Per Lodenius (C):
Jag tänkte inleda med att säga att jag i mitt anförande kommer att hänvisa till min så kallade kulturtillgänglighetsturné. Oppositionen kan notera det. Jag var alltså under 2012 ute på någonting som jag kallar en kulturtillgänglighetsturné. Jag ville se hur tillgänglig kulturen är - det säger namnet i sig självt.
Jag ville se hur tillgänglig kulturen är för personer med funktionsnedsättning, men inte bara det, utan också hur tillgänglig kulturen är över landet, alltså geografisk tillgänglighet. Jag ville också se vilka som får tillgång till kulturen - en socioekonomisk tillgänglighet. Till min hjälp har jag haft personer från Centerpartiets kulturnätverk. Det är de som har arrangerat alla kulturbesök jag gjort runt om i landet.
Jag skulle kunna säga att det har varit från Malmö i söder till Luleå i norr, men jag har varit längre norrut. På min kulturtillgänglighetsturné har jag sett många goda exempel på hur kultur görs tillgänglig runt om i Sverige. Jag har sett ett museum som har gjort tillgänglighet till ett arkitektoniskt framgångsgrepp. Jag har sett hur en kulturfestival stärkt en by och fått flyttströmmen att återvända till byn, som efter flera år av avfolkning nu fått tillbaka framtidstron.
Jag har sett hur ungdomar i ett ekonomiskt utsatt område fått hitta sin passion i teater och dans. Jag har också på min resa mött många verksamheter med verklig nationell spetskompetens på just deras områden. Det har rört sig om verksamheter som gör vår historia verklig för barn och projekt för att digitalisera och tillgängliggöra gamla fotografier.
Jag fick också ta del av ett EU-projekt, Våga mötas - om tillgänglighet. Det är ett projekt som handlar om allt från praktiska tips på fysisk tillgänglighet till frågan om bemötande. Det är Scenkonstbolaget i Sundsvall som i ett projekt tagit fram en modell och material som används just för att öka tillgängligheten.
Alla som jobbar i verksamheten, från skådespelare till den som sitter i biljettluckan, utbildas i tillgänglighet och bemötande. Det är en modell och metod som jag hoppas sprids över landet, för man behöver inte alltid uppfinna hjulet på nytt. För många som jag träffade var kultursamverkansmodellen en ny erfarenhet. Det är inte så konstigt då kultursamverkansmodellen inte har varit i gång särskilt länge.
Men jag mötte många positiva tongångar om modellen och vad den faktiskt leder till. Visst kunde man spåra vissa mindre positiva tongångar, som att det kunde vara lite mycket byråkrati i början. Men samtidigt såg man faktiskt fördelen med den regionala kulturplanen när den sedan var färdig och också de fördelar som processen att ta fram planen hade gett. Det finns en förbättringspotential. Så är det alltid.
Men erfarenheterna har visat att grundtanken i kultursamverkansmodellen fungerar bra, och det är något som vi ska bygga vidare på. Nu hoppas jag bara på att också Stockholms län så fort som möjligt ska välja att gå in i kultursamverkansmodellen, så att alla kulturarbetare, föreningar, institutioner och de 26 kommunerna i mitt hemlän får möjlighet att ta del av kultursamverkansmodellens fördelar. Herr talman!
Vad jag också mötte på min kulturtillgänglighetsturné var alla kulturentreprenörer och alla kulturarbetare som såg en möjlighet i kulturen. De såg en möjlighet att utveckla sig själva men också en möjlighet att utveckla andra och sin omgivning. De såg en möjlighet att försörja sig. Målet var kanske inte alltid att bli rik på pengar men att i alla fall kunna leva på och av sin kreativitet.
EU har identifierat att kulturella och kreativa näringar svarar för 3 procent av EU:s totala sysselsättning, och det här är en sektor med hög tillväxt, som faktiskt i mindre grad än övrigt näringsliv påverkades under krisåren 2008-2011. Försiktiga beräkningar visar att närmare 200 000 personer arbetar inom den här sektorn i Sverige.
Det finns en mängd kombinationer mellan de här kulturella och kreativa näringarna och andra näringar, där de kulturella näringarna och kulturarbetarna stärker och utvecklar andra näringar. Ett exempel är TILLT, som finns i Göteborg, där kulturarbetare är med och utvecklar andra verksamheter och företag genom att använda den unika kunskap och kreativitet som just professionella kulturarbetare har.
Och kanske har de mest kreativa och mest utvecklande kombinationerna ännu inte skapats. Under 2010-2012 har regeringen haft en handlingsplan för kulturella och kreativa näringar. Det har bland annat resulterat i att det nu finns strategier i samtliga regioner för hur man vill arbeta och utveckla samarbetet mellan näring och kultur.
Tillväxtverket har bland annat utvecklat branschguider med information för dem som vill starta företag inom olika kulturella och kreativa områden. Då har jag bara nämnt några av alla de åtgärder som handlingsplanen har lett till. Det pågår en spännande utveckling när det gäller kulturella och kreativa verksamheter och företagande. Nya strukturer skapas och också nya affärsmodeller.
Regeringen, med näringsminister Annie Lööf, lyfter också fram kulturella och kreativa näringar som viktiga områden att fortsättningsvis utveckla. Herr talman! Kulturen har stor betydelse för innovationer och entreprenöriell utveckling. Kulturen är viktig för samhällsutvecklingen. Kulturen bidrar till ett mer tolerant samhälle. Men kulturen behöver egentligen ingen ursäkt för sin existens.
Vi behöver inte förklara kulturen med massor med fördelar som den medför. Kulturen i sig själv är nog. Med det, herr talman, vill jag yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på motionerna.