Lars Tysklind (L):
Det handlar om fastighetsrättsliga frågor i dag. Både de motioner som har väckts i frågan och skrivelsen från Riksrevisionens styrelse visar att fastighetsrättsliga frågor ofta handlar om avvägningar mellan enskilda och allmänna intressen - med tryck på enskilda.
Folkpartiets utgångspunkt är att det naturligtvis kan finnas ett stort behov och är viktigt för samhället att kunna planera, men det ska endast i undantagsfall innebära en inskränkning av den individuella friheten och det enskilda ägandet. Tvånget mot den enskilde måste naturligtvis begränsas så långt som möjligt. De regler som finns måste vara väl motiverade när man ger sig på det enskilda ägandet och den enskilda dispositionsrätten.
Annars anser vi att befintliga regler ska tas bort och att förslag på regler inte ska införas. Herr talman! Jag yrkar bifall till reservation nr 13, men jag står naturligtvis bakom samtliga reservationer där Folkpartiet är med. Jag kommer inte att beröra dem alla i dag. Vi har ett särskilt yttrande där Folkpartiet tillsammans med Moderaterna och Kristdemokraterna har tagit upp frågan om ersättningsreglerna vid expropriation.
Jag säger som föregående talare har sagt, nämligen att det är naturligtvis bra att utredningen har kommit i gång. Men jag ser det som ett förhalande från regeringens sida att man har dröjt närmare två år innan direktiven har lagts fram. Det kommer att ta i det närmaste tre år innan man kommer till resultat i frågan. Det kan inte ens de socialdemokratiska ledamöterna i utskottet anse vara en rimlig tid.
Det går att jämföra med andra utredningar där regeringen verkligen vill ha snabba resultat. Det finns till exempel den pågående tandvårdsutredningen där man på bara några månader kan få fram resultat - naturligtvis med helt andra syften. Hade viljan funnits hade det naturligtvis kunnat gå mycket fortare. I utskottstexten nämns en viss tidsutdräkt. Det får väl ändå ses som ett kraftigt understatement i frågan.
Folkpartiet står naturligtvis fast vid sitt tidigare ställningstagande att de ekonomiska ersättningarna ska ske utifrån utgångspunkten ett fullt marknadsvärde vid expropriationen. Det är ändå en tvångssituation för den enskilde. Just med det argumentet vill vi också att den så kallade presumtionsregeln ska tas bort. Vi har tidigare diskuterat att det är helt orimligt att det i det sammanhanget är den enskilde som har bevisbördan.
Herr talman! Jag ska ta upp några andra punkter där det enskilda ägandet står i centrum. Folkpartiet anser till exempel i en reservation att jordförvärvslagen ska upphävas. Det beror på att vi anser att den inte fyller sitt syfte. Sedan finns det naturligtvis vissa ideologiska utgångspunkter i frågan. Man ska naturligtvis i princip kunna sälja till vem man vill. Här är det inskränkningar i dispositionsrätten.
Då måste det finnas klara motiv för det, och det tycker vi saknas. Det har tagits upp tidigare, men lagen har inte lett till någon ökad bosättning i glesbygd. Det finns inga belägg för det. Det finns farhågor för en ägarkoncentration och obalans mellan olika ägarkategorier, som också togs upp när vi debatterade jordförvärvslagen förra gången.
Vi har sagt att det är en konkurrensfråga som i stället borde finnas med i konkurrenslagstiftningen. Frågan om omarronderingar anser vi är viktig, men den kan placeras i annan lagstiftning. Jordförvärvslagen har egentligen inget syfte längre och behöver därför upphävas. I reservation 13 tas frågan om boplikt upp, som jag yrkade bifall till.
Den handlar om problemen med omvandling till fritidsboende i framför allt kustsamhällen. I en del motioner har förslag lagts fram om att lösa problemen genom att skapa ett slags boplikt. För att få köpa ett hus ska man förplikta sig att bo i det. Utskottsmajoriteten konstaterar att det är en komplex fråga.
Men det är ett vagt ställningstagande. Det borde vara på sin plats att göra ett principiellt ställningstagande i frågan och avfärda boplikten som ett instrument för att skapa levande kustsamhällen. Nu gör man det som jag anser riktiga ställningstagandet att PBL, plan- och bygglagen, är ingen väg att gå. Även Plan- och bygglagskommittén har kommit fram till att det är en alldeles för komplex fråga att lösa med hjälp av plan- och bygglagen.
Men i och med att utskottsmajoriteten konstaterar att frågan är så komplex lämnas frågan än en gång obesvarad. Man tar inte ställning. Förra gången var skälet att PBL-kommitténs arbete pågick. Det skälet finns nu inte längre. Herr talman! Jag har utvecklat den här frågan i tidigare debatter.
Jag nöjer mig nu med att konstatera att den principiella invändningen är att boplikt är ett alldeles för stort ingripande i det enskilda ägandet - liksom med jordförvärvslagen. I reservation 13 tar vi upp erfarenheter från Norge. Det har gjorts en utvärdering i Norge som har haft boplikt i 75 kommuner. Den konstgjorda marknaden har ur vissa aspekter mycket negativa konsekvenser.
Bland annat kan vi konstatera att i och med att marknaden har delats upp har de permanentboende blivit fattigare och de som har fått sina hus klassade som fritidshus har blivit rikare. Det har blivit en obalans i samhällena. Det har blivit en märklig situation där alla kontrollerar om de boende bor där i de sex månader de är förpliktade eller fem, och så vidare.
Lösningen för glesbygden över huvud taget och kustsamhällen i synnerhet är en helt annan, nämligen att föra en företagarvänlig politik som ger arbetstillfällen, att infrastrukturen byggs ut, rent konkret vägar, så att det finns förutsättningar för arbetspendling.
Dessutom har infrastrukturen i form av bredband stor betydelse för att orterna ska vara ställen där det går att arbeta. Vi har många gånger diskuterat i riksdagen sänkningen av fastighetsskatten. Fastighetsskatten är en stor black om foten för dessa samhällen om man tänker sig att bo där långsiktigt.
Det är kanske en lite marginell fråga i sammanhanget, men många av kustsamhällena är beroende av havet och fisket. Även en långsiktigt hållbar fiskepolitik har också betydelse för många av dessa samhällen. Herr talman! Jag tänkte nöja mig med att ta upp en sak till. Det gäller Riksrevisionens styrelses redogörelse angående marklösen.
Där konstaterar styrelsen att det är angeläget att ärenden om marklösen handläggs på sådant sätt att så långt möjligt tillförsäkra fastighetsägaren saklig och likvärdig behandling. Granskningen visar att det finns stora brister och att det är ett ojämlikt förhållande mellan markägare och staten. Här tas bland annat upp behovet av översyn och ersättningsreglerna vid expropriation.
Det visar än mer hur viktig frågan är och att den tyvärr har förhalats så länge att den inte kommer att få en lösning. Vi tror att slutdatum är mitten av 2007. Då tycker jag att det blir lite rumphugget när man säger i utskottstexten att man lägger den till handlingarna och när Riksrevisionens styrelse påpekar att det var en så viktig fråga att den borde beaktas av riksdagen.
Jag kan bara från Folkpartiets sida säga att vi kommer att följa den här frågan. Visar det sig att de vidtagna åtgärderna inte får de effekter som man förutsätter att de ska få får frågan tas upp i riksdagen igen. Det är det som vi utvecklar i vår motivreservation nr 20, där vi säger att den här frågan är så viktig att riksdagen verkligen måste beakta den.
Texten kanske borde ha varit att vi ska följa frågan från utskottets sida.