Christina Höj Larsen (V):
Debatten i dag blir lite annorlunda än den ofta är när vi diskuterar ett utgiftsområde, talar om budget och stöter och blöter de olika ekonomiska förslag vi har. Det har hänt och händer väldigt mycket både i världen och i Sverige.
Förutom det som helt uppenbart händer i Europa när Dublinförordningen har fallit, när Schengen egentligen i stort sett också faller och när land efter land stänger sina gränser och motar bort människor på flykt har det också hänt någonting i Sverige.
De senaste månaderna har vi sett och hört förslag som spänner över olika sätt att sluta gränser och stänga gränser, att slopa asylrätten, att skapa interneringsläger till att hålla människor borta.
På detta behöver vi också fokusera i dag i debatten. I en tid då historiskt många är på flykt och Sverige såklart också är en del av denna värld kommer en del av de 60 miljoner människor som är på flykt att söka sig till Europa och till Sverige.
Vi vet alla mycket väl att de allra flesta befinner sig i närområdet, i Turkiet, Jordanien och så vidare. Men vi vet också att en del av dem har sökt sig till Sverige och att Sverige i förhållande till övriga Europa har tagit ett stort ansvar.
I vissa kommuner, framför allt i ankomstkommunerna, är det i svenska mått mätt tufft. Det är ansträngt, javisst, men i andra kommuner är det inte alls någon kris, utan tvärtom har man faktiskt plats och resurser kvar. Herr talman! Vad väljer regeringen då att göra och säga när människor på flykt behöver oss allra mest?
Säger man det självklara och nödvändiga, nämligen att vi aldrig kommer att överge de mänskliga rättigheterna? Säger man att vi kommer att möta den här utmaningen med Sveriges allra bästa sidor så som vi har gjort historiskt sett - välorganiserat och solidariskt med investeringar i välfärd och i de människor som kommer hit?
Säger vi att EU nu har misslyckats med det här men att vi inte tänker pressas att överge asylrätten utan att vi i stället håller tillbaka medlemsavgiften tills övriga länder tar sitt ansvar?
Säger vi att vi ska stötta kommuner med resurser och regeländringar så att de klarar av den här uppgiften och att vi tillsammans äntligen ska göra de investeringar i bostäder och välfärd som så länge har behövts? Säger vi att vi nu verkligen måste prioritera fler socialsekreterare, lärare och undersköterskor framför flådiga badrumsrenoveringar och vinstuttag?
Nej, det är inte det regeringen säger. Regeringen väljer att skrämmas med ord som systemkollaps och kaos. De säger att de behöver andrum när människor är på flykt. De ställer välfärd mot mänskliga rättigheter och stänger hellre gränserna för dem som behöver skydd än att bygga vårt samhälle större.
De väljer att skapa ökad otrygghet genom att ge tillfälliga uppehållstillstånd, splittra familjer och ställa den som är beroende av jobbet för sitt liv i Sverige mot den som inte är det. De går med på att låta EU muta Turkiet som konsekvent kränker mänskliga rättigheter, låter IS sälja olja och bombar sin kurdiska befolkning, allt för att hålla flyktingar borta.
Det, herr talman, är inte en systemkollaps, utan det är en ideologisk kollaps. Överallt i Sverige kämpar frivilliga, kommuner och myndigheter för att lösa det här. Socialsekreterare, lärare, migrationshandläggare och poliser gör vad de kan, men det är dags att fokusera på hur vi kan stötta och förbättra det arbetet. Allt annat är ett svek mot dem. Låt oss ta fram boenden både på kort och på lång sikt.
I Bromölla har kommunen tagit fram 200 platser som fortfarande inte används, trots situationen som nu råder i Malmö. Det finns ganska många sådana exempel. Genom att låta kommunerna ansvara för att hitta platser skulle vi mycket lätt kunna öka kapaciteten.
Vi behöver göra en historisk satsning i bostadsbyggande genom både modulbyggande, ombyggnationer och statliga kreditgarantier. Det har alltid, herr talman, funnits de som tyckt att det behövs andrum och att gränsen är nådd. De säger det nu när människor flyr Asads tunnbomber och IS våldtäkter.
De sa det när judar från Tyskland behövde skydd undan pogromerna. De sa det när människor flydde nationalisternas folkmord i Bosnien. Historien har dömt dem mycket hårt. Varför ska vi lyssna på dem nu? Lyssna i stället till alla oss som varje dag står beredda att möta människor på flykt med solidaritet och en plats bland oss. Nog nu med andrum och panik.
Låt oss göra skillnad i stället.