Christina Höj Larsen (V):
Jag har sagt det förut, i en liknande integrationsdebatt för ett par år sedan: Varje gång man lyssnar är det något som skaver som en liten sten i skon. Vi har hört ganska tydliga exempel på detta i dag. Den ena företrädaren efter den andra från borgerligt håll är uppe i talarstolen och talar om integrationens utmaningar.
Vi hör samma gamla skåpmat om sänkta trösklar, som är en omskrivning för lägre löner och sämre villkor. Vi hör om skattesänkningar och sänkta bidrag, och vi hör om det så kallade utanförskapet. För är det något borgerligheten älskar att tala om är det utanförskap, som de kallar det.
Det de glömmer att berätta är att det så kallade utanförskapet är en direkt konsekvens av deras egen klasspolitik. Den senaste tiden har framför allt moderata företrädare tävlat i att be om ursäkt för den flyktingpolitik som fördes under borgerlighetens tid vid makten.
Samtidigt som vi alla dagligen ser tv-bilder på civila som slaktas i ruinernas Aleppo, massgravar som avtäcks i Mosul och terrordåd som skakar Kabul verkar Moderaterna tycka att medmänsklighet är ett omodernt sänke.
Men, herr talman, det finns gott om saker som Moderaterna och borgerligheten i stället borde passa på att be om ursäkt för. Var är ursäkterna för att varje politiskt förslag de genomförde under sina åtta år vid makten handlade om att rigga systemet för dem som har mest och klarar sig bäst?
Jag talar om skattesänkningarna på 140 miljarder, låglöneivern och de otrygga anställningarna, det bristande bostadsbyggandet, privatiseringarna, det fria skolvalet och den fria etableringsrätten som segregerar och sorterar och drivet att låta välfärdstjuvar sänka ned sina sugrör i vår välfärd för att göra vinst.
Var är ursäkterna för ett etableringssystem som slog sönder kommunernas etablering och i stället ersatte den med ett haveri av allra värsta sort, med skumma etableringslotsar och en väldigt oklar ansvarsfördelning mellan myndigheter och kommuner? Nej, det är påfallande tyst om borgerlighetens ansvar för ökande klassklyftor, segregation och bostadsbrist.
I stället har de mage att peka på dem av oss som faller igenom trygghetssystemen, som inte får det stöd till utbildning som krävs eller som tvingas bo väldigt trångt på grund av bostadsbrist och säga att det nog är vi som är problemet.
De skyller på dem av oss som tvingas leva på botten av det orättvisa klassamhälle de varje dag gör sitt allra bästa för att fördjupa och bevara. Det är ett ganska välkänt gammalt klassförakt. Det nya är att det nu dessutom allt oftare förklaras med ursprung, födelseort eller religiös tillhörighet. Herr talman!
Vi i Vänsterpartiet är glada och stolta över den budget som vi lyckats åstadkomma tillsammans med regeringen. Den står på många sätt för en annan inriktning på politiken, med reformer som prioriterar och stärker välfärdssystemet och tar viktiga steg för att jämna ut levnadsvillkor. Vi lever i en tid när klass inte bara har kön utan även färg. Sveriges fattigaste är kvinnor och utlandsfödda.
Därför har det varit avgörande för Vänsterpartiet att den budget vi nu lägger på riksdagens bord just tar viktiga steg för att prioritera dem som har minst i vårt samhälle och för att stärka den välfärd som är helt avgörande för allas möjlighet till trygghet och bättre livsvillkor.
10 vänstermiljarder, steg för ett rättvisare skattesystem, investeringsstöd för att öka byggandet av hyresrätter med rimliga hyror, satsningar på svenska under asyltiden, språkundervisning på folkhögskolor, fler behöriga sfi-lärare och stärkt validering är viktiga steg för just det område vi debatterar i dag. Det betyder inte att vi inte har saker kvar att göra.
Det finns väldigt stora orättvisor kvar i samhället, och det är inget som går att snabbt reparera; det har tagit lång tid att skapa klyftorna. De förslag vi nu lägger fram kan hjälpa till att öppna dörrar för dem som står utanför arbetsmarknaden.
Som Sandro Scocco konstaterat i magasinet Arena är det som krävs inte sänkta trösklar utan att dörrar öppnas - och det är ju arbetsgivaren som kan öppna dörrarna. Det kan ske antingen genom att man har den kompetens som behövs eller genom att den diskriminering som gör att dörren hålls stängd motverkas.
Det är dessa två helt basala saker vi behöver göra. Herr talman! Det som skaver som en sten i skon i dagens debatt är just detta: att borgerligheten omöjligen kan ha några lösningar för att minska det de kallar utanförskapet. Det är ju en direkt effekt av deras klasspolitik.
Ett samhälle som verkligen skapar förutsättningar för inkludering, trygghet och sammanhållning kan bara byggas på en ekonomi och ett samhällsbygge som gynnar oss alla och inte bara de få. Det är ingen hemlighet att Vänsterpartiet inte står bakom vare sig de inskränkningar i flyktingpolitiken som ingicks i migrationsöverenskommelsen eller den tillfälliga lagen.
Vi är nämligen helt övertygade om att trygghet är den bästa grunden att bygga en framtid på.
Nu när regeringen och stora delar av oppositionen har lagstiftat om att splittra familjer och slå sönder etablering och trygghet med tillfälliga uppehållstillstånd är ett av de viktigaste integrationspolitiska förslag man kan komma med i dag att återigen låta familjer återförenas och att låta permanenta uppehållstillstånd vara grunden i en framtid för dem som får skydd i Sverige.
Vänsterpartiet vill se en annan migrationspolitik, en politik som står upp för asylrätten och sätter de mänskliga rättigheterna i centrum. Vi vet att en stark och generell välfärd måste vara grunden för en fungerande etablering och ett mer rättvist och jämlikt samhälle. Vi vet också att det kräver en ekonomisk politik som är till för oss alla och ett skattesystem som jämnar ut de klyftor som växt i Sverige under lång tid.
Vänsterpartiet kommer att fortsätta att driva på för att åstadkomma detta. Och därmed, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag.