Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret och för ännu ett förtydligande av regeringens ståndpunkt i denna fråga. Jag inser att det kan kännas tjatigt och lite déjà-vu-aktigt att vi står här igen och har ungefär samma debatt som vi hade för ett år sedan. Men det är en komplicerad och lång process med många bitar, och processen har fortsatt.
När det gäller en industri som är så pass viktig för Sverige och som ger så många arbetstillfällen i ett län där industrin är på tillbakagång kan man inte riktigt lämna något åt slumpen. Det är därför jag har kallat hit statsrådet i dag. Cementindustrin är, som vi båda håller med om, viktig för Gotland. Den är en av många delar i ett näringsliv som behöver livskraft och framtidstro.
Den grad av tunga investeringar som den för med sig och det långsiktiga perspektivet är viktiga som komplement till exempelvis den stora lantbrukssektorn på Gotland och de myndigheter som är förlagda till ön. Olika delar behövs och drar nytta av varandra. Därtill lägger vi att cementindustrin är viktig för hela Sverige. Mer än 60 procent av vår cement kommer från norra Gotland, och om cementindustrin försvinner därifrån försvinner den antagligen också från Sverige.
Då får vi förlita oss på att skeppa kalk över Atlanten från exempelvis Kanada, som vi har sett exempel på under 2015, vilket är miljömässigt och ekonomiskt ganska tveksamt. Dessutom måste den som kan tänka sig att lägga ned cementindustrin svara på frågan: Vad ska vi använda i stället? Jag är personligen övertygad om att vi i framtiden kommer att nyttja den svenska skogen i allt större utsträckning, bland annat när vi bygger hus.
Men att cement skulle vara helt utraderat som material före 2050 förefaller ändå ganska osannolikt. Med andra ord: Gotland och Sverige behöver cementindustrin. Det är på File Hajdar som vi har möjlighet att bryta kalksten. Det är File Hajdar som är det nationella riksintresset för mineralutvinning.
Därför borde man skåda förslag som inkräktar på fortsatt kalkbrytning i ljuset av att det är ett riksintresse vi pratar om och att konsekvenserna skulle bli långtgående för jobben, för ekonomin och i slutändan för människor. Med anledning av detta vill jag passa på att fråga statsrådet lite mer om just det ställningstagande man gör i interpellationssvaret och det som regeringen har upprepat flera gånger.
Jag citerar interpellationssvaret: "Som regeringen kommunicerade redan i somras är vår uppfattning att för Gotlands räkning gör vi bedömningen att ytterligare åtgärder som berör större områden inte kommer att behövas för att följa Sveriges förpliktelser enligt EU:s art- och habitatdirektiv." Jag har två frågor när det gäller detta. Den första är: Vad är "större områden"? Det förslag som nu arbetas fram, som ännu inte ligger på regeringens bord, är ungefär 2 000 hektar. Är det ett större område?
Den andra, och kanske viktigaste, är: Menar regeringen alltså att det är enbart enligt art- och habitatdirektivet som man inte kommer att utlysa nya områden, eller finns det andra målsättningar och krav som gör att regeringen skulle kunna tänka sig att ändå utlysa nya Natura 2000-områden? Det var mina inledande frågor.
Kommer regeringen att orka stå fast vid att industrin är viktig, och har regeringen några andra anledningar än art- och habitatdirektivet att utlysa nya Natura 2000-områden?