Hillevi Larsson (S):
Jag tackar Hans Linde för denna viktiga interpellation. Även jag har besökt flyktinglägren i Algeriet, där de västsahariska flyktingarna lever sedan deras land ockuperades av Marocko för nästan 40 år sedan. När jag besökte lägren var förhållandena betydligt bättre. De var inte bra; det har alltid varit tufft för flyktingarna. Men det har blivit betydligt sämre på senare år.
Nu har vi finanskrisen, som slår hårt mot Europa och inte minst har lett till att Spanien har dragit tillbaka en del av sitt bistånd. Spanien har traditionellt ett nära förhållande till Västsahara, eftersom det var Spanien som tidigare hade överhöghet över Västsahara.
Men sedan lämnade Spanien Västsahara, och Marocko ryckte in med sina tungt beväpnade trupper och har som sagt ockuperat landet sedan 1975. Den humanitära situationen är skriande, och det är naturligtvis det viktigaste skälet till att ta tag i den här frågan. Men jag kan ändå inte låta bli att ta upp grundfrågan om ockupationen.
Det känns extra grymt mot de här flyktingarna, som levt i dessa läger i svält och armod under så många år, att de inte får hjälp med grundfrågan, ockupationen, som sker i strid med FN:s resolutioner. De har sedan många år tillbaka också lagt ned vapnen. Till att börja med gjorde de motstånd mot ockupationsmakten.
Men de lade ned vapnen mot ett löfte att det skulle bli en folkomröstning, där det västsahariska folket skulle få rösta för sitt självbestämmande. Men folkomröstningen har förhalats mer än tio gånger hittills av Marocko. Hopplösheten är stor, inte minst bland ungdomarna. Många som är födda i lägren har aldrig besökt sitt land över huvud taget; det är väldigt svårt att få släppas in där.
Det finns rätt så mycket ilska bland ungdomarna. Arbetslösheten är hög och hopplösheten stor. Det finns många som skulle vilja återuppta den väpnade kampen. Man har lagt ned vapnen och gör fredligt motstånd men slås tillbaka väldigt brutalt.
Det tycker jag är ytterligare en anledning, utöver den humanitära krisen, att hjälpa dem i den svåra situationen. Flyktingarna är totalt beroende av omvärldens stöd. Ute i öknen i Algeriet finns ingen möjlighet att odla något. De har inte tillgång till vatten.
Ytterligare ett problem i den humanitära krisen är att vattnet som de får transporteras med lastbilar och har alldeles för hög jodhalt. Det har visat sig att det ökar risken för olika sjukdomar, bland annat struma. Detta har lett till att man börjat rena vattnet, men man har inte kunnat göra det överallt i flyktinglägren än så länge.
Reningsanläggningar är alltså ytterligare någonting som vi skulle kunna bistå med. Men det kostar pengar och resurser. Det här är ett jätteproblem. Många har getter som de mjölkar. Det har hittills ansetts som att mjölken de dricker har ett bra och näringsriktigt innehåll.
Men eftersom getterna lever på vatten med hög jodhalt betyder det att joden förs vidare via mjölken. Och de ammande mödrarna för vidare jod via bröstmjölken till de små barnen. Det här är också ett problem att ta tag i. Men det mest akuta är naturligtvis matbristen, eftersom undernäringen nu breder ut sig bland små barn, där det märks först.
Även gravida och ammande mödrar är speciellt utsatta.