Maria Larsson (KD):
Hillevi Larsson har frågat mig vilka skäl som ligger till grund för ställningstagandet att de som vanvårdats efter 1980 inte har rätt till ersättning, om jag kan tänka mig att ta initiativ till undantag i ersättningsreglerna för dem som vanvårdats efter 1980 och vars fall är preskriberade eller nedlagda samt om jag avser att ta initiativ till att hjälpa dem som vanvårdats efter 1980 på annat sätt.
Bakgrunden till bestämmelsen om en tidsbegränsad ersättning finns i den överenskommelse som gjordes mellan Kristdemokraterna, Moderaterna, Folkpartiet, Centerpartiet, Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet de gröna i september 2011 om ersättning till personer som utsatts för övergrepp eller försummelse av allvarlig art i social dygnsvård mellan åren 1920 och 1980.
Det är en extraordinär möjlighet till ersättning som införts för dem som historiskt har varit utsatta för övergrepp eller försummelser i samhällsvården. Grunden för ersättning är enligt överenskommelsen övergrepp eller försummelse av allvarlig art som skett mellan 1920 och 1980, precis som beskrivs i propositionen.
Ersättningsmöjligheten är, som sagt, extraordinär och innebär stora avsteg från vad som normalt gäller. Som anförs i propositionen bör möjligheten till ersättning inte medföra ett system som kan tillämpas jämsides med gällande civilrättsliga och straffrättsliga principer om skadestånd och ansvar för brott.
Om möjligheten till ersättning inte hade avgränsats till en viss tidsperiod skulle olika ersättningsslag och system vara tillämpliga samtidigt med helt olika bestämmelser vad gäller grund för ersättning, beviskrav och sannolika ersättningsbelopp. Mot denna bakgrund har tidsgränsen satts så att så långt som möjligt inga icke preskriberade brott omfattas av möjligheten till ersättning.
Flertalet remissinstanser samt riksdagen har ställt sig bakom detta. Regeringen har, med bakgrund i överenskommelsen, inte för avsikt att ta initiativ till undantag från det som beslutats. Varje fall av vanvård är allvarligt och något som aldrig skulle ha fått ske. Med den utgångspunkten hölls därför en upprättelseceremoni i Stadshuset för samtliga personer som vanvårdats under sin barndom i samhällsvården.
I samband med detta fick de vanvårdade en ursäkt å hela samhällets vägnar. Det finns dock ingenting som till fullo kan kompensera de utsatta för det de har tvingats uppleva. De personer som i dag mår dåligt som resultat av vanvård i samhällsvården, oavsett när denna har ägt rum, ska få det stöd och den vård de behöver. Det ska kommuner och landsting sörja för inom ramen för det tillämpliga systemet.
Regeringen har vidtagit ett stort antal åtgärder bland annat inom ramen för uppdraget Trygg och säker vård, för att trygga och säkra den sociala barn- och ungdomsvården. Flera av de vidtagna åtgärderna är resultat av de intervjuer som hölls med vanvårdade under den så kallade Vanvårdsutredningen. Intervjuerna har varit ett ovärderligt underlag i förbättringsarbetet.
En viktig del i det paket av ny lagstiftning som regeringen lagt fram är att varje placerat barn ska ha en särskilt utsedd socialsekreterare, att socialnämnden har fått större ansvar för det placerade barnets hälsa och att kraven på socialnämndens uppföljning av placeringar har skärpts. Med dessa åtgärder anser jag att vi är på god väg mot en förstärkt socialtjänst där missförhållanden och vanvård av barn förebyggs på ett bättre sätt.