Ellen Juntti (M):
Tack, justitieministern! Faktum är att ingen skulle bli gladare än jag om regeringen satte fart. Våld i nära relationer är ett angeläget område att bekämpa, så jag är glad om ni levererar massor med bra förslag. Jag har inte sagt att regeringen har suttit i två år. Jag hänvisade till att det har gått två år när propositionsförteckningens tid tar slut. Jag har skrivit att det var två förslag. Där har jag fått felaktiga uppgifter.
Men även om det stämmer att regeringen har levererat nio förslag är det ändå väldigt få förslag på ett och ett halvt år, eller två år till hösten. Det måste man säga, i alla fall med tanke på att regeringen har ganska hög svansföring när de kallar sig för en feministisk regering och prioriterar denna fråga högt. Jag tycker därför inte att det är så mycket levererat.
Jag tänkte också ställa några frågor om brott mot barn, för det tycker jag är nästan ännu viktigare. Barn som växer upp med våld och som sedan ofta själva också blir utsatta för våld drabbas i betydligt större utsträckning av att de inte klarar skolan. Det leder till arbetslöshet, utsatthet och utanförskap. Många hamnar i kriminalitet och missbruk. Det är därför viktigt att man får slut på våldet i hemmen, inte minst för barnens skull.
Rädda Barnen lämnade en rapport förra året om att det är långa handläggningstider när det gäller att utreda brott mot barn. När det finns en skäligen misstänkt person ska åtal väckas inom 90 dagar, eller så ska ärendet läggas ned. På många ställen klarar man inte det här. Vissa klarar det ganska bra, till 80-90 procent, men till exempel Norrköping klarar det bara till 48 procent, alltså mindre än hälften av ärendena.
Det här är bekymmersamt, därför att ju längre tid som går, desto svårare blir det att bevisa brott. Barnet kan glömma, bli hotat eller påverkas till att säga att det inte blivit slaget, eller vilket brott det nu handlar om. Det farliga är att om det inte går att bevisa läggs utredningen ned.
Ofta får barnet åka hem igen, och det är ett stort bekymmer, för de flesta barn som blir utsatta för brott blir det i sina egna hem där de ska känna sig som tryggast. Den nationella samordnaren har föreslagit en sammanhållen tidsfrist för hela rättsprocessen, och det tycker jag är ett mycket bra förslag.
Nu har man olika tidsgränser för när förhör ska hållas med barnet och när åtal ska väckas, men det finns ingen tidsgräns för när domstolsförhandlingen ska starta efter att åtal har väckts. Jag har pratat med åklagare som handlägger barnärenden och fått veta att det ibland kan gå upp till sex månader mellan åtal och domstolsförhandling. Det är inte acceptabelt. Exempelvis vet ju en 12-13-åring som har blivit våldtagen vad som är på gång, och tänk då att vänta i ett halvår innan man får besked om hur det går.
Det är inte acceptabelt. Man måste också handlägga de här ärendena fort för att säkra bevisning. När det gäller misshandel mot de minsta barnen mellan noll och sex år är det bara 8 procent av fallen som klaras upp, eftersom de är svårast att bevisa.
En stor anledning till att det tar tid är också att det finns för få barnförhörsledare. Vad tänker justitieministern vidta för åtgärder för att bevisningen av fler brott mot barn ska räcka till åtal och fällande dom?
Och tycker justitieministern att det ska införas en sammanhållen tidsfrist för hela rättsprocessen?