Sven-Erik Bucht (S):
Anders Forsberg har frågat mig vad jag avser att göra för att säkra fortlevnaden för de svenska ålfiskarna och den unika "ålakulturen". Det är rådets förordning nr 1100/2007 av den 27 september 2007 om åtgärder för återhämtning av beståndet av europeisk ål som anger ramarna och målen för medlemsstaternas ålförvaltning.
Det övergripande målet för förordningen är att på lång sikt uppnå en utvandring av lekvandrande blankål till havet som motsvarar 40 procent av vad ett av människan helt opåverkat bestånd skulle ha producerat. Ices rådgivning har legat till grund för nuvarande mål.
Det är upp till medlemsstaterna att på olika sätt uppnå målet genom att upprätta och genomföra förvaltningsplaner. Det huvudsakliga målet för den svenska förvaltningsplanen för ål är att dimensionera åtgärder så att vi vänder beståndsutvecklingen från minskande till ökande rekrytering om åtgärder genomförs i samma utsträckning över hela Europa.
För att uppnå önskad effekt består förvaltningsplanen av fyra huvudsakliga åtgärdsområden: inskränkningar i fisket, förbättrade utvandringsmöjligheter för blankål, stödutsättning av ålyngel och kontrollåtgärder.
Vad gäller inskränkningar i fisket har målet i den svenska förvaltningsplanen varit att reducera fiskets fångster av ål med ca 50 procent från det att förordningen antogs år 2007 till och med 2013. För att uppnå målet pågår omfattande reglering av fisket.
Regleringen innebär bland annat ett generellt förbud för fiske efter ål i Sverige från och med 2007. Vissa fiskare som fiskar med stöd av särskilt tillstånd i Östersjön och inlandsvatten är undantagna från förbudet att fiska och sälja ål. Endast de som i dag har och nyttjar ett tillstånd kan beviljas förlängt tillstånd.
På västkusten förbjöds allt fiske år 2012. Ices bedömer att statusen för den europeiska ålen fortsatt är kritisk. Det kommer också att ta tid innan beståndet återhämtar sig till uppsatta målnivåer. Ålarvet vid Ålakusten har nyligen tagits upp i Institutet för språk och folkminnens förteckning över exempel på immateriella kulturarv i Sverige.
Ålakustens kulturarv bevaras och förs vidare i trakten genom organisationer som sprider kunskap om traditionerna och skapar intresse för olika aspekter av arvet. I arbetet är balansgången viktig mellan viljan att bevara ålfiske som en yrkesutövning och strävan att ytterligare skydda arten.
En förutsättning för att den unika "ålakulturen" ska fortleva är naturligtvis att även ålen finns kvar. Cites är ett internationellt avtal som reglerar internationell handel med hotade arter av vilda djur och växter som riskerar att utrotas på grund av denna handel.
Sedan 2009 listas ålen i konventionens bilaga II. Bakgrunden till listningen är att den internationella handeln påverkade ålpopulationen så mycket att man bedömde att handeln behövde regleras och övervakas för att inte riskera att utrota den. Sverige var det land som initierade Citeslistningen av europeisk ål.
Sedan 2010 är dessutom import och export till eller från EU av levande ål samt produkter av ål, som fryst eller rökt ål, förbjuden. Sammantaget är det alltså viktigt att förvaltningen och därmed fisket av ålen, som är en hotad art, fortsatt är mycket restriktiv och anpassad efter forskningens råd.