Rossana Dinamarca (V):
När jag var barn var det genom skolan som jag fick uppleva och skapa kultur. Den kommunala musikskolan kom till klassen och lärde alla spela blockflöjt. De fria teatergrupperna kom till skolans gympasal och spelade teater. Jag minns det som fängslande när det hände. Men jag tog mig ändå aldrig på egen hand till någon större institution för att uppleva teater eller musik.
Jag minns också hur tråkigt, eller snarare olidligt, jag tyckte det var att tvingas läsa Selma Lagerlöfs Nils Holgerssons underbara resa genom Sverige . Men det fanns tack och lov en skolbibliotekarie som lyckades locka mig till böckernas värld på mina villkor. Jag hade redan då ett politiskt intresse, och jag var nyfiken på mitt ursprung.
Så när jag fick Monica Zaks böcker i min hand var jag fast. Jag har inte läst eller sett alla klassiker, och det har ibland och i vissa sammanhang gjort att jag har känt mig alienerad. Det kan kännas skämmigt.
Men sedan tänker jag till lite grann och gör mig fri från den där skamkänslan, därför att jag också konstaterar att det som inte talar till mig och det som inte representerar mig är det som är problemet. Det är det som stänger ute många av oss från kulturen. För att kulturen ska vara till för alla måste den också spegla samhället och oss alla.
Den måste också vara fysiskt tillgänglig. Litteratur- eller kulturkanon är inte vägen fram. För min del har det varit hiphoppen, seriefiguren Mafalda, Monica Zak, America Vera-Zavala och Liv Strömquist som har varit vägen till musiken, till läsandet, till Dramaten - till kulturen.
Det är de som har speglat och tagit upp det som har varit relevant för mig. Dessvärre ser vi att kulturinstitutionerna är tröga vad gäller breddad rekrytering på alla plan. Det påverkar givetvis utbudet, vilka som gestaltar, vilka som gestaltas och vilka som kommer att vara intresserade av att ta del av detta.
Vårt förhållande till kultur går i arv. Jag är medveten om att jag inte tar mina barn till teater eller klassiska musikkonserter, därför att jag själv inte har haft den vanan. Men när det är möjligt går vi på konserter med Linda Pira eller Oskar Linnros, och vi går ofta på bio.
Böcker har jag däremot läst för dem sedan de föddes, både på spanska och på svenska, därför att jag visste att det skulle ha betydelse för deras kunskapsinhämtning.
Jag kan be mina barn att läsa en bok bara för att fascineras av deras lätthet att kunna sluka en bok på ett sätt som jag fortfarande inte förmår, trots att jag tycker om att läsa. Kulturen spelar en central roll i ett demokratiskt samhälle. Genom kulturen kan olika grupper och individer få uttrycka sina livsval.
Kulturpolitiken är därför ett viktigt verktyg i arbetet för att försvara de mänskliga rättigheterna och alla människors lika värde. Därför måste den vara för alla. Därför är det viktigt att sänka trösklarna genom fria entréer och genom sänkta avgifter till kulturskolan och genom att uppvärdera de estetiska ämnena i skolan.
Därför ska vi också bejaka olika uttrycksformer och ge människor möjligheter att ta del av dem. Här tycker jag att Stockholms stad har gjort en spännande resa från att ha haft en hård, absurd och odemokratisk nolltolerans mot graffiti till att i dag erbjuda flera öppna väggar, där konstverken skiftar flera gånger varje dag.
Det är olika konstnärer, och publiken får se detta helt fritt. Ett lands kulturpolitik speglar dess syn på människan, både som skapare och som mottagare av det som har skapats av andra. Kultur kan också påverka människor att se världen med nya ögon, byta perspektiv och tänka på andra sätt.
Kulturen kan vara ett viktigt verktyg för att förändra destruktiva eller förlegade attityder, traditioner och normer. Genom kulturen kan vi människor tolka och definiera vår tid, vårt förflutna och våra visioner framåt. Makten över tanken skapas i hög grad av vår möjlighet att utöva kultur och av att tillgodogöra oss kulturupplevelser.
Våra föreställningar präglas av den världsbild som andra förmedlar till oss, men också av vilka möjligheter vi har att själva berätta våra historier. Kultur och kulturyttringar är därför aldrig neutrala. De präglas av sin tids föreställningar, motsättningar och villkor.
Könsmaktsordningen, heteronormen, den strukturella rasismen och klassamhället begränsar det fria uttrycket genom att osynliggöra, undertrycka och nedvärdera berättelser och erfarenheter. Jämställdhet och jämlikhet kan därför aldrig uppnås, vare sig i samhället i stort eller inom kulturen, om vi inte bekämpar och segrar över dessa maktstrukturer.
Kulturpolitiken och kulturlivet genomsyras, precis som samhället i övrigt, av patriarkala strukturer. Män är överrepresenterade inom kulturens alla områden. Det innebär att alla andras berättelser, erfarenheter och uttryck förblir underrepresenterade på alla nivåer i kulturlivet.
Både historia och nutid präglas av osynliggörande av kvinnor men även av hbtq-personer, personer med olika funktionsnedsättningar, rasifierade grupper och nationella minoriteter. Att uttrycka sig genom konsten är en fundamental mänsklig rättighet.
Varje konstnärligt uttryck är unikt och en viktig del av det samhälle vi lever i. Resultatet av konstnärligt skapande kan inte likställas med vanliga varor och tjänster utan har en särskild dimension.
Marknadskrafterna kan inte ensamma garantera kulturell mångfald, vare sig lokalt, regionalt, nationellt eller internationellt, utan huvudansvaret för detta vilar på det allmänna och på kulturpolitiken i stort. Det måste därför ges förutsättningar för att alla ska få möjlighet att utveckla sin skapande förmåga och vara aktiva deltagare på likvärdiga villkor i kulturlivet.
Människors berättelser och erfarenheter ska belysas, gestaltas och representeras likvärdigt inom kulturens alla områden. Kulturell mångfald är i grunden en fråga om demokrati, yttrandefrihet och jämlikhet och någonting som berikar oss alla.
Därför behövs det en progressiv kulturpolitik som bland annat präglas av normkritiska, feministiska samt antirasistiska perspektiv och som bryter ned de hinder för att utöva och ta del av kulturen som klassamhället skapar.
Detta är särskilt viktigt i en tid där främlingsfientliga partier och den högerextrema rörelsen stärker sina positioner och både begränsar våra möjligheter att fritt uttrycka oss genom kulturen och ifrågasätter den fria kulturen.