Kent Ekeroth (SD):
I betänkandet finns, som nämnts, ett tillkännagivande. Det är återigen Alliansen och Sverigedemokraterna som gör gemensam sak. Utöver det finns ett antal reservationer från bland annat Sverigedemokraterna. Tillkännagivandet handlar, precis som ni hörde från Moderaternas talare, om villkorlig frigivning. Det är lite lustigt eftersom frågan om villkorlig frigivning har varit uppe i kammaren tidigare. Sverigedemokraterna vill ta bort den villkorliga frigivningen.
I tidigare debatter har den moderate företrädaren i utskottet sagt att det är ett dåligt förslag och att tvåtredjedelsfrigivningen ska behållas. Sedan har Vänsterpartiet sagt att man vill ha halvtidsfrigivning i stället, och det tyckte den moderate företrädaren också var dåligt.
Den moderata företrädaren som talade alldeles nyss tog upp ett exempel där hon visade hur orimligt det är att vid upprepad brottslighet släppas ut efter att ha avtjänat två tredjedelar av straffet. Sedan kommer Alliansen med ett förslag om frigivning efter att ha avtjänat tre fjärdedelar av straffet. Det är inte en imponerande skillnad, även om förslaget är ett fall framåt. Det är därför vi stöder det.
En av Sverigedemokraternas reservationer handlar om att avveckla den villkorliga frigivningen. Man sitter alltså av den tid man har blivit utdömd. Om det anses vara ett problem med strafftiderna får de väl korrigeras, men vi tycker inte att det per automatik ska finnas en villkorlig frigivning över huvud taget. Men vi får inte stöd för den reservationen i det här betänkandet, och därför stöder vi Alliansens förslag, som blir tillkännagivandet. Tre fjärdedelar är bättre än två tredjedelar.
Det är ändå lustigt att det inte är så länge sedan som Alliansen och Moderaterna tyckte att två tredjedelar var världens bästa idé. Sedan finns ett antal reservationer. Det finns bland annat en reservation från Sverigedemokraterna om att kriminalisera rymningar från fängelse. Det förslaget har vi också fört fram tidigare. Vi tycker att det är helt orimligt att det inte är straffbart, att det inte blir någon påföljd, för att rymma från våra anstalter i Sverige.
För ett par år sedan när Caroline Szyber satt i utskottet gick Kristdemokraterna i Stockholm ut och sa att de också vill kriminalisera rymningar. Det verkar Kristdemokraterna i stort inte ha anammat, vilket vi misstänkte. Men Kristdemokraterna fick vid den tiden en fin rubrik i tidningen, och kanske finns det någon där ute som fortfarande tror att Kristdemokraterna vill kriminalisera rymningar. Men så är det inte.
Det finns bara ett parti i Sverige som tycker att det är orimligt att det inte är olagligt att rymma från fängelse. De andra tycker att dagens situation är tillfredsställande, vilket i sig är anmärkningsvärt. Vi föreslår även att det ska finnas kameraövervakning i cellerna på våra anstalter, det vill säga där de intagna bor.
Jag har varit i kontakt med folk inom Kriminalvården som har relativt höga befattningar och även med dem som är verksamma praktiskt. De berättar att mycket av det som pågår på anstalterna - droghandel, kriminalitet, misshandelsfall - sker inne i cellerna, just för att de intagna vet att där inte finns kameror. Kameror finns i hallen, i uppehållsrum och så vidare men inte i cellerna. Varför? Varför finns inte kameror i cellerna?
Då skulle brott kunna beivras som de facto förläggs i cellerna just för att det inte finns någon övervakning. Därför vill vi att även cellerna ska övervakas. Då kommer argumentet: Hej och hå - integritet för brottslingarna. Men när man sitter i fängelse har man förlorat rätten till sin integritet. Då har man underkastat sig rättssystemet. Man har begått ett brott, och då ska man vara medveten om konsekvenserna.
Jag ser inga som helst problem med att övervaka intagna även i cellerna - just för att beivra brott i form av narkotikaverksamhet eller vad det nu kan vara. De olika personer inom Kriminalvården som jag har varit i kontakt med berättar att mycket pågår inne i cellerna. Med hjälp av kameraövervakning kan man komma till rätta med åtminstone en del av brotten.
Vi har även problemet med besök på anstalterna. Det här sa de från Kriminalvården som vi träffade och som alltså jobbar med säkerhet på anstalterna: Vanligast är att föremålen smugglas in när en person kommer på besök. En fånge kan ha många namn uppskrivna på besökslistan, omfattande såväl släkt som vänner. Besöken kan ske upp till två gånger i veckan. En besökare går igenom en metallbåge men kroppsvisiteras mycket sällan.
I besöksrummet finns ingen övervakning, vilket innebär att föremål kan byta händer helt utan att någon iakttar detta. Vi menar därför att de obevakade besök som de facto förekommer på många ställen ska upphöra för dem som sitter på klass 1- eller klass 2-anstalter, till exempel genom att man sätter in en plexiglasruta så att de inte kan ha fysisk kontakt. Det tycker vi är ganska naturligt. Man har ingen rätt att ha fysisk kontakt när man sitter inburad.
Man har ingen rätt att ha den här väldigt slappa hanteringen av besök som finns på vissa anstalter. En annan av våra reservationer handlar om permissioner. Vi har sett fall som Anders Eklunds - han som mördade Engla. Han kom ut på förvisso bevakad permission men ändå permission några år efter att han åkte in.
I ett annat fall mördade en kille en annan ung kille med kniv på gatan. Tio månader efter att han dömdes för mord var han ute på permission - obevakad permission, till och med, vilket är helt orimligt. Det här måste ses över och göras mycket strängare för de allvarliga brott som leder till klass 1- eller klass 2-anstalt.
I princip bör obevakade permissioner utgå. De ska antingen vara övervakade, eller också ska man använda elektronisk fotboja eller liknande. Vi menar att man ska använda övervakning med elektronisk fotboja i de här riktigt grova fallen för att beivra återfall i brottslighet. Som vi har hört här tidigare är det en väldigt hög andel som återfaller i brottslighet.
Om man under en längre tid efter avtjänat straff, framför allt när det gäller grova våldsbrott, narkotikabrott och dylikt, har elektronisk övervakning kan man beivra de brotten i hög utsträckning. Jag har haft samtal med poliser om just det här, och detta är faktiskt ett förslag från dem som har jobbat med det här. Det var de som påpekade att återfallen är så många. De menade att mer omfattande och längre användning av fotboja skulle resultera i en avhållande effekt på de här personerna.
Begås ett brott har man koll på var de var vid vilken tidpunkt. Då kan man också ta fast dem ifall de gjorde någonting och förhoppningsvis se till att de inte gör någonting i första taget. Vi har några andra motioner om kriminalvårdsanstalter för dem som inte är svenska medborgare utan ska utvisas efter avtjänat straff. Tyvärr är det så i Sverige i dag att de som kan bli föremål för utvisning blir utvisade i relativt få fall.
Jag lät göra en RUT-utredning; om jag minns rätt handlar det om 20-25 procent som blir utvisade. Resten behåller vi i det här landet av någon anledning. Lagstiftningen om utvisningen har vi flera gånger försökt skärpa, men tyvärr har ingen lyssnat på oss. Därför har vi kvar väldigt många personer i landet som vi annars skulle ha utvisat. Jag yrkar bifall endast till reservationerna 5 och 6.
I övrigt ställer vi oss givetvis bakom tillkännagivandet som vi än en gång är med och orsakar.