KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl Bildt (M):
Så är det, och Urban Ahlin vet att jag, innan jag trädde in i mitt nuvarande ämbete, var medlem i den organisation, Global Zero, där bland annat Henry Kissinger ingick, som arbetade för detta med exakt den utgångspunkt som jag anger, det vill säga den seriösa säkerhetspolitiska dialogen med kärnvapenmakterna för att få dem att steg för steg minska sina arsenaler.
På den punkten har jag varit, tror jag, mer aktiv i denna verksamhet när jag inte satt i regeringsställning än vad Urban Ahlin har varit - ingen skugga över honom i övrigt. Det handlar, som han säger, om att påverka kärnvapenmakterna - det är alldeles rätt. Och absolut ingen skugga ska falla över Norge, vill jag gärna säga. Vi var med på konferensen i Norge, men ingen av kärnvapenmakterna var ju där. Där kan vi sitta och övertyga länder som inte har kärnvapen om att inte ha kärnvapen.
Det är väl bra, på sitt sätt - alla går vi i kyrkan då och då - men det är inte nödvändigtvis detta som leder framåt allra mest. Det är den seriösa säkerhetspolitiska dialogen i nedrustningspolitiken, inte minst i kärnvapenfrågorna, som är det viktiga. Låt mig sedan säga något om det aktuella läget. I fråga om det amerikanska initiativet om en reduktion med en tredjedel sade Urban Ahlin att det var för lite. Det kan vi alla hålla med om i allmänna ordalag.
Det initiativet har nu avvisats av Ryssland. Det bekymrar mig. Ryssland säger att man redan nu ska ta in också de andra länderna. Jag kan förstå synpunkten, men jag är oroad för att det riskerar att låsa förhandlingarna helt och hållet. Jag hoppas att vi ska få gehör i både Washington och Moskva för att få in frågan om substrategiska, taktiska kärnvapen i förhandlingen. Det påverkar den europeiska situationen. Det påverkar Sveriges situation.
Och det kräver att vi för en seriös säkerhetspolitisk dialog med dem om vad som är en seriös säkerhetspolitisk fråga. Tack för en bra debatt!
Carl Bildt (M):
Hans Linde har frågat mig vilka initiativ jag avser att vidta för att Sverige ska stödja fredsprocessen i Turkiet. Låt mig först slå fast att Turkiet står inför en historisk möjlighet att uppnå fred och försoning. Fler än 40 000 människoliv har offrats sedan PKK inledde sin väpnade kamp 1984. Åsidosättandet av grundläggande mänskliga rättigheter präglade länge hanteringen av den kurdiska frågan. I dag ser vi ett förändrat Turkiet. Demokratins institutioner har stärkts, och militärens politiska makt har beskurits.
Företrädare för den turkiska staten talar öppet om behovet av att stärka minoriteternas rättigheter och om att mångfald har ett värde i sig. Kurderna har vunnit rätten att använda sitt modersmål i allt fler sammanhang. Vi ser dock samtidigt oroväckande tendenser till nya inskränkningar i medborgerliga fri- och rättigheter, särskilt vad gäller yttrandefriheten, och vi ska givetvis fortsätta att påtala dessa brister och uppmuntra fortsatta reformer.
Vid årsskiftet togs så det första steget i den dialogprocess som nu pågår och som har resulterat i tillbakadragandet av stridande grupper från PKK från Turkiets territorium. Jag har välkomnat det ansvarsfulla och modiga agerandet från bägge sidor och pekat på vinsterna för Turkiet och för den omgivande regionen. Jag har också uppmuntrat arbetet på en ny och mer demokratisk konstitution.
Vi ska dock vara tydliga med att denna försoningsprocess först och främst är en inrikespolitisk angelägenhet. Det är sannolikt den svåraste och mest komplexa utmaning som landet har stått inför. Även fortsättningsvis ska vi uttrycka vårt helhjärtade stöd för en politisk lösning på den kurdiska frågan. Det finns också skäl att lyfta fram vilken betydelse för Turkiets EU-medlemskapsprocess en lösning skulle innebära.
Men det tål att påpekas att den pågående processen har lanserats av, och bör avslutas av, parterna själva.
Carl Bildt (M):
Jag tror att det var Hans Linde som sade att det är en lång rad komplexa processer som pågår i Turkiet. Så är det, och det är ingen nyhet. Ibland har vi kanske inte sett det lika tydligt som nu. Det som nu pågår är lite mer än bara en fråga om stadsplaneringen i Istanbul, även om det var där det började och mycket av kontroversen handlade om detta.
Det finns motsättningar i detta komplexa samhälle som genomgår en historisk moderniserings- och europeiseringsprocess, där det också finns olösta problem i Turkiets historia som måste tas upp. Jag tycker att det är viktigt att försöka se det längre perspektivet i de här frågorna.
Därför är diskussionen i dag väldigt bra, för den fokuserar på en av de stora frågorna, den kanske största enstaka frågan, nämligen den kurdiska frågan. Där har fredsprocessen börjat, och den har gått lite fram och tillbaka ett tag. Mord för att förhindra den har vi också sett. Vi ser dock att de inledande stegen fungerar. Vi vet samtidigt att de kontroversiellaste stegen återstår.
De kommer att möta motstånd på båda sidor, och det kommer att krävas starkt politiskt ledarskap på bägge håll för att föra detta i hamn. Det är också i någon utsträckning relaterat till författningsprocessen. För det fortsatta turkiska EU-närmandet är arbetet med ny författning av alldeles avgörande betydelse. Arbetet pågår i en kommitté med företrädare för alla de politiska partierna. Det är osannolikt att man kommer att kunna bli helt eniga, men nu står det och väger hur man kommer att hantera detta.
Kommer AKP att gå fram ensamt, eller går man fram med något eller några av de andra partierna till en ny författning? Jag hoppas att slutsatsen av det som nu pågår blir att man går fram med en ny författning så snabbt som möjligt i en överenskommelse med något eller några av oppositionspartierna. Så brukar vi göra i Sveriges riksdag.
Det kan inte vara en modell i hela världen, men det är i alla fall viktigt med en viss enighet över blockgränser och andra gränser i en författningsprocess. Vi ska heller inte bortse från den stress för hela det turkiska samhället som konflikten i Syrien innebär.
Om vi var mitt uppe i djupgående inrikespolitiska kontroverser och samtidigt hela Norden stod i brand, människor vällde in över våra gränser och det rådde djupa meningsmotsättningar i vårt eget samhälle om hur vi skulle hantera konflikten i våra grannländer skulle det inte vara ett alldeles lätthanterligt läge. Även denna del tillhör traumat i det turkiska samhället i dag.
Catherine Ashton sade mycket tydligt i Europaparlamentets debatt i dessa frågor i förrgår att detta bör leda till att vårt engagemang i Turkiets samhälle fördjupas, för vi har ett fundamentalt intresse av hur denna process fortgår på olika sätt.
Vi ska vara klara med att en del av de signaler som har kommit från EU-länder har försvagat våra möjligheter att ha inflytande över denna process i Turkiet.
Jag har fört många samtal med journalister och oberoende turkiska bedömare under de senaste veckorna, och jag kan säga att de flesta av dem - kanske inte alla, men de flesta - är rätt övertygade om att ur det som vi i dag ser kommer på ett eller annat sätt ett bättre Turkiet.
Carl Bildt (M):
Det ligger åtskilligt i det som Amineh Kakabaveh säger även om man samtidigt ska säga att den här fredsprocessens inledning och hittillsvarande fas faktiskt har varit rätt beroende av två män. Det kan vi tycka vad vi vill om. Vi kan tycka vad vi vill om dessa bägge män, men det är ett faktum att så har varit fallet. Sedan måste en sådan här fredsprocess, för att vara fungerande, successivt vara allt bredare.
Den kommer successivt att närma sig alltmer känsliga frågor. Understödet från andra aktörer är också viktigt. Vi ska inte bortse från den viktiga roll som styrelsen i KRG i de norra delarna av Irak, som har ett fundamentalt intresse av samförstånd med Turkiet, spelar i det här sammanhanget.
Men i den mån vi kan bidra med någonting kan jag försäkra er om att vi kommer att göra detta, även om det med all sannolikhet är någonting som vi absolut icke skickar något pressmeddelande om. Hans Linde säger att vi måste kunna utnyttja vår situation. Det handlar om morötter och piska. Jag ska gärna medge att jag i frågor som dessa är lite mindre av en pisktyp och lite mer av en morotsman.
Jag tror att det är där som Sveriges styrka, Sveriges möjligheter och kanske också Europas möjligheter framför allt ligger. Där är engagemangsprocessen med Turkiet i dess helhet av stor betydelse. Jag är oroad över att det finns krafter som nu utnyttjar det vi ser i Turkiet som förevändning för att föra fram ståndpunkter som de av helt andra och ibland till och med relativt dunkla skäl har drivit under en relativt lång tid.
Det försvagar Europas möjligheter, och det försvagar möjligheterna att åstadkomma en fortsatt reformering av situationen inne i Turkiet. Uppgifterna man står inför är stora. Det handlar om att hantera stadsplanefrågan i Istanbul, även om det är mycket vidare än så måste den självfallet också hanteras på ett eller annat sätt som är acceptabelt.
Den vidare frågan handlar om politiskt förtroende och politisk öppenhet i reformprocessen, författningsprocessen, den syriska utmaningen, den kurdiska försoningsprocessen, som ju går till roten av själva det turkiska samhällets karaktär. Om jag ska lägga någonting ytterligare till detta kan jag säga att vi kanske nu har en möjlighet till en fredsprocess när det gäller Cypern också.
Vi har fått en ny president på Cypern, som i och för sig har fått starta sin tid med andra synnerligen besvärliga situationer som måste hanteras. Men där kan det inom en inte alltför lång tid finnas en öppning för att klara av även detta. Det är, lindrigt uttryckt, en rätt massiv agenda som Turkiet står inför. Vi har ett centralt intresse av att det fortsätter framåt på dessa olika agendor.
Jag tror, och håller med Hans Linde om detta, att vi genom det breda stöd vi har i denna kammare för den turkiska europeiska processen har en möjlighet att utöva inflytande med den turkiska regeringen, förvisso, men också med det turkiska samhället i dess helhet. Det handlar om den mångfasetterade mångfald som inte minst dessa dagar har visat att Turkiet har.
Carl Bildt (M):
Med risk för att Hans Linde tycker att jag alltid säger samma sak vill jag säga att jag tror att den stora moroten är Europeiska unionen. Det kanske inte är en naturlig ståndpunkt för Vänsterpartiet - vi måste skilja oss åt i något sammanhang i dagens debatt - men så är det. Glöm inte historien med dagens premiärminister Erdogan! Han sattes i fängelse för vad han hade uttalat en gång i ett superkemalistiskt auktoritärt Turkiet.
En anledning till att han, tror jag, blev övertygad anhängare av Europeiska unionen är att han såg det som en garant för att personer med de åsikter som han hade skulle kunna ha full frihet att verka i det politiska systemet i Turkiet. På samma sätt är det med väldigt många kurder. De ser den europeiska processen som det som garanterar eller successivt, steg för steg, säkrar en fortsatt demokratisering och reformering av Turkiet.
Europa är den stora moroten, om man kan använda detta uttryck utan att banalisera debatten alltför mycket. Då är det oroväckande med dem som nu diskuterar om att skjuta på förhandlingsöppningar, lägga kapitel åt sidan eller stänga dörrar. Hamnar vi i en situation då vi tror att vi bara kan använda piskan i utrikespolitiken hamnar vi i en värld som kommer att bli avsevärt mindre fredlig än den som vi vill ha.
Carl Bildt (M):
Valter Mutt har frågat mig om hur jag ska verka för att få till stånd en dialog mellan EU och USA om den humanitära och folkrättsliga problematik som användningen av drönare medför. Först kan jag bara konstatera att drönare - obemannade luftfarkoster som kan vara vapenbärare - i sig inte är otillåtna som stridsmedel. De folkrättsliga reglerna om våldsanvändning och den internationella humanitära rätten är tillämpliga samt reglerna om de mänskliga rättigheterna.
Det råder således inte något folkrättsligt vakuum vad gäller användningen av drönare. Om det råder en väpnad konflikt gäller krigets lagar. Alla vapen, inklusive drönare, måste enligt den internationella humanitära rätten användas i enlighet med principerna om distinktion, proportionalitet och försiktighet. Om ett drönarangrepp - eller ett angrepp med valfritt annat vapen - inte sker inom ramarna för en väpnad konflikt gäller inte krigets lagar.
Staters möjligheter att lagligen använda våld mot individer är därmed kraftigt inskränkta. Utgångspunkten är att en misstänkt person ska gripas och ställas inför rätta i enlighet med de rättssäkerhetsgarantier som gäller enligt de mänskliga rättigheterna. Angrepp som sker utan tillåtelse från den stat där angreppet äger rum kan utgöra en otillåten våldsanvändning och därmed strida mot FN-stadgan. Fru talman! Användningen av drönare är föremål för en växande debatt, också i USA.
Från svensk sida följer vi den debatten. Frågan om användning av drönare diskuteras kontinuerligt inom ramen för rättschefsdialogen mellan EU och USA. I denna dialog har ett antal frågor vad gäller användningen av drönare tagits upp. Detta har Europeiska unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik, Catherine Ashton, redovisat i Europaparlamentet. I debatten har uppmärksammats problemet med att civila kan drabbas vid attacker med drönare. Även detta problem gäller vid varje typ av användning av dödliga vapen.
Internationell rätt måste alltid respekteras.
Carl Bildt (M):
Jag tycker att det är viktigt att klargöra att detta egentligen inte handlar om drönare. Det verkar så i den offentliga debatten. Drönare är en teknik som har väldigt många användningar. Vi tillverkar sådana i Linköping, och vi använder dem för alla möjliga civila ändamål. Jag tror att de kommer att ha mycket betydande och bra civila användningsområden i framtiden.
Vad det handlar om är vapenanvändning från drönare, från attackflygplan, från prickskyttar som riktar sig mot enskilda individer för att uppnå olika typer av mål. Där är det viktigt, och det är vi överens om, att krigets lagar gäller oavsett vapensystem - attackflygplan, drönare, kryssningsrobotar eller vad det nu kan vara. Teknikutvecklingen kommer att leda till ständigt nya utmaningar i dessa hänseenden, men krigets lagar är där hela tiden.
Sedan leder teknikutvecklingen till nya utmaningar. Det vi står inför här och som interpellanten också angav är för det första frågan om det är rätt att just i det konkreta fallet använda dödligt våld mot just den personen. Det är viktigt att den diskussionen förs och att dessa kriterier är mycket tydliga och grundade i internationell rätt.
President Obama har nyligen hållit ett tal och identifierat nya kriterier och nya processer för att säkerställa detta. Det andra är att säkerställa att inte andra drabbas, det som kallas collateral damage. Där tycker jag dock att man kan notera att den utveckling med mycket omfattande collateral damage på grund av användning av attackflyg som vi hade i början av Afghanistankriget har minskat högst väsentligt.
Det innebär ingen ursäkt för kvarvarande problem i detta avseende, men det innebär i alla fall någonting. Det måste vara precision och proportionalitet i användningen av militärt våld. Drönare innebär ingenting fundamentalt nytt, ingenting nytt över huvud taget när det gäller den internationella rätten och vår syn på när dödligt våld får och när dödligt våld icke får användas i väpnade konflikter.
Det måste anpassas till teknikens utveckling, och det är framför allt i USA som denna diskussion sker. Den följer vi nära, och vi har även anledning att dra slutsatser för vår del. Men så länge det är enighet mellan Europa och USA om att det är krigets lagar som gäller och detta icke förändras handlar det om en diskussion om tillämpningen av krigets lagar. Den är viktig i sig, men att den gemensamma grunden är där är kanske det allra viktigaste.
Carl Bildt (M):
Den grundläggande uppfattningen från min sida är än så länge att det inte behövs några nya regelverk. Tvärtom skulle det riskera att försvaga de existerande regelverken om vi öppnade upp den diskussionen. Det är alldeles riktigt att användningen av drönare innebär nya frågeställningar, men det får inte leda till att man ifrågasätter det existerande regelverket och krigets lagar. För ett antal år sedan hade vi en utveckling mot att använda kryssningsrobotar. Man sköt kryssningsrobotar så fort det inträffade någonting.
Vi har haft en mycket omfattande och vårdslös användning av attackflyg i olika sammanhang. Nu är det drönare. Vi har en pågående diskussion också angående cyberattacker som kan få dödlig utgång för individer och till och med för samhällen. Därför tror jag att det är viktigt att säga att krigets lagar måste gälla för alla dessa. Vi måste hela tiden se hur vi tillämpar de krigets lagar som är, jag ska inte säga eviga, för det vore kanske att ta i, men som är fundamentala.
Vi tillämpar dem på varje teknologi och på varje situation. Det är därför jag säger att jag inte ser någon anledning att öppna upp en diskussion om krigets lagar eller normerna. Det handlar om en diskussion om respekten för dem och tillämpningen av dem, både vad gäller teknologier och olika typer av konflikter. Vad gäller drönare handlar det, inte enbart men framför allt om utvecklingen eller användningen i de delar av Pakistan som gränsar till Afghanistan.
Det förefaller mig, utan att vi har haft några direkta kontakter i denna fråga, som om den regering som nyligen, i förra veckan för att vara exakt, har tillträtt i Pakistan nu kommer att inleda en dialog med USA angående hur detta kommer att ske. Detta äger rum samtidigt som president Obama i ett tal för några veckor sedan har indikerat nya riktlinjer.
Svaret på frågan är nej, inte öppna upp för någon ändring av krigets lagar eller regler men vara mycket vaksam när det gäller hur de används, hur de tillämpas och absolut följa och delta i den internationella debatten kring detta.
Carl Bildt (M):
Det som Valter Mutt sade på slutet angående det som har inträffat i Pakistan illustrerar ju det jag sade, det vill säga att vi nu har en ny pakistansk regering som av allt att döma har en annan politik. Man inledde en kraftfull dialog med USA kring detta. Det måste leda till att man blir överens. USA har inte rätt att genomföra operationer över eller på pakistanskt territorium som inte på ett eller annat sätt har ett godkännande av berörda, relevanta och lagliga pakistanska myndigheter.
Det måste vara alldeles uppenbart. Har vi framfört oro? Ja, vi har varit mycket oroade. Nu är vi huvudsakligen i Afghanistankonflikten när vi diskuterar detta, men det har vidare tillämpning därför att oskyldiga har drabbats.
Vapensystem har använts med inriktning mot felaktiga mål, det vill säga även målet i sig var oskyldigt och felaktigt, och sedan har man använt vapensystem på ett sådant sätt att oskyldiga människor som varit runt omkring också har drabbats. Det har varit en mycket påtalig del i den dialog som vi under år har fört med relevanta myndigheter vad gäller situationen i Afghanistan.
Det har också lett till en påtaglig förbättring av situationen. Det handlade mindre om drönare och mer om insatser av konventionellt attackflyg, men det är ingen tvekan om att det var, jag håller helt med om denna bedömning, de insatser som gjordes som ledde till dessa distinkt kontraproduktiva resultat i förhållande till de mål som också vi försökte uppnå i Afghanistan.
I vilken utsträckning detta kan tillämpas på situationen i dess detaljer i Pakistan har jag svårt att bedöma, men jag noterar självfallet de bedömningar som finns i debatten och som också Valter Mutt redovisade.
Carl Bildt (M):
Svaret på den senare frågan är: Nej, det finns inte. Handelspolitiken är någonting som ligger inom EU, som bekant. Jag har redogjort med stor tydlighet för de bestämmelser som finns. Produkter som det står Israel på måste komma från Israel. Det får inte stå Israel på produkter som kommer från annat område. Däremot finns det ännu inte några bestämmelser om hur man ska märka dem. Därför är det frivilligt för handeln att märka. Jag tycker att det är viktigt att man gör så.
Torbjörn Björlund har ställt en konkret fråga till mig: Avser jag att ta upp denna fråga? Jag har gett ett så utförligt svar som jag kan: Svaret på denna fråga är nej. Det är denna fråga interpellanten har ställt, och den har jag svarat på så utförligt det går. Jag tror att det finns förståelse för att jag inte ägnar mig åt att kommentera enskilda fall i det amerikanska rättssystemet.
I Storbritannien finns av handeln utarbetade frivilliga rekommendationer. Samma sak är det i Danmark. Det pågår en diskussion om detta i EU, men beskedet är mycket tydligt från vår sida: Bestämmelser ska efterlevas. Det får inte stå Israel på sådant som kommer från bosättningarna.
Låt mig dock säga att det handlar om fem personer som dömdes - det är helt riktigt - för att ha agerat på den kubanska säkerhetstjänstens uppdrag. Mig veterligt förnekade ingen av dem heller att så var fallet. Sedan dess har fallet varit uppe i åtskilliga instanser, inklusive Högsta domstolen i USA. Jag har ingen anledning att kommentera enskildheter i fallet. Det är inte en svensk utrikesministers uppdrag.
Jag tror att detta är ett viktigt besked och i alla fall i denna del tillfredsställande och nog för de konsumenter som vill undvika produkter från bosättningar. Sedan vill Urban Ahlin att jag ska recensera olika utkast. Det kan man ägna sig åt rätt mycket om man så vill. Det cirkulerar förbi många. Är jag säker på att det utkast som nu finns kommer att vara det slutgiltiga dokumentet? Nej, det är jag inte. Bedömer jag det som sannolikt att det blir förändringar? Ja, det gör jag.
Min uppgift är att så tydligt som möjligt svara på en interpellants frågor, och frågan var: Avser jag att ta upp det? Svaret är glasklart: Nej. Jag kommer inte att ha något ytterligare att tillägga i denna fråga.
Skulle jag minska sannolikheten för att vi ska få vissa förändringar i det om jag nu låste mig vid detta dokument? Ja, det skulle jag. Så är det självfallet. Det finns punkter som vi i EU kanske skulle vilja att man formulerade lite annorlunda. Då vore det synnerligen oklokt av mig - då skulle jag undergräva vår förhandlingsposition - att säga att vi inte bryr oss om det och att vi ska rösta för det här dokumentet. Så går inte diplomatiskt arbete och inte ens arbete i Sveriges riksdag till.
Vi befinner oss i en allvarlig situation, och då måste vi bedriva politiken med visst allvar. Detta inte sagt med spets mot oppositionen, för jag vet att ni också tar det på allvar, men för att ni ska veta att det vägleder vårt agerande.
Carl Bildt (M):
Jag ska inte bli alltför enformig, men Torbjörn Björlund har ställt den konkreta frågan till mig om jag avser att ta upp denna fråga med USA:s president. Jag har svarat, inte otydligt och inte påfallande mångordigt ska medges, men jag har svarat så tydligt jag kan på den ställda frågan.
Nu har det runnit lite vatten under broarna och USA:s president har hunnit lämna landet, men bortsett från det är svaret: Nej. Jag har dessutom redovisat att detta rättsfall har tagits upp i olika sammanhang. Vi kan föra interpellationsdebatt om elfte september, mordet på Anna Lindh, som vi kom ihåg i går i olika sammanhang, eller kuppen i Chile.
Men interpellantens fråga som jag är ombedd å regeringens vägnar att svara på har jag svarat på med så stor tydlighet att det hör till ovanligheterna när det gäller interpellationssvar, och svaret är: Nej.
Carl Bildt (M):
Torbjörn Björlund får möjligtvis ta en diskussion med sig själv om hur han formulerar sina frågor. Det är inte jag som har formulerat frågeställningen i interpellationen, utan det är Torbjörn Björlund. Han har frågat om jag avser att ta upp frågan om "the Cuban Five" med USA:s president Barack Obama. Det är frågan! Det är inte fråga om att bedöma kuppen i Chile, det amerikanska rättsväsendet, den amerikanska politiken gentemot Kuba eller något annat - det kan man lämna in massvis med interpellationer om - utan frågan är om jag ska ta upp detta med president Obama.
Svaret på den frågan är nej. Man kan ha synpunkter på att interpellationen är felaktigt formulerad, men man kan inte säga annat än att jag mycket tydligt har svarat på den konkreta frågan i interpellationen.