Ylva Johansson (S):
Vi tillbringar mycket tid på jobbet - kanske uppemot tio tusen dagar under ett arbetsliv. Allt fler människor har chans att arbeta; det har aldrig varit så många människor i Sverige som har ett arbete som just nu. Sedan vi tillträdde är de 113 000 fler. För de allra flesta är jobbet en väldigt viktig del av livet. Det är där vi tillbringar mycket tid, och det är där vi har vänner.
Det är där vi sliter i vårt anletes svett, men det är också där vi har roligt och gör nytta. Det är en väldigt viktig del, och vi lär oss ofta mycket på jobbet. Jag vill att de svenska arbetsplatserna ska vara präglade av öppenhet. Jag vill ha en arbetsplatskultur där det är högt i tak och där arbetstagare törs och kan ta ansvar och egna initiativ.
Det är det som är syftet med den nya lagen - att göra det öppnare på våra arbetsplatser och få fler att våga säga ifrån om de upptäcker saker som innebär eller misstänks innebära allvarliga missförhållanden. Jag tycker att Jenny Bengtsson sa det bra: Det ska vara både lagligt och önskvärt att offentliggöra allvarliga missförhållanden eller misstanke om allvarliga missförhållanden.
Det är det som är syftet med lagen. Vi säger också i lagen att det inte behöver vara arbetsgivaren som begår ett brott som har fängelse i straffskalan. I stället räcker det att det sker inom arbetsgivarens verksamhet. Det kan vara i arbetsgivarens lokaler, och det kan vara under arbetstid.
Det händer nämligen mycket på jobbet, och allt som händer behöver inte innebära att arbetsgivaren själv skapar allvarliga missförhållanden; det kan ju vara någon annan på jobbet eller i lokalerna som gör det. Lagen omfattar även detta.
Regeringen har gjort några viktiga förändringar i förhållande till det förslag som var utsänt på remiss, men innan jag går in på dem vill jag säga någonting om vad "allvarliga missförhållanden" är. Det har sagts här att det skulle vara svårt att tolka. Jag tycker inte det.
Med "allvarliga missförhållanden" menas brott som har fängelse i straffskalan eller därmed jämförbara förhållanden. Det är alltså inte allmänt oetiska företeelser som faller inom detta, utan det är sådant som är jämförbart med brott som har fängelse i straffskalan. Det kan vara sådant som skattebrott.
Det kan vara sådant som försvårande av skattekontroll. Det kan vara användande av svart arbetskraft. Det kan självklart vara sådant som vanvård eller missförhållanden som drabbar vårdtagare, elever eller andra som är beroende av verksamheten. Det kan vara sådant som kränkningar av grundläggande fri- och rättigheter. Det kan vara korruption. Det kan vara skador eller risk för skador på miljön.
Det kan vara skador eller risk för skador på liv och hälsa. Det är väldigt mycket som ryms inom detta. Jag får ibland frågan hur man ska veta vad som har fängelse i straffskalan. Jag vill ändå säga att vi ju normalt sett utgår från att alla i Sverige kan följa lagen utan att nödvändigtvis kunna varje del av varje lagparagraf. Det är därför inte orimligt att människor ska kunna förhålla sig till en sådan här regel.
För att säkerställa att människor ska kunna inhämta hjälp för att göra bedömningar är en av de ändringar vi har genomfört att göra det enkelt för arbetstagaren att ta kontakt med sin fackliga organisation för att be om råd.
Till skillnad från förslaget i utredningen har vi vidgat möjligheten att ta kontakt med den fackliga organisationen utan att det betraktas som att man går externt - även om arbetsgivaren inte är bunden av kollektivavtal.
Det blir en väldigt viktig uppgift för de fackliga organisationerna att bistå med råd för att man ska kunna bedöma hur man ska gå vidare med ett visst fall. Det har i debatten efterfrågats att man skulle göra tolkningar av lagen. Jag vill bara påminna om att det inte är vi som tolkar lagen. Jag lägger fram förslag om den, och det är ni som stiftar den. Sedan är det domstolarna som tolkar.
Arbetsdomstolen tolkar, till exempel, och det är i dag en vanlig uppgift för en facklig organisation att genom kunskap om hur Arbetsdomstolen tidigare har tolkat en lag bistå för att bedöma hur man ska gå vidare i ett ärende. Ett exempel på detta är tystnadsplikt. Många anställda omfattas av olika grader av tystnadsplikt. När kan någon anses bryta mot tystnadsplikten - och när inte?
Det är typiskt sådana frågor där Arbetsdomstolen har en praxis utarbetad och som man därmed har att förhålla sig till, som blir en tolkning av lagen. Det är så det går till; det är domstolarna som har att tolka lagen och ni i riksdagen som har att stifta den.
En annan viktig förändring vi har gjort i förhållande till förslaget i betänkandet är att ta med även inhyrd arbetskraft från bemanningsföretag.
I ursprungsförslaget hade bemanningsanställda detta särskilda skydd enbart i förhållande till sin arbetsgivare, men förhoppningsvis är ju den som är anställd på ett bemanningsföretag för det mesta uthyrd och jobbar på en annan arbetsplats. Det är naturligtvis där man har den där vardagen där man upplever saker, får insyn och behöver vara skyddad av det särskilda skyddet om man slår larm om allvarliga missförhållanden.
Herr talman! Låt mig också säga någonting om sekretessen och skyddet för individens identitet när någon slår larm. Där har vi gjort en annan bedömning än utredningen. Utredningen föreslog att identiteten skulle vara skyddad i privat verksamhet om - och bara om - personen hade följt särskilda interna larmrutiner.
Man föreslog också att de särskilda rutinerna för interna larm bara skulle vara nödvändiga att ha om arbetsgivaren bedömde att det fanns sådana risker i verksamheten. Utan dessa rutiner skulle man alltså inte få sin identitet skyddad. Det här riskerar att bli ett moment 22. Först och främst tror jag att få arbetsgivare skulle säga: Vi löper stor risk i min verksamhet att det kan finnas allvarliga missförhållanden.
Jag utgår från att ingen arbetsgivare vill ha det på det sättet. Individen får sin identitet skyddad när man inför interna rutiner, men om man inte gör det blir den inte skyddad. Det riskerar att bli motverkande. Vi såg att det fanns betydande problem med den typen av lagstiftning.
Vi såg också att kravet på interna rutiner riskerade att skapa mer byråkrati, helt enkelt mycket skrik för lite ull i förhållande till det vi vill uppnå, nämligen en ökad öppenhet och trygghet på arbetsplatserna och en frånvaro av repressalier för den som slår larm om allvarliga missförhållanden. Det andra förslaget var att det skulle vara en mycket långtgående sekretess när det gäller myndigheter.
Man föreslog en sekretessbestämmelse som skulle gälla alla myndigheter och oavsett i vilket sammanhang uppgiften förekom. Min bedömning är att det har varit en mycket vidsträckt och mycket ovanlig sekretessbestämmelse i förhållande till den svenska öppenheten. Offentlighetsprincipen är viktig, och man ska tänka sig noga för innan man gör stora ingrepp i den.
Det har här gjorts jämförelser med annan typ av sekretess, men då gäller det ett specifikt larm till en specifik myndighet. Den här lagen gäller alla typer av larm. Det är det som är begreppet visselblåsare. Det är inte att du anmäler till en inspektionsmyndighet, utan det är möjligheten att offentliggöra, och du väljer själv om du vill offentliggöra allvarliga missförhållanden.
Jag tror att man ska tänka efter noga om man verkligen gynnar öppenheten på arbetsplatserna genom att införa väldigt mycket mer långtgående sekretess inom de statliga myndigheterna.
Jag är väldigt glad, herr talman, över att det finns ett brett stöd för den nya lagen i riksdagen och att så många står upp för viljan att skapa arbetsplatser med större öppenhet, fler som vågar slå larm och mer som kommer till offentlighetens kännedom. Jag måste också, herr talman, göra en kommentar.
Magnus Persson lyckades med tankevurpan att om man nu går på regeringens förslag, som ju också är utskottsmajoritetens förslag, skulle det innebära att man riskerar att få tystare arbetsplatser. Man måste ha en ganska speciell tankekonstruktion i skallen för att komma fram till att en ny lagstiftning som ger ett ökat skydd, inte tar bort något skydd som finns i dag, skulle leda till tystare arbetsplatser.
Det är redan i dag förbjudet att utsätta anställda för repressalier, men nu inför vi också en sanktion om man gör det. Jag hoppas att Magnus Persson är ensam om att uppfatta det så.