Johan Hedin (C):
Det finns ingen quickfix mot gängvåldet. Det kommer att krävas ett långsiktigt och enträget arbete. Det kommer att krävas insatser här och nu för att plocka ut livsfarliga mördare, och det kommer att krävas insatser för att hindra andra från att kliva upp i sina kriminella karriärer och ta deras platser. Det krävs resoluta polisinsatser och skickliga utredare, kunniga förundersökningsledare och en rättskedja utan svaga länkar.
Det krävs också en kriminalvård som i bästa fall kan styra in den dömda på ett bättre spår i livet, och det krävs att den som döms för allvarliga våldsbrott också får lång tid att ta till sig av Kriminalvårdens behandling. Från Centerpartiets och Alliansens sida har vi föreslagit en lång rad åtgärder. Hittills under mandatperioden har ett sextiotal blivit tillkännagivanden, och regeringen har faktiskt också levererat på en del av dem på ett tillfredsställande sätt. Det ska ni ha en eloge för.
Vi fortsätter att driva på för ökad trygghet med ännu fler idéer. Redan för mer än ett år sedan identifierade vi ett behov av ökade resurser. Vi tog fram pengarna till Centerpartiets vårbudgetmotion och levererade sedan in ytterligare när vi såg att behovet inte minskade utan tyvärr tvärtom. Herr talman! Allt är inte nattsvart. Det finns ljuspunkter i den långsiktiga trygghetsutvecklingen, och det finns definitivt ljuspunkter på många håll ute i polisorganisationen.
Jag träffar regelbundet poliser och andra som har stor kunskap om situationen. Det är inte sällan jag imponeras stort av de fantastiska insatser som görs runt om i landet. Faktum är att den långsiktiga trenden till största del är väldigt positiv. Kriminaliteten minskar överlag. Det finns dock oroande och allvarliga undantag, i synnerhet trendbrottet som ger vid handen att gängvåldet ökar. Den exakta orsaken kan vi veta först efter några år när detta har kunnat beforskas grundligt.
Men att förändringen sker ungefär samtidigt som polisen genomför den största omorganisationen sedan 1960-talet är med all rimlighet något att betrakta som ett samband. Trycket mot de kriminella gängen lättades olyckligt under den här perioden. Jag och Centerpartiet, liksom alla andra partier, var överens om omorganisationen, och i grunden är den bra. Vi måste lösgöra personal från administrativa uppgifter och få ut mer arbetade och trygghetsskapande polistimmar ut i lokalsamhället.
Vi hör om många brister runt om i hela landet. Men grunden i reformen är sund. Det är genomförandet som skulle behöva vara proffsigare. Det behövs ledarskap i polisorganisationen och hos polisorganisationens beställare, regeringen. Ledarskap handlar främst om två saker: att tydliggöra ansvar och att tilldela möjligheter att uppfylla detta ansvar. I alla dessa delar måste situationen bli bättre. I Stockholm pågår sedan en tid initiativet Mareld.
Det är namnet på det långsiktiga projekt som är satt att bekämpa gängkriminaliteten. Det finns gott hopp om att det kommer att lyckas, men som i så många andra delar av polisen har man svårt att få fram personal. De är ungefär 60 personer i dag, och de ska vara 160. Samtidigt hör jag oroande nog att det finns ett sparbeting just i Region Stockholm på närmare 100 miljoner. Jag hoppas att det är någonting som kan ändras med ett snabbt tillskott, för polisen behöver mer pengar nu . Så är det bara, och det kan ingen längre bortse från.
Gängvåldet är här och nu, och ju längre vi väntar på att möta det fullskaligt, desto dyrare och besvärligare kommer det att bli. Det är tillräckligt illa som det är, och vi behöver sätta stopp nu. Den 19 januari var det frågestund här i kammaren. Då frågade jag inrikesministern om han mot bakgrund av den eskalerande våldssituationen i Malmö ändå inte såg behovet av ett resurstillskott redan i år. Centerpartiet har i vår budgetmotion avsatt 520 miljoner till polisen redan i år, medan regeringen ligger på 100 miljoner.
Faktum är att hela Alliansen ser detta behov, och vi har alla satsningar på polisen långt över regeringens nivåer. Svaret på min fråga blev ett rungande nej. Det behövdes inte, sa inrikesministern, mot bakgrund av att det skulle ta lång tid att utbilda nya poliser. Problemet är att man då bara ser den ena halvan av personalförsörjningsproblemet. Den andra halvan är alla som har slutat eller funderar på att sluta.
Det behövs resurser redan nu för att kunna möta polisernas krav på bättre villkor, för att få kompetent personal att stanna och för att göra yrket mer attraktivt. Det kanske inte är någon som blir polis för att bli rik, men det kan nog finnas en och annan som väljer att inte bli polis för att man inte vill bli fattig. Det behövs definitivt resurser om det finns hot om avsevärda sparbeting just nu på ställen där våldet måste bekämpas med full kraft. Herr talman!
För att förstå gängkriminaliteten måste man också försöka förstå hur samhället fungerar. Vi talar mycket om socioekonomiska faktorer. Trots att vi genom hela den moderna politiska historien har försökt skapa system, sociala insatser och skyddsnät som ska se till att ingen ska behöva hemfalla åt kriminalitet för sitt uppehälle förekommer kriminalitet. Trots ambitioner i varierande grad från olika partier om utjämning av livschanser finns det i praktiken enorma skillnader i samhället.
Men man gör ett allvarligt misstag om man tror att allt detta handlar om pengar. Författaren och idéhistorikern Johan Norberg sa det där så himla klokt en gång: Staten kan ge dig precis allt du behöver förutom känslan av att ha åstadkommit det själv. Jag tror att det ligger väldigt mycket i det. Strävanden efter utjämning har lett fram till förenklade modeller för fördelningspolitik, höga marginalskatter och hyresregleringar. Och ärligt talat, vart har det lett oss?
Inte har det utjämnat skillnaderna i livschanser på riktigt i alla fall.