Birgitta Ohlsson (L):
Den somalisk-brittiska poeten Warsan Shie har skrivit: "Senare den kvällen, höll jag en atlas i mitt knä. Jag drog mina fingrar över världen, och viskade: Var gör det ont? Den svarade: Överallt, överallt, överallt." Jag tror knappast att det går att bättre att beskriva känslan just den här senhösten 2015, att det faktiskt i världen gör ont överallt. Vi har en värld där friheten går tillbaka för nionde året i rad.
Det går inte att bortse från vår omvärld och säga att vi klarar oss själva i denna situation. Det här året har visat att världen kommer till Sverige, och det alldeles oavsett i vilken grad som vi politiker vill att Sverige kommer till världen. I arbetet för fred och säkerhet, konfliktlösning och internationell samverkan har Förenta nationerna definitivt en särställning. FN blir aldrig mer än vad medlemsstaterna gör det till.
Vi liberaler tror på Förenta nationerna, men vi tänker samtidigt aldrig blunda för de stora problem som FN-systemet tampas med. Jag oroar mig särskilt över de motsättningar som finns mellan demokratier och diktaturer, diktaturer som tillåts att påverka arbetet alltför mycket. Det finns ett speciellt frågetecken kring rådet för mänskliga rättigheter, som en gång skapades med Jan Eliasson i spetsen.
Diktaturer använder rådet som en lekplats till den grad att begreppet mänskliga rättigheter riskerar att sjangsera. Här måste det till stora reformer, inte minst på området Internationell samverkan, framför allt för de människor som varje dag faller mellan stolarna. Vi liberaler tror att ett starkt FN skulle kunna göra skillnad. Men det kräver att institutionerna i New York och världen över reformeras och att världens demokratier samarbetar bättre.
Det är i samarbete med andra som Sveriges säkerhet bäst tryggas. Vi måste vara mer solidariska med dem som värderingsmässigt står oss nära. Världens demokratier är inte längre en liten minoritet som håller till i norr som ett slags Tolkienskt fylke. Demokrater finns överallt, och det blir aldrig demokrati utan demokrater på fältet. Det finns trots allt det som gör ont i världen. Många skulle kunna samarbeta mer.
För oss liberaler är det självklart att en av vägarna framåt går via Nato. Mot bakgrund av det som hänt - och fortsätter att hända - i vår eget närområde är det uppenbart att vi inte längre kan säga oss stå mittemellan väst och Ryssland. Alliansfriheten har alltid varit en myt. Men vi går nu snart in i 2016, och det får vara slut på detta hyckleri.
Till skillnad från den rödgröna regeringen menar vi liberaler att det ryska agerandet måste få konsekvenser för Sveriges säkerhetspolitiska vägval. Sverige samarbetar i dag mycket nära med Nato. Men när de riktiga besluten ska fattas - också om framtiden för vårt närområde - stängs Sverige ute. Vi befinner oss i ett säkerhetspolitiskt ingenmansland, skulle man kunna säga.
Det är en farlig position för ett litet land med ett utsatt läge. Att förvägra det svenska folket de säkerhetsgarantier från Nato som följer av ett medlemskap är oansvarigt. Inget annat än en Natoanslutning kan på ett lika avgörande sätt förbättra vår nationella säkerhet. Samtidigt fortsätter EU att vara det mest centrala forumet för Sveriges utrikespolitik. Vi liberaler vill att Sverige fortsatt ska vara en aktiv och engagerad medlemsstat.
Det kräver att regeringen driver samarbetet framåt. EU brottas med stora problem, som vi alla vet. Det är just nu inte bara en solidaritetskris i förhållande till alla de människor som flyr till Europa utan också en solidaritetskris mellan europeiska länder, eftersom vissa vägrar att ta ansvar. Vi kan skämmas över vissa europeiska kollegor som tummar på EU:s grund om mänskliga rättigheter. EU måste därför skapa ett robust system där EU:s syndare synas, granskas och straffas.
Annars blir EU inte mer än drömmen om Europa. På det har Sverige allt att förlora, och det hoppas jag att regeringen inser. Avslutningsvis, herr talman: Vi liberaler är historiskt sett vana att arbeta i motvind när högerextremister, rasister, kommunister och islamister enas i sin avsky mot frihet. Vi vill att Sverige i denna svåra tid ska fortsätta att vara en stark röst för demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet.
Det gäller i EU, det gäller i FN och det gäller i alla andra internationella organisationer. Det gäller framför allt nu när det gör ont överallt på världskartan.