KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hanif Bali (M):
Liberaliseringar på arbetsmarknaden är såklart väldigt välkomna. Moderaterna har velat ha det väldigt länge, och det är därför det blir så himla konstigt. Vi har nämligen alltid velat se en liberalisering av lagen om anställningsskydd och göra massor av de reformer som Martin Ådahl drar upp. Men när det kommer fram en ny samhällsutmaning blir det ju konstigt om Moderaternas svar på det ska vara exakt det vi har tyckt hela tiden.
Har man bara en hammare är allting spik. Det är dock ett nytt samhällsfenomen att det kommer grupper och att vi ser skillnader som vi tidigare inte har haft i det här landet, som historiskt sett haft en väldigt homogen utbildningsstruktur.
Därför går det faktiskt inte att se allting som spik som ska lösas med lite liberaliseringar i LAS, lite privatiseringar av Arbetsförmedlingen och lite reformer vid kanten.
Hur stora häv man än tar är det inte realistiskt att åtgärda de problem som är orsakerna bakom segregationen på arbetsmarknaden om man samtidigt öppnar upp för nya kunder som behöver hjälp hela tiden. Det är den enkla slutsatsen. Det tog lång tid för mig att fatta det.
Jag stod där och höll med till punkt och pricka om det Martin säger. Det tog lång tid av vuxenhet och av mognad att landa i den åsikten. Det är en resa vi alla nog har gjort. Frågan är när Centerpartiet och Martin Ådahl ska börja göra denna resa.
Hanif Bali (M):
Var är kämpaglöden, kamrat? Det är en trött socialdemokrati som vi hör, en trött socialdemokrati som bara blickar bakåt. Men var är framtidsreformerna? Det är lite märkligt att man som moderat ska behöva komma hit och förklara för en kamrat att det inte bara handlar om höga sysselsättningssiffror.
Det handlar också om klyftor, nämligen att klyftan mellan inrikes och utrikes födda har ökat. Klyftan mellan inrikes och utrikes födda, särskilt asylmigranter, har ökat. Kunskapsklyftan mellan asylmigranter och den övriga befolkningen har ökat.
Det är resultatet inte bara av er politik - även om ni har varit kraftigt delaktiga - utan det är resultatet av 20-30 års svensk politik, från höger till vänster. Då är det kanske dags att börja tänka nytt och göra lite annorlunda.
Men ändå står Socialdemokraterna trötta i talarstolen och tittar bakåt. Det är faktiskt lite bortom mig hur det kommer sig att partier som går till val med sloganen framåt kan liera sig med ett gäng som bara blickar bakåt.
Hanif Bali (M):
Jag håller med om att när det gäller det sätt man använder för att kunna minska klyftor, vars orsak är brist på humankapital, är utbildning den bästa metod som vi har. Det finns inte så många andra metoder. Det handlar för vissa om utbildning i traditionell bemärkelse och för vissa om utbildning på arbetsplatser i en annan bemärkelse. Men det är därför som logiken inte går ihop med januariavtalet.
Om man ska investera i utbildning och se till att lyfta en grupp människor som behöver det kommer det, med tanke på det utanförskap och den fattigdom som vi ser i förorter, att kräva generationer av insatser för att kunna utradera de klyftor som har skapats på mycket kort tid.
Samtidigt gör man tillsammans med Centerpartiet och andra upp dealar om att öka invandringen till Sverige - öka belastningen och öka klyftorna på grund av att ännu fler människor med svag utbildningsbakgrund kommer in i landet. Om det går så snabbt att skada och tar så lång tid att bygga upp, förstår jag inte varför man ökar trycket ytterligare. Jag håller med Patrik Björck om att detta är viktiga frågor.
Det är också viktigt att investera i den enskilda människan och att skapa utbildningsinsatser och så vidare.
Hanif Bali (M):
Jag vill tacka Alireza för den berättelse han delade med sig av. Jag tror att inte bara jag personligen utan även många andra känner igen sig i stor utsträckning. Det är också en berättelse som förstärks och fördjupas för varje dag, för allt fler.
Detta utanförskap, som vi nu ser går i generationer, är tragiskt. Vi har på vissa orter i Sverige fått en utveckling som vi inte hade tidigare. Tidigare var den andra generationen alltid utlovad en bättre framtid än föräldrarna.
På många orter i Sverige är det inte så längre, och det är nytt. Den utvecklingen vill jag inte stå här och peka ut enskilda partier för; det är en utveckling som många partier har ett gemensamt ansvar för.
Däremot har vi alla en skyldighet att dra slutsatser, och en slutsats är att det spelar roll hur många som kommer hit.
Den andra faktorn är följande: Om man bestämmer sig för reformer som man vet inte är populära i breda väljargrupper och genomför dem med hänvisning till invandrare och invandringen riskerar det att skapa en grogrund för populistiska strömningar.
Om man bryter sönder arbetsrätten inte för att det är rätt eller för att man vill öka tillväxten utan med hänvisning till att vi har tagit emot invandrare riskerar det att skapa splittring mellan människor och invandrare. Inser inte Alireza den konflikten?
Hanif Bali (M):
Vi fick i anförandet höra allt som var fel med våra förslag. Vi har på ganska länge inte sett socialdemokratiska förslag på vad de vill göra med arbetsmarknaden och den enorma tudelning och de stora problem som finns.
Genom januariöverenskommelsen har vi kunnat få i alla fall en föraning om vad som kommer, vilket är ganska roligt med tanke på att allt det som Socialdemokraterna i valrörelsen kritiserade Moderaterna för - och ibland till och med fantiserade ihop att Moderaterna ville införa - nu ska införas av Socialdemokraterna.
Ibland håller jag inte med om vissa saker som ska införas, men det finns en viss skadeglädje i mig så klart att det var just Nixon som åkte till Kina och att det är just Socialdemokraterna som ger sig på den svenska arbetsrätten. Helén Pettersson tog väldigt tydligt upp i anförandet att det ska vara upp till parterna att bestämma de olika anställningsformer som finns i Sverige.
Det är nyheter för mig. Jag kände inte till att Socialdemokraterna vill ta bort de olika lagstadgade anställningsformerna och lämna det helt åt parterna. Det vore en väldigt välkommen utveckling. Om det inte är så vore det jättebra om Helén Pettersson säger att hon är för att lagreglera där hon tycker att det är bra och att det sedan ska vara upp till parterna på de områden där hon kanske inte håller med.
Det här är det lite märkliga i diskussionen om vad som är den svenska modellen, för på de områden där det passar lagstiftar man, och där det inte passar, när någon annan vill lagstifta på området, är det plötsligt den svenska modellen som gäller. Det vore jättebra om Helén Pettersson kunde klargöra detta.
Hanif Bali (M):
Det är här hyckleriet blir tydligt. De gånger Moderaterna har föreslagit till och med mildare förändringar av just turordningsreglerna har Socialdemokraterna attackerat Moderaterna med att vi vill genomföra just en slakt av arbetsrätten. Men nu när det är Socialdemokraterna som vill genomföra det är det fantastiskt. Vi är såklart glada över att ni gör det, Helén Pettersson. All heder till er för att ni vill genomföra det här.
Det som är märkligt i debatten är att när Moderaterna vill göra förändringar i lagstiftning är det hemskt. Det handlar till exempel om arbetsrätt och olika anställningsformer. Då ska det vara upp till parterna.
Men de lagändringar som Socialdemokraterna har genomfört och som man påstår är grunden för den svenska modellen är jättebra och väl motiverade, och det man vill göra nu bryter inte alls mot den svenska modellen. Det är här hyckleriet blir uppenbart. När ni vill förändra turordningsreglerna är det bra. När vi vill förändra turordningsreglerna är det dåligt. När ni vill införa olika anställningsformer är det bra.
När vi vill införa olika anställningsformer är det dåligt. Man kan tycka att de olika förslagen är bra eller dåliga, baserat på egna meriter. Men debatten blir farlig om man varje gång olika partier vill genomföra olika förslag säger att det hotar den svenska modellen. Jag tror att det vore väldigt hämmande för en öppen och ärlig debatt.
Den här mandatperioden kommer faktiskt att göra gott; det kommer att bli väldigt uppenbart för de svenska väljarna vilken dubbelmoral Socialdemokraterna har i sin retorik. De anklagar oss för att vilja slakta den svenska arbetsmarknadsmodellen, men nu vill de själva genomföra de förändringar som Moderaterna har propagerat för länge.
Hanif Bali (M):
Min fråga går till arbetsmarknadsminister Ylva Johansson. Först och främst vill jag gratulera ministern till hennes enorma framgång: att redan 2018 nå målet om EU:s lägsta arbetslöshet 2020. Många elaka kommentatorer har syrligt, avundsjukt och bittert påpekat att regeringens borttagande av 2020-målet berodde på att vi närmar oss just år 2020.
Jag har personligen tyckt att målet om EU:s lägsta arbetslöshet är ett för lågt satt mål i relation till regeringens viljestyrka, kompetens och förmåga. Min fråga är vilket regeringens nästa arbetslöshetsmål är som man planerar att fimpa något år innan det är dags att utvärdera det. Är det lägst arbetslöshet på den euroasiatiska kontinenten år 2025, eller kanske till och med lägst arbetslöshet i solsystemet 2027? Det vore intressant att veta den här regeringens förhållningssätt till mål.
Ulf Kristersson (M):
Wiwi-Anne Johansson tar upp en viktig och ytterst allvarlig fråga: utanförskapet bland unga med ohälsa och funktionsnedsättningar. Det är viktigt att komma ihåg att uppgången i förtidspensioneringen av ungdomar tog fart på allvar redan under senare delen av 1990-talet. Regeringen som jag tillhör har därmed hittills varit vare sig bättre eller sämre på att få bukt med det ökande antalet unga förtidspensionärer jämfört med tidigare regeringar.
Under de senaste åren har nybeviljandet visserligen stabiliserats men enligt min mening på en alltför hög nivå. År 2010 uppgick antalet nya ersättningar till ca 6 300. Vi är således alla medskyldiga till att denna situation har uppkommit. En av mina viktigaste uppgifter kommer att vara att skapa bättre förutsättningar för unga med funktionsnedsättning och ohälsoproblematik att komma till meningsfull sysselsättning i stället för att passivt uppbära aktivitetsersättning.
Jag vill dock understryka att det också finns unga som på grund av sin sjukdom eller funktionsnedsättning inte har möjlighet till någon sysselsättning alls. För dem är det naturligtvis viktigt att ha tillgång till en välfungerande och trygg sjukförsäkring. Arbetet med en reformerad aktivitetsersättning påbörjades redan under den föregående mandatperioden, när utredningen om aktivitetsersättningen gjordes. Problemet med unga förtidspensionärer löser vi inte enkelt. Vi måste se över en mängd olika områden.
Alla de områden och frågeställningar som Wiwi-Anne Johansson tar upp är viktiga. Därutöver skulle jag vilja lyfta fram ytterligare ett område. Det är arbetsmarknaden för funktionshindrade, där jag tror att det finns en stor utvecklingspotential. Vi kommer att analysera behovet av förbättringar på alla dessa områden i det arbete som pågår. Vi kommer också att analysera behovet av regelförändringar för aktivitetsersättning, bland annat de tankegångar och förslag som lämnades i utredningen om aktivitetsersättningen, Brist på brådska .
Ulf Kristersson (M):
Monica Green har frågat mig vad jag avser att göra för att följa upp de utförsäkrade. Det kan konstateras att sjukförsäkringsreformen har gett resultat. Sjukskrivningsprocessen har blivit mer aktiv. Färre individer blir sjukskrivna, och sjukperioderna har blivit kortare. Sammantaget har den minskade ohälsan lett till en kraftig minskning av utanförskapet. Det är viktigt att de förändringar som regeringen genomför följs upp och utvärderas.
Särskilt viktigt är detta vid större reformer. Regeringen har därför initierat ett antal uppföljningar av sjukförsäkringsreformens olika delar. Försäkringskassan har i mars 2010 genomfört en intervjuundersökning riktad bland annat till de personer som inte hade anmält sig till arbetslivsintroduktionen i samband med att deras sjukpenning upphörde. Av undersökningen framgår att 64 procent av de tillfrågade försörjde sig huvudsakligen genom inkomst från arbete eller eget företag.
Ca 20 procent hade sin huvudsakliga inkomst från socialförsäkring, arbetslöshetsförsäkring eller studiemedelssystemet. Endast 2 procent uppbar försörjningsstöd. Ett antal uppföljningar har alltså redan gjorts. Jag avser att fortsätta följa upp sjukförsäkringsreformen.
Ulf Kristersson (M):
Anders W Jonsson sammanfattar på ett utmärkt bra sätt den historiska bild som också är min: Vi hade inte ett bra system. Ibland är det lätt att glömma bort det när vi resonerar om vad som skulle kunna göras bättre.
Vi var många tvärs över partigränser, tvärs över arbetsgivar- och fackliga gränser och tvärs över riket geografiskt som var överens om att systemet var dåligt. Insikten var brett spridd. Det unika med den förra regeringen var inte denna insikt utan viljan och kraften att börja göra något åt saken.
Jag tar fasta på det Monica Green sade om att det var viktigt att bryta en trend som var dålig och att trendbrottet påbörjades innan reformen sjösattes. Jag är helt på det klara med det. Men lämna nu inte era gamla insikter om att det var ett ohållbart system. Antyd inte att det vore bättre om vi gick tillbaka till något som inte var bra - bara för att det alltid finns en marknad för att lyssna på att slippa göra stora och svåra reformer.
Man ska inte underskatta den situation som många människor hamnar i när de går från en lång tid utanför arbetsmarknaden tillbaka in på arbetsmarknaden. Lika entusiasmerande och glädjande som det är att träffa människor som kommer tillbaka av egen kraft och med kvalificerad hjälp, lika tufft är det att möta människor som inte klarar denna resa.
Men vill vi inte ha ett system där vi bara lämnar och låter det vara utan på allvar söker varje arbetsförmåga som finns och letar efter den hjälp som behövs för att åstadkomma detta kommer vi alltid att ha människor som inte klarar av det. Vi ska minimera denna grupp, men den kommer alltid att finnas. Det finns ett antal underskattade problem som verkligen är värda att diskutera.
Det är för få som på allvar diskuterar problematiken kring unga förtidspensionerade. Här har vi på allvar ett problem där det fortfarande går åt fel håll. Av någon märklig anledning är det få som tycker att detta är värt att lyfta fram i diskussionen. Det är en tyst grupp. Vi har människor som står bredvid och riskerar att göra det i 40 år eller mer av sitt liv. De ekonomiska kostnaderna är minimala i jämförelse med det mänskliga lidande som finns här.
Unga funktionshindrade som har tydlig men begränsad arbetsförmåga har vi i dag inga riktigt bra former för att systematiskt hjälpa så att de kan använda sin begränsade men viktiga arbetsförmåga. Det är en underskattad grupp. Det finns utan tvekan problem också med en del av de människor som kommer tillbaka till sjukförsäkringen efter en period hos Arbetsförmedlingen.
Jag har sagt flera gånger under den ocean av tid - en månad - som jag har haft till mitt förfogande att vi tar frågan på stort allvar. Vi arbetar intensivt med den. Vi är övertygade om att det går att hitta lösningar utan att säga att vi går tillbaka till hur det var förr. Det är vår ambition just nu.
Ulf Kristersson (M):
Jag har tre kommentarer. Så här ser Försäkringskassans rapport ut. Jag visar den för att det inte ska råda någon tvekan om vilket papper som ligger bakom siffrorna. I alla välfärdssamhällen finns det människor som aldrig har haft en inkomst, aldrig har haft en försäkrad inkomst. Därmed har de ingen grund för den vanliga sjukpenningen. De ska vara så få som möjligt. De kommer alltid att finnas i alla samhällen. Det har ingenting med sjukförsäkringsreformen i sig att göra.
Vi har alla goda skäl att undvika att människor hamnar i socialbidragsberoende, men det kommer alltid att finnas människor som aldrig har haft en försäkrad inkomst. Av den anledningen har vi system som tar vid där de reguljära inte längre fungerar. Jag tycker att vi ska hålla oss för goda för att säga sådant som: Ingen bryr sig. Man får tigga eller putsa skor. Det är inte värdigt en diskussion som är alldeles för viktig för den sortens banaliteter.
Ulf Kristersson (M):
I den grundläggande frågan tror jag att vi är ganska överens. Vi har ett grundläggande problem när det gäller trovärdighet, auktoritet och legitimitet. Det är besvärande på lång sikt. Det brukar Försäkringskassan själv påpeka i sina förtroendemätningar. Sedan lång tid tillbaka har man inte de förtroendesiffror som de själva som myndighet och socialförsäkringen som en viktig del av den svenska välfärdspolitiken har nytta av. Där tror jag att vi är helt överens.
Även jag föredrar ordet försäkrad framför begreppet kund. Redan i november när vi första gången presenterade översynen av den väsentliga sjukförsäkringsreformen påpekade jag att jag trodde att vi hade en lång resa framför oss som går bortom de politiska förändringarna av enstaka regelverk. Den övertygelsen har stärkts under mina första fyra månader i det här arbetet.
Vi kommer att avisera ett ganska brett arbete när det gäller att se över hela kedjan som påverkar auktoriteten och legitimiteten i systemen. Jag har varit noga med att vi måste börja i de politiska regelverken. Vi ska inte börja i myndigheters eller andras tillämpning. Vi ska börja med vår egen hemläxa, nämligen de politiska regelverken. Vi ska se till att de är rätt och att vi kan stå för dem och att de fungerar fullt ut. Därefter ska vi titta på hur varje steg i kedjan ser ut. Det är inte min uppgift att recensera rättssystemet.
Vi har en på alla sätt korrekt fungerande rättskedja, men vi har också ett väsentligt trovärdighetsproblem genom att många människor inte ser en glasklar skillnad mellan bemötande och hanteringen av klagomål och det formella beslutets juridiska möjlighet att bli överklagat. Det är en ganska lång sträcka som måste ses över.
I detta ingår komplicerade saker som samspelet mellan Försäkringskassans egna försäkringsmedicinska rådgivare och hela den medicinska profession som står för de läkarintyg som ligger bakom detta. Det finns mycket som man bör titta på. Jag återkommer med ett bredare upplagt arbete i frågan.
Ulf Kristersson (M):
Monica Green har frågat mig vad jag avser att göra för att minska risken för att ytterligare sjukdomar ska utvecklas på grund av de hårda utförsäkringsreglerna. Hon frågar även om jag avser att påskynda översynen av de angivna bristerna i sjukförsäkringsreglerna. En av de viktigaste frågorna för regeringen när den tillträdde i oktober 2006 var att minska det omfattande utanförskapet från arbetsmarknaden som till stor del bestod av sjukfrånvaro.
Regeringen har under föregående mandatperiod genomfört en rad åtgärder som syftar till återgång i arbete. Åtgärderna har stor bredd och omfattar såväl ändringar som rör regelverket för sjukskrivningsprocessen, exempelvis tidsgränser för bedömning av arbetsförmåga, som nya samverkans- och stödåtgärder för att underlätta för sjukskrivna att komma tillbaka i arbete. Sjukförsäkringsreformen har gett resultat. Sjukskrivningsprocessen har blivit mer aktiv. Färre individer blir sjukskrivna och sjukperioderna har blivit kortare.
Sammantaget har den minskade ohälsan lett till en kraftig minskning av utanförskapet. Regeringen anser därför att den nuvarande inriktningen ska gälla även fortsättningsvis. Det är viktigt att säkerställa att avsikterna med reformen upprätthålls, exempelvis att den som är svårt sjuk och inte kan arbeta ska kunna få ersättning samtidigt som reformen ska öka drivkrafterna och stödet till dem som kan komma tillbaka i arbete.
Stora förändringar likt sjukförsäkringsreformen kan emellertid leda till att enskilda drabbas av orimliga och icke avsedda konsekvenser. Som jag tidigare flera gånger har redovisat i kammaren pågår för närvarande ett intensivt arbete inom Regeringskansliet i syfte att undanröja sådana icke önskvärda konsekvenser. En viktig utgångspunkt för detta arbete är att den som lider av svår sjukdom ska kunna känna trygghet.
Ulf Kristersson (M):
Jag uppfattar de flesta kommentarerna som mer av torgmöteskaraktär. Men jag kan kommentera två saker. Den ena är att jag inte är medicinare. Jag vet inte vad interpellanten har för medicinsk bakgrund, men jag nöjer mig med att den medicinska vetenskapen får ägna sig åt frågor om diagnoser och om vilka följdkonsekvenser detta får. Det är inte vår uppgift att här i talarstolen i riksdagen försöka värdera detta, utan jag utgår från att professionen fungerar väl i det avseendet. Den andra kommentaren jag kan ge gäller aktivitetsersättningen.
Som jag har sagt flera gånger är det en viktig fråga. Vi har ett helt oreformerat system med förtidspensionering av unga människor. 6 500 unga människor leds in i förtidspension. Det är helt ohållbart. Detta har pågått sedan 2003 - en ständig ökning av unga förtidspensionärer. Det är ingen lätt fråga att ändra på detta. Det får många följdkonsekvenser. När vi så småningom tar itu med frågan ska vi göra det mycket noggrant och genomtänkt.
Men det är en lika ohållbar situation som fullvuxnas förtidspensionering före reformen; det är alldeles uppenbart.
Ulf Kristersson (M):
Jag har nämnt flera gånger, även i denna talarstol, att i översynen ingår den grundläggande frågeställningen om det är så att människor som är för sjuka för att komma till Arbetsförmedlingen ändå har kommit dit. Den ingår definitivt i själva översynen.
I övrigt får man väl säga att själva det grundläggande syftet med hela sjukförsäkringen är att människor som är sjuka och som till följd av sjukdom saknar arbetsförmåga ska kunna vara sjukskrivna eller ytterst, om de har en varaktig oförmåga att arbeta, ska kunna få förtidspension. Det är det som allt detta handlar om. Det går tillbaka till den medicinska vetenskapens uppfattning om vad som är sjukdom, hur man bedömer sjukdom och vilka konsekvenser detta får. Jag aktar mig mycket noga för att försöka värdera den sortens saker. Det är därför vi har läkarintyg.
Det är därför vi har försäkringsmedicinska rådgivare och det är därför vi har hela denna process. Den går ut på att Försäkringskassan ska kunna fatta professionella beslut på grundval av sjukdom och oförmåga att arbeta. Ytterst är detta närmast en existentiell fråga - den stora och svåra frågan om vem som ytterst ska förväntas försöka försörja sig själv och vem som ytterst ska bli garanterad försörjning av samhället gemensamt. Det är en svår fråga.
Det kommer alltid att finnas en gråzon med människor som ligger precis på gränsen av det ena eller det andra. Om man inte tar denna fråga på allvar gör man det enkelt för sig. Då säger man i praktiken: Vi nöjer oss med ett läge där vi förtidspensionerar 73 000 personer per år för att slippa de svåra frågeställningarna. Det tyckte vi var omöjligt och ohållbart. Det tyckte ni en gång var ohållbart. Då tvingas vi ställa oss svåra frågor som kräver svåra och omdömesgilla svar.
Vi kommer att försöka försvara dessa frågor efter allra bästa förmåga. Men det kräver ett visst mått av allvar också under själva arbetet.