Emma Wallrup (V):
Både privatpersoner och näringslivet är i stor utsträckning fortfarande beroende av en väl fungerande postservice, även i vårt alltmer digitaliserade samhälle. Många företag är för sin verksamhet helt beroende av en hög och jämn nivå på postservicen. Det gäller inte minst situationen på landsbygden.
Om servicenivån inte kan garanteras missgynnas det lokala näringslivet, jobben och privatpersoner i redan utsatta områden på landsbygden. Därför finns den samhällsomfattande posttjänsten som Postnord utför. Uppdraget är att just tillhandahålla en sådan service. Tyvärr fungerar det inte så bra i dag.
Det sker ofta felsortering, och tillförlitligheten i tjänsten har tunnats ut eftersom arbetsmiljön har försämrats. De som arbetar med sorteringen har svårt att hinna med. Det försvinner brev alltför ofta. Senast den här månaden har ett paket försvunnit till min egen hemadress, och vi får ofta springa tillbaka med brev som har kommit fel. Denna gång var det en present.
I andra fall kan det röra sig om räkningar som inte kommer fram och som i dagens läge kan gå till inkasso när marknaden driver på så att betalningstiden inte går ut efter en månad utan snarare efter tio dagar. Det kan drabba de mest utsatta - de som inte har pengar att röra sig med. Jag vill påminna om att Postnord inte får något statligt stöd för att tillhandahålla den samhällsomfattande tjänsten.
Samtidigt har brevvolymerna minskat kontinuerligt under en lång rad av år. Det är en minskning som påverkar intäkterna. Men trots detta har staten fastställt ett högt avkastningskrav på Postnord. Det ställer sig Vänsterpartiet mot. Det pågår just nu en kampanj från Seko Posten som driver frågor om arbetsförhållanden.
Man lyfter upp den tuffa situation som råder i verksamheten och det utbredda missnöje som råder bland de anställda inom företaget. Jag anser att det är riksdagens uppgift att uppmärksamma sådana saker som hur människor lever och vilken arbetsmiljö de har i sin vardag. Det är vår uppgift och vårt ansvar att se till att det fungerar.
Avkastningskravet ligger på 10,5 procent. Man borde se över det, beroende på hur tufft verksamheten har det beroende på digitaliseringen. Vi måste få till en mjuk övergång i den här samhällsförändringen, så att människor som jobbar med den här servicen och människor som är beroende av den inte drabbas.
Det är Vänsterpartiets ståndpunkt att staten som ägare bör garantera bra arbetsförhållanden för de anställda och att det i detta också ingår att minska andelen otrygga anställningar och användandet av bemanningsföretag. Vi vill se över lagen och titta på de här sakerna för att samhällsuppdraget ska kunna garanteras.
I Sekos upprop till Sveriges politiker och Postnords ledning lyfter man just upp att postverksamheten är under stark förändring, att digitaliseringen medför minskade intäkter i takt med att brevvolymerna faller och att de lagstadgade servicemålen och de ekonomiska målen inte går ihop. Företaget ges inte rätt förutsättningar.
Nuvarande postlagstiftning är dessutom utformad på ett sätt som missgynnar de postföretag som har ansvar för att upprätthålla samhällsuppdraget. Följden blir, som jag sa tidigare och som Seko själva skriver rakt upp och ned, att de anställda utsätts för orimliga effektiviseringar, underbemanning och en hög andel med otrygga anställningar och att det är väldigt vanligt i verksamheten.
Det är hög stress, med andra ord, precis som i så många verksamheter i vårt samhälle i övrigt där man i första hand tittar på vinst i stället för att sätta människan, funktionen och kvaliteten i fokus. Det är dags för förändring. Vi bör styra om skutan och sätta rätt perspektiv i centrum. Det är inte så att ekonomin är till för ekonomin och några få fickor, utan ekonomin är till för människan. Det är utifrån det vi måste planera våra verksamheter.
Det här är återigen ett område där vi inte har lyckats på senare år. Jag vill läsa upp vad Seko skriver till regeringen: Vi påminner gärna regeringen om de vackra orden i regeringsförklaringen: Ny teknik och effektivare arbetssätt ska inte leda till stress eller utslitning.
Det här skulle jag vilja uppmana regeringen att titta på igen, för det verkar inte vara så som är fallet just inom den här verksamheten. Jag yrkar bifall till vår reservation 3, där vi tar upp just den här problematiken och kräver att postlagen ses över för att tillgodose de här behoven.
Från Vänsterpartiets sida ser vi allvarligt på problemet som många upplever med att inte ha tillgång till kontanter i dagens Sverige, särskilt i glesbygden där det ofta råder brist på uttagsautomater. På de bankkontor som finns kvar minskar kontanthanteringen och har i många fall helt och hållet upphört.
Den lägesbeskrivning som redovisas i Länsstyrelsen i Dalarnas återrapportering till regeringen lyfts en rad orosmoment fram, bland annat tekniska utmaningar och svårigheter för inte minst de äldre att behärska tekniken för elektroniska betalningar. Därför anser vi i Vänsterpartiet att det är angeläget att staten tar sitt ansvar och även fortsättningsvis säkerställer tillgången till betalmedel för alla i Sverige.
Regeringen skulle kunna överväga möjligheten att ge tilläggsdirektiv till de utredningar som just nu pågår på området. Ett förslag är att den parlamentariskt sammansatta kommitté som regeringen beslutade om i juni 2015 ska lämna förslag till inriktning och utformning av en sammanhållen politik för en långsiktigt hållbar utveckling i Sveriges landsbygder. Här finns det möjlighet att tillgodose dessa behov.
Jag stöder alla mina reservationer, men jag yrkar bifall endast till reservation 3.