LiseLotte Olsson (V):
Det betänkande som vi debatterar i dag är mer innehållsrikt än man kan tro.
Det är ett relativt tunt häfte som vi har framför oss, men det handlar om mycket som behöver både förbättras och förändras inom det här området. Under behandlingen i utskottet har det beslutats att en majoritet av motionerna ska behandlas i förenklad ordning, men jag vill i alla fall betona att vi fortfarande, naturligtvis, står bakom alla våra tidigare ståndpunkter. Jag ska ge några exempel som finns med i den förenklade ordningen.
Vänsterpartiet anser fortfarande att det behövs en lagstiftning som gör det tryggare för dem som valt att leva som sambor. Vi vill att även par som valt den samlevnadsformen ska få rätt att ärva sin livskamrat. Ett annat exempel är den nu gällande vårdnadslagstiftningen. Där finns det mycket som skulle kunna göras bättre. I dag saknas det ett tydligt barnperspektiv inom det området.
Vänsterpartiet har under flera år krävt att en utvärdering av domstolarnas och socialtjänstens tillämpning av de relativt nya vårdnadsreglerna ska ske. Likaså menar vi fortfarande att varje barn ska ha rätt till ett eget juridiskt biträde när målen handlar om vårdnad, boende och umgänge och att all relevant lagstiftning ska samlas i en barnbalk. Men nu ska jag gå över till dagens betänkande där vi har våra reservationer.
Som vanligt har Vänsterpartiet många reservationer när det handlar om familjerättsliga frågor. Det är väl en sorts bevis på att vi tycker att det finns mycket ogjort och att det skulle kunna vara ännu bättre på det här området. När jag har tittat bakåt på tidigare år i utskottet har jag sett att många av våra krav är desamma och att argumenten från högermajoriteten för att avslå är precis desamma. Ni har avstyrkt våra motioner med motiveringen att frågan är föremål för beredning inom Regeringskansliet.
Jag hoppas att ni i dag kan komma med mer än så. Jag vill veta vad som händer och hur långt borta de här förslagen är. Jag ska i alla fall ge lite beröm till högersidan. Äntligen har ni kommit till skott och ska tillsätta en utredning för att se över namnlagen. Förhoppningsvis kommer utredningen fram till att det bör vara upp till var och en att få bestämma sitt eget förnamn.
Om en kvinna mår bättre av att heta Stig trots att det står Maria i passet, så varför inte? Vänsterpartiet har, som sagt, många reservationer. Men jag tänkte här bara prata om några. Registrering av testamenten, som Hillevi nämnde, borde vara en relativt enkel sak. För tre år sedan ansåg utskottet att det fanns skäl att inrätta ett nationellt register, och Skatteverket har genomfört en utredning och föreslagit att det ska bli möjligt. Vad väntar ni på?
Ni väntar tydligen, enligt utskottsmajoriteten, på att EU-kommissionen ska komma med förslag. Men jag tycker att vi ska försöka lösa det här i Sverige utan att vänta på besked från ovan. Fru talman! I det här ganska spretiga betänkandet finns det förstås några för mig och Vänsterpartiet speciellt viktiga frågor. Det handlar om vårdnadsfrågor och för den delen vårdnadstvister. I betänkandet tar man upp beslutsfattande vid gemensam vårdnad.
När det gäller beslut som rör den vardagliga omsorgen är det i dag den förälder som barnet bor hos som fattar besluten. Så länge föräldrarna är överens och kan samarbeta är det inga problem. Det är precis som det ska vara. Men det som vi tar upp i vår motion och i vår reservation handlar ju om fall där det finns en djupgående konflikt mellan föräldrarna och den ena vårdnadshavaren vägrar ge barnet vård eller stöd.
Bakgrunden kan vara att en förälder är orolig över att barnet har varit utsatt för någon form av övergrepp från den andra föräldern. Precis som Hillevi sade i sitt anförande finns det flera exempel på att barn inte har fått den vård och det stöd de behöver på grund av att den ena föräldern har satt stopp för det. Vänsterpartiet och oppositionen menar att det är orimligt att en vårdnadshavare på det här sättet ska kunna blockera barnets tillgång till exempel till läkarundersökning eller psykologkontakt.
Frågan har utretts, som ni har hört, och ett förslag presenterades för snart tre år sedan. I den utredningen föreslås att en av vårdnadshavarna ska kunna ges självständig beslutanderätt i vissa frågor som rör barnet. Tanken är att en domstol ska kunna ge den ena vårdnadshavaren en vidgad rätt att fatta beslut på egen hand.
Det kan röra sig om till exempel hälso- och sjukvård, tandvård, barnets förskole- och skolverksamhet och även en del insatser enligt LSS och socialtjänstlagen. Det skulle betyda en lagstiftning som enligt utredarens och Vänsterpartiets förslag innebär att det inte ska gå ut över barnen på samma sätt som det gör i dag när vårdnadshavarna är oeniga i frågor om till exempel vård och behandling.
Skulle förslaget om en ny lagstiftning gå igenom leder det också till att det blir lättare för föräldrar att utöva ett gemensamt vårdnadsansvar i de fall där det finns förutsättningar för detta. I de fall där konflikten är väldigt djupgående mellan föräldrarna, till exempel till följd av att barnet utsatts för övergrepp, menar Vänsterpartiet att gemensam vårdnad inte borde komma i fråga över huvud taget. Fru talman!
Jag vill också lyfta fram vår egen reservation om verkställighet av beslut om vårdnad. När det gäller verkställighet av ett avgörande om vårdnad eller boende står det tydligt i lagens förarbeten att polishämtning endast ska kunna användas om barnet riskerar att lida allvarlig skada av att vara kvar i den miljö där barnet vistas, och hämtning av barn till umgänge ska bara förekomma i rena undantagsfall.
Enbart det förhållandet att den ena föräldern systematiskt försöker sabotera barnets umgänge med den andra föräldern är inte ett tillräckligt skäl för att besluta om hämtning. Trots att polishämtning ska tillämpas mycket restriktivt förekommer det att barn hämtas till umgänge mot sin vilja. Jag vet fall där barn har jagats med polisbil för att hämtas till den andra föräldern.
Jag vet ett annat fall där polis har spanat i flera dagar i sträck utanför, i det här fallet, mammans lägenhet för att invänta en möjlighet att hämta barnet. I det fallet handlade det om en flicka i förskoleåldern. Hon var fyra, fem år. Hur tror ni att hon mår när hon vet att polisen spanar för att fånga henne? Vi menar att det är helt oacceptabelt.
Jag menar att det krävs en lagändring som förtydligar att hämtning med polis vid verkställighet av beslut om vårdnad, boende eller umgänge inte får ske annat än om det råder uppenbar fara för barnets liv. Polishämtning av barn vid verkställighet av sådana domar och beslut ska endast få användas under särskilda förutsättningar och alltid med beaktande av barnets vilja.
När det handlar om vård och umgänge tas det över huvud taget alldeles för lite hänsyn till barnens vilja. Vi säger i våra fina dokument att det vi gör ska vara för barnets bästa, men tyvärr saknas det allt som oftast när det gäller vårdnadsfrågor. Vänsterpartiet vill därför att det ska finnas en särskild barnkompetens hos domare som dömer i familjerättsliga mål. Fru talman!
Jag ska slutligen beröra frågan om barns skuldsättning. I lagstiftningen, som nyss har ändrats, som vi har hört om här, har vissa ändringar gjorts för att minska risken för missbruk av barns tillgångar och stärka det allmännas insyn. Det är bra men inte tillräckligt. Enligt FN:s konvention om barnets rättigheter är det föräldrarna som ska ha det fulla ansvaret för barnen. Vuxna ska se till att barnens bästa alltid ska vara vägledande.
Barn har som regel inte beslutanderätt över sina egna tillgångar. Därför bör barn inte heller kunna drabbas av skulder som de inte kan betala. Allt fler barn och ungdomar får betalningsanmärkningar och hamnar i Kronofogdens register. Det är inte ovanligt att föräldrarna överför skulder på sina barn av olika anledningar, men barn kan också själva skaffa sig skulder. Det som är gemensamt är att det är de vuxna som har ansvaret för barnens skulder.
Det borde finnas lagar som reglerar skuldsättning av barn, så att det i alla lägen är omöjligt. Vad konsekvenserna kan bli för ett skuldsatt barn eller en ungdom vet vi. Så förutom en ny lagstiftning där det tydligt framgår att det är vårdnadshavaren som är ansvarig anser Vänsterpartiet att det är nödvändigt att lösa de skulder som redan i dag uppkommit genom att lagstiftningen inte kan göras retroaktiv.
Datainspektionens kartläggning visar på omfattningen. Det finns ungefär 79 000 pågående kravärenden mot personer som var underåriga då skulden uppkom. Vänsterpartiet menar att inga ungdomar ska behöva börja sitt vuxna liv med skulder. Ofta känner barnen inte ens till det förrän de har blivit myndiga och försöker skaffa sig ett mobiltelefonabonnemang. Då märker de att det inte går och att de finns hos Kronofogden.
De går ut i vuxenlivet med en dålig start från början. Vi menar att lagstiftningen måste ändras, bli sammanhållen och genomgången och att barns skuldsättning alltid ska förhindras. Jag yrkar bifall till reservationerna 2, 3 och 4.