Hillevi Larsson (S):
Jag tror att det första steget ändå är att lyfta på locket i den här frågan. Det har varit tabubelagt, och dessutom har man inte vetat hur många skador det faktiskt handlar om, inte ens de berörda kvinnorna har själva vetat det. De har naturligtvis vetat att deras liv är förstört, det har de ju märkt.
Många vittnar om att de inte kan arbeta, deras sexliv är förstört, deras sociala liv är förstört, de lider av kroniska smärtor. I stort sett allt är ödelagt, men de vet inte vad det beror på eftersom de efter förlossningen har fått höra att det ser bra ut, du har en mindre bristning. Det får de flesta kvinnor, det är inget farligt och läker av sig självt för det mesta.
Men de har inte fått veta att de har fått den allvarliga stora bristningen som inte läker av sig själv. Det gör att dessa kvinnor ofta lever isolerade, många vågar inte ens berätta för omgivningen därför att de skäms så mycket, eftersom det handlar om intima saker. Det handlar om toalettbesök, problem att hålla tätt, problem med sexliv, sådana saker som många inte vill prata om.
Det förekommer till och med att kvinnor inte ens berättar för sin partner, så mycket skäms de. Det är många som får sina förhållanden förstörda, sina liv förstörda. Första steget är att lyfta på locket. Det är några kvinnor som har vågat träda fram offentligt, bland annat Therese och Mardjillah som var med i Uppdrag granskning för ett tag sedan. Jag tycker att det är otroligt modigt av de här kvinnorna att våga träda fram.
Det är väldigt många som finns bakom dem som inte syns utåt. Man kan säga att de ger en berättelse som många kvinnor delar och där det är viktigt att det kommer fram.
Naturligtvis måste man uppmuntra fler att söka hjälp när man har de här besvären, men det ska inte ligga på kvinnorna i första hand, utan det är vårdens ansvar att se till att de inte lämnar BB förrän de undersökts, den eventuella skadan upptäckts och de har opererats. Det som är intressant är att det inte i första hand handlar om pengar, utan det handlar om kunskap.
Kunskapen när det gäller att förebygga den mest allvarliga förlossningsskadan, sfinkterruptur, finns redan till stor del. Det finns ett enkelt handgrepp som barnmorskan tar till precis i utdrivningsskedet, den sista etappen av förlossningen, som gör att man kan halvera antal fall av sfinkterruptur. I Finland och Norge tillämpar man det.
I Norge införde man nationella riktlinjer därför att det var så många skador, och man lyckades halvera antalet skador. Det första steget är att se till att det blir obligatoriskt vid alla förlossningar att ta till det greppet. Det är alltså möjligt även vid dramatiska förlossningar, för det är ofta vid de mest dramatiska förloppen som de allvarligaste skadorna uppstår, till exempel vid förlossning med sugklocka eller tång.
Men man kan även i den sista etappen ha ett aktivt perinealskydd, som det heter. Det andra steget är efter att skadan har uppstått, för även om man har ett bra förebyggande arbete kommer det i några fall att uppstå skador. Det är oundvikligt. Men då gäller det att man kan diagnostisera skadan. Då finns det även i detta fall ett enkelt handgrepp som inte kostar några pengar alls.
Barnmorskan kan undersöka kvinnans underliv manuellt, och om man gör en sådan undersökning kan man inte missa en sfinkterruptur. Även detta borde bli obligatoriskt. Det är ganska enkelt att införa sådana riktlinjer.