KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Schulte (M):
Precis som mina kollegor har sagt är RUT-reformen en otroligt framgångsrik reform som har gett uppemot 20 000 fler arbetstillfällen. Det är arbetstillfällen som framför allt har gått till människor som står långt ifrån arbetsmarknaden. I stor utsträckning är det utrikes födda som har fått en chans på den svenska arbetsmarknaden.
Det är också en reform som har gjort att många jobb som tidigare var svarta har blivit vita samt att människor som utför dessa tjänster nu betalar skatt och får sina arbetsgivaravgiftskostnader betalda.
Det ger pension med allt vad det medför - en trygghet i det generella välfärdssystem vi har. Det handlar om enkla jobb som inte kräver en lång, gedigen utbildning. Det är framför allt de människor som står långt från arbetsmarknaden som får en chans, ett första steg in.
Forskningen visar att får man chansen till ett första steg in på arbetsmarknaden öppnar det för vidare karriärmöjligheter. I Sverige har vi västvärldens lägsta andel enkla jobb.
Det finns såklart en positiv sida av det, och det är att vi har många högkvalificerade jobb, många jobb i kunskapsintensiva näringar och många moderna företag och startups som Spotify och Skype här i Sverige. Det är väldigt positivt. Men vi behöver också en arbetsmarknad som inkluderar människor som inte har en gedigen utbildning.
Jag var på ett asylboende för några veckor sedan. Där träffade jag en 34-årig man, jämngammal med mig, som har flytt från Syrien och som har ungefär motsvarande fem års grundskoleutbildning. Han måste också få plats på den svenska arbetsmarknaden. RUT-reformen är en reform som har gjort det möjligt för just dem som tidigare inte hade chansen.
Och, som sagt, 20 000 nya jobb har reformen skapat.
Det är egentligen ganska enkelt att förklara varför den har skapat så pass många jobb, därför att om minimilönen, enligt kollektivavtal, för en person som jobbar som lokalvårdare är 120 kronor i timmen blir slutnotan, efter alla skatter och avgifter, för kunden inte 120 kronor utan snarare 270 kronor. Det halverar vi med RUT.
Det innebär att också vanligt folk har råd att anlita RUT. På så sätt blir det en vinn-vinnsituation. Vanligt folk som jobbar och sliter och försöker få vardagen att gå ihop kan få avlastning i hemmet, och människor som står långt från arbetsmarknaden och har svårt att komma in får ett jobb. Det är alltså positivt för alla grupper.
Att finansministern ger sig på den här reformen och ska nagga den i kanten, inte på ett allvarligt sätt men icke desto mindre nagga den i kanten, är beklämmande. Det innebär att färre människor än vad som annars hade varit möjligt får jobb. Vi har inte råd att nagga jobbskapande reformer i kanten.
Med den enorma flyktingström som har kommit till Sverige har vi inte råd att nagga jobbreformer som fungerar i kanten.
Fredrik Schulte (M):
Anledningen till att vi har den här debatten är att regeringen har bestämt sig för att man vill trappa ned jobbskatteavdraget för dem som har lite högre inkomster.
Det gör att den person som tjänar till exempel 50 000 kronor i månaden - vi kan säga att det är en läkare - och som väljer att jobba en timme extra utöver de 40 timmar i veckan som han eller hon ska jobba bara kommer att få behålla 20 kronor för varje hundralapp som han eller hon tjänar.
Det finns ett starkt forskningsstöd för att det här är en dålig politik, för detta kommer att göra att höginkomsttagare kommer att jobba mindre. Läkaren kommer att avstå från att ta den extra jourtimmen för att det helt enkelt inte är lönsamt. Det är bättre att spendera den timmen med familjen i stället eller att ägna sig åt någon form av fritidsintresse som man har.
Detta finns det som sagt starkt stöd för allmänt i forskningen. Det har också riktats mycket kritik mot regeringen för just den här åtgärden. Konjunkturinstitutet har påpekat att det här mycket väl kommer att bli effekten. Finanspolitiska rådet har gjort likadant.
En av Sveriges ledande forskare, Lennart Flood, professor emeritus från Göteborgs universitet, har särskilt tittat på frågan och kommit fram till att det till och med kan vara så att åtgärden på sikt ger mindre pengar till staten. Då säger Magdalena Andersson: Men vi ska inte bry oss så mycket om det, för vi måste se till helheten i budgeten.
Det är då intressant att titta på helheten i budgeten. Oberoende bedömare, som Konjunkturinstitutet, Finanspolitiska rådet och Svenskt Näringsliv, säger att den politik som regeringen nu lägger fram kommer att leda till ungefär 20 000 färre jobb.
Och regeringen själv mörkar alla beräkningar som redovisar hur regeringens politik skulle slå mot svensk ekonomi och mot sysselsättningen.
Om Magdalena Andersson absolut vill höja skatterna - det förstår jag att hon vill utifrån hennes ideologiska utgångspunkter - undrar jag: Varför måste hon till varje pris höja de skatter som skadar svensk ekonomi? Jag och Magdalena Andersson hade antagligen bråkat om hon hade höjt en annan skatt. Men att hon höjer de mest skadliga skatterna för ekonomin är mycket märkligt.
Sedan håller jag helt med Magdalena Andersson om att helheten är viktig och att det är viktigt att man fortsätter satsa på vård, skola och omsorg.
Det är inte den helheten som vi från Alliansen och Moderaterna kritiserar, utan det vi kritiserar är att 75 procent av det som regeringen satsar inte går till vård, skola och omsorg utan till bidrag, subventioner och arbetsmarknadspolitik som skadar Sverige.
Helheten är alltså tokig, och i det specifika fallet är skattehöjningen tokig. Det finns nämligen risk för att den på lång sikt kommer att göra att man till och med får mindre skattepengar än vad man får i dag. Då svarar Magdalena Andersson att hon inte bryr sig om det långsiktiga.
Jag tycker att det är häpnadsväckande att vi har en finansminister som bara tänker på att få spendera här och nu och inte tänker på det långsiktiga för Sveriges väl och ve.
Fredrik Schulte (M):
Magdalena Andersson, jag ska svara på din sista fråga mycket tydligt. Vi vänder på steken och gör så här: Om Magdalena Andersson ger mig 500 kronor för varje interpellation jag skriver så kommer hon att få se en ökning av antalet interpellationer. Jag är mån om att förvalta det uppdrag jag har fått av svenska folket, av mina väljare, att granska henne och se till att hon står till svars för sin politik.
Skulle jag dessutom få en extra morot för varje interpellation hade jag skrivit ännu fler interpellationer. Att i strid med all forskning och sunt förnuft påstå att ekonomiska drivkrafter inte spelar någon roll är bara tramsigt. Det är klart att det spelar roll hur mycket människor får för att göra en arbetsinsats. Alla älskar inte sina jobb.
Jag råkar faktiskt älska det jag håller på med, att få kämpa för de idéer jag tror på för att göra Sverige bättre, men alla älskar inte sina jobb och tycker inte att det absolut roligaste som finns är att gå till jobbet. Om vi ska uppmuntra människor att jobba fler timmar och det inte bara ska vara några fina ord från talarstolen måste vi föra en politik som leder till det. Alla ledande forskare säger att det Magdalena Andersson håller på med nu är galenskap.
Ovanpå detta står Magdalena Andersson själv och säger att hon struntar i de långsiktiga effekterna. Vi har alltså en finansminister som inte bryr sig om vad som händer med Sverige om tio år. Så länge hon får höja skatterna och bidragen här i dag för att kortsiktigt vinna några politiska poäng är finansministern nöjd. Jag tycker att vi borde ha politiker som bryr sig om vad som är bäst för Sveriges framtid.
Självklart är vi alla här, oavsett parti, engagerade i att minska ungdomsarbetslösheten. Men den politik som ni lägger fram har testats förut, och den har inte fungerat.
Fredrik Schulte (M):
Det socialdemokrater sällan vill kännas vid är att när man höjer skatter får det effekter. Det påverkar hur människor beter sig. Det påverkar hur ekonomin fungerar. Någon ska betala skattehöjningarna. Effekten av skattehöjningar brukar oftast bli att människor jobbar mindre och företag anställer färre.
Det gör att när man först höjer en skatt kan det kännas skönt. Man kan få en massa pengar som man kan strö ut på en massa olika satsningar - i Socialdemokraternas fall på att höja bidragen och subventionerna och på ineffektiva arbetsmarknadsåtgärder. Problemet är att på längre sikt får det negativa effekter. Det var precis det vi diskuterade i den förra debatten.
Här och nu kommer höjda skatter kanske inte att ha strukturell påverkan på ekonomin, men på längre sikt kommer det att slå. Nu är det någonting ganska intressant som har hänt i svensk ekonomi och i ett av de förutspåenden som regeringen har gjort.
Det är nämligen så att regeringen, liksom alla andra, förutspår att vi är på väg in i - eller är inne i - lite bättre tider och kommer att få se lite högre tillväxt än vad vi har sett tidigare.
Vi kommer att få se lite högre sysselsättning och lite fler människor som jobbar, även om alla oberoende bedömare är överens om att regeringens politik kommer att dämpa den effekten något och att ungefär 20 000 färre kommer att få jobb än vad som annars hade varit fallet.
Det intressanta är att regeringen trots den här generellt sett positiva utvecklingen för svensk ekonomi reviderar ned intäkterna på arbetsgivaravgifterna. Forskningen är tydlig: Det finns så att säga en friktionsförlust i höjda skatter.
Om man höjer skatterna påverkar det ganska snabbt konsumtion och människors beteende så att man får in mindre pengar än vad man har förväntat sig. Då ligger det ganska nära till hands att tro att regeringen kanske har gjort en glädjekalkyl för de höjda arbetsgivaravgifterna för ungdomar.
Med tanke på vad vi diskuterade tidigare - och att vi ganska tydligt hörde från finansministern att hon inte bekymrar sig nämnvärt över de långsiktiga effekterna utan bara över att få ihop plus och minus här i dag - skulle det vara intressant att få höra hur finansministern kommenterar det här.
Varför är det så att sysselsättningen och tillväxten ökar men att statens intäkter från arbetsgivaravgifterna ändå minskar?
Som sagt: Finansministern och regeringen har fått mycket kritik från alla oberoende bedömare för sin politik, och det kan mycket väl vara så att det här är en indikator på att regeringen har förväntat sig mer av de skattehöjningar som man har gjort än vad man faktiskt kommer att få in och att det långsiktigt kommer att undergräva statens finanser.
Om man genomför skattehöjningar och det ger mindre intäkter än vad man hoppats och man sedan spenderar pengarna - man säljer fällen innan björnen är fälld - kommer det på sikt att leda till underskott.
Fredrik Schulte (M):
Om finansministern verkligen har lyssnat på vad jag har sagt vet hon att jag aldrig explicit kritiserat finansministern för höjningen av ungdomsarbetsgivaravgifterna. Jag har kritiserat att man höjer ungdomsarbetsgivaravgifterna och använder pengarna till att höja bidragen och införa subventioner som är skadliga för svensk ekonomi.
Jag hade personligen hellre sett - vilket jag är glad över att Moderaterna nu föreslår - skattesänkningar för löntagare, för vanligt folk som jobbar och särskilt för unga människor som får sitt första jobb samt att man ska stärka drivkrafterna för att ta sig in på arbetsmarknaden. Jag är mer intresserad av det generella fenomenet.
Regeringen föreslår en mängd skattehöjningar och får kritik för att man gjort glädjekalkyler, att de intäkter man kommer att få till följd av skattehöjningarna på sikt kommer att vittra bort eftersom de förändrar människors beteenden. Färre människor kommer att anställas. Människor kommer att konsumera mindre och jobba färre timmar.
Den sammantagna effekten kommer långsiktigt att bli negativ för Sverige. Vi har fått ett par svar av finansministern i dag. Det ena svaret är att det inte spelar någon roll vilka långsiktiga effekter det får för svensk ekonomi. Det är det ena svaret.
Det andra svaret är att finansministern håller med om att höjda skatter påverkar beteenden och får negativa och skadliga effekter. Det står till och med i hennes egen budgetproposition.
Det vi inte har fått svar på är hur finansministern tänker hantera en situation där hon bygger upp en mängd kostnader genom att öppna upp bidragssystemen, höja a-kassan, ta bort den bortre gränsen i sjukförsäkringen och så vidare. Det är kostnader som leder till ständigt ökande utgifter för det offentliga. Så har det varit när man tidigare fört en sådan politik.
Samtidigt föreslås skattesänkningar som lite grann bygger på drömkalkyler. Då hamnar vi i den situationen att finansministern säljer skinnet - jag sa fel i förra anförandet - innan björnen är fälld. Det är oroande.
Ovanpå detta försöker finansministern ge en bild av att den tidigare regeringen undergrävde de offentliga finanserna, trots att Magdalena Andersson och den tidigare alliansregeringen var helt överens om att staten skulle låna upp pengar för att stimulera ekonomin i tuffa tider.
Det gör att det känns något hycklande när finansministern riktar sådan kritik och samtidigt för en politik där kostnaderna kommer att öka, sannolikt exponentiellt, medan de skatteintäkter som hon prognostiserat med stor sannolikhet inte kommer att bli så stora som det var tänkt.
Det faktum att intäkterna från arbetsgivaravgifterna ser ut att inte bli så stora som man hade hoppats är ett tecken på det. Jag är ute efter den generella inriktningen, det generella försvaret för den politik som man nu för. På punkt efter punkt föreslår man skattehöjningar, i strid med vad ledande forskare föreslår.
Det kommer att leda till att vi på sikt undergräver stabiliteten i de svenska offentliga finanserna.
Fredrik Schulte (M):
Självklart är vi helt överens om hur budgetberäkningarna ska göras, att man ska göra statiska och inte dynamiska beräkningar för statens inkomster och utgifter.
Det jag är ute efter är att Magdalena Andersson inte bryr sig om den långsiktiga trenden, den långsiktiga utvecklingen för Sverige, vilket hon hittills under dagens två debatter ganska tydligt har visat.
Det är mycket som talar för att den politik som regeringen för kommer att leda till kraftigt ökade utgifter och att de skattehöjningar som man genomför inte kommer att inbringa så mycket som man hade hoppats. Forskare efter forskare, Finanspolitiska rådet, Konjunkturinstitutet och så vidare är överens om den kritiken mot finansministern.
Finansministern försöker bara tala om vad som händer här och nu. Dessutom, fru talman, tänjer hon verkligen på vad som är sanning och vad som är osanning när hon påstår att den tidigare borgerliga regeringen skulle ha undergrävt de offentliga finansernas stabilitet.
Hon var till hundra procent, förlåt, till 99 procent, överens med den dåvarande regeringen om hur stor upplåning svenska staten skulle göra för att stimulera ekonomin.
Vi från Alliansen tyckte att man skulle stimulera ekonomin genom att sänka skatten och uppmana fler människor till arbete medan Socialdemokraterna ville använda pengarna till att höja bidragen och öka bostadssubventionerna, vilket vi vet inte kommer att ge någon nämnvärd effekt.
Det är det som är kritiken, att regeringen genomför skattehöjningar som på sikt inte kommer att ge de intäkter som man hoppas på, vilket i sin tur på sikt leder till underskott och lån för kommande generationer.
Fredrik Schulte (M):
Alla är som sagt väldigt överens om att vi ska ha en trygg och väl fungerande sjukförsäkring. Om detta är det ingen som tvistar. Det vi tvistar om är att den kan missbrukas, och den har missbrukats. Sverige hade alltså ett av världens högsta sjukskrivningstal. Det minskade kraftigt under den borgerliga regeringen. Det diagram som jag har här visar just det. Det är en liten ökning i slutet.
Det är en ökning som vi ska se allvarsamt på och försöka bekämpa, men den stora trenden var tydlig. Nu är vi på väg in i en politik där man går tillbaka till att luckra upp regelverket så att det kan börja missbrukas. Det är detta som vi kritiserar regeringen för. Jag förstår att Annika Strandhäll tycker att det är jobbigt att behöva utstå den kritiken, men det är ändå detta vi ägnar oss åt här i riksdagen.
Vi ska granska er i regeringen för att se till att ni inte missbrukar er makt och för att se till att ni inte går emot de beslut som vi fattar här i riksdagen. Vi har fattat ett beslut om att inte ta bort den bortre tidsgränsen. Vad gör regeringen? Jo, den tar bort den bortre tidsgränsen. Det här är en utveckling som är oroande.
Det är ännu mer oroande att vi har en minister som försöker trixa bort debatten genom att prata om den stora ökningen sedan 2010 - jag har visat att det inte är en korrekt bild av verkligheten - och som vidtar åtgärder som kommer att få som effekt att fler människor som inte behöver vara sjukskrivna och som har en möjlighet att komma till sin rätt på arbetsmarknaden inte får den chansen.
Det är samma politik som man förde under 90-talet under Göran Persson. Sverige förtjänar bättre.
Fredrik Schulte (M):
Jag vill påstå att det till och med är värre än det Niklas Wykman precis sa. För bara fyra minuter sedan hörde vi finansministern säga: Jag vill vara väldigt tydlig med att vi inte vill röra ränteavdragen, men vi kanske måste. I samma mening är hon först väldigt tydlig med att hon inte ska ändra ränteavdragen men säger sedan i bisatsen att hon kanske måste. Fru talman!
Kan inte finansministern, om hon anser att hon måste röra ränteavdragen, gå upp i riksdagens talarstol och beskriva hur? Hur-frågan är nämligen väldigt relevant. Min barndomskompis Anders är elektriker och bor med sin flickvän Jenny som är sjuksyrra. Vi satt och räknade på vad ett borttagande av ränteavdragen skulle innebära för dem.
Det skulle slå mot hushållskassan med 1 000 kronor i månaden. Om vi ovanpå det lägger amorteringskravet, som vi i stora delar är överens med regeringen om måste genomföras, handlar det om 3 000-4 000 kronor i månaden. Detta kommer att slå mot konsumtionen. Det här är inga höginkomsttagare - det är en elektriker och en sjuksyrra.
Frågan har alltså stor bäring och relevans för många människors hushållsekonomi. Om finansministern måste röra ränteavdragen kan hon väl, snälla, i talarstolen, på en presskonferens eller i en debattartikel förklara hur hon tänker göra det. De enda antydningar vi har fått är att Mehmet Kaplan vill göra detta genom att sänka kapitalskatten.
Det innebär att alla de som har mycket pengar på börsen och har gjort stora vinster kommer att få kraftiga skattesänkningar. Det blir i så fall en enorm förmögenhetsöverföring från vanligt folk till börshajar. Snälla finansministern! Om du måste röra ränteavdragen, förklara hur du vill göra det!
Fredrik Schulte (M):
Sverige är på väg in i en tydlig högkonjunktur. Det är mycket positivt. Det är positivt för svensk ekonomi, och det är positivt för hushållen. Människor kommer i arbete, de har mer pengar i plånboken och så vidare. Som allianspolitiker tycker jag att det är ett styrkebesked för de nio budgetar som har styrt Sverige under de senaste nio åren - alliansbudgetar.
Det var först för några månader sedan som Magdalena Andersson började få igenom sin politik. Men, fru talman, det finns stora problem som inte kommer att uppdagas i dag, inte i morgon, inte i nästa vecka utan om tre till fyra år när nästa lågkonjunktur kommer. Så är det, efter en högkonjunktur kommer en lågkonjunktur. Det handlar framför allt om tre saker.
Först och främst kommer vi att få en tydlig sysselsättningsdipp på ungefär en halv procent per år efter 2018. Det handlar framför allt om att de många människor som har sökt asyl i Sverige kommer att börja komma ut på den svenska arbetsmarknaden. Vi vet också att Sverige är världssämst på att få nyanlända in på arbetsmarknaden.
Vi kommer därför att få ett växande problem om två, tre eller fyra år i och med detta. Vi har nu en situation där vi går in i en högkonjunktur med minusränta. Det är ingenting som jag på något sätt vill klandra Riksbanken för. De sköter bara sin uppgift att värna prisstabilitet.
Men det sänder en mycket tydlig politisk signal att man måste se till att ha mycket starka finanspolitiska muskler när nästa lågkonjunktur kommer. Då kommer jag till den viktigaste farhågan i allt detta, och det är det som Niklas Wykman har nämnt här ett par gånger, nämligen att vi ser en ökning av underskotten i statens ekonomi trots att vi har en högkonjunktur.
Att ha en underskottspolitik i en högkonjunktur kan bara leda till endera av två saker. Om man inte sparar i goda tider kan man inte stimulera i dåliga tider. Då måste man öka statsskulden kraftfullt i dåliga tider. Det är precis denna typ av baksmälla som finansministern håller på att plantera in i den svenska ekonomin.
Om tre fyra år, när nästa lågkonjunktur kommer, då kommer svensk ekonomi inte att ha muskler att parera denna lågkonjunktur. Det kan till och med vara så att nästa lågkonjunktur triggas igång av en bostadsbubbla, kanske till följd av att finansministern och regeringen på ett klantigt sätt avvecklar ränteavdragen.
Detta diskuterade vi för några minuter sedan. Ovanpå detta har vi en situation där de statliga bolagen börjar leverera underskott. Någonting som är viktigt att notera är att de statliga bolagen ibland ger utdelningar som bidrar positivt till den svenska statskassan, och ibland sker det motsatta.
Men det som är intressant är att vi nu ser underskott i de statliga bolagen trots att det är goda ekonomiska tider. Problemen håller finansministern på att palla upp, och det kommer till slut att drabba svensk ekonomi - inte i dag, inte i morgon utan om tre fyra år - när lågkonjunkturen kommer.
Att finansministern inte ens vill ge ett tydligt besked om hur sämre utdelningar från de statliga bolagen kommer att påverka överskotten visar att man helt har tappat greppet om de offentliga finanserna.
Fredrik Schulte (M):
Magdalena Andersson försöker sätta bilden att det uppstod stora underskott i svenska offentliga finanser under slutet av den tidigare alliansregeringens regeringsperiod, därför att vi sänkte skatten. Hon försöker sätta bilden att hennes alternativ hade varit att man hade hållit i pengarna. Nu är det ju inte riktigt så.
Till 93 procent, tror jag, var vi helt överens om hur mycket pengar man skulle stimulera den svenska ekonomin med. Det är alltså lite på marginalen statens budgetsaldo hade sett annorlunda ut om Magdalena Andersson hade varit finansminister under 2010-2014. Vi ville sänka skatterna; hon ville i stället höja bidragen.
I grund och botten var vi dock överens om statens budgetsaldo. Det är alltså en direkt felaktig beskrivning vi får från finansministern. En annan sak som finansministern säger är också direkt felaktig. Hon står här i talarstolen, slår sig för bröstet och säger - och det har hon gjort ett par gånger under de senaste månaderna - att hon har halverat budgetunderskottet. Nej, Magdalena Andersson, det har du inte gjort! Din budget för 2015 gick inte igenom i Sveriges riksdag.
Det var alliansbudgeten som gick igenom i Sveriges riksdag för 2015, och det var den som halverade budgetunderskottet. Nej, finansministern, du har inte halverat något budgetunderskott! Det enda du har gjort är att du har lagt fram en budget för 2016 som ökar underskotten i förhållande till vad vi hade fastställt i budgeten för 2015.
Ovanpå det agerar du som att överskottsmålet inte längre finns. Men det gör det - och du bryter mot det, finansministern!