KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Eriksson (S):
Jag ställer min fråga till finansmarknadsministern. Det har framgått att regeringen nu för samtal om amorteringskrav på bolånen. Det är en viktig fråga. Men detta är inte bara en finansmarknadsfråga utan även en bostadspolitisk fråga i allra högsta grad som påverkar hela den svenska bostadsmarknaden.
Vad hoppas ministern ska komma ut av samtalen med de övriga partierna? Hur hoppas ministern att detta ska påverka bostadsmarknaden?
Lars Eriksson (S):
Tack, finansmarknadsministern, för svaret! Jag tycker att det är väldigt bra att regeringen nu tar initiativ till att diskutera amorteringskraven, och jag tycker att det är utomordentligt bra att regeringen också försöker göra detta så politiskt brett som möjligt i riksdagen. Det finns många frågor där riksdagen har anledning att agera blocköverskridande, och detta är en otroligt viktig sådan fråga.
Flera ekonomer har varnat för utvecklingen, och det har även framförts kritik och synpunkter från OECD och EU i frågan. Hur allvarligt ser ministern på hushållens skulduppbyggnad i Sverige?
Lars Eriksson (S):
Regeringen bereder ju den här frågan inom sitt kansli. Vi får utgå ifrån att regeringen också återkommer till riksdagen, eftersom det har gjorts ett tillkännagivande från riksdagen till regeringen.
Jag delar Ola Johanssons stora engagemang för att det borde komma till fler bostäder, också bostäder som vänder sig till - som Ola Johansson beskrev det - unga och studenter. Det är en fråga som den tidigare regeringen kanske inte kom lika långt med som man hade hoppats.
Man lade fram en proposition till riksdagen om fler bostäder för unga och studenter. I den redovisades hur byggandet av bostäder till studenter såg ut under delar av allianstiden. Det är kanske inte det roligaste som en student eller ungdom har läst i sitt liv. Men vi delar i alla fall engagemanget för att det ska bli fler bostäder för unga och studenter.
Ett sätt att komma till rätta med det är precis det som jag redovisade i mitt anförande. Det handlar om ett investeringsstöd för byggande av lägenheter som är avsedda för ungdomar och studenter och som också är till för att det ska finnas möjlighet för dem att bo i dessa bostäder med en hyra som är rimlig.
Engagemanget för att unga och studenter ska få bostäder delar jag och Ola, det är jag helt övertygad om. Jag är också säker på att vi i en god anda i den här kammaren kan hitta gemensamma lösningar för att komma dithän.
Lars Eriksson (S):
Ola Johansson höjer ju insatsen, så man borde kanske replikera på rim. Men det har jag inte riktigt förberett mig för. Utskottet besökte nyligen Boverket. Där fick vi redovisat på ett bra sätt hur Boverket arbetar med att hjälpa kommuner och andra för att de ska få ökad kunskap om hur man kan jobba med bullerfrågan. Frågan bereds nu inom Regeringskansliet.
Ola Johansson har ju supportat en regering som hade åtta år på sig. Att då rikta all kritik för allt som händer och inte händer under år ett för den nya regeringen är lite häftigt, tycker jag. Man borde ge den nya regeringen möjlighet att agera. Sedan vill jag göra en reflektion utifrån det som Ola Johansson tar upp.
Det handlar om detta med investeringsstödet. Det är svårt att inte ta replik när Ola Johansson tar upp investeringsstödet. Frågan är då: Tror man verkligen på fullt allvar att miljonprogrammet i Sverige på 60- och 70-talet byggdes bara för att man införde regelförenklingar?
Tror inte Ola Johansson och övriga allianspartier att staten har en roll att fylla när det gäller att se till att byggandet ökar till de nivåer som vi nu pratar om? Är det helt orimligt att tro att en politik med de behov som nu finns endast ska handla om regelförenklingar?
Jag tror att staten - precis som också statsministern säger - tillsammans med marknaden, kommuner och andra organisationer har ett gemensamt uppdrag här.
Lars Eriksson (S):
Mitt korta svar på det är att Socialdemokraterna vill ha blocköverskridande samtal. Men utifrån det resonemang som Robert Hannah här för förstår jag inte hur det är möjligt att reservera sig mot ett övergripande bostadspolitiskt mål.
Hur är det möjligt att man reserverar sig mot detta mål och sedan deltar i riksdagens debatt om bostadspolitiken och försöker att läxa upp mig och Socialdemokraterna för att vi inte skulle vilja ha blocköverskridande samtal? Jag tycker att det bostadspolitiska målet är en symbolfråga. Är man intresserad eller är man det inte?
Om det bostadspolitiska målet inte betyder någonting i Robert Hannahs och Liberalernas värld är det väl en alldeles utmärkt början för att se vad man i så fall är beredd att kompromissa om. Tycker man inte att det är en viktig fråga borde man kunna kompromissa. Då borde det vara möjligt för oss att mötas i den här kammaren för att få fram ett gemensamt bostadspolitiskt mål.
Jag förstår inte, herr talman, hur man kan framföra en så häftig kritik mot oss. Jag undrar: Finns det över huvud taget ett intresse av att ha ett bostadspolitiskt mål och blocköverskridande samtal? Jag tycker att jag var otroligt tydlig i mitt anförande om hur vi ser på blocköverskridande samarbete.
Jag har pekat på att den här riksdagens sammansättning ger unika möjligheter som Sverige inte har haft på väldigt länge. Det finns inget stort dominerande parti eller block här.
Är det någon gång i riksdagens historia som det är möjligt att möta varandra på ett sätt som gör att vi som någorlunda jämbördiga parter kan komma överens är det nu.
Lars Eriksson (S):
Jag måste säga att det jag uppskattar med Liberalerna - det gäller ert sätt att uttrycka er sedan i somras - är att ni har öppnat för att ha mer av samtal kring bostadspolitiken. Sedan blir man lite förundrad över vad innehållet i den bostadspolitiken handlar om och hur mycket det kan variera beroende på vem som är bostadspolitisk talesperson i ett parti.
Men om man bortser från det uppskattar jag detta, och jag ser det som en utsträckt hand från Liberalerna till Socialdemokraterna när det gäller att faktiskt prata om bostadspolitiska frågor. Robert Hannah pekar på flera olika exempel när det gäller bostadspolitiska frågor eller frågor som har effekt på bostadspolitiken men som kanske inte ligger inom utskottets ansvarsområde. Det är frågor som jag tycker att våra partier mycket väl kan samtala om.
Det är jag säker på att socialdemokratin är helt öppen för att göra. Vi tycker att det är bra att man pratar med varandra. Vi tror att det kan medverka till lösningar som kan vara till gagn för det här landet. Vi lägger fram förslag, som jag har redovisat, på hur man konkret kan komma till rätta med bristen på bostäder.
Jag har redovisat miljardsatsningar på bostadspolitiken. Jag har också kunnat konstatera att Liberalerna nollar i de här kolumnerna. Då tycker jag att det kan vara lite häftigt att säga till oss socialdemokrater att vi inte har en politik för ökat bostadsbyggande. Jag tycker att vi har det. Jag tror också att Liberalerna har en politik för ett ökat bostadsbyggande.
Jag hoppas att ni tar emot den utsträckta hand som vi har gett till er.
Lars Eriksson (S):
Tack, Caroline, för din fråga! Jag uppskattar dig som ordförande för vårt utskott. Du har ett tilltal och en ton som jag tycker är bra för den bostadspolitiska debatten. Men jag håller mig kvar lite vid det bostadspolitiska målet. Det är klart att man kan förringa det och säga: Man kan inte bo i ett mål. Det tror inte jag heller.
Men om man menar allvar med att sträcka ut händer och ta emot utsträckta händer är väl detta en alldeles utmärkt fråga att börja med, där man kan börja bygga förtroende mellan varandra. Det är så jag har sett på frågan. Det är så som regeringen också ser på den. Det är en viktig fråga för att visa att vi kan föra samtal med varandra och komma överens.
Att då reservera sig mot att man över huvud taget ska ha ett sådant gemensamt mål tycker jag känns väldigt konstigt.
Jag tycker att när man säger det säger man att det inte bara handlar om att människor får sätta upp en större friggebod på tomten där grannar eller vänner som kommer på besök kan bo. Det är också en del i en bostadspolitik där man faktiskt talar om att det är på så vis man tycker att man ska komma till rätta bostadsbristen.
Lars Eriksson (S):
Det är något som slår mig när jag lyssnar på Caroline Szybers frågor och när jag lyssnade på Robert Hannah tidigare i debatten. Det verkar vara mycket beroende på vem som representerar Liberalerna och Kristdemokraterna i olika debatter var tyngdpunkten ligger i det som sägs.
Om Kristdemokraternas företrädare i den debatt i riksdagen då propositionen antogs, den 4 juni 2014, använder uppgifterna som ett argument för att 150 000-200 000 av Attefallshusen kommer att kunna komma till använder man dem också för att signalera till Sverige: Det här är en del av vår bostadspolitik.
Den tror vi kommer att ge ett svar på frågan om hur de som saknar en bostad ska kunna få en bostad. Det är så som jag uppfattar att Kristdemokraterna i den debatten använder det argumentet. Vi socialdemokrater röstade för den reformen, inte för att vi trodde att det var en lösning i fråga om bostadsbristen, utan för att vi inte har någonting emot att man sätter upp den typen av hus under dessa former på sin tomt.
Det har för oss aldrig varit ett svar på frågan hur man ska komma till rätta med bostadsbristen för studenter och för dem som får ett jobb i den här regionen och kanske behöver hitta en bostad snabbt för att kunna ta det jobbet. Det är inte så som vi har sett på den reformen.
Sedan tolkar jag Caroline Szybers resonemang kring det bostadspolitiska målet som att vi mycket väl kan komma överens om ett bostadspolitiskt mål mellan våra partier i riksdagen.
Lars Eriksson (S):
Jag tror i likhet med Ewa Thalén Finné att det är en palett av olika frågor som avgör hur framgångsrik bostadspolitiken är. Vi har aldrig någonsin hävdat att subventioner inom bostadsbranschen är den enda sanna lösningen på hur man får ett ökat bostadsbyggande.
Det har vi aldrig någonsin hävdat.
Tror Ewa Thalén Finné att det var på det viset som miljonprogrammet växte fram på 60- och 70-talen?
Tror Ewa Thalén Finné att det var på det viset som man bröt med det gamla Fattigsverige, när man skaffade bostäder med vvs och elektricitet som höjde den svenska levnadsstandarden och som, skulle jag säga, är ett av många skäl till att vi i dag blir så gamla som vi blir i Sverige?
Man kan ha många synpunkter på olika delar i bostadspolitiken, men att staten har ett ansvar i fler frågor än att bara justera i regelförenklingar tror jag ändå att vi skulle behöva komma överens om.
Lars Eriksson (S):
Det behövs som sagt en hel palett av olika förslag för att komma fram med ett bostadsbyggande som är högt över tid. Det är jag helt med på, och jag tror att vi är flera partier här som kan hitta varandra i en sådan diskussion.
Jag tror också att det finns problem när det gäller att komma till rätta med bristen på bostäder. Ett av hindren som finns men som ingen hittills har pekat på här mer än Sverigedemokraterna, och då i negativ mening, är att det finns kapacitetsbrist i arbetskraften. Det har ingen berört riktigt.
Om man tittar på behovet av arbetskraft och vad det finns för utbildade människor som bokstavligt talat vandrar in till vårt land nu så kommer det att vara en enorm resurs för landet när det gäller att klara av det stora samhällsbyggnadsprojekt som det faktiskt handlar om att kunna bygga bostäder som kan fungera för alla som nu väljer att komma hit och berika vårt land.
Konkurrensen har flera här också tagit upp. Det är också en viktig fråga i detta, och det kan ju inte handla om att det är lägre löner för dem som ska jobba på den svenska arbetsmarknaden som är lösningen för att få ned kostnaderna för bostadsbyggandet. Jag tror inte att de som jobbar inom byggbranschen har det för välbeställt och att det är det som är det stora problemet. Jag tror alltså att det finns en rad olika lösningar på detta.
Vi har redovisat flera i vår proposition, men den stora och viktiga frågan för oss är att staten inte bara kan lämna detta till marknaden.
Lars Eriksson (S):
Tack, Mats Green, för ditt anförande! Jag har egentligen bara en fråga på det anförandet som jag skulle vilja lyfta fram.
Det handlar om att boendekarriärer tydligen alltid börjar med hyrt boende och alltid går ut på att det bästa man kan få är ett ägt boende. Jag tycker att detta säger någonting i grunden om de förslag som har lagts fram.
De förslag som ni har lagt fram har hela tiden handlat om att ombilda hyreslägenheter till ägt boende. Nu kommer fortsättningen på reformen om ägarlägenheter. Det behov som har synliggjorts på marknaden är behovet av fler hyreslägenheter.
Frågan är egentligen på vilket sätt det ska bli fler hyreslägenheter om det enda som Alliansen försöker stimulera är att mer av den hyresmarknad som finns i dag ska ombildas till mer av ägt boende. Det är en fortsättning på en politik som ni har kört tidigare, i åtta år. Andelen hyresrätter är väldigt liten, framför allt i storstadsregionerna, inte minst som en effekt av detta.
Jag undrar: På vilket sätt kommer man till rätta med bristen på hyresrätter genom att ombilda hyresrätter till ägt boende?
Lars Eriksson (S):
Tack, Mats Green, för din replik! Regeringen har lagt fram en av de största reformerna på det bostadspolitiska området på över 20 år. I era kolumner i utskottet står det noll på bostadspolitiken - noll! Det är väldigt enkelt att komma hit och tala om att regeringen inte har några egna förslag. Era förslag är värderade till 0 kronor i er egen budget.
Mats Green tar upp diskussionen om att bryta utanförskapet.
Det känns som att den politik som Alliansen har drivit fram har kommit till vägs ände. Det behövs något nytt här. Det nya är att våga satsa på hyresrätter och på att bygga hyresrätter som människor har råd att betala hyran för. Där blir Alliansen svaret skyldig.
Hur ska det gå ihop när villkoren på arbetsmarknaden blir allt sämre samtidigt som man ska betala sina hyror? Hur ska det gå till? Och på vilket sätt bryter detta det utanförskap i Sverige som jag och Mats Green delar oron för och som man måste komma till rätta med?
Lars Eriksson (S):
Ola Johansson har sett ljuset i tunneln. Om det är ett mötande tåg vet vi inte. Risken är helt uppenbar efter att ha lyssnat på detta anförande. Det var spännande i alla fall. 2015 års hyror är resultatet av den lägsta hyresökningen på länge.
Hyran höjdes i snitt 0,6 procent 2015. Hur hade det sett ut om var och en skulle förhandla sin egen hyra? Att förhandla kräver både kunskap och erfarenhet. Hyresgästföreningen är professionell förhandlare och sätter sina medlemmars intresse främst, det vill säga en så låg höjning av hyran som möjligt.
Jag blir lite orolig när jag läser att det är denna del av den svenska modellen på bostadsmarknaden som Centerpartiet går till angrepp mot.
Om man talar med några av de större privata hyresförvaltarna i Stockholm ser de en möjlighet att ta ut ökningar på marknadshyrorna på 1,7-3,7 procent. Det är något helt annat än de 0,6 procent man ser nu.
Jag funderar över varför det är så att det jämt är organisationsrätten som angrips när Alliansen ger sig på dessa frågor. Under förra mandatperioden var det fackföreningsrörelsen. Nu är det fackföreningsrörelsen på bostadsmarknaden.
Varför ger sig Centerpartiet och delar av Alliansen på Hyresgästföreningen?
Lars Eriksson (S):
Jag är en del av en rörelse som är nyfiken och lyssnande. Jag är intresserad av vad andra tycker. Det är ett skäl till att regeringen har gått denna väg för att få fram en förhandlingsperson som tillsammans med parterna på bostadsmarknaden ska se över vad som kan göras mer för att underlätta processen. Jag är förvånad över att allianspartierna hela tiden angriper organisationsrätten.
Förra mandatperioden var det fackföreningsrörelsen, vilket var skälet till att det blev dyrare att vara ansluten. De som hade störst skäl att vara anslutna nödgades att lämna fackföreningarna. Hyresgästföreningen försvagas, vars skäl och ändamål är att leverera så låga hyror som möjligt och att utveckla hyresrätten. Det blev 0,6 procent förra året.
Marknaden säger 1,7-3,7 procent. Finns det inget positivt i att Hyresgästföreningen lyckas med detta? På vilket sätt håller ett sådant system som Ola Johansson förespråkar? På vilket sätt gör det att Sverige bättre håller ihop och utvecklas? Jag tycker att Centerpartiet har hittat sin valaffisch för nästa val: Gärna marknadshyror! Jag rekommenderar er att tapetsera våra städer med den affischen.
Det blir en fantastisk framgång. Jag tror att väljarna verkligen skriker: Gärna marknadshyror! Jag har inte här i kammaren hört något parti uttrycka sig på det viset. Det är lite symtomatiskt att det är Centerpartiet som gör så. Först medverkar man till att angripa fackföreningsrörelsen. Nu angriper man hyresgäströrelsen. Man gör det med parollen: Gärna marknadshyror! Det blir en spännande valkampanj framför oss. Jag önskar er all lycka.
Lars Eriksson (S):
Jag tackar Robert Hannah för anförandet. Uppenbarligen är det inte bara Centerpartiet som har sett ljuset och kommer och berättar som sin katalog. Nu har även Liberalerna sällat sig till dem.
Jag måste säga att de besked som i dag kommer från allianspartierna - gärna marknadshyror - är intressanta. Robert Hannah och jag delar en farhåga, och det är att det sker för lite klassresor i Sverige. Det kan jag hålla med Robert Hannah om.
Men jag förstår inte på vilket sätt det kommer att ske fler klassresor i Sverige när man med ena handen ska försämra villkoren på arbetsmarknaden för unga och nyanlända och med den andra driva på för friare hyressättning och marknadshyror. Gärna marknadshyror, skrek Centerpartiet till och med ut här tidigare. Det får man väl ändå tolka som att ni har pratat om detta.
Jag förstår inte på vilket sätt det blir ett Sverige som håller ihop mer och där man får fler klassresor om man drar isär och ökar skillnaderna mellan dem som har och dem som inte har i stället för att försöka bygga ett Sverige som håller ihop. Det skulle vara intressant att höra hur Robert Hannah resonerar kring detta. Jag förstår faktiskt inte hur Liberalerna resonerar när det gäller marknadshyror.
Robert Hannah står här och säger inte det är något farligt, påhejad av tankesmedjor och ledarsidor på den nyliberala sidan.
Lars Eriksson (S):
Tack, Robert Hannah, för svaret på frågan! När man lyssnar på Robert Hannah kan man fundera på om Liberalerna någonsin ingick i den borgerliga regeringen under de sista åtta åren. Det låter som att ingenting har hänt någonsin i Sverige förrän nu när den nyuppväckta idén om marknadshyror ska lanseras med buller och bång. Robert Hannah säger att så fort folk får en möjlighet att lämna Biskopsgården så gör de det.
Jaha, så om man inför marknadshyror blir alla kvar. På vilket sätt, kan man fundera på, kommer marknadshyror att ge billigare hyror? Kommer folk att få det? Nej, alla kommer snarare att få högre hyror i snitt.
Jag redovisade tidigare här vad en av Stockholms största privata fastighetsförvaltare säger, nämligen att marknadsläget i stora delar av Stockholm handlar om att de skulle kunna höja med 1,7-3,7 procent. Hyresgästföreningens förhandlingar har gett hyreshöjningar på 0,6 procent. Det är klart att det gör skillnad om man har en stark och organiserad hyresgäströrelse i Sverige eller om man har marknadshyror fullt ut.
Du säger att då får vi ett Sverige som håller ihop. Då får vi skillnader som blir mindre, bara vi slipper det du beskriver som de hemska förorterna i Paris. De slipper vi om vi bara inför marknadshyror i Sverige. Då blir det ett gott liv att leva i de förorter som Robert Hannah har räknat upp här. Man kan koppla det till den politik som Alliansen driver på arbetsmarknadsområdet. Den kan man verkligen undra över.
Det gäller sämre förutsättningar, sämre löner och sämre rättigheter på arbetsmarknaden för unga och nyanlända kopplat till marknadshyror. Då blir det ett Sverige som håller ihop, beskriver Robert Hannah. Tillåt mig tveka om det och gratulera till att ni och Centern ska driva "Gärna marknadshyror" i valet som affisch.
Lars Eriksson (S):
Jag tackar för möjligheten att få ställa en fråga till vår bostadsminister. Statsministern slog i sin regeringsförklaring fast att ett ökat bostadsbyggande inte bara är en angelägenhet för de bostadssökande, kommunerna eller byggbranschen utan att det är en nationell angelägenhet att få till ett ökat bostadsbyggande.
Regeringen har lagt fram ett bostadspolitiskt paket som är det största på decennier i det här landet. Men inte nog med det, regeringen har också bjudit in de andra partierna i riksdagen till samtal. Det kunde tidigare regeringar också ha valt att göra, men det gjorde de inte.
Min fråga till bostadsministern, som ingår i samtalen, är: Vilken bedömning gör han av möjligheten att komma fram till det som branschen och andra aktörer längtar efter, nämligen blocköverskridande långsiktiga förutsättningar för ökat byggande?
Lars Eriksson (S):
Utöver det omfattande paket som regeringen har lanserat och samtalen finns det utstickande frågor som är strategiskt viktiga för det här landet och som spänner över många andra politikområden. En av de stora utmaningarna handlar om kapaciteten när det gäller arbetskraft, som är en av nyckelfunktionerna för att klara av ett ökat bostadsbyggande. Jag vill gärna höra ministern säga några ord även om det.
Lars Eriksson (S):
Jag tackar Carl-Oskar Bohlin för hans anförande. Jag tyckte att det var intressant.
Framför allt var det ett angrepp på socialdemokratin för vår uppfattning om nivån på aktiekapitalet i bolagen. Men det som jag nu har anfört om detta är inte bara en socialdemokratisk ståndpunkt.
Jag citerade i mitt anförande ur Skatteverkets remissvar. De är signerade av Skatteverkets generaldirektör Ingemar Hansson, tidigare statssekreterare hos Anders Borg. Det är ditåt angreppet riktas.
Och det som jag i övrigt har tagit upp om aktiekapitalet är direkt hämtat från ärendebehandlingen 2010/2011. Det är alltså något som ni har skrivit fram under den tid då justitieministern hette Beatrice Ask. Det är det som dina frontalangrepp riktar sig mot, Carl-Oskar Bohlin. Att vi socialdemokrater tycker att det där är bra är naturligtvis helt korrekt.
Men man måste ju besinna sig lite och beakta vad de här ståndpunkterna kommer från och vad de har sin bärighet i, nämligen de ståndpunkter som Carl-Oskar Bohlins eget partis företrädare haft i den här frågan över tid. Vi har haft en samsyn. Det är här det blir märkligt.
Lars Eriksson (S):
Tack, Carl-Oskar Bohlin, för dina kommentarer! Det jag ville fästa uppmärksamheten på är vad som skrivs i betänkandet, nämligen att detta ska ses som ett första steg. Det är inte alls 25 000 kronor som är det som ni tycker att det ska vara. Ni vill någon helt annanstans. Men ni skriver inte vart ni vill i den här frågan. Det tar ni inte alls upp.
Det är klart att samtiden förändras. Det blir inte minst intressant utifrån de synpunkter som tidigare har kommit om dessa frågor från Ekobrottsmyndigheten och Säkerhetspolisen. De har pekat på det allvarliga i att det kan komma att användas av grovt olämpliga personer och organisationer.
Det handlar också om finansiering av terrorism. Det har justitieutskottet självt tagit upp. Det har behandlat frågan om hur man starkare kan verka för att komma åt terrorism. I detta arbete pekar man på att utskottet vill fästa uppmärksamheten på att bolag i vissa fall kan användas som en plattform för brottslig verksamhet och penningtvätt.
Det är nästan ordagrant vad Säkerhetspolisen har tagit upp i de här frågorna. Det som är det allvarliga i detta är att Carl-Oskar Bohlin, Alliansen och Sverigedemokraterna helt avstår från att ens kommentera det i en handling där man pekar på att det ska ses som ett första steg att det finns ett pågående arbete som handlar om SUP-bolagen. Det är helt kliniskt fritt från reflektioner kring detta. Jag tycker att det är anmärkningsvärt.
Jag undrar lite, Carl-Oskar Bohlin: Talar inte ni på Moderaternas sida i civilutskottet och justitieutskottet med varandra?