Göran Hägglund (KD):
Den här debatten har alla förutsättningar att belysa olika perspektiv i politiken. Den delen av mitt anförande tror jag att Wiwi-Anne Johansson är beredd att skriva under på. Vi ser lite olika på människors förmåga att ta egna beslut.
Wiwi-Anne Johansson representerar ett parti som tror sig veta bättre än människorna själva när det gäller hur de ska leva sina liv, och som gärna vill använda sin roll som politiker till att regissera människors liv, ja kanske till och med leva livet åt dem. Jag vill i stället skapa utrymme för människor att själva bestämma utifrån egna önskemål.
Jag ska återge ett par avsnitt ur interpellationen. Man säger att skattepengar används till att hålla barn borta från förskolan. Det är ett synsätt som är mig oerhört främmande. Det bygger på föreställningen att vi politiker vet bättre än föräldrarna och att barnen i någon mening tillhör politiken eller samhället i stället för att vara ett ansvar för föräldrarna.
Föräldrar vet i regel vad som är bäst för barnen och de ska ha makt att besluta. När vänsterpartisten Wiwi-Anne Johansson i interpellationen skriver att två förskolor i Stockholmsområdet tvingats stänga till följd av vårdnadsbidraget är naturligtvis den enkla frågan: Finns förskolan till för barnen eller finns barnen till för förskolan? Mitt svar är att förskolan finns till för barnen.
Det ska finnas förskola med hög kvalitet till alla föräldrar och barn som efterfrågar det. Vi har till och med en lag som ger människor rätt till förskola. Om ett antal föräldrar väljer något annat än förskola har de i mitt Sverige rätt till ersättning för det.
Det måste finnas ett mått av rättvisa mellan olika familjer utifrån deras egna val. Om ett antal föräldrar då väljer att inte använda förskolan och det blir en mindre efterfrågan kan det vara så att förskolor läggs ned för att människor väljer annorlunda. Detta är naturligt utifrån synsättet att förskolorna finns till för barnen. Det är inte så att barnen finns till för förskolan.
Wiwi-Anne Johansson skriver i sin interpellation att man ska ifrågasätta vissa kommuners beslut om att införa vårdnadsbidrag med tanke på att det är så få föräldrar som har använt vårdnadsbidraget. Skulle det vara okej om fler använde det? Skulle Wiwi-Anne Johansson då genast göra vågen och säga att detta var den mest begåvade reform som vi har sett?
Nej, Wiwi-Anne Johansson ogillar människors egna val och vill bestämma å människors vägnar. Det är alltså inte så att antalet personer är avgörande. Det är det inte för min del heller. För min del syftar hela reformen till att lägga mer beslutandemakt hos föräldrarna själva, de som känner barnen bäst. Det är faktiskt föräldrarna och inte kommunalrådet eller ens socialministern som känner varje enskilt barn bäst, och det beslutet ska ligga hos föräldrarna.
Därav följer också svaret på den första frågan som jag ger i interpellationssvaret, nämligen att om man lägger makt hos föräldrarna är det hos föräldrarna som makten ska ligga. De bestämmer själva. Vi har problem med jämställdheten i samhället, att män och kvinnor värderas olika på arbetsmarknaden och i samhället i stort, kan man säga. Det är klart att vårdnadsbidraget inte är en reform som kommer att korrigera allt detta.
Vi behöver andra åtgärder, och då är jämställdhetsbonusen en sådan sak som gör att också män långsiktigt kommer att ta ett större ansvar för sina barn, och det tror jag är bra för samhället.