KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christian Carlsson (KD):
Ja, det brottsförebyggande arbetet behöver prioriteras. Därför byggs föräldraskapsstödprogrammen ut med 200 miljoner 2023, och socialtjänstens brottsförebyggande arbete stärks. Men faktum är att de förebyggande insatser som regeringen föreslår säger Socialdemokraterna i flera fall nej till, särskilt de insatser som handlar om att förebygga innan socialtjänsten behöver komma in.
50 miljoner kronor för att stärka förebyggande arbete genom hembesöksprogram inom BVC ryker med Socialdemokraternas förslag. 50 miljoner kronor för att finansiera en utökning av medel till barn- och ungdomsorganisationer inom utgiftsområdet Kultur, medier och trossamfund försvinner. Ni säger också nej till fritidskortet, som syftar till att stärka barns och ungas möjlighet att delta i idrotts- och föreningslivet.
Det är en satsning som riktar sig framför allt till barn och unga i de socioekonomiskt utsatta områdena. Det tycker jag är beklagligt. Jag noterar att Socialdemokraterna har ambitionen att satsa mer pengar på utveckling när det gäller det brottsförebyggande arbetet, och i grunden välkomnar jag det. Nästan lika mycket som Socialdemokraterna vill höja anslagen vill Centerpartiet skära i den budgetposten.
Frågan är alltså: Vad är alternativet till regeringens politik? Det kan nog ingen svara på. Det är tydligt att det råder rödgrön splittring även på det här området.
Christian Carlsson (KD):
Visst finns det mycket man skulle kunna säga. Det är dock en satsning som Centerpartiet vill göra som jag intresserar mig lite särskilt för, nämligen satsningen på 15 miljoner kronor på kompetenshöjande insatser för yrkesverksamma som möter barn. Detta är säkert bra, men man kan lugnt säga att det sticker ut i mängden i Centerpartiets budget.
Centerpartiet sparar drygt 5 miljarder på utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg. Det är inte bara satsningarna på fler vårdplatser och en nationell vårdförmedling som försvinner, utan det gör också föräldraskapsstödet och satsningarna på våra barn och unga. Satsningen på det förebyggande arbetet inom barn- och ungdomshälsovården i form av hembesöksprogram inom BVC försvinner också.
Centerpartiet skrotar fritidskortet för barn och unga, som ska få möjlighet att ta del av idrotts- och fritidsaktiviteter även om de kommer från en socioekonomiskt utsatt familj. Särskilt allvarligt är det att Centerpartiet också vill skära ned i socialtjänstens insatser när det gäller det sociala arbetet. Jag får inte ihop detta.
När Centerpartiet nu gör en satsning - visserligen en väldigt liten sådan, men ändå en satsning - på kompetenshöjande insatser för yrkesverksamma som möter barn, varför bedriver man då i övrigt en politik som leder till färre möten med de här barnen? Varför är inte Centerpartiet berett att prioritera barn och unga?
Christian Carlsson (KD):
Jag har respekt för att inte alla partier anser att satsningar på barn och unga är de mest prioriterade frågorna, men det är ju tyvärr inte bara barn och unga som drabbas av Centerpartiets politik, utan också de äldre. När Centerpartiet väljer att skära i budgeten riktar de in sig på stimulansbidragen inom äldreområdet.
De vill också skrota satsningen för att motverka ofrivillig ensamhet bland landets äldre. Totalt vill Centerpartiet slopa 5 miljarder kronor jämfört med vårt anslag, och det man tillför i generella statsbidrag innebär i praktiken bara 2,4 miljarder. Det här handlar alltså inte om huruvida det ska finnas riktade statsbidrag eller om de ska vara generella.
Det handlar om att det inte finns något annat parti i Sveriges riksdag som är berett att nedprioritera och skära lika mycket i de resurser som ska gå till sjukvård, äldreomsorg och social omsorg om våra barn som Centerpartiet. Centerpartiets politik drabbar barn och äldre, men den kommer också att drabba barn och äldre på den svenska landsbygden - var så säker.
Christian Carlsson (KD):
Allmänna arvsfonden instiftades av riksdagen 1928 och förvaltas i dag av Kammarkollegiet. Till fonden tillfaller medel när det inte finns någon släkting närmare än kusin som kan ärva eller något testamente som förklarar hur arvet ska fördelas.
Ända sedan Allmänna arvsfondens instiftande har den haft till syfte att fördela pengar till samhällsviktiga och allmännyttiga insatser i föreningslivet. Föreningar och ideella organisationer kan söka stöd ur fonden, och stödet ska användas för att främja verksamhet av ideell karaktär till förmån för barn, ungdomar, äldre och personer med funktionsnedsättning.
Färdtjänst, personlig assistans, Bris hjälptelefon och Självmordslinjen är exempel på verksamheter som startats med pengar från Allmänna arvsfonden. Herr talman! Allmänna arvsfonden är av stor betydelse när det gäller att stötta barn, ungdomar och personer med funktionsnedsättning men också när det kommer till att stärka svenskt civilsamhälle.
I den skrivelse som behandlas här i dag har den tidigare regeringen lämnat en redogörelse för förvaltningen av Allmänna arvsfonden och en redovisning av fördelningen av stöd från fonden under 2021. Vidare redogörs för den kommande inriktningen av stöd ur Allmänna arvsfonden och de områden som den tidigare regeringen har velat prioritera.
Man har identifierat tolv områden som bör prioriteras i Arvsfondsdelegationens fördelning av medel. Bland annat har man pekat ut projekt som syftar till att stärka barns rättigheter, att förebygga våld, mobbning och trakasserier och att främja psykisk och fysisk hälsa och ett stärkt föräldraskap. Detta är exempel på prioriteringar som vi kristdemokrater välkomnar.
Därför yrkar jag bifall till utskottets förslag.
Christian Carlsson (KD):
Jag tackar för välkomnandet till arbetet i utskottet. Full kontroll över hela problematiken i svensk sjukvård har regeringen inte sagt sig ha ännu. Det vore förmätet att påstå, för det är så många problem. Det vi gör nu är att peka ut en ny färdriktning och ta många viktiga steg på vägen mot att få ordning på svensk sjukvård.
Regeringen har trots allt inte styrt särskilt länge, så att säga att vi har full kontroll på allting vore att säga för mycket. När ledamoten talar om ett kontor i Stockholm förstår jag det som att han avser den nationella vårdförmedling som den nya regeringen avser att införa.
När det kommer till långsiktiga förutsättningar för svensk sjukvård finns det ju en anledning till att vi skjuter till nära 4 miljarder bortsett från de coronapengar som tillskjutits. Det handlar helt enkelt om att vi anser att vården behöver bättre förutsättningar och att den behöver bli robust framöver.
Christian Carlsson (KD):
Är det något parti som talar om behovet av långsiktiga strukturella grepp är det inte Centerpartiet utan Kristdemokraterna. Vi är också glada över att vi fyra samarbetspartier nu tar viktiga steg för ett ökat statligt ansvar för svensk sjukvård. Vi kommer att utreda ett helt eller delvis förstatligande av sjukvården.
Att det behövs strukturella omtag för att säkerställa att vi har en jämlik och god vård i hela landet är vi som parti fullt medvetna om, och det är också regeringen medveten om. Vad gäller den nationella vårdförmedlingen vidhåller jag att det vore av stort värde för patienten att på ett mer transparent sätt kunna se var man kan få vård när man har drabbats av sjukdom och ens familj befinner sig i en väldigt tuff och utsatt situation.
Det är viktigt med den informationen till patienten och möjligheten för människor att vända sig till en annan region. För att tala även om det långsiktiga är det ju så att vi för att kunna få till fler vårdplatser behöver fler läkare, sjuksköterskor och annan vårdpersonal som väljer att stanna kvar inom yrket.
Det är därför personalförsörjningsfrågan blir så avgörande för att vi ska kunna kapa vårdköerna, och vi kommer att ta fram en nationell plan för kompetensförsörjningen. Den kommer att kartlägga dels behovet, dels ansvarsfördelningen kring personalfrågan mellan stat och region.
Dessutom ska det framgå vilka konkreta insatser vi ska genomföra för att fler ska välja att söka sig till vårdyrket och för att fler ska vilja stanna kvar för att ge människor vård den dag de behöver det.
Alexander Christiansson (SD):
Kvinnor dominerar som bekant vårdyrket i den offentliga sektorn, där den psykosociala arbetsmiljön ofta brister. De kvinnor som jobbar inom sektorer såsom hemtjänsten, sjukvården eller äldreomsorgen upplever ofta stor stress och underbemanning. En stark pliktkänsla uppstår naturligtvis då man inte vill vara frånvarande från jobbet på grund av sina kollegors arbetsbelastning, samtidigt som man ofta jobbar med personer som inte klarar sig på egen hand; det kan vara gamla och sjuka.
På grund av en stark inre ansvarskänsla löper dessa kvinnor stor risk för sjukskrivning längre fram när kroppen och huvudet helt enkelt inte orkar med längre och man till slut går in i väggen. Denna sjukskrivning riskerar att bli långvarig, vilket straffar sig ekonomiskt såväl för den enskilda individen som för samhället i stort.
Mot bakgrund av detta går min fråga till statsrådet Åsa Lindhagen: Vad ämnar jämställdhetsministern vidta för åtgärder för att förbättra situationen för de kvinnor som riskerar sjukskrivning på grund av dålig psykosocial arbetsmiljö?
Alexander Christiansson (SD):
Jag tackar jämställdhetsministern för svaret. Vi har pratat om åtgärder och lösningar sedan lång tid tillbaka. Detta är ett välkänt problem som har pågått under lång tid. Själv blir jag ofta kontaktad av personer som jobbar inom yrket och som lider på grund av de svårigheter vi har. När kan de förvänta sig en förändring, med tanke på regeringens politik i dag?
Alexander Christiansson (SD):
Vi välkomnar denna debatt, som Vänsterpartiet har tagit initiativ till. Det är en viktig fråga som kräver ett svar, och det finns en del frågetecken som hänger i luften. Vi hoppas få svaren här i dag.
När myndigheten Arbetsförmedlingen grundades för drygt hundra år sedan tjänade den sitt syfte väl. Den har haft en central roll på den svenska arbetsmarknaden under i stort sett hela 1900-talet, men i dag tillfredsställer inte myndigheten marknadens behov.
Enligt IFAU har 94 procent av kommunerna skapat egna verktyg för att hitta arbetskraft. 83 procent av de privata företagen har i princip inte ens kontakt med myndigheten när de söker personal till sina företag. 4 procent av dem som är inskrivna vid Arbetsförmedlingen menar att de har fått jobb genom förmedlingen.
12 procent av de inskrivna menar att de har förtroende för myndigheten, vilket naturligtvis är en väldigt låg siffra. Detta är ett problem. De senaste decennierna har man även valt att i en alltmer digitaliserad värld göra en del investeringar i system och program som faktiskt har varit katastrofala. Jag vill lyfta ett exempel, nämligen plattformen Jobskills.
Den tog tre år att utveckla och kostade drygt 90 miljoner kronor. Syftet med plattformen var att skriva in nyanlända för att ge arbetsmarknaden en möjlighet att anställa dem. Det blev en flopp, mycket för att man bröt mot EU:s datadirektiv GDPR, så man fick lägga ned programmet helt efter tre år.
Detta är bara ett exempel på ett flertal floppar man har gjort, och det visar kanske på en del strukturella problem i myndigheten. Det gäller även alla de medborgare som har fått felaktiga utbetalningar den sista tiden, vilket vi kan läsa om i medierna. Dock får vi inte glömma att Arbetsförmedlingen agerar på direktiv från regeringen. Det kan därför finnas anledning till viss självkritik ibland.
Som vi ser det utför Arbetsförmedlingen inte sitt uppdrag på ett tillfredsställande sätt, och den bilden delar nog de flesta - i alla fall när det gäller vissa delar av myndigheten. Frågan blir därför hur vi ska gå vidare och hur vi ska agera för att få ett effektivare system för den svenska arbetsmarknaden, och det är därför vi har samlats här i dag. Vi välkomnar diskussionen.
Alexander Christiansson (SD):
Arbetsmarknadspolitiken måste givetvis få kosta pengar. Investeringar är bra och måste göras på både kort och lång sikt, men de måste också stå i proportion till den avkastning man får av dem. Vi ställer oss bakom det som sker genom januariöverenskommelsen, men vi vill också varna för de konsekvenser som finns runt hörnet om man inte gör detta på rätt sätt.
Därför gläder det mig att höra statsrådet Ylva Johansson säga att personer som bor på landsbygden fortfarande kommer att ha service, kunna boka möten och få personlig handledning.
Nedskärningar på lokalkontoren på mindre orter skulle få enorma konsekvenser, inte minst för de funktionsnedsatta som har svårt att tillgodogöra sig de webbverktyg som är framtiden.
Vi skulle hellre se nedskärningar i storstadsregionerna, för där finns både närvaro av privata aktörer och bättre beredskap. Vi vill se privata aktörer ta över delar av förmedlingen. Vi vill även att kommunernas ansvar ska bli större vad gäller kontakten mellan utbildning och näringsliv.
Vi tror att kommunerna har bättre kunskap om sitt lokala näringsliv. Vi vill också utreda om det ska finnas en gemensam ersättningsmyndighet för utbetalning av ersättningar - detta för att få en bättre transparens. Vi tycker även att kommunerna ska ta ännu större ansvar för vuxenutbildningen. De har ju redan ansvaret för den, så det är logiskt.
Alexander Christiansson (SD):
Min fråga ställs till statsrådet Isabella Lövin. Det stundar ett EP-val, och den sociala pelaren ligger just nu på bordet. Den bygger på 20 principer i tre kategorier: lika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden, rättvisa arbetsvillkor samt social trygghet och social integration. Initialt lovade regeringspartierna att förslagen i den sociala pelaren inte skulle vara tvingande, men det har redan kommit en rad förslag som blir just påtvingade.
Den 16 april röstades det om arbetsvillkorsdirektivet, där regeringen stod bakom förslaget. Det finns en del bra saker i pelaren, tycker vi, men detta är något som EU inte ska bestämma över. I förlängningen kommer det att utmana det svenska självbestämmandet. Direktivet kan på sikt äventyra hela vår svenska modell, och det råder stor oenighet mellan parterna i denna fråga.
Min fråga är: Blir regeringen gång på gång lurad av EU, eller är det så att regeringen gång på gång lurar det svenska folket genom att säga att det inte ska påverka oss när det sedermera blir lag?
Alexander Christiansson (SD):
Jag delar statsrådets bild, för också jag tror att det är svårt för polisen att jaga förövarna. De är, som vi sa tidigare, otroligt strukturerade. De skickar pengarna från konton över hela världen fram och tillbaka, precis som man gör vid penningtvätt och när man finansierar terrorism och annat. Jag tror att det preventiva arbetet är helt centralt i det här fallet.
Jag hann inte ställa frågan fullt ut i mitt första inlägg på grund av talartiden, men det är viktigt att dejtningssajterna arbetar mer effektivt med att fånga de här profilerna som man vet är falska och att man kan varna dem som går in på dejtningssajterna och sajnar upp sig med en profil. Så är det inte i dag, och detta är någonting som egentligen skulle kunna vara en väldigt enkel åtgärd.
Jag tror att den skulle vara viktig för att man ska få upp ögonen när man går in och skriver in sig på sajten. Det görs nu 80 anmälningar i månaden om romansbedrägerier, så det här är ett fenomen som växer. Det är ofta stora pengar, som jag nämnde tidigare. Det kan vara miljontals kronor och stora lån och skulder.
Det är som sagt en fruktansvärd situation som de här människorna hamnar i. Det handlar också om samhällets syn på detta. Jag hör ofta från offren att samhället har en tråkig attityd och menar att man får skylla sig själv om man hamnar i det här. Men det är inte så enkelt, och det är jag noga med att påpeka och understryka. Det här är komplex psykologi, och det är lätt att hamna in i det.
Därför behöver vi bli bättre på att varna och att jobba preventivt. Statsrådet nämnde den fria viljan. Var går gränsen? Hur mycket ska staten gå in och kontrollera när en myndig person vill föra över pengar? Jag vill tacka statsrådet för svaren och för den här viktiga debatten.
Alexander Christiansson (SD):
Det här med storleken på restriktionerna är ju i sig inte så aktuellt i det här fallet eftersom småföretagarna har drabbats av restriktionerna. Oavsett hur stora dessa varit i jämförelse med andra länder är det fortfarande de som har försatt företagen i den här situationen. Det är det som är min poäng, och det var också det jag menade i mitt förra anförande. För 20 år sedan var Sverige ett av de sämsta länderna att driva företag i. I dag har vi relativt goda förhållanden tack vare de reformer av skattesystemet som gjorts.
Personligen tycker jag fortfarande att exempelvis regelkrångel, höga arbetsgivaravgifter, kompetensförsörjning och ökad brottslighet är hinder som hämmar tillväxtmöjligheter för småföretag i alltför stor utsträckning. Det vet jag inte minst själv, som har varit egenföretagare i många år. Vad jag utläser av svaren har inte Socialdemokraterna direkt några nya förslag för återstart.
Och om Socialdemokraterna får igenom de skattehöjningar som det pratas om i partiet, hur tror ministern att det kommer att slå mot Sveriges småföretag? Vi kan ta höjda kapitalskatter som exempel. Ser inte näringsministern att det skapar en otydlighet och ryckighet som hämmar tillväxten enormt och att det riskerar att urholka konkurrenskraften?
Resultatet blir att man inte investerar, att man hellre startar företag utomlands eller att man helt enkelt avstår från att starta företag eftersom det blir dyrare och svårare. Hur tror näringsministern att skatter på kapital, fastighetsskatt, bolagsskatt och att eventuellt återinföra förmögenhetsskatten kommer att slå mot det svenska näringslivet? Ministern sa ju själv att vi behöver köpstarka kunder i vårt land.
Det är en retorisk fråga, för det är klart att det kommer att slå hårt mot näringslivet, som mer än någonsin är beroende av just en köpstark kundstock. Jag vet att många är intresserade av att få svar från Sveriges näringsminister på den här frågan. Jag skulle vilja ha ett ärligt svar på den, om det är möjligt.
Alexander Christiansson (SD):
Det handlar om offentliga medel - skattebetalarnas pengar. Med den utgångspunkten menar jag att politisk detaljstyrning kan användas på ett felaktigt sätt. Det är det som är min poäng. Men jag noterar att vi kanske inte har riktigt samma bild av detta. Tjänstemannaansvaret är kanske inte heller ett alexanderhugg på de problem som finns.
Man bör nämligen ha klart för sig att grundproblemet handlar om styrning och förvaltningskultur. Svensk förvaltning har under ett antal decennier övergått från så kallad regelstyrning till målstyrning. Tjänstemän förväntas förverkliga politikernas visioner - inte följa detaljerade regler. Det är ett problem för mig och Sverigedemokraterna. Men offentlig upphandling är som sagt ett stort och komplext område som kräver tillförsikt just för att det handlar om stora belopp av skattebetalarnas pengar.
Uppenbart finns det mycket att göra för att inkludera, föra dialog och förbättra affären, och det arbetet kommer jag med glädje att följa framöver. Risken är annars att den offentliga upphandlingen används just för politisk detaljstyrning som ett ideologiskt verktyg. Risken är att de som är bäst på upphandling vinner upphandlingarna i stället för att de som faktiskt har bäst produkt och tjänst vinner.
Det är inte så optimalt ur skattebetalarnas perspektiv. Jag kan inte pressa ministern mer i frågan om tjänstemannaansvaret. Men det skulle ändå vara intressant att höra ministerns egen ståndpunkt i frågan om tjänstemannaansvar. Jag nöjer mig med detta.
Alexander Christiansson (SD):
Jag förstår logiken i EU:s resonemang kopplat till förändringarna i stödet, och jag kan i sak hålla med om att det är ett bättre stöd. Vad frågan handlar om här är regeringens agerande. Den 27 januari kallade departementet en rad branschorganisationer till ett möte för att upplysa om förändringarna i stödet.
Regeringen visste vid det mötet, alltså redan den 27 januari, att det skulle bli förändringar i form av täckningsbidrag som ny parameter. Det var ett officiellt möte där de inbjudna ifrågasatte det faktum att regeringen inte planerar att göra en konsekvensanalys av förändringarna i stödet för att ta reda på vad konsekvenserna skulle bli för företagen, speciellt med löftet att företagen skulle få förlängda omställningsstöd.
Varför ville regeringen inte analysera konsekvenserna, blir min fråga? Varför framgick inte förändringarna under presskonferensen som hölls två dagar innan, den 25 januari? Även om regeringen officiellt fick godkännandet av omställningsstöden från kommissionen den 16 februari fanns det alltså kunskap om förändringarna redan tidigare, enligt de källor jag har talat med från mötet med departementet den 27 januari.
Är det en förlängning av ett stöd om 4 000 företag inte får stöd efter den nya parametern? Jag tycker inte det. På presskonferensen som hålls den 25 januari pekar allt på att regeringen är varse förändringarna. Per Bolund säger att regeringen ger besked om att man förlänger omställningsstödet. Han säger att det finns en trygghet i att vi vet att pengarna kommer att komma ut.
Det gör också att företagen - lyssna nu! - om de har akuta likvida problem kan gå till banken och låna pengar och vara trygga med att det kommer ut pengar senare. Magdalena Andersson avslutar med att säga att budskapet är tydligt: Håll i och håll ut! Pengar och räddning är på väg. Företag har skrivit till mig i panik. Efter samtal med sina jurister menar de att förfarandet liknar bedrägligt beteende.
Jag är inte jurist. Men definitionen av bedrägeri som juristerna hänvisar till i detta fall är från 9 kap. brottsbalken, där det står så här: "För bedrägeri döms också den som genom att lämna oriktig eller ofullständig uppgift, genom att ändra i program eller upptagning eller på annat sätt olovligen påverkar resultatet av en automatisk informationsbehandling eller någon annan liknande automatisk process, så att det innebär vinning för gärningsmannen och skada för någon annan."
Jag är som sagt inte jurist, men jurister menar att detta går att koppla till bedrägligt beteende. Och om jag som företagare hade agerat på samma sätt gentemot en annan part, då hade jag blivit stämd och åtalad. Jag är som återigen sagt inte jurist, så jag vet inte, men det låter lite som om statsrådens löften till företagen är minst sagt vilseledande.
Delar ministern juridikens definition av bedrägeri, och ser ministern att statsrådens agerande kan uppfattas som barateri eller vilseledande för de företag som i god tro litat på statsrådens uppmaning och tagit lån med löfte om att få stöd utbetalat?