KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Larsson (KD):
Den sociala barn- och ungdomsvården har genomgått ett antal olika lagförändringar de senaste åren. Det är ett område där jag känner att det finns mycket mer kvar att göra, men jag ser också att vi har åstadkommit förbättringar. Barnombudsmannens samtal med barn och unga som befinner sig i den här situationen har varit en stor del i förbättringsarbetet.
Barnen och ungdomarna har tillfört oss kunskap som vi sedan har kunnat lägga in i uppdrag och i lagförslag. Senast i dag har jag träffat barn som har varit placerade i familjehem och som just nu hjälper oss genom det uppdrag som Barnombudsmannen har tillsammans med Socialstyrelsen.
De ska ta fram ett underlag som kommunerna kan använda sig av för att ställa rätt frågor och för att få rätt kunskap om barnens förhållanden när de besöker barnen. Barnen hade massor av goda råd att skicka med. Det här är ett område som vi kommer att fortsätta arbeta med. Precis som Hillevi Larsson nämner behöver vi också en kraftfull tillsyn som har muskler.
Det är just det vi har utrustat den nya tillsynsmyndigheten Ivo med. De har mer muskler och mer ekonomiska resurser än Socialstyrelsen och länsstyrelserna hade tidigare. Vi kan också se att de har börjat använda dessa muskler i större utsträckning.
I den senaste rapporten från Ivo, den årliga tillsynsrapporten, skriver de att de själva ser möjlighet att i större utsträckning kräva ansvar. De har också visat det. Den 4 april i år gjorde Ivo ett oanmält besök och beslöt att omedelbart återkalla ett tillstånd för att bedriva enskild verksamhet vid ett HVB-hem i Göteborg.
Det visar att de kraftfulla verktygen finns på plats. Det handlar nu om att myndigheten ska kunna använda dem fullt ut när man ser att det uppenbarligen föreligger fara för barns liv och hälsa. Det är det ena. När det sedan handlar om de enskilda barnen håller jag med Hillevi Larsson om att vår historia är mörk och förfärlig.
Jag är glad att vi har inventerat vad som har hänt, att vi har framfört en offentlig ursäkt och att vi har ett ersättningssystem där man kan få en individuell prövning för att kunna få upprättelse också på det sättet. Det kan naturligtvis hända även i dag. Men i dag sker det inte i samma omfattning som under de mest aktuella decennierna.
Det kan dock finnas enstaka fall, och då är det naturligtvis en oerhört dramatisk händelse i barns liv. Jag har fört diskussioner med Sveriges Kommuner och Landsting om behovet av ett enkelt och tydligt ersättningssystem om ett barn eller en ungdom som finns i samhällsvården vanvårdas i framtiden.
Landstingens ömsesidiga försäkringsbolag, som kan förkortas Löf, utreder just nu hur en sådan försäkring skulle kunna utformas. De har patientskadeförsäkringen framför ögonen när de gör det. Det är ett resultat av de samtal som vi har haft.
Maria Larsson (KD):
Låt mig säga att när Kerstin Wigzell fick i uppdrag av oss att titta på hur vi kan garantera en trygg och säker social barn- och ungdomsvård i framtiden bad vi henne att också ge förslag på hur man kunde skapa god upprättelse om missförhållande skulle inträffa. Hon har två olika förslag på hur det kan hanteras.
Hon nämner dels barn- och elevombudsmannen som ett sätt att göra det på, dels att man skulle kunna ha någon typ av försäkringslösning vad gäller huvudmännen. Det har vi diskuterat, och sedan har vi gått vidare i samtal med SKL. Det är den lösningen de har tittat på. Det handlar om ett enkelt och tydligt ersättningssystem där Löf är inblandat i utredningen.
Det svarar upp mot önskemålen att man på individnivå ska kunna få ekonomisk upprättelse. När det gäller Ivos befogenheter har vi utökat dem på ett kraftfullt sätt. Man kan till och med stänga ned verksamheter med omedelbar verkan om det föreligger fara för liv och hälsa.
Både när det gäller institutionerna och de enskilda individerna har vi haft det i åtanke i samband med förbättringsarbetet. En tjänsteman vid socialtjänsten kan ju dömas för tjänstefel. Det gäller både socialsekreterare och socialchefer. De kan dömas enligt brottsbalken på vanligt sätt.
Socialnämnden har också tydligt inskrivet att de har ansvar för de insatser som nämnden beslutar om samt för att insatserna är av god kvalitet. De är skyldiga att följa upp besluten. Dessutom ska de säkerställa, skriver vi numera, att det finns rutiner för att förebygga att det sker samt för att upptäcka och tidigt åtgärda risker och missförhållanden.
Lex Sarah gäller nu hela socialtjänstområdet. Det handlar inte bara om att identifiera saker när de skett utan också om att identifiera ifall det föreligger risk för missförhållanden. Så är lagtexten numera utformad. Vi har alltså gjort mycket i förbättringsarbetet för att säkra och trygga de barn som finns i samhällsvården. Det gäller alla områden där vi har hittat framkomliga vägar.
Det har varit föremål för ett mycket aktivt förbättringsarbete. Och ändå, skulle jag vilja säga, finns det mer att göra.
Maria Larsson (KD):
I år firar vi barnkonventionens 25-årsjubileum. Det är den av FN:s alla konventioner som är ratificerad av flest länder. Den talar tydligt om barnets bästa. Också i vår lagstiftning ska alltid barnets bästa komma till uttryck. Det har socialtjänsten att förhålla sig till när de fattar sina beslut.
Det är en av portalparagraferna och ska lysa igenom alla beslut. Nu har vi dessutom, som Hillevi Larsson säkert känner till, en utredning som tittar på ifall vi skulle stärka barnrättsperspektivet om vi inkorporerade barnkonventionen och gjorde den till svensk lag för att på så sätt ytterligare stärka barnets rättigheter. Utredningen ska jobba ett tag till. Personligen tror jag att det skulle stärka barnets rättigheter.
Barn har många rättigheter som kränks i vårt land varje dag. Barn har rätt att själva komma till tals i frågor som rör dem. I de situationer som Hillevi Larsson beskriver är en framgångsväg just att fråga barnen. En annan är att socialtjänsten har den barnkompetens som handlar om att kunna ställa frågor på ett lättbegripligt sätt, att orka och våga lyssna på svaren och ta in det som en del av beslutsunderlaget.
Här har vi stärkt lagstiftningen, och det sker nu i mycket större utsträckning, men det behöver ske i varje enskilt fall där ett barn är inblandat.
Maria Larsson (KD):
Lennart Axelsson har frågat mig om jag delar utredningens förslag om att kommunerna ska tvingas att privatisera äldreomsorgen och om det i så fall finns en majoritet av regeringspartierna som delar den åsikten. Låt mig börja med att understryka att det förslag som utredningen har lagt fram inte innebär att kommunerna tvingas till att privatisera sin äldreomsorg.
Vad utredningen föreslår i sitt betänkande Framtida valfrihetssystem inom socialtjänsten är att Sveriges kommuner, utifrån de lokala omständigheter som finns i varje kommun, ska skapa förutsättningar för äldre människor att kunna välja mellan olika utförare inom hemtjänsten - privata eller kommunala.
Med att skapa förutsättningar menar utredningen att kommunerna ska göra det möjligt för brukarna att kunna välja mellan minst två utförare, varav en av dem i kommunal regi.
Det innebär att en kommun som antingen har publicerat en annons om upphandling eller ett förfrågningsunderlag i enlighet med LOU eller LOV har skapat förutsättningar för äldre människor att välja utförare. Förslaget innebär inte att det krävs att det finns valbara utförare för att en kommun ska anses ha skapat förutsättningar för valfrihet.
Förslaget ger också kommunerna rätt att själva välja vilket upphandlingssätt man vill använda sig av för att uppnå valfrihet. Det kan ske med stöd av LOV, med stöd av LOU eller med stöd av en kombination av båda dessa lagar. Även om utredningens förslag genomförs är alltid kommuner och landsting huvudmän och ytterst ansvariga för alla sina angelägenheter.
Huvudmannaansvaret är viktigt för att garantera demokratisk kontroll, god kvalitet och regelefterlevnad oavsett om verksamheten utförs i privat eller kommunal regi. En värdig äldreomsorg förutsätter att den äldre själv får vara med och bestämma vem som ska ge omsorg och när den ska ges.
Att människor vill vara med och välja understryks av att 80 procent av brukarna gör ett aktivt val när möjlighet ges ( Stimulansbidrag LOV , delrapport 2014, Socialstyrelsen). Utredningens förslag bidrar till att göra detta möjligt för äldre, oavsett vilken kommun man bor i.
Maria Larsson (KD):
Ja, detta är uppenbarligen en ideologisk fråga. Min utgångspunkt är de äldres uttalade önskemål att få bestämma själva. Den värdegrund vi har infört, vilket Socialdemokraterna har hyllat oss för att vi har gjort, bygger på att man har delaktighet och även självbestämmande.
Det är en av ingredienserna för att uppnå värdighet och välbefinnande. Det finns en hel del socialdemokratiska kommuner som har tagit bort skygglapparna och sagt att de tycker att det är viktigt. Ljusdal är ett exempel på en sådan kommun. Den är inte stor, men där har man infört LOV. Det man säger är: Det gav oss möjlighet att få mycket mer kunskap om vår egen verksamhet.
När den skulle konkurrensutsättas var vi tvungna att göra förändringar i den, för den höll inte måttet. Det är det här som jag ser hända i de kommuner som vågar ta bort skygglapparna och prova att låta mångfalden komma in. 80 procent av de äldre vill själva kunna välja, men Lennart Axelsson vill ta sig rätten att bestämma åt dem.
Den tiden tycker jag är förbi när äldre ska stå med mössan i hand och bara ta emot det de blir tilldelade av kommunen. Man måste få rådrum i sitt eget liv. Lennart Axelsson är ju gammal i gården, så han vet mycket väl hur det fungerar med utredningar. Vi tillsätter en utredning och ger tydliga direktiv, och när utredningen är klar går den på remiss.
Sedan fattar regeringen beslut - efter remissomgången och efter att alla remissinstanser har fått komma till tals. Vi är ganska övertygade om - och då talar jag för Kristdemokraterna - att de 80 procent äldre som vill ha möjligheten att välja finns i varenda kommun. Då är det orätt av kommunpolitiker att roffa åt sig makten från de äldre och säga: Nej, vi ska bestämma åt er.
Det tycker inte jag är skäligt. Som sagt var: Det är en vinnarsituation för framför allt de äldre, och de är min främsta utgångspunkt. Man kan också se att de äldre där det har funnits en möjlighet att välja är mer nöjda med sin hemtjänst. I de kommunerna finns det en högre nöjdhetsgrad hos de äldre än där kommunpolitikerna har sagt: Detta får du.
Här får du inte välja. Jag skulle vilja veta vad Lennart Axelssons svar är till de 80 procent äldre som säger att de vill ha möjligheten att välja. Där är Socialdemokraterna svaret skyldiga, utom i de förståndiga socialdemokratiska kommuner där man har tagit bort skygglapparna.
Maria Larsson (KD):
Jag vill först ge en liten sakupplysning eftersom jag förstår att ni uppenbarligen har missat en förändring som vi gjorde i lagstiftningen i samband med att vi införde värdegrunden. Då skrev vi också in i socialtjänstlagen att den enskilde ska kunna påverka när och hur omsorg i det egna hemmet ges. Det betyder att det som ni talar om finns redan.
Min utgångspunkt har nämligen hela tiden varit att öka de äldres självbestämmande. Den äldre ska få uttala önskemål om hur och när, innehåll och tidpunkt för hemtjänsten, och det ska efterkommas så långt det bara är möjligt. Det är ett minimum för alla kommuner. Den kommun som inte tar det på allvar har inte läst lagstiftningsförändringen.
Jag hoppas att ni ser att vi på alla sätt försöker flytta makten från politiker till de äldre själva. Jag vet att det är 80 procent som vill välja. Ni förnekar det och säger att kommunpolitikerna kommer att fatta klokare beslut. Det är det som ni säger när ni uttrycker att det är kommunerna som ska få bestämma.
Det krävs ett regeringsbeslut för att flytta makten över allt till de äldre själva. Vi kan se vad som händer när de får makten i sin hand. Enligt utvärderingen var det då 80 procent som gjorde ett aktivt val. Men alla vill inte och alla orkar inte göra det. Det ska vi ha stor respekt för. Då måste de inte välja. Det ska finnas ett på förhand utsatt val som de då får. Allt ska hålla god kvalitet.
Det låter som om ni inte tror att någon äldreomsorg av god kvalitet kan produceras inom det som inte är kommunal omsorg.
Men ni vet precis lika bra som jag att incidenter som är av tråkig karaktär, då det sker någon form av vanvård, ibland händer i kommunal omsorg likväl som i privat omsorg. Det finns lika mycket av god kvalitet i privat omsorg som i kommunal omsorg.
Den skillnad som blir gäller till exempel Lennart som jag träffade i Tranås och som berättade för mig att hans fru hade haft kommunal hemtjänst. Då hade det varit många olika personer som kom, så när han skulle ha hemtjänst valde han ett litet företag - Tranås Hemservice - som kunde säga att bara fyra olika personer skulle komma hem till honom. Han kunde göra det valet, och han kände sig väldigt nöjd med det.
Det är det vi åstadkommer med den här förändringen. Det kostar inte mer med LOV; de får samma ersättning som den kommunala omsorgen kostar. Det vi uppnår är att de äldre får ett ökat självbestämmande, och 80 procent vill ha det. Ni står här och säger: De orkar inte, och de vill inte. Jo, 80 procent orkade och ville! Det är en väldigt stor majoritet. Vad är ert svar till dem?
Varför ska de 80 procenten inte ha möjligheten när ni vill ta tillbaka det här? Min fråga är naturligtvis: Vill ni avskaffa LOV? Det har inte tydligt uttalats från Socialdemokraterna vad ni vill, och jag tror att det är dags att ge besked. Stefan Löfven passade på frågan i den senaste partiledardebatten, men det vore vällovligt om vi kunde få ett besked här i dag.
Maria Larsson (KD):
Låt mig bara förtydliga att det jag hänvisar till när jag säger att 80 procent av de brukare som har möjlighet har gjort ett aktivt val är Socialstyrelsens rapport om stimulansbidrag för LOV. Den kom 2014 och är den senaste som finns, och där var det 80 procent som valde. Av dem var det 40 procent som valde kommunen och 40 procent som valde en privat utförare. Så utföll alltså valen. Det var dock 80 procent som ville göra ett aktivt val, och det är den stora skillnaden.
Det som inte fungerar i er värld, där kommunpolitikerna ska bestämma över de äldre, visar sig till exempel genom den person från Malmö som skrev till mig och sade: Här i Malmö får vi inte välja, men det skulle jag vilja göra - jag skulle vilja ha lite alternativ att välja mellan. Mitt perspektiv är den äldres. Ert perspektiv är politikernas. Det är inte alldeles ovanligt att det är så.
Det är självklart att innehållet - kvaliteten - är det centrala. Det är därför jag menar att mångfalden förbättrar kvaliteten. Det är också vad kommunerna som har infört LOV säger: Det blir en kvalitetsförbättring. Kanske är det detta som har lett till att vi också har fler nöjda brukare - det är fler äldre som är nöjda med hemtjänsten i dag än i tidigare mätningar. Det där höjs hela tiden.
OECD pekar också på att Sverige, näst efter Nederländerna, är det land i världen som lägger mest resurser till äldreomsorgen. Det är naturligtvis en förutsättning för den goda kvaliteten. Jag är dock övertygad om att äldreomsorgen går att utveckla vidare och att mångfalden har kommit för att stanna. Jag kommer att fortsätta att arbeta med de äldres fokus och de äldres önskemål.
Jag inser att ert perspektiv fortsatt är politikernas och att behålla makt hos politiker. Där är vi oense, men vi får fortsätta att diskutera frågan. Jag noterar också att jag inte fick svar på mina frågor när det gäller vad Socialdemokraterna egentligen tycker om LOV.
Maria Larsson (KD):
Interpellanten säger att han hade velat debattera med Fredrik Reinfeldt. Men Per Bolund är en erfaren riksdagsledamot och vet hur det här fungerar. Det är det statsråd som har ansvar för frågan som besvarar interpellationen. Så fungerar det alltid.
Det löfte som Fredrik Reinfeldt ställde ut i jultalet har infriats genom att vi tillfört mer resurser. Det här har varit en prioriterad fråga för hela regeringen sedan vi tillträdde. Ungefär 1 miljard kronor lades i samband med de första handlingsplanerna. Det är väldigt mycket pengar. Det har varit en samordning mellan flera departement.
Precis som ni beskriver är det en komplex frågeställning, där inte hela lösningen finns på ett enda departement. Det krävs samarbete över departementsgränserna och insatser på flera olika områden. Därför har det också skett mycket samarbete. Detta är ett gigantiskt samhällsproblem, och jag kan bli förtvivlad över att vi år 2014 inte har kommit längre med frågan.
Kanske är det så att öppenheten har ökat kring problematiken, att det inte är lika tabubelagt och att anmälningsbenägenheten har ökat. Vi kan hoppas på det, men vi vet inte säkert. Jag tror att mörkertalet fortfarande är mycket stort. Det är bekymmersamt, och naturligtvis måste vi arbeta mycket med den lösning som är hållbar mer långsiktigt, nämligen att få män att sluta slå och vice versa; ibland är det också män som är utsatta.
Att våld i nära relationer är ett stort samhällsproblem är vi fullständigt överens om. Det är också därför vi har varit angelägna om att ta vara på goda idéer i det förbättringsarbete som vi har gjort varje år under vår regeringsperiod. Vi är angelägna om att det blir en bra verksamhet överallt. I dag kan vi se att den är av skiftande karaktär.
Det finns kommuner där det fungerar mycket bra, och det finns kommuner där det fungerar betydligt sämre. Vår målsättning med att ha utvecklingspengar, att börja mäta kvaliteten och att ha indikatorer för mätning är att få en mer likvärdig verksamhet. Kommunerna ska stödjas genom att de får vägledningar i sin hand, framtagna av Socialstyrelsen, till ett förbättringsarbete.
Allt det här syftar till en förbättrad verksamhet för kommunerna, som är ytterst ansvariga, men också för kvinnojourerna. Det är därför vi ökar stödet direkt till kvinnojourerna, och det är därför det har ökat vid ett flertal tillfällen under mandatperioden.
Socialdemokraterna och Miljöpartiet står här och låter som att de har satsat väldigt mycket pengar, men när jag tittar i era budgetar kan jag inte se att ni skulle ha lagt några stora pengar på det här området, även om det låter så på er när ni står i talarstolen. Jag såg till exempel att Miljöpartiet omvandlar 15 miljoner inom rättsväsendet för att utbilda polis, åklagare och domare, men det är en omfördelning inom området. Det är egentligen de pengar jag hittar från er.
Om det finns andra pengar, Per Bolund, vore det intressant att få höra det. Det här är ett stort samhällsproblem, och det är därför regeringen har arbetat på ett långsiktigt sätt med att förbättra kvaliteten och likvärdigheten och markant öka resurserna på området.
Maria Larsson (KD):
Det är ganska mycket vi är överens om även om det kanske inte låter så i debatten. Vi är fullständigt överens om beskrivningen av detta som ett stort samhällsproblem och att åtgärder behövs. Låt mig ändå understryka följande, i kontrast till vad Per Bolund säger. Han beskriver att vi har en regering som inte har brytt sig om frågan. Det är inte sant. Titta på vilket arbete vi har gjort och hur många förbättringsåtgärder som har införts.
Titta på den miljardsatsning vi har gjort på området där vi har fått departementen att samarbeta. Det borde vara värt ett erkännande. Regeringen har arbetat mycket aktivt med det som vi ser som ett stort samhällsproblem. Vi har tillfört mer resurser och gett kommunerna chans att få ta del av den senaste kunskapen. Vi har också förmedlat senaste kunskapen till kvinnojourerna.
Det beror på att vi ser att kvaliteten på verksamheterna ser olika ut i kommunerna. Varje kvinna behöver mötas av en verksamhet som håller en hög kvalitet. Det vill vi säkerställa. Här har vi mycket av kunskap och kompetens hos kvinnojourerna. Men ibland fattas det saker i dokumentationen. Vi måste säkerställa att det finns en rättssäkerhet i verksamheten. Vårt förbättringsarbete fortsätter.
Det är precis därför som vi har tillsatt en samordnare för att titta över det. Hur ska vi möta frågan om våld i nära relationer framöver? Jag är övertygad om att vi måste göra väldigt mycket mer när det gäller att få män att sluta att slå och sluta utöva misshandel mot kvinnor och också vise versa. Det förekommer också, låt mig säga det en gång till.
Den delen är alldeles för outvecklad. Vi har gjort en skanning av om det finns idéer att hämta i andra länder. Det är ganska tomt på idéer. Vi har haft en utredning som har tittat på det eftersom vi är så angelägna om att hitta en långsiktig lösning på problematiken. Det är där den bästa lösningen finns. Det är den som vi verkligen måste söka efter. Vi måste se till att den typen av vård och behandling för den som slår finns på plats överallt i landet.
Det är väldigt angeläget. Ni vet precis som jag att vi alldeles snart får en rad förslag i vår hand från vår nationella samordnare. Egentligen kanske det hade varit bättre att vi hade haft den här debatten några veckor senare när vi vet hur den förslagskatalogen ser ut. Den har vi bett om för att kunna arbeta vidare med frågan. Vi är inte framme vid något slutgiltigt mål för detta.
Här krävs det ett kontinuerligt förbättringsarbete på många fronter. De förslagen får vi om några veckor. Då ska vi ta ställning till dem och börja arbeta med dem. Jag är säker på att det kan vara till stor hjälp för alla politiska partier att få en bra kartläggning och uppdatering av hur situationen i landet ser ut men också bra och analyserade förslag på hur man kan gå vidare.
Jag väntar med spänning på vad samordnaren ska komma fram till, men säg inte att regeringen inte har gjort något. Vi har gjort enormt mycket på området.
Maria Larsson (KD):
Den fråga som Per Bolund ställde är naturligtvis en omöjlig fråga att besvara. Ambitionen är att varje kvinna ska kunna få vård, hjälp och stöd när de behöver det. Det är därför vi gör vårt förbättringsarbete. Men jag tror inte att Per Bolund heller skulle kunna svara på frågan. Samhällsproblemet är i dag omfattande. Det är alldeles för stort. Men målet är att våld inte ska utövas i nära relationer.
Det är mitt främsta mål. Det ska inte hända över huvud taget. Vi ska ha en bra beredskap för att kvinnorna ska kunna få stöd och hjälp. Men vi måste inrikta väldigt mycket arbete på att få män att sluta slå. Jag är lite bekymrad över att ingen av er i interpellationsdebatten har tagit upp den aspekten i någon större utsträckning. Jag vill återkomma till det. Väldigt mycket av vårt fokus hamnar med rätta på att ge stöd och hjälp i en utsatt situation.
Det måste finnas på plats. Men låt oss inte glömma att vi måste arbeta långsiktigt med problemet och se till att våld i nära relationer upphör för kvinnornas skull men också för barnen som finns i relationerna. De tar livslång skada. Det vet vi. Det kan vi se av barns berättelser. Det är förskräckande vilken skada det åstadkommer. Vi fick bland annat i radion i morse exempel på det.
Jag tror att vi alla blir berörda av den typen av berättelser. Det är därför vi arbetar så aktivt med detta samhällsproblem.