Maria Malmer Stenergard (M):
Tack, finansministern, för svaret! Den nuvarande regeringen har uttalat att den har som mål att antalet personer som arbetar och antalet arbetade timmar i ekonomin ska öka. Även för Alliansen står jobben i centrum. Vi har ökat människors incitament att arbeta, att söka jobb och att jobba några timmar extra. Vi har också sett tydliga resultat. Sedan 2006 har antalet sysselsatta ökat med 340 000 personer, mycket tack vare Alliansens jobbpolitik.
Inte ens den mest inbitna socialdemokrat kan heller låta bli att konstatera att denna tillväxt har skett under en tid när vi har sett en djup ekonomisk kris som har slagit hårt och där jämförbara länder inte har förmått att skapa några nya jobb. Regeringen har nu i sin höstbudget föreslagit en skattehöjning för de över en miljon människor som i dag betalar statlig inkomstskatt. Förslaget innebär att ytterligare 72 000 personer kommer att få högre skatt eftersom även de kommer att behöva börja betala statlig inkomstskatt.
I budgetpropositionen föreslår regeringen dessutom att jobbskatteavdraget ska trappas av för dem som har arbetsinkomster om ca 50 000 kronor per år och däröver. Dessa förslag skulle tillsammans leda till att vi når marginalskatter på över anmärkningsvärda 60 procent. Förslagen ter sig särskilt anmärkningsvärda när regeringen säger sig vilja prioritera jobben och antalet arbetade timmar men samtidigt själv i finansplanen konstaterar att skattehöjningarna slår igenom i form av lägre konsumtion, dämpad sysselsättning och minskad bnp.
Fru talman! Omfattande ekonomisk forskning visar att när marginalskatterna höjs blir det mer attraktivt med utökad fritid för människor som omfattas av höjningen. I stället för att förhandla upp sin lön kanske man då försöker förhandla till sig några extra semesterdagar. Läkaren kanske avstår från det där extra jourpasset. I stället för att stimulera drivkrafterna för arbete skapar höjd marginalskatt incitament för skattebetalarna att lägga tid och resurser på att skatteplanera.
För företagaren blir det naturligtvis mer lönsamt att försöka plocka ut sina inkomster i form av kapital och inte som tjänst. Den som skaffar sig en längre utbildning i Sverige kanske väljer att efter examen flytta utomlands, för det lönar sig då inte lika mycket att arbeta här. Sådana beteenden, som lockas fram av höjda marginalskatter, får genomslag i den offentliga ekonomin. Genom att skruva bara lite grann på skattesystemet riskerar vi på längre sikt att se enorma konsekvenser.
Utredningen av de konsekvenserna saknar jag i regeringens budget. Detta är bakgrunden till min fråga till finansministern. Finansministern anger också mycket riktigt i sitt svar att det är högst osäkert vilka effekter regeringens förslag kan få för antalet arbetade timmar. Regeringen räknar ändå med att skatteintäkterna till staten ska öka med 1,9 miljarder kronor till följd av den ändrade skiktgränsen. När det gäller avtrappningen av jobbskatteavdraget tror man på ökade intäkter med 2,36 miljarder.
Det är alltså totalt 4,27 miljarder årligen i ökade skatteintäkter. Varenda en av de kronorna har finansministern intecknat. Arbetsförmedlingen, Konjunkturinstitutet och Ekonomistyrningsverket, för att bara nämna några av de remissinstanser som är kritiska, anser att de långsiktiga effekterna av regeringens förslag måste analyseras ytterligare, inte minst vad gäller antalet arbetade timmar.
Jag vill därför fråga finansministern: Om effekterna nu är så osäkra, men regeringen ändå redan har använt varenda en av dessa osäkra kronor, finns det då några marginaler alls i regeringens budget? Jag vill också passa på att fråga ministern: Om det är ett tydligt mål för regeringen att antalet arbetade timmar ska öka, varför genomför man reformer med så tvivelaktig inverkan på antalet arbetade timmar? Finansministern menar väl inte att det där jourpasset som läkaren inte tar ska ersättas av en traineearbetare?