KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Andersson (SD):
Jag har stor förståelse för vilken arbetsbörda som i nuläget åligger Ann Linde och resten av regeringen, varför jag vill börja med att tacka statsrådet för att hon tar sig tid. Det är min övertygelse att det är av yttersta vikt att vi redan nu, men kanske primärt i efterdyningarna av covid-19, faktiskt utvärderar hur politiken har agerat, vad som gjorts korrekt och vad som borde ha gjorts annorlunda.
Med anledning av det är min förhoppning att denna interpellation kan bidra till att initiera en dialog över partigränser på det temat - i detta fall specifikt kring Kinas agerande.
Ann Linde nämner i sitt svar att regeringen anser att det, när den globala situationen för covid-19 är under kontroll, är rimligt att en internationell oberoende undersökning genomförs för att få kunskap om coronavirusets ursprung och spridning. Det gläder mig att höra, och det är naturligtvis någonting som Sverigedemokraterna står bakom. Att en sådan granskning är eftersträvansvärd har jag också nämnt i min interpellation.
En granskning är viktig inte minst för att fastställa huruvida viruset de facto kom från en våtmarknad eller från ett laboratorium. Vi vet att Kinas våtmarknader utgör tickande pandemibomber, varför det endast kan anses djupt vårdslöst och ansvarslöst att Kina har tillåtit deras existens fram till nu, efter pandemin.
Samtidigt hävdar allt fler att våtmarknaderna kanske inte var boven i detta fall. Den amerikanska administrationen påstår sig kunna belägga att viruset uppkom i ett laboratorium, en tes som så sent som förra veckan fick stöd av en brittisk och en norsk studie, vilket Forbes skrev om i går. Jag ämnar inte göra anspråk på att veta vilket av det som är sant.
Snarare vill jag betona att oavsett vilket var Kina onekligen avsändaren, varför Kina också måste hållas ansvarigt i efterhand med de konsekvenser det innebär. Att Kina därutöver har utnyttjat situationen för att stärka sin makt såväl ekonomiskt som politiskt, såväl lokalt i Hongkong som globalt, förvärrar situationen.
Kinas intåg i Norwegian satte kanske fingret på detta. Sverige är inget undantag. I höstas släppte Totalförsvarets forskningsinstitut sin rapport över kinesiska bolagsförvärv i Sverige, och den kinesiske ambassadören i Sverige har återkommande gått över gränsen.
Sverigedemokraterna har länge, tyvärr utan framgång, påpekat behovet av en granskningsmekanism för att kunna förhindra utländska direktinvesteringar inom skyddsvärda områden. När jag före pandemin påtalat denna brist har regeringen hänvisat till en utredning som skulle slutrapporteras sent nästa år.
Pandemins påverkan såväl som EU-kommissionens uppmaningar och riksdagens initiativkraft har dock lyckats övertyga regeringen om att skynda på arbetet. Förra veckan tog regeringen beslut om en lagrådsremiss på området.
Min fråga är, fru talman, om utrikesministern anser att regeringen borde ha gjort mer tidigare så att vi i dag kunde ha stått bättre rustade inför utländska säkerhetshot av denna karaktär.
Tobias Andersson (SD):
Tack, utrikesministern, för svaret! Jag vill först förtydliga att jag på intet sätt har någon egen tes i frågan var smittspridningen hade sitt ursprung; jag redogjorde endast för de två centrala teser som finns på området. Det ska inte råda några missförstånd om det. Jag vill också ha sagt att jag naturligtvis står bakom regeringen i det arbete som man har initierat tillsammans med andra stater inom ramarna för Världshälsoorganisationen med flera för att få på plats en utredning.
Jag nämnde också i det föregående inlägget att vi uppskattar och stöttar det arbete som regeringen har genomfört på det området. Samtidigt vill jag redan nu hävda att det finns tillräckligt med underlag för att fördöma både Kinas och WHO:s initiala agerande.
För det första tyder mycket på att Kinas tidiga agerande bestod av att mörka virusutbrottet och aktivt motarbeta att korrekt information nådde omvärlden. Det är en kritik som framför allt kommit från USA. Redan mellan den 26 och den 29 december återfanns bevis i kinesiska medier om att ett nytt virus spreds från Wuhan.
Taiwanesiska myndigheter meddelade då WHO att det fanns belägg för att viruset spreds mellan människor. Men den informationen spreds vid det tillfället inte vidare av Världshälsoorganisationen. USA menar att orsaken var att informationen samt andra uppgifter stod i konflikt med det kinesiska kommunistpartiets officiella ståndpunkter rörande att viruset var helt under kontroll.
Flera dylika exempel finns. Hade korrekt information spridits tidigt från såväl Kina som Världshälsoorganisationen är det fullt möjligt att pandemin hade kunnat hanteras bättre och människoliv räddas.
För det andra har Kina genomgående under pandemin utnyttjat situationen genom att framhäva sig själva dels som handlingskraftiga i att bekämpa viruset, dels som en räddare i nöden för omvärlden, det sistnämnda genom att Kina bistått desperata länder med hjälpsändningar av vårdutrustning.
Den typen av stöd har uppfattats som avgörande för vissa staters möjligheter att hantera pandemin, varvid en tacksamhetsskuld gentemot Kina har uppstått. Trots att problemen har kommit just från Kina har de alltså lyckats stärka sin soft power.
För det tredje, vilket jag berörde i mitt förra inlägg, är det uppenbart att Kina i efterdyningarna av pandemin kommer att ha stärkt sin roll som världsmakt genom uppköp inom strategiskt viktiga sektorer. Alltmer vital infrastruktur kommer indirekt att tillhöra den kinesiska staten genom de förvärv som kinesiska bolag passar på att göra till reapriser.
Kina har med andra ord både lyckats orsaka och initialt mörklägga en pandemi samt utnyttja situationen för att stärka sin ställning både politiskt och ekonomiskt, allt på bekostnad av den fria världen. Fru talman! Detta är ett skolboksexempel på att i sann machiavellisk anda söndra och härska.
Med anledning av detta är det min mening att regeringen redan nu torde kunna fördöma Kinas agerande utan att invänta den potentiella framtida multilaterala utredning som man efterfrågar. Skulle utrikesministern kunna göra det?
Tobias Andersson (SD):
Jag tackar än en gång för svaret från utrikesministern. Jag noterar att Kinas utökade ställning inom världsekonomin och i multilaterala organisationer av utrikesministern benämns som en stor förändring. Jag anser att den korrekta termen i mångt och mycket är ett hot, inte bara en förändring.
Jag har inte heller förespråkat att Sverige ska lämna Världshälsoorganisationen eller någon annan multilateral organisation på samma sätt som Trumpadministrationen har valt att göra. Det jag har efterfrågat i interpellationen är ett fördömande av Kinas initiala agerande. Det har hitintills inte kommit något sådant från utrikesministern. Fru talman!
Jag kan inte låta bli att undra vad som krävs för att regeringen ska fördöma en stat om det inte är tillräckligt att en stats agerande föranlett en global pandemi, hundratusentals döda och över fyra och ett halvt tusen döda i Sverige. Om man då inte är benägen att fördöma en stat är väl frågan när man kan tänkas göra det.
Om vi tar ned detta lite på skalan kanske utrikesministern åtminstone kan kritisera Kinas initiala agerande. Det behöver inte vara i form av ett fördömande utan i form av kritik, att det har varit slarvigt eller bristfälligt.
Jag tror att vi, precis som Ann Linde nämner, i efterdyningarna när det har skett mer djupodlade undersökningar, förhoppningsvis objektiva och neutrala sådana, kan få anledning att åter diskutera och debattera Kinas såväl som andras agerande under pandemin. Det ser jag fram emot.
Här och nu har jag förhoppningen att utrikesministern i sitt slutanförande kan rikta en skarpare kritik mot Kina än vad som hitintills gjorts.
Tobias Andersson (SD):
Det är inte att hetsa mot invandrare när jag väljer att hedra personer som mördats av utlänningar. Morgan Johansson väljer att kritisera stater där han anser att SD-liknande partier styr. Vi borde åtminstone kunna enas om att dessa stater inte är djupt präglade av den typ av vålds- och sexualbrott som vi ser begås här i Sverige.
Det är inte sant att det vi huvudsakligen talar om i dag, ungdomsrån, skulle vara på nedgående. Jag har redan konstaterat att antalet dubblerades mellan 2016 och 2019. Morgan Johansson tycks tro att detta är ett begränsat problem och vägrar att erkänna att det är kopplat till svenskfientlighet. Men så sent som i onsdags denna vecka rapporterade Nyhetsbyrån om en skola i Kristianstad som Kristianstadsbladet hade skrivit om.
Några av de svenskfientliga budskap som det där var praxis att förmedla till unga svenskar uppgavs vara: svennebög, svennehora, alla svenska tjejer är horor, jag ska pissa på Bibeln. Jag väljer, fru talman, att i denna kammare avstå från att yttra de grövsta tillmälen som beskrevs. Detta är vardagen för alldeles för många ungdomar i dagens Sverige.
Jag frågar igen: Ser inte Morgan Johansson denna problematik? Vill han inte kartlägga den? Vill han inte agera för att sätta stopp för den? Hittills i denna debatt har Morgan Johansson uteslutande valt att flytta fokus, prata om för debatten totalt irrelevanta saker och konsekvent låta bli att erkänna att svenskfientlighet ens existerar - än mindre tar han avstånd från den.
Jag ger Morgan Johansson ytterligare en chans att åtminstone tillstå att det finns tillstymmelser till svenskfientlighet i det svenska samhället. Det hade varit klädsamt.
Tobias Andersson (SD):
Min kollega Jonas Andersson har i sin interpellation primärt fokuserat på den identitetspolitiska och vänsterorienterade hatorganisationen Teskedsorden, men det finns ett flertal andra exempel på bidragsorganisationer som till syvende och sist uteslutande verkar segregerande och skapar och bidrar till splittring i det svenska samhället.
Det har till exempel återkommande varit på tapeten hur MUCF:s bidrag gått till islamism, både inom Sveriges Unga Muslimer och inom Sveriges Socialdemokratiska Ungdomsförbund.
En organisation som fortfarande tillskansar sig miljonbelopp årligen på skattebetalarnas bekostnad är Expo, en vänsterautonom organisation vars grundare Tobias Hübinette bland annat uttryckt att den vita rasen är underlägsen på alla upptänkliga plan och att den vita rasens västerland borde gå under i blod och lidande.
Alldeles nyligen uppdagades dessutom att organisationens medarbetare Bilan Osman uttryckt följande på Facebook: "För var dag som går så pallar jag inte med vita människor" samt "Varför har jag börjat känna ett förakt för vitheten, vita". Fru talman!
Jag vill med anledning av detta fråga kulturminister Amanda Lind ifall hon finner det rimligt att bidrag betalas ut till Expo samt ifall hon ämnar säkerställa att MUCF granskar och undersöker organisationen ytterligare inför kommande utbetalningar av statliga stöd?
Tobias Andersson (SD):
Det är faktiskt inte bara något enskilt exempel som jag och min kollega Jonas Andersson lyfter fram, utan detta tyder på att det finns stora strukturproblem inom civilsamhällesorganisationer som i sin tur finansieras av diverse statliga bidrag.
Den konspiratoriske skulle kunna ledas till att tro att den enkla anledningen till att organisationer som Expo, Teskedsorden med flera lyckas tillskansa sig statliga medel skulle vara att deras budskap och syfte uppskattas av den regering som Amanda Lind företräder.
Jag påstår inte att så är fallet, men jag skulle finna det ganska anmärkningsvärt om det vore så att regeringen missat de uppenbara brister som har rått och därigenom inte tydligare i regleringsbrev och genom annan myndighetsstyrning säkerställt att statliga medel inte går till segregerande verksamhet. Jag har svårt att tro att man blint har undgått den uppenbara problematik som jag och Jonas Andersson belyser.
Därför skulle en person av mer konspiratorisk natur än min kunna ledas till att tro att man har uppmärksammat detta men aktivt valt att ignorera det för att man från regeringens sida - den än mer konspiratoriske skulle kanske peka på Amanda Lind själv som kulturminister - skulle uppskatta den verksamhet som de bedriver och därigenom se mellan fingrarna när det gäller densamma. Fru talman!
Med anledning av detta vill jag fråga kulturministern om hon mot förmodan har missat det som vi nu har belyst. Har hon tidigare missat det vill jag veta om ministern nu ämnar agera. Har hon tidigare haft kännedom om problematiken vill jag veta varför ministern ingenting gjort.
Tobias Andersson (SD):
Min fråga går till näringsministern. En brottsvåg av sällan skådad karaktär väller in över Sverige. Ungdomsrån, knivhuggningar och våldtäkter har blivit vardagsmat. Grova brott mot person sätts i fokus, men samtidigt sker inbrott, rån och bedrägerier på löpande band. Kriminaliteten drabbar, belastar och begränsar i allt högre utsträckning det svenska näringslivet.
Enligt Handelns Utredningsinstitut uppgick företagens direkta kostnader för kriminalitet och brottslighet till 55 miljarder kronor år 2018. Utöver detta tillkommer indirekta kostnader i rent förebyggande syfte. I praktiken tvingas med andra ord näringslivet ta kostnaden för regeringens tillkortakommanden. Herr talman! Jag undrar hur näringsministern ämnar agera för att komma till rätta med detta.
Tobias Andersson (SD):
Så sent som i lördags sa statsministerns ministerkollega Mikael Damberg att det inte är aktuellt för Sverige att stänga sin gräns. Som med så mycket annat för regeringen den senaste tiden kom man dock snabbt att behöva ändra sig, och när EU i tisdags fattade beslut om inreseförbud till unionen följde Sverige efter.
Inreseförbudet berör dock inte asylinvandringen, vilken är menad att fortsätta som vanligt. I går, dagen efter att inreseförbudet förkunnades, ansökte 79 personer om asyl i Sverige. Bland dem var den största gruppen medborgare i det hårt coronadrabbade landet Iran.
Med anledning av detta vill jag fråga statsministern: Överväger han att framöver begränsa asylinvandringen till Sverige med anledning av corona?
Tobias Andersson (SD):
Sverige har drabbats hårt av det kinesiska viruset, men av utvecklingen i andra stater att döma har vi det värsta framför oss. Vi måste därför begränsa smittspridningen för att rädda liv men också ge näringslivet det stöd som behövs. I dag riskerar vi att förlora hundratusentals jobb och tiotusentals småföretag. Arbetare och företagare runt om i landet lever i ovisshet och otrygghet.
Regeringen har vidtagit åtgärder, men de bedöms vara otillräckliga. Svenskt Näringsliv beskrev i går regeringens agerande som bra men inte tillräckligt kraftfullt. Min fråga till näringsministern är om regeringen överväger att, likt till exempel Danmark och Storbritannien, ge direkt stöd till småföretag för att täcka upp för uteblivna intäkter och inte endast bistå med lån och minskade kostnader.
Tobias Andersson (SD):
Om vi inte vidtar adekvata åtgärder redan nu och därför misslyckas med att hålla småföretagen vid liv, ja, då finns det risk att den totala kostnaden för denna kris blir långt större än de nu annonserade åtgärderna. Regeringen har återkommande utökat sina stödinsatser. Kan näringsministern svara på om regeringen i dag sitter och håller inne med några potentiella framtida åtgärder?
Tobias Andersson (SD):
I går kom Folkhälsomyndigheten åter med nya riktlinjer för hur vi gemensamt kan motverka spridningen av covid-19. Ett av dessa råd var att antalet resenärer i kollektivtrafiken måste begränsas. Detta har varit på tapeten under en längre tid eftersom det återkommande har rapporterats om överfull kollektivtrafik i landets storstäder.
De som inte kan jobba hemifrån utan måste ta sig till sjukhuset eller äldreboendet för att jobba riskerar i dag att smittas på vägen till eller från jobbet. En av lösningarna för att minska trängseln och den risk den utgör är att uppmuntra bilismen.
Min fråga till statsministern är därför om regeringen kommer att verka för att ta bort trängselskatten och underlätta för bilisterna i stället för att tjäna pengar på dem som genom sitt bilkörande bidrar till att minska smittspridningen.
Tobias Andersson (SD):
Dagligen vittnar företagare om att regeringens olika krispaket kommit för sent och varit otillräckliga. Den allmänna uppfattningen är att regeringen mot bättre vetande sparar på krutet. Regeringen tycks ha en farlig övertro på hur lätt det är att rivstarta ekonomin efter pandemin när tiotusentals bolag redan hunnit gå i konkurs.
Man tycks helt enkelt sakna förståelse för hur det är att driva bolag. Direktstöden för bolag med betydande omsättningsfall som återfinns i Danmark och Norge är bredare, enklare och mer än 15 gånger större än regeringens hyresersättning. Hur motiverar näringsministern för svenska företagare att regeringen inte gjort mer för deras överlevnad?
Tobias Andersson (SD):
Det råder delade meningar om hur denna pandemi uppstod. Vedertaget är dock att avsändaren var Kina, som initialt tycks ha mörkat det. Antingen uppstod smittan på grund av bristande kompetens i ett laboratorium eller så var det återigen de kinesiska våtmarknaderna som var boven.
Oavsett vilket är det uppenbart att dessa marknader fyllda med såväl utrotningshotade djur som hundar, fladdermöss och ormar med mera är ett globalt problem. Som om djurens lidande inte vore skäl nog att stänga dessa marknader utgör de även en tickande bomb för framtida virus. Herr talman!
Kommer utrikeshandelsministern, givet detta, att fördöma Kinas kommunistparti för det lidande man har orsakat världen och inom det internationella samfundet verka för att stänga våtmarknaderna?
Tobias Andersson (SD):
Kvällsposten skriver i dag om hur Sölvesborg agerat för att skydda äldre från smitta. Samstyret har tagit politiskt ansvar och gång efter annan förekommit såväl myndighetsrekommendationer som andra kommuner. Tidigt införde man besöksförbud inom äldreomsorgen och upprättade en telefonlinje för hemleverans av mat till äldre.
Nu har man beställt skyddsutrustning och valt att skapa isolerade platser på äldreboenden för att begränsa smittspridningen, trots att endast en person inom äldreomsorgen har bekräftad smitta. Detta har resulterat i ökat stöd i opinionen, och liv har sannolikt räddats.
Kan statsministern tänka sig att inspireras av det politiska ansvarstagandet i Sölvesborg och ta initiativ till att sprida Sölvesborgsmodellen till andra delar av landet?
Tobias Andersson (SD):
Tack så mycket för frågan! Det är uppskattat att höra en socialdemokrat som inser att näringslivet kan gå före politiken och att det inte alltid behöver vara tvärtom så att politiken ska sätta ramverket och driva andra framför sig. Precis som vi har sett i Sverige under en längre tid har det svenska näringslivet inte sällan haft en högre ambitionsnivå på detta område än vad svenska politiker har.
Varken jag eller Sverigedemokraterna ämnar på intet sätt begränsa deras förutsättningar eller ambitioner på området. Det som däremot är väldigt bekymmersamt om Sverige ska minska sina utsläpp är onekligen det faktum att vi återkommande står i behov av att importera el till Sverige. Det är inte sällan el producerad under oetiska former med ett högt fossilt avtryck.
Vi hade i stället kunnat skapa förutsättningar i Sverige för en inhemsk elproduktion av icke-fossilt slag. Det är en möjlighet som Socialdemokraterna aktivt har bidragit till att begränsa. Det är inte minst en konsekvens av att man har stängt en och snart två reaktorer för kärnkraftsproducerad el som på intet sätt påverkar det fossila avtryck som Sverige gör.
I stället har man valt att hylla förnybar energiproduktion, trots det faktum att det inte alls räcker till för att producera tillräckligt mycket för att täcka efterfrågan i Sverige. Det har lett till att vi har hamnat i en situation där vi titt som tätt behöver importera fossilt producerad el. Det bekymrar mig väldigt mycket.
Jag anser att det är ett avsevärt större problem för Sverige, för det svenska näringslivet och dess omställning och för våra utsläpp än vad som står i vår motion på området.
Tobias Andersson (SD):
Anna-Caren Sätherberg tycks ha en selektiv hörsel. Jag inledde min replik med att konstatera det faktum att Sverigedemokraterna på intet sätt avser att stå i vägen för att åstadkomma och möjliggöra dessa färdplaner. Tvärtom tycker jag att det är klokt att politiken kan ta ett steg tillbaka och låta näringslivet verka för att nå sin fulla potential utan att detaljreglera eller gå in med diverse punktskatter som begränsar vår förmåga att ställa om eller att nå ett önskat resultat.
Samtidigt måste man konstatera det faktum att vi har en situation i Sverige i dag där elstopp börjar bli ett vanligt förekommande ord ute på industrierna där man titt som tätt inte kan producera som vanligt som en konsekvens av den energipolitik som nuvarande regering för. Det är bekymmersamt. Det faktum att industrier av olika slag nödgas investera utomlands i stället för i Sverige är ett problem.
Det är det jag skulle vilja lägga fokus på i detta replikskifte.
Tobias Andersson (SD):
Precis som såväl jag som Anna-Caren Sätherberg har påtalat i den här debatten är det tydligt att besöksnäringen är den näring som har drabbats hårdast av pandemin. Som en konsekvens av detta har man inom branschen försökt ställa om i den mån det är möjligt. Restauranger, krogar, fik och så vidare har runt om i hela landet börjat att i högre utsträckning erbjuda och leverera take away.
Det har varit en möjlighet för dem att ställa om, ett försök att över huvud taget generera några intäkter. Men det har naturligtvis också underlättat för den smittspridningsmedvetna konsument som inte önskar äta ute. Det är med andra ord en vinst för såväl näringsliv som folkhälsa.
Trots det pågår arbetet från Socialdemokraternas sida med att under nästkommande år implementera en punktskatt på engångsartiklar i plast, däribland just take away-produkter.
Utöver att det i grunden rör sig om ännu en symbolskatt riskerar det onekligen att försvåra för en redan hårt ansatt bransch samtidigt som det står i direkt motsättning till ambitionen att färre ska röra sig ute, äta på restaurang etcetera. Fru talman! Jag förstår att Anna-Caren Sätherberg inte kan svara å regeringens vägnar.
Frågan rör därför hur Socialdemokraterna i näringsutskottet ställer sig till förslaget. Avser Socialdemokraterna i näringsutskottet att stödja den tilltänkta punktskatten på upp till 7 kronor på en kaffekopp eller en take away-matlåda och därmed försvåra för näringslivet och riskera ökad smittspridning?
Tobias Andersson (SD):
Jag kan konstatera att det blev ett uteblivet svar på frågan. Jag tycker att det är en central aspekt.
Vi har alla hjälpts åt som riksdagsledamöter att försöka skapa bättre förutsättningar för besöksnäringen att övervintra i den kris de befinner sig i. Att då fortsätta med ett förslag på punktskatt som kraftigt skulle begränsa möjligheten för näringen att ställa om och att erbjuda oss som konsumenter ett säkert alternativ för att konsumera mat och samtidigt stötta näringslivet tycker jag är direkt anmärkningsvärt. Även politiker kan fela.
Teori kan stå i konflikt med praktik. Men då måste man också våga erkänna det, stå tillbaka, tänka sig för och i det här fallet kanske stryka en av punkterna i januariöverenskommelsen. Jag vill återigen försöka få svar på hur Socialdemokraterna i näringsutskottet kommer att ställa sig till denna punktskatt. Den kommer att kraftigt minska möjligheten att erbjuda take away som alternativ.