KBLab/rixvox huggingface dataset:
Thomas Bodström (S):
Debatten har blivit lite inaktuell med tanke på att vi har tagit ställning efter att interpellationen ställdes. Jag kan bara säga en sak, så att det inte blir några missförstånd: Det är naturligtvis positivt med en bra verksamhet. Det beror dock ofta på enskilda domare, hur verksamheten vid domstolen bedrivs just då. Hur domstolarna ska placeras mera långsiktigt är inte beroende av vilka enskilda domare som kan finnas där. Självklart är det positivt med en bra verksamhet.
Det är inte så ovanligt att vi kommer fram till en annan bedömning än vad Domstolsverket har gjort. Det betyder inte att Domstolsverket har gjort en dålig utredning. Vi har fått synpunkter från alla möjliga olika håll och gjort en samlad bedömning. Då kan vi komma fram till olika uppfattningar därför att vi har fått ett annat underlag än Domstolsverket. Det har vi gjort i det här fallet. Vi har gjort det när det gäller Stockholms län och också i andra sammanhang. Det börjar med en utredning från Domstolsverket och sedan fylls det på med synpunkter.
Då kommer det naturligtvis fram saker som är av vikt för oss vid den slutliga bedömningen. Den görs alltid så att det ska finnas stöd i riksdagen. Det är viktigt. Vi har haft flera debatter om det här. Det kan innebära att många vill föregå beslutet och kanske påbörjar ett arbete eller en inställning till frågan. Men vi är måna om att behålla den demokratiska processen. Bara kort: Skåne kommer inte att bedömas här över huvud taget. Jag har inget mera att säga om Skåne i dag.
Den frågan kommer inte att på något sätt beröras av skrivelsen till riksdagen.
Thomas Bodström (S):
Eftersom det inte finns tillräckligt underlag och jag inte kan meddela något ställningstagande från regeringen här blir mitt svar något kortfattat. Även om interpellanterna väl känner till det vill jag understryka att det finns vissa principer som följs. Det är att man inte ska ha alltför små tingsrätter men också att man ska undvika att ha alltför stora tingsrätter. Det är därför som det har fattats beslut om Stockholms tingsrätt. Den var alldeles för stor, ineffektiv och hade för långa handläggningstider.
Det är därför som den kommer att delas upp i mindre domstolar. Jag vill också understryka att det inte handlar om några ekonomiska skäl. Även om det skulle finnas några - jag är ytterst osäker på det - så är omfattningen begränsad. Det handlar ytterst om rättssäkerheten och att få den bästa verksamheten. Det är en väldigt svår fråga, det ska jag säga, för man måste också ta hänsyn utanför rättsväsendet och i vissa fall måste man göra en helhetsbedömning.
Domstolar har en viktig funktion för medborgarna i den egna orten. Därmed inte sagt att det är möjligt att ha en domstol på varje ort. Då skulle vi i stället få öka antalet domstolar till flera hundra, om varje ort skulle anse att man behöver en domstol i sin ort. Det är naturligtvis inte heller så att man inte tillhör någon domstol bara för att man inte har den just i sin egen hemort.
Även i framtiden kommer vi att agera på det sättet att varje enskilt förslag ska ha stöd i riksdagen för att det ska genomföras. Det är en viktig demokratisk princip, och jag är mån om att vi ska fortsätta med den. Avslutningsvis vill jag säga att Domstolsverket har i uppdrag att titta på olika lösningar.
Det är inte samma sak som att det blir den slutliga ståndpunkten för regeringen och ytterst riksdagen, som ska ge stöd för den. Det tillkommer flera olika komponenter, bland annat under remissförfarandet men också med den helhetssyn som regeringen och riksdagen måste ta hänsyn till.
Thomas Bodström (S):
Detta tar alltså enbart sikte på att få en så bra verksamhet som möjligt. Jag är fullt medveten om att det är viktigt att också ha en lokal förankring, men det gäller att hitta det slutliga förslaget, som sedan kommer att presenteras för riksdagen. Naturligtvis tar regeringen, och därigenom också riksdagen, hänsyn till alla omständigheter som finns.
Det brev som nämnts här, och som beskriver att flera företag engagerat sig, har naturligtvis också sitt värde - självklart är det så. Detta gäller även alla andra synpunkter, liksom den debatt vi har nu och mycket annat. Men slutligen måste det ändå fattas ett beslut, och än är vi inte där. Vi kan inte heller ännu ge någon säker tidsplan. Man ska vara försiktig med att göra det om man inte är till hundra procent säker, och det är jag alltså inte i dag. Därför kan jag inte ge fler besked än de jag nu gett.
Thomas Bodström (S):
Jag ska svara på frågorna. Det finns fall där det inte är meningsfullt att sätta i gång arbetet med överförande. Det gäller helt enkelt de straff som är alltför korta. Sverige har en tradition jämfört med många andra länder med relativt korta fängelsestraff där man i andra länder inte har fängelsestraff alls. Det finns alltså en del fall i Sverige.
Men det är som sagt inte de fallen som vi primärt är ute efter, för då hinner man i vissa fall inte ens påbörja processen förrän fängelsestraffet är avtjänat. När det gäller kontakter med andra länder har vi delvis kontakten med de länder som har skrivit på. Det är inte så som kanske både jag och andra har sagt tidigare - att det är andra länder som inte gör någonting. Det finns faktiskt en ganska stark vilja hos andra länder att vara med i arbetet.
Jag har talat med Ungern, jag har talat med ett par av de baltiska staterna som har varit med om det här och även med Polen. Det finns alltså ett starkt intresse. Självfallet är jag också angelägen om de länder som inte har skrivit på och att när tillfälle ges försöka förmå dem att skriva på. Det gäller särskilt de länder som finns inom ramen för EU, för jag tycker att principen om att det är bättre att avtjäna straffet i sitt eget hemland där man sedan också ska fortsätta leva är utmärkt. Vi förefaller vara rörande överens om detta.
Thomas Bodström (S):
Jag förstår att det kan utgöra ett problem vid en interpellationsdebatt att ansvarsområdet ligger på flera olika departement. Inte desto mindre kan fördelningen av ansvarsuppgifter inte avgöras helt utifrån att de ska passa in i interpellationsdebatter. Och oavsett det är det i varje fall ingenting som jag har möjlighet att påverka, utan det är ett faktum att vi har olika ansvarsområden.
Och det är klart att tullen har med skatter att göra. Detta uppdrag har alltså getts, och jag tror att det handlar om att man ska försöka fortsätta att utveckla samordningen och samarbetet mellan de olika myndigheterna på detta liksom på andra områden. Det har varit alltför täta väggar tidigare.
När det gäller den satsning som kommer att behövas när polisen tar över uppgifter kan jag bara upplysa om det som jag har sagt vid flera olika tillfällen, att sedan vändningen kom för drygt tre år sedan är det 1 100 fler anställda än tidigare, ungefär hälften är civilanställda och hälften nya poliser. Då har vi inte räknat med dem som har examinerats under de senaste veckorna. Den här prioriteringen kommer att fortsätta. Men det handlar alltså inte bara om en prioritering till polisen utan också om att förbättra samordningen och samverkan.
Thomas Bodström (S):
Vad är det för saker som har gjorts? En brottsoffergaranti infördes för ett par år sedan vad gäller just brott mot liv och hälsa hos barn. En annan sak gäller det som precis efterfrågades. Sedan den 1 juli 2003 finns det referenser till anmälningsskyldighet enligt socialtjänstlagen i till exempel polislagen, skollagen och hälso- och sjukvårdslagen. Socialtjänsten har också fått ett tydligare ansvar för att myndigheterna samverkar när barn misstänks fara illa.
Det är relativt nytt, så det finns inte med i 2003 års statistik. Det är självklart att vi följer utvecklingen noga. Vi är helt inne på samma linje, att man måste anmäla och våga anmäla, inte minst från myndigheternas sida. Det är deras plikt. Det vi nu arbetar med är bland annat ett så kallat barnahus. Jag var nere och invigde det i Skåne rätt nyligen. Nu arbetar vi för att sådana ska finnas på ytterligare ställen i Sverige. Jag tror att det är bra.
Det är inte barnen som ska flytta mellan olika myndigheter, utan det är myndigheten som ska flytta till barnet och ge den trygghet som behövs för att barnet ska våga prata. Sedan ligger det förstås också ett ansvar på polisens och åklagarens organisationer. Det har fungerat bättre på vissa ställen än andra. RÅ har tagit de här uppgifterna på stort allvar. Det ska förbättras på det sättet att flera skyldiga personer ställs till ansvar. Jag ska inte gå in för mycket på polisens resurser.
De dyker upp i var och varannan interpellation, men jag vill bara upprepa att 1 100 fler är anställda nu, hälften civilanställda, hälften vanliga. Det kommer att utbildas 4 000 poliser under den här mandatperioden. Det är en ökning för fjärde året i rad, och det kommer att fortsätta att öka framöver.
Thomas Bodström (S):
Utbildningen pågår, och vi följer den utan att i detalj lägga oss i vad Domstolsverket gör, men jag vet att det arbetet pågår. Rikspolisstyrelsen har också gjort undersökningar av en del polisenheter och är kritisk till hur arbetet har bedrivits på vissa ställen. På frågan om jag jobbar för flera barnahus är svaret ja. Jag är intresserad av att driva det arbetet vidare.
Men det ska noga planeras innan, så att det verkligen blir av högsta kvalitet och att barnahusen inte bara inrättas för inrättandets skull. Det ska vara ett starkt mervärde, men jag tror på idén. Slutligen om Socialstyrelsen, som har ett ansvar för socialtjänsten. Jag kan inte det här i detalj, för det är inte vi som reglerar det, men återkom gärna i frågan. Jag kan inte ge något närmare svar i den här interpellationsdebatten.
Thomas Bodström (S):
Ja, jag menar barnahus, men det kan förstås vidtas ytterligare åtgärder. När det gäller barn som bevittnat våld vågar jag inte säga något säkert, men arbetet pågår. Det handlar alltså om att barn ska betraktas som brottsoffer och ska till och med få möjlighet till ersättning, men det ska inte bli så att de ska in i själva rättsprocessen i sig. Där vill vi hålla dem utanför.
Jag har inte någon statistik över anmälningsfrekvensen, så jag ska inte ge mig in i några djupa diskussioner om det. Men jag utgår från att de allra flesta som arbetar med barn fullgör sin skyldighet, vilket är att anmäla när man ser att ett barn far illa.
Thomas Bodström (S):
Detta är en lite omvänd diskussion jämfört med vad man brukar ha. Det brukar alltid talas om att antalet ordningsvakter och väktare är så stort och att det ska vara poliser i stället. Då brukar vi alltid tala om att de har olika uppgifter. Ordningsvakter har sina uppgifter, väktare har rena bevakningsuppdrag, och polisen har sina uppgifter. Det är väldigt viktigt att respektera dessa olika yrkesroller. Polisen ska inte sköta rena bevakningsuppdrag, på samma sätt som väktare inte ska göra polisens arbete.
Så är det också till exempel vid fotbollsmatcher. Det är klubbarna som betalar för till exempel ordningsvakter och väktare i vissa fall. Men sedan behövs också polisens medverkan, framför allt kanske utanför arenan men i vissa fall även inne på arenan därför att risken finns för att det kommer att begås brott, och då behövs polisen där. På så sätt kan man också förhindra brott, vilket i sin tur leder till att man kan ägna sig åt de brott som ändå har begåtts. Det är ju brottsförebyggande arbete, och det är polisens viktigaste uppgift.
Det är samma sak vid demonstrationer och vid konserter. Genom att polisen är där i brottsförebyggande syfte innebär det säkerligen att färre brott begås, och på så sätt sparar man också polisens resurser. Men det är bara polisen som kan utföra vissa uppdrag. Och fler ordningsvakter eller väktare ska inte göra polisens jobb.
Vi ska inte heller privatisera så att man ska betala för polisens jobb som handlar om dess vanliga funktion ute i samhället, även om det handlar om att hålla ordning efter en fotbollsmatch eller efter en konsert. Sedan kan man många gånger tycka, och det tror jag att vi är överens om, att det är fråga om onödiga kostnader därför att det sker bråk på läktare och så vidare. Men när man tittar närmare på det är i så fall de allra flesta saker onödiga.
Det handlar ju om brott som över huvud taget inte ska behöva begås. Och det är polisen som får göra detta arbete, och det är viktigt att polisen ändå fortsätter att ha huvudansvaret för det som är polisens arbete. Det ska ingen annan än polisen göra.
Thomas Bodström (S):
Jag vill återigen säga att polisen har flera olika uppgifter. Det här är en. Sedan kan jag hålla med Gunnar Andrén om att det kan finnas gränsdragningsproblem. Arrangörerna har sitt stora ansvar. Och det ska de också se till att ta. Och det har de klarat på ett väldigt bra sätt trots att vi har sett en hel del riktigt tråkiga händelser på senare tid. Bråket på läktarna har stävjats ordentligt, och också polisen har blivit mycket bättre.
Det är betydligt färre poliser som håller bättre ordning än det var för 10-15 år sedan därför att man har lärt sig och utvecklat sitt arbete. Och det är naturligtvis någonting som också är viktigt för att kunna frigöra resurser till annan del av polisverksamheten och, som Gunnar Andrén mycket riktigt säger, för att klara upp ännu flera brott och inte minst det som vi kallar för vardagsbrottslighet. Jag tror därför att vi trots allt är relativt överens om dessa saker. Sedan kan saker och ting naturligtvis bli ännu bättre. Och jag tror att detta arbete kommer att fortsätta.
Samarbetet mellan klubbar och polisen kommer att fortsätta, därför att det som vi såg i slutet av denna säsong i fotbollsallsvenskan är saker som vi inte vill se under nästa säsong vare sig i allsvenskan eller i superettan.
Thomas Bodström (S):
Det var ju dystert - att inte lita på någon socialdemokratisk minister! Hur indelningen är mellan olika departement är ingenting som jag råder över eller har några synpunkter på. Däremot är det så att i vissa fall är det Justitiedepartementet som har ansvar för själva lagstiftningen medan andra departement ska stå för vissa delar som berör lagstiftningen och vissa delar som går in i deras politiska ansvarsområden.
Mer krångligt än så är det inte, och så kan det mycket väl vara i det här fallet. Det som jag vill understryka när det gäller lagstiftningen är att det här just har avgjorts av riksdagen. Då har jag inte för avsikt att ta några initiativ för att ändra lagstiftningen. Om det finns andra politiker inom andra områden som vill gå ut och föra en debatt har jag inga synpunkter på det och kommer heller inte att ha det i framtiden.
När det gäller lagstiftningsområdet, som berör Justitiedepartementet, kommer jag dock naturligtvis att ha det. Men i det här fallet är det, som jag sade i svaret, inte aktuellt åt vare sig det ena eller det andra hållet. Nu har regeringen slagit fast principerna, och riksdagen har slagit fast regeringens inställning. Det vore ganska förmätet av mig att gå ut och ha synpunkter på själva lagstiftningen. Jag har naturligtvis inget emot vad Mona Sahlin säger i olika frågor.
Jag anser att hon själv ska svara för dessa saker. Jag får hålla mig till det som berör mitt område, själva lagstiftningen.
Thomas Bodström (S):
Det blir allt dystrare, men kanske interpellanten ändå kan lita på de riksdagsmän som har fattat beslut i den här frågan samt ha en viss respekt för riksdagens majoritet och för att jag då inte vill gå in i själva den juridiska diskussionen om att ändra lagstiftningen. Men detta faktum innebär inte att inte andra statsråd inom sina politikområden gärna får driva frågor som ligger i linje med deras åsikter och inställning och som eventuellt kan komma att leda till förändringar. Det kan inte jag svara på.
Det kan bara Mona Sahlin svara på. Jag måste hålla mig till det som är mitt ansvarsområde när det gäller de här sakerna, och då är det med respekt för bland annat riksdagen på det sättet att jag, som har ansvar för lagfrågorna, inte nu har någon anledning att överväga några initiativ i lagstiftningsfrågan. Svårare än så är det inte, och det är inte heller särskilt pinsamt.
Thomas Bodström (S):
Det var väl roligt att ni är överens om någonting. Det brukar ni ju inte vara. Men, som sagt, låt gärna den här diskussionen fortsätta. Det gäller också att ställa interpellationen på ett sådant sätt att det statsråd som man vill ska svara på frågorna också gör det. Det vill jag bara ge som ett litet avslutande råd. Om man vill fortsätta den här diskussionen med Mona Sahlin ska man göra det på ett sådant sätt, nu har den visserligen ställts till Mona Sahlin, att det inte går in på de frågor som jag är ansvarig för.
Då är det min skyldighet att svara på de här interpellationerna. Jag har naturligtvis inga synpunkter på, utan välkomnar tvärtom, en fortsatt debatt mellan interpellanten och Mona Sahlin i denna fråga.
Thomas Bodström (S):
Linnéa Darell har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att förhindra att utvecklingsstörda döms till fängelse och om jag avser att agera för att Sverige ska uppfylla FN:s minimiregler för fångar. Gärningar utgör normalt brott endast om de begås uppsåtligen. Vidare finns reglerna om strafflindring samt bestämmelser om förundersökningsbegränsning och åtalsunderlåtelse. Genom denna reglering undviks i stor utsträckning att personer med olika intellektuella funktionshinder döms till fängelse.
Psykansvarskommittén har i sitt betänkande Psykisk störning, brott och ansvar lämnat förslag till ett reformerat system för omhändertagande av och påföljder för psykiskt störda personer som har begått brott. Kommittén föreslår bland annat att tillräknelighet eller ansvarsförmåga blir ett krav för straffrättsligt ansvar. Förslaget innebär att vissa personer med intellektuella funktionshinder ska vara fria från ansvar.
Vidare föreslår kommittén en ny form av verkställighet av fängelse, så kallat slutet boende, för personer med utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd samt personer som drabbats av ett begåvningshandikapp i vuxen ålder. Kommittén har även föreslagit att kriminalvårdens ansvar att uppmärksamma funktionshindrades behov ska regleras i lagen om kriminalvård i anstalt. Psykansvarskommitténs förslag bereds för närvarande inom Regeringskansliet, och regeringen har således ännu inte tagit ställning till förslagen.
För dem som intas i anstalt ska en individuell verkställighetsplan alltid upprättas. Planen utformas utifrån den dömdes behov under verkställigheten och inför frigivningen. Det ger goda möjligheter att anpassa verkställigheten efter vars och ens behov. Inom kriminalvården pågår ett arbete för att se över omhändertagandet av psykiskt störda intagna, något som i förlängningen bör ge förutsättningar för ett bättre omhändertagande även av personer med intellektuella funktionshinder. Det finns alltså stora möjligheter för rättsväsendet att beakta att den som har begått en brottslig gärning har ett intellektuellt funktionshinder.
Jag delar givetvis uppfattningen att funktionshindrade måste uppmärksammas inom rättsväsendet och att de får den särskilda omsorg de behöver. När det gäller omhändertagandet av det fåtal personer med intellektuella funktionshinder som ändå döms till fängelse pågår också arbete på flera håll för att förbättra deras situation.
Thomas Bodström (S):
Jag vill kommentera några saker, och jag får kanske möjlighet att återkomma. Jag hann anteckna ett par saker. De personer som visar psykiska problem i samband med rättegång kan få så kallad § 7-utredning. Då bedöms i denna utredning huruvida de ska dömas till rättspsykiatrisk vård. Där råder inget tvivel.
Däremot kan det hända att detta inte uppmärksammas i domstolen - och det är ett nog så stort problem för kriminalvården att hantera. Det var bakgrunden till kriminalvårdens psykansvarsprojekt. Man har utarbetat en handlingsplan för bättre omhändertagande av psykiskt störda intagna på anstalt.
I det förslag som man nu arbetar med finns det med 14 psykiatriska moduler och 252 platser för dessa personer med olika grader av psykiska problem. Det här är förstås en viktig sak. Det är fråga om svårbehandlade personer inom kriminalvården. Det är svårt att bedriva en bra verksamhet för andra personer, men det här är också naturligtvis personer som behöver en särskild uppmärksamhet och vård.
Thomas Bodström (S):
Jag kan inte svara för alla delar inom kriminalvården, men det råder inget tvivel om att kriminalvården befinner sig i en svår situation beroende på att domstolarna har skärpt sin praxis. Inte desto mindre anser företrädare för KVS att intellektuellt funktionshindrade som döms till fängelse kan tas om hand på ett bra sätt genom de möjligheter till omhändertagande som finns.
Det upprättas en individuell verkställighetsplan utifrån de dömdas behov under verkställigheten och inför frigivningen. Här ges möjligheter att anpassa verkställigheten efter vars och ens behov. Det är naturligtvis särskilda behov för personer med dessa problem. Jag talade brett i mitt första inlägg eftersom det inte bara är dessa personer som har problem och det inte bara är de situationerna som kriminalvården måste hitta lösningar till. Här gäller en individuell verkställighetsplan.
Inom ramen för verkställigheten är det möjligt att ge intagna personer med intellektuella funktionshinder olika former av placeringar. Till exempel finns särskilda platser för psykiskt funktionshindrade i kriminalvården - naturligtvis inte med personer som har helt andra problem. Jag vill understryka det så att det inte blir några missuppfattningar. De kan också ges så kallade § 34-placeringar, till exempel i form av vistelse i familjehem eller så kallat LSS-boende.
Det här är olika möjligheter som finns. Även om det är en svår situation anser företrädare för KVS ändå att man klarar av att hantera den. Det kan naturligtvis alltid bli bättre på olika håll, men man är väl uppmärksam på den här problematiken trots allt.
Thomas Bodström (S):
Det som kanske är det största problemet handlar inte om dem som man upptäcker. Dem kan man ge vård och omsorg på det sätt som behövs även inom ramen för verkställigheten av ett straff, kanske till och med för ett allvarligt brott. Problemet handlar om dem som man inte upptäcker och är intellektuellt utvecklingsstörda.
Jag tror att det viktigaste är att man upptäcker dem och ger dem möjlighet till en bra verkställighet även inom ramen för det brott som de har dömts för. Jag vill avslutningsvis säga att vi arbetar med Psykansvarskommittén. Det är inget lätt arbete. Det finns en del som handlar om de personer som är utvecklingsstörda och om huruvida det särskilda boendet ska finnas.
Men för att man ska kunna genomföra den här reformen måste man ha en bra övergång till den öppna vården. Det här gäller det stora förslaget. Det som gäller utvecklingsstörda är mindre. Frågan är om det går att bryta ut vissa delar. Det vet vi inte än. Det är inte alltid den bästa lösningen. Arbetet bereds inom Justitie- och Socialdepartementen. Det är ett mycket svårt och omfattande arbete. Det går inte att frigöra det från den vanliga vården som inte är inom ramen för kriminalvården.