KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isabella Lövin (MP):
Tack, Jens Holm, för frågan! Jag delar till hundra procent Jens Holms engagemang för klimatfrågan. Jag delar också uppfattningen att Sverige liksom hela den industrialiserade världen har ett exceptionellt stort ansvar för de utsläpp som vi har orsakat genom att vi har byggt upp vårt välstånd i våra länder. Nu är det de fattiga länderna som drabbas dubbelt av detta.
De ska ta sig ur sin fattigdom, och klimatförändringarna gör det mycket svårare i och med att öknar breder ut sig, grundvatten sinar och havsnivån stiger och förstör odlingsbar mark genom att saltvatten tränger in, exempelvis i Bangladesh. Jag har besökt flera av de ställen där det är som mest akut.
Klimatförändringarna är redan i dag ett faktum i Bolivia, i Bangladesh och på de små Stillahavsöarna som ligger kanske bara någon meter över dagens havsnivå. Vi ska göra allt vi kan för att ställa om men också bidra med medel så att de allra mest sårbara länderna får möjlighet att anpassa sig.
Vi har en klimatförändring som märks redan i dag och är svår att stoppa även om vi skulle kunna stanna vid 1,5 grader. Nu måste vi arbeta för att världens länder ska höja sina ambitioner. Det är det positiva med Parisavtalet. Det finns översynsklausuler - vart femte år ska man kunna gå in och höja ambitionerna.
Det måste vi göra utifrån IPCC:s rapport, som kommer 2018. Här ser vi möjligheter när vi jobbar aktivt inom EU-kretsen. Vi måste se till att också EU:s ambitioner kan höjas redan 2018 när den första IPCC-rapporten presenteras så att vi har en chans att bromsa uppvärmningen vid 1,5 grader. Då är det verkligen bråttom.
Jens Holm frågar varför Sverige inte kan gå fram med ett eget bidrag. Vi ser att EU har varit en viktig aktör och kunnat hålla samman under hela den långa process som klimatförhandlingarna har varit. I går hade vi ett högtidlighållande på departementet av att Parisavtalet faktiskt har trätt i kraft. De här förhandlingarna har pågått i drygt 22 år.
Vi hade en lång rad ministrar där som berättade om arbetet - den långsamma mödosamma vägen för att hitta allierade, hitta länder som kan hålla samman för att driva på mot ett globalt avtal som är enormt svårt att få till. Det har som sagt varit viktigt att hålla ihop EU.
Om vissa EU-länder skulle gå in och lämna sina egna nationella bidrag trots att vi tillsammans på ett rättsligt bindande sätt har skrivit under avtalet, då skulle kanske vissa EU-länder som inte vill ha ens de här - som vi tycker modesta - ambitionerna kunna lämna in sina som en sorts brasklapp.
Vi ser det alltså som väldigt viktigt att hålla ihop i EU-gruppen för att driva på för ökade ambitioner. Sedan har vi, vilket Jens Holm har varit delaktig i, en bred enighet i Sveriges riksdag om väldigt ambitiösa och tuffa klimatmål. Vi ska visa som ett föredöme att Sverige kan bli en fossilfri välfärdsnation.
Vi ska kunna behålla vår välfärd, men vi ska samtidigt ta det globala ansvar som vi faktiskt är skyldiga resten av världen för att visa att det går att ställa om till förnybar energi.
Isabella Lövin (MP):
Det är klart att för att vi ska kunna uppnå klimatmålen krävs det mycket mer än de 100 miljarder dollar som utlovades av de rika länderna på toppmötet i Köpenhamn 2009. Där talade man om nya och additionella medel. Sedan dess har världen enats om en ny agenda för hållbar utveckling, Agenda 2030.
Förra året hölls också en stor konferens i Addis Abeba om finansieringsfrågan i anslutning till hållbar utveckling. Ett av de 17 utvecklingsmålen handlar om klimatfrågan. Ett annat handlar om hållbar energi. Det finns mål som handlar om hållbart jordbruk och hållbar tillgång till vatten och mat och även jämställdhet och andra väldigt viktiga frågor.
Tanken är att vi ska få en helhet i den globala hållbarheten. Minskad ojämlikhet mellan och inom länder är också ett av målen. Skälet till att jag tar upp detta är att jag upplever att det i klimat- och utvecklingssammanhang - jag är minister för både bistånds- och utvecklingsfrågor och klimatfrågor - har vuxit fram en samsyn om att det inte riktigt går att skilja dessa finansieringskällor åt.
Vi måste använda alla tillgängliga medel för att bygga en hållbar värld. Vi ska inte tro att de 100 miljarder dollar som skulle vara nya och additionella medel hjälper när 550 miljarder dollar samtidigt gick till subventioner av fossila bränslen förra året.
Dessutom investeras triljoner dollar i motorvägar, flygplatser och offshoreborrning efter olja i känsliga områden i havsmiljö. Vad vi måste tala mer och mer om är därför att styra om alla de finansiella flödena till en hållbar utveckling. Där går det inte att så strikt separera klimatfinansiering från resten av finansieringen.
Under toppmötet i Marrakech hörde jag faktiskt ingenting om detta med nya och additionella medel. I stället talar man om att de rika länderna måste ställa upp med de resurser som krävs men att vi också måste adressera allt som går i ohållbar riktning.
Detta är oerhört viktigt. När det gäller EU:s åtagande tycker vi alltså att det är svårt att se en åtskillnad. Vi kan inte ha en viss typ av bistånd som exempelvis går till att bygga kolkraftverk, för att bidra till en snabbare ekonomisk utveckling, och en annan typ som bidrar till förnybar energi.
Dessa agendor gifts ihop väldigt mycket. För svensk del bidrar vi till Gröna klimatfonden utanför biståndsramen, men vi har också en kraftigt höjd ambition inom biståndsramen: Det vi gör ska vara miljömässigt hållbart.
När det handlar om varför vi inte har försökt få till stånd ett eget svenskt bidrag är vi rättsligt bundna av Parisavtalet, som vi har skrivit på tillsammans med EU. Jag ser ingen poäng med att göra detta utanför protokollet i Parisavtalet, men däremot ska Sverige vara ett föregångsland och visa att vi går längre.
Där har regeringen tillsammans med andra partier mycket höga ambitioner.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Jens Holm! I Köpenhamn kom man överens om att det ska vara nya och additionella medel. Vad Sverige driver är att de 100 miljarder som man kom överens om måste gå till de ändamål där det inte finns privata källor eller där det är som svårast.
Det handlar om de fattigaste ländernas anpassning till effekterna av klimatförändringarna, och det handlar om de allra fattigaste länderna. Vi ser nu att investerare, privat kapital och näringsliv ser affärsmöjligheter i att bygga ut förnybar energi, inte minst i medelinkomstländer och där de så att säga lägst hängande frukterna finns.
Den nya, additionella finansieringen måste alltså specifikt gå till sådana ändamål där det inte finns annan finansiering. I viss mån kan detta giftas ihop med det som görs i övrigt inom biståndet, och jag tycker inte att det är fel. Sedan kan tilläggas att det inte finns någon allmänt accepterad definition av nya och additionella medel.
Här har vi valt att betrakta det som medel utanför biståndsramen. När det gäller tekniköverföring är det grundläggande för teknikspridning att det finns fungerande institutioner och en mottagningskapacitet i de länder som är i mest akut behov av detta.
Det måste finnas fungerande lärande och en utbildningsnivå som gör att man kan tillgodogöra sig innovativ teknologi. Det måste finnas ett näringsliv, marknader och ett utbildningsväsen. Det är alltså väldigt mycket vi måste kunna hjälpa till med utöver IPR-området.
Isabella Lövin (MP):
Hans Linde har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att Sverige ska ta fram en ny och aktuell strategi för utvecklingssamarbete med Burkina Faso, vilka initiativ jag avser att ta för att Sverige ska förstärka sitt utvecklingssamarbete med Burkina Faso och om jag avser att besöka Burkina Faso under kommande år.
Som Hans Linde konstaterar beslutade regeringen i oktober 2014 att den utfasning av utvecklingssamarbetet med Burkina Faso som den förra regeringen beslutat om i december 2012 skulle avbrytas och biståndet återupptas. Således råder ingen tvekan om att regeringen värnar vårt engagemang i Burkina Faso. Burkina Faso har genomgått en demokratisk omvandling de senaste två åren.
Som Hans Linde nämner har Burkina Faso sedan december 2015 en ny folkligt vald president för första gången på 27 år. Landet hade dessförinnan slagit tillbaka ett kuppförsök genom ett massivt folkligt motstånd. Att vi avvaktat med beslut om formerna för fortsatt bistånd till Burkina Faso beror bland annat på att vi ville invänta utgången av presidentvalet i november 2015.
Valets genomförande och dess utgång har alltså inte medfört några hinder för oss att gå vidare med processen; tvärtom finns anledning att fördjupa stödet. Möjligheterna att fortsatt uppnå resultat i biståndet är goda i Burkina Faso. Demokrati- och rättighetsfrågor är centrala för samhällets utveckling mot inklusivitet och bättre samhällsstyrning. Svenskt stöd har bidragit till viktiga resultat på dessa områden.
På demokratins område visade sig detta i samband med den i huvudsak fredliga övergången mot demokrati 2014-2015, i övervakning och genomförande av val under 2015-2016 och i det pågående arbete med att ta fram en ny konstitution. Burkina Faso har också uppnått viktiga resultat på miljö- och klimatområdet, bland annat i bekämpning av ökenspridning och förbättrad klimatanpassning.
Det svenska stödet inom miljö, vatten och klimatanpassning är innovativt, visar bra resultat och har god potential för expansion. Regeringen avser att utarbeta en ny samarbetsstrategi för Burkina Faso. Detta kommer att ske enligt gällande praxis där UD tar fram en anvisning till Sida som sedan kommer med förslag till strategin.
Inom ramen för denna process kommer vi att ha en dialog med civilsamhället för att vi tillsammans ska kunna säkerställa att vårt framtida engagemang i Burkina Faso ska bli så bra som möjligt. Utrikesdepartementet arbetar kontinuerligt med reseplanering och inkommande och utgående besök. Vi har kontakt med Burkina Fasos regering på olika sätt, och jag lovar att meddela om ett besök i landet står för dörren.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Hans Linde, för att du tar upp detta viktiga perspektiv - att vi måste jobba långsiktigt och att vi måste jobba konfliktförebyggande och med fredliga samhällen och statsbyggande innan det är för sent! Burkina Faso är ett av de mest positiva exemplen i Afrika just nu.
Där har man kunnat stå emot en utveckling där presidenten Compaoré, som suttit i 27 år vid makten, var villig att ändra konstitutionen för att kunna sitta vid makten ytterligare tid. Folket vände det hotet, och nu har man faktiskt haft ett demokratiskt val. Jag kan berätta om en av de saker som jag är väldigt glad över.
Vi hade ett besök i Sverige av den övergångsregering som tillträdde i samband med det här kuppförsöket. Jag träffade både utrikesministern och ministern för kvinnofrågor och jämställdhet. De bad om en speciell sak. För att kvinnor skulle kunna delta i det kommande valet behövdes det en viktig sak. De måste nämligen ha id-handlingar.
Annars kan de inte rösta, och de kan inte registrera sig för att rösta. Genom svenskt stöd till bland annat Diakonia och en annan organisation kunde Sverige vara med och bidra till att 17 000 id-handlingar utfärdades till kvinnor som tidigare saknat rösträtt. Detta är en grundläggande typ av bistånd när det är som allra bäst.
Det ger faktiskt människor möjlighet att uttrycka sin egen makt och att ta makt över sin egen situation i sitt eget land. Det är väldigt bra. Just nu håller man också på och skriver en ny konstitution. Den gamla strategin var och är, som sagt, inriktad på demokrati och mänskliga rättigheter. Det är fortsatt viktigt att vi stöder det.
Det svenska stödet har också varit väldigt avgörande i fråga om att det fanns en folklig kraft när det gällde att protestera i samband med kuppförsöket. Det är externa bedömare som har bekräftat att det är så. Vi är väldigt glada åt att vi i regeringen tillsammans med Vänsterpartiet var överens om att förlänga strategin i Burkina Faso.
När det gäller den direkta frågan, om vi kommer att ha en ny strategi klar till nästa år, kan jag säga: Det är definitivt regeringens avsikt att Sida ska kunna presentera förslag till en strategi och att vi ska kunna gå till beslut om det under 2017. Det är naturligtvis för tidigt att säga exakt vad den strategin kommer att innehålla.
Det handlar om ägarskap, så vi måste lyssna till aktörer i landet och till civilsamhället och göra en bedömning utifrån var Sverige har just ett mervärde. Vi ser i och för sig att det i den existerande strategin finns betydande inslag kring klimat- och jordbruksfrågor och vatten. Det är en gissning att de frågorna fortsatt är väldigt viktiga just med tanke på klimatförändringarna.
Vi ger nu också stöd till förbättrad statistikproduktion. Det är väldigt viktigt att man vet vilka barn som föds och att man helt enkelt har tillförlitliga data så att man kan göra en ordentlig samhällsplanering.
Det är en typ av bistånd som sker i det tysta och som kanske är mycket mer verksamt i det långa loppet än det här med vatten och filtar och den humanitära nödhjälpen.
Isabella Lövin (MP):
Jag har faktiskt besökt Burkina Faso i min tidigare kapacitet som EU-parlamentariker. Jag var där på ett AVS-möte i Ouagadougou och gjorde lite fältbesök utanför staden och såg de enorma utmaningar man har när det handlar om torka och om att kunna odla mark. De resultat som Hans Linde berättar om är därför fantastiska.
Förutom mänskliga rättigheter och demokrati har som sagt var det svenska stödet hittills varit inriktat på miljömässigt hållbar utveckling. Det handlar om integrerad vattenresurshantering, tillgång till vatten och sanitet, klimatanpassning och hållbart skogsbruk, så i viss mån har Sverige också kunnat bidra till denna positiva utveckling.
Detta är i sanning väldigt glädjande, för om öknarna breder ut sig förstörs överlevnadsmöjligheterna för människor fullständigt. Därför ska man aldrig se miljöfrågan som något slags isolerad fråga som handlar om djur och natur eller biologisk mångfald: Det handlar om människors möjligheter till ekonomisk utkomst och att planera för sin framtid.
Jag instämmer i att det är väldigt viktigt att ha en långsiktighet i planeringen också av utvecklingssamarbetet. Här kommer vi alltså att ta fram en ny strategi för att göra det möjligt.
Det är också viktigt att man kan göra det utifrån de rätta politiska förutsättningarna på marken i Burkina Faso, och av den anledningen har vi inväntat valet för att se hur det skulle falla ut.
Nu finns det verkligen en dialogpartner i landet som vi också måste kunna koordinera oss med, och då ska vi titta på Burkina Fasos nya femåriga nationella utvecklingsstrategi som de själva har tagit fram. De räknar med att täcka nästan 65 procent av kostnaderna ur egen budget, och utöver det söker de stöd i form av lån, investeringar och ökat bistånd.
Det är en mycket ambitiös ansats för att utveckla landet. Man har identifierat flera prioriterade områden som har beröringspunkter med vårt utvecklingssamarbete, däribland miljö- och klimatfrågor, demokrati- och rättighetsfrågor, jämställdhet och inte minst ett stabilt och hållbart statsbyggande.
Det är alltså viktigt att vi verkligen gör detta i ett sant partnerskap och med ägarskap i landet, vilket också är en förutsättning för ett långsiktigt framgångsrikt utvecklingssamarbete, eller om vi ska kalla det för bistånd.
Det är en nyansskillnad som jag tycker kan vara intressant att framhålla: Vi ska göra detta i samarbete och för att stabilisera dessa länder. Precis som Hans Linde säger är Burkina Faso i dag på plats 183 av 188 i UNDP:s Human Development Index, och man är väldigt beroende av småskaligt jordbruk och bistånd.
Avslutningsvis vill jag säga att jag definitivt inte avfärdar ett kommande besök i Burkina Faso. Det finns flera länder i regionen där Sverige också har ett utvecklingssamarbete och som är väl värda ett besök, till exempel grannlandet Mali som är plågat av terrorism och al-Qaida i Maghreb.
Vi vill verkligen gynna dem som fortfarande har fred och stabilitet, och här är det viktigt att vi behåller vårt partnerskap.
Isabella Lövin (MP):
Jag vill fortsatt understryka att det är viktigt att vi bereder den nya strategin i vanlig ordning, som går ut på att regeringen först ber Sida att komma med en analys och att vi utifrån den ber dem att ta fram ett förslag till strategi som sedan kan beslutas av regeringen.
När vi fått mer kött på benen måste vi naturligtvis fatta ett beslut om volymerna och om de kan öka eller inte. Det är svårt att öka biståndsvolymerna utifrån den nu gällande strategin när planeringen ligger som den ligger. Vi måste också värna om, som Hans Linde sa, att det ska finnas långsiktighet i de insatser som vi gör.
Vi kan inte börja med någonting nu som kanske ska avslutas inom ett år eller så. Via den regionala strategin kan också humanitära insatser vara aktuella i vissa fall och även globala insatser. Det är alltså även andra insatser som är möjliga utanför den bilaterala biståndsstrategin.
Det är ingenting som utesluter att det kan finnas särskilda insatser som kan stödjas via svenskt bistånd som inte sker inom ramen för den bilaterala strategin. Avslutningsvis beklagar jag att det finns en flockmentalitet hos biståndsgivare och att man så snabbt går på tidningsrubriker och glömmer bort de som kanske gör lite bättre ifrån sig men behöver ett stöd långsiktigt för att få en fredlig utveckling.
I det arbetet ska Sverige stå stadigt och vara en pålitlig partner för de här länderna.
Isabella Lövin (MP):
Tack så mycket för frågan! Vi kan konstatera att sedan regeringen tillträdde har arbetslösheten sjunkit till en nivå under 7 procent. Den naglade sig fast på 8 procent under hela alliansregeringens åtta år vid makten. Vi har nu den lägsta ungdomsarbetslösheten på 13 år. Det är 120 000 fler människor i arbete sedan vi tillträdde.
Alla de jobbskatteavdrag som den borgerliga regeringen genomförde tog bort 140 miljarder om året från investeringar i välfärden, från infrastrukturinvesteringar och inte minst från miljöinvesteringar. Sedan den nuvarande regeringen har börjat investera i ett samhällsbygge igen visar det väldigt tydliga effekter också på sysselsättningen.
Isabella Lövin (MP):
Det är klart att det finns en ideologisk skillnad i grundsynen på hur man bygger välfärd. Den här regeringen satsar på massiva investeringar i bostadsbyggande, i infrastruktur och i välfärden, inte minst genom de 10 välfärdsmiljarder som vi ger till kommunerna. Vi ser att ungdomsarbetslösheten nu är lägre än vad den har varit på 13 år. Där är Sverige bland de bästa EU-länderna och bättre än USA.
Det är också en effekt av den politik som bedrivs.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Désirée Pethrus, för frågan! Detta är en fråga som vi har en gemensam stor oro för. Det gäller hälsotillståndet och den ohållbara situationen för läkaren Fikru Maru, som suttit fängslad under oklara förhållanden under så lång tid.
Utrikesministern har personligen engagerat sig i fallet och har haft en väldigt nära och frekvent kontakt med etiopiska regeringen om den här frågan och hållit sig informerad om frågan.
Den svenska ambassaden och det svenska konsulatet står till all tjänst för att hjälpa anhöriga och ge rättshjälp och så vidare till Fikru Maru för att saken ska underlättas så mycket som möjligt för hans del och för de anhörigas del. Vi är naturligtvis behjälpliga på alla sätt också för att se till att han ska få den sjukvård han behöver.
Isabella Lövin (MP):
UD har arbetat mycket intensivt med frågan ända sedan fallet aktualiserades. Det har funnits mycket täta kontakter från UD:s sida både härifrån Stockholm och från ambassaden i Addis Abeba.
Precis som vi gör i alla sådana här ärenden försöker vi på alla sätt både publikt och under hand underlätta så att svenska medborgare ska behandlas på ett rättssäkert och bra sätt.
Isabella Lövin (MP):
Tack för frågan! När denna regering tillträdde var budgetunderskottet 70 miljarder, och vi såg också enorma underskott i investeringar i både välfärd och infrastruktur. Järnvägsunderhållet har legat efter i minst åtta år, och här har vi sett mycket stora investeringsbehov.
Det handlar också om personal i skolan, äldreomsorg och all den service som våra medborgare förväntar sig. Samtidigt som vi nu har lyckats investera har vi dessutom minskat budgetunderskottet, och det kommer faktiskt att utraderas innan denna mandatperiod är över.
Det är en finanspolitik som nu får beröm av Internationella valutafonden, som i går kom med en rapport där Sverige stiger i indexet över konkurrenskraft och ansvarsfull ekonomisk politik i hela världen. Det är något som vi är mycket stolta över.
Isabella Lövin (MP):
Jag är extra glad att det är en sverigedemokrat som tar upp denna fråga eftersom Sverigedemokraterna till skillnad från andra partier i denna riksdag inte avsätter 1 procent av bruttonationalinkomsten till bistånd som lämnar landet, utan bara 0,7 procent. Ni har väsentligt lägre bistånd för att hjälpa människor på plats än vad vi har även om en del av de pengar som är avsatta för bistånd går till att hjälpa flyktingar som har kommit till vårt land.
Det är något som svenska folket ska ha klart för sig.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Alexandra Anstrell, för frågan! Det är ett mycket glädjande besked som kom i dag, nämligen att gymnasiebehörigheten ökar bland dem som nu slutar grundskolan; äntligen är denna trend vänd. Det har inte skett i ett vakuum utan har handlat om att vi har satsat på mycket mer personal i skolan, 13 000 fler pedagoger, höjda lärarlöner med mera.
Det ger nu äntligen effekt. Det som syns i statistiken är att de nyanlända ungdomar som ännu inte har ett personnummer naturligtvis ligger väldigt dåligt till.
Här satsar regeringen till skillnad från Moderaterna fortsatt mycket stora summor på kommunerna, så att de ska kunna anställa fler, liksom på yrkesvux och på den typen av komvux som särskilt kan stödja de nyanlända.
Isabella Lövin (MP):
Regeringen satsar mycket på snabbspår för nyanlända. Särskilt för alla de ungdomar som har kommit och som inte har klarat den svenska grundskolan måste vi naturligtvis ha extra insatser. Där kanske yrkesvux eller någon annan typ av utbildning som ingår i det stora kunskapslyft som regeringen har satsat på kommer att ge resultat.
Jag kan konstatera att Moderaternas budgetmotion på skolområdet är väsentligt mindre.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Lawen Redar, för frågan! Vi är chockerade och tar med full kraft avstånd från de fruktansvärda brott mot humanitär rätt som sker mer och mer i världen. Det som nu skedde mot hjälpkonvojer med biståndsarbetare och humanitära arbetare är fullständigt avskyvärt. Sverige är en av de största givarna till FN:s humanitära system.
Vi ger också till Röda Korset och andra organisationer, där människor med sina egna liv som insats ger till dem som är allra mest utsatta. Vi arbetar inom FN och också med diplomatiska medel för att stärka den humanitära rätten.
Vi kan konstatera att det finns allt fler icke-statliga aktörer som är inblandade i konflikter, exempelvis Isil, som inte respekterar den humanitära rätten, men även stater.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Emma Nohrén, för frågan! Den rödgröna regeringen är oerhört stolt över att ökningarna i miljö- och klimatbudgeten för 2017 är 73 procent, och då talar vi om ökningen från 2014 fram till nu.
Det är alltså inga satsningar i framtiden som den här ökningen handlar om, utan ökningen ser vi om vi jämför med genomsnittet av allianspolitiken på miljö- och klimatområdet och miljöministerns budget. Den är 73 procent större i dag. Sammanlagt kommer regeringen att satsa 25 miljarder på miljö- och klimatinsatser under den här mandatperioden.
När vi sedan gör budgetpresentationer gör vi också presentationer av vad vi tänker oss för satsningar längre fram. Det finns alltså också satsningar fram till 2020 som är högst väsentliga.
Isabella Lövin (MP):
Två av satsningarna, Klimatklivet och stadsmiljöavtalen, är sådana satsningar som direkt får verkan ute i kommuner och regioner i hela landet. Vart jag än reser - jag var i Gävle i går - har pengar från Klimatklivet gjort att man kan investera i laddstolpar för elbilar och biogasanläggningar, så att vi kan ställa om till en fossilfri fordonsflotta.
Man har i Falun också satsat på världens första klimatsmarta datahall.