Bosse Ringholm (S):
Jag ber först att få tacka statsministern för det engagerade och klargörande svaret på Peter Hultqvists interpellation. Riksdagens konstitutionsutskott är det utskott som ska granska regeringen och ett kontrollorgan. För regeringen och inte minst för en statsminister finns det skäl att vara mycket varsam när det gäller att betygssätta konstitutionsutskottets arbete. Det är det omvända det handlar om.
Det är konstitutionsutskottet som ska betygssätta statsministern, statsråden och regeringen.
Jag kan ha förståelse för att Fredrik Reinfeldt i ett något personligt engagerat skede använder uttryck som kanske inte var riktigt övertänkta därför att han var så engagerad av att hans förra statssekreterare Ulrica Schenström i ett onyktert tillstånd hade ställt till det för sig och förorsakat svårigheter både för Fredrik Reinfeldt som statsminister, för regeringen och för hans parti.
Jag kan ha förståelse för att Fredrik Reinfeldt i ett sådant läge lite grann tappar kontroll över sitt sätt att formulera sig.
Om han bedömer och säger att det blir ett spektakel i konstitutionsutskottet, och kanske efteråt inser att det inte var det mest korrekta uttrycket för att beskriva den instans i Sveriges riksdag som just ska betygssätta, bedöma och värdera statsministerns, statsrådens och regeringens arbete, kunde han väl ha sagt: Det var ett förfluget ord.
Min avsikt var inte att beskriva det på det sättet att det skulle avhålla Ulrica Schenström från att komma eller rekommendera henne att inte komma till konstitutionsutskottet för att svara på frågor. Det hjälper inte att Fredrik Reinfeldt i dag står och säger: Det var inte min tanke att jag på något vis skulle påverka Ulrica Schenström att inte komma till utskottet.
Det borde ha varit Fredrik Reinfeldts uppdrag att underlätta konstitutionsutskottets arbete. Det har hans företrädare gjort. Det borde vara rimligt för en regeringschef att säga: Om en av mina tidigare medarbetare kallas och bjuds in till konstitutionsutskottet är det rimligt att vederbörande går dit. Det gäller naturligtvis om man inte har något speciellt att dölja.
Har man någonting att dölja förstår jag att man inte vill gå dit. Ut med det, Fredrik Reinfeldt: Vad är det som ska döljas och som gjorde att Fredrik Reinfeldt inte ville medverka till att förre statssekreteraren Ulrica Schenström ville gå till konstitutionsutskottet? Jag tycker att det naturliga svaret på de frågor statsministern fick i anslutning till kallelsen av Schenström till konstitutionsutskottet borde ha varit att underlätta arbetet för utskottet.
Han borde ha sagt: Det är en självklarhet att Ulrica Schenström ska komma till utskottet och svara på frågor och göra de klargöranden hon kan, och här finns ingenting att dölja. Men det sade inte statsministern. I stället sade statsministern: Jag känner personlig förståelse för om hon vill avstå från att delta. Det personliga får faktiskt inte ta över i ett sådant läge.
När man är statsminister får man företräda det ämbete som man representerar. När man vet att konstitutionsutskottet ska granska ens ämbete som statsminister, statsråd och ledare av regeringen kan man inte låta det personliga ta över. Hur gärna man än tycker synd om den tidigare medarbetaren för hennes eskapader får inte det vara bestämmande.
Om han hade gjort ett sådant uttalande och sagt att det kan leda till ett spektakel kanske han sekunden efteråt kan tänka efter och säga: Det var inte så välövertänkt. Statsminister Reinfeldt kunde ha sagt: Jag menade inte med det att avråda henne på något vis, tvärtom vill jag uppmana henne att gå till konstitutionsutskottet för både regeringens och riksdagens skull för att få till stånd alla typer av klargöranden.
Därför är frågan fortfarande: Vad finns det fördolt bakom tanken att undvika att Schenström ska komma till utskottet?