Anders Borg (M):
Det är mycket intressant att se hur Socialdemokraterna ska förhålla sig till bolagsskatten framöver. Socialdemokraterna har traditionellt sett varit ett parti som ansett att svensk bolagsskatt bör vara låg och konkurrenskraftig för Sverige. Nu har man landat i positionen att man helt plötsligt säger nej till en nödvändig bolagsskattesänkning och därmed i nästa budget ska komma tillbaka med ett förslag om höjning.
Annars blir man lite i ett dilemma att man har väldigt högstämda ord i kritiken medan det mest sannolika är att man om tolv månader är för skattenivån på 22 procent. Varför är detta en besvärlig skatt att diskutera ur ett socialdemokratiskt perspektiv? Det är helt enkelt därför att en bolagsskatt är den effektiva skattesatsen på ett lands kapitalstock. Det är vad bolagsskattesatsen är.
Man beskattar maskiner, tillverkning, patent och produktion i ett land. Det är inte primärt fråga om kapitalägarnas vinster eller kapitalägarnas pengar. Det har vi på kapitalinkomstskattesidan. Det handlar om just beskattning på kapitalstock. Traditionellt sett brukar socialdemokrater var relativt relaterade och starkt bundna till kapitalstocken i en positiv mening. Man är för en stark svensk industri.
Har man en stark svensk industri som är basindustriorienterad har den en stor kapitalstock. För ett land som Sverige blir bolagsskattesatsen besvärlig. Hur slår en sänkt bolagsskatt igenom? Slår den igenom i stigande sysselsättning? Varför har vi bekymmer med att ge ett väldigt exakt svar på 5 475 personer eller något liknande till Leif Jakobsson?
Det beror på att i den traditionella analysen ska en bolagsskattesänkning till 100 procent slå igenom i stigande reallöner. Det är den ursprungliga analysen av bolagsskatt. Bolagsskatten bestämmer så att säga kapitalstocken, kapitalintensiteten bestämmer produktiviteten och det bestämmer utrymmet för reallöner. Det är skälet till att när man träffar människor inom industrifacken är många i grunden väldigt positiva. De fattar att det ger reallöneutrymme. Det är reallöneutrymme.
Får man en större kapitalstock har vi råd med högre löner, och då får man större löneökningar. Det är den raka logiken här. Slår det igenom bara i reallöneökningar, eller slår det också igenom i stigande sysselsättning? Jag tror att i grund och botten i en kvartalskapitalistisk värld är ägarna i ett aktiebolag väldigt hårt drivna av kortsiktig lönsamhet. Faller lönsamheten vill de hålla den uppe.
Har man en fallande lönsamhet blir det naturliga dragspelet att dra ned på personalen. Då får man varsel och uppsägningar. Numera kommer de väldigt snabbt. Det räcker med att det darrar till i världsekonomin så börjar man att varsla folk. Om vi då sänker bolagsskattesatsen har det en positiv effekt i den meningen. Vi har gjort lite tentativa beräkningar på hur det slår igenom. Det är relativt bra och positiva sysselsättningseffekter.
Vi har valt att inte använda dem av det enkla skälet att det vi ska redovisa i budgetar och annat är sådant som vi är rätt säkra på genom bred och gedigen forskning som till exempel för a-kassan. Det har vi inte på det här området. Låt mig bara påpeka att det inte bara är Leif Johansson som är för detta. Laura Tyson, som tidigare var chefsekonom åt Bill Clinton, argumenterade nyligen för att man i USA borde göra en bred bolagsskattereform där man skärpte kapitalinkomstskatten och i stället sänkte bolagsskatten.
Det skulle vara en skatteförskjutning som gynnade produktion i USA. Jag tror inte att man ska göra den typen av övning. Men det är alldeles uppenbart att vi har varit konsekventa i vår politik. Vi har försvarat letters och irländares rätt att ha en låg bolagsskatt därför att det bygger industri, jobb, välstånd och produktivitet i de länderna under krisen. Andra har krävt att de ska skjuta sig i foten.
Därför är det också logiskt att vi för att skydda jobben i Sverige vill erbjuda en attraktiv skattemiljö för svenska storföretag.