Hillevi Larsson (S):
Det här är ett ämne som under senare år blivit mer och mer debatterat, vilket är positivt. Det behövs verkligen. Mycket har gjorts. Justitieministern nämnde bland annat de straffskärpningar som har gjorts, men samtidigt finns det anledning att vara ödmjuk med tanke på att problemet fortfarande finns.
Enligt en tidigare undersökning gjord av Ungdomsstyrelsen finns det 70 000 ungdomar som upplever att de inte fritt kan välja vem de ska gifta sig med. Alla blir såklart inte misshandlade eller tvångsgifta, men det visar ändå att det är ett utbrett problem. Den yttersta konsekvensen är barnäktenskap, tvångsäktenskap, våld och till och med mord, vilket vi tyvärr haft ett par fall av i Sverige.
Dessutom finns en del fall som man kan misstänka är hedersmord. Det är viktigt att tänka på att både förebygga och hjälpa till när skadan är skedd. Det förebyggande arbetet tror jag är det allra viktigaste. För de drabbade är det en katastrof när de väl är i den situationen att de blivit bortförda och kanske tvångsgifta.
I det förebyggande arbetet har en partikamrat till oss i Socialdemokraterna, Arhe Hamednaca, jobbat mycket med detta när han var verksam på Fryshuset. Han är fortfarande verksam där. Då startade han Sharaf Hjältar.
Det handlade om att unga killar skulle vara förebilder för andra unga killar och visa att man inte behöver fortsätta den gamla traditionen att kontrollera sina systrar och andra kvinnliga släktingar. Sedan har även Sharaf Hjältinnor kommit. Jag tror att denna typ av insatser är väldigt viktig. Projektet Elektra är ett annat exempel.
Jag tror att det är väldigt viktigt att man börjar med de unga. Man ska såklart göra vad man kan för att nå fram också till dem som är äldre, men jag tror att det är lättare för dem som är yngre att ompröva sina åsikter och värderingar i de här frågorna. När det gäller de akuta insatserna återstår mycket att göra. Det gäller till exempel skyddat boende.
För ett antal år sedan vädjade Maria Barin om ett skyddat boende. Hon bodde i Skåne. Hon hade tidigare blivit bortgift mot sin vilja utomlands men lyckats fly och komma tillbaka till Sverige, men hon blev förföljd av sin familj. Hon bad om ett skyddat boende, men tyvärr fick hon inte det. Hon fick en egen lägenhet, men det var inte en skyddad adress. Det slutade med att hennes bror dödade henne.
Han högg ihjäl henne med en kniv - otaliga knivhugg. Den historien är verkligen en tragedi, och en lärdom är just att det är väldigt viktigt med skyddade boenden. Ibland kan man behöva få skyddat boende i en annan kommun än där man bor eftersom hotsituationen är så stark. Det gäller speciellt mindre kommuner.
Det kan finnas anledning att titta närmare på den modell man har i Storbritannien. Det är inte säkert att man kan överföra systemet till Sverige. Vi är ju olika länder, och det kan finnas delar i systemet som vi inte vill ha. Det kan också bli problem med gränsdragningar, till exempel om någon verkligen är på semester och ska återföras inom 48 timmar.
Men jag tycker att detta är värt att titta på, och jag vet att man har gjort en hel del i Norge också. Jag tror att det är bra att man tittar på internationella exempel, och sedan får vi själva avgöra hur vi ska göra här. Det är ett kontinuerligt pågående arbete som inte tar slut inom den närmaste tiden.