Henrik von Sydow (M):
Tack för ett bra svar. Det är möjligen något sent, både till datum och till klockslag. Interpellationen ställdes den 5 maj. Jag misstänker att det är något som ligger bortom statsrådets makt. Statsrådet hänvisar i sitt svar till en tidigare debatt med riksdagsledamoten Gunnar Axén.
Det som har hänt sedan dess är bland annat att Riksrevisionen har presenterat rapporten Skydd mot korruption i statlig verksamhet . Där redogörs för ett antal intervjuer med statstjänstemän. De ger alla uttryck för ungefär det som statsrådet gav uttryck för här i talarstolen, nämligen inställningen att det är i det närmaste nolltolerans mot korruption. Det är en utmärkt början.
Oron väcks när vi går vidare och tittar på hur skyddet mot korruption är ordnat och fungerar. Riksrevisionen konstaterar i rapporten att det är i sällsynta fall som korruption upptäcks på annat sätt än genom tillfälligheter. Skyddet mot korruption inom statsförvaltningen tycks alltså inte vara tillnärmelsevis i nivå med riskerna, konstaterar Riksrevisionen.
Det stämmer onekligen till eftertanke eftersom förekomsten av korruption i den offentliga verksamheten kan få dramatiska, i värsta fall förödande, konsekvenser för tilltron till statens institutioner och för tilltron till rättssamhället.
Alla människor ska behandlas lika i ett alltmer diversifierat samhälle, i ett rättssamhälle med likabehandling som håller ihop vår demokrati. Därför är det ytterst angeläget att det finns ett funktionellt och institutionellt skydd mot korruption. Att döma av Riksrevisionens rapport råder det alltså en brist på detta. Riksrevisionen skriver att de regler som finns är dimmiga och oprecisa.
Det saknas systematiska kontrollåtgärder. Det saknas exempelvis reglering för vilket ansvar som myndighetschefer har för att skydda verksamheten mot korruption. Riksrevisionen gör noteringen att regleringen för myndighetschefernas ansvar för aspekter som mångfald och jämställdhet är mycket tydligare än deras ansvar för att bekämpa korruption.
I de undersökningar som den internationella antikorruptionsorganisationen Transparency International gör på global nivå identifierar man de riskgrupper som oftast blir korrupta. Det är poliser, politiker och partifunktionärer som hamnar i topp. Det är något som vi, mig veterligen, är helt befriade från i Sverige.
Men jag vill ändå fråga om medvetenheten i regeringen är vad den ska vara för att man ska nyttja sitt politiska ledarskap för att bekämpa korruption. Jag ser av statsrådets svar att han själv har dragit sitt strå till stacken och tar sitt ansvar för att driva diskussionen med myndighetschefer. Jag vill bara gärna veta på vilket sätt diskussionen förs i regeringen.
Är kunskapen och beredskapen bland de andra statsråden på den nivå som den borde vara med tanke på det som är centralt i rapporten från Riksrevisionen? Det är riskerna med aningslöshet och riskerna med att inte ha den medvetenhet som krävs för att bekämpa korruption. Som Riksrevisionen skriver: Den statliga verksamheten är klart riskutsatt. Det finns stora brister i skyddet mot korruption.
Statsrådet hänvisar i sitt svar till en förordning för att förtydliga ansvaret för korruption i statlig verksamhet. Det låter utmärkt. Det tror jag är den rätta vägen att vandra. Jag vill fråga statsrådet var han tycker att ansvaret ytterst ska placeras. Är det rimligt att myndighetschefernas ansvar för aspekter på mångfald och jämställdhet är tydligare än ansvaret för att bekämpa korruption?