Robert Stenkvist (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 9 och 34, men står i vanlig ordning bakom våra övriga reservationer. Jag tänkte hålla ett anförande med tema kvalitet i stället för ensidig kvantitet. Betty Malmberg var inne på det, fast jag har en något annan vinkel på frågan.
Har man följt den utbildningspolitiska debatten under lång tid får man känslan av att fokus ofta varit inriktat på kvantitet i stället för kvalitet. Jag tror att vi har nått upp till alla kvantitetsmål som tänkas kan. Enligt SCB har 1,3 miljoner svenskar minst treårig högskoleutbildning, en siffra som stigit år från år.
När det gäller kvantitetsmålen har vi lyckats, och det är bra. Men nu är det dags att fokusera på kvaliteten. Med det sagt noterade jag, inte utan en viss bestörtning, att regeringen i sin vårändringsbudget har minskat anslaget för kvalitetshöjande insatser med 300 miljoner kronor.
Nu var inte alla insatser under detta anslag kvalitetshöjande i ordets egentliga bemärkelse, men ändå. Det var väl ändå fel väg att gå? Samtidigt måste vi med en fokusering på kvalitet också acceptera att alla ungdomar varken behöver eller vill gå en teoretisk högskoleutbildning - med risk då för att låta som Björklund.
Låt de teoretiskt lagda studera teoretiska utbildningar av hög kvalitet. Låt dem med praktiskt handlag och intresse utbilda sig för just detta. Vi måste också inse att de som inte har en teoretisk högskoleutbildning kan kvittera ut en bra lön och leva lika goda liv som akademiker kan. En byggnadsarbetare kan tjäna lika mycket som många socionomer.
En hamnarbetare - hör och häpna - kan tjäna lika mycket som en riksdagsledamot, men där tycker man att gränsen ändå är nådd. Det är slöseri med samhällets resurser att tvinga framtida byggjobbare att läsa teoretiska kurser på högskolenivå. Vi kräver inte av en professor i genusvetenskap att hon ska kunna spika upp en panel, så varför tvärtom? Herr talman!
När det gäller icke-teoretiska utbildningar tror vi mycket på yrkeshögskolorna. De har lyckats oerhört väl med sin matchning gentemot arbetslivet, och uppemot 90 procent har arbete efter avslutad utbildning. Det finns dock förbättringspotential även för yrkeshögskolorna enligt Riksrevisionen, men jag går inte in närmare på det här.
Vi satsar 210 miljoner kronor extra på yrkeshögskolorna, för vi anser att det är en mycket bra verksamhet och att det dessutom är samhällsekonomiskt lönsamt. Nu drar regeringen ned anslaget med 33 1⁄2 miljon kronor i sin ändringsproposition, och då satsar vi plötsligt 243 1⁄2 miljon kronor mer än regeringen.
Regeringens neddragning av anslaget till yrkeshögskolan var väl ändå fel väg att gå? En viktig åtgärd för att höja kvaliteten på högskoleutbildningarna tror vi är att sätta högre krav på samarbete med det omgivande samhället och framför allt företagsvärlden.
Vi vet att det redan finns en skrivning i högskolelagen om just detta, men vi anser att man nog måste sätta större press på högskolorna för att lägga i en växel till på detta område. Vi har inget helt färdigt förslag ännu, men vi tror att vi måste hitta en modell för att justera finansieringssystemen för att öka samverkan med företagsvärlden. Där har vi förresten redan ett förslag.
Det pågår ett intressant projekt i Lund om samarbete. Betty Malmberg och Thomas Strand presenterade det för ett år sedan vid ett lunchseminarium, där jag tycker att det kom fram jätteintressanta idéer. Jag vill förresten passa på att rikta ett tack till radarparet Strand och Malmberg, som ordnat en lång rad jätteintressanta seminarier om det här ämnet.
Flera ledamöter i kammaren ser roade ut. Det är bra med munterhet! Finansieringssystemet tror vi måste justeras, så att kvalitet premieras mer i stället för kvantitet. Vi kommer att återkomma med skarpa förslag om detta, då vi anser att en justering som mer premierar kvalitet måste genomföras på sikt. Herr talman!
Vi tror att vi i framtiden måste ha inträdesprov till många utbildningar för att se till att de som börjar på en utbildning verkligen klarar av den. Det är ju ingen mening att ta in studenter till olika utbildningar som de ändå inte klarar av. Man kanske verkar snäll om man lockar alla studenter till väldigt krävande utbildningar, oavsett förkunskaper eller förmåga. I själva verket är man inte snäll mot vare sig studenterna eller högskolesystemet som helhet.
Vi har hört från många håll att man klagar över studenter med bristande förkunskaper. Nu kanske det är dags att göra något åt det. En annan mycket viktig åtgärd för att höja kvaliteten på våra högskoleutbildningar är att öka andelen lärarledd undervisningstid, även inom humaniora.
Andelen lärarledd undervisningstid har minskat under decennier, och självklart blir kvaliteten till slut lidande. TCO har dock kunnat notera en viss förbättring den senaste tiden, och det är bra. Vi satsar 250 miljoner kronor för att öka den lärarledda tiden i våra högskolor.
I och med slopandet av det starkt kritiserade produktivitetsavdraget blir det ytterligare 200 miljoner kronor som vi har tänkt ska gå till mer lärarledd undervisningstid. Det är alltså rent kvalitetshöjande åtgärder. "Utbildningsutbudet vid universitet och högskolor ska svara mot studenternas efterfrågan och arbetsmarknadens behov", står det i regeringens regleringsbrev.
Vi vill att styrningen ska ske hårdare än i dag och att staten ska ta större ansvar för det samhälleliga behovet. Då skruvar man samtidigt tyvärr ned vikten av studenternas efterfrågan. Det är ofrånkomligen så. Men självklart ska inget universitet anordna utbildningar som ingen vill gå. Vi måste dock se mer till arbetsmarknaden och det samhälleliga behovet. Styrning ska ske genom ett tak för de studentpengar som utgår.
Detta sker redan i dag, men det behövs en hårdare styrning. Ett annat sätt att utbilda studenter i bristyrken är att upprätta kontrakt mellan högskolorna och staten. Vi tycker att det ska ske i högre grad än vad som är fallet i dag. Herr talman! Återigen är jag inne på samarbete mellan olika högskolor - jag tog upp det i forskningsanförandet också.
Vi anser att det finns utvecklingspotential att vinna genom att små högskolor rent administrativt slås samman med större universitet. Självklart ska de små högskolorna finnas kvar. Det finns många skäl till det, och det finns en massa samhälleliga vinster med det. Men det finns många gånger ingen vinst med att de har egen administration och verkar som självständiga högskolor. Det är resursslöseri. Herr talman!
Slutligen vill jag ta chansen att säga några ord om våra arkitektutbildningar. Gaturummen i våra städer är självklart främst en fråga för kommunernas detaljplaner och inrättandet av skönhetsråd. Men vi borde också titta över arkitektutbildningarna för att försäkra oss om att studenterna bibringas vikten av angenäm och representativ arkitektur i det offentliga rummet.
En vacker stad som Stockholm kan skövlas för framtida generationer om inte nybyggnation sker med varsamma och ödmjuka händer. Det offentliga rummet i en stad tillhör invånarna och besökarna, inte bara byggherren eller arkitekten.
Jag får väl driva denna fråga i form av enskilda motioner så länge, men i framtiden är jag säker på att frågan kommer att omfamnas av alla ansvarstagande partier i denna kammare.