KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peder Wachtmeister (M):
Jag yrkar bifall till förslaget i finansutskottets betänkande och avslag på motionerna. IMF har ju en relativt lång historia; den går tillbaka till 1948. Alla vet vad som hände efter andra världskriget. Man behövde en samverkan mellan länder för att hjälpa varandra. Som jag förstår det tog IMF fart i samband med flygbron till Berlin i början av 50-talet.
Det finns de som under många år har haft kritiska synpunkter på IMF för att man inte har haft någon insyn i de avtal som har skrivits, som till exempel i slutet av 90-talet när man skrev avtal med Argentina och Brasilien. Visserligen löste sig frågorna bra och det gick bra för länderna, men insynen var inte total.
Jag var själv med i finansutskottet under finanskrisen 2008-2009 när vi tog beslut om 6 miljarder till Island och 6 miljarder till Lettland. Island utnyttjade de 6 miljarderna. Vi har nu sett att Island är ett av de länder som har klarat sig bäst ur krisen.
Lettland utnyttjade inte ens sina 6 miljarder utan klarade sig ur krisen ändå. Det kan ha historiska skäl. Man var van att leva under något snålare förhållanden. Under årens lopp har avtalen blivit betydligt öppnare och insynen har blivit betydligt bättre. Det problem som fanns tidigare finns inte kvar.
Under tiden har man ständigt tittat över organisationsformen. Sverige har som medlemsland en bra insyn med den representant vi har i styrelsen som representerar vår del av Europa, de baltiska länderna och några länder till.
I de handlingar som vi har fått ut om finansutskottets förslag är det fascinerande att läsa vilka länder som har tillkommit och satsat pengar i den här verksamheten. Det är Saudiarabien, Mexiko, Polen, Turkiet, Luxemburg, Sydafrika, Colombia, Filippinerna, Malaysia, Nya Zeeland och Cypern.
Många av dem är väldigt nya länder, men de har sin ekonomi i balans, och de har skött sin ekonomi på ett bättre sätt än några av länderna i södra Europa. För någon vecka sedan diskuterade vi en annan typ av IMF-lån.
Då hade Sverigedemokraterna synpunkten att det ställdes för höga krav när det gäller att låna ut pengar till länder. Nu har man en annan infallsvinkel, nämligen att man inte har kontroll på vilken risk det är och att det är ett hot för skattebetalarna. Om man inte litar på Riksbanken, vem ska man då lita på? Det måste ju vara den klokaste källan vi har i de här frågorna.
De skulle aldrig ta fram ett sådant här förslag om det inte var väl underbyggt. Vänsterpartiet anser att man ställer upp för tuffa villkor för de länder som ska få tillgång till pengarna. Jag tycker att bilden är ganska tydlig dagligen i våra nyhetsrapporter att det är viktigt att man ställer höga krav.
Peder Wachtmeister (M):
Låt mig börja med att yrka bifall till finansutskottets förslag. Jag kan inte låta bli att citera riksbankschefen. Vi i finansutskottet hade ju en utfrågning av honom i dag på förmiddagen. Om bankkriser i Europa sade han att det till syvende och sist är nationernas eget ansvar. Det står jag gärna bakom.
På en fråga om bankunionen sade han dessutom att det är svårt att förhålla sig till den frågan när förhandlingarna pågår. Jag vill då säga att när vi talar om bankunionen skjuter vi just nu på ett mycket rörligt mål eftersom frågan hela tiden rör sig långsamt framåt och är borttagen ur helheten.
Kommissionen sände sin handling till oss den 13 september 2012. Därefter har det hänt mycket. Förhandlingarna pågår, och vi kommer att få ytterligare information i EU-nämnden i morgon. Frågan kommer tillbaka till riksdagen. Man kan ha synpunkter på bankkrisen.
Någon sade att det är ungefär som när huset har brunnit ned och man dagen efter ringer till försäkringsbolaget och ber att få en försäkring. Det vi lärde oss av den kris vi hade i början av 90-talet var att se till att inte hamna i en sådan kris igen. Vi gjorde en avsättning och fonderade pengar.
Även om Ulla Andersson påstår att den fonderingen inte räcker har vi i alla fall kommit en bra bit längre än många andra länder i Europa. Alla partier i Sverige känner en väldig oro över vad som kan hända i den här frågan.
Som sann europé är jag orolig för att det blir en splittring i Europa, att somliga hamnar innanför och andra utanför - de uttrycken används i debatten. Därför tycker jag att det är viktigt att vara ödmjuk inför frågan tills vi får veta var det hela landar. Först då kan vi ta ställning till om vi ska vara med eller inte.
Samtidigt är det oerhört viktigt att den demokratiska processen fullföljs på så sätt att vi som medlemmar i en union har lika mycket att säga till om som andra. Det får inte vara så att några är innanför och andra utanför.
Peder Wachtmeister (M):
Jag kan inte här och nu säga vilka ställningstaganden vi kommer att göra, för ingen vet hur det slutgiltiga förslaget kommer att se ut. Vi har ett antal krav, bland annat att vi ska kunna höja kapitaltäckningskravet för våra egna banker. Om vi inte får igenom de krav som vi ställt i förhandlingarna, som vi delvis är med i och delvis inte, tycker jag att vi ska överväga om vi ska vara med.
Samtidigt har vi ett bankväsen i Sverige som är stort och dessutom finns i Baltikum, Danmark, Norge, England och så vidare. Då kan man inte rakt av säga att vi inte ska vara med ifall det skulle skada hela banksystemet. Det är helt enkelt för tidigt att svara på det. Vi får hoppas att vi kan diskutera frågan igen i riksdagen och att vi då vet mer.
Peder Wachtmeister (M):
Jag kanske kan svara bättre på frågan i morgon eftermiddag när vi hört vad finansministern har att säga om förhandlingarna. Moderaterna eller majoriteten har inte på något sätt tagit ställning för detta. När det gäller kapitaltäckningskravet vet vi att det varit en av de frågor som finansministern förhandlat om. Även om det ligger i Basel III har man haft den synpunkten. I den diskussion som förts om bankunionen har man velat lägga ribban lägre.
Fortfarande finns ingenting på pränt, och det är därför svårt att stå här och försvara någonting som man ännu inte sett. För en gångs skull kan jag delvis hålla med Ulla Andersson när det gäller några av dessa frågor.
Peder Wachtmeister (M):
Jag yrkar till att börja med bifall till finansutskottets utlåtande, och jag vill instämma i vad tidigare talare har sagt om att man känner en viss oro inför framtiden. Den här rapporten lades fram för rådet i juni 2012, och det har hänt mycket sedan dess. När förslaget kom hajade jag till när man talade om den finansiella stabiliteten.
Man skulle ha ett finansdepartement i Bryssel och man skulle skapa regler för den framtida finanspolitiken centralt. Man skulle ha samordning mellan olika politiska organisationer, men vad menade man med det? Det talades om nationella parlament, aktiva gentemot Europaparlamentet, och om mer makt åt Europaparlamentet.
Jag tycker att utskottet har gjort ett mycket bra uttalande när det gäller detta. Motivreservationen från V och MP överensstämmer väl med vad utskottet har skrivit. Till exempel konstaterar utskottet att kommissionens plan är beskriven på ett övergripande sätt.
Debatt och analys saknas, och därför anser utskottet att det är svårt att bedöma värdet och värdera kommissionens förslag. Cypern är ett litet land som har samma omfattning på sin ekonomi som Uppsala län och har banker som har sju gånger bnp i sin egen balansomslutning. Ingen har egentligen vetat om detta.
Man kan citera den engelska drottningen som framförde frågan till sin egen finansinspektion i England: Var det ingen som visste att krisen skulle komma? I det här fallet var det många som visste att det hände och att det inte var bra. Ändå lät man det hända, och sedan får man nu försöka rädda det hela i slutändan.
Min bild är att det kommer att dröja rätt länge innan pakten, som den här handlingen kallas för, behandlas. Samtidigt vill jag påpeka att den kris som uppstått på Cypern egentligen inte har någonting med den gemensamma valutan att göra. Det är inte den gemensamma valutan som har skapat krisen, utan länderna enskilt har skapat krisen.
Då är det viktigt att påpeka det som utskottet också har sagt, med en majoritet bakom sig, att det gäller att avsluta de förhandlingar som pågår just nu om bankunion och annat i Bryssel innan man tar nästa steg in i någonting som man inte kan kontrollera. Jag tror att Europaparlamentet, kommissionen och rådet nog börjar tänka om och fundera på att man ska göra någonting bättre av det här än det man hade tidigare.
Björn von Sydow (S):
Det är faktiskt intressant att notera att en del nu i det ramprogram som gäller är det europeiska forskningsrådet. Det är ett forskningsråd som är utbrutet ur det vanliga systemet och som arbetar på samma sätt som våra forskningsråd, nämligen med ansökningar nedifrån. Jag tror att det är frigjort tillräckligt mycket från det som har varit överbyråkrati och styrning.
Kommissionären Potocnik hade för övrigt en inställning som gick ut på att det gällde att ha bredare program och mindre byråkrati. Om hans generaldirektorat kommer att lyckas vet man väl inte, men jag tyckte inte att det fanns något att erinra mot hans sätt att förstå forskningsprocesserna. Han lyfte också fram styrningselement.
Då var det just att man borde prioritera energi- och klimatforskning. Jag vågar inte gå in på frågan hur EU:s budget ska hanteras. Det får mina ärade kolleger hantera. Men den materiella innebörden i även grundläggande forskning är man beredd att ge en inriktning mot energi och klimat. Låt mig sedan få säga att ESS verkligen inte är det enda.
Vi har andra stora satsningar i hela Europa, även möjligheter i Sverige. Kärnan är ju att för att det ska vara möjligt att göra dessa investeringar behöver de medelstora och medelsmå länderna ta del av EU:s finanser. Här finns ett exempel på där kompetensen är blandad, och ska förbli blandad, men där just mervärdet ligger i bidrag från EU:s budget.
Björn von Sydow (S):
Jag ska kanske inte lägga mig i hanteringen av lokaliseringen, placeringen. Men jag konstaterar att det vore värdefullt om anläggningen kom till Sverige - ja, till och med till södra Sverige, skulle jag vilja säga.
Min argumentation här syftar till att för kammaren redovisa vilka stora möjligheter och vilken betydelse som, vågar jag säga, ett återförande av dessa budgetmedel skulle kunna innebära för hela Europa; det skulle faktiskt passa det svenska samhället och dess forskningssystem kolossalt väl.
Björn von Sydow (S):
Jag begärde ordet därför att hela delegationen i Europarådet, alltså även alliansens företrädare, sedan länge har ståndpunkten att denna konvention bör ratificeras. Jag hade, till följd av borgerligt förfall, tillfälle att tillsammans med två andra socialdemokratiska ledamöter uppvakta statssekreteraren i Justitiedepartementet i detta ärende.
Vi talade på uppdrag av hela delegationen. Den argumentering som vi fick var uteslutande förvaltningsmässig. Justitiedepartementet kunde inte avsätta personal för att komma till riksdagen med en proposition. Jag har respekt för beredningsprioriteringar i Regeringskansliet.
Men när statsrådet själv säger att det handlar om en helt okomplicerad ändring i sekretesslagen - det finns ingen invändning från remissinstanserna - tillåter jag mig att säga att det hade varit möjligt för regeringen att komma till riksdagen med en mycket kort proposition, självklart lagrådsremitterad. Därmed hade den kunnat tillträdas åtminstone den gångna våren. Herr talman!
När jag sedan såg propositionsförteckningen som regeringen lämnade till kammaren i samband med riksmötets öppnande fanns där ingen proposition upptagen. Därför stöder jag de framstötar som har gjorts när det gäller ratifikationen i form av en proposition. Det ligger för kammarens beslut nästa vecka sex socialdemokratiska motioner om ratifikation. Herr talman!
Det är också ett implementeringsarbete som pågår genom arbetsgruppen där Sverige inte kan delta.
Jag kan understödja Carina Hägg på den punkten att det väcker frågor i den parlamentariska församlingen i Strasbourg och så vidare om varför Sverige inte finns med, särskilt som vi har klargjort från både utredning och remissinstanser att det över huvud taget inte finns någon motsatt uppfattning i det svenska rättsliga eller politiska systemet. Herr talman!
Jag vädjar till statsrådet att klargöra att det har skett en missbedömning i Regeringskansliet och av regeringen att man inte har kunnat komma fram med denna proposition. Jag önskar också att propositionen så snart som det över huvud taget är möjligt kommer på riksdagens bord.
Björn von Sydow (S):
Det är just för att förhållandena är så avskyvärda som justitieministern säger som frågeställningen är Sveriges tillträde till konventionen. Det är 20 länder i Europa som står utanför Europeiska unionen. Jag har respekt för det arbete som sker inom Europeiska unionen i denna fråga, och säkert kommer unionens lagstiftning att gå längre än konventionen.
Men 20 länder står utanför, och vi vet - justitieministern vet mer än jag om det - att det i långa stycken är just från de länderna som människohandeln rekryteras. Det är också så att länder i hela världen kan tillträda konventionen.
Nog är det underligt att Sverige fyra år efter att vi har påtecknat den inte har förmått ratificera, särskilt som varje diskussion visar att det handlar om en lagstiftning. Sekretesslagen är central för vårt samhälle, men regeringen hade haft tillfälle att även i tidigare propositioner lägga in detta ärende.
Jag vill avsluta med att säga att det inte inte finns några företrädare från alliansens parlamentariker här i dag. Jag är varsam med att utnyttja det mandat mina kolleger på den borgerliga sidan har gett mig att vid tidigare tillfälle få företräda delegationen - de får själva tala om det.
Men jag vill säga att hela delegationen partipolitiskt intill varje debatt vi har haft i kammaren har varit överens om att det är ytterst angeläget att en ratifikation sker. Kammaren har också möjlighet att kommande vecka rösta för en socialdemokratisk motion som innebär att sekretesslagen ändras.
Björn von Sydow (S):
För två veckor sedan var statsministern här och återrapporterade om förra toppmötet. Han berättade om ursinne i ministerkretsen. Premiärminister efter premiärminister redovisade hur hans land tog det som nu skedde i Europa på det ekonomiska och sociala fältet. Jag kände att statsministern tyckte att det var en plågsam situation.
Det föreföll av hans inlägg som om han var mycket tveksam till det fransk-tyska inspelet. Nu har två veckor gått. Jag sitter och lyssnar på den här debatten. Det är socialdemokratin som lägger fram den inriktning som Sverige bör ha i EU-politikens förhandlingar.
Det är inte regeringen. Om kammaren i dag bifaller förslaget i utskottsbetänkandet kan regeringen komma till riksdagen inom några få dagar med en skrivelse som till exempel tar upp de fem punkter som Thomas Östros har nämnt.
EU 27 är den del av EU som har det övergripande ansvaret för den ekonomiska och sociala politiken, ja, ökad gemenskapsstatlighet, överstatlighet när det gäller kreditväsendet i Europa. Flera av kollegerna på den borgerliga sidan har instämt i vad Thomas Östros har sagt.
Statsministern föreföll också tveksam till vad det fransk-tyska inspelet stod för. Kom till riksdagen med en skrivelse där detta klarläggs! När den här debatten slutar är det Socialdemokraternas fem punkter som är Sveriges EU-politik. Sedan ska det vara förkortad motionstid, enligt mitt förslag.
Det ska naturligtvis vara möjligt för alla riksdagens partier att komma med följdmotioner på skrivelsen. Finansutskottet ska självklart förhandla. Jag ser fram emot, precis som Thomas Östros säger och som företrädarna för de borgerliga allianspartierna här säger, ett majoritetsbetänkande från finansutskottet där den europeiska politiken från vår sida linjeras upp.
Det som har tagits upp i den här debatten är de största ekonomisk-sociala och politiska frågeställningar vi har haft inom EU sedan krisen på 90-talet och de nya medlemmarnas inträde i den europeiska unionella gemenskapen.
Jag tar fasta på det Thomas Östros har sagt i sak men också på den definitiva inriktningen på överläggning och förhandling. Regeringen är en minoritetsregering.
Riksdagen och svenska folket vill få fram en tydlighet genom skriftliga dokument i dessa fundamentala frågor för Sveriges utveckling, för de europeiska ländernas och de europeiska människornas utveckling. Det är därför som jag med varm hand tillstyrker och hoppas att förslaget i finansutskottets betänkande vinner kammarens bifall i dag.
Björn von Sydow (S):
Det är obegripligt när Anna Kinberg Batra, som är gruppledare för Moderaterna, samtidigt säger att de instämmer i det fempunktsprogram som Thomas Östros för Socialdemokraterna lägger fram. Fru talman! Det är sant att jag var mycket engagerad för att riksdagen, fackutskotten och plenum skulle komma fram bättre.
Det var också för att hela riksdagsgrupperna skulle få en chans att sätta sig in i EU-frågorna och för att medierna på ett lättbegripligt sätt skulle kunna ta del av vad frågeställningarna är.
Jag måste säga: Att sätta sig emot ett initiativ för att få en sådan här demokratisk process strider på inget sätt mot de ambitioner jag under min tid hade för att leda förbättringsarbetet när det gäller EU-politiken i Sveriges riksdag.
Björn von Sydow (S):
Det är Thomas Östros som har tagit upp substansfrågorna om Europas och Sveriges framtid i ett fempunktsprogram. Det är inte de ärade kollegerna från Alliansen. Jag undrar om ni inte i grund och botten skiljer er från statministern, som kom tillbaka från det förra toppmötet bekymrad - jag får säga oroad.
Känslan är också: Vart går den europeiska unionen? Kommer den liksom andra att klara den stora påfrestningen kring Medelhavet, alltså demokratiseringen av de arabiska länderna?
Jag vill ändå säga att de reformer vi har gjort när det gäller riksdagens delaktighet i EU-politiken kanske räcker till när det gäller kommissionens förslag, som förhandlas långsamt - kanske i flera år - och där vi har en process med Coreper och ministerråden gång på gång. Thomas Östros, som har haft tunga portföljer i regeringen, vet att ärendena tar åratal.
Både fackutskott och EU-nämnd kan dem. EU:s toppmöten är dock lite annorlunda. Dokumenten är förhandlade av EU:s regeringschefer.
Den muntliga redovisning som statsministern kan ge - den kan göras på ett mycket charmfullt sätt; det vet vi från de två statsministrar som har haft dessa frågor - har ändå inte den precision att den på samma sätt tydliggör den principiella karaktären i vad som står på spel. Förhandlingarna inom ett EU-toppmöte är, tillåter jag mig att säga utan att ha varit där, är mer brutala än inom ett vanligt ministerråd.
Därför har statsministern all anledning att känna tillförsikt i att han har riksdagens uttalade stöd i form av ett riksdagsbeslut i denna skickelsedigra situation för Sverige och Europa.
Björn von Sydow (S):
Statsministern hade kunnat vara med i den här debatten. Statsministern hade kunnat vara det statsråd som från regeringen gick in i debatten och till exempel tog upp vilken riktlinje man vill ha. Han hade kanske kunnat säga att Thomas Östros riktlinjer är utmärkta men att man har några justeringar.
Någon av partiledarna som är statsråd och som har intresse för frågan hade kunnat vara här. Det är alltså inget argument, Carl B Hamilton. Låt mig dock ta upp en svår sak: ingen kunskap. Nu är det tre veckor till toppmötet.
Ska Sveriges och euroländernas socioekonomiska framtid avgöras av att dagarna går och ingen vet någonting? Sedan kommer toppmötet, och där kanske man inte heller har riktig överblick över vad som sker. Jag ger inte EU-kritikerna rätt. EU behövs.
Det är en bra sak att toppmötena har formaliserats. Men det finns ett stort behov av att material och kunskaper finns tillgängliga när det verkligen gäller, när det är mycket stora saker.
Det förslag som oppositionen baserar sig på är byggt på vad som är känt utåt, och det räcker för att formulera positivt vad vi vill. Det skulle vara möjligt för andra länder som inte tillhör eurogruppen att få reda på detta, och naturligtvis skulle flertalet av EU-gruppens länder vara intresserade. Finns det någonting annat än den tysk-franska motorn?
Finns det någon annan substans tänkt någonstans i medlemskretsen? Ja, som saken är just nu finns det. Det är skisserat här. Det låter underligt, men så är det faktiskt.
Björn von Sydow (S):
Nåväl! Då skulle statsministern kunna komma till kammaren när en skrivelse bordläggs för första gången och ha en bordläggningsdebatt. Då kan han orientera kammaren, kanske bjuda in diplomatiska kåren att sitta på läktaren och ta del av ett mer genomarbetat program - om nu Thomas Östros fem punkter i all sin dar inte är tillräckligt utförliga. Regeringskansliet skulle kunna åstadkomma något sådant.
Kanske Polens regering, Finlands regering, Österrikes regering, Nederländernas regering eller Belgiens regering skulle vara intresserade av att få höra vad Sveriges regering står för. Kanske Thomas Östros på nytt går upp och säger att det här ser ganska bra ut.
Kanske de på diplomatiska läktaren skulle vara intresserade och skriva hem. Det är obegripligt att man inte tänker framåt när man är EU-nämndens ordförande!
Björn von Sydow (S):
Under några år har jag väckt motioner om äldrepolitiken. Det är ingen hemlighet, herr talman, att jag samtalat mycket med min mamma Tullia, som ju var riksdagsledamot 1998-2002. I år blev det inte riktigt på det sättet, för i september fick hon en allvarlig stroke som hon dock nu har hämtat sig från ganska väl och rehabiliterats med framgång.
Jag fick därför skriva årets motion själv. När Tullia och jag talas vid är intresset för äldrefrågorna lika stort nu, ja för hela samhällspolitiken. I höstas och efter årsskiftet tog hon upp riskerna för våldsutsatthet för äldre.
Hon känner på sig, säger hon, hur utsatt man kan vara när man är gammal och svag. Hon erinrade sig en interpellationsdebatt med dåvarande socialminister Lars Engqvist. Jag har så klart sökt reda på den. Den är från mars 2001 och handlar om just övergrepp mot äldre.
Hon hade ett ganska brett grepp, bland annat byggt på norskt utvecklingsarbete. Hon tyckte att vi i Sverige hade halkat efter. Hon sade att hon hade varit i USA ungefär 20 år tidigare. Och nej, mamma trodde inte då att det skulle kunna finnas sådant våld i Sverige. Det sade hon.
Men nu fann hon att man måste jämföra med hur vår syn på barn har ändrats under 1900-talet. Så här sade hon: Jag vill jämföra med vad som hänt när det gäller barn. På den tiden när barn hade en låg status och man hade negativa attityder till barn och ansåg att de egentligen kunde behandlas hur som helst, ja då gjorde man det.
Sedan under hela 1900-talet har ju barnen fått en helt annan position. Vi ser i dag barn som värdiga medborgare som verkligen inte får hanteras illa. Jag menar att vi under 2000-talet måste förändra attityderna till de äldre.
I dag är jag helt övertygad om att vi skulle kunna få resultat i just denna fråga, för om äldre får högre status blir det väldigt mycket svårare att behandla dem på ett många gånger nedvärderande sätt, vilket man gör i dag.
Dåvarande socialministern var ganska välvillig till hela diskussionen på det sätt som man kan vara - jag känner i det från min tid som statsråd - när man ställs inför en fråga som man inte riktigt kan men som det ändå verkar ligga någonting i. Att se likheten mellan barn och gamla är att se och få bort missförhållanden.
Därför kan jag säga att Tullia och jag är mycket positiva till socialutskottets förslag till tillkännagivande om att regeringen under 2013 ska återkomma med en samlad redovisning av vilken strategi man valt för att motverka våld mot äldre. Jag ber att få yrka bifall till reservationerna 1 och 8.
Jag vill tacka för det stöd som visats min motion i flera andra reservationer liksom för de referenser som Barbro Westerholm nu gjorde i debatten beträffande utvecklingen av våld mot äldre och den insats som mamma Tullia har gjort både här i riksdagen och på andra sätt i äldrepolitiken, så även i detta hänseende.