KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anna-Caren Sätherberg (S):
Tack, landsbygdsministern, för svaret! Den enda frågan är tidsaspekten. Jag vill fråga landsbygdsministern vilka initiativ han ämnar att ta för att tidsaspekten ska sjunka ned. Landsbygdsministern berättade för mig precis innan att han hade haft elva eller tolv bilateraler på sitt sista möte.
Det vore intressant att få veta ifall han i de bilateralerna med övriga länder också tog upp frågan om ursprungsmärkning så att vi ser till att det kommer på bordet fort. Att detta ska införas är, som jag sa, något som har efterfrågats av många politiska partier i riksdagen, till exempel Kristdemokraterna. Det har efterfrågats av producenter av kött.
Det är de som ser till att vi har det fantastiska svenska köttet med låg antibiotikaanvändning och bra djurhållning. Att det ska ske är något som efterfrågas av konsumenterna. Även många restauranger vill införa det. Jag fick flera besked från Sveriges restauranger.
De såg det som självklart att man ska kunna redovisa var köttet kommer ifrån. Det är en konsumentupplysning som många vill ge. Förslaget var inte heller att det skulle vara alldeles för byråkratiskt. Det behöver inte vara skriftligt på en meny. Det kunde vara muntligt, vid en tavla eller någonting annat men ändå så att det är klart och tydligt.
Jag hörde landsbygdsministern säga i sitt svar att man ju kan fråga. Men vi vet att när du väl har satt dig på en restaurang, och kanske beställt någonting att dricka innan maten, och sedan kommer på att du ska fråga var köttet är ifrån är det redan sent. En konsumentupplysning behöver vara tydlig i början. Egentligen har jag en enda följdfråga, eftersom vi ännu inte kan se tidsaspekten.
Vilka initiativ ämnar landsbygdsministern ta för att säkerställa att vi kan få den efterlängtade ursprungsmärkning på restauranger så fort som möjligt?
Anna-Caren Sätherberg (S):
Jag kan inte svara på vad Peter Kullgren hänför till retoriken. Själv har jag i stort sett jobbat inom restaurang i hela mitt liv. Jag kan verkligen beskriva både vad produkter innehåller och vad man kan rekommendera att äta. Men det är inte alla som har gjort det. Den retoriken har inte förändrats någon gång. Jag är väldigt stolt över de svenska produkterna.
Jag kan se en enorm utveckling av svensk livsmedelsproduktion under många år framöver. Jag tror faktiskt att det började med att Tore Wretman tog sig an den svenska husmanskosten en gång i tiden. Jag hade också förmånen att jobba på en av hans restauranger. Här är det ingen skillnad på retoriken.
Vi behöver se till att hela landet lever och med olika sätt också se till att lönsamheten ökar. Som jag sa kunde vi under pandemin se att när flera restauranger var stängda och människor valde att handla sin mat i affären valde de svenskt. Det är en utveckling som en landsbygdsbo gärna vill se. Då vet vi att det blir lönsamhet i de gröna näringarna.
Vi vet också hur köttet produceras, vilken uppfödning det är, vilken djurhållning det är, vilken låg antibiotikaanvändning det är och vilka kvaliteter som vi får med svenskt på tallriken. Tack, landsbygdsministern!
Om jag tycker att det kommer att ta alldeles för lång tid kommer jag att återkomma med en interpellation i frågan om ursprungsmärkning av kött på restaurang.
Mattias Bäckström Johansson (SD):
Ledamoten Ingemar Nilssons inlägg är många vackra ord som han klär regeringens politik med och de avsikter som finns med det arbete som Energikommissionen ska göra. Det finns mycket som både jag och Sverigedemokraterna tror är positivt, att man kan få någon form av långsiktighet och något ramverk som kan främja investeringar långsiktigt.
Men jämte det sker mycket i den ekonomiska politiken och även inom energipolitiken som både föregår och föregriper det arbete som sker inom Energikommissionen och som snävar in det handlingsutrymme som Energikommissionen kommer att ha framöver för vad som ska komma ut. Det är liksom att under matchen börja ändra i spelreglerna och ändra förutsättningarna för den match som redan pågår.
Det påverkar också förutsättningarna för att man ska kunna nå fram till något långsiktigt. Jag tänkte beröra en sak som har varit uppe lite grann innan. Alla känner till att det är låg lönsamhet generellt sett för kraftproducenter. Säger man sig ha god kontakt med producenter och det inte kommer som någon överraskning framstår det åtminstone för mig som än mer märkligt om man känner till konsekvenserna av den ekonomiska politik man vill föra och ändå genomför den, där det får energipolitiska konsekvenser.
Då kan man fråga sig: Är det rimligt att man genom den ekonomiska politiken raserar förutsättningarna för en fortsatt god driftssäkerhet och leveranssäkerhet i det kortare perspektivet?
Mattias Bäckström Johansson (SD):
När det gäller utländska förbindelser har Sverige redan tangerat det mål som har satts upp för energiunionen. Det har betalats av marknaden på marknadsmässiga grunder. Det som kanske kommer att ske mer inom energiunionen är att Sverige genom de medel som skattebetalarna har betalat in och som går vidare in i EU ska finansiera delar av de utlandsförbindelser som byggs mellan andra medlemsländer.
Sverigedemokraterna tycker inte att det är en bra lösning att våra skattemedel ska finansiera denna utbyggnad, eller riskera att finansiera denna utbyggnad. Men skatt måste tas ut efter bärkraft. Ingemar Nilsson har själv kunnat konstatera att denna bärkraft inte har funnits. Ändå återkommer man med skattehöjningar på 17 procent, och man försämrar villkoren ytterligare.
Även om man har en ren energimarknad måste man förhålla sig till det fysikaliska fenomenet att den energimängd som ska ställas till förfogande måste balanseras direkt av det som efterfrågas. Det måste finnas balans i varje givet ögonblick.
Det råder bekymmer med att en ökad produktion av intermittenta kraftslag kommer att äventyra leveranssäkerheten och den goda driftssäkerhet som vi hittills har haft och som åtminstone jag ser som en förutsättning för att vi ska kunna upprätthålla en god industriell konkurrenskraft framöver också. Då kan man inte blunda för detta. Det framstår för mig som mycket märkligt att man, trots att man vet om den svaga lönsamheten, återkommer med skattehöjningar på 17 procent och att man med den ekonomiska politiken raserar förutsättningarna.
Hade man behov av dessa medel rent finansiellt hade man kunnat ta ut dem på andra kraftslag också där det inte finns någon form av produktionsskatt eller någon skatt på den effekt som finns installerad. Det är bara vattenkraften och kärnkraften som har det. I sådana fall är diskussionen snarare att det kanske ska åläggas även intermittenta kraftslag.
Men frågan är: Är det rimligt att man genom den ekonomiska politiken påverkar förutsättningarna för driftssäkerheten?
Mattias Bäckström Johansson (SD):
I förra veckan var Miljöpartiet ett av de få partier som gick ut och välkomnade beskedet att fullt fungerande kärnkraftverk stängs i förtid. I vissa medier fanns tillägget att det rådde någon form av feststämning. Jag kan i så fall bara beklaga att man hanterar energipolitiken på det sättet.
Jag tänkte inte i den här repliken säga något om kärnkraften utan i stället ta upp problemet med de flaskhalsar som finns för kraftöverföring, för att klara av effektsituationen i södra Sverige nu när de kommer att tappa anläggningar, oavsett om de fälls i förtid eller faller ut av åldersskäl. I Sverige tillämpas inte nätkoder fullt ut för vindkraften.
På kontinenten finns en lång sådan tradition. Man har varit nödd och tvungen att ställa krav på reaktiv effektstyrning för vindkraftverken och sett till att vindkraften bidrar till nätstabiliteten. Därmed har man kunnat upprätthålla tillgången på reaktiv effekt under dygnets alla timmar. En rimlig utgångspunkt är att elkvalitetskrav ska gälla för alla typer av kraftgenerering, speciellt när regeringen har ambitionen att kraftigt öka el med låg kvalitet.
En fråga som infinner sig är om det inte i så fall är dags att även från politiskt håll ställa hårdare krav på vindkraftsproducenterna, att de ska vara med och försörja elnäten med reaktiv effekt. Om man inte är villig att göra det är frågan hur man annars ska lösa den reaktiva effektsituationen framöver.
Mattias Bäckström Johansson (SD):
Till att börja med kan också jag beteckna mig som lantis i sammanhanget som hemmahörandes i ett av de mer glesbefolkade länen i Sverige. Vad gäller kärnkraften handlar det just om potentialen i frigörelsen av energin. Om man jämför med den frigörelse som sker när kolatomen förenas med syre i sammanhanget är det 4 elektronvolt som frigörs.
I kärnkraftsreaktorer är energin 50 miljoner gånger större i de reaktioner som sker. Nu har vi skrapat lite på ytan med potentialen med termiska reaktorer. Vi har mycket använt kärnbränsle med uran-238 som är lagrat. Vad man än tycker om kärnkraften i sammanhanget har vi mycket kärnbränsle som ligger kvar.
Där är åtminstone vår utgångspunkt när det gäller att ta ansvar att driva på utvecklingen för säkrare reaktorer där vi även kan återanvända det material som ligger där. Det är bara ett fåtal procent av energiinnehållet som vi har använt. Resterande del vill Vänsterpartiet gräva ned.
Jag kan tycka att det är tämligen märkligt att man gräver upp någonting, använder kanske 2 procent och gräver ned resterande 98 procent som ska slutförvaras i över 100 000 år och talar om att ta ansvar i sammanhanget. Då tycker jag att det är mer ansvarsfullt att se till att driva på en teknikutveckling där vi kan ta hand om den energi som vi har tagit upp och minska slutförvarstiden till en bra bit under 1 000 år.
Vad gäller leveranssäkerheten talas det mycket om förnybara energislag och att man ska ha ett system som fullt ut hanterar detta. Det är intressant. Men man berör sällan just leveranssäkerheten, där vi kan se att varningsflaggorna har hissats rejält för att vi kommer att ha elbrist framöver. Det finns länder i liknande situation som ligger längre fram och där man redan har haft nedtrappning av baskraft. Där har man denna situation redan i dag.
Hur ser ni på att hantera de bitarna?
Mattias Bäckström Johansson (SD):
Vad gäller kärnkraften handlar det inte främst om att kunna ta ut ytterligare några procent. Det handlar om att snabba reaktorer kan utnyttja den fulla potentialen i bränslet, och vi kan minimera avfallsmängden med 99 procent. Vi kan alltså använda bränslet 100 gånger, och vi kan plocka ut i praktiken all energi som finns i det. På det sättet har vi en betydligt mindre del som ska slutförvaras, och slutförvarstiden minskas rejält. Jag tycker verkligen att det är frågor man bör ställa sig: Vad är mest ansvarsfullt i sammanhanget?
Vilket ansvar har man för kommande generationer? Vi kan ju hantera detta på ett kontrollerat sätt. Vi kan ta till vara på det och vi säkrar också vår energiproduktion för tusentals år framöver. Åtminstone för mig är det att ta ansvar i sammanhanget i stället för att gräva ned avfallet och hoppas på att det ska hålla sig kvar. Givetvis ska vi fortsatt ha en forskning på en slutförvarsmodell, men jag betraktar absolut att det är ett bränsle och en guldgruva som man försöker bygga upp.
Mattias Bäckström Johansson (SD):
Alliansen har med all tydlighet visat att man har velat värna den tidigare ingångna energiöverenskommelse som man har haft inom Alliansen. Det är en överenskommelse som jag åtminstone delvis kan välkomna i det avseendet att den banar väg för en ändring av miljöbalken och möjliggör ansvarsfulla generationsskiften inom kärnkraften.
Men i de betänkanden och arbeten som har tagits upp här är de invändningar som Alliansen lyft fram inom energipolitiken att riksdagen ska ge sitt godkännande till väsentliga förändringar som sker inom verksamheterna för de statliga bolagen. Man har värnat energiöverenskommelsen.
Tittar vi då på Vattenfall som är tillståndshavare för sju av våra tio svenska reaktorer ser vi att man inte har tagit ställning för vare sig det ena eller det andra utan duckat fullständigt för att svara på vad man anser om att bolaget ska få tillåtelse att titta på ersättningsreaktorer.
Jag uppfattar just Centerpartiet som den primära bromsklossen gällande detta, så det vore tillfredsställande med ett besked från Centerpartiet och Rickard Nordin om man kommer att verka för detta inom ramen för det som Alliansen har kommit överens om i energiöverenskommelsen. Värnar man verkligen innehållet i den, eller betraktar man den bara som ett skal?
Mattias Bäckström Johansson (SD):
Man har stått upp för att verksamhetsinriktningen inte väsentligt ska kunna förändras. Det kan man inte säga när det gäller Vattenfall och kärnkraften. Men det faller inte på att man tar ställning för energiöverenskommelsen och den del i energiöverenskommelsen som öppnar för det. De ändringarna i miljöbalken är ju redan genomförda och implementerade i lagstiftningen.
Det som är intressant är att regeringen tydligt har pekat ut vad man vill. Det får man göra om man tycker det. Men det som är viktigt om man säger sig värna och stå upp för den överenskommelse man har gjort inom Alliansen är att tydligt visa att bolaget ska kunna titta på ersättningsreaktorer och att det är någonting som styrelsen får göra. Nu har man inte stött några sådana förslag eller backat upp de intentionerna över huvud taget. Det är det som är lite beklämmande.
Jag kan känna en viss oro för att man ska införa någon sorts informell stopplag för tillståndshavaren som har sju av de tio svenska reaktorerna och att man då inte ger tydligt mandat för att titta på ersättningsreaktorer. Det skulle vara önskvärt att Centerpartiet var tydligt med om man vill öppna för ny kärnkraft eller inte.
Mattias Bäckström Johansson (SD):
Riksrevisionen konstaterar i sin rapport om förvaltningen av regionala projektmedel att regeringens styrning och uppföljning av de regionala projektmedlen inte är utformad på ett sådant sätt att den svarar upp mot riksdagens grundläggande krav på offentlig förvaltning. Myndighetens granskning har resulterat i ett antal rekommendationer till både regeringen och Tillväxtverket.
Vi noterar att regeringen i skrivelsen framhåller att man delvis instämmer i Riksrevisionens slutsatser och vidare att regeringen har aviserat och vidtagit åtgärder som ligger i linje med myndighetens rekommendationer.
Vi ser positivt på att regeringen vidtar övergripande åtgärder, men vår och Riksrevisionens rekommendation om att regeringen bör överväga att återinföra ett automatiskt anslagssparande inom anslaget 1:1 Regionala tillväxtåtgärder står fast.
Vi kan även konstatera att regeringen i skrivelsen endast mycket kort bemöter detta genom att anföra att man inte finner någon anledning att ompröva den ordning som tillämpas i fråga om disposition av anslagssparande. Faktum kvarstår dock att de indikationer som Riksrevisionen fått var att det borttagna anslagssparandet medförde oönskade effekter för de regionalt beslutande aktörerna.
I rapporten kan vi se att 33 av 36 aktörer svarar att en större press har skapats att betala ut de medel som ska ut varje år, något som har medfört att mer arbete läggs ned på att hämta in underlag för utbetalningar och tätare kontakter med projekten för att undvika överraskningar gällande kostnader som inte arbetats upp.
Detta är något som sammantaget sannolikt har lett till att administrationen har ökat, vilket även 22 av dessa 36 aktörer anger. Fru talman! Vi anser att Riksrevisionens rapport ger en tydlig bild av att den borttagna möjligheten till anslagssparande kan påverka de regionala aktörerna i negativ bemärkelse.
Vi ser i vissa fall att det har skapats en större press att betala ut de pengar som det beslutas om varje år. Riksrevisionen är heller inte ensamma om att teckna den här bilden, utan den rådande situationen har även problematiserats i en rapport från Ekonomistyrningsverket.
I rapporten framkommer att många myndigheter och självstyrelseorgan framhållit att mycket tid läggs ned på att få in underlag för att kunna betala ut bidragen innan årsskiftet, vilket även bekräftas av att stora utbetalningar görs under det fjärde kvartalet.
Mot denna bakgrund anser Ekonomistyrningsverket att regeringen bör överväga att återinföra anslagssparande på poster under anslaget 1:1 Regionala tillväxtåtgärder. Sverigedemokraterna ser därför en relevans i att faktiskt överväga att återinföra det automatiska anslagssparandet. Med detta yrkar jag bifall till reservation 1 i betänkandet.
Mattias Bäckström Johansson (SD):
Interpellanten tar upp en mycket angelägen fråga som inte heller är av alltför irrelevanta energipolitiska mått. I dag är produktionen från småskalig vattenkraft över fyra terawattimmar elenergi, och det alstras från ungefär 2 000 småskaliga vattenkraftsstationer. Effektmässigt ligger man ungefär i paritet med den sammanlagda effekten från en kärnkraftsreaktor.
Det torde ha viss betydelse för de behov som ändå finns i vår kraftbalans även vintertid. På många av de platser där det i dag finns kraftverk har energin utnyttjats under mycket lång tid. På vissa av platserna kan utnyttjandet av vattnet spåras ända till medeltiden. Således är det även en del av vår kulturhistoria.
Då utnyttjades vattnet främst till kvarnar, sågar, stampar och andra vattenverksamheter. Förr utnyttjades vattnet, dammar och andra fallhöjder i större utsträckning än i dag på vissa platser. Många av vattenkraftverken är dock även strömkraftverk som inte reglerar någon vattennivå utan släpper igenom samma mängd vatten som de tar emot.
Således är de direkt beroende av det vattenflöde som råder i vattendraget. De småskaliga vattenkraftverken är ofta placerade på landsbygden, och de intäkter som ändå genereras är för många helt avgörande och nödvändiga för den övriga näringsverksamhet som man bedriver jämte kraftproduktionen.
Den är inte kärnverksamheten för de allra flesta som håller på med detta, utan man har ett starkt beroende av just de intäkterna eftersom man i sin verksamhet kan ha gjort sig oberoende av kostnaden för elenergi eller av den extra intäkten för att hålla verksamheten igång. Vad gäller nyprövning av tillstånd har ändå 97 procent av kraftverken och regleringsdammarna gamla tillstånd på vilka man bedriver sin verksamhet.
Det hinder som finns i dag är att omfattande nyprövningar av befintliga tillstånd väntar, oavsett storleken på produktionen. Producenten får då betala motpartens kostnader för såväl utredningar som advokater och ombud, oberoende av storlek.
Även om det är en liten anläggning som genererar energi till ett ekonomiskt värde av kanske 10 000-20 000 kronor kan man förvänta sig kostnader på 200 000-500 000 kronor för tillståndsprövningen. Och då är det inte heller säkert att man kan få tillståndet. Man har alltså gjort en jättesatsning och får ingenting tillbaka. Ingen är beredd att chansa på det sättet över huvud taget.
Problemet i sammanhanget är just att prövningen kan kosta i praktiken hur mycket som helst. Den kostar lika mycket för de allra minsta kraftverken som för de största. Vi tycker att det är en orimlig ordning att kostnaden för nyprövning inte står i relation till produktionskapaciteten. De allra minsta aktörerna kan inte avkrävas samma mått eftersom de har helt andra förutsättningar. Det är intressant att veta hur man ser på det.
Är de miljöförbättrande åtgärderna intressanta, och bör fokus ligga på dem? Eller ska man köra över dem som trots allt har gamla tillstånd och tvinga dem till nyprövningar som inte leder till någon miljöförbättring? Borde inte fokus tvärtom ligga mer på att de ekonomiska insatserna görs för miljöförbättrande åtgärder?
Mattias Bäckström Johansson (SD):
Det välstånd som statsrådet nämner är viktigt att slå vakt om, och med rätt fokus på miljöförbättrande åtgärder behöver det inte ligga på kollisionskurs med exempelvis fisketurism och möjligheter till att få en växande turism på landsbygden. Det är någonting som jag i allra högsta grad tror är möjligt att komplettera.
Fokus hamnar dock väldigt fel med de kostnader som nyprövningen medför. I branschen är viljan att investera i miljöförbättrande åtgärder sällan bekymret, men den starka oron kring den omfattande nyprövningen leder till att det inte är någon som vågar investera i sin verksamhet. Ingen vågar investera i några miljöförbättrande åtgärder om man ändå ska lägga ned sin verksamhet. Det är även svårt att få till stånd en kapitalförsörjning.
Det är inga kreditinstitut som lånar ut under de förhållanden som verksamheten då bedrivs, om man kommer att påtvingas ett sådant tillståndsförfarande. Det fokus som jag gärna vill att man tar med sig är att det finns en väldigt stark oro kring det här runt om i landet. Det måste klaras ut mer under vilka förhållanden branschen ska leva med sin verksamhet framöver.
Mattias Bäckström Johansson (SD):
Interpellanten lyfter fram en angelägen fråga, även om vi kanske har olika utgångspunkter i det hela. Vi har nog också olika uppfattningar om vad som är glädjande i sammanhanget. Jag och Sverigedemokraterna tycker att det är beklagligt och olyckligt att man avstannar det analysarbete som ändå har påbörjats om ersättningsreaktorer.
Att regeringen välkomnar det beskedet är inte helt oväntat på något sätt. Med tanke på de skrivningar som återfanns i regeringsförklaringen, som Birger Lahti tog upp, är det inte oväntat att Vattenfall ska avbryta det analysarbete som man har påbörjat.
Statsrådet betonar i sitt svar att det är välkommet utifrån den aspekten att man ska avvakta det arbete som ska ske inom Energikommissionen. Det är givet att man har olika ingångsvärden i ett sådant arbete och kanske också olika värderingar av energislagen.
Samtidigt som man välkomnar ett sådant avvaktande har regeringen även aviserat andra uppdrag, exempelvis åt Energimyndigheten, med ambitionshöjningar i elcertifikatssystemet. Man vill höja subventionerna till olika värden enligt olika förslag. Det blir då lite märkligt.
I analogi med vad statsrådet svarade om analyser om kärnkraften vore det kanske önskvärt att avvakta med liknande uppdrag om andra energislag tills utfallet av Energikommissionens arbete framkommer. Det finns andra aspekter. Min uppfattning är att det inte kan vara fel att man höjer kunskapsläget. Det kan inte vara skadligt med att förbättra kunskaperna om de tekniska förutsättningarna.
Det gäller såväl kärnkraften som andra energislag. Det kan bli en del i Energikommissionens arbete. Det är beklagligt att man nu förlorar såväl tid som momentum när det gäller investerade medel från bolaget och även i det arbete som Strålsäkerhetsmyndigheten har gjort. Med tanke på de långa ledtider som finns i det omfattande analysarbetet tycker jag att det är djupt olyckligt.
Mattias Bäckström Johansson (SD):
Jag har full förståelse för de ingångsvärden som man har från olika sidor. Det är fullt naturligt i en politisk process. Det är förvisso fel att dra in det som berör andra statsråds ansvarsområden i sammanhanget; det kan man tycka. Men det kan ändå inte vara skadligt om man höjer kunskapsläget i sammanhanget så att man får mer input i arbetet.
Om Vattenfall hade fullföljt detta eller tittat på det under den tid som arbetet pågick för Energikommissionen hade man sett till att höja kunskapsläget såväl från bolagets som från Strålsäkerhetsmyndighetens sida. Det hade kunnat vara viktig input i Energikommissionens arbete också, för den delen. Man borde beakta de olika ingångsvärden som finns från de olika politiska aktörer som deltar.
Man kan ha synpunkter på hållbar utveckling. Åtminstone för oss är kärnkraften en stor pelare vad gäller hållbarhet och hållbar utveckling i sammanhanget. Sverige har redan energi för tusentals år framöver i det kärnbränsle som ligger lagrat i Oskarshamn, och vi kan utnyttja det ännu mer. Men det är mer att härröra till en energipolitisk debatt.