Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag vill börja med det som Lars Hjälmered var inne på om branschen. När man gjorde den här överenskommelsen - jag talar fortsättningsvis om besöksnäringen eftersom jag har tittat på det här med kockutbildningen - gick man in i detta med utsagan från Arbetsförmedlingen att det handlar om 300 personer.
Tack, statsrådet, för svaret! Att kommuner vill ha alternativ kan jag mycket väl förstå, och jag sympatiserar självfallet med tanken att hitta lösningar. Att regeringen den 1 januari 2016 införde en boendeform som kallas stödboende är bra. Det som däremot blir problematiskt är det som jag försökte tala om i min fråga.
Det är, återigen, mycket märkligt att man började i den änden utan att ha den kartläggning som man tänker sig ska finnas när olika parter går in och har ansvar för olika delar. Uppenbarligen har man inte tagit det ansvaret såtillvida att man har sagt att det handlar om en kartläggning. Någon har alltså satt en siffra på någonting, och jag kan hålla med statsrådet och kan tänka mig att man kan hitta fler än så i systemet.
När förslaget, så som det är utformat, ska omsättas i verkligheten och det når ut till kommuner och tjänstemän, som ska lösa uppgiften med de barn som är i den situationen att de behöver ett stödboende, läser tjänstemännen lagen. I § 2 i lagen står att "vid placering i ett stödboende ska barnet eller den unge . få disponera ett eget boende".
Det är olyckligt eftersom det andra har varit på plats. Upphandlingen nämndes. Där har jag också förstått att Arbetsförmedlingen inte har fungerat som myndighet, för upphandlingen går till väga så att inköp planeras i god tid, och långt innan ett inköp ska avslutas börjar man processen med det nya. Om jag har förstått saken rätt har de här processerna inte kommit igång som de ska, utan det blir en överraskning. Man vaknar upp och säger: Oj, vi har ett antal upphandlingar att göra!
Det står också: "De egna boenden som ingår i ett stödboende ska vara hemlika och bestå av rum för boende, utrymme för tillagning och intag av måltider samt rum för personlig hygien." Om man fortsätter med att läsa Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om hem för vård eller boende ser man att det står: "Den person som är placerad i ett hem för vård eller boende bör ha ett eget rum." Då kommer vi till detta "bör".
Det är ett problem som inte bara Arbetsförmedlingen har utan även andra. Det är högst olyckligt eftersom det handlar om mycket pengar och om att få bästa möjliga nytta och kvalitet för pengarna. Jag ser fram emot det nya och reformerade uppdraget som vi ska få höra om. Det ska komma inom kort.
Enkelt betyder det att personer som till exempel har bott på HVB-hem i två år och ska vidare till ett stödboende kan gå från att bo två per rum, enligt det "bör" som tillämpas på grund av det tryck som finns och den påfrestande situation som vi har haft och som vi har när det gäller att lösa uppdraget runt om i landet, till att de nu ska bo var och en för sig.
Vad det innebär vet vi inte riktigt, men om det finns möjlighet till det skulle vi gärna vilja ha ett datum för när de här förändringarna och målen ska levereras. Statsrådet har uttryckt en ambition att kvinnor och män ska vara i utbildning om två år. Frågan är om det kommer att lyckas. Vi ser i alla fall fram emot det här med förnyandet av Arbetsförmedlingen.
Om man är en tjänsteman och vill följa lagen, vilket man vill, säger man: Vi måste få fram boenden där man bor en och en, enligt vad lagen föreskriver. Om man läser om syftet med att ha ett eget boende är det, som ministern själv sa, att träna för att ha ett eget, självständigt boende.
Med anledning av hur verkligheten på bostadsmarknaden ser ut undrar jag om detta har beaktats och varför man då ändå valde att ha allmänna råd och föreskrifter i de delar som gör att HVB-hem, men inte stödboenden, har fått detta "bör". Det framgår ju tydligt att man ska kunna dela rum i HVB-hem, men inte i stödboenden.
Hur ser ministern generellt på att olika delar av det offentliga samhället i någon mån kommer att motverka varandra? Vi har kommuner som försöker lösa en svår boendesituation, och vi har myndigheter som man kan tycka ställer orimliga kvalitetskrav i detta läge. Som ministern sa i sitt svar pekade man i november på denna problematik ute i landet och att man ska följa frågan.
För mig kvarstår ändå frågan om "bör". Det skulle ge en möjlighet. I den bästa av världar kan alla få det de ska ha, men där befinner vi oss inte riktigt.