KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sten Bergheden (M):
Ministern är ivrig att få någon förklaring från Moderaterna på hur vi skulle kunna lösa detta, och jag förstår det. Man har nämligen inga förslag om detta. Man har inga idéer från den här regeringen, och man har inga tankar. Jag är självklart för utredningen; det var därför vi tog beslutet i riksdagen att tillsätta den.
Men det intressanta är ju att regeringen först tog ett halvår på sig, efter tillkännagivandet, innan den tillsatte en utredning - som ska leverera någonting efter två och ett halvt år. Det är den orimligheten jag talar om när bankkontoren läggs ned, bankomaterna försvinner och människor drabbas där ute. Regeringen tillsätter en utredning som i stort sett aldrig blir färdig. Det är det som är bekymret.
Tillsätt gärna en utredning som är villig att gå igenom det penningpolitiska ramverket och riksbankslagen! Det var det vi ville. Men nu blir jag lite orolig, fru talman, med tanke på att Vestlund säger att detta kanske kunde ha lagts fram tidigare om man hade tänkt till. Ja, hade man lagt fram det när utredningsuppdraget var klart hade det kommit fram tidigare. Men det som gör mig mest orolig är att ministern inte ens vet om detta finns med i utredningen eller inte.
Då hamnar vi faktiskt i ett läge där regeringen har släppt frågan helt och hållet. Jag tackar annars för svaret att det är fullt rimligt att en bank kan hantera pengar. Det tycker jag också är helt logiskt med tanke på att vi har det betalsystemet i Sverige. Det är alltså helt okej. Detta håller ju inte, fru talman.
Jag tycker självklart att man får snabba upp utredningen och se på hur man har tänkt lösa detta. För det kan väl inte vara så att det ska vara länsstyrelserna som ska lösa kontanthanteringen ute på landsbygden? Vi borde faktiskt kunna hitta ett system för att våra banker ska kunna klara av det på ett rimligt sätt.
Sten Bergheden (M):
Jag tackar för svaret, även om jag tycker att två och ett halvt år är en lång tid för att utreda en fråga som har varit aktuell under väldigt lång tid. Sedan hösten 2014 har regeringen och ministern ansvaret för hur landet regeras och sköts.
Trots detta har ministern inte gjort något för att vända den negativa utveckling som nu sker i och med de nedlagda bankkontoren och borttagandet av kontanthanteringen både ute på landsbygden och i de mindre städerna. Jag utgår från att ministern ser problemet. Men i stället för att agera har ministern och regeringen krupit upp på läktaren och sitter i dag still och tittar på när utvecklingen fortsätter.
Riksdagen har tydligt sagt till regeringen att se över det penningpolitiska ramverket och riksbankslagen. Detta skedde i juni 2016. Inte förrän vid årsskiftet 2016/17 tillsattes utredningen. Regeringen har dessutom haft två år på sig att agera sedan valet 2014 men har valt att inget göra förrän riksdagen satte ned foten och begärde detta av regeringen. Utredningen ska inte vara klar förrän sommaren 2019.
Ni hörde rätt, åhörare: sommaren 2019! Den ska hålla på i två och ett halvt år, och därefter kan det kanske ta ytterligare något år att bereda det hela innan det landar i någon form av regelförändring eller förbättring. Herr talman! En snigel kan uppfattas som ett fartvidunder i jämförelse med regeringens arbetstempo i frågan.
Medan frågan dras i långbänk i Regeringskansliet fortsätter problemen för människor ute på landsbygden och i våra mindre städer. Våra äldre kan inte gå till banken. De kan inte sätta in och ta ut kontanter trots att de har ett bankkonto. De kan inte hämta ut sin pension, och de kan inte ta ut sina pengar om de vill ge en slant till sina barn och barnbarn. Våra funktionshindrade har svårt att hantera situationen med bara digitala pengar.
Våra företag tvingas att åka miltals för att sätta in sina dagskassor och pengar från loppisar och företagsverksamhet ute på landsbygden som måste komma till banken i stället för att ligga kvar hemma i företaget eller i privatbostäder. Miljöpartiet jobbar i andra frågor med att minska resandet, men denna minskning av kontanthanteringen har bidragit till att öka resandet.
Nu måste varje företag ta sig till ett kontantställe, som kan ligga tre fyra mil bort, för att lämna sin dagskassa. Herr talman! Min fråga till ministern blir: Varför har ministern väntat i två år från 2014 med att sätta igång något arbete? Och återigen: Varför ska det behöva ta två och ett halvt år att utreda detta så att det inte blir klart förrän sommaren 2019?
Det innebär att när förslaget presenteras kan vi ha bytt både regering och statsminister i detta land efter valet 2018. Herr talman! Mina frågor till ministern är: Anser ministern att kontanter ska gå att använda som ett betalningsmedel i Sverige? Anser ministern att alla banker ska ta emot kontanter?
Anser ministern att alla banker ska kunna lämna ut kontanter? Avser ministern att göra någonting för att underlätta detta under tiden som utredningsperioden pågår?
Sten Bergheden (M):
Det är uppenbart att ministern saknar svar och att man inte har några idéer om hur man ska gå vidare. Då tillsätter man en utredning som kan ta två och ett halvt år på sig att komma med några svar, och sedan ska man titta vidare på det. Det är uppenbart att man hinner lägga ned det mesta innan det händer någonting från den regering som sitter i dag. Det är inte så att jag står här och driver frågan, utan både PRO, pensionärsorganisationen, och SPF Seniorerna driver den.
Funktionshindrade är drabbade. Våra företag är drabbade. Idrottsföreningar är drabbade. Människor som behöver hantera kontanter på något sätt har blivit drabbade av detta. Det är klart att ministern retoriskt kan sitta och skylla på den förra regeringen i stället för att rakryggat ställa sig upp och säga: Det är jag som har ansvar för detta. Jag har faktiskt inte gjort så mycket under de första två åren, men jag har tillsatt en utredning som ska hålla på i två och ett halvt år. Detta hade varit ärligt och rakt, och jag hade förstått det.
Men att i detta läge försöka skylla på den gamla regeringen för en situation som blir värre och värre, att sitta handlingsförlamad på läktaren och titta på och vänta på en utredning i två och ett halvt år - det är allvarligt. Det är detta som drabbar landsbygden och den andra delen där ute. Lite mer aktivitet från både ministern och regeringen i den här frågan hade varit önskvärt. Det räcker inte att tillsätta utredningar, utan man kanske behöver se över hur man kan lösa detta på olika sätt.
Det finns säkert många olika sätt, som dialog med banker och annat, för att kunna få en bra uppgörelse om detta utan att behöva lagreglera eller ändra i lagen. Däremot är man mycket snabbare på att införa nya skatter ute på landsbygden och skatter på banksystemet. Det går mycket fortare. Det tar inte två och ett halvt år att få fram dem, utan de ligger direkt i nästa budget med 7 miljarder.
Lite mer handlingskraft behövs, herr talman, från regeringen och ministern för att lösa den här mycket angelägna frågan för landsbygdens folk.
Sten Bergheden (M):
Tack för svaret, ministern!
Detta är ett tillkännagivande där riksdagen tydligt har sagt att man vill att en sådan här viltmyndighet, som tar över en del av ansvaret för jakt och viltvårdsfrågorna, ska inrättas. Riksdagen tog detta beslut i februari 2015, alltså för ungefär två år sedan. Efter två år förväntar man sig att regeringen och ministern har gjort någonting i frågan.
Min mycket enkla och raka fråga är: Vad har hänt? Hur mycket närmare en viltmyndighet är vi i dag? Och avser ministern och regeringen att faktiskt följa riksdagens beslut om att inrätta denna myndighet?
Sten Bergheden (M):
Jag tackar för samma svar än en gång, med en tydlighet i fråga om att det faktiskt inte har hänt någonting med den nya viltmyndigheten. Riksdagen har lämnat ett tillkännagivande. En majoritet i riksdagen har ställt sig bakom detta. Denna majoritet har pekat med hela handen och sagt att man vill ha fram den här viltmyndigheten.
Ministern redovisar här att man har ägnat sig åt att lösa andra problem, men man har inte satt igång med att inrätta den viltmyndighet som skulle få huvudsvaret för det här uppdraget.
Det är väl detta som är problemet - om man ska respektera politiska och demokratiska beslut gäller det att man genomför det som riksdagen har beslutat och begärt. Då är det väl också rimligt att regeringen och ministern har en viss tid på sig att uträtta detta. Här i dag, efter två år, ger ministern samma svar som han gav för ett år sedan.
Man har inte löst dessa saker. Man har inte gått vidare. Man har inte fortsatt att utreda hur detta ska inrättas, utan man pratar om att man har jobbat med andra saker. Jag vill ha svar här i dag: Vad har ministern gjort för att inrätta den här viltmyndigheten?
Vad tänker ministern göra för att inrätta den viltmyndighet som riksdagen har beslutat om, och när kommer det hela att vara klart?
Sten Bergheden (M):
Ministern fortsätter att tala om vad man har gjort i stället. Han svarar inte på raka, enkla frågor. Vad har hänt sedan tillkännagivandet? Det svar jag fick för ett år sedan var i stort sett identiskt med det svar som jag fick i dag. Vad har ministern och regeringen gjort för att inrätta det som riksdagen har beslutat och bestämt?
Vilka initiativ har man tagit, vilka initiativ avser man att ta och när och hur har vi en ny viltmyndighet i Sverige? Det sistnämnda har riksdagen faktiskt beslutat om och gett regeringen i uppdrag att lösa. Ministern får självklart använda sin tid till att tala om andra saker som han jobbar med - det är ett väldigt bra tillfälle att passa på att göra det.
Men just denna interpellationsdebatt handlar om viltmyndigheten och när den ska inrättas i Sverige. Vi har inte sett någonting. Ingenting är gjort där, som jag tolkar det hela. Om inte annat har ministern inte lyckats övertyga mig om att han och regeringen har gjort någonting. Ministern har ytterligare ett inlägg på sig.
Tala nu bara om för mig, för riksdagen och för svenska folket: När och hur kommer den här viltmyndigheten att finnas på plats? Vilka initiativ har ministern tagit, och vilka initiativ kommer ministern att ta för att detta riksdagsbeslut ska bli verklighet?
Sten Bergheden (M):
Tack, ministern, för svaret! Detta svar lugnar nog inte så många lantbrukare runt om i Sverige, som just i dessa dagar sitter och fyller i sina ansökningar om det jordbruksstöd som är möjligt att söka genom de pengar vi får från EU.
Det är möjligt för alla lantbrukare runt om i EU att söka dessa EU-stöd, och Sveriges lantbrukare ansöker självklart om dem och förväntar sig att få ut dem enligt de regelverk som finns och också i tid. När jag är ute och pratar med lantbrukare lyfter de två viktiga saker. Det handlar om att vi måste ha bättre konkurrenskraft och lika villkor.
Vi måste kunna konkurrera med övriga länder på ett rimligt sätt för att kunna sälja och producera mat i Sverige. Vad är det då för skillnad för svenska lantbrukare gentemot dem i EU? Det är först och främst att vi har ett hårdare regelverk och högre skatter här i Sverige, vilket försämrar konkurrenssituationen kraftigt för våra lantbrukare. Därmed ökar matimporten, och många köper i stället billigare importerad mat.
Sverige förlorar därmed både jobb och tillväxt, och vi får inte den levande landsbygd och den utveckling vi vill ha. Detta med konkurrenskraft är helt avgörande för att svenskt lantbruk ska kunna få tillbaka den framtidstro och den investeringsvilja man behöver ha för att få igång fler jobb och ökad tillväxt ute på landsbygden.
En annan viktig fråga som ofta lyfts upp är att våra myndigheter, våra statliga verk och våra beslutsfattare, fru talman, faktiskt kan leverera det man förväntar sig. Man förväntar sig att handläggningstiderna ska vara rimliga. Man förväntar sig att tillstånden ska komma i tid. Man förväntar sig att de prövningar som sker görs i rimlig tid innan man får ut sina stöd och ersättningar för det arbete man har lagt ned.
Sedan 2015 har Sverige haft ett problem med detta. Jag vill inte påstå att det bara beror på den nya regering vi har i Sverige, men den har i alla fall inte hjälpt till på det sätt man kunde förvänta sig för att lösa problemet. Sveriges lantbrukare får nämligen inte ut sina EU-pengar.
I dag sitter EU med ungefär 300 miljoner kronor, enligt uppgift från LRF, som inte är utbetalt för 2015 och med ungefär 1,6 miljarder för 2016.
Det är alltså 1,9 miljarder som svenskt lantbruk sitter och väntar på att våra myndigheter och våra verk ska betala ut. Det handlar självklart om, fru talman, att många sitter i en svår situation likvidmässigt när det gäller att lösa detta och framför allt i en situation där konkurrensen är benhård och man inte har några marginaler. Fru talman! Vad beror detta på?
Jo, man har inrättat ett nytt datasystem på Jordbruksverket. När man inrättade detta datasystem sprack budgeten. Det kostade mycket mer än vad man hade förväntat sig. Dessutom fungerar det inte, och det är det allvarligaste av alltihop. Siffror och annat fick man i stället jobba med manuellt.
Regeringens möjlighet att lösa detta var då att gå in med mer pengar till administrationen. Jag vill fråga ministern här i mitt första inlägg: Har ministern fortfarande förtroende för Jordbruksverket och dess generaldirektör? Är det rimligt att Jordbruksverket kan hålla inne pengar från 2015 och 2016 för Sveriges lantbrukare?
Sten Bergheden (M):
Tack, ministern, för inlägget! Jag ställde två konkreta frågor, och jag hoppas att jag kan få svar. Har ministern fortsatt förtroende för Jordbruksverket och dess generaldirektör, och är det rimligt att Jordbruksverket kan hålla inne pengar från 2015-2016 som lantbrukarna ska ha? Anser ministern att det är rimligt att de hålls inne för tillfället?
Herr ålderspresident! LRF kommer nu att driva ett pilotprojekt mot Jordbruksverket för att stämma av om det är rimligt, det som har skett, och om man har rätt att få ut räntor för pengarna som har hållits inne. Det handlar alltså om 1,9 miljarder som inte har betalats ut i Sverige till Sveriges lantbrukare.
De skulle ha varit utbetalda 2015 eller 2016. Om lantbrukare som nu sitter och fyller i SAM-ansökningar för att söka nya stöd för 2017 gör fel får de avdrag. Då sker det kontroller där ute, det rättas till och det blir dessutom avdrag.
Det är också så sagt att den som lämnar in de här SAM-ansökningarna efter den 4 maj får 1 procents avdrag på beloppet för varje dag som går efter den 4 maj. Om det dröjer till den 29 maj stryks hela beloppet.
Det vill säga att en lantbrukare som ska få ut exempelvis 100 000 kronor i stöd efter en veckas försening av SAM-blanketten endast får ut 95 000. Går det två veckor är det 90 000 han får ut om han lämnar in för sent. Har det gått ungefär en månad den 29 maj förlorar han hela stödet.
Nu talar vi om dagar, kanske eventuellt en månad, då lantbrukarna inte lämnar in ansökan i tid. Däremot har Jordbruksverket under 235 arbetsdagar på ett år inte betalat ut den ersättning man ska betala ut. Ytterligare ett år senare har man inte betalat ut detta.
Hade man haft samma system så att Jordbruksverket skulle stå för en avgift om man inte betalade ut pengarna i tid, då hade lantbrukaren som skulle ha 100 000 fått en uppräkning med 235 000 kronor per år.
Det är alltså oerhört mycket pengar man tar ut i straff för en lantbrukare som lämnar in en SAM-ansökan för sent, medan Jordbruksverket inte har något ansvar för de sena utbetalningar som har blivit fallet.
Mina frågor till ministern i den här omgången är dels den tidigare om förtroendet för Jordbruksverket och generaldirektören men också denna: Är det rimligt att man får ut någon form av ränta eller ersättning på grund av att man fått vänta så länge på pengarna?
Jag förstår att det kan vara svårt att svara, men det borde finnas någon form av vilja. Är det rimligt att kunna få ut någon form av ersättning för att man får vänta på pengarna så länge som i detta fall? Det är inte rimligt att lantbrukare runt om i landet ska tåla detta utan någon form av kompensation.
Sten Bergheden (M):
Tack för det inlägget, ministern! Först kan jag bara säga att det vore märkligt om vi inte skulle kunna försöka hinna anpassa oss. Nu när regeringen har trasslat till det så oerhört för våra bönder att de får vänta på pengarna i upp till två års tid är det väl rimligt att man gör något.
Det ministern glömmer bort i detta läge är att det är bönderna själva som har fått betala de 60 miljonerna till Jordbruksverket för att täcka de här delarna. Man tar nämligen de pengarna från landsbygdsprogrammet. De skulle gå till andra delar. Man ger alltså fri lejd till Jordbruksverket att göra en upphandling som havererar och kostar mer än det handlar om.
Man tillåter Jordbruksverket att överskrida sin budget, och i det läget talar man om för alla andra statliga verk och myndigheter här i Sverige att det är okej att göra så dåliga affärer. Belöningen blir att det kommer mer pengar från den här regeringen för att klara av det de inte klarade av när de gjorde upphandlingen.
Städa framför egen dörr, ministern, innan ni ger er in i att diskutera hur vi ska lösa den problematiska situation ni har försatt oss i! Det är självklart att vi får ta ansvar för det som ni lyckats trassla till ordentligt under er tid, men den viktiga frågan kvarstår. Ni har inte utkrävt någon form av ansvar eller ställt krav i den här delen.
Ni har tillskjutit pengar som var lantbrukarnas egna för att täcka det här - och det fungerar fortfarande inte, herr ålderspresident. Det sitter lantbrukare runt om i landet och väntar på 1,9 miljarder. Delar av de pengarna är från 2015 och borde ha varit utbetalade för ett och ett halvt år sedan.
Sten Bergheden (M):
För att förtydliga det hela: Sätter man igång ett projekt som ska kosta över 230 miljarder kronor måste man ha en ambition att fullfölja det.
Vi har problem i Västsverige för att vi inte bygger ut den infrastruktur som behöver byggas ut i området. Det handlar om slussarna, det handlar om tillräckligt höga broar och det handlar om Västra stambanan för att säkra gods- och persontransporter, inte minst till Göteborgs hamn. Det här är motorn i Sverige för att hålla igång Sverige, för att vår handel och sjöfart ska fungera så att vi får in våra varor och får ut våra varor.
Att äventyra den med att sätta igång ett projekt och en inteckning av framtiden på 230 miljarder är oansvarigt när vi redan i dag vet att det inte går ihop. Vi vet det. Vi satsar 1 krona och får tillbaka 60 öre, och det blir inte bättre även om det går 30 eller 40 år, utan det blir snarare ännu sämre med tanke på att vi då inte har tagit hem den investeringen i tid utan lagt ut pengar som inte har full effekt i ekonomin.
Jag blir mer oroad över att man har låst sig så hårt vid att den här satsningen måste genomföras till varje pris i stället för att göra ett omtag och titta på vad vi har för andra lösningar som faktiskt skulle vara bättre för Sveriges jobb och tillväxt. Bygg ut våra stambanor och se till att de fungerar i första hand! Sedan kan vi titta vidare på nya byggnationer när det gäller järnvägen.
Sten Bergheden (M):
Jag ställer min fråga till statsrådet Ibrahim Baylan. Den handlar om de småskaliga vattenkraftverken. Många av dem hotas nu av nedläggning på grund av både dyra och krångliga tillståndsprövningar. Riksdagen har gjort ett tillkännagivande om att vi ska underlätta tillståndsprövningarna. I energiöverenskommelsen står klart och tydligt att vi ska förenkla dem.
Ordagrant står det: "Reglerna för omprövning av vattenverksamhet som vattenkraftverk och dammar bör förenklas så långt det är möjligt." Många av de småskaliga vattenkraftverken hotas nu. En del av dem är över 200 år gamla. Det är olika verksamheter - kvarnar, elverk och annat - som hotas av nedläggning på grund av detta.
Min fråga till statsrådet är: Tänker statsrådet se över detta, och när kommer de nya tillståndsprövningarna att verkligen komma till stånd?
Sten Bergheden (M):
Anledningen är helt enkelt att både riksdagen och energiöverenskommelsen har sett att detta inte fungerar. Därför vill man få till en enklare tillståndsprövning, och det är upp till regeringen att ta tag i frågan. Mina frågor är: När kommer detta? Kommer regeringen att ge nya regleringsbrev till länsstyrelsen om att det kommer att komma ett nytt direktiv i den här delen? Eller kommer man att vänta tills de småskaliga vattenkraftverken är helt nedlagda i Sverige?
Sten Bergheden (M):
Jag tänkte ställa min fråga till statsrådet Bucht. Den handlar om något som flera tidigare frågeställare tagit upp och gäller utgiftsområde 17 och skrivningen i kulturbudgeten om att regeringen vill stärka allmänhetens delaktighet i naturvårdsarbetet bland annat genom tillgång till miljöinformation, deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning. Statsrådet har försökt tona ned de här bitarna, men någonting måste det väl ändå betyda.
Innebörden är alltså att regeringen vill ge allmänheten och organisationer möjlighet att i större utsträckning överklaga beslut om privat skogsavverkning om friluftslivet påverkas. Vi måste respektera skogsägarna och äganderätten här i Sverige.
Därför vill jag fråga landsbygdsministern: Anser statsrådet att organisationer och allmänheten ska kunna överklaga skogsägares möjlighet att sköta sin skog och genomföra sina avverkningar, trots att Skogsstyrelsen har gett klartecken till detta?
Sten Bergheden (M):
Jag förstår mycket väl att statsrådet försöker tona ned den här skrivningen, för den är väldigt allvarlig. Den strider dessutom mot de lagar och regler vi redan har här i landet, både miljöbalken och skogslagen. Min fråga är fortfarande: Anser statsrådet att miljöorganisationer och allmänheten ska ha en överklaganderätt mot privata skogsägares avverkning, trots att Skogsstyrelsen har gett dem möjlighet att avverka?
Anser statsrådet att de ska ha möjlighet till den processen? Det är nämligen precis vad som står i budgeten.
Sten Bergheden (M):
Tack för anförandet, Isak From! Jag tänkte ge dig möjlighet att ännu mer utveckla vad de satsningar ni nu föreslår för det ni kallar landsbygden kommer att göra för Sveriges lantbrukare. Jag tänkte ställa några frågor så har du möjlighet att på ett pedagogiskt sätt beskriva hur de satsningar ni gör kommer att stärka konkurrenskraften för svenska bönder och skogsägare.
Det var faktiskt det vi var överens om i livsmedelsstrategin: att vi skulle se till att stärka konkurrenskraften och öka produktionen. Där hoppas jag att vi fortfarande är överens. Att ni socialdemokrater och regeringen sedan går åt helt andra hållet och i stället börjar pumpa upp våra myndigheter och statliga verk med pengar innebär en helt annan inriktning än vad som framgick av Konkurrenskraftsutredningen, till exempel.
Hur kommer de höga skatterna på diesel att öka konkurrenskraften för svenska bönder? Ni behåller ju dessa skatter på samma nivå och tycker alltså att svenska bönder ska betala lite mer dieselskatt än vad man gör i andra länder, trots att Konkurrenskraftsutredningen och livsmedelsstrategin tydligt har pekat på att vi ska stärka denna del.
Berätta nu för svenska väljare hur den höga dieselskatten kommer att stärka lantbruket i Sverige!