Eva-Lena Jansson (S):
Jag vill prata om funktionsnedsättning och tillgänglighet på arbetsmarknaden. Eftersom budgeten har varit uppe och samtliga borgerliga partier och Sverigedemokraterna har pratat om hur viktigt det är att satsa på utgiftsområdet vill jag påpeka att Kristdemokraterna har 3,8 miljarder mindre på det här området, Centerpartiet har 8,5 miljarder mindre, Liberalerna har 9,7 miljarder mindre och Moderaterna och Sverigedemokraterna har 5,9 miljarder mindre.
Anledningen till att Sverigedemokraterna har mindre pengar på det här området är för att de förra veckan röstade på Moderaternas budgetram. De har alltså reserverat sig för moderat politik på det här området, det ska vi inte glömma bort. I dag är det 71 000 personer med funktionsnedsättning som är inskrivna på Arbetsförmedlingen som arbetslösa. Det är en minskning med 2 700 personer jämfört med 2014.
Närmare två av tre personer som lämnar arbetslösheten går till ett arbete med stöd. Förra veckan på den internationella funktionshindersdagen, En dag för alla, besökte jag Handikappförbundens seminarium där forskare och andra sakkunniga medverkade. Från Örebro universitet redovisade man att Sverige har en högre sysselsättning jämfört med övriga EU i gruppen med funktionsnedsättning. Det är ju bra, men det räcker naturligtvis inte.
Vi kan och måste bli betydligt bättre än vi är i dag. Ett tydligt medskick från Handikappförbunden var att dagens samhälle är fel designat, eller som man uttryckte det: Vi behöver en universell utformning som gör att alla får tillträde. Det är i dag rätt många arbetsplatser som utestänger personer med funktionsnedsättning på grund av bristande tillgänglighet. Det kan handla om alltifrån avsaknad av ramp - som exempelvis här - och trånga dörröppningar till att man inte erbjuds hjälpmedel som behövs för att kunna utföra ett jobb.
Men det kan också vara andra delar i samhället som gör det omöjligt att ta sig till jobb eller studier, till exempel bristande kommunikationer eller avsaknad av tillräckligt många timmar assistans. Organisationen DHR pekar på att arbetsmarknaden måste bli mer inkluderande och att personer med funktionsnedsättning ska ha goda möjligheter att starta och driva företag. Det kan man också ställa sig bakom.
Organisationen Lika Unika, en federation och samarbetsorganisation med sex riksförbund från den svenska funktionshindersrörelsen, engagerar sig i politiska frågor och vill vara med och påverka politiken. De tycker att vi folkvalda ska se till att offentliga arbetsgivare verkligen blir förebilder i att anställa människor med funktionsnedsättning i sina verksamheter. De tycker även att man ska använda upphandling för att få fart på anställningar.
Där kan man väl peka på att flera kommuner, inklusive min egen, i dag använder sociala upphandlingar för att få in personer som är arbetslösa på den ordinarie arbetsmarknaden. Något som Lika Unika också tycker är att man ska lyfta fram människors resurser och kompetens och inte fokusera på funktionsnedsättning. Det här är en uppmaning som jag är beredd att ta mig an, och jag utgår från att många andra av mina partikamrater och andra politiker vill göra det.
Men framför allt är det viktigt att arbetsgivarna gör det: ser människor som resurser och kompetens. Herr talman! För personer med funktionsnedsättning föreslår regeringen en satsning för att fler ska kunna få jobb inom Samhall AB. Regeringen föreslår också en satsning på lönestöd och särskilt introduktions- och uppföljningsstöd för att fler ska kunna ta del av anställning med lönestöd.
Dessutom föreslås att personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga ska kunna gå längre studiemotiverande kurser på upp till fem månader. Det är bra, men det kommer att krävas ännu mer resurser framöver. Dessutom ingår alla ungdomar i den ungdomsgaranti som regeringen har tagit fram och som innebär att alla unga ska försöka få jobb eller studieplats inom 90 dagar. Den satsningen med Delegationen för unga till arbete innefattar alla unga.
Den ska inte stänga ute någon. Det man funderar på är hur det vore om fler arbetsgivare insåg att deras organisation skulle bli bättre om den speglade samhället i stort. I dag när sjukfrånvaron ökar till följd av ökad press och stress verkar ändå många arbetsgivare leta efter supermänniskor. Men finns de? Många gånger vill arbetsgivare dessutom att staten ska subventionera deras anställningar.
Det kan vi se i den här staden, där man går förbi kaféer där det står: Kan du få anställningsstöd kan du få jobb här. För mig känns det som att vi har fått en dopad arbetsmarknad som vant sig vid bidrag och olika klassningar av arbetskraften, inte som stöd till den enskilde utan som en kostnadssänkning för arbetsgivaren. Ska det vara på det här sättet? Den gemensamma sektorn har ett särskilt ansvar som arbetsgivare och ska gå före genom att ha en mångfald bland sina anställda.
Här är det många arbetsgivare inom kommuner, stat och landsting som har en hel del att leva upp till. Risken att bli enfaldig minskar i samma takt som personer med olika bakgrund, kompetens och erfarenheter får möjlighet att arbeta tillsammans. Vem vill jobba på en enfaldig arbetsplats? Herr talman! När vi får signaler om att personer med funktionsnedsättning har svårt att få en plats på Samhall säger det också något om dagens arbetsmarknad och samhälle.
Jag har besökt flera Samhallsarbetsplatser och kommer att göra nya besök för att försöka få en bättre helhetsbild av bolaget, som är Sveriges största arbetsgivare för personer med funktionsnedsättning. Samhalls huvuduppgift är och ska vara att skapa utvecklande jobb åt personer med funktionsnedsättning. Man ska inte utestänga personer.
Jag hoppas att vi i en kommande debatt får möjlighet att prata mer om behovet av ett mänskligare och mer inkluderande arbetsliv, där universell utformning gör det möjligt för många fler personer, med eller utan funktionsnedsättning, att ha ett jobb där någon väntar på en och där arbetsgivarna ser allas fulla potential och inte fokuserar på hinder. Jag tackar för debatten!