Alice Åström (V):
Jag ska börja med att vara positiv. Vi ser väldigt positivt på de förändringar som har skett vid utslussning för att underlätta för dömda att få arbete efter avtjänat straff. Det är en fråga som vi har lyft fram vid ett flertal tillfällen, och vi tycker att det är positivt att detta nu genomförs så att man får ett samarbete mellan Kriminalvården och Arbetsförmedlingen på det här strukturerade sättet.
Vi tror också att det kan ha stor betydelse när det gäller återfall i brott. Om människor har möjligheter till arbete och till ett mer socialt liv som det här innebär minskar man givetvis återfallen i brott. För att återgå till det som jag är kritisk till handlar inte det här bara om volymfrågan.
När trycket på Kriminalvården är så pass stort handlar det också om personalens situation i dag. Vi vet att kontaktmannaskapet, som har stor betydelse för hur man kan bedriva behandlingsarbetet, egentligen har urholkats i takt med att trycket på Kriminalvården har ökat. Personalen har fler klienter att ta hand om.
Det innebär att man inte kan fullfölja de goda ambitioner som finns i kontaktmannaskapet och i behandlingsplanerna. Vi måste fråga personalen i Kriminalvården som har höga ambitioner hur deras möjligheter är att fullfölja dem redan i dag. Jag har själv tidigare suttit i Kriminalvårdsstyrelsens styrelse under nästan tio år.
När man tittar på Kriminalvårdens prognoser och bedömningar vet jag därför att prognoserna tyvärr ofta till och med har slagit fel åt andra hållet. Man har haft för låga prognoser för hur anstaltsökningen och platsbehovet egentligen skulle vara. Det har också bidragit till att man inte har kunnat öka antalet platser inom Kriminalvården på det sätt som man hade behov av.
Vi hamnade i en situation där vi snarare hade hårt tryck på dubbelbeläggning. Vi hade över 100 procents beläggningar. Där var prognoserna snarare i underkant, och det är också ett problem.
När Kriminalvården nu signalerar de här oerhört stora behoven av resursförstärkningar är jag snarare orolig för att man även denna gång har tagit till i underkant och att vi snarare kommer att få en situation med en ökad dubbelbeläggning igen. Det är någonting som inte gynnar verksamheten och behandlingarna. Jag blir bekymrad över den senaste tidens händelser, och jag är övertygad om att även justitieministern är det.
Det handlar om självmorden på häktena. Vi har nu en situation där självmorden anmäls till åklagare och utreds. Det är givetvis viktigt eftersom det gäller att en person faktiskt har mist sitt liv. Men vi riskerar att få en personalsituation där människor väljer att säga: Nej, jag tänker inte jobba inom Kriminalvården.
Jag tänker inte vara en av två personer som har ansvaret för 100 personer som är inlåsta och som är i kris om jag också i slutänden kan bli åtalad för att jag inte har klarat av att förhindra ett självmord! De här bristerna kvarstår. Det handlar inte bara om en volymökning och en platsökning utan också om personalens arbetssituation och möjligheten att bedriva ett bra behandlingsarbete.
Jag hoppas, fru talman, att justitieministern lyfter fram de här frågorna när ni har era förhandlingar inför budgeten och att man ser till att Kriminalvården får de resurser som den behöver. Jag är övertygad om att justitieministern har en ambition att ha en kriminalvård med ett bra innehåll. Men det kommer att kräva mer resurser. Den signalen skulle Kriminalvården så väl behöva i dag.