KBLab/rixvox huggingface dataset:
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Jag vill först tacka socialministern för svaret.
Jag hade hoppats att svaret skulle vara mer positivt med tanke på att riksdagen förra veckan fattade ett beslut om ett tillkännagivande där man ber regeringen att överväga att avvakta med förändringarna av merkostnadsbidragsdelen tills utvärderingen är gjord av hela det nya systemet som kom till år 2000.
Min förhoppning var att det i svaret skulle stå: Ja, regeringen kommer nu att avvakta med att göra någon förändring. Men jag vet inte om svaret möjligtvis skrevs innan riksdagen fattade sitt beslut. Det är så, får jag höra nu.
Då kanske vi under debattens gång kommer att få ett väldigt klart besked om att regeringen ser till att avvakta med en förändring i merkostnadsdelen. Jag förstår att ni har diskuterat alla de olika bidragen till handikapporganisationerna. Det finns grundbidrag, föreningsbidrag, medlemsbidrag, samarbetsmedel och merkostnadsbidrag. Bidraget består av väldigt många delar.
22 handikapporganisationer, alltså en merpart - jag tror att det är 43 handikapporganisationer som är med i Handikappförbundens samarbetsorgan, HSO - tycker inte att det nya förslaget till merkostnadsbidrag är bra. Flera av dem tyckte inte heller att det var bra som det var tidigare. Det är inte så att de bara har tittat på hur de själva drabbas. De säger att det är osäkert. Bidraget ska sökas i efterhand.
De kan hamna i en ond cirkel eftersom de får pengarna i efterhand och själva får bidra med en del. Har de då lite pengar kan de inte bidra. Det betyder att de inte får något merkostnadsbidrag. Då är de inne i en ond nedåtgående spiral. Vi är båda överens om att det här bidraget skulle göra folk delaktiga och skulle också kunna förverkliga handikapplanen. Därför är det inte speciellt bra.
De som redan nu har fått söka bidrag för nästa år har fått väldigt konstiga signaler från Socialstyrelsen där man säger: Ni söker bidrag för merkostnad under en viss rubrik, men vi skulle föreslå att ni flyttar ansökan till en annan rubrik. Det känns inte speciellt rättssäkert att ha ett system där man ska gå till väga på detta sätt.
Min fråga är - och debatten kanske blir kort - om regeringen och socialministern gör det som riksdagen vill att man ska göra, avvakta, och därmed ger alla en viss ro. Man måste kunna se till helheten och utvärdera det system vi har i dag och inte dra i gång något nytt. Jag ser att socialministern nickar, så jag utgår från att jag får ett positivt svar alldeles strax.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Jag kan konstatera att jag inte fick svar på några av mina tre frågor om orsakssambanden. Den första gällde att det byggs så få lägenheter och att det finns en bostadsbrist, och att det möjligtvis kan bero på att det finns en hyresreglering. Nu talar jag om hyresrätter. Den andra frågan gällde om det finns ett orsakssamband mellan att det finns svarthandel när det gäller hyresrätter och att hyran är reglerad. Människor är egentligen beredda att betala mer än vad man kan ta ut i hyra.
Människor betalar de facto mycket mer. De betalar hundratusentals kronor svart. Lägger man ut det per månad är det ganska mycket mer de betalar för att komma över ett kontrakt. Den tredje frågan gällde varför det inte finns svarthandel med bostadsrätter och småhus. Hyran ligger under vad människor är beredda att betala; annars skulle människor inte betala svart. Det finns också en annan sida av det. Hyran ligger kanske för högt på vissa ställen.
Hyresregleringen gör att de som förmodligen betalar för hög hyra får fortsätta att betala en alldeles för hög hyra. Vi moderater vill inte ha vilda västern. Vi vill fortfarande ha några regler som ska styra det hela. Men i dag är det mer eller mindre vilda västern med denna svart- och mygelmarknad. Det enda sättet att få en hyreslägenhet i Stockholm är i princip om man har kontanter eller har kontakter. Det är så man får en lägenhet.
Så vill inte jag att det ska vara. Man måste faktiskt titta på orsakerna till detta. Hyresregleringen är den stora orsaken till det. Det är politikerstyrda hyror som ligger lägre än vad människor är beredda att betala. Därför måste något göras åt det. Vi hoppas att det när remissvaren på utredningen kommer in snabbt kommer ett förslag som ändrar på hyresregleringen. Jag är medveten om att vi moderater kanske vill gå lite längre än vad Mona Sahlin vill gå. Hon talar bara om nyproduktion.
Jag tror att man måste göra någonting lite mer. Det måste man ta i en takt så att de som redan bor inte drabbas. Där tycker jag att man ska försöka hitta en lösning tillsammans där många partier är med. Det är vi beredda att medverka till från moderat håll.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
En borgerlig regering kommer 2006, så det är i och för sig inte så lång väntan. Men det är upp till Thomas Bodström om han vill ta åt sig äran av det här eller inte. Det har han faktiskt i sina egna händer. Det har han däremot inte när det gäller vilken regering det blir. Herr talman! Vi har kanske lärt oss någonting. Om vi någonsin mer gör en överenskommelse med Socialdemokraterna kanske vi inte ska leverera först, utan man ska leverera samtidigt eller så ska man villkora leveransen.
Det tycker jag att vi har lärt oss av detta, och det kommer jag alltid att ha med mig. Jag kan också konstatera att när regeringen vill något går det väldigt fort. Ibland behöver man inte ens några utredningar. Då sneddar man över alltihop och slänger fram förslagen på riksdagens bord. Vill man så går det att göra det väldigt fort. Hade man velat detta väldigt mycket hade det gått att göra det. Jag ska se till att vi får se det som är skrivet hittills för att se om vi kan ha några synpunkter på direktiven.
Det ser jag fram emot. Det är väldigt positivt. Herr talman! Sedan kan jag konstatera att om det inte kommer att levereras någonting kommer vi att fortsätta att jaga Thomas Bodström. Han kommer att få stå här i kammaren och svara på fler interpellationer även om han tycker att han har svarat på dem tidigare. Han kommer att få skriftliga frågor och på annat sätt bli påmind om detta. Nu vill vi ha leverans, och vi vill ha leveransen snabbt och i höst. Jag hoppas fortfarande att vi är överens om definitionen av höst.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Jag vill också börja med att hälsa Pär Nuder välkommen i sin nya roll. För en timme sedan hälsade jag Bosse Ringholm välkommen i hans nya roll. Ni har ju bytt med varandra. Jag ska också börja med att säga att reklamskatten förmodligen inte är den största skattefrågan för vare sig Moderaterna, Sveriges överlevnad eller tillväxten. Men den är ändå principiellt väldigt viktig. Om Ica eller Coop delar ut reklam direkt i min brevlåda betalar de ingen reklamskatt.
Skatten på reklamtrycksaker avskaffades nämligen av riksdagen 1998. Om Ica eller Coop har ett reklaminslag i kommersiell TV eller radio eller på Internet betalar de inte heller någon reklamskatt. Om samma reklam däremot införs i DN eller i Svenska Dagbladet tas det ut 4 % i reklamskatt. Om samma reklam införs i till exempel Computer Sweden, som är en tidskrift inom fackpressen, är reklamskatten 11 %.
Det är svårt att hävda att detta är fri konkurrens och konkurrens på lika villkor. Till detta kan läggas att det finns väldigt många regler som inte är entydiga och att det finns mängder av gränsdragningsproblem, och många ärenden hamnar i domstol. Skattemyndigheten i Ludvika vill ta fram ett litet informationsblad, som inte är så litet, för att man ska kunna navigera i den här djungeln. Och det är inte lätt, som jag sade, eftersom många hamnar fel.
Till och med den förening vars ordförande är före detta finansminister hamnar fel i denna djungel. Allt detta har riksdagen egentligen förstått. Och redan 2000 beslutade man med ett tillkännagivande till regeringen att reklamskatten skulle avskaffas under vissa förbehåll.
Jag satt i skatteutskottet på den tiden, och Moderaterna hade faktiskt som enda parti en reservation eftersom vi inte trodde att det skulle bli så. Nu har vi facit i hand, och reklamskatten har fortfarande inte avskaffats. 1996 kom Reklamskatteutredningen, vilken ledde till att skatten på reklamtrycksaker avskaffades. Reklamskatteutredningen var väldigt tydlig och ville avskaffa all reklamskatt.
Och sedan 1998 har regeringen i sina propositioner skrivit att reklamskatten bör avskaffas. Och nu står vi här 2004 och får ett svar från den nye finansministern om att frågan återigen ska prioriteras i budgetberedningen år 2006. Vad innebär det?
Det är inte något mer förpliktigande än det som har stått varje gång i budgetpropositionerna sedan 1998. Anser inte finansministern att den här skatten, efter allt som jag räknat upp, hindrar konkurrensen? Den är inte konkurrensneutral, och den ger otroligt mycket gränsdragningsproblem. Är detta vad våra företagare i Sverige behöver?
Är det inte dags att verkställa riksdagens beslut och avskaffa reklamskatten nu?
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Jag vet inte om Pär Nuder hade väntat sig något annat än en kö när han blev finansminister. Om han hade gjort det skulle han kanske ha tackat nej till jobbet. Han kommer säkert att få ännu mer av kö så småningom; det gäller att beta av saker. Alla skatter som är snedvridande, som inte är konkurrensneutrala och som dessutom är obegripliga kommer att föranleda ganska många uppvaktningar. Jag är helt övertygad om att det kommer att bli så.
Reklamskatten är en skatt av det slag som vi här i talarstolen berättat om för finansministern - om han inte redan kände till det. När det gäller reklamskatten finns det dessutom en beställning från riksdagen till regeringen om att verkställa något. Pär Nuder säger att reklamskatten drar in nästan 1 miljard kronor.
Ja, men man ska då kanske sätta sig in i företagarnas situation och se hur detta förhindrar för dem att öka företagandet med tanke på all den tid de måste lägga ned på att reda ut om det är reklamskatt eller inte. Detta är väldigt skadligt för Sverige och företagandet. Sverige avviker på många sätt vid en jämförelse med andra länder i EU. Efter vad jag vet är det i hela EU bara Österrike och Sverige som har reklamskatt.
Detta säger väl en del. Pär Nuder framhärdar i att man år 2006, om två år, kommer att pröva frågan igen. Om man lyssnar noga säger han egentligen inte att det kommer att tas beslut om att avskaffa reklamskatten, utan man kommer att pröva frågan igen. Vi lär alltså få återkomma ett antal gånger i sammanhanget, såvida det inte kommer ett beslut något år tidigare.
Men nog är det en lång tid innan man kommer till skott, från år 1996 och Reklamskatteutredningen till år 1998 då regeringen själv kom på att reklamskatten är en skadlig skatt, en obegriplig och snedvridande skatt.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Jag startar inget gräl om formerna; jag bara informerar om att den socialdemokratiska regeringen och Bosse Ringholm tydligen ser en skillnad i att informera om nazism och kommunism. Man lade mycket krut på nazismen och tog många bra initiativ, men när det gäller kommunism är man inte lika angelägen. Det är ett faktum - inte att starta något gräl.
Det ger en tydlig signal utåt vad man prioriterar och hur man ser på skillnaden mellan nazism och kommunism. Jag är ledsen att jag måste upprepa detta, men jag har en obehaglig känsla av att detta beror på en enda sak, nämligen att Socialdemokraterna inte skulle kunna sitta kvar vid makten om man inte hade samarbetet med och stödet av Vänsterpartiet kommunisterna. Det är det enda skälet.
Det har införts en hel del lagstiftning för att förbjuda nazistiska symboler och inte kunna göra olika tecken, men det är fortfarande tillåtet att visa hammaren och skäran och att stå med knuten näve. Tror inte Bosse Ringholm att det känns lika mycket i själen hos många människor som har varit utsatta för kommunismens illdåd men har överlevt eller har släktingar som har varit utsatta? Tror inte Bosse Ringholm att det känns?
Varför göra denna åtskillnad? Det är det som inte går in i mitt huvud. Det handlar inte om att starta ett gräl, utan det handlar om att informera svenska folket om vad kommunismen står för - en kommunism som fortfarande finns i dag. Vi har i Sveriges riksdag flera ledamöter och en partiledare som kallar sig kommunister och är kommunister, och Socialdemokraterna fortsätter att samarbeta med dem!
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Jag fick en fråga från miljöministern om det för mig och Moderaterna alltid är så att natur och miljö ska underordnas företags intressen. Nej, det är det inte. Men jag har ju ställt frågan så många gånger under den här tiden till miljöministern: Varför tog man inte chansen när man kunde få både-och? Man kunde få både-och. Det är ganska unikt att man kan få både-och.
Det är ofta man hamnar i situationer där man inte kan det utan måste bestämma vilket man ska prioritera. Regeringen hade den unika chansen att få både-och men tog inte den, utan hela regeringen, som jag sade tidigare, tog på sig miljöglasögonen och beslutade att det var nipsippan som skulle segra i det här fallet.
Man kunde ha fått ha nipsippan kvar, kalkbrytningen kunde ha fått vara kvar och Cementa kunde tryggt ha vågat göra de långsiktiga och ganska stora och dyra investeringar som behövs för att de ska kunna fortsätta att vara kvar på Gotland och i Sverige. Igen vill jag säga att jag förstår att Lilian Virgin vill vara väldigt optimistisk och tro att det här löser sig. Det skulle jag också vara om jag bodde på Gotland.
Och jag lovar Lilian Virgin att jag även om jag inte bor på Gotland - jag har inte sommarstuga på Gotland ens en gång - kommer att fortsätta kämpa för att Cementa ska kunna finnas kvar på Gotland. Men jag är inte så säker på att det kommer att hjälpa med en socialdemokratisk regering. Det behövs förmodligen en annan regering för att det ska kunna bli så att Cementa kommer att kunna finnas kvar på Gotland. Jag tycker inte att jag har fått svar på frågan varför regeringen inte tog chansen att få både-och.
Miljöministern har pratat ganska mycket runtomkring, men man kunde ha fått både-och. Man kunde faktiskt för en gångs skull ha fått det, men man tog inte den chansen. I stället sätter man nipsippan mot kalkbrytningen på ett väldigt olyckligt sätt på Gotland som behöver vartenda arbetstillfälle man kan få. Det är 360 anställda som jobbar på Cementa, två tre gånger fler finns i underentreprenörsleden. Det är ganska många arbetstillfällen.
Men regeringen prioriterade nipsippan.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Det vi ser i dag och lite bakåt i tiden har vi ju faktiskt facit i hand på, alltså det som Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet har åstadkommit de senaste åren. Då kan vi konstatera att om jag skulle vara lika rak och elak som Sten Lundström var så skulle jag kunna kalla dem för hyreshöjarkartellen, för hyrorna har ju, som vi har hört och förstått, gått upp väldigt de senaste åren.
Det skulle också ligga nära till hands med arbetslöshetskartellen, som ser till att väldigt många är arbetslösa, och har de inte något jobb har de inte råd att betala någon bostad. Jag skulle också kunna kalla er för bostadsbristkartellen, för ni har också sett till att det är en ganska stor bostadsbrist i landet. Ungefär 61 % av befolkningen bor i en kommun där det inte finns tillräckligt med bostäder. Här har vi alltså facit i hand.
När det gäller framtiden vill jag påstå att Sten Lundström är lika träffsäker som en sådan där spågumma, eller kanske snarare spågubbe, som tittar i sin kristallkula efter vad som kommer att ske framåt. Den träffsäkerheten är lika bra som en spågummas när han ska beskriva vad som kommer att hända med det borgerliga förslaget. Där har han inget facit i hand, och han gör sig till tolk för något som jag inte tycker stämmer över huvud taget med de förslag som vi har lagt fram.
Ingen har något intresse av att hyrorna går upp och det blir dyrare att bo. Alla har vi ett intresse av att det är så billigt som möjligt att bo och att bostäderna är så bra och funktionsdugliga som möjligt. Det vi diskuterar i dag är ju hyresrätten. Jag har förstått att vi ändå är överens om att vi behöver den. För att göra den mer attraktiv och för att den ska kunna finnas kvar har vi trepartsöverenskommelsen. Jag ska ställa en enkel fråga om tillval och frånval.
Jag läser i ett pressmeddelande som gick ut från Hyresgästföreningen precis efter trepartsöverenskommelsen 2003. Man skriver så här: Organisationerna vill skapa ordning och reda genom att komma överens om ramarna för dessa individuella avtal, och lagstiftningen måste ändras så att den ger möjlighet till bindande flerårsavtal om individuella anpassningar. Detta handlade om tillval och frånval. Jag gick in mitt i ett stycke. Men av detta blev det ingenting. Det bidde inte en tumme ens - det bidde absolut ingenting.
Varför, Sten Lundström?
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Ja, vi hör här om Vänsterns olika förslag om hur det ska byggas mer. Jag kan konstatera att ni är ganska ensamma om era förslag. Ni har inte lyckats övertyga Socialdemokraterna och Miljöpartiet om dessa förslag, så era samarbetspartner är inte alls med på vagnen här. Sten Lundström säger så här: Ni höjer hyran i nyproduktionen. Då får han det att låta som att han och Vänsterpartiet inte står bakom det vi diskuterar i dag, men det gör han ju bevisligen.
Han står ju faktiskt bakom att det ska kunna vara ett annat sätt att förhandla fram hyror som ska gälla i tio år för nyproduktion. Det är ju en lögn att stå och säga på det sättet. Det har jag hört honom säga flera gånger: Ni höjer hyran. Det är inget som säger att det blir en så mycket högre hyra. Det är det ingen som vet. Vi står bakom detta, och det gör även ni, Sten Lundström. Det vi inte står bakom är just det veto som man har gett till hyresgästorganisationen.
I övrigt är vi överens om det här. Jag tycker att Sten Lundström ska hålla sig till sanningen. När det gäller tillval och frånval är det ju inte så enkelt som Sten Lundström vill göra gällande. Det är ju därför man i trepartsöverenskommelsen skrev att man vill ha det här reglerat, för det fungerar inte i dag. De privata värdarna kan inte göra någonting om inte de kommunala har prislistor för olika saker. Det fungerar alltså inte på marknaden.
Är vi överens om att hyresrätten ska bli attraktiv så måste det här fungera, för annars kommer folk att välja andra boendeformer där de har större möjlighet att påverka själva. Nu ser jag att min tid snart är slut. Jag vill också tacka Sten Lundström för många debatter som har varit engagerade, för Sten Lundström är en engagerad politiker. Även om vi inte har samma uppfattning så tycker jag att det är roligt att debattera med folk som är väldigt raka och tydliga med vad de tycker.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Leif Jakobsson tar i rejält. Egentligen borde han vara lite mer ödmjuk. Vi har en del synpunkter på det här förslaget och kunde faktiskt rent kallt ha yrkat avslag. Det låter som att vi då till och med, förmodligen med en annan bevekelsegrund, skulle ha fått stöd från Vänsterpartiet även om det står att de är med. Egentligen har ju Leif ingen riktig majoritet för detta, så han borde, tycker jag, vara lite mer ödmjuk när han talar här från talarstolen.
Men det har han inte varit, så nu får han så att säga ta det för vad det är. Jag skulle vilja fråga om de två saker som bara försvann från trepartsöverenskommelsen. Först handlar det om den fråga om det befintliga beståndet som nu är nedgrävd i en utredning. Jag hör nu - så låter det på Leif Jakobsson - att där behöver det inte göras någonting. Ändå var de tre parterna ganska överens om att någonting behöver göras.
Det sker ju saker ute i olika kommuner, bland annat i Malmö där man nu försöker hitta olika system för att ändå hantera det här för att, som man säger, få en överensstämmelse med dagens hyror och med vad hyresgästerna i allmänhet anser vara rättvisa hyresskillnader. Det är det som man försöker komma överens om - jag läser rakt av i ett pressmeddelande igen från Hyresgästföreningen där man beskriver det hela så här. Ni säger att det inte behövs någon lagstiftning.
Då blir min enkla fråga till Leif Jakobsson: Hade de tre parterna fel när de bad om en lagstiftning, när de sade att det behövs en lagstiftning? Sedan gäller det detta med tillval och frånval. Det tycker jag är en så viktig bit för att just hyresrätten ska bli attraktiv. Där bad också de tre parterna om en ändrad lagstiftning för att detta skulle bli möjligt på ett bra sätt.
Jag frågar igen: Hade de tre parterna fel även när det gällde denna fråga?
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Jag antar att jag får svar på frågan om tillval och frånval i nästa replik då Leif Jakobsson inte hann med det. Leif Jakobsson säger att han är så ledsen för att vi inte gick hela vägen och inte litar på parterna. Jag antar att det gäller det här med Hyresgästföreningen. Ni har försökt beskriva och det låter som att det finns flera hyresgästföreningar men det finns det inte, och med de krav som ni har ställt kommer det aldrig att kunna komma några heller som kan förhandla fram överenskommelser.
Det är väl det som Leif Jakobsson är så besviken på. Sedan pratar han om fria jämbördiga parter. Är man verkligen jämbördig när den ena parten kan säga nej och den andra blir helt ställd och inte kan göra något? En part sätter klackarna i marken och säger: Nej, det här skriver vi inte på. Då kan den andra parten inte göra någonting. Är de då jämbördiga? För mig är man inte jämbördig.
Det måste vara så att båda måste få det prövat någonstans. Det är inte bara något som vi tycker som moderater. Som jag läste upp var det många remissinstanser som hade den uppfattningen att Hyresgästföreningen fick för stort inflytande och att man borde kunna få det prövat i hyresnämnden för att parterna då ska bli mer jämbördiga och för att det ska produceras fler lägenheter.
Jag blir väldigt förvånad över att man säger att parterna är jämbördiga. Det är de inte i det läget.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
En levande skärgård året runt kräver mer än fina och vackra ord. Det kräver att det finns en bofast befolkning i skärgården som har möjligheter att få jobb, utkomst och att bo där. Därför måste strandskyddet utformas så att en sådan utveckling kan fortsätta i skärgården. Nu tänker jag tala specifikt om Stockholms skärgård.
Läser man förslaget som finns kommer det att skärpa strandskyddet rejält för kommunerna i Stockholms län. De ligger i en tätbefolkad region med ett högt befolkningstryck och bebyggelsetryck. Jag läser i svaret från miljöministern att hon kan tänka sig att differentiera strandskyddet i syfte att gynna landbygdsutvecklingen.
Min fråga är då: Kan möjligtvis Stockholm skärgård anses som landsbygd och omfattas av detta? Det är min första konkreta fråga. Jag kommer att ta upp två aspekter, och jag kommer också att tala om varför jag tar upp dem. Jag är väldigt intresserad av svaret. De nya bestämmelserna kommer att göra att länsstyrelsen får en roll att överpröva vad kommunerna har sagt. Det är väldigt många som är väldigt kritiska till detta.
De menar att kommunerna måste få ha kvar sin möjlighet att tillämpa strandskyddet och ge olika dispenser. Det är inte det förslag som vi moderater står för, men jag tar upp detta. Det är också väldigt många som är väldigt kritiska till att länsstyrelsen ska kunna återinföra strandskyddet i äldre detaljplaner. Det kommer att skapa väldigt stor osäkerhet och väldigt mycket konflikter.
Dessa två aspekter har förts fram av 13 kommunalråd och kommunstyrelseordförande i Stockholms län, alla i skärgårdskommuner. De representerar fem partier. Det är moderater, socialdemokrater, folkpartister, centerpartister och kristdemokrater som har skrivit om detta i många debattartiklar. De reagerar väldigt starkt. Därför är jag intresserad av miljöministerns kommentarer om de två delar som jag tog upp.
Jag poängterar att det inte helt stämmer överens med vad vi moderater säger i riksdagen. Men det är ändå delvis att man ska ha kvar det kommunala självstyret. Det finns en sådan bred enighet i skärgårdskommunerna i Stockholms län oavsett parti, och allihop sitter vi i majoritet. Det är de partier som finns i majoritet i skärgårdskommunerna. Det är Haninge, Värmdö, Norrtälje, Vaxholm, Österåker och Nynäshamn som är representerade.
Jag är väldigt intresserad av att få höra svaret på de två frågorna.