KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helena Bouveng (M):
Alice Bah Kuhnke säger i sitt svar: Naturligtvis är film och biografer, liksom museer, kultur. Hon säger vidare att det inte är momssatserna som avgör vad som är kultur. Det är skönt att höra att vår kulturminister säger så, för det skulle inte ens Wikipedia göra. Men med momsverktyget pekar hon med hela handen på vilka kulturupplevelser hon anser att Sveriges barnfamiljer ska få.
Det hon vill se mindre av beskattar hon högt, och det hon vill se mer av beskattar hon lägre. Kulturministern säger också i sitt svar att hon ska verka för en livskraftig svensk filmproduktion och talar om ett ökat stöd till filmen. Jag, liksom Cecilia Magnusson, kan inte se att det finns en enda krona mer till svensk film, bara dyrare biobiljetter.
Ni föreslår att man ska ta in 240 miljoner kronor i ökad beskattning och kompensera de riktigt små biograferna med 25 miljoner kronor. Inte ens Vetlandabiografen - det är en ort med 24 668 invånare - kommer i åtnjutande av detta.
Och de biografer som faktiskt är välbesökta på orter utan statliga museer - de är många gånger den enda formen av kulturscen, förutom den lokala revyn en gång per år - blir av med sina bidrag och står kvar med stora momsinbetalningar för varje biljett och lägre biljettintäkter. Handen på hjärtat, Alice Bah Kuhnke! Har kulturministern verkligen tänkt rätt nu?
80 miljoner av skattepengarna går till kaffe latte-drickande kulturnjutare i Stockholm samtidigt som barnfamiljernas största kulturnöje ute i landet straffbeskattas med 240 miljoner kronor. Är inte filmerna om Bamse, Sune och Lasse-Majas Detektivbyrå värda att ses av fler barn, inte färre?
Helena Bouveng (M):
Saco presenterade nyligen en studie över akademiska studiers påverkan på livslöner som visar att den genomsnittliga lönsamheten för alla akademiska utbildningar är 16 procent. Det finns dock stora skillnader mellan de mest och minst lönsamma utbildningarna. Den minst lönsamma har ett minusresultat på 10 procent.
Många av de akademiska utbildningarna lönar sig alltså inte ekonomiskt om man jämför med att enbart ha en gymnasieutbildning. Man kan alltså förvänta sig ekonomisk förlust för livet för att man valt att studera efter gymnasiet. Till förlorarna hör många av våra lärare. Det är välutbildade lärare som jag tror att både jag och ministern anser att vi så väl behöver. I stället för att göra det mer lönsamt att utbilda sig gör den rödgröna regeringen tvärtom.
Det ska löna sig mindre att vidareutbilda sig. Detta görs genom avtrappat jobbskatteavdrag och framför allt genom att brytpunkten för den som ska betala statlig skatt inte justeras uppåt med lönerna. Det innebär att över 100 000 fler människor ska betala statlig skatt. Många av dem har valt att vidareutbilda sig. Det är inte bara lärare som påverkas.
Försäkringsrådgivare, revisorer, utredare, specialistsjuksköterskor och förskolechefer är bara några exempel på andra yrkesgrupper. Det är 47 procent av alla våra poliser, 53 procent av alla våra administratörer och 37 procent av våra barnmorskor. Herr talman! För mig och mitt parti är detta problematiskt.
Vidareutbildning måste löna sig så att fler, inte färre, känner sig motiverade att avstå lön under flera år och i stället ta lån för att klara sig under studietiden. Det måste ses som en investering för framtiden, inte bara för en själv utan, precis som ministern sa, för Sverige som helhet. Utbildning måste verkligen löna sig så att även ungdomar från icke-akademisk bakgrund vågar ta steget in till högskola och universitet.
Som TCO:s Eva Nordmark så viktigt understryker: "Den höga marginalskatten påverkar viljan att kompetensutveckla sig under yrkeslivets gång." Därför undrar jag om Helene Hellmark Knutsson anser att det ska löna sig att fortsätta med studier på högskola och universitet. Ska inte kompetensutveckling och större ansvarstagande löna sig?
Tror ministern att det blir fler eller färre som väljer högre studier om signalen från den rödgröna regeringen är att det inte alltid lönar sig?
Helena Bouveng (M):
Det är spännande att ministern tar upp just lärarutbildningen. Men vad spelar det för roll att öka antalet platser om livsinkomsten visar att det inte lönar sig att studera till lärare? Söktrycket är ju också väldigt lågt. Vår svenska välfärd betalar vi i huvudsak via skatter. Det är en modell som har gynnat oss väl med historiskt god ekonomisk, social och mänsklig utveckling.
Historiskt kan vi se att den sociala rörligheten har varit betydligt större hos oss än i de länder som har valt att ansvaret för välfärden mer vilar på den enskilde. Det tror jag att både ministern och jag tycker är väldigt bra. Samtidigt vet vi att skatter påverkar beteenden. Skatten på alkohol är ett lysande exempel. En hög alkoholskatt ska inte bara ge klirr i statskassan, utan vi vill också att människor ska dricka mindre alkohol.
Men om skatten höjs för mycket väljer människor att åka till grannländer och handla, eller så är skogsstjärnans produktion tillbaka igen. Hur klokt blir det då att beskatta alkoholen ännu högre? Samma logik torde gälla om man beskattar arbete alltför högt. När det lönar sig för lite blir det helt enkelt färre som vill jobba mer, färre som vill ta ansvar och färre som vill satsa på utbildning.
Som ansvarig minister för forskning känner ministern säkert till att forskningen på området uppvisar en bred enighet om hur skadliga marginalskatter är. Helt nyligen kallades förslaget att ytterligare höja marginalskatten för heltokigt av professor Lennart Flood, Handelshögskolan vid Göteborgs universitet.
Han visade att åtgärden skulle ge små eller inga inkomsteffekter för staten men att den skulle krympa sysselsättningen med mellan 2 000 och 34 000 jobb. Den rödgröna regeringen har lovat svenska folket att ha Europas lägsta arbetslöshet, och den har ambitioner att fortsätta bygga vårt kunskapssamhälle.
Eftersom forskningen visar att höjda marginalskatter ger små eller inga ökade resurser till vår gemensamma välfärd ställer jag frågan till Helene Hellmark Knutson: Väger symbolpolitiken för den rödgröna regeringen tyngre än att fler människor väljer att vidareutbilda sig, ta större ansvar och arbeta flera timmar? Om färre väljer att vidareutbilda sig spelar det ju ingen roll om högskoleplatserna blir fler.
Helena Bouveng (M):
Nu har jag lyssnat ordentligt på Helene Hellmark Knutsson, och jag har fortfarande inte fått något svar på hur högre marginalskatter leder till att fler utbildar sig, att fler väljer att ta ansvar och att fler väljer att jobba några extra timmar. Det behövs ingen nationalekonom för att inse att om utbytet minskar när man jobbar mer, tar på sig nya utmaningar och utbildar sig så väljer man helt enkelt något annat.
När det lönar sig dåligt att satsa på jobbet kommer färre människor att välja just jobbet. Marginalskatterna påverkar en massa val i människors vardag. De påverkar beslut om arbete, fritid, studier, föräldraledighet och hur länge man väljer att arbeta. Marginalskatten handlar i mångt och mycket om skillnaden mellan lön och ledighet.
Jag frågar återigen Helene Hellmark Knutsson: Hur stärker vi svensk konkurrenskraft, hur ökar vi drivkrafterna för fler arbetade timmar och hur blir det fler som väljer vidareutbildning och högre utbildning med marginalskatter på 60 procent?
Helena Bouveng (M):
I dessa tider är det många människor som har valt att komma till vårt land. Det är människor som har flytt krig och som vill vara med och bidra till vår gemensamma välfärd. RUT-reformen har de senaste åren inneburit att väldigt många nya svenskar faktiskt har fått sitt första jobb. Det är nu över 20 000 människor som sysselsätts i en sektor som tidigare inte fanns över huvud taget i vårt land.
Fram till dess att regeringen aviserade en halvering av taket för RUT-avdraget gjordes prognoser om att 16 000 nya jobb de facto skulle växa fram i vårt land. Därför vill jag fråga statsministern om han inte är beredd att ompröva beslutet att halvera taket för RUT-avdraget, så att fler människor får chansen till sitt första jobb. Eller är hänsynstagande till Vänsterpartiet och Jonas Sjöstedt viktigare än 16 000 nya jobb?
Helena Bouveng (M):
Jag tror att jag var ganska tydlig när jag sa att jag tycker att propositionen är väl avvägd. Ändå kan man läsa i propositionen att det finns lite orosmoln gällande att det här de facto kan leda till att det blir färre förhandsbesked och att rättssäkerheten kan äventyras. Det tycker jag är ganska viktigt.
Om man inför en ny lagstiftning ska man också kunna följa upp och fundera över hur vi kan göra för att behålla antalet förhandsbesked så att rättssäkerheten bibehålls och företagshemligheter faktiskt inte röjs. Det tycker jag är en ganska rimlig ståndpunkt.
Utbyte av upplysningar om förhandsbesked i gränsöverskridande skattefrågor och förhandsbesked om prissättning När det gäller denna internationella beskattningsprocess som vi ingår i tror jag att Erik Ezelius håller med mig om att det är otroligt komplicerade och otroligt tekniska saker som vi ska gå igenom.
Flera gånger i skatteutskottet när vi har haft regeringen där för överläggningar har tjänstemän fått gå ut för att ta reda på saker utifrån de frågor som jag har ställt. Jag känner en oro. Jag har ont i magen på grund av detta rasande tempo. Jag är ganska övertygad om att även Finansdepartementet har svårt att hänga med i de här svängarna. Vi får inte riktigt den tid vi behöver och vet inte riktigt vilka konsekvenser som det de facto blir.
Jag tycker att vi kan vara eniga om att vi måste sakta ned tempot, och vi måste möjliggöra både för riksdag och regering att kunna säkerställa att vi vet vilka beslut vi faktiskt tar.
Helena Bouveng (M):
Till att börja med kan jag konstatera att Daniel Sestrajcic har väldigt svårt för att vi inte kan uttala hans efternamn. Jag konstaterar att Daniel Sestrajcic väljer att inte uttala vare sig Per Åslings eller Helena Bouvengs efternamn över huvud taget. Detta var bara ett litet konstaterande, herr talman. Jag kan också konstatera att detta ska vara den sittande regeringens så kallade samarbetspartner, eller samarbetsparti, i riksdagen. Det finns ju ingen hejd på det hela!
Finns det någon skatt som Vänsterpartiet inte vill återinföra eller höja? Jag har en fråga till Daniel Sestrajcic: Finns det någon smärtgräns över huvud taget för hur högt skatteuttaget kan bli i Sverige?
Under Alliansens tid ökade intäkterna till kommuner och landsting med över 25 procent, samtidigt som busschaufförer, sjuksköterskor och lärare fick en extra månadslön att leva på. Tror Daniel Sestrajcic att det blir fler eller färre arbetade timmar om det lönar sig mindre att arbeta? Tror Daniel Sestrajcic att det gynnar välfärden att färre väljer att arbeta fler timmar?
Helena Bouveng (M):
Jag vill upprepa att under Alliansens tid ökade välfärdens intäkter med 25 procent. Detta är väl någonting som leder till att det blir fler sjuksköterskor, fler lärare och fler poliser, vilket vi behöver. Om man talar om stress är det kanske just denna väg man behöver gå, så att kommuner och landsting faktiskt har de pengar som behövs.
Daniel Sestrajcic tog upp pensionärsskatten. Vad är det som egentligen påverkar våra äldres pensioner? Jo, det är att fler människor betalar in till ålderspensionssystemet. Detta är precis vad som händer när människor går från försörjningsstöd till ett stadigvarande arbete.
Då måste jag återigen fråga Daniel Sestrajcic: Tror Daniel Sestrajcic att det blir fler eller färre som väljer att gå från bidrag till arbete om det lönar sig väldigt dåligt?
Den andra frågan som jag vill ställa till Daniel Sestrajcic är: Är det värre att ha ett jobb inom RUT-branschen som inte är lågavlönat - man har en marknadsmässig lön, man är med och bidrar och betalar in till ålderspensionssystem - än att en alldeles vanlig barnfamilj i Hudiksvall får ett rent hus och vardagspusslet att gå ihop?
Helena Bouveng (M):
Det är spännande att höra Peter Persson. Vi har också mötts ett antal gånger i debatter. Jag kan inte tycka annat än att det är hyckleri att stå i talarstolen och kritisera jobbskatteavdragen. Peter Persson säger att Socialdemokraterna gång på gång tryckte nej.
Men ni har inte gjort något för att ta bort dem. Jag kan inte se något annat än att jobbskatteavdragen finns kvar, om än försämrade. Både jag och Peter Persson vet att det faktiskt har lett till att fler människor har fått ett jobb, att fler människor har gått från försörjningsstöd till arbete och att fler människor har valt att jobba några extra timmar. Peter Persson talar om solidaritet. Jag håller med.
Vi som har lite mer ska absolut vara med och bidra till dem som inte har riktigt lika mycket. Vi har en betydligt bättre social rörlighet än vad man kan se i exempelvis USA. Det tycker jag är bra. Men det handlar också om frihet och att låta den enskilde förfoga över det som den har tjänat in alldeles på egen hand.
I Socialdemokraternas Sverige kallar man sjuksköterskan, barnmorskan och polisen för höginkomsttagare. Jag tror faktiskt inte att sjuksköterskan på Ryhov hemma i Jönköping ser sig själv som en höginkomsttagare när hon kommer hem klockan två på natten. Min fråga till Peter Persson är: Tror Peter Persson att det blir fler eller färre barnmorskor som jobbar fler eller färre timmar?
Tror Peter Persson att det blir fler eller färre poliser som väljer att ta ett extraskift hemma i Jönköping om det är 40 kronor kvar på lönebeskedet?
Helena Bouveng (M):
Jag ska svara på frågan, Peter Persson. Det går bra för Sverige, trots en rödgrön politik som är både jobb- och tillväxthämmande. När vi frågar arbetsmarknadsminister Ylva Johansson hur många jobb som har kommit till trots eller tack vare henne är det svårt att få ett svar, men det blev ett helt jobb i Stockholm, om jag inte kommer ihåg fel.
Jag kan konstatera att Peter Persson vägrar att svara på frågan om han tror att det blir fler eller färre arbetade timmar om det lönar sig väldigt dåligt. Peter Persson pratade om klyftor, men kan han ändå hålla med om att den största klyftan i Sverige är den mellan människor som har ett jobb att gå till och de som inte har det?
Nu har den rödgröna regeringen valt att halvera RUT-avdraget samtidigt som fler tjänster ska konkurrera om potten. Varken flyttjänster eller it-tjänster lär leda till att den utomeuropeiska kvinnan får sitt första jobb på arbetsmarknaden. Jag hörde Peter Persson på förra veckans seminarium, och kritiken var inte nådig. Det var knappt att RUT-avdraget skulle finnas kvar över huvud taget.
Peter Persson fokuserar gärna på barnfamiljen som får vardagspusslet att gå ihop, men han talar aldrig om den utrikesfödda kvinnan som aldrig får sitt första jobb att gå till. Jag måste fråga Peter Persson: Vilka enklare jobb med marknadsmässiga löner tror Peter Persson ska komma fram?
Helena Bouveng (M):
Jag måste säga att jag nästan blir lite glad när jag hör att också Rasmus Ling och Miljöpartiet ifrågasätter om det faktiskt finns en gräns för skatteuttaget för Vänsterpartiet. Man kan ju börja undra. Jag kan starkt rekommendera boken Animal Farm . Där får man ett ganska bra svar på frågan. Rasmus Ling sa i sitt anförande att han anser att vi borde göra en översyn av våra skatter.
I den regering som Rasmus nu ingår i har man valt att höja skatterna ordentligt på både jobb och tillväxt. Därför tycker jag att det är bra att Rasmus Ling för fram att vi kanske måste göra en översyn. Vi kan konstatera att för varje krona regeringen satsar på näringslivet tar man 10 kronor tillbaka. Det är varken bra för jobben eller för tillväxten.
Jag är glad för att Rasmus Ling för inte så länge sedan stod upp ordentligt för att motsätta sig den utredning som föreslog fruktansvärda regler beträffande 3:12-reglerna. Det var inte bra för jobben, och det var inte bra för tillväxten. All heder åt Rasmus Ling! Sedan blev jag inte riktigt lika glad åt din slutkläm på anförandet om att jag skulle vara raljant beträffande marginalskatterna.
Jag kan konstatera att vi har 1,2 miljoner människor som i dag anses vara höginkomsttagare och som alltså får ut 40 kronor av den sista tjänade hundralappen. Jag måste därför ställa frågan till Rasmus Ling: Tror Rasmus Ling att det blir fler eller färre som väljer att jobba över klockan tre på natten på våra sjukhus med sådana marginalskatter?
Helena Bouveng (M):
Jag ska erkänna en sak: Jag har inte läst betänkandet riktigt lika noggrant som Peter Persson. Men om jag skulle rada upp alla skattehöjningar som Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet hade tillsammans skulle vi nog ha haft ett ganska högt skattetryck. Det är nästan så att Vänsterpartiet har nått taket totalt, skulle jag vilja säga. Jag vill gå tillbaka till min fråga som jag absolut inte fick något svar på.
All forskning visar att det måste finnas incitament för att utbilda sig och för att det ska löna sig att jobba en extra timme. Jag måste ställa min fråga till Rasmus Ling återigen. Om en barnmorska får ut 40 kronor på en lördagsnatt och om en polis får ut 40 kronor av den sista intjänade pengen - tror Rasmus Ling att det blir fler eller färre människor som väljer att jobba extra?
Tror han då inte att man kanske väljer att ta ut detta i fritid i stället för lön? Tror Rasmus Ling verkligen inte att skatter styr beteendet? Han var ganska tydlig i sitt anförande med att man vill göra en skatteväxling så att det blir bättre för miljön. Det har jag absolut inga problem med. Jag kan bara se att den rödgröna regeringen vill håva in så mycket skatter som möjligt.
Man använder miljön, och den är i princip fiskal. Tänk om vi skulle nå alla miljömål! Hur ska vi då få in några skattepengar? Återigen: Tror Rasmus Ling att det blir fler eller färre som väljer att arbeta över när det lönar sig så otroligt dåligt?
Helena Bouveng (M):
De områden där det är möjligt att använda RUT-avdraget har breddats under det senaste året. Det är nu, som näringsministern nämnde, möjligt att göra avdrag för bland annat flyttjänster och vissa it-tjänster. En del av utvidgningen är en del av den så kallade flyktingöverenskommelsen, som allianspartierna slöt tillsammans med den rödgröna regeringen.
Utöver breddningen inom ramen för denna har ytterligare ett antal tjänster som omfattas av RUT-avdraget tillkommit, exempelvis reparation av vitvaror, it-konsultationer och flyttjänster. Vi kan se att enbart flyttjänsterna stod för nästan 10 procent av RUT-avdragen 2016.
Det är bra så långt, men samtidigt som denna utvidgning av tjänster inom RUT-avdraget skedde passade den rödgröna regeringen på att halvera taket för RUT-avdraget från 50 000 kronor per person och år till 25 000 kronor per person och år. Det innebär att fler företag och fler tjänstetyper ska konkurrera om en minskad pott.
Ett av RUT-reformens viktigaste bidrag när det infördes av alliansregeringen var att många av dem som stod långt bort från arbetsmarknaden, inte sällan utlandsfödda kvinnor med kort eller oavslutad utbildning, fann sin väg in på arbetsmarknaden. De fick sitt första jobb i sitt nya hemland.
Regeringens halvering av RUT-avdraget innebär inte bara att fler företag och fler tjänster konkurrerar med varandra om en mindre pott hos köparen utan också att exempelvis den utlandsfödda kvinnan, många gånger med en låg utbildning i bagaget, konkurrerar med reparatörer av vitvaror och it-konsulter i hemmet.
Vitvarureparatörer och it-konsulter kan inte ses som vare sig outbildade eller utan arbetslivserfarenhet. Tvärtom borde de ha en ganska bra möjligheter att få jobb också utan hjälp från staten. Det finns i dag 120 000 utrikesfödda inskrivna på Arbetsförmedlingen som saknar fullgjord gymnasieutbildning. Hälften av dem saknar dessutom grundskoleutbildning.
De är långt borta från att vare sig kunna reparera ett kylskåp eller, än mindre, att erbjuda it-konsultation. Varför väljer näringsministern, som i sitt svar erkänner att det faktiskt behövs fler enkla jobb, att paradoxalt nog halvera RUT-avdraget samtidigt som det inbegriper fler tjänster som med all säkerhet inte gör att de nu 120 000 utrikesfödda som är inskrivna på Arbetsförmedlingen får sitt första jobb?
Senast i dag konstaterade Magdalena Andersson och Stefan Löfven att det finns behov av fler enkla vägar in på arbetsmarknaden för inte minst utrikesfödda kvinnor. Är inte ett arbete i RUT-sektorn just en sådan väg som statsministern och finansministern i dag skriver om?
Helena Bouveng (M):
Vi är helt överens med näringsministern om att utbildning är otroligt viktigt. Och vi har inget emot utvidgningen, men tvärtemot regeringen tredubblar vi i stället för att halvera RUT-avdraget. Vad jag oroar mig för är inte att användandet av RUT-tjänster ökar. Men frågan är om det träffar dem som verkligen behöver jobbet allra mest.
I sitt svar säger näringsministern att tillväxt leder till ökad efterfrågan på arbetskraft med både högre och lägre kvalifikationer. Det är förvisso sant. Nya jobb i främst tjänstesektorn som kräver mer begränsad utbildning växer till men inte i lika stor utsträckning som andra arbeten med liknande kompetenskrav försvinner.
SCB:s prognos visar att efterfrågan på eftergymnasial utbildning sjunker med nästan 40 procent fram till 2035. Arbetsförmedlingens prognoschef uttalade nyligen att utmaningen är större än någonsin och att vi aldrig har varit i närheten av den sammansättning av arbetslösheten som vi ser i dag.
Arbetsförmedlingen tillsammans med Företagarna, Näringslivets Skattedelegation, Svenskt Näringsliv med flera är också starkt kritiska till halveringen av RUT-avdraget. Arbetsförmedlingens generaldirektör uttrycker sig på följande sätt i en intervju i Ekot : Det är helt enkelt en risk för att vissa familjer, vissa personer, slår i taket på 25 000 kronor och därför inte efterfrågar tjänster lika mycket som de skulle göra om taket låg på 50 000 kronor.
Inte minst är återställningen viktig för personer långt ifrån arbetsmarknaden. Han säger vidare: Vi måste jobba med olika typer av förslag som skapar arbetsuppgifter som passar människor lite längre ifrån arbetsmarknaden, och enligt vår bedömning är många RUT-tjänster av sådant slag som passar just den här gruppen.
Om nu näringsministern har fått det specifika uppdraget av statsministern att underlätta för fler enkla jobb undrar jag: Är det inte dags att lyssna på den egna myndigheten och höra vilka reformer som de facto leder till att fler får sitt första jobb? Extratjänsterna kan väl inte ens näringsministern säga har varit en framgångssaga - inte heller traineetjänsterna.
I en frågestund sa din uppdragsgivare, Stefan Löfven: Jag struntar nästan i vilket, bara människor får jobb till sjysta villkor. Jag gör det som krävs för att få människor i arbete. Kan man säga att den rödgröna regeringen verkligen gör det som krävs när man väljer att halvera RUT-avdraget, som enligt Svenskt Näringsliv skulle ha kunnat leda till ytterligare 16 000 nya jobb?
Det är 16 000 nya jobb som är självfinansierade - att jämföra med de 4 019 platser för unga och långtidsarbetslösa som regeringen hittills har lyckats med och som inte är självfinansierade. RUT-tjänster är riktiga jobb med sjysta villkor.