Peter Hultqvist (S):
Anna Kinberg Batra har frågat statsministern hur processen ser ut för Sveriges deltagande i Joint Expeditionary Force, hur statsministern avser att hålla riksdagen informerad om viktigare förändringar i Sveriges samarbete med Nato samt hur statsministern avser att agera för att skapa en öppen och tydlig debatt kring Sveriges samarbete med Nato. Interpellationen har överlämnats till mig.
Jag vill inleda med att svara på frågan om Joint Expeditionary Force. Av den försvarspolitiska inriktningspropositionen framgår att regeringen anser att Sverige aktivt bör söka deltagande i bilaterala och multilaterala samarbeten med tyngdpunkt i norra Europa. Som ett exempel på denna typ av samarbete nämns i propositionen det brittiskledda samarbetet Joint Expeditionary Force, JEF.
JEF är en brittisk nationell styrka som vid behov kan kompletteras med bidrag från andra länder. JEF kan ställas exempelvis till FN:s, EU:s och Natos förfogande. Norge, Danmark, Estland, Lettland, Litauen och Nederländerna har beslutat att delta i styrkan. Det finns ingen automatisk koppling till Nato och Very High Readiness Joint Task Force, VJTF. Däremot kan britterna välja att ställa den till Natos förfogande.
De länder som samarbetar med Storbritannien genom JEF beslutar självständigt, från fall till fall, om de vill bidra till övningar och militära operationer, inklusive eventuella bidrag till Natos Very High Readiness Joint Task Force. Sverige har inte mottagit någon formell inbjudan från det brittiska försvarsministeriet om att bidra till JEF. Frågan har varken varit föremål för politisk beredning eller ställningstagande.
Däremot följer berörda tjänstemän i Regeringskansliet och Försvarsmakten hur samarbetet kring JEF utvecklas. Vid behov avser regeringen att återkomma till riksdagen i frågan. Jag övergår nu till att svara på Kinberg Batras frågor om Sveriges samarbete med Nato. Regeringen avser liksom tidigare att hålla riksdagen informerad om utrikes, säkerhets och försvarspolitiken.
Det vi gör tillsammans med Nato är i linje med den försvarspolitiska inriktningsproposition som fem partier ställt sig bakom. Regeringen vill se en öppen och bred, demokratiskt och folkligt förankrad diskussion om säkerhets- och försvarspolitiken.
Ambassadör Krister Bringéus har utsetts att ta fram en rapport som utifrån ett fristående perspektiv analyserar och redogör för innebörden av olika former av samarbeten respektive medlemskap med länder och i organisationer, samt dessas för- och nackdelar, inom det försvars- och säkerhetspolitiska området, i dag och i framtiden. Analysen ska inte utvärdera den militära alliansfriheten. Utredningen ska bland annat bidra till fördjupat samtal i vårt land om dessa frågor.
Uppdraget är en del i försvarsuppgörelsen mellan fem partier från april i år. Avslutningsvis: Anna Kinberg Batra skriver att Sveriges statsminister behöver vara tydlig när det gäller Sveriges försvars- och säkerhetspolitiska linje. Regeringen är väldigt tydlig. Vår inriktning ligger fast. Den militära förmågan ökas successivt.
Samtidigt fördjupas våra internationella försvarssamarbeten mellan Sverige och Finland, Sverige och Danmark samt inom ramen för Norden, Baltikum, EU, FN, Natos partnerskap och den transatlantiska länken. Det svensk-finska samarbetet har särskild prioritet. Den svenska militära alliansfriheten tjänar alltjämt vårt land väl. Sverige ska inte söka medlemskap i Nato.
Vad beträffar Nato ska partnerskapet fortsätta att utvecklas såväl vad gäller politisk dialog som praktiskt militärt samarbete, inte minst samövning. Till exempel har regeringen tidigare i kammaren uppmärksammat möjligheterna till fördjupat samarbete inom Enhanced Opportunities Programme. Det är den inriktning som gäller, och det är den inriktning som nu genomförs. Då Anna Kinberg Batra, som framställt interpellationen, anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav tredje vice talmannen att Hans Wallmark i stället fick delta i överläggningen.