter inom alliansregeringen.
Tittar man på vad alternativet skulle vara ser man ju inte bara en skattechock från Socialdemokraternas sida på 30 miljarder utan dessutom skatteförslag som innebär skatteökningar på både 60 och 70 miljarder med dem som man har tänkt sig - om man nu har gjort det - att samarbeta med vid en, Gud förbjude, eventuell valvinst 2014.
Den frågan är rätt intressant att fundera över också när det gäller vad det skulle betyda för skatterna och på vilket sätt man får ett fungerande samhälle. Jag tror att det är viktigt att man för den här diskussionen.
Jag tror att det är viktigt att man funderar lite över vad det har för betydelse att trimma skattesystemet för ett mer och bättre fungerande samhälle.
Jörgen Andersson (M):
Jag trodde aldrig att jag skulle säga det här, men jag tror faktiskt att Peter Persson har rätt, nämligen i den del av interpellationen där han tar upp vad som händer när människor hamnar i utanförskap. När tillvaron präglas av hopplöshet och människor saknar framtidstro, ja då sprids misstro och främlingsfientlighet.
Det är dessutom en stor riskfaktor för ohälsa när människors frihet och tron på den egna förmågan inskränks. Det är när möjligheterna till livschanser tycks saknas som dessa problem växer.
Det utanförskap som byggdes upp under brinnande högkonjunktur, under den socialdemokratiska regeringen, är det som vi har tvingats att hantera under de här krisåren. Och få kan förneka den framgång som Sverige har haft under den här tiden. Det har uppmärksammats, inte minst av internationella bedömare.
För bara en kort tid sedan kunde vi läsa om detta i The Economist, och jag är helt säker på att Peter Persson har tagit del av artikeln. I går kunde vi höra från Riksbankschefen vad krisen har betytt för arbetslösheten i Sverige i förhållande till andra länder.
I Sverige är förhållandet sådant att arbetslösheten i princip har legat still, trots krisåren, medan det i andra länder som Amerika, Irland och flera andra exempel har handlat om dubblering och ibland tredubblering av arbetslösheten.
Mina frågor, herr talman, till finansministern är: Vilka faktorer är det som har gjort att Sverige har lyckats så bra i förhållande till andra länder under krisåren? Vad är det som är framgångsfaktorerna som gör att Sverige urskiljer sig så dramatiskt i förhållande till andra länder?
Jörgen Andersson (M):
Vi har hört finansministern förklara hur vi bygger Sverige starkt med sammanhållning och genom att ge människor större frihet, framtidstro och livschanser, inte bara en första chans utan en andra och kanske en tredje chans.
Jag vägrar att acceptera att människor som en gång hamnat utanför aldrig någonsin ska få en andra chans. Det var här Socialdemokraterna misslyckades stort. Arbetslösheten hölls nere genom att man förtidspensionerade 140 personer per dag. Per dag, herr talman! Peter Persson!
I vilka delar skiljer sig Socialdemokraternas politik i dag mot den politik som Socialdemokraterna förde under den tid då man förpassade människor i massmängd till ett utanförskap?
Jörgen Andersson (M):
Vi har nu lyssnat på vilken betydelse a-kassenivån har för arbetslösheten. Den diskussionen handlar helt och hållet om utbudssidan på arbetsmarknaden. Jag skulle vilja resonera lite om den andra delen, det vill säga efterfrågesidan.
Den har också rätt stor betydelse för att fler människor kommer i arbete. Politik handlar om prioriteringar. Politik handlar om att välja det ena framför det andra. Utifrån den diskussion som har varit förstår vi att Patrik Björck står för att han vill ha en högre a-kassenivå.
Han vill höja a-kasseersättningen. Då faller det sig naturligt att han också svarar på vilka prioriteringar det blir på bekostnad av. Läser man den senaste socialdemokratiska budgetmotionen förstår man prioriteringsordningen.
Där finns inte någonting annat än en stor skattechock på arbete och företagande. Jag skulle vilja ställa en fråga till Patrik Björck. Vilka teorier stöder sig Patrik Björck på?
Vilka teorier är det som talar för att det skulle bli lägre arbetslösheten med en skattechock på 30 miljarder på arbete och företagande? Jag tror snarare att det blir en större arbetslöshet med en sådan skattechock.
Med ännu högre a-kassenivåer och större arbetslöshet blir det en ännu större belastning på statsbudgeten i förlängningen. Då kommer jag till den andra frågan. Vilka skatter vill Patrik Björck höja nästa gång för att klara av de prioriteringar han gör?
Jörgen Andersson (M):
Vi kan naturligtvis föra en lång diskussion om vad som är en optimal nivå för a-kasseersättningen, men att hävda att den inte har någon effekt alls för arbetskraftsutbudet, och att som Socialdemokraterna anse att det inte har någon som helst effekt på sökviljan för nytt arbete, framstår som en orimlig tanke.
Menar Patrik Björck att sökviljan efter nytt arbete vore lika stor om ersättningen var hundra procent? Jag skulle vilja återgå till mitt tidigare resonemang och min frågeställning.
Med det resonemang som Patrik Björck för misstänker jag att han nästa gång kommer att hävda att det inte har några som helst effekter för skattenivåerna i den ekonomiska aktiviteten, att det inte har någon betydelse vare sig för arbetsvilja eller för företagande.
Med en sådan inställning förstår man att Socialdemokraterna lägger fram en budgetmotion med förslag om att höja ersättningarna och att höja skatterna så dramatiskt som de har föreslagit. Jag tror att detta vore fullständigt katastrofalt för svensk ekonomi, herr talman.
Med en sådan politik hade vi nog befunnit oss i en liknande situation som många andra länder i finanskrisens spår.
Jörgen Andersson (M):
När jag lyssnar på de tre företrädarna för Socialdemokraterna här i kväll kommer jag att tänka på de tre små figurerna - den som inte ser, den som inte hör och den som inte pratar. Nej, för resten den som inte pratar är inte med. Patrik Björck refererar till en interpellationsdebatt som han hade tidigare i dag.
Där fick Patrik Björck och jag lära oss att det finns ett tydligt samband mellan höjd a-kasseersättning och större arbetslöshet. Man kan ju göra ett medvetet val om man vill ha större arbetslöshet i utbyte mot en högre ersättning i a-kassan. Det valet kan man naturligtvis göra.
Jag tycker att det är viktigt att vi för den här debatten. Vi befinner oss fortsatt i ett bekymmersamt läge. Det finns en fortsatt oro i omvärlden. Det är rätt stora nedåtrisker.
Jag delar oron för vad detta betyder för svenska företag. De arbetstillfällen som ska skapas skapas i företagen. Det är helt avgörande vilken konkurrenskraft svenska företag har.
Man måste kunna presentera en politik som stärker de svenska företagens konkurrenskraft. Det är tydligt i den budget som regeringen har lagt. Man riktar insatserna direkt till det som stärker svensk konkurrenskraft.
Det handlar om forskning, infrastruktur och sänkt skatt för att få bättre konkurrenskraft gentemot andra länder. Det är intressant att titta på vilket Socialdemokraternas alternativ är. Ni väljer att göra tvärtemot.
Ni lägger massiva ökningar på skatter och därmed kostnader för svenska företag. Hur skapar man fler arbetstillfällen på det sättet? Ni skiftar över det till det som bevisligen skapar större arbetslöshet, det vill säga ökade satsningar på a-kassan och andra bidragssystem. Jag får inte ihop det.
Om vi ska föra en seriös debatt om de här viktiga frågorna är det önskvärt att man väger de olika alternativen mot varandra. Ska vi klara utmaningarna måste vi stärka svensk konkurrenskraft. Det gäller inte bara Sverige, utan hela Europa.
Det är bara så vi kan skapa arbetstillfällen. Arbetstillfällen skapas inte av sig själva; de skapas i företagen och genom att vi stärker konkurrenskraften. Där finns bara ett alternativ i svensk politik, nämligen regeringens politik.
Jörgen Andersson (M):
Jag tror att vi alla som sitter i denna kammare i dag är överens och har stora sympatier med dem som drabbas arbetslöshet. Jag tror inte att det finns någon motsättning där. Jag tror att vi alla här inne vill göra allt vi kan för att underlätta för dem som drabbas och framför allt vidta åtgärder som faktiskt skapar det där nya arbetstillfället.
Då tycker jag dock att det är på sin plats att man är ärlig i debatten och att man faktiskt ser helheten. Det är det som lite är problemet med Socialdemokraternas argumentation, att man isolerar sig ifrån helheten och inte vill ta hela debatten. Det är faktiskt det debatten ska handla om. Det finns inget för eller emot arbetslöshet, utan debatten ska handla om hur vi skapar det nya arbetstillfället.
Det är där Socialdemokraterna får sitt stora problem. Patrik Björck och jag fick tidigare i dag lära oss att det finns en bred enighet i forskarkåren om korrelationen mellan a-kasseersättningen och arbetslösheten. Det är klart att de nya arbetstillfällena inte skapas med en socialdemokratisk politik där man riktar insatserna på mer av bidrag och mer av kostnader för företagen.
Det är nämligen det vi vill skapa. Vi vill skapa konkurrenskraft och nya arbetstillfällen i Sverige. Det är det som kan hjälpa den arbetslöse. Det är ingen som tjänar på att det blir fler arbetslösa. Jag tycker att vi måste ha en ärlighet i debatten och att vi måste diskutera hela bilden. Annars blir det ingen seriös debatt.
Jörgen Andersson (M):
Det är en viktig interpellationsdebatt vi har här i dag, och det också viktigt att göra klart vilken situation vi är i. Då är det bra att ha med sig en historiebeskrivning. Det är viktigt att förklara bakgrunden till var vi befinner oss och hur det ser ut. Låt oss börja med att rekapitulera hur det har sett ut det senaste decenniet.
Vi har ju tvingats till rätt omfattande strukturella förändringar på svensk arbetsmarknad på grund av det stora utanförskap som fanns tidigare. Under Socialdemokraternas tid utförsäkrades 140 personer per dag till förtidspension och långtidssjukskrivning. Det var ett gigantiskt utanförskap.
Det är viktigt att ha detta med sig, för är man beredd att ta itu med dessa utmaningar innebär det följdutmaningar.
Det är klart att det hade varit bekvämt att strunta i detta faktum och i alla människor som befann sig i utanförskap, att glömma bort dem och inte över huvud taget reflektera över den stora smärta det innebär för dem att inte längre får vara med i samhället. Hade vi struntat i detta hade det varit enklare.
Då hade vi sluppit ta hänsyn till många människor på arbetsmarknaden. Men denna regering har antagit utmaningen, tagit problemet på allvar och gjort ordentliga strukturella förändringar för att försöka få tillbaka människor till ett liv i innanförskap och arbete. Det för såklart med sig vissa andra problem.
Det gör att det blir lite besvärligare att få människor som har stått länge utanför arbetsmarknaden i jobb. Det är lite större utmaningar med det. Gör man dessutom detta under en kris som är den värsta sedan depressionen på 30-talet innebär det ännu större utmaningar. Hur har det då gått?
Finansministern redogjorde tydligt för det tidigare. Trots den gigantiska utmaningen att förändra situationen i Sverige under rådande kris har vi minskat utanförskapet.
Vi har ökat det totala arbetskraftsdeltagandet, och vi har ökat sysselsättningsgraden i alla åldersgrupper. Ändå drömmer sig Socialdemokraterna tillbaka till en svunnen tid och den stora utmaning som vi faktiskt tagit itu med. Vad är det Socialdemokraterna vill?
Vill de gå tillbaka och åter förflytta människor till ett utanförskap? Är det vad de föreslår? Vad är Socialdemokraternas förslag för att ta itu med de strukturella förändringar som har gjorts?
Är det en tillbakagång, eller vad är Socialdemokraternas ambition? Det är svårt att utläsa.
Jörgen Andersson (M):
Man kan inte blunda för verkligheten, och man kan inte blunda för hur det faktiskt ser ut. Det går inte att rycka ut saker ur sitt sammanhang utan att se helhetsbilden. Jag redogjorde i mitt tidigare inlägg för att sammansättningen av hela arbetslösheten ger vid handen att det inte finns en universallösning. Visst finns det fortsatt en utmaning.
Men det handlar om att vi måste fortsätta att stärka arbetslinjen och att det naturligtvis är den rätta politiken. Allt annat vore konstigt. För mig är det en självklarhet att alla jobb behövs. Vi ska väl inte exkludera vissa jobb och säga att dessa jobb inte är viktiga?
Precis som Bo Bernhardsson sade handlar det här också om att rusta arbetskraften och att vidta arbetsmarknadsåtgärder som faktiskt tar itu med de problem som finns. Det är mycket viktigt att man satsar på praktikplatser, lärlingsjobb, arbetsprövning och studieprövning för dem som har varit långtidssjukskrivna så att de får möjlighet att komma tillbaka.
Jag måste säga att det gör mig riktigt orolig när Bo Bernhardsson säger att det riktiga utanförskapet nu ökar. Det tidigare utanförskapet var alltså inte något riktigt utanförskap.
Alla människor som förpassades till ett utanförskap i långtidssjukskrivning och förtidspensionering, många gånger av den enda anledningen att man från Socialdemokraternas sida ville ha bättre arbetslöshetssiffror, var alltså inte i ett riktigt utanförskap. Det är det som Socialdemokraterna står här och säger. De vill tillbaka till det som var förut. De vill tillbaka till en bidragspolitik och en politik som blundar för problemen.
Det är alltså inte ett riktigt utanförskap. Det gör mig orolig, fru talman.
Jörgen Andersson (M):
Jag tänkte uppehålla mig lite vid den rapport som presenterades i går från Rädda Barnen. Man använder sig av två mått. Det ena är låg inkomststandard. Det baserar sig på hur många som befinner sig under 60 procent av nivån för medianinkomsten.
Det andra måttet handlar om hur många som befinner sig under nivån för försörjningsstöd. Om vi tittar på kurvorna över tid kan vi konstatera att oavsett vilket mått vi använder har mängden nära nog halverats sedan toppen 1998. Om jag inte minns fel var det en socialdemokratisk regering då.
Vi hade alltså då en absolut högsta topp när det gällde barn som befinner sig i fattigdom. I spåren av den finanskris vi har befunnit oss i, som vi tack och lov har varit relativt förskonade från i Sverige, har vi ändå sett något av en uppgång.
Men trenden ser återigen ut att sjunka.
Om vi sedan tittar på den period som det finns statistik från, nämligen från 1991, framgår det att det många gånger har varit så att de som har befunnit sig under nivån för försörjningsstöd har varit fler än de som har befunnit sig under nivån för låg inkomststandard.
Med anledning av detta vill jag ställa två frågor till Monica Green. Är det bra eller dåligt enligt Monica Green att fler får det bättre och att fler hamnar i arbete så att fler får en högre standard totalt sett i samhället?
Anser Monica Green att det ökar eller minskar möjligheterna för de mest utsatta om fler kommer i arbete och den totala inkomststandarden i samhället skapar större resurser för att över huvud taget ha något att fördela? Ökar eller minskar chanserna?
Jörgen Andersson (M):
Jag skulle vilja påstå att det finns en bred enighet från i stort sett alla partier i riksdagen om att vi ska ha ett samhälle som håller ihop. Samtidigt måste man betona vikten av att föra en politik som faktiskt gör att vi kan upprätthålla välfärden. Här handlar det om att man skapar förutsättningar för att konkurrera i en global miljö. Självklart vill ingen att det ska finnas fattiga barn. Det är självklart.
Förutsättningen för att över huvud taget kunna göra en fördelning i samhället är dock att det finns resurser att fördela.
Tittar man på de olika alternativ som presenteras i kammaren är det faktiskt så att den skattechock Socialdemokraterna vill införa för företag och arbete knappast skapar förutsättningar för att det i förlängningen ska finnas någonting att fördela.
Det är viktigt att man har perspektivet att vi konkurrerar i en global miljö och att det utan företagen och deras möjligheter att konkurrera inte kommer att finnas några arbetstillfällen. Finns det inga arbetstillfällen finns det heller ingenting att fördela. Monica Green har alltså en läxa att göra där hemma för att se till att det faktiskt finns förutsättningar att skapa arbete.
Det är nämligen det som i förlängningen gör att vi kan ha en fördelning och att vi kan motverka att det finns fattiga barn.