Åsa Romson (MP):
Jag tackar för en engagerad debatt bland riksdagens ledamöter. Det är inte ovanligt att vi diskuterar vargfrågan i riksdagen. Som klimat- och miljöminister ser jag fram emot många debatter om hur vi på ett hållbart sätt kan förvalta våra rovdjursstammar och i övrigt bidra till en biologisk mångfald i skogslandskapen.
Jag är mycket medveten om den större diskussionen i hela vårt avlånga land, och jag är väl medveten om problemen, inte minst när det gäller hållande av tamboskap och tamdjur i förhållande till rovdjur. Det finns en mycket drastisk konflikt i detta sammanhang när det gäller själva konstituerandet av hur den biologiska ordningen ser ut.
Det handlar å ena sidan om bytesdjur och å andra sidan om rovdjur. Jag är starkt förvissad om, vilket är regeringens gemensamma starka uppfattning, att vi ska fortsätta verka för att utveckla och skydda den tamboskap och de tamdjur som hamnar i denna konflikt. Därför blev jag glad när jag på nyheterna häromdagen hörde att man hade börjat utvärdera en del metoder från landsbygdsuniversiteten om hur man ytterligare kan skydda bland annat jakthundar.
Men det handlar även om metodutveckling när det gäller tamboskap. Detta är ett område som vi definitivt måste utveckla. Det är en anledning till den budgethöjning som den här regeringen har gjort jämfört med den tidigare regeringen i fråga om bättre skyddsmetoder men naturligtvis även rimliga ersättningar.
Vi ska nämligen veta att en hel del av konflikterna, inte minst när det gäller renskötare och andra, handlar om ersättningsnivåerna för viltskador. Det är skador som vi i samhället kollektivt måste ta ansvar för eftersom det handlar om ett gemensamt ansvar att bevara den biologiska mångfalden. Det ska inte bara enskilda tamboskapsägare i det här landet ta ansvar för. Där är jag glad att vi kan se att en del ersättningsnivåer kommer att höjas.
Jag tycker att det är ett viktigt bidrag i dessa konfliktområden. Interpellanten tar upp en annan sak, och jag ska hålla mig till det eftersom det i första hand är interpellantens debatt. Jag noterar att interpellationen ställdes innan Naturvårdsverkets beslut inför vintern kom och med anledning av deras beslut om decentralisering av licensjakten.
Jag konstaterar att decentraliseringstankarna är viktiga, både i det som utformades av riksdagen efter beslut om den förra regeringens rovdjursproposition och när det gäller de traditioner för beslut om skyddsjakt länsstyrelserna har utvecklat.
Det är nämligen viktigt att man har en närmare relation mellan beslutsfattare för skyddsjakt när man ser att tamboskap drabbas och andra incidenter inträffar, så att man har någon att vända sig till. Det är en stark del. Jag fick också frågan om regeringens gemensamma bedömning, och jag antar att det handlar om bedömning av vargstammens livskraftiga beståndsdel.
Jag kan säga att det naturligtvis pågår löpande undersökningar av detta. Det är regeringens ansvar att löpande undersöka och hålla sig informerad om de bedömningar av vargstammen som forskare och vetenskapsmän gör. Det kommer vi alltså att följa löpande. Vi har just nu ingen bedömning som härstammar från tiden under det här regeringsinnehavet, utan de senaste rapporterna kom under den tidigare regeringen. Det kommer dock att komma sådana rapporter till den här regeringen också.
När det gäller frågan huruvida man ska garantera att licensjakt kommer att finnas varje vinter och att det ska gälla ett visst antal, vilket jag antar är det interpellanten vill säga, är det naturligtvis inget löfte någon minister kan ge i den här talarstolen framöver. Det måste i stället baseras på att man följer de lagar, regler och internationella konventioner Sverige har skrivit på.