Jan Björklund (L):
Ja, jag delar den oron. Jag har samma bakgrund som interpellanten, nämligen Skolverkets beskrivning. Den typen av rapporter har kommit under många år - detta är inte första gången. Till att börja med tycker jag att interpellanten har rätt perspektiv. Det handlar inte bara om gruppstorlek och mängden personal utan också om kompetensnivån.
Det spelar alltså roll om det är en utbildad person eller en icke utbildad person som leder verksamheten. Det har varit ett problem att väldigt få ungdomar har sökt in på fritidspedagogutbildningen under många år. Det är glädjande att sedan alliansregeringen genomförde den nya lärarutbildningen 2011 är det en helt ny utbildningsinriktning.
Det går inte längre att söka och utbilda sig enbart till fritidspedagog, utan det är en kombination där man är lågstadielärare i vissa ämnen - ofta praktisk-estetiska ämnen som idrott, slöjd eller bild - samtidigt som man är fritidspedagog. Man skapar utrymme för kombinationstjänster, och det tror jag är en nyckel till att sedan kunna använda denna personal på ett bra sätt i verksamheten.
För fritis äger ofta rum dels på morgonkulan innan skoldagen börjar, dels på eftermiddagen. Men fritidshemmets verksamhet pågår inte hela dagen utan när det inte pågår skolundervisning. Det gör att en person som både har lärarkompetens och fritidspedagogkompetens har mycket större användbarhet. Det kommer att vara mer intressant för arbetsgivaren att anställa personer med den nya utbildningen. Söktrycket bland ungdomar till den nya utbildningen går dessutom upp.
Tidigare, till den gamla fritidspedagogutbildningen, gick det bara ned, men nu har det gått upp ett par år i rad. Den nya utbildningsinriktningen där man samtidigt blir både lågstadielärare i vissa ämnen och fritidspedagog gör att utbildningen blir mycket mer attraktiv. Detta är riktigt glädjande. Precis i dagarna går den första kullen som har den nya utbildningen ut från våra lärarhögskolor.
Vi får väl se framåt hösten när de börjar få jobb. Det är en treårig utbildning som infördes 2011, så det är alltså nu på försommaren 2014 som den första kullen går ut. Jag har en dialog med cheferna för lärarutbildningen på våra lärosäten, och min uppfattning är att den nya utbildningen är rätt tänkt och att den är bra. Vi ser att söktrycket går upp.
Detta löser inte den akuta situationen, men vi måste samtidigt våga tänka långsiktigt - hur löser vi utmaningen på längre sikt? Där menar jag att svaret är fler välutbildade fritidspedagoger. Jag delar uppfattningen om barngrupperna och oron där. Den ordning som riksdagen har bestämt och som interpellantens parti och andra har stått bakom är att kommunerna ska ha ansvaret för grundskolan och därmed fritidshemmen.
Skolverket och Skolinspektionen påpekar gruppstorlekarna, men det är till sist kommunerna som har ansvaret. Jag tycker inte att vi från riksdagens eller regeringens sida - så länge skolan är kommunal - ska säga att det är vårt ansvar, utan det är kommunernas ansvar. Vi ska inte frånta kommunerna deras ansvar, för då kommer de omedelbart att krypa ur det, utan det är deras ansvar att hantera detta. Jag tycker att vi kan vara kritiska, men inte överallt. På en del håll sköts det utmärkt, men på andra håll är det för stort, fel eller så.
Då kommuner som inte sköter sig och går långt utöver vad som är rimligt i till exempel gruppstorlekar förtjänar kritik och ska få kritik. De får också kritik. Det är innebörden i den rapport som interpellanten läser upp. De har fått sådan kritik av Skolinspektionen och har uppmanats att skärpa sig.