Dennis Dioukarev (SD):
I dag föreslås att riksdagen ska godkänna att Riksbanken ingår ett kreditavtal med IMF om ett belopp som skulle dubbla Sveriges utlåning till låginkomstländer. Det är inte första gången ett sådant äskande kommer från IMF. År 2008 betalade vi av Liberias skuld. År 2016 beviljade riksdagen en kredit, av samma slag som ligger på bordet för beslut i dag, till just låginkomstländer.
Alldeles nyligen aviserade regeringen att man avser att överföra 30 miljoner kronor till IMF:s skuldavskrivningsfond. Och för drygt en månad sedan beslutade riksdagens alla partier, undantaget Sverigedemokraterna, att Sverige ska skriva av Somalias skuld med 21 miljoner kronor.
Denna församling har alltså en dokumenterad historik av att skicka mångmiljonbelopp till andra länder och kalla det för lån, för att i nästa skede skriva av det som andra länder är skyldiga Sverige. Därför är det intellektuellt ohederligt att beskriva denna typ av verksamhet på något annat sätt än som ren bidragsverksamhet.
Sverigedemokraterna kommer att rösta nej till denna framställning av såväl principiella som sakliga skäl. Vårt förhållningssätt till bidrag och bistånd är att dessa ska stå under svensk kontroll och tillsyn för att väljarkåren lättare ska kunna utkräva ansvar.
Varken skattemedel eller centralbankspengar ska riskutsättas genom förflyttning av politisk makt långt bortom svenska folkets kontroll. När vi ökar avståndet mellan fordringsägarna å ena sidan, det vill säga svenska folket, och biståndstagarna å andra sidan, exempelvis länder som Uzbekistan eller Somalia, blir det svårare för väljarna att utkräva ansvar.
Det skapar problem i form av ett demokratiskt underskott i en organisation där vi redan har sett vår totala röststyrka reduceras till blygsamma 0,93 procent.
Detta ärende föranleder samma grundfrågeställning som när vi pratar om EU, bankunionen, militära allianser eller någonting annat där det politiska ansvarsutkrävandet försvåras och svenska folket får se sitt inflytande reduceras till ett minimum.
Svaret på hur man ser på principen att medborgarnas förtroende och inflytande förvaltas och garanteras via fria och allmänna val får vi om någon timme, när vi ser vilka av riksdagens partier som röstar för att outsourca svensk demokrati. Fru talman!
Utskottet motiverar denna så kallade utlåning genom att hänvisa till "den akuta situation som uppstått till följd av coronapandemin". Problemet med den logiken är att även Sverige i så fall är kvalificerat för att få lånemedel från IMF.
Regeringens coronastrategi har onekligen satt Sverige på kartan, med en överdödlighet bland befolkningen och med en överdödlighet på våra äldreboenden. Är det något vi missar här? Denna förfrågan kommer när även vårt land går igenom den största sjukdomskrisen i modern tid.
Utöver de humanitära konsekvenserna ställs naturligtvis också vårt samhälle inför stora ekonomiska prövningar med kraftiga bnp-fall, konkurser, massarbetslöshet och deflation som följd. Samtidigt har regeringen inte kunnat åstadkomma samma nivå som våra nordiska grannländer på satsningarna för att hantera de samhällsekonomiska konsekvenserna av pandemin.
Det öppnar för en diskussion om ögonblicksbilden av svensk ekonomi, eftersom regeringen bevisligen inte är beredd att tömma ladorna och mer därtill för att sjösätta en offensiv strategi. Inom ramen för utlåningen i PRGT-programmet är denna kontext relevant, eftersom fordringsägarna betraktas tillhöra finansiellt starka medlemsländer.
Kan Sverige definieras som ett sådant just nu? Jag vet inte svaret på den frågan. Men Konjunkturinstitutet visade i sina beräkningar redan före pandemin att de offentliga finanserna inte var långsiktigt hållbara. I Finanspolitiska rådets rapport för 2020 kallas regeringens hållbarhetsberäkningar av standarden på offentlig sektor för orealistiska.
Och överskottsmålet har inte nåtts i ett bakåtblickande perspektiv. Är Sverige ett finansiellt starkt medlemsland när fattigpensionärer tvingas plocka pantburkar och cancersjuka dör i väntan på operation? Sverige är landet med högst andel hemlösa i Norden. Vi har det största sysselsättningsgapet i hela Europa.
Och i maj hade Sverige den högsta coronadödligheten per capita i världen. Är det bilden av ett finansiellt starkt medlemsland? Om man fortfarande tvekar tycker jag att man kan fråga sjuksköterskan som står i frontlinjen mot covid-19 men saknar grundläggande skyddsutrustning. Man kan fråga läkaren som tvingas avgöra vem som ska leva eller dö, eftersom det inte finns tillräckligt med vårdplatser.
Man kan fråga de anhöriga som har fått se sina nära och kära bli bortprioriterade på grund av resursbrist. Se dem i ögonen och säg att Sverige är ett finansiellt starkt medlemsland! Med all respekt är det kanske svensk sjukvård, om något, som är kvalificerad för att få lånemedel från IMF. Fru talman! Jag yrkar bifall till reservation 1.