KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Lindestam (S):
Jag vill också ställa min fråga till statsrådet Ernkrans. Utbildningsnivån är olika i landet, och avståndet mellan högskolor och universitet är av största vikt för att våra ungdomar ska se utbildning som framtiden. Om jag jämför utbildningsnivån i Gävleborg med vårt grannlän Uppsala märks skillnaden tydligt. Jobb och jämlikhet är viktiga för varje stad och för varje kommun, men tillgången till högre utbildning skiljer sig markant.
Här finns massor att utveckla och förändra, särskilt nu när pandemin har tagit ett grepp om oss. Forskningspropositionen är under framtagande, och det finns ett skriande behov av satsningar för att både säkra svensk konkurrenskraft och förbättra möjligheterna till omställning. Här behöver alla våra ungdomar se kopplingen mellan utbildning och forskning. Min fråga är därför: Vad gör ministern för att skapa forskning i världsklass och bättre möjligheter att både växa och växla i hela landet?
Britta Lejon (S):
I justitieutskottets betänkande 11 om processrätt behandlas ett mycket stort antal motioner som flera av de tidigare talarna redan varit inne på. Gemensamt för dem alla är att de berör något så viktigt som förutsättningarna för rättssäkerhet i Sverige. Rättssäkerhet och ett effektivt domstolsväsende är grundläggande i varje demokratiskt och rättssäkert samhälle.
Att skapa de bästa förutsättningarna för ett rättssamhälle måste vara något av det allra viktigaste som landets förtroendevalda kan ägna sig åt. Jag tror att det är i det perspektivet man ska se det stora antalet motioner i detta ärende. Det är också oerhört angeläget att vi som folkvalda inser att rättssäkerhet kräver ständig omvårdnad och ständig utveckling. Världen och Sverige förändras.
Ny teknik skapar nya möjligheter men också nya problem. Brottsligheten tar sig nya uttryck och ställer rättssamhället inför nya krav. Likaså förändras människors värderingar, förväntningar och också förutsättningar.
Ska allmänhetens tilltro till rättsväsendet upprätthållas måste vi se till att vi skapar de allra bästa förutsättningarna för rättssäkerheten i Sverige. Många av inläggen tidigare i debatten vittnar om en omvårdnad, en omsorg, om rättssamhällets utveckling liksom många av motionerna gör.
Regeringen tillsammans med samarbetspartierna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet, har under de senaste åren ökat anslagen till rättsväsendet men också på andra sätt moderniserat och gett nya förutsättningar för ett effektivt och rättssäkert samhälle.
Det kommer vi att fortsätta att göra också under de kommande åren - det vill säga om vi av folket får förutsättningar att göra det. Att vi avstyrker alla motionerna betyder inte att vi tycker att motionerna är uppåt väggarna eller felaktiga. Många av motionerna handlar om sådant som vi från majoriteten håller med om.
Men i många fall kan det också vara så att där påtalas faktorer eller behov som vi redan har identifierat som viktiga och för vilka vi redan har satt i gång ett arbete för att skapa nya förutsättningar. Anledningen till att vi avstyrker många av de vettiga och kloka motionerna är alltså inte ren släpphänthet, utan många gånger gäller det saker som redan är på gång.
Jag tänker inte bli mångordigare än så här. Det finns väldigt många aspekter att dryfta i det här ärendet. Jag förutsätter att det blir repliker som berör de viktigaste frågeställningarna. Helt kort vill jag bara slutligen yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna.
Britta Lejon (S):
Vi tycker att de regler som finns i dag för att hålla personer häktade är väldigt väl avvägda. Som Hillevi Engström mycket väl vet finns det alltid olika aspekter som man måste väga mot varandra - alltså goda förutsättningar för polis och åklagare att utreda brott och att på ett framgångsrikt sätt ta dem till avgörande i domstol.
Då måste man naturligtvis också kunna hålla personer inlåsta under den tid som utredning behöver göras.
Gentemot behovet av att effektivt kunna utreda brott finns det i ett rättssamhälle naturligtvis också ett behov av att kunna garantera att inte större ingripanden görs i människors liv än som är nödvändigt för att kunna garantera en effektiv och rättssäker hantering av brott som begåtts.
Nu väljer Hillevi Engström att ta ett mycket aktuellt och väldigt förfärande exempel. Men när lagstiftningen utformas går det inte att ta ett enstaka exempel som utgångspunkt för en lagstiftning som ska kunna täcka in alla tänkbara fall. Vi menar att nuvarande utformning av lagstiftningen - man försöker där väga de här storheterna mot varandra - är väl avvägd.
Det finns faktiskt också, som jag tror att Hillevi Engström känner till, möjligheter att häkta även dem som begått försök till brott.
Britta Lejon (S):
Jag måste säga att Hillevi Engström gör mig lite förvånad. Jag tycker att tolkningen av vad jag nyss sade är något svepande och inte riktigt i överensstämmelse med vad jag faktiskt försökte framföra. Dock kan det mycket väl bero på min bristande förmåga att vara pedagogisk. Självfallet sätter vi inte gärningsmännens intressen före brottsoffren.
Vad jag säger är bara att ska man ha en lagstiftning går det inte att utgå från enstaka fall och försöka göra en lagstiftning som passar alla andra tänkbara fall. Hillevi Engström använder ett mycket obehagligt fall som vi båda känner till och använder sig av ordet "gärningsman". När vi utformar lagstiftning har vi också att minnas att ingen är dömd förrän vederbörande faktiskt är dömd.
Britta Lejon (S):
Låt mig inledningsvis kommentera det här med tiden, som Hillevi också var inne på. Det är enbart av det skälet att det egentligen var en annan av våra kamrater i utskottet som skulle ha haft den här debatten. Relativt sent fick jag hoppa in i stället för honom och hann inte förbereda något anförande. Jag vet att ni är frågvisa och tänkte att vi hinner med ett antal repliker, och så blir tiden lite längre i alla fall.
Johan Pehrson tar upp att rättssäkerheten vilar på våra axlar, och det är sant. Gudskelov finns det ett antal individer ute i bland annat domstolsväsendet som också ser till att göra det absolut bästa utifrån de förutsättningar de får. Det var väl ungefär där som Johan Pehrsons frågeställning kom, som handlar om vilka ekonomiska förutsättningar vi i majoriteten ger till våra domstolar, om de räcker och så vidare. Det kan man alltid diskutera.
När man tittar på resultatet av domstolarnas verksamhet kan man konstatera att det finns mycket som kan förbättras. Det ska i ärlighetens namn sägas. Visst är det så att många mål behöver gå igenom systemet betydligt fortare än vad som är fallet i dag. Visst är det så att kunskapsnivån och förutsättningarna för att kunna bemöta till exempel barn i domstolsväsendet behöver bli ännu bättre än vad de är.
Jag vet att vi har olika uppfattningar om hur mycket pengar domstolsväsendet behöver. Vi har i majoriteten sedan år 2000 tillfört rättssamhället 3 miljarder kronor. Det är inte lite pengar, det måste man se. Jag säger inte att domstolsväsendet har exakt de resurser som det behöver.
I förslaget för ramarna i budgeten för de kommande tre åren ökar vi i majoriteten anslagen för domstolsväsendet. Nog skulle jag lova mer resurser till domstolsväsendet, men man måste också konstatera att domstolsväsendet förra året hade ett överskott som det inte klarade av att göra av med.
Britta Lejon (S):
Vi sparar faktiskt inte pengar på rättsväsendet, men vi har olika uppfattningar om i vilken takt som pengarna ska fördelas dit. Vi har under den senaste mandatperioden tilldelat rättsväsendet oerhört stora pengar. Vi kommer, om vi får mandatet, att fullfölja vår politik och fortsätta att ge mera pengar till dessa viktiga områden. Där håller jag med Johan Pehrson om att vi inte får darra på manschetterna.
Ska vi vara en demokrati värd namnet måste vi också bygga vårt samhälle på lagen. Tiderna i våra domstolar önskar jag också skulle kunna kortas ned för normalmål - om man kan uttrycka sig i de termerna. Men när det gäller tiderna i våra domstolar jämfört med hur lång tid det tar i andra länder ligger vi inte dåligt till.
Jag säger inte detta som ett försvar för att vi inte ytterligare ska förbättra oss, för det ska vi självfallet. Det är ändå viktigt att göra sådana jämförelser ibland. Johan Pehrson tar också upp frågan om stärkt skydd för bevispersoner som ett viktigt område. Vi inser att vi behöver ge dessa individer ett större skydd.
Vi ser att det finns problem i dag, till exempel att våga vittna mot den organiserade grova brottsligheten. Där måste våra insatser till skydd för vittnen och andra förstärkas avsevärt. Den utredningen samlar verkligen inte damm, Johan Pehrson, det kan jag garantera. Det kommer ett regeringsförslag inom de allra närmaste dagarna i den här frågan. Det får vi återkomma till senare under våren.
Britta Lejon (S):
Jag vet att anledningen till att det inte står mer utförligt om de här frågorna i betänkandet än vad som är fallet är att vi kommer att ha anledning att återkomma till de här frågorna senare under våren när vi kommer att diskutera och debattera andra fall i denna kammare. Det tror jag att Johan Linander är medveten om. Då kommer de här frågorna återigen att diskuteras.
Jag tycker att det finns mycket som talar för den hållning som Johan Linander ger uttryck för och som också flera andra talare här i dag har gett uttryck för. Men, som sagt, låt oss återkomma till detta när vi senare behandlar den frågan.
Britta Lejon (S):
Jag undrade vad Leif skulle ta upp med mig. Jag måste göra honom besviken. Jag tänker inte här i kammaren avslöja mitt partis inre diskussioner och de överläggningar som vi för bakom lyckta dörrar, tyvärr. Leif får allt bli medlem i vårt parti innan han får tillträde till de salarna. Jag kan bara rent allmänt kommentera frågan, som ju flera gånger har nämnts av flera här.
Det är naturligtvis viktigt att vi har en nämndemannakår som väl återspelar den svenska befolkningen och som är kompetent och skickad att utföra sitt värv. Det tror jag att vi alla håller med om. Men jag tycker att vi alla borde rådbråka våra egna samveten. Hur mycket prioriterar vi de här frågorna i våra partier?
Hur mycket arbete har vi egentligen lagt ned på att förbättra rekryteringen, och vilken status har nämndemannarollen? På sina håll är det väldigt bra, men långt ifrån överallt. Jag noterar vad du, Leif Björnlod, säger att ni tänker göra inom ert parti. Naturligtvis är det något som alla kan göra.
Men jag tror att det viktigaste kanske inte är vare sig partibeteckning eller yrke, utan det är om man är intresserad av att vara nämndeman och om man har de fysiska förutsättningarna. Då är det väldigt bra om vi kan uppmuntra så många som möjligt att delta i detta viktiga medborgerliga värv.
Olle Sandahl (KD):
Nu har vi stått här och tuggat anslagssiffror fram och tillbaka och lyckas uppenbarligen inte få någon enighet i synen. Då får man ha en skiljenämnd. Och en skiljenämnd kan utgöras av dem som vi annars brukar tro på, nämligen universitetsvärlden och dess företrädare. Från vår sida kan vi notera att vårt förslag har blivit synnerligen välkomnat.
Man har uppfattat det - det är möjligt att man har räknat fel på alla institutioner - som att det långsiktigt är mer generöst och att det har en positiv klang som ger arbetsglädje. Då kommer vi till det som jag tycker är viktigt, nämligen att man inte får betrakta forskningsverksamhet som vilken löpandebandsverksamhet som helst - en mekanistisk syn - utan forskning utförs av forskare.
Och just detta med frihet och respekt är väldigt viktigt för kreativiteten. Det är alldeles uppenbart. Man kan till exempel läsa att Sulf ger pris till en person som arbetar för akademisk frihet och som säger att den grundläggande och bärande idén bakom akademisk frihet som organisationsprincip är att skapa de bästa förutsättningarna för kreativitet, utveckling och vetenskapliga framsteg och att visa förtroende.
Bortsett från matematiska beräkningar tror jag att det nog är viktigt, om man ska få en kreativ forskningsmiljö i ett land, att man visar förtroende för dem som utför forskningen. När man ska jämföra statistiska analyser har vi att tro på detta med att räkna citeringar och attention levels och vad det nu kan heta.
Dessutom handlar det om olika ämnesområden där SH, samhällsvetenskap och humaniora, ligger knepigt till, medan somliga medicinska välciterade discipliner ligger bra till. Då får man lita på företrädarna själva, och de är bekymrade och ser att det behövs en kvalitetssatsning.
Olle Sandahl (KD):
Beträffande nej till utbyggnad måste Leif Pagrotsky ha läst fel. Det finns ingen sådan tanke. En liten paus i fråga om utbyggnadstakten är naturligtvis det som avses. Det är alldeles uppenbart. Men vi behöver inte göra språkliga rättningar. Jag kan upplysa ministern om att det, förmodligen med ministerns pengar, har varit inhyrda människor från andra länder här för att hjälpa Sören Wibe.
Jag tror att det är Vetenskapsrådet som har hyrt in en professor från Oxford, John Bell, som till exempel har studerat de medicinska fakulteternas forskningsproduktion. Han erkänner, liksom vi alla här, att den är på högsta nivå. Men han ser tydliga tecken som hotar i framtiden och är bekymrad. Han kan ju ha fel. Han kanske inte har gjort skäl för pengarna. Det vet inte jag. Men det är bra att lyssna på olika aktörer i sammanhanget.
Uppenbarligen har någon tyckt att det finns mer att säga och att frågan är mer komplicerad än så som den har beskrivits här i kammaren i dag. Avslutningsvis vill jag gratulera, kanske man kan säga - jag verkar vara på gott humör i dag - och lyckönska. Jag har fått ett pressmeddelande om att en forskningsberedning har tagit sin början nu. Det är säkert ett viktigt steg för att bredda insynen och skapa kontakter mellan olika beslutsfattare inom forskningsvärlden.
Jag hoppas att det är det första steget på en resa som ändar i ett framtidsråd i regeringen. Jag hoppas att vi i riksdagen kan komma vidare med våra tankar på att få ett forsknings- och framtidsutskott som hanterar alla forskningsfrågor samlat. Då behöver vi inte hamna i den diskussion som vi haft med Sören Wibe här i dag om forskningspengars hemvist i olika budgetområden. Vad säger ministern om de här tankarna?
Rolf Olsson (V):
Jag vill naturligtvis understryka att det är oerhört allvarliga brott som Hillevi Engström talar om. Vi har en gemensam syn här. Dessa brott bör fördömas, och vi ser med stor avsky på dem. Självfallet är det så.
Praxis när det gäller sådana här brott - det framgår också av betänkandet - är att påföljden normalt är fängelse. Men vi kan inte alltid föreställa oss alla omständigheter i det enskilda fallet.
Det kan finnas omständigheter som gör att påföljden blir någonting annat. Men normalfallet är fängelse. Det är min uppfattning, och det är såvitt jag kan läsa ut också den uppfattning som framförs i betänkandet.
En viktig sak - och den är vi säkert överens om - är att det naturligtvis är domstolarna som ska döma och att vi fullt ut ska låta dem göra det.
Rolf Olsson (V):
Jag upprepar det jag sade, för jag vill vara tydlig på den här punkten. Jag ser allvarligt på det här. Det handlar om mycket allvarliga brott.
Jag vill inte på något sätt bagatellisera dessa gärningar - misshandel av kvinnor och de andra brott som har nämnts här - och jag upprepar att det är min uppfattning och den uppfattning som framförs i betänkandet att den normala påföljdspraxisen innebär fängelse för denna typ av grova gärningar. Det är rätt och riktigt. Det anser jag.
Men naturligtvis kan det finnas omständigheter i det enskilda fallet som gör att påföljden kan bli någonting annat. Det är domstolen som ska döma. Det tycker jag är en riktig ordning, och jag utgår från att Hillevi Engström också tycker det. I det enskilda fallet kan det finnas omständigheter som gör att påföljden blir en annan, men normalfallet är och ska vara fängelse.
Rolf Olsson (V):
Det är en fullkomligt orimlig linje. Det har också Lagrådet konstaterat när det gäller det de har granskat, remissen inför buggningen och den preventiva tvångsmedelsanvändningen. Det finns ju tunga juridiska instanser som också ser detta orimliga och som påpekar det. Vi känner oss i gott sällskap när vi gör det.
Dessutom har alliansbrodern Johan Linander samma åsikt, vilket vi naturligtvis hälsar med stor tillfredsställelse. Vi tycker oss ha gott stöd för den principiella linje som vi håller fast vid och som vi också reserverar oss för. Jag skulle vilja passa på och fråga, eftersom Johan Pehrson började diskutera kameraövervakningen, hur Johan Pehrson ser på tillsyn och tillståndsgivning.
Vi tycker att det svajar lite när det är 24 länsstyrelser över landet som ska ha tillsyn över denna viktiga integritetsfråga, tillsyn över och tillståndsgivning för kameraövervakning. Vore det inte rimligare att vi hade en myndighet som hade en enhetlig linje? Vi föreslår ju Datainspektionen. Vad säger Johan om det?
Rolf Olsson (V):
Det är naturligtvis positivt att Johan Pehrson också pratar om den andra delen av frågorna om tvångsmedel, nämligen rättssäkerhets- och integritetsfrågorna. Jag tycker nog att Johan Pehrson har uppehållit sig ganska mycket vid införande av nya möjligheter till användande av tvångsmedel, till exempel buggning.
Vi har tryckt på under lång tid att dagens medel är en orimlig linje, det vill säga att de som inte går vidare till åtal inte får reda på detta. Det påminner alltför mycket om historien bakåt där Säkerhetstjänstkommissionen - om vi ändå ska dra den parallellen - kunde konstatera de brister som gällde tiotusentals svenskar som svävade i okunnighet om registrering och annat. Den historien är alltför trist för att vi ska vilja se den också här.
Vi måste komma till skott. Det är glädjande om Johan driver dessa frågor också. Det är inget som hindrar Johan och Folkpartiet att ansluta sig till Vänsterpartiets reservation. Det är en principiell reservation där man slår fast viljan att åstadkomma detta. Det får naturligtvis göras efter beredning.
Men det är dags att slå fast den principiella inriktningen redan nu.
Rolf Olsson (V):
Jag noterar också att Moderaterna och en del andra borgerliga partier har en oerhörd massa reservationer på områden där det pågår eller har beslutats om att man ska utföra utredningar. En del ironiska kommentarer har också lämnats om att det görs utredningar.
Jag är övertygad om att om olyckan skulle vara framme och vi får en borgerlig regering kommer också det att vara den borgerliga regeringens sätt att arbeta, nämligen att låta utreda en fråga innan man stiftar lag, att man bereder och remitterar ärendena. Det är inget ovanligt. I mina särskilda yttranden har jag övervägt detta. I flera fall handlar det om utredningar som är ganska nyligen tillsatta.
När det gäller frågan om bristande samtycke som grund för våldtäkt är det riktigt att vi bland annat genom beslut på den senaste kongressen har slagit fast att vi på sikt eftersträvar en samtyckesreglering. Men det är förenat med svårigheter. Det vet vi, och det framgår också av det här betänkandet.
Det kan, om det inte är noga förberett, innebära att kvinnorna blir utpekade på ett sätt som inte är acceptabelt. Därför måste lagstiftningen vara noga utredd. Därför tycker vi att vi ska avvakta den utvärdering som ska göras.
Vi var väldigt aktiva i arbetet med den lagreglering som trädde i kraft den 1 april 2005. Just punkten utvärdering var vi med och drev igenom. Vi förutsätter självklart att samtyckesregleringen kommer med i den värderingen.
Rolf Olsson (V):
Jag tycker naturligtvis också att sju års väntetid på någon form av regeringsinitiativ är väldigt lång tid. Det håller jag med om. Det var inte den typen av tider jag hänsyftade på. Vårt kongressbeslut, som jag naturligtvis gärna utvecklar här i kammaren, innebar att man på sikt skulle försöka få fram en lagstiftning med samtycke som grund men med respekt för svårigheterna. Det kan inte ske omgående.
Den här lagstiftningen har verkat i precis ett år. Den 1 april 2005 trädde den i kraft. Det är kort tid för en lagstiftning.
Jag tycker att det är rimligt att lagstiftningen ska få verka i kanske ytterligare något år innan utvärderingen sker för att man ska ha en rejäl grund att stå på när man tittar på den och att man naturligtvis tar med frågan om samtycket i en sådan utvärdering. Jag utgår från att det ska göras. Hillevi Engström insinuerar att det inte ska ske någon utvärdering. Det förstår jag inte alls.
Det ingick i beslutet att det ska ske en utvärdering. Det måste komma till stånd.
Rolf Olsson (V):
Som alltid är det givetvis intressant att lyssna på Johan Pehrson. Vi har också hört en hel del från de borgerliga bröderna och systrarna. Mycket har gått ut på den förmenta borgerliga enigheten. Jag ska inte beröra buggning i min replik eftersom det kommer senare. Jag lovar Johan Pehrson att jag ska ta upp den saken rejält i ett senare sammanhang.
Jag ska också ta upp frågor som har att göra till exempel med nämndemän som Johan Pehrson enligt tidningarna har uttalat att han har påverkat. Det ska bli intressant att höra Johan Pehrson utveckla det. I dag tänkte jag få höra lite grann om hur det är med den borgerliga enigheten. Ni tycks vara oense redan innan ni har börjat samarbeta. Ändå ironiserar ni över att vi inte är eniga i alla frågor.
Vi presenterar i dag vår femtonde budget. Det mest konkreta ni har gjort är att plantera granar i Norrland, och det är inte mycket till politik.
Vi ser gott om tecken till oenighet inom den borgerliga alliansen redan innan ni har kommit i regeringsställning, vilket vi på vänstersidan naturligtvis hoppas aldrig kommer att ske. När jag har kommenterat tidigare vittnesbörd från borgerligt håll skulle jag vilja ställa en liten konkret fråga där jag tycker att det är viktigt att få klarhet.
Det gäller reservation 16 om en översyn av sexköpslagen. Som jag uppfattade det yrkade Johan Pehrson bifall till denna reservation. Där finns det en mening som gör mig lite orolig. Johan Pehrson får gärna lugna mig på den punkten. I andra stycket på s. 83 står det: "Omdömena om lagen har varit både positiva och negativa. Vissa menar att den får negativa konsekvenser framför allt för den prostituerade."
Jag skulle gärna vilja veta vad som menas med detta och vilken syn man i grunden har på lagen eftersom man skriver så här. Vad är det för negativa konsekvenser som avses?
Rolf Olsson (V):
Hade det hängt på mängden ord som man uttalar om hur politiken ska bli hade Johan Pehrson och hans kolleger haft en fantastisk politik, det tror jag. Men de konkreta förslag till rättvisa och solidaritet som du hänvisar till uteblir helt. Jag ser inga som helst tecken på att er politik skulle leda till minskade klyftor, tvärtom. Den kommer att leda till vidgade jättelika klyftor.
Vi kommer att få ett råare och hårdare klassamhälle med borgerlig politik, och därför ska vi naturligtvis jobba allt vad tygen håller för att hålla Johan Pehrson och de andra borgarna borta från regeringstaburetterna. Det är självklart. Jag skulle också i sammanhanget vilja ge ett råd som en gammal partiledare som Johan kanske känner gav: Sälj inte skinnet förrän björnen är skjuten. Jag tycker det är bra.
Den senaste budgeten innehåller konkreta satsningar på förbättringar när det gäller arbete, inte minst för de unga. Den innehåller satsningar på bostäder. Den innehåller satsningar också på en sådan konkret sak som en handlingsplan mot människohandel och prostitution. Vi snackar inte, Johan Pehrson, vi handlar. 15 budgetar talar, det är mer än granarna i Norrland.