KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Jag tackar för dikten, men jag förstod inte resonemanget innan den. Jag uppfattade att hela idén med interpellationen var att interpellanten ville säga att man återinföra fler timmar estetisk verksamhet på schemat. Vad ska man minska ned på, frågade jag. Inget ska minskas ned, utan det ska ingå som ett perspektiv, säger interpellanten. Är det fler timmar eller inte som gäller? Ska man införa 100 gymnasietimmar motsvarande 100 poäng, vilket är den minsta gymnasiekursen, kostar det en halv miljard.
Det kan man göra, men då bör man ha en finansiering för det i sin budgetförklaring. Det har inte Miljöpartiet. Eller så drar man ned på något annat, till exempel svenska, engelska eller matte, och då får man berätta det. Jag har inget emot att utöka estetisk verksamhet, men det är många andra ämnen som också ska ha plats. Historia har vi gemensamt infört som obligatoriskt kärnämne i den nya läroplanen för gymnasieskolan som infördes av alliansregeringen.
Så var det inte i det gamla rödgröna gymnasiet, men nu är historia obligatoriskt kärnämne. Men det eller något annat kan man ju ta bort. Estetisk verksamhet är viktig och tar mycket tid av timplanen på grundskolan. Det estetiska programmet är ett viktigt program i gymnasieskolan. Det växer kraftigt och är ett av våra största program.
Det är dessutom tydligt högskoleförberedande, till exempel till Textilhögskolan som vi talade om nyss, och intresset hos ungdomar att gå detta program är stort. Debatter om att ändra i schemat är mycket vanliga. Jag har dem varje månad i kammaren. Olika ledamöter tycker att det ämne de själva är särskilt engagerade i ska få ökat utrymme på schemat. Men då måste man dra ned på andra ämnen.
Det är aldrig någon - och denna debatt är inget undantag - som är beredd att peka ut vad man ska minska ned på utan bara vad man ska utöka med. Då går det inte ihop i slutändan. Jag är glad för interpellantens engagemang för detta ämne. Jag känner det själv, men vi har ett schema i gymnasiet som måste gå ihop i slutändan. Ska man öka vissa ämnen kommer man med nödvändighet att bli tvungen att minska ned andra. Så enkelt är det.
Jan Björklund (L):
Fredrik Lundh Sammeli har frågat mig vad jag avser att göra för att vända trenden mot större barngrupper, minskad personaltäthet och sämre utbildad personal på svenska fritidshem. Staten anger de övergripande målen för förskola, skola och fritidshem, och kommunerna och enskilda huvudmän ansvarar för hur verksamheten genomförs.
Enligt skollagen är det huvudmannens uppgift att se till att elevgrupperna har en lämplig sammansättning och storlek. Det är alltså huvudmannens och rektorns ansvar att anpassa elevgruppernas sammansättning så att omsorgen och det pedagogiska uppdraget kan tillgodoses liksom att följa upp och utvärdera gruppernas sammansättning och storlek.
Statens skolinspektion utövar tillsyn över kommunala fritidshem och kommunen över fristående fritidshem. Tillgången på välutbildad personal är viktig för kvaliteten på verksamheten i fritidshem. Regeringen har därför infört en ny lärarutbildning med bland annat en tydlig profilering mot arbete i fritidshem som en egen inriktning inom grundlärarexamen.
Fritidspedagoger kan dessutom vara behöriga att som lärare bedriva undervisning inom grundskolans årskurser 1-3 och 4-6 i de ämnen som de har tillräckliga ämnesstudier i. Fritidspedagoger har också tillgång till regeringens kompetensutvecklingsinsats Lärarlyftet.
Sammantaget torde detta dels bidra till att fler intresserar sig för att bli lärare med inriktning mot arbete i fritidshem, dels till att fler stannar kvar i yrket.
Jan Björklund (L):
Jag menar att det viktigaste är att fler vill söka in och verka som fritidspedagoger. I den nya utbildning som vi har infört sedan ett par år tillbaka - den första kullen utexamineras nu - får man legitimation. Man blir nämligen både lärare och fritidspedagog. Det har ökat söktrycket, och jag tror att det är bra.
Det är den enskilt viktigaste åtgärden som har gjorts på decennier för svenska fritidshem, detta att vi skapar en ny utbildning som är attraktiv och som också ger användning både som lärare och fritidspedagog i det svenska lågstadiet. Jag tror att det absolut viktigaste. Både Socialdemokraterna och regeringen vill dessutom skjuta till 2 miljarder per år till lågstadiet i ökade statsanslag för ökad personaltäthet.
Det är klart att det går att använda till den här typen av personer, som är grundlärare och fritidspedagoger samtidigt. Jag är glad över att det finns enighet här. Vi kan diskutera om skolan ska vara kommunal - jag tycker att den ska förstatligas.
Men om den nu ska vara kommunal kan det inte vara så att staten, så fort en kommun missköter verksamheten, går in och klarar den åt dem, för då kommer det att skapa ett incitament, att det lönar sig för kommunen att missköta en verksamhet genom att vi går in och betalar det ena efter det andra, utan kommunerna måste sköta detta. Det är klart att man till sist får fundera över skarpare sanktionsåtgärder från Skolinspektionens sida mot kommuner som inte sköter sig.
Det är två saker vi gör nu och som jag tycker att det är bra att vi gör i enighet. Det ena är den nya lärarutbildningen. Flera av oppositionens partier röstade i och för sig emot den när den infördes. Men vi ser nu att detta ökar intresset för att bli grundlärare och fritidspedagog. Det andra är att vi från och med nästa år skjuter till mycket stora pengar till lågstadiet. Regeringen och, uppfattar jag, oppositionen är enig om detta. Det skapar ökade möjligheter att anställa fler personer, vilket är hela idén med det hela. Det tycker jag att staten ska göra.
De kommuner som inte sköter sig ska till sist tas i örat av Statens skolinspektion, i sista ändan riktigt ordentligt.
Jan Björklund (L):
Jag noterar att vi är väldigt överens, dels om fritidshemmens vikt, dels numera också om att den nya lärarutbildningen är bra - jag hör inte interpellanten säga emot det. Det är fler som söker sig till den nya utbildningen. Stora delar av oppositionen röstade emot den nya lärarutbildningen, men det är tack vare den som vi nu har fler sökande för att bli både grundlärare och fritidspedagog, och de som går den utbildningen kommer att få lärarlegitimation, vilket ökar attraktionskraften.
Vi skjuter också till 2 miljarder - det vill både regeringen och oppositionen - för att förstärka lågstadiet. Det är ofta samma personal som jobbar i lågstadiets undervisning och på fritidshemmen. Regeringen gör rätt mycket. Jag uppfattar inte att oppositionen har föreslagit något annat. Jag noterar inga extra pengar till fritis i Socialdemokraternas budget. Vi är överens om en hög ambitionsnivå. Den behöver lyftas ytterligare.
Men jag utgår också från att riksdagen är överens om att den inspektionsverksamhet som Skolinspektionen har är det verktyg vi har att arbeta med. Jag hör alltid att kommuner säger att de inte riktigt kan prioritera detta. Men det är ofta en viljesak. Vi har inte råd att inte prioritera våra barn och ungdomar, utan det är en viljesak, en prioriteringssak. Om inte kommunerna klarar av att sköta skolan, då ska vi återförstatliga skolan.
Det här är en del av skolans uppdrag. Kommunerna vill gärna ha det. Socialdemokraterna anser att det är toppen att skolan är kommunal. Då måste kommunerna klara av att sköta detta. Jag är kritisk. Jag vill återförstatliga skolan. Men om den ska vara kommunal måste kommunerna sköta den. Så måste det fungera. Vi har, som sagt, nya utbildningar och mer pengar. Men sedan måste kommunerna ta ansvar. Det finns inget annat sätt att hantera detta.
Jan Björklund (L):
Låt mig svara på några av de frågor som har ställts. Sverige är en industrination. Sverige ska förbli en industrination. Det tas in fler ungdomar till civilingenjörsutbildningar och högskoleingenjörsutbildningar än på mycket lång tid. Där har vi expanderat. Det är fler som pluggar till dessa yrken, och det beror på att vi har uppvärderat matte i gymnasiet, till skillnad från på er tid då man valde bort matten. Vi utbildar nu fler ingenjörer, och det är viktigt.
Jag tycker att den ideologiska diskussionen är viktig. Några här definierar klassklyftor som att inte alla går på universitetet. Det är det här som är det centrala, och det är här som pulsen slår i debatten, antar jag. Jag nedvärderar inte yrkesutbildningar. Men det var precis vad Désirée Liljevall gjorde när hon sade att Folkpartiet vill ha klassklyftor eftersom alla inte går på universitetet. Andelen som går på universitetet är ju större i dag än när Göran Persson var statsminister. Var det större klasskillnader då än nu, kanske? Vi går alltså mot minskade klassklyftor med den definitionen.
Det är en väldigt märklig uppfattning. Fler än någonsin utbildas till högre utbildning, och vi kommer att nå ännu högre siffror om några år. Men ni säger att det skapar klassklyftor eftersom alla inte går där. Det är en otrolig uppfattning. Vad är det för fel på yrkeshögskolor och yrkesutbildningar? Ni kallar er för arbetarparti, men ni föraktar yrkesarbete. Det är oerhört märkligt.
Det har gjorts rätt många fientliga uttalanden när det gäller våra nationella forskningsuniversitet. Peter Persson är värst. Det handlar om Chalmers, Karolinska Institutet, Göteborgs universitet, Lund och Uppsala. De får för mycket pengar, menar man. Pengarna ska fördelas ut i stället. Jag ska naturligtvis berätta för dem att ni tycker det. Den fördelning som vi har är ungefär densamma som under den socialdemokratiska regeringen. Det är en kraftig forskningssatsning på de större universiteten, och vi satsar mindre på de små. Men det är medvetet, och det beror på att det är på de större universiteten som forskningen har allra högst kvalitet.
Sverige har, herr talman, mycket höga ambitioner när det gäller högre utbildning. Vi ligger tvåa i världen när det gäller kvalitet i högre utbildning, och snart kan 63 procent av våra ungdomskullar gå igenom högre utbildning. Det är mer än någonsin, och det är unikt högt i ett internationellt perspektiv.
Jan Björklund (L):
Det är uppenbart att regeringen i sitt beslut den 18 december avvek från det beslut som riksdagen tog samma dag i fråga om att tillsätta en utredare för att förbereda en nedläggning av Bromma flygplats.
Regeringen har hävdat att man tog beslutet några timmar tidigare, men det spelar ingen roll i sammanhanget eftersom det var känt sedan i november att det fanns en majoritet i kammaren för att fatta detta beslut. Det var känt ända sedan utskottsbehandlingen. Alla regeringar har säkert segdragit på tillkännagivanden som är lite luddiga.
Men jag har inte tidigare upplevt att en regering har brutit mot ett sådant tydligt och skarpt tillkännagivande som att regeringen inte fick tillsätta en utredare för att påbörja arbetet med att förhandla om en nedläggning av Bromma flygplats - och dessutom samma dag.
Enligt min mening är det som regeringen har gjort på förslag av föredragande statsrådet Mehmet Kaplan både provocerande och upprörande. Precis som statsrådet säger i sitt interpellationssvar är detta föremål för konstitutionsutskottets granskning.
Jag tror att statsrådet Kaplan måste förbereda sig på att konstitutionsutskottet kan komma att betrakta detta med yttersta stränghet. Det är några månader tills det behandlas, så det finns möjlighet för statsrådet att dra tillbaka beslutet. Det regeringen har gjort är mycket allvarligt. Jag kan inte tala för någon annan än mitt eget parti, men jag noterar att det finns en majoritet i kammaren för att bevara Bromma flygplats.
Det går inte att utesluta att kammaren kommer att se ytterst strängt på regeringens agerande när det väl kommer upp för prövning. Ytterst handlar detta om flygtrafiken i Sverige. Problemet är att regeringen och Miljöpartiet ser Bromma flygplats som enbart en Stockholmsfråga. Men även om man ser det som en Stockholmsfråga är det angeläget att ha kvar flygplatsen.
Den skapar mycket jobb i regionen och är en förutsättning för många företag här. Men jag skulle säga att Bromma flygplats är ännu viktigare för många orter ute i Sverige. För många orter är det den enda dagliga trafiklänken till huvudstadsregionen.
Stockholms Handelskammare har gjort en sammanställning som visar att fem sex sju flygplatser i Sverige kan få lägga ned om Bromma avvecklas och att lika många till hotas av ganska omfattande neddragningar i flygtrafiken. Det sägs att man kan flytta över flygtrafiken till Arlanda.
På natten är Arlanda tomt, och då finns det flygkapacitet. Men den dagliga pendlingen av affärsresenärer och andra, som är en förutsättning för att företagsamheten ska fungera, äger rum under några timmar på morgonen och eftermiddagen. Då flyger även riksdagens ledamöter till och från Stockholm. Det är då efterfrågan på inrikes flygtrafik finns, och då är det fullt på Arlanda. Det är problemet.
Ska verksamheten flyttas till Arlanda får man alltså flyga på natten eller mitt på dagen, men då är efterfrågan mycket liten. Detta är ett hot mot företagen runt om i Sverige. Min uppmaning till regeringen är att sluta betrakta Bromma flygplats som enbart en Stockholmsfråga. Det är en fråga för hela Sverige. Hela Sverige ska leva - och Sverige, Mehmet Kaplan, är större än Södermalm.
Jan Björklund (L):
Statsrådets redogörelse för sin roll i regeringen i den här frågan är något ofullständig. Statsrådet Kaplan beskriver det som om han är ett offer för ett beslut som han är skyldig att verkställa. Sanningen är dock att det var statsrådet Kaplan som föreslog detta beslut för regeringen. Det här beslutet fattades därför att statsrådet Kaplan är föredragande statsråd på dessa områden, och det var på hans aktiva förslag som regeringen tog detta beslut. När beslutet är taget är det hans uppgift att genomföra det, men det var han som lade fram förslaget.
Statsrådet Kaplan kan därför inte beskriva sig som ett offer för de 23 andra i regeringen i det här fallet. Jag hade väntat mig att Mehmet Kaplan skulle gå upp och säga något om att det är oerhört viktigt av miljöskäl att vi lägger ned Bromma eller att vi ska bygga bostäder där. Det är ju det som det handlar om - visa då att det är det ni vill!
Om man tillsätter en samordnare med syfte att bygga bostäder på Bromma tror jag inte att någon vettig människa tror att det går att förena det med att ha kvar flygtrafiken. Det är klart att det inte går. Ska man bygga bostäder på Bromma gör man det parallellt med att man avvecklar flygtrafiken. Det går inte att bygga bostäder, för det blir för bullrigt om flygplanen ska landa mellan husen - jag lovar. Därför går det inte att säga att vi tillsätter en samordnare för att bygga bostäder på Bromma men att det inte skulle påverka flygtrafiken. Det är rappakalja.
Det är klart att det är samma fråga. Ni får stå för det ni har gjort. Då säger ni att det ju bara är en utredning. Problemet är att när man tillsätter denna utredning för att kunna bygga bostäder så får det den effekten för flygtrafiken att det skapar en osäkerhet i två år framåt.
Investeringar i de här orterna - Ängelholm, Växjö, Ronneby, Åre, Östersund, Umeå - blir svårare att få till, därför att man inte vill ta risker. Min uppmaning till regeringen och till statsrådet Mehmet Kaplan är att dra tillbaka det här beslutet. Läs av var majoriteten finns i denna kammare! Inse att det i stort sett bara är Miljöpartiet som tycker så här och dra tillbaka beslutet, upphäv osäkerheten och rädda jobben på många orter i Sverige!
Jan Björklund (L):
Gustav Fridolin kan väl visa var någonstans Miljöpartiet har ett särskilt yttrande om kommunala veton. Jag hittar inte det någonstans i den här utredningen - inte någonstans. När Gustav Fridolin säger "vi" menar han Vänsterpartiet och Socialdemokraterna. Det är de som har drivit frågan om kommunalt veto. Fridolin har lagt sig platt för de partierna. Det finns inget yttrande från Miljöpartiet om kommunalt veto här. Nej, jag ser att Fridolin instämmer i det. På valnatten ändrade ni er. Just den här debatten handlar om kommunalt veto.
Det är två interpellationer som handlar om kommunalt veto, inte allt det andra. Vi diskuterar kommunalt veto. Är kommunalt veto ett effektivt sätt att stoppa dåliga skolor? Nej, det är det inte. Kommunalt veto ska nämligen sättas in innan skolan ens har startat. Det är det som är hela idén. Ni ska stoppa den innan den ens har startat. Ni vet ännu inte om den har god kvalitet eller inte.
På grund av de beslut som jag drev fram är Statens skolinspektion mycket tuffare än vad Skolverket, som då hade ansvaret, var förr i sin tillståndsprövning i fråga om fristående skolor. Jag såg nu att en lång rad friskoleansökningar var avslagna av både det ena och det andra skälet. Man bedömde inte att det fanns ett tillräckligt elevunderlag. Någon hade inte en godtagbar plan för att lösa frågan om skolbibliotek och så vidare. Det är sådant som man förr struntade i vid tillståndsprövningen.
Men vi har infört en mycket skarp tillståndsprövning. Därmed har också antalet ansökningar gått ned, och många ansökningar avslås numera, till skillnad från förr. Kvalitetsprövningen i själva tillståndsprövningen finns alltså redan. Det kommunerna kommer att addera är att man kommer att få möjlighet att säga nej bara för att man ogillar friskolor. Det är det godtycket vi vill undvika.
Upprätthåller man en god kvalitet når man målen. Når man kraven och elever och föräldrar är nöjda finns det ingen anledning till att rödgröna kommunalråd ska kunna förbjuda den typen av skolor, tycker vi.
Jan Björklund (L):
Tack för svaret, statsrådet! Obligatorisk gymnasieskola med ett krav att alla ska läsa in högskolebehörighet är en modell som regeringen nu har aviserat som inte har prövats i något annat land i hela världen. Det har säkert övervägts, men alla har avstått. Det är ett djärvt steg som regeringen vill ta.
Frågan är vilket problem det löser. Om det vore så att vi genom att stifta en lag kunde göra alla i hela Sveriges befolkning universitetskompetenta vore det enkelt. Det ni säger är att alla, 100 procent, ska bli universitetskompetenta. Ni vill att alla ska gå i gymnasiet och att alla ska tvingas läsa in högskolebehörighet. Inget annat land har uppnått det. Det kan nås. Genom att man sänker kraven för högskolebehörighet ganska kraftigt blir naturligtvis alla högskolebehöriga.
Man kan sänka kravet på gymnasiestudierna ganska kraftigt så att alla går igenom utan problem. Då når man det också. Men om man ska bibehålla kravnivåerna är det en väldig utmaning. Det statsrådet inte nämner är att en tredjedel i varje årskull i dag inte fullföljer gymnasiet. Antingen hoppar de av eller så går de i och för sig färdigt men når inte målen och får underkända betyg i alltför många ämnen.
En tredjedel i varje årskull når inte målen. Är det så enkelt som att lagstifta så når de målen och går kvar? Jag tror att man måste inse att ungdomar är olika. En del vill läsa teoretiska högskolestudier. En del vill gå vidare till universitetet och en del vill gå ut i yrkeslivet. Och man har olika färdigheter, förmågor och talanger.
Ni verkar tro att det enkelt skulle låta sig göras att stöpa alla i samma form så att alla rustas för livet och Sveriges konkurrenskraft ökar - och allt som står i interpellationssvaret. Ni verkar tro att det bara sker om vi lagstiftar om detta. Då borde vartenda land ha gjort det. Men ingen har gjort det, eftersom det inte fungerar i verkligheten. För att ta studentexamen och bli universitetsbehörig krävs det både studiemotivation och studiedisciplin.
Och det går inte att lagstifta fram.
Jan Björklund (L):
Jag blir inte klok på om regeringen står fast vid obligatoriskt gymnasium eller inte. I svaret sade statsrådet att alla ungdomar ska genomföra en gymnasieutbildning. Så sade statsrådet. Sedan säger hon så här: "Obligatorium är en formmöjlighet." En formmöjlighet. Jaha? Antingen gäller det som sades i svaret och i regeringsförklaringen, eller också gäller detta - att det är en tänkbar formmöjlighet.
Här behöver regeringen precisera sig. Jag menar att vi ser samma problem. Både regeringen och oppositionen ser samma problem: Det är för få som söker yrkesprogram på gymnasiet, och det är för få som fullföljer gymnasiet. Vi ser detta problem. Det som skiljer är vad vi vill göra åt problemet.
Ni tror att om man lägger på ännu fler teoretiska och akademiska ämnen på yrkesutbildningarna och lagstiftar om att alla ska gå dem, då löser det problemet. Jag tycker att man ska lära av de länder som har lyckats. Inget av dem har valt den vägen. Stora, socialdemokratiskt styrda länder i Västeuropa har valt en annan modell, nämligen lärlingssystem. Jag vet inte om de är på väg att bli utkonkurrerade av oss.
Eftersom det är så otroligt viktigt för konkurrenskraften att alla blir akademiker måste de snart bli utkonkurrerade av Sverige allihop. Men jag tror inte det. Jag tror på länder som har mycket bra yrkesutbildningar. Siemens i Berlin - jag besökte dem när jag var utbildningsminister - har en av Europas största lärlingsutbildningar för att utbilda medarbetare. Jag frågade: Vill ni att samhället tar över utbildningen? Vill ni att den ska vara obligatorisk? Vill ni att alla ska läsa in högskolebehörighet? De förstod inte vad jag pratade om.
De kände inte att det var vad som saknades för deras konkurrenskraft. En tredjedel - det är den siffran vi ska fokusera på, för det är så många som inte fullföljer gymnasiet. Vi ska inte trampa på i samma gamla hjulspår. Det ska vi inte göra. Jag tycker inte att vår regering lyckades med yrkesutbildningarna, men det gjorde inte er förra regering heller. Det är lärlingsutbildningar som är svaret, inte att alla ska bli akademiker.
Jan Björklund (L):
Jag noterade några saker som utrikesministern sade. Det första gäller bakgrunden till frågan. Det är en intervju i Aftonbladet. Nu säger utrikesministern: Aftonbladet är inget sanningsvittne. Då vill jag fråga: Anser sig utrikesministern felåtergiven i intervjun? Varför är det annars viktigt att säga att Aftonbladet inte är ett sanningsvittne? Anser sig utrikesministern felåtergiven i den intervjun?
Det andra är: Ska jag uppfatta utrikesministern som att det är Sveriges hållning att Ukraina ska vara välkommet som medlem i EU? Det är många andra länder i EU som inte vill det. Det finns flera olika bevekelsegrunder för olika länder att inte vilja det. En del är trötta på utvidgning över huvud taget. Andra är oroliga för att provocera Ryssland.
Det är alltså ett viktigt ställningstagande om Sverige säger: Vi tycker så här och tänker driva på i EU för att Ukraina ska vara välkommet som medlem. Kan utrikesministern precisera sig? Anser utrikesministern att den svenska hållningen ska vara så här och att Sverige ska vara pådrivande för att Ukraina ska vara välkommet i EU? Vad kan vi i så fall göra inom EU-kretsen?
Vad anser utrikesministern att Sverige bör göra inom EU-kretsen för att kunna skynda på ett sådant ställningstagande? Det tredje är att Sverige inte bara har, som utrikesministern skriver i sitt svar, stött sanktionspolitiken mot Ryssland. Sverige har i allra högsta grad varit pådrivande och en konstruktör av detta under alliansregeringens tid.
Kommer Sverige att fortsätta att vara det, alltså inte bara stödja utan också vara pådrivande i detta? Den första frågan vill jag påminna om: Är utrikesministern felåtergiven i Aftonbladets intervju?