KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jasenko Omanovic (S):
Jag har inte fått svar på min fråga om vad man säger till de föräldrar som blir arbetslösa och inte kommer att omfattas av detta. Föräldrar handlar instinktivt när det gäller de egna barnen.
Man vill vara med när de är sjuka och man vill ta hand om dem. Man vill värna om sina barn. Det vill alla föräldrar, eller hur? Vad tänkte man när man införde dessa regler? Gäller det fortfarande att hungriga vargar jagar bäst?
Är det den bakomliggande ideologin, att om föräldrar blir arbetslösa och får mindre i a-kassa blir de ännu hungrigare? Vad var tanken med detta?
Nu ändrar sig statsrådet Littorin och tycker att det är olyckligt att småbarnsföräldrar drabbas. Det står i svaret. Jag håller med.
Men varför fattade ministern och regeringen beslut om att en sådan här förändring skulle införas och föreslås riksdagen? Varför gjorde man det om man håller med om att det är olyckligt? Jag kan inte tänka att det var av något annat skäl än att hungriga föräldrar jagar bäst efter jobb. Hungriga föräldrar är det som gäller.
Jasenko Omanovic (S):
Nu talar vi igen om det härliga ämnet småbarnsföräldrar. Jag tycker att det är väldigt bra att diskutera i en interpellationsdebatt vilka förutsättningar småbarnsföräldrar nu har att komma tillbaka till arbetsmarknaden. Vi har diskuterat i en tidigare debatt hur de straffas om de tar hand om sina barn och hur de straffas om de vill vara mer med sina barn.
När de nu efter den bestraffningen är inne i arbetslösheten, vilka möjligheter har de då att komma tillbaka? Jag tror inte att det här enbart är ett problem för våra norrländska småbarnsföräldrar. Det här problemet är bredare än så. Vi har en arbetsmarknad som är i ständig förändring.
Viljan finns kvar hos föräldrarna att erbjuda sina barn mer. Därför tar man chansen att utbilda sig. Det behöver inte vara så att man har ett barn med särskilda behov. Det kan räcka att man har tre små barn och en förälder som ständigt är borta.
Det kan betyda att den andra föräldern inte orkar med. Det kan vara så. Jag tror att vi är överens om att det är viktiga frågor. Det handlar inte bara om hur vi ska få föräldrarna tillbaka i arbete. Familjepolitiken handlar om vad som händer om 20 år.
Har vi en bra familjepolitik, erbjuder vi bra möjligheter för småbarnsföräldrar, då är det fler som vågar vara småbarnsföräldrar, fler i landet som vågar ta steget och bilda familj. Vem är vinnare på det? Sverige är vinnare på det! Det är Sveriges framtid vi pratar om.
Om vi nu inte vågar ge småbarnsföräldrar större möjligheter att klara av en småbarnssituation, vad händer då? Jo, då sänker vi Sveriges framtid. Då sänker vi möjligheterna för Sverige att utveckla sin framtid ännu mer. Det är det här vi pratar om i dag, Littorin.
Vi pratar om småbarnsföräldrars förutsättningar att söka utbildningar och ta del av arbetsmarknadsutbildningen, samtidigt som vi egentligen pratar om Sveriges framtid. Det gjorde vi även i förra debatten. Jag tror att det inte är så svårt att åstadkomma som vi har hört.
Det är bara ett litet beslut från regeringen, om man nu kan överrösta finansministern på ett regeringssammanträde. Det är inte svårare än så att åstadkomma en förändring i den här frågan och hjälpa småbarnsföräldrar att ta steget närmare arbetsmarknaden.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tycker inte om när man lite grann förenklar saker och ting och säger att det finns 10 000 högskoleplatser. Går man en arbetsmarknadsutbildning blir man anvisad av Arbetsförmedlingen. Det är stor skillnad mellan att bli anvisad en arbetsmarknadsutbildning och att själv välja en högskoleutbildning.
Om vi har en arbetslös småbarnsmamma med tre barn i Timrå som blir anvisad en arbetsmarknadsutbildning i Umeå går det inte att pendla annat än att veckopendla.
Men om en småbarnsmamma med tre barn väljer att studera till lärare tror jag inte att hon väljer Umeå och en fullskalig utbildning. Då väljer hon kanske Mittuniversitetet och distansutbildning. Det är där skillnaden finns. Man har andra möjligheter när man väljer själv. Man planerar själv hur man ska göra och vilken utbildning man ska gå utifrån sin familjesituation.
Men det är Arbetsförmedlingen som anvisar en person arbetsmarknadsutbildning. Då måste den arbetslösa småbarnsmamman med tre barn från Timrå åka till Umeå. Det är skillnaden. Det är att förenkla lite att säga att det finns högskoleutbildningar. Vad ska vi då göra, statsrådet?
Det är att förenkla problematiken att säga som man sagt. Det behövs ett beslut på ett regeringssammanträde där man överröstar finansministern, och sedan är det klart. Då har man hjälpt småbarnsföräldrarna.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar också ministern för svaret. Vad är det ministern svarar oss här? Det är att det finns en ekonomisk familjepolitik som hjälper till att lyfta upp barnfamiljernas ekonomi. Men det var ju ministern själv som ändrade målet, från det att man skulle utjämna skillnaderna mellan familjer utan barn och familjer med barn.
Målet var ju att utjämna de ekonomiska skillnaderna. Då ändrade man det. Varför det? Jo, det är enklare att ge skattesänkningar till höginkomsttagare. Då behöver man inte försvara ett mål som man inte kan försvara om man sänker skatten för höginkomsttagare. Det är en sak.
Den andra saken som ministern svarar, bland annat, är att det finns trygghetssystem som stöd i vårt land. Ja, och då vill jag tänka lite grann: Vad är det för trygghetssystem som vi har kvar, och hur ser de ut?
Det första ni gjorde när ni tog över makten var att ändra beräkningsreglerna för a-kassan. Vad hände då till exempel med föräldralediga som ville vara hemma och få lite mer tid med sina små barn en fredag?
Min kompis Björn var hemma varje fredag med sina två små söta barn, och vad händer när Björn blir arbetslös? Jo, Björn har inte varit produktiv varje fredag så han kan inte tillgodoräkna sig den tiden för a-kassa.
Vad blir det kvar av det trygghetssystem som socialministern åberopar i sitt svar? Ja, det blir ett väldigt tandlöst trygghetssystem. Därför ökar barnfattigdomen i Sverige. Er politik är orsaken till att barnfattigdomen ökar i Sverige.
Det som också är intressant är att ministern säger att det ska löna sig att arbeta och därför sänker man skatten.
Då undrar jag, herr talman: Hur många småbarnsföräldrar tjänar lika mycket som ett statsråd eller en riksdagsledamot som får sänkt skatt med 10 000 eller 12 000 kronor sedan den 1 januari?
Hur många ensamstående mammor tjänar 50 000 eller 80 000 kronor i månaden? Det är absolut inte många - det kanske går att räkna dem på fingrarna.
Ni har uppenbarligen gjort förändringar som leder till att barnfattigdomen ökar i Sverige. Och när hundratals varslades i fjol och många av dem är småbarnsföräldrar - och antalet kommer att öka - vem kommer att bestraffas? Jo, det är barnen i Sverige.
Jasenko Omanovic (S):
Marina Pettersson frågade socialministern vad man gör för att bekämpa barnfattigdomen. Svaret vi fick var en predikan om hur dåliga vi socialdemokrater är. Det var svaret på hur man kan bekämpa barnfattigdomen.
Och varför är vi dåliga? Jo, för att vi inte accepterade att småbarnsfamiljer ska ha högre fastighetsskatt i glesbygden, vilket man fick i min hemkommun i Norrland. Barnfamiljerna fick högre fastighetsskatt medan de förmögna utanför Stockholm med stora villor vid egna sjöar fick sänkt fastighetsskatt.
De betalar lika mycket som en småbarnsfamilj med tre barn hemma hos mig i Härnösand får betala. Pappan har blivit arbetslös och har fått en arbetslöshetsförsäkring som inte är värd namnet, som inte längre är en arbetslöshetsförsäkring. Vi socialdemokrater är alltså dåliga därför att vi inte ställer upp på den arbetslöshetsförsäkring som inte är värd namnet.
Det är självklart att vi inte gör det. Det är självklart att vi vill att människor ska känna trygghet, att familjer ska känna trygghet. Den politik som du för i dag när det gäller barnfamiljerna, Göran Hägglund, får vi se konsekvenserna av om 20 år, inte enbart i dag utan från och med i dag och 20-30 år framåt.
Därför är det viktigt att du tänker om när du säger att vi socialdemokrater är dåliga därför att vi bekämpar barnfattigdomen.
Jasenko Omanovic (S):
Jag vill också tacka ministern för svaret. Försäkringskassan är en organisation som är under ombyggnad, kan man säga. Man förändrar organisationen väldigt kraftigt.
Samtidigt bygger man om och möblerar om, och det gör man för att man fått reformkrav från riksdagen. Den här kammaren har fattat en hel del beslut om förändringar i de regler som Försäkringskassan ska tillämpa. Ekonomin kan man också titta på.
Försäkringskassan har kanske fått 10 miljoner mer, men man ska ha i åtanke att under de senaste två åren har personalstyrkan på Försäkringskassan minskat med drygt 3 000 anställda. Det lämnar också sina spår.
De här kraven som riksdagen genom nya lagar och förändringar ställer på Försäkringskassan kräver samtidigt att de 13 900 anställda som är kvar ska internutbildas. Det måste också till.
Dessutom besöker 2 000 medborgare, dem som Försäkringskassan egentligen finns till för, Försäkringskassan varje dag. Dessas behov ska också tillgodoses. Det handlar alltså om väldigt omfattande förändringar, och därför är jag inte förvånad över att det som händer händer.
Därför händer sådant som hände under sommaren: att småbarnsföräldrar inte fick föräldrapenning och därför inte kunde köpa mat till sina barn. Pensionärer vände sig till socialkontoret och kyrkan för att kunna klara sitt uppehälle. Detta har varit oerhört svårt för många under sommaren.
Riksdagsmajoriteten har fattat beslut om att man ska kräva ränta från dem som får mer pengar än vad de är berättigade till utbetalda av Försäkringskassan. De ska betala tillbaka pengarna med ränta.
Jag har en fråga till statsrådet: Skulle det inte vara på sin plats att de som under sommaren har tvingats ta lån hos banken för att klara sitt uppehälle faktiskt får ränta tillbaka? Det skulle jag vilja ha ett svar på.
Jasenko Omanovic (S):
Jag kan konstatera att jag inte har fått svar på min fråga, men jag kan ju ställa den en gång till. Nu när myndigheten ska få pengar, är människorna inte värda att få ränta utbetald utöver det som de är berättigade till?
Kan inte de människor som i somras inte fick betalt utan var tvungna att låna pengar få kompensation för det som staten inte kunde leva upp till? Det hoppas jag att ministern svarar på. Sedan kan jag tänka mig att bemöta det ministern sade om statistiken.
Statistiken, fru talman, är ungefär som hår. Man kan liksom klippa, förlänga och frisera lite grann. Så är det med statistiken, ungefär som med håret. Man kan klippa statistik rakt av och säga att 2005 var det så här många och 2007 var det så många som fick sjukpenning.
Då får man också ta hänsyn till att ohälsotalen sedan 2003 stadigt minskat. Det innebär att det 2005 var fler personer som hade behov av att nyttja tjänster hos Försäkringskassan.
Behovet var mer omfattande, vilket innebär att belastningen på Försäkringskassan var högre då än den är i dag. Ohälsotalen var alltså mycket högre än vad de är i dag. Därmed var belastningen på Försäkringskassan när det gällde att få ut utbetalningarna i tid högre än i den är i dag. Jag hoppas få svar på frågan.
Jasenko Omanovic (S):
Jag vet inte var jag ska börja. Det finns så mycket att berätta och så många fel att påpeka. Jag kan börja med att regeringen säger att man vill satsa strukturfondspengar på innovation och förnyelse. I mitt hemlän, Västernorrland, samlades alla i en stor kraftsamling.
Innovatörer, entreprenörer, kommuner och länsstyrelse skrev en ansökan och skickade in. Man fick vänta i månad efter månad efter månad.
Till slut skickade jag i egenskap av riksdagsledamot en fråga till ministern: Varför dröjer det så lång tid? De har väntat i sju månader. Ministern svarade med att försvara byråkratin.
När det görs en kraftsamling i ett län och så mycket vilja finns är det synd att ministern ska svara att man måste granska om det stämmer med lagarna.
Jag förstår att myndigheterna finns till för att se till att lagarna efterlevs, men en minister borde se till att underlätta för de regioner som vill växa. Särskilt om det är glesbygdsområden.
Det är som Per Åsling påpekade att den kritiska massa som finns är för liten. Vi är för få. Men vi har en del motorer, om man får kalla dem så, i Norrland. Sundsvall, Umeå och andra större städer är motorer i ekonomin i Norrland. Vad får de göra nu?
De får avsätta pengar för att finansiera flygplatser till exempel. Det får Sundsvall och Örnsköldsvik göra och även min hemkommun Härnösand och lilla Timrå.
Man får också finansiera byggandet av motorvägar eftersom staten inte har råd. Staten har sänkt skatten med 85 miljarder, så staten har inte råd att bygga motorvägar. Det får kommunerna göra i stället.
Det är inte bra om man vill ha dessa städer och regioner som motorer i ekonomin. De ska satsa på annat. De ska satsa på bra barnomsorg så att fler vill flytta dit. De ska satsa på kulturen och idrotten. De ska satsa på möjligheter för folk.
Folk lever inte enbart för att jobba i dag. Jobbet är en viktig del av livet, men man vill göra annat också. Ska man lyckas att få fler att flytta till Norrland måste man ge möjlighet till dessa regioner att satsa på fler saker än dem som är statens åtagande.
Jasenko Omanovic (S):
Jag kan instämma med Maud Olofsson i att de levererar. Det gör de. De levererar extra poster i kommunernas budgetar. Det blir mer och mer kostnader för kommunerna med er leverans.
Jag nämnde i mitt tidigare inlägg hur mycket man kommer att betala för vägar och flygplatser. Det är en del av leveransen. Den andra delen är det man gjorde med Sollefteå.
Sollefteå är faktiskt ett offer för den regionalpolitik som ni genomför. Man drar undan benen på en kommun ordentligt, först genom att dra in en del satsningar som man tidigare gjort.
Man drar bort verksamhet från Sollefteå, som apoteket till exempel. När det gäller krisen i bilindustrin finns det faktiskt företag där som man har fått lägga ned för att de 28 miljarder som blev utlovade fortfarande finns på Rosenbad.
Man släpper inte ut dem till de företag som behöver dem. Därför har Sollefteå blivit offer för den regionalpolitik som Maud Olofsson bedriver. Det tycker jag är beklagligt.
Hos oss i Norrland behövs mer och mer satsningar för att möjliggöra för privata företag att växa.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret. Vi har behov av att investera i infrastruktur fram till 2021. Det är vi överens om. Vi har i vår budgetmotion lagt ytterligare 40 miljarder utöver det som regeringen lägger.
Vi är överens om att behovet finns. Vi pratar om sträckan Sundsvall-Stockholm. Men man åker inte bara fram till Sundsvall. Det finns anslutningar vidare till Härnösand, Kramfors, Sollefteå och Långsele. Det är alltså inte bara fram till Sundsvall man åker, utan det finns även de som åker längre bort och använder sig av det här tåget.
Jag kan instämma i det som Lars Lindén säger när det gäller både förseningar och att man får de här 3 timmarna och 20 minuterna. Det är många statsanställda som åker tåg. Det är mycket glädjande att statsanställda föregår med gott exempel och åker tåg.
Men vi kan inte stå här i kammaren och säga till den som vill åka till Sundsvall eller längre norrut den 19 december kl. 20: Vi håller på att bygga. Till 2021 ska det vara klart. Det kan vi inte göra.
Vi måste se till att behålla tågpassagerare på de lönsamma sträckorna - även Lars påpekar att det här är lönsamt. Vad händer annars? Man byter transportmedel. Man kanske kan använda bil i stället. Man kan använda flyg.
Dessutom står det i samma infrastrukturproposition att Midlanda, Sundsvall-Härnösands flygplats placerad i Timrå, inte längre ska subventioneras av staten. Regionen drabbas dubbelt.
Flygplatsen drar man undan benen för, och man ska också dra in möjligheten att resa ned till Stockholm. Man borde se över detta. Jag hoppas att statsrådet tar våra funderingar på allvar. Vi norrlänningar står inte alltid i främsta position och har inte alltid strålkastaren på oss.
Vi måste många gånger kämpa för att bli hörda och sedda. Det är viktigt också ur ett annat perspektiv. Det finns ett ganska stort näringsliv i regionen.
Handelskammaren i Sundsvall har bara för någon vecka sedan påpekat hur viktigt det ministern säger är, och Socialdemokraterna har som sagt anslagit 40 miljarder mer i infrastrukturbyggande. Vi vill att fler ska åka tåg.
Vikten av främst tåget men även flygplatsen för näringslivet i regionen är ofantligt stor. Jag hoppas att statsrådet i debatten kan komma med ett lite mer konkret svar på en konkret fråga.
Jasenko Omanovic (S):
Det är mycket intressant. I propositionen säger regeringen att man föreslår att Midlanda flygplats, det vill säga Sundsvall-Härnösands flygplats, inte längre ska vara statlig med motiveringen att det finns andra fungerande kommunikationer. Är det bil eller buss man menar?
Förmodligen menar man inte tåget, eftersom tåget dras in. Oron för att tåget dras in är inte obefogad. Vi vet hur det var tidigare. Flera X 2000-tåg gick tidigare till Härnösand.
Man drog in dem, och nu finns det bara ett par tåg som går till Härnösand. Nu är det Sundsvalls tur att få ett par linjer till och från indragna.
Menar regeringen när nu tågtrafiken försämras att vi kan ta tillbaka den delen av infrastrukturen, och säga att Midlanda flygplats inte ska vara statlig? Är det meningen när statsrådet säger: Det är SJ:s problem?
Det blir uppenbarligen ett infrastrukturproblem och ett transportproblem för oss i regionen. Om vi inte får någon flygplats, inget tåg och inte får möjligheten att ha bra flygkommunikationer och tågkommunikationer, hur ska då regionen kunna växa och utvecklas vidare?
Jasenko Omanovic (S):
Tack, herr minister, för svaret! Det finns en punkt där jag faktiskt kan hålla med ministern i hans svar. Det är att arbetslöshetsförsäkringen aldrig har varit till för att säkerställa en viss inkomstnivå, utan det är en omställningsförsäkring.
Det har alltid varit så. Problemet är när man säger att man gör 25 förändringar på 36 månader för att skapa legitimitet i försäkringen och för att förstärka arbetslinjen - 25 förändringar på 36 månader!
Det är så långt från ordet "kontinuitet" som det är möjligt. Här saknas alla tankar om kontinuitet i försäkringen.
Det är ungefär som om statsrådet Littorin och jag skulle ha en hemförsäkring som fungerar så att man inte får omförsäkra huset på sommaren om det skulle brinna på grund av att man har grillat utanför, men på vintern får man göra det. Ungefär så ser det ut. Det är obegripligt.
Hur kan man säga att 25 förändringar på 36 månader kan leda till att man åstadkommer en legitimitet i försäkringen? Dessutom säger man att man ska tydliggöra arbetslinjen i arbetslöshetsförsäkringen.
Men då bortser man från att arbetslinjen i försäkringen, om man nu vill se det som en omställningsförsäkring vilket statsrådet påstår, innebär att man faktiskt måste se till att erbjuda andra möjligheter runt försäkringen. Försäkringen är bara en del i det hela.
Man måste erbjuda andra saker runt omkring, till exempel utbildning och att kunna överblicka hur konjunkturläget kommer att se ut. Det gör man inte om man skapar en försäkring som ingen kan ha tillit till och förtroende för. Man har ändrat 25 gånger på 36 månader.
Det är nästan en förändring i månaden. Det är alldeles för många förändringar, Littorin. Dessutom har en halv miljon försäkrade lämnat arbetslöshetsförsäkringen.
Vem kan ha förtroende för en försäkring som förändras så många gånger och där man inte vet vilken idé statsrådet Littorin kommer att ha om att förändra försäkringen när han vaknar på morgonen? Det är dessa förutsättningar som just nu råder kring arbetslöshetsförsäkringen. Det finns ingen konkret tanke.
När man påstår att det är en omställningsförsäkring måste man skapa en trovärdighet och säkerhet i försäkringen så att folk vågar ta steget och ställa om.
Jasenko Omanovic (S):
Det är som alltid intressant att lyssna på Littorins retorik. Han är en fantastiskt bra retoriker, men en usel verkstadsarbetare, ska jag säga.
Det är egentligen mycket lite verkstad i det han påstår här, men han är en fantastiskt bra sagoberättare. Där är det största problemet, Littorin, och det är utifrån det den kritik kommer som vi riktar mot det du gör.
Att göra som du gör leder till begränsade möjligheter till omställning.
Att förändra försäkringen som statsrådet har gjort, att ta bort möjligheter till arbetsmarknadsutbildning, att ta bort möjligheter att hitta nya vägar till jobb, är det som gör att inte ens försäkringen upplevs som tillräcklig.
Då är frågan: Vad leder det här till? Vad leder en sådan här förändring till förutom att, som statsrådet redan har sagt, människor lämnar a-kassan?
Det leder till det vi ser runt om i kommunerna i dag, att socialbidragen ökar bland barnfamiljer. Barnfattigdomen ökar i landet. Det är på grund av att man tar bort möjligheter i en omställningsförsäkring.
Man tar bort möjligheter för folk att ställa om till någonting annat. Det är självklart att man gör det därför att man på något sätt måste finansiera de stora skattesänkningar som man gör.
Då gör man det genom att barnen som har arbetslösa föräldrar får betala priset. De får inte skridskor att åka med en sådan här kall och fin vinter som vi har. Deras föräldrar har inte råd att köpa skridskor. Det kan låta roligt, men det är inte alls roligt, Littorin.
Vi har barn som inte får möjligheter på grund av att deras föräldrar inte har jobb och har hamnat i en försäkring som inte ger dem några möjligheter. Dessutom undrar jag om statsrådet Littorin fortfarande lever i en vision, i en bubbla.
Så sent som i går stod statsministern här, i precis samma talarstol som statsrådet står i nu, och sade som svar på min fråga om en socialförsäkringsutredning: Nej, vi får avvakta. Det kan komma en sådan. Eventuellt kan det komma en sådan utredning.
Statsministern har ju lovat det i tre regeringsförklaringar, och statsrådet har här påpekat att det är viktigt. Plötsligt kom det i går ett besked: Den kan kanske komma. Ligger det "kan kanske komma" i ett svar på den här frågan är det ytterligare ett besked om att man inte tar den här frågan på allvar.
Jasenko Omanovic (S):
Att barnfattigdomen ökar beror - jag nämnde det i mitt anförande; det kan man kolla - delvis på försäkringen och delvis på de andra möjligheter som erbjuds runt omkring försäkringen.
Problemet är, Littorin, att en halv miljon har lämnat a-kassan, däribland en del föräldrar.
En del av förändringarna som statsrådet Littorin och jag har diskuterat tidigare är att man när man är föräldraledig inte får tillgodoräkna sig det som inkomst. Vid vård av sjukt barn får man inte heller göra det.
Det visar vilken syn man har på människan och hur man tänker sig att denna omställningsförsäkring ska användas.
Vi kommer inte överens i den här frågan och kommer inte att hitta någon gemensam ståndpunkt, förutom att vi båda menar - hoppas jag - att detta är en omställningsförsäkring. Sedan handlar det om tolkning av vad som behövs.
Varför ska det vara 80 procent, eller varför ska det vara så lite som Littorin önskar? Den diskussionen får vi fortsätta i en annan debatt. Som Patrik Björck säger är detta alldeles för kort tid för att få allting klargjort.