Peter Eriksson (MP):
Jag vill börja med att säga, som några av de tidigare talarna, att jag är glad över att vi har ett brett samförstånd i grundläggande frågor kring posten och hur den ska fungera. Situationen har inte varit acceptabel under en relativt lång tid.
Vi behöver göra förändringar för att få postservicen att fungera bättre och också förändra lagstiftning och regler så att de är i takt med vår tid.
Det är otroligt viktigt, för även om samhället och posten förändrats - vi skickar inte lika mycket brev som tidigare - är det otroligt viktigt att vi har en fungerande och bra postservice.
En ledamot, som tyvärr har lämnat kammaren, framhöll däremot vid flera tillfällen att hon längtar tillbaka. Man kan ibland känna så.
Men jag är glad att vi ändå är en majoritet som känner att vi vill vara med och tillsammans forma framtiden och försöka få moderniseringen att nå ut till alla, i stället för att längta tillbaka. Det fanns nog saker som var bättre förr. Men sammantaget har det skett väldigt mycket förbättringar när det gäller just kommunikationer.
I dag kan vi till exempel skicka ett brev som är framme inom en sekund i stället för att ta dagar, som det gjorde förr. Moderniseringens stora symboler var förr flyget, järnvägen med järnvägsstationen som hamnade mitt i byn och samhället samt posten.
I dag är symbolerna snarare drönare, robotar och smarta telefoner som vi är upptagna med hela tiden. Brev har till stor del ersatts av digitalisering i form av e-post, sms och, som Teres var inne på, digitala postlådor.
Detta förändrar givetvis förutsättningarna för de gamla institutionerna. Vi har dessutom avskaffat Postverket, och det gamla monopolet har konkurrensutsatt både paket- och brevutdelningen. Men regelverket och vår styrning av dessa system har inte hängt med i denna förändring. Här menar jag att det finns en hel del kvar att göra.
När vi lämnar ut centrala funktioner i samhället till företag som inte längre är statliga måste vi också skärpa styrningen och kontrollen så att det fungerar och når ut till alla. Den proposition som riksdagen ska besluta om är ett steg på vägen.
Det ger möjlighet för regeringen och Post- och telestyrelsen att fatta beslut om hur styrningen ska vara i framtiden och vilka regler och krav som ska gälla för Postnord som har den samhällsomfattande tjänsten. Det handlar till exempel om hur snabbt breven måste delas ut.
I den förordning som regeringen tagit beslut om måste nu 90 procent, mot tidigare 85 procent, av breven delas ut inom två dagar. Att det är två dagar i stället för en dag upplevs nog av väldigt få som en försämring. En del vill ändå göra gällande att det är en försämring, men det viktiga är att breven kommer fram och att man kan lita på posten.
Det viktigaste är inte att de kommer fram snabbt, för har man bråttom och vill ha snabba resultat och kommunikation med andra inom kort använder man digitaliseringen. Här finns som sagt en hel del kvar att göra vad gäller styrningen.
Till exempel handlar det om vilka krav och regler som ska gälla för oss som bor på långt ute på landsbygden. Att fortsätta med femdagarsutdelning är viktigt, men det handlar också om hur långt det får vara till brevlådan. Själv har jag sex kilometer till brevlådan de flesta dagarna i veckan.
I framtiden kan det inte vara Postnord eller de som delar ut breven som bestämmer reglerna, så som det har varit alldeles för länge. Det måste vara myndigheterna som bestämmer vad det får vara för avstånd till brevlådan.
Detta är en förutsättning för att människor ska veta vad som gäller och för att man ska kunna kräva sin rätt vad gäller kommunikation. Även om breven blir färre i brevlådan blir paketen allt fler.
Särskilt för människor som bor på landsbygden där det ofta blir allt längre till affären kommer paketutdelningen att fortsätta att vara central och kanske bli ännu viktigare.
Då måste man veta vad som gäller, vilka krav man kan ställa på dem som ska dela ut paketen och vart man ska vända sig om det inte fungerar. Vi måste också se helheten i politiken. Jag är stolt över att vi har antagit en bredbandsstrategi som för första gången gäller alla.
Nu ska 100 procent av den svenska befolkningen få tillgång till en snabb kommunikation med det moderna kommunikationssättet. Jag tror att Nina Lundström har missuppfattat situationen. Under den förra regeringen tog bredbandsstrategin sikte på 90 procent av befolkningen. Det låter ju bra, men man lämnade 1 miljon människor utanför.
Det är skillnaden mellan den tidigare och den nuvarande strategin. Dessutom beslutade regeringen häromveckan att man från och med den 1 mars ska vara garanterad tio megabit per sekund var man än bor i Sverige och därmed ha en funktionell tillgång till internet.
Någon sådan garanti har aldrig tidigare funnits. Detta kombineras med ett stöd där man om man bor otillgängligt och inte automatiskt nås av mobilsystem bara ska behöva betala högst 5 000 kronor för att få en uppkoppling på minst tio megabit.
Detta innebär att företag och hushåll kan sköta sina affärer, att man kan nå SVT Play och titta på tv-program och att man kan hantera andra affärer och tjänster som man behöver. Detta är en miniminivå som för de allra flesta måste kännas som en trygghet och en möjlighet att vara med i det nya och moderna.
Nu behöver vi inte vara kvar i den situation som har rått länge där man nätt och jämnt har haft rätt till telefoni. Den gamla statliga garantin innebar endast 1 megabit per sekund, vilket gav tillgång till telefoni men ingen funktionell tillgång till internet.
Här får vi också en bättre funktion och ett bättre system som ser till helheten i människors möjlighet att vara med. Fru talman! Jag längtar inte tillbaka.
Jag tycker att moderniseringen ska nå alla, och det är bra om vi är många som driver den linjen så att det nya samhället når ut till hela Sverige.