Mikael Strandman (SD):
Konstitutionsutskottets granskning av regeringens hantering av coronapandemin skiljer sig, som flera här tidigare sagt, från Coronakommissionen, som granskar väldigt brett. Vi har mer granskat regeringens hantering och de författningsenliga aspekterna av regeringens handlande. Utifrån den begränsningen kan man i huvudsak säga att det hela har kokat ned till två huvudfrågor eller axlar.
Den första axeln gäller själva ansvaret vid en samhällskris som pandemin. I ena änden av axeln har vi Sveriges ganska unika förvaltningsmodell med självstyrande kommuner och regioner och självständiga myndigheter. I den andra änden har vi 1 kap.
6 § regeringsformen, det vill säga att regeringen styr riket och ansvarar inför riksdagen. När man hör debatten här kan man ibland tro att Sverige inte längre har en centralmakt, men det har vi faktiskt.
Visserligen utgår den svenska modellen för krisberedskap från ansvarsprincipen: De som har hand om en verksamhet under normala förhållanden har även hand om den i kris och ytterst även i krig. Samtidigt ingår det i regeringens uppgift att styra riket att hantera konsekvenserna av en kris som drabbar landet och dess befolkning.
När de enskilda aktörerna inte mäktar med detta är regeringen skyldig att gå in, styra upp och ta ett helhetsgrepp. Det är kring denna axel vi i konstitutionsutskottet har varit tvungna att bedöma när det har varit påkallat för regeringen att ta detta ansvar.
Den andra axeln handlar mer om mänskliga fri- och rättigheter å ena sidan och å andra sidan samhällets behov av att snabbt få ett skydd mot en sådan här dödlig pandemi som sprider sig snabbt. I en auktoritär regim är det kanske ganska enkelt; där kan regeringen snabbt fatta beslut och begränsa människors fri- och rättigheter.
Vi såg ju bland annat i Kina hur fort de stängde ned landet. Men i Sverige har vi inte det systemet, lyckligtvis. Det finns ju också väldigt stora nackdelar med ett sådant system. När man ska göra sådana här begränsningar krävs det att det tas fram förslag som ska beredas, skickas ut på remiss och sedan slutligen klubbas i riksdagen.
Det tar naturligtvis mycket längre tid. Därför är det viktigt att man har en beredskap för detta, att man har ordnat en författningsberedskap och förberett sig inför vad som förhoppningsvis inte komma skall. Om ett worst case scenario faktiskt inträffar ska det dock vara klart.
Här har vi varit tvungna att ta ställning till hur väl regeringen hade förberett sig inför de tillfälliga pandemilagarna och så vidare. Låt mig då komma in på de enskilda ärendena. Jag tänkte först ta upp testning och smittspårning.
Här uppdagades det ganska tidigt i pandemin att kommuner och regioner inte mäktade med detta. Visserligen hade pandemin klassats som allmänfarlig sjukdom, och vi hade en smittskyddslag som trädde i kraft.
Men i och med att detta var en så pass stor smitta, en världsomfattande pandemi - smittskyddslagen är ju egentligen inte anpassad för sådant utan mer för könssjukdomar och andra begränsade utbrott - var det påkallat för regeringen att gå in och ta ett större helhetsansvar tidigare än vad som nu skedde.
Till skillnad från våra nordiska grannländer, som kom igång med bred testning av allmänheten redan i slutet av mars och början av april, tog det ända till midsommar innan vi var där. Mycket av det handlade om trivialiteter, kan man tycka, som vem som skulle betala hit och dit. Här har vi från konstitutionsutskottet uttryckt att det är en brist att detta inte kom på plats och löste sig tidigare.
När vi hade SKR här på utfrågning menade de att de inte kunde agera bara på ett uttalande i medierna från statsministern om att pengar inte var något problem. Vi måste ha ett myndighetsbeslut på att vi får de här pengarna för att kunna börja sätta igång allt det här, sa de. När det gäller tillgång till skyddsutrustning anser KU att uppdraget till myndigheterna borde ha utformats tydligare.
Regeringen borde också ha agerat tidigare för att säkra tillgången till skyddsutrustning inom samhällsviktig verksamhet. När det gäller deltagargränser för allmänna sammankomster och offentliga tillställningar anser KU att betydande inskränkningar i grundlagsskyddade fri- och rättigheter skulle ha förberetts utförligare. KU anser också att Justitiedepartementet borde ha haft kontakt med Folkhälsomyndigheten om frågorna.
Här är det mycket om detta med författningsberedskap och att man verkligen dels har förberett lagförslagen, dels kontinuerligt gör en omvärldsbevakning och samlar information och omprövar. När besöksförbudet på äldreboenden förlängdes borde regeringen ha tagit in synpunkter från fler myndigheter och aktörer.
Regeringen borde också ha fattat ett tidigare beslut om möjlighet till lokala besöksförbud. Vad gäller beredningen av pandemilagen och snabbpropositioner borde arbetet med att ta fram en pandemilag ha påbörjats tidigare än sommaren 2020. Förseningen ledde till att både Lagrådet och riksdagen fick kort tid på sig att hantera lagförslaget.
Med detta sagt vill jag nu tacka kansliet och mina kollegor för ett enigt granskningsbetänkande och önska alla en god sommar.