Bodil Ceballos (MP):
Jag vill börja med att tacka för svaret som är en ordentlig genomgång av vad Sverige faktiskt gör. Men det är inte i lika stor utsträckning en genomgång av vad Sverige planerar att göra just med tanke på den aktuella finanskrisen, utan mer vad vi gör. Men jag kanske inte var tillräckligt uppmärksam. Precis som ministern säger är Sverige ett land som tar fattigdomsproblematiken på allvar.
Ministern tar också upp den finansiella krisens påverkan och sätter den i samband med andra kriser som livsmedelskrisen och klimatförändringarna och att alla dessa faktorer samverkar. Det är mycket bra att ministern gör det. Det Sverige gör och historiskt har gjort inom biståndet är också bra. Det är något som vi kan vara väldigt stola över och som har gett oss ett gott renommé runt om i världen.
Jag och ministern är inte riktigt överens om att det är regeringen som anslår 4 miljarder mer till biståndet för 2007-2009. Det beror snarare på enprocentsmålet som riksdagen ställt sig bakom tidigare. Det är alltså riksdagen som är grunden till tidigare fattade beslut som ökar biståndsbudgeten på det här sättet.
Ministern har väl snarare haft det svårt att hålla fingrarna borta från enprocentsmålet, men det är en annan fråga som vi kan ta upp i budgetdebatten sedan. Det jag inte tycker att jag får riktigt svar på är om regeringen tänker ta några specifika initiativ till följd av finanskrisen. Den har ju uppkommit på ett senare stadium än när budgeten skrevs. Jag menar nya initiativ, inte det som vi redan har gjort eller gör.
Inte heller får jag svar på om ministern tänker ta initiativ till ett globalt räddningspaket för världens fattiga. Orsaken till mina frågor är naturligtvis att det för det mesta är de allra fattigaste som drabbas när världen krisar. I min interpellation tar jag upp hur USA:s regering antagit ett jättelikt räddningspaket på 700 miljarder dollar för att rädda giriga och oansvariga bolag i finanssektorn.
Om man sätter det i relation till de ynka 72 miljarder dollar om året som FN har begärt för att millenniemålen ska kunna förverkligas till år 2015 ser man att det är en spottstyver i sammanhanget. Konsekvensen av den pågående finanskrisen i USA är väldigt oroande för alla parter i hela världen. Vi är alla drabbade på ett eller annat vis. Det ena krispaketet följer efter det andra.
I många utvecklingsländer riskerar den här redan svåra situationen att förvärras. FN:s generalsekreterare har varnat för att den pågående finanskrisen riskerar att drabba miljarder människor. Den slår allra hårdast mot de redan fattiga förstås. När USA:s och andra rika länders intressen riktas mot de egna ekonomierna finns det självklart en uppenbar risk att fokus flyttas ännu mer från världens fattiga.
När det handlar om att uppfylla redan ingångna åtaganden att ge bistånd är länderna inte alls lika snabba att rycka ut som när bankerna hotas av konkurs. Därför skulle det vara bra om Sverige faktiskt tar initiativ att få upp även andra länder på banan. Det handlar inte bara om att vi föregår med gott exempel själva utan att vi också faktiskt sätter press på de andra så att de infriar sina löften. Jag tror att FN skulle uppskatta den draghjälpen.
Jag tror säkert att ministern redan ger den draghjälpen, men kanske behövs det ännu mer så att vi andra vet om att ministern gör det. Att föreslå ett räddningspaket för världens fattiga är ett bra initiativ som ministern skulle kunna ta. Det skulle också kunna vara ett svar på två av mina frågor på en gång. Den tredje kommer jag väl inte att hinna med att ta upp nu, utan den får jag ta upp i nästa inlägg.
Utöver det: Om Sverige skulle vilja anslå ännu mer medel till fattigdomsbekämpning än vi redan gör har jag ingenting emot det.