Jan Lindholm (MP):
I socialutskottets betänkande 5 om infektion med ebolavirus behandlas en proposition från regeringen med samma namn som betänkandet. Fyra av ebolavirusets fem olika stammar kan angripa oss människor. Det är kanske den sjukdom som har skapat mest rädsla bland världens befolkningar på väldigt många år.
När viruset väl har trängt in i kroppen dödar det ganska snabbt celler, så snabbt att många celler faktiskt exploderar, som läkarna beskriver det. Viruset bryter ned immunförsvaret och förorsakar kraftiga blödningar inuti kroppen, och det angriper raskt nästan alla organ. Vanligtvis dör de som drabbas inom en till två veckor efter det att symtom har visats.
Enda trösten är att ebolaviruset bara smittar vid direkt kontakt med kroppsvätskor från någon smittad samt att ebolaviruset fortfarande är mycket sällsynt. Ebola identifierades så sent som 1976, då den första kända epidemin drabbade Sudan och Demokratiska republiken Kongo.
Namnet har viruset fått från Ebolafloden som rinner i närheten av den by där det första utbrottet blev känt. Det nu aktuella utbrottet av ebola som har skett i Västafrika klassades av WHO den 8 augusti 2014 som ett hot mot människors hälsa av internationell omfattning.
WHO konstaterade därför nödvändigheten av en samordnad internationell insats för att stoppa och vända den internationella spridningen av viruset. I slutet av januari i år hade WHO rapporterat över 21 600 fall av bekräftad eller misstänkt ebola i Västafrika, främst i Guinea, Liberia och Sierra Leone.
I inledningen av den nu pågående epidemin avled nio av tio smittade. Men genom de insatser som har mobiliserats och genomförts internationellt avlider nu endast sex av tio smittade.
Fler än 8 600 personer har dock trots detta tyvärr rapporterats avlidna i mitten av januari i år i den största epidemi av ebola som världen har skådat. Det är mot denna bakgrund som man ska förstå regeringens proposition och att det ibland måste gå fort. Därför står Miljöpartiet bakom förslaget.
I dag reser vi i en sådan omfattning att åtgärder måste vidtas för att hantera de risker för spridning som ändå finns med en sådan här sjukdom. En person som har smittats kan faktiskt, trots det som jag har sagt, ibland bära viruset i upp till tre veckor utan att några symtom visas.
Även den som har varit smittad men som tack vare de omfattande vårdinsatser som har gjorts överlever kan vara bärare av viruset under flera veckor. Jag har inte lyckats hitta någon säker information om hur länge det kan pågå. Men jag har läst om att man har upptäckt viruset hos överlevande personer så länge som sju veckor efter friskförklaring.
Det är mycket svårt att behandla de drabbade, bland annat därför att man måste ha oerhört stora säkerhetskrav för att vårda de drabbade. Ett annat problem är att det faktiskt inte finns någon specifik behandling mot ebola.
Det som man gör är att i huvudsak stödja patienten med hjälp av till exempel andningsmaskiner, stabilisera blodtrycket och ge blodtransfusion, vätska och andra liknande insatser för att kroppen själv ska kunna ta upp kampen mot viruset. ZMapp och TKM-Ebola är två behandlingsmetoder som har prövats, men egentligen har man ännu inte kunnat utvärdera om de har någon större positiv effekt för patienterna.
Ett preparat som heter Brincidofovir har också prövats. Det har visat sig ha viss framgång, men det är bara på forskningsnivå.
För min egen del räcker det med att ganska översiktligt ha försökt studera och sätta mig in i den virala blodfebersjukdom som ebola utgör för att helt ställa mig bakom att sjukdomen lyfts in i den lagstiftning för samhällsfarliga sjukdomar som vi har och där sjukdomar pekas ut för vilka vi behöver ha särskilda försiktighetsåtgärder.
Att klassa en smitta eller en sjukdom som samhällsfarlig ger möjlighet för smittskyddsläkarna att besluta om karantän, och det ger möjlighet för Socialstyrelsen att besluta om att spärra av områden med innebörden att personer då varken får resa in i området eller resa ut ur det. Det är mycket rimliga åtgärder om en sådan smitta skulle påträffas.
Självklart kan de åtgärder som följer av en sådan klassning som samhällsfarlig sjukdom upplevas som integritetskränkande på många sätt.
Men när man gör bedömningen av den inskränkningen i förhållande till konsekvenserna av om en sådan sjukdom sprider sig, drar vi i Miljöpartiet slutsatsen att medborgarna inte skulle ha några invändningar mot en sådan förändring. Därför yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationen.