Rolf Olsson (V):
Dagens debatt innefattar många skilda områden inom processrätten som har varit föremål för en lång rad motioner väckta framför allt under allmänna motionstiden. Jag avser att ta upp några sådana områden där Vänsterpartiet har reservationer. Jag börjar, herr talman, med ett område som återkommer vid väldigt många rättspolitiska debatter i dessa dagar, nämligen tvångsmedelsanvändningen och de principiella frågorna kring den ökande övervakningen.
Det går knappt en dag utan att det diskuteras och görs utspel för och emot nya former av övervakning och ökad omfattning av redan existerande övervakningsformer. Två högaktuella lagförslag som Lagrådet uttalat skarp kritik mot är förslagen om buggning respektive preventiv tvångsmedelsanvändning. Vi lär snart få anledning att återkomma till dessa. Herr talman! I dagens betänkande finns också punkter som knyter an till övervakningsfrågorna.
Jag tänkte börja med några ord om kameraövervakningen. Antalet övervakningskameror i samhället ökar stadigt, och användningsområdena ökar likaså. Det finns i många fall skäl till kameraövervakning, det vill jag säga, men det finns också anledning att då och då ifrågasätta den höga tilltron till alla dessa kameror som undergörande trygghetsmedel.
Men som sagt: Många kameror finns, och det är mycket viktigt att kameraövervakningen sköts under kontrollerade former och med restriktivitet. Det finns anledning att diskutera tillståndsgivningen och tillsynen över kameraanvändningen. I dag är det landets länsstyrelser, ett drygt 20-tal myndigheter över hela landet, som behandlar och handlägger dessa ärenden. Detta innebär en betydande risk för olikartade bedömningar över landet, och det är otillfredsställande.
Det är många människors personliga integritet som står på spel. Det behöver tas ett samlat grepp kring dessa frågor. Det får inte spreta alltför mycket över landet. Integriteten och rättssäkerheten skulle vinna på att en myndighet handlade dessa ärenden, menar vi i Vänsterpartiet. I väldigt många andra europeiska länder är det dataskyddsmyndigheterna som sköter tillståndsgivning och tillsyn.
Vänsterpartiet anser att det i Sverige bör vara Datainspektionen som ska handha tillståndsgivning och kontroll av kameror på allmänna platser. Herr talman! En annan mycket viktig aspekt vid tvångsmedelsanvändning är att den som till exempel blivit hemligt avlyssnad i efterhand får information om detta. En person som efter avlyssning blir åtalad får bevisningen presenterad och kan bemöta den.
Vi vet dock att ett mycket stort antal personer blir föremål för hemlig avlyssning eller hemlig teleövervakning utan att det leder till rättsliga åtgärder, och dessa personer förblir ovetande om vad de utsatts för. Alltså får de personer som åtalas reda på att det skett en avlyssning, men de personer där misstankarna inte bekräftats får leva i ovisshet om vad de utsatts för. Det är i sanning en paradox.
Vi kan i sammanhanget konstatera att Lagrådet i sitt yttrande över buggningsremissen är kritisk till att remissen inte innehåller skrivningar om rättsmedel i form av till exempel skadeståndsmöjligheter för de utsatta. Detta är en principiellt mycket viktig fråga när det gäller tvångsmedel.
Nu är det ju inte säkert att en avlyssningsåtgärd eller liknande varit obefogad även om ärendet inte lett till åtal, men en upplysningsplikt för rättsväsendet skulle ge den enskilde rätten att få sin sak prövad. Det torde vara en åtgärd som skulle gynna rättssäkerheten och öka tilltron till rättsväsendet. Det är Vänsterpartiets mening att om det vid en prövning visar sig att åtgärden varit obefogad ska skadestånd kunna utgå.
Detta framgår av reservation 30, som jag härmed yrkar bifall till. Herr talman! Det ska starta ett utredningsarbete kring lagstiftningen om barnpornografi, och för Vänsterpartiet är det mycket viktigt att på alla sätt stärka barnens ställning som brottsoffer. Därför bör dessa barn ges rätt till ekonomisk ersättning och målsägandebiträde.
För att vidare säkerställa principen att barnets bästa ska stå i fokus anser vi att i mål om vårdnad, boende och umgänge det bör upprättas särskilda barnprotokoll med motiv kring vad som är bäst för barnet, som en bilaga till domen. Det menar vi stärker principen om barnets bästa i rättsprövningen, och dessa förslag har vi framfört i en av våra reservationer, nämligen reservation 18, som jag också yrkar bifall till.
Min partikamrat Tasso Stafilidis kommer att senare utveckla ytterligare talan kring reservationen och frågorna om barnens ställning som brottsoffer. Herr talman! Att vittna i en rättegång kan upplevas både svårt och skrämmande för många människor. För många vittnen är domstolen en ovan miljö, och vittnen kan känna sig starkt ifrågasatta och kränkta under de ibland mycket pressande förhandlingarna.
För många vittnen är vittnesstöd en mycket viktig resurs, och det finns starka skäl till att ytterligare stärka en utbyggd och välfungerande vittnesstödsverksamhet över landet. Vittnesstödet sker i dag i ideell regi, främst genom brottsofferjourerna, och det är Vänsterpartiets mening att så bör det fortsätta fungera, men tillräckligt ekonomiskt stöd till verksamheten måste säkras framöver. Det pågår beredningsarbete, och en proposition är att vänta, varför vi avvaktar med yrkanden förutom på en punkt.
Frågan om huvudmannaskapet anser Vänsterpartiet att riksdagen redan nu bör kunna ta ställning till. Brottsofferjourernas Riksförbund bör enligt Vänsterpartiets mening vara huvudman för den framtida vittnesstödsverksamheten, vilket vi också framför i en reservation. Herr talman! Vänsterpartiet står bakom alla sina reservationer men väljer för tids vinnande att yrka bifall endast till reservationerna 18 och 30.