KBLab/rixvox huggingface dataset:
Bengt-Anders Johansson (M):
Jens Holm verkar över huvud taget inte ha följt vad som hänt efter ändringen av 28 §. Kan Jens Holm nämna något fall där 28 § varit ett hot mot en viltstam i Sverige? Vad Jens Holm säger är ju att om det skulle visa sig att det inte är ett hot mot rovdjuren skulle ni i Vänsterpartiet vara beredda att ändra er.
Därför blir min fråga: Finns det något bevis för att rovdjursstammarna påverkats på ett sådant sätt att deras möjligheter till fortlevnad skulle äventyras? Det skulle det vara intressant att veta. Jag konstaterar bara att Vänsterpartiet anser att det är okej att tamdjur blir dödade när ett rovdjur angriper dem.
Som tamdjursägare ska man alltså stillatigande åse det första anfallet. Först efter upprepat anfall ska man kunna ingripa. Jag vill se den tamdjursägare som i ett sådant läge inte gör vad vederbörande kan för att det här ska undvikas och då använder, om den möjligheten finns, även skjutvapen.
Jag tror inte att Jens Holm om det gällde hans hund - ifall han har en hund - stillatigande skulle kunna åse ett anfall. Det är icke mänskligt att vi som lagstiftare ska kräva något sådant av medborgarna. En enskild ledamot har skrivit en motion om godsjakten. Men det finns ingen reservation som en följd av motionen.
Även inom fisket förekommer godsjakt, att man släpper ut fiskar. Och i den mån exempelvis fåglar släpps ut och de får tillräckligt med tid på sig för att anpassa sig utgör dessa fåglar ett bidrag till den biologiska mångfalden. Det får man inte glömma.
Bengt-Anders Johansson (M):
Jag är inte genetiker, men under de två år som vi hade en begränsad och kontrollerad jakt förbättrades genetiken. Jag kan inte säga varför; jag bara noterar att det var så. När det gäller frågan om licensjakt och framtiden tror jag inte att namnet är det viktigaste.
Det viktigaste är att vi får en sådan inriktning att de människor som lever sida vid sida med rovdjuren känner att de kan påverka situationen omedelbart när något akut inträffar. Det är också viktigt att man får möjlighet att minska på rovdjurstrycket. Vi diskuterar nu bara vargen, men det finns de som tvingas leva ihop med varg, björn, lo och i viss mån järv, samtidigt.
Vi måste därför inrikta oss på en jakt som minskar rovdjurstrycket så att vi får balans mellan bytesdjur och rovdjur och mänskliga aktiviteter som jakt och kreatursuppfödning. Det glöms ofta bort. Helena Leander ställde en fråga om antalet.
När det här började diskuteras år 2000 var Moderaterna det enda parti som inte ville låsa sig vid något antal, utan ville att man skulle känna av rovdjurstrycket över tid och se till att det landade på en rimlig nivå. Nu är det inte så. Ett antal siffror har varit i luften.
Jag tror att de har gagnat sin sak i så motto att det har gett en tydlighet gentemot medborgarna. Låt oss nu avvakta den rovdjursutredning som regeringen kommer att ta till sig efter remissomgången och göra en proposition på, förhoppningsvis till hösten.
Bengt-Anders Johansson (M):
Något som Helena Leander inte nämnde var att under jakten undantogs de revir där det fanns genetiskt speciellt värdefulla djur. Om man minskar antalet djur runt omkring borde den genetiska förstärkningen bli något bättre. Det är i alla fall min utgångspunkt.
Om numerären av bra genetiskt material blir något större procentuellt sett i förhållande till dem som är genetiskt sämre borde snittet bli något bättre. När man lyssnar på Helena Leander kan man få uppfattningen att vargstammen är på väg ned. Så är det inte.
Trots jakt i två år ökar den rejält eftersom jakten var försiktig och höll sig väsentligt under de gränser som forskarna givit. Det är alltså inget problem med jakten mer än att EU har synpunkter på den. Självklart ska vi ha en samexistens med rovdjur.
Det är ingen som har sagt att vi ska ta bort något av de fem stora rovdjuren, men man får den uppfattningen när man lyssnar på Helena Leander. Vi står upp för vargen, björnen, järven, lon och kungsörnen. Självklart gör vi det. Det innebär att vi alltid måste ha en samexistens. Vargen ska finnas även i framtiden, men den ska inte finnas i större numerär än att de mänskliga värdena får företräden.
Bengt-Anders Johansson (M):
Låt mig generellt säga att restriktionerna i ett skyddsområde, oavsett om det är på mark, på land eller i vatten, bör vara sådana att man inte förstör det. Jag kan stanna vid det eftersom jag inte vill gå in på detaljer och säga exakt hur det ska vara eftersom det förmodligen skiljer sig åt beroende på vilket område det är.
När Jens Holm nu vill replikera ska jag ställa ett par frågor till honom också. I en reservation säger han att det innebär stora risker att flytta ned rovdjurspolitiken till länsstyrelsen. Det skulle vara intressant att veta vilka risker som Jens Holm ser, eller rättare sagt vad det finns för empiriskt underlag för detta ställningstagande.
I en annan reservation säger Vänsterpartiet att regeringen ska plantera in 20 vargar på ett år. Det är direkt felaktigt. Det har inte ens med sanningen att göra. Det som regeringen har sagt är att man ska plantera in 20 vargar 2009-2014. Det är tre per år. Det är alltså felaktig information i reservation 3.
Vänstern säger i en annan reservation att ingenting tyder på att illegal jakt har minskat. Har forskarna då fel, Jens Holm, eftersom det är precis vad de säger? Vänsterpartiet säger nej till jakt på skarv. Säger ni även nej till den äggprickning och den jakt som för närvarande bedrivs och som innebär att i runda tal 17 000 individer av skarven tas bort?
Säger ni nej till det också?
Bengt-Anders Johansson (M):
Eftersom Jens Holm har synpunkter på hur man använder replikerna kan jag konstatera att ordningen är sådan att jag inte kan begära replik på Jens Holm. Min enda möjlighet att i någon mån få svar på vad Jens Holm menar med sina reservationer eller något som han har sagt är de facto att jag tar upp det i ett replikskifte.
Om det känns obehagligt och obekvämt att jag ställer motfrågor tycker jag att Jens Holm ska avstå från att begära replik. Sedan vill jag bara säga att det är oerhört tacksamt att vi nu har fått besked om att Vänstern står upp för att det är 2 000 vargar som ska gälla i Sverige för framtiden. Det var precis det som Jens Holm sade här för några minuter sedan.
Bengt-Anders Johansson (M):
Här har vi möjligen skiljelinjen mellan alliansregeringen och Socialdemokraterna och delar av oppositionen, nämligen om vi ska centralstyra produktionssättet eller om vi ska låta marknaden i större utsträckning hålla sig till det. Jag kan konstatera att det har blivit en väldigt stark efterfrågan på ekologiska produkter, till och med så stor att det i vissa delar är svårt att mätta marknaden.
Detta är en typisk signal till produktionsjordbruket att det kan vara idé att gå över till ekologisk produktion. Men att från politiskt håll styra att det ska vara si eller så mycket, det tycker vi från moderat håll inte är vad vi vill värna om.
Dessutom är det en försvinnande liten del av den totala livsmedelsåtgången i landet som odlas ekologiskt, och därför får vi inte kasta ut barnet med badvattnet genom att bara titta på det ena. Vi måste se till att bredden på den svenska livsmedelsproduktionen fungerar, och det gör den.
När det gäller klimatet påstår jag att det vi har åstadkommit här faktiskt är en fortsatt sänkning av våra växthusgasutsläpp, och det vittnar ändå om att vi går i rätt riktning.
Att däremot, som man vill göra från exempelvis Socialdemokraternas sida, ytterligare skattebelasta en redan väldigt hårt ansatt näring, nämligen det svenska jordbruket, är direkt kontraproduktivt, om vi vill ha kvar produktionen i Sverige.
Bengt-Anders Johansson (M):
Växthusgaserna har ökat. Då ska vi ha klart för oss att när det gäller de siffror som nu presenteras, där man pratar om en höjning, jämför man åren 2009 och 2010. Vad är det då som har hänt? Först och främst jämför man en lågkonjunktur, 2009, med en högkonjunktur, 2010, vilket gör att det är väldigt mycket verkstadsindustri som har dragit ifrån.
Det är där den här ökningen kommer. Dessutom hade vi en osedvanligt både kall och lång vinter. Vi bor i ett sådant klimat att jag utgår från att vi är överens om att vi ändå ska kunna värma våra hus, även om vi naturligtvis kan värma dem mer klimatsmart.
Under de förutsättningarna tror jag att även Socialdemokraterna, bara de tänker till lite till, inser att trenden är helt korrekt. Att ett enskilt år poppar upp när man gör en jämförelse är sådant som händer mot bakgrund av både lågkonjunktur och kall vinter. När det gäller en proposition för ekologisk odling kan jag inte säga när den kommer.
Däremot vet jag att man i Regeringskansliet diskuterar vilken inriktning man ska ha för framtiden.
Om det nu är så oändligt viktigt som Socialdemokraterna säger att alla ska gå över till ekologisk odling - jag hävdar nämligen att det konventionella jordbruket i Sverige är väldigt miljöanpassat i jämförelse med många andra länder och därför vill jag inte ställa de här två mot varandra - är jag väldigt förvånad över att inte Socialdemokraterna vill förbjuda konventionell odling.
Det måste ju vara det enda rätta om det är så fel att ha en konventionell odling. Det måste det ju vara eftersom ni vill öka den ekologiska.
Bengt-Anders Johansson (M):
Först vill jag instämma i landsbygdsministern svar till interpellanten, som jag tyckte var både bra och uttömmande. Interpellanten sade här att det finns en minimal möjlighet för konsumenten att veta vad det är den köper. Jag påstår att man då inte har varit ute i butikerna och sett hur det ser ut.
Jag är där med viss regelbundenhet eftersom matlagning intresserar mig. I min värld och med det jag söker är det inga bekymmer att hitta märkning på det jag vill köpa. Jag vill därför påstå att det är starkt överdrivet att det finns en minimal möjlighet.
Man kan fundera på den socialdemokratiska linjen som går ut på att vi skulle införa en ensidig svensk märkning ned på beståndsnivå i alla maträtter, om jag har förstått det rätt. Den kostnaden blir ganska märkbar. Först och främst måste producenterna öka kostnaderna för att genomföra det hela.
Sedan måste vi från samhällets sida bygga upp en kontrollapparat som ska ha möjlighet att kontrollera hela kedjan. Det innebär med naturnödvändighet att konkurrensförutsättningarna för de svenska livsmedlen minskar. Dessutom minskar konkurrensmöjligheterna över huvud taget i Europa och i världen.
Är det däremot så att man på en EU-gemensam bas kommer fram till att märkningen ska öka hamnar vi i ett annat läge. Beträffande det Pyry Niemi tar upp - sanktioner mot fusk och att det är viktigt att ta tag i detta - är vi däremot helt överens. Fusk är helt oacceptabelt.
Men dess värre tror jag inte att vi kommer helt bort från det i framtiden, utan det kommer att dyka upp från tid till annan.
Min avslutande fråga till interpellanten är: Hur mycket dyrare mat är Pyry Niemi och Socialdemokraterna beredda att driva igenom för att uppnå en mycket liten förändring i verkligheten, eftersom väldigt mycket redan är märkt i dag? Framför allt är allt kött märkt i dag.
Som sagt: Hur mycket mer är Socialdemokraterna beredda att höja matpriserna?
Bengt-Anders Johansson (M):
Ytterligare en sak som vi är helt överens om, jag och Pyry Niemi, är att vi ska ha kritiska konsumenter. Det är utomordentligt viktigt. Jag noterar bara att jag inte fick något svar från Socialdemokraterna och Pyry Niemi om hur mycket man är beredd att höja matpriserna för att genomföra kontrollen och höja kostnaderna för att märka ytterligare. Jag påstår att så länge man inte är beredd att tala om det är man inte heller beredd att ta ansvar i den frågan.
Bengt-Anders Johansson (M):
Jordbruket har sedan efterkrigstiden genomgått en dramatisk omändring och effektivisering. Exempelvis har antalet mjölkkobesättningar halverats vart tionde år. Detta säger jag för att visa vilken omdaning det svenska jordbruket har genomgått och genomgår.
Det har dessutom införlivats i den europeiska gemenskapen, vilket gör att vi nu har en jordbruksbaserad grund för hela EU med samma regelverk. Mig veterligt är det få sektorer, om ens någon, som har ett sådant genomharmoniserat regelverk som just jordbruket.
Inom EU är vi självförsörjande om vi ser det i ett större perspektiv. För oss moderater har produktionsjordbruket varit i fokus och kommer att vara i fokus för framtiden. Det är där vi har den stora livsmedelsförsörjningen.
Det är också produktionsjordbruket som nu är utsatt för stenhård internationell konkurrens. Det är också viktigt att påpeka att av de försålda livsmedlen i Sverige är det mindre än 5 procent som kommer från ekologisk produktion. Ibland kan man tro att nivåerna skulle ligga i nivå med de mål som den socialdemokratiska regeringen satte upp för ett antal år sedan, men så är det inte.
Det är produktionsjordbruket som är ryggraden. Alliansregeringen har faktiskt skapat en förutsättning för det svenska jordbruket att inte behöva gå före i alla avseenden, som den socialdemokratiska regeringen hela tiden piskade det svenska jordbruket till.
Man piskade så till den grad att vi på många områden nu har svårighet att konkurrera i stället för att gå hand i hand med EU - det har varit och är alliansregeringens måtto. Det finns ett undantag sedan alliansregeringen kom till, och det drev Socialdemokraterna och den övriga oppositionen igenom. Det är beklagligt med tanke på konkurrenssituationen. Fru talman!
Johan Löfstrand lägger i vanlig ordning ut dimridåer. Han säger exempelvis att man lägger 371 miljoner mer på landsbygdsutveckling. Då glömmer han ju helheten, i vanlig ordning. Han gör precis som Löfven gjorde i söndags. Han glömmer så stora delar att det han säger får minskad trovärdighet.
Faktum är att det blir minus om du lägger ihop allt som drabbar jordbruket i den socialdemokratiska budgeten. Sedan säger han att upphandlingen ska förtydligas. Jaha. Vad innebär förtydligandet? Prata går ju, men att få fram något reellt lyckas man inte med. Det är likadant med livsmedelsstrategin. Nu skyller man på att man måste ha ett regeringskansli för att ta fram en livsmedelsstrategi.
Har ni sådan brist på kompetens i partiet, som ju är det största i Sverige? Då blir jag djupt bekymrad. Carina Ohlsson nämnde att hon fick en chock men att upplevelsen inte var fullt ut lika chockartad sedan hon läst texten. Det kan väl vara bra. Sammanfattningsvis, fru talman: En handelsgödselskatt ger dyrare livsmedel. En ungdomsskatt gör det svårare för ungdomar att komma in i jordbruket.
En lastbilsskatt skadar glesbygden. Man vill ha en politisk produktionsstyrning genom ökade ekologiska krav. Lägg Miljöpartiets och Vänsterns krav på detta så är oppositionens förslag en katastrof för landsbygden!
Bengt-Anders Johansson (M):
Jag vill inledningsvis i mitt avslutningsanförande hänvisa till landsbygdsministerns utmärkta beskrivning av vad regeringen har för position i dessa frågor.
När jag lyssnar på mina politiska motståndare får jag en känsla av att exempelvis Pyry Niemi föraktar den svenska livsmedelsexporten när han gör sin jämförelse. Det är lite synd att förringa den svenska livsmedelsexporten. Jag har varit med ett tag.
LRF menade inför att vi blev medlemmar i EU att om vi kunde attrahera 1 procent av EU:s befolkning med svensk mat vore den svenska produktionen av livsmedel tryggad. Då skulle vi ha en riktigt bra marknad. Vi kanske ska fundera på om LRF hade rätt men att vi inte har nått målet.
Den evigt återkommande frågan är att det har försvunnit 15 000 jobb. Men man glömmer att nämna att det har tillkommit 9 000 nya jobb. Det är också intressant att notera. Avslutningsvis vill jag säga att Johan Löfstrand nämner att man har styrt landet i 70 år.
Ja, och då lyckades man också driva upp det till världens högsta skatter. Nu lurar den svenska bonderyggsäcken som Socialdemokraterna byggde upp bakom hörnet igen. Det handlar om gödselskatt, ungdomsskatt, lastbilsskatt och politisk produktionsstyrning. Om Kew Nordqvist från Miljöpartiet fick bestämma skulle det bli 100 procent ekologisk produktion.
Det, mina vänner, kommer att öka importen än mer.
Jan Andersson (C):
Jag tror att vi måste borra ytterligare lite grann i detta med den nationella reserven. Endera är det jag eller också är det ministern som inte har förstått det här fullt ut. Hur avser man att utforma den? Det var en väldig sammanblandning av procentsatser hit och dit. Vi är väl nyfikna.
Men framför allt är väl också de som är beroende av den nationella reserven, kanske för att företaget inte ska gå i konkurs, oerhört nyfikna på hur den kommer att utformas. Jag måste också säga att jag reagerar på inställningen till utbetalningstidpunkten.
Om man ser på detta omvänt och ser till de företagare som ska betala till staten, vad tycker då ministern om att få skjuta lite grann på betalningen bara man talar om det i god tid innan?
Jan Andersson (C):
Man kan av det dra slutsatsen att lantbrukarkåren är den enskilda kår av personer som ska dra det tyngsta lasset för att vara budgetregulator. Det tycker jag är en ganska cynisk inställning. Det hade varit väldigt intressant att få en liten hint om nivån på dieselskattesänkningen. Jag tycker dessutom att trovärdigheten i löftet är oerhört begränsad.
Vad som har utställts är ett gammalt - med betoning på gammalt - löfte som har upprepats. Vad som har hänt i verkligheten är att vi sedan 2000 inte fått en sänkning utan tvärtom en höjning av dieselskatten på i runda slängar 40 öre. Då rör det sig om trekronorsstrecket i nivå.
Det är en märkbar höjning trots att löften har utställts om sänkning. Tror ministern att trovärdigheten kommer att öka efter nyår?
Jan Andersson (C):
Rolf Lindén sade i sitt anförande att via blandmodellen undviker man att brukare blir helt utan ersättning.
Vad säger du till dessa arrendatorer?
Jan Andersson (C):
Jag ska börja den energipolitiska diskussionen vid EU-valet 1994. Jag förespråkade ett medlemskap i Europeiska unionen. Jag gjorde det av två anledningar. Den ena var säkerhetsfrågor, den andra var miljöfrågan.
Som politiker funderar man en och annan gång över om man förespeglade väljarna rätt förutsättningar och rätt framtidsutsikter. När det gäller säkerhetsfrågorna tror jag att jag förespeglade rätt. Vi har sett ett EU som har utvecklats. Flera länder har kommit med, länder som tidigare fanns på andra sidan järnridån.
Alldeles extra gläder det mig på miljöområdet när jag ser EU:s miljö- och klimatpaket. 2020-målsättningen har redan nämnts, det vill säga att vi ska minska koldioxidutsläppen med 20 procent och på europeisk nivå ha 20 procents andel förnybar energi i systemet till år 2020. Det gläder mig av två anledningar.
Den ena är att jag inte hade fel i EU-valrörelsen. Jag gläder mig också i sakfrågan. När en stor sammanslutning som EU beslutar sig för kraftfulla åtgärder har det en rejäl påverkan på klimatarbetet.
För svensk del kommer vi att ha det som ett viktigt ramverk i våra energipolitiska diskussioner. Betinget för Sverige när det gäller förnybart är ytterligare 9 procentenheter om kommissionens förslag blir slutligt fastställt.
Det är bra att vi har ett ramverk där vi vet att vi rör oss med samma utmaningar som andra länder i Europa. Ingen kan smita undan och få konkurrensfördelar på andras bekostnad när det gäller miljö- och klimatarbetet.
För svensk del är det oerhört betydelsefullt med långsiktiga spelregler när det gäller energifrågorna. Det är investeringar som kanske har 20, 30 eller 40 års avskrivningstid. Då gäller det att politiken inte ändrar sig över mandatperioderna.
Därför är det ärligt menat när alliansen säger att vi vill ha en överenskommelse som är bredare än enbart de fyra regeringspartierna.
Det kommer att ha stor betydelse för svensk industri, för både användare av energi och producenter av energi, om vi kan nå en uppgörelse som är bredare än blocken. Jag hoppas verkligen att oppositionen är beredd till en sådan diskussion när inbjudan kommer.
Med det vill jag yrka bifall till förslagen i betänkandet och avslag på reservationerna.
Jan Andersson (C):
Tomas Eneroth säger i sin replik att jag i mitt anförande inte nämnde något särskilt om hur jag tror att vi ska klara postgången på landsbygden. Jag är väldigt säker på att jag i anförandet sade att en av anledningarna till att vi gör det här är att vi ska klara en bra postservice alltifrån Treriksröset till Smygehuk.
Åtminstone i min världsbild inryms däremellan ganska mycket landsbygd. Vi är ju också ägare och har att ta ansvar för bolaget Posten. Vi har här sett en formidabel uppvisning av tvehågsenhet. Man vill ha ökad konkurrens, och samtidigt vill man ha ett starkt Posten.
Det här är på något sätt kärnan i problematiken med det statliga ägandet. Jag ser att det här samgåendet kommer att göra att vi har ett starkt Posten, och min absoluta övertygelse är att vi behöver ett starkt Posten för att klara postgången över hela landet. Men vad är oppositionens alternativ för att skapa ett starkt Posten?
Ja, det är att vända på pannkakan och hitta en annan värld, där vi inte har en post i Danmark som har ett privat ägande. Hur ser ert alternativ till samgående ut? Jag ser här att det står att ja, gärna danska Posten, men ett annat danska Posten.
Det ger intryck av att det är omvärlden som ska förhålla sig till Sverige och inte Sverige som har att förhålla sig till omvärlden.
Jan Andersson (C):
När det gäller börsintroducering eller ej av Posten kan jag säga att för min del, när jag till exempel inte tar upp det i en debattartikel, är det inte huvudanledningen till den här affären. Det var inte det som var ingången när vi satte i gång processen.
Huvudanledningen till affären är att vi har ökande konkurrens och avreglering i Europa och att det gäller att skapa ett starkt bolag som kan klara servicen över hela landet. När jag sedan står här och försöker analysera oppositionens inställning till hela frågan vacklar jag mellan om jag ska se det som självgodhet eller som ängslan.
Ängslan kan det vara därför att man inte vågar sätta ned foten. Nja, det kommer kanske ett bättre bud från någon annan. Vi skulle behöva göra lite mer för att bereda det hela. Så är det ju alltid när vi fattar beslut i olika politiska sammanhang. Man skulle vilja ha lite mer. Men sådan är ju inte omvärlden.
Självgodhet kan det vara när man säger: Ajabaja, danska Posten har släppt in fulingar som är med och finansierar och är riskkapitalister. Så kan vi inte ha det. Vi måste bestämma hur de ska ha sitt bolag innan vi går med på att diskutera. Självgodhet ligger i att säga att vi ju skulle fixa postnummer och andra bitar innan vi diskuterar samgående med någon annan post.
Ni får vänta på oss. Vi har lite mer att göra här hemma. Jag vet inte vilket av de här båda begreppen som bäst passar in. För vår del har vi framtidsinriktningen att se till att skapa ett starkt Posten som kan klara service över hela landet.
Jan Andersson (C):
Ledamoten Bolund säger: Jo, vi vill gå ihop med den danska Posten, men inte som den ser ut just nu. Det privata riskkapitalet måste ut. Om vi hade ställt de kraven på danska Posten, tror Per Bolund att vi då hade haft ett avtal om ett samgående?
Jan Andersson (C):
Det är ju synd att de duktigaste förhandlarna alltid finns utanför det rum där förhandlingarna förs. Det är möjligen oppositionens lilla privilegium att måla upp bilder som, jag ska inte säga att de inte håller sig till verkligheten men jag kan säga att vi har verkligheten att förhålla oss till och att konkurrensen ökar oerhört snabbt.
Det är bara att ta sig utanför huset och se vilken typ av bilar som rör sig på E 6 och E 4. Vi har Schenker, DHL och konkurrens från många andra aktörer. I det läget måste man göra avvägningar. I vissa fall kan man inte vänta och se.
Vi har gjort bedömningen i nuläget att det är viktigt att få till den här affären. Med det har vi också ställt oss bakom regeringens förslag till samgåendet. Det gör vi just av den anledningen att vi vill säkra postservicen över hela landet.
Det som oppositionen försöker förespegla, att man visst kunde ha gått ihop med danska Posten bara de inte hade haft CVC som delägare, finns ju inte. Det är bara att konstatera att det inte är en korrekt verklighetsbild.
Vi har läget att CVC är ägare till danska Posten, och det är danska Posten som avgör det. Det är möjligen, för att anknyta till mitt inledningsanförande, att gå tillbaka till svenskt stormaktstänkande om man tror att vi ska kunna diktera för andra stater vilka ägandeförhållanden de ska ha innan vi börjar diskutera.