KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva-Lena Jansson (S):
Inledningsvis vill jag kommentera detta att riksdagen hade stängt. Den 21 december stod både jag och arbetsmarknadsminister Littorin här och debatterade a-kassorna, men utifrån ett helt annat perspektiv. Den 28 december var det också en debatt i kammaren, så visst fanns det tid. Tillbaka till mina frågor: Hur länge ska man behöva vänta? Fem och ett halvt tusen personer väntar, herr talman, på att få reda på om de är berättigade.
De har uppfattat sig själva som sjuka och varit sjukskrivna, men nu säger regeringen att de är friska. De har dock fortfarande inte fått något besked om huruvida de är tillräckligt friska för att få a-kassa. Min fråga var: Hur länge ska de behöva vänta? Är det rimligt att regeringen gör så många förändringar att den administrativa kostnaden fördubblas på tre års tid? Är det en rimlig utveckling att man gör det så krångligt och så svårt?
I dag måste arbetsgivaren fylla i fyra papper i stället för ett, och därmed ökar man på den regelbörda som arbetsgivarna säger att de vill bli av med. Samtidigt ökar kostnaderna för samhället, och regeringen måste tillskjuta medel. Man skjuter inte till medel till de arbetslösa, utan det är dem man tar ifrån så att de får vara med och betala den ökade administrativa bördan. Är det rimligt att hantera det på detta sätt? Tycker arbetsmarknadsministern att a-kassorna gavs rimliga förutsättningar?
Bilden var i alla fall att de i mitten på och slutet av december fortfarande inte riktigt hade förstått hur lagtexten ska tolkas. När kom förordningen på plats? När fick de tydliga signaler? När kunde a-kassorna få information så att de kunde hantera detta? Bilden är att regeringen har slarvat så mycket att a-kassorna har varit väldigt oroliga och många människor har riskerat att hamna i kläm.
Som jag sade tidigare har fem och ett halv tusen fortfarande inte fått besked. Av de sex och ett halvt tusen som har fått besked vet vi i dag inte hur många som var berättigade till a-kassa eller hur många som har schablonersättningen. Herr talman! Den här gången hoppas jag få svar på mina frågor.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag fick inte svar den här gången heller. Hur länge ska man behöva vänta på att få sin ersättning? Om det är ganska lätt att göra den här uträkningen, varför dröjer det så länge för dessa fem och ett halvt tusen som nu har väntat i snart åtta veckor? Hur länge ska man behöva vänta? Att mediantiden bara ökat från sex till åtta veckor är inte någon tröst för den enskilde.
Alla som blir arbetslösa har rätt att få sin sak prövad och få höra om de har rätt till ersättning eller inte.
När man redovisar fördubblade administrativa kostnader kan jag inte säga något annat än att jag tror att det hör ihop med de 15 förändringar som a-kassorna talar om att de tvingats till för att bygga om sitt utbetalningssystem, just på grund av att regeringen har förändrat och försämrat a-kassan och gjort det krångligare och svårare både för arbetsgivare och den enskilde att förstå sig på blanketterna och för a-kassorna att få ordning och reda på sina papper.
Då måste man ta det ansvaret och inte säga att vi löser det genom schablonersättning. Schablonersättningen är viktig, men jag frågade hur länge man ska behöva vänta och pratade om den fördubblade administrativa kostnaden. Det är fortfarande fem och ett halvt tusen som väntar på att få reda på om de har rätt till a-kassa. Jag ställde frågan i december eftersom Arbetslöshetskassornas Samorganisation då mycket tydligt redogjorde för sina farhågor.
Det verkar som att man, trots att man gjort vissa förändringar, inte lyckats fullt ut. Då är frågan: När fick man tillräcklig information så att man kunde påbörja sitt eget arbete? När var regeringen så tydlig att man förstod från a-kassornas sida hur man skulle hantera de här förändringarna?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag ber om ursäkt, Patrik Björck, för mitt avbrott här. Men med anledning av det som arbetsmarknadsministern anförde blir min fråga till honom: Anser arbetsmarknadsministern att det är lämpligt att den som ställer interpellationen också får ställa den till den minister som man anser att interpellationen avser?
Är det också lämpligt att man får svar inom den tidsgräns som gäller och som man kan läsa om på riksdagens hemsida? Det är en av de frågor som vi interpellanter i många sammanhang brottas mest med, alltså att vi kan ha debatten inom den föreskrivna tiden. Det är en av orsakerna till att vi ibland inte kan vara närvarande utan överlåter interpellationsdebatten till någon annan ledamot.
Det vore lämpligt om arbetsmarknadsministern, som ska svara för statsministerns räkning, ger detta svar till riksdagen.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag tackar Cristina Husmark Pehrsson för svaret. Bakgrunden till min interpellation är att en gravid brevbärare i Örebro har nekats havandeskapspenning. Det behöver inte vara så konstigt i sig, men när man läser vad som har hänt i Örebro ser man att det handlar om två olika brevbärare som jobbar på två olika arbetsplatser men med exakt samma arbetsuppgifter. Den ena får rätten till havandeskapspenning godkänd. Den andra får det inte.
Båda utför alltså nästan identiskt lika arbetsuppgifter. Därav min fråga: Är det ett rättssäkert system vi har? Frågan som jag har ställt till Cristina Husmark Pehrsson är om man ska göra någon ändring av det här. Det som har framkommit efter det att jag skrev interpellationen är att båda fallen förmodligen har handlagts av samma kontor i Göteborg eftersom det är ett enda kontor i Sverige som handlägger dessa fall.
När jag har ställt frågan om hur man har gått till väga har man bland annat hänvisat till rättspraxis, framför allt den statistik som Riksförsäkringsverket har tagit fram. Man har gått igenom rättslägesanalys, som det kallas, och hänvisar till material från 1980-1991. Det material man hänvisar till är alltså nästan 18 år gammalt.
Man kan fundera på om det har hänt någonting i arbetslivet. Och framför allt: Har det hänt någonting med brevbärarjobbet? Jag har jobbat på Posten i 25 år, och enligt min uppfattning har jobbet blivit dubbelt så tungt som det var tidigare. Det är väldigt fysiskt påfrestande. Det man framför allt funderar på är om rätten till havandeskapspenning ska ha att göra med vilken handläggare man har. Det är ursprungsfrågan. Det handlar egentligen inte om jobbet utan om att man ska kunna känna att det är en rättssäker bedömning.
Ingen som har läst artikeln om de två brevbärarna, Anna och Helena, kan tycka att det verkar vara rättssäkert, i synnerhet inte när man dessutom får reda på att det är samma kontor som har handlagt frågorna - därav min fråga. Herr talman! Husmark Pehrsson säger i sitt svar att hon inte har för avsikt att vidta några åtgärder. Följdfrågan blir då om hon tycker att detta verkar rättssäkert.
Jag förstår att hon inte kan uttala sig om det enskilda fallet, men det handlar om principen när man ser att hanteringen blir så olika. Jag undrar också om tillämpningen att titta på rättslägesanalys från 1992. Är det en rättvis bedömning att använda så gamla fall? Det har hänt mycket saker på arbetsmarknaden, framför allt har Posten som bolag genomgått stora förändringar. Arbetet ser inte alls likadant ut. Jag har ytterligare en fråga.
Om en person blir sjuk på grund av arbetet för att hon nekas havandeskapspenning ska hon fylla i en arbetsskadeanmälan. Vem blir i det fallet vållande? Är det Försäkringskassan, som har nekat, eller är det arbetsgivaren? Personen blir ju förmodligen sjuk på grund av att hon utför arbetsuppgifter. Detta blir också föremål för prövning av Försäkringskassan. Herr talman! Jag skulle vilja ha några klarlägganden i de här frågorna.
Eva-Lena Jansson (S):
Ibland är jag och Cristina Husmark Pehrsson överens. Det känns bra. I vissa frågor är vi inte alls överens, och det känns också bra. I den här frågan tycker jag att det är viktigt att man tittar på hur arbetet har utvecklat sig och hur Försäkringskassan jobbar. Enligt vad som har framkommit har man vid bedömningen enbart tittat på en sådan sak som tunga lyft. Man har tittat på en dom, ett enskilt fall.
I den här rättslägesanalysen finns det också en dom där man ger en kvinna havandeskapspenning därför att hon utför arbetet under, som det står, besvärliga omständigheter. Det handlar om hur man sitter och hur man jobbar.
Om man föreställer sig att man sitter i en bil och flyttar föremål fram och tillbaka, att man ska hänga ut genom ett fönster för att försöka nå en brevlåda, att man ska kliva över snövallar med mera inser rätt många att det jobbet är ganska besvärligt och att själva arbetssituationen är ganska jobbig. Att dessutom krypa in i och ut ur bilar och bära tunga saker är också jobbigt. Jag välkomnar att man tittar över detta. Jag tycker att det är jätteviktigt.
Något som också har varit viktigt för Socialdemokraterna tidigare, och jag tror att vi har varit väldigt tydliga med det när vi har pratat om det, är hur man har forskat om arbetslivets villkor. På Arbetslivsinstitutet, som den borgerliga regeringen med Cristina Husmark Pehrssons goda minne lade ned, forskade man på utvecklingen av arbetslivet för att se vilka konsekvenser det får.
Där kan man också se utvecklingen när det gäller hur tungt jobbet har blivit, hur få pauser man har och hur luft i organisationen har försvunnit. Det har också påverkat arbetssituationen. Det är inte Försäkringskassans uppgift egentligen att se hur jobbet har utvecklats, men man grundar sig fortfarande på de domar som kom 1980-1991.
Jag blir jätteglad om det kommer någon förändring av det, men då måste man också ha en bra forskning och kunna gå tillbaka till detta. Herr talman! Jag ställde en fråga om vad som händer om personen blir sjuk av jobbet. Nu pratar jag bara generellt. Man nekas havandeskapspenning och blir alltså kvar på jobbet men kan inte utföra det utan blir sjuk av att man tvingas utföra arbetsuppgifterna. Vem är det då som blir vållande?
Man har ju blivit sjuk på grund av jobbet och ska göra en arbetsskadeanmälan. Är det arbetsgivaren som inte har kunnat omplacera personen som har ansvaret eller blir det Försäkringskassans ansvar? Jag tycker att detta är grannlaga. Arbetsgivaren har i ett intyg till Försäkringskassan medgivit att man inte kan omplacera personen och medvetet skrivit under. Personen måste utföra de här arbetsuppgifterna om personen ska vara kvar på jobbet.
Sedan blir personen sjuk därför att Försäkringskassan har sagt att det inte är några problem att utföra det där jobbet. Hur hanterar man den typen av situationer i det framtida arbetet? Det är Försäkringskassan som sedan ska göra en bedömning av om personen har en arbetsskada eller inte. Herr talman! Jag skulle vilja ha ett litet förtydligande i den frågan också.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag var inne på att Arbetslivsinstitutet hade kunnat vara med och forskat vidare på hur utvecklingen har sett ut. De hade kunnat vara ett stöd för Försäkringskassan i det här arbetet. Det är Försäkringskassan som ska pröva om man får sjukpenning, och de har ju överklagat tidigare sjukskrivningar där man inte har ansett att graviditet är en sjukdom. Det kommer att bli intressant att följa de här frågorna fortsättningsvis.
Jag tycker att det är bra att det finns krav på arbetsgivaren när det gäller möjligheter att bli omplacerad. Som det har varit hittills har den här regeringen i huvudsak riktat sina krav mot sjuka och arbetslösa och inte mot arbetsgivarna. Det är bra att det finns krav på arbetsgivarna. Man ska också veta att möjligheten att omplacera, till exempel på företaget Posten i dag, är väldigt begränsade. Nästan alla jobb som finns där är tunga.
De är förenade med lyft, och man står och går länge. De så kallade enkla jobben har rationaliserats bort. Om regeringen tycker att statliga bolag ska ha flera typer av lättare jobb får man också se till att man ställer lägre krav på vinstavkastning från Posten Norden. Där finns det fortfarande ett stort krav på att företaget ska lämna pengar till staten.
Jag menar att det är viktigt att vi ser till att vi har en rättssäker situation. Som det ser ut i dag, med det fall jag har beskrivit, är det inte min bild att det är rättssäkert när man söker havandeskapspenning. Man kan få olika bedömning trots att man har liknande arbetsuppgifter, jobbar på samma företag och i samma kommun och förmodligen har blivit handlagd på samma försäkringskassekontor, och det är inte tillfredsställande, herr talman.
Eva-Lena Jansson (S):
Det är fascinerande att statsrådet under de minuter han hade på sig inte svarade på interpellantens frågor med hänvisning till interpellationen som jag nyligen har ställt och fått några luddiga svar på. Jag tänker upprepa dem till Göran Hägglund, så att han får möjlighet att nedteckna dem och därmed svara på dem. Det handlar om direktiv till Apoteket AB.
Man hade kallat till en extrastämma som styrelsen inte kände till. När styrelsen fick kännedom om detta meddelade man att man inte tänkte ta del av direktiven, för man ansåg att det äventyrade Apoteket AB. Det ledde till att regeringen sparkade styrelsen. Jag har försökt få ut de här handlingarna. Jag har inte kunnat ta del av dem. Jag vet att även medier har försökt få tag på handlingarna men inte kunnat ta del av dem.
Jag har ställt en skriftlig fråga till statsrådet om jag kan ta del av handlingarna och om riksdagen kommer att kunna ta del av dem. Jag har inte fått något svar på det heller, utan en hänvisning till att de inte lyder under offentlighetsprincipen, vilket inte är svar på frågan. Jag upprepar: Betyder det här svaret att Göran Hägglund vet vilka restriktioner som Apoteket Omstrukturering AB har uppställt i ägarinstruktionen till Apoteket AB?
Är Göran Hägglund förhindrad att berätta om ägarinstruktionerna, eller känner han inte till dem? Finns det någon som kan granska ägarinstruktionerna till Apoteket AB? Om Riksrevisionen, en fristående organisation som självständigt kan granska vilket bolag de vill, skulle vilja gå in och granska, kan de då ta del av handlingarna? Och vore det inte viktigt att vi i riksdagen kunde ta del av de här instruktionerna till Apoteket AB?
De har uppenbarligen lett till att den styrelse som var satt att försvara bolaget utifrån aktiebolagslagen har sagt att man äventyrar hela bolagets framtid och att man äventyrar läkemedelsförsörjningen. Kan statsrådet här och nu garantera att Sverige inte riskerar läkemedelsförsörjningen genom den här förändringen?
Kan statsrådet också här, med hänvisning till det svar vi har fått, garantera att både svenska folket och landstingen, för det är naturligtvis landstingen som kommer att betala en stor del av läkemedelskostnaderna, får sänkta läkemedelspriser? Kan han garantera att det finns fler öppna apotek efteråt?
Och kan han garantera att det inte blir som i Norge, med ökade läkemedelskostnader för både det norska folket och den norska staten? Herr talman! Jag hoppas att statsrådet har tid att svara på de frågor jag har med anledning av hans svar på interpellationen.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag ska göra ett tillägg till den garanti som regeringen gav när det gäller apoteken. Den garantin kommer de nya apoteken att vara ansvariga för bara under tre års tid. Efter tre år får de göra precis som de vill. Då kan man lägga ned alla nya apotek som har uppstått i glesbygden, om det nu skulle vara så. Man kan sänka lönsamhetskraven på Apoteket AB om man vill ha fler apotek och ökad tillgänglighet.
Man har alla möjligheter i världen att ändra ägardirektiven, precis som Carina Adolfsson Elgestam sade. Jag kommer tillbaka till frågorna, herr talman. Jag kanske är lite tjatig i debatten, men den har ju handlat om de ägarinstruktioner som Apoteket Omstrukturering AB har gett till Apoteket och som jag som riksdagsledamot inte kan ta del av. Jag har frågat om detta betyder att statsrådet Göran Hägglund vet vilka restriktioner som Apoteket Omstrukturering AB har ställt upp i ägarinstruktioner till Apoteket AB.
Är Göran Hägglund förhindrad att berätta om dessa ägarinstruktioner? Känner han inte till dem? Finns det någon som kan granska ägarinstruktionerna? Om Riksrevisionen mot all förmodan skulle vilja granska affären - kan de då ta del av ägarinstruktionerna för att kunna se om allting har gått rätt till? Vad är anledningen till att vi i riksdagen och medierna förvägras att se instruktionerna till Apoteket AB?
Jag kan förstå att medierna inte kan ta del av allting, men vi riksdagsledamöter kan ta del av information som sedan sekretessbeläggs. Hägglund har hittills inte velat tala om varför han inte vill göra så. Vilka är argumenten för att hemlighålla instruktionerna till Apoteket AB? Skulle det, precis som Per Båtelson sade, visa att hela verksamheten och läkemedelsförsörjningen hotas? Det är allvarliga ord som har framförts.
På något sätt verkar det som att en del har kommit ut, men vi i riksdagen kan inte ta del av detta, herr talman. Det tycker jag är allvarligt. Och jag tycker att det är allvarligt att Göran Hägglund trots upprepade frågor inte har kunnat svara på varför vi inte får ta del av ägarinstruktionerna.
Eva-Lena Jansson (S):
I minister Husmark Pehrssons svar till Matilda Ernkrans kan man läsa att sjukförsäkringen ska vara trygg, säker och omfatta alla. Tyvärr gör den inte det, och det är ett medvetet politiskt val. Vi lever i ett kallare Sverige. Det gäller inte bara vädret utan också politiken. I dag kan vi läsa om en ung kvinna vars son dog i april förra året.
Hon tänkte inte på att sjukanmäla sig - det är inte det första man tänker på - och framför allt gick hon inte till Arbetsförmedlingen och anmälde sig. Nu har kammarrätten fattat beslut om att hon nekas sjukersättning.
Kammarrätten säger i sitt domslut att man har förståelse för detta men att det inte finns någon laglig möjlighet att medge sjukpenning de första 14 dagarna eftersom det inte finns någon bestämmelse med undantag. Det finns inga undantag i dagens regler.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag är medveten om det. Vi har en sjukförsäkring som ska vara trygg, säker och omfatta alla. Då är frågan som Matilda Ernkrans tar upp relevant. Borde man se över reglerna? Stämmer reglerna överens med hur vi ser på sjukförsäkringen? Hur ska man veta om man omfattas av sjukförsäkringen i dag? De försämringar som har gjorts under denna regering har påverkat många människor i Sverige.
Det fall jag tog upp är bara ett. Det handlar om människor som drabbas av en hård och kall politik. Jag hoppas verkligen få höra svar av Husmark Pehrsson på Matilda Ernkrans frågor.
Eva-Lena Jansson (S):
Cristina Husmark Pehrsson har varit minister i Sverige i snart fyra års tid. Nu berättar hon för mig att hon har känt till att de här reglerna har funnits hela tiden. Människor som mister en nära anhörig räknas inte som sjuka, och därför ska man inte ha ersättning om man nu, som i det här fallet, är arbetssökande.
Man räknas inte som sjuk, och jag får till svar, herr talman, att det är den tidigare socialdemokratiska regeringens fel, trots att den här regeringen gång på gång under tre och ett halvt års tid har gjort om det ena trygghetssystemet efter det andra och försämrat det. Jag kan tyvärr inte ta ett sådant inlägg från ministern på allvar.
Jag har en arbetskamrat som har varit sjukskriven för länge. Han klarar bara av att jobba 80 procent. Han har nu blivit utförsäkrad från sjukförsäkringen. Vad som händer om han drabbas av en allvarlig olycka, till exempel en trafikolycka, är att han har en karens på 90 dagar innan han kan få ersättning från Försäkringskassan igen, eftersom han har varit sjuk för länge. Nu får han alltså jobba deltid.
Trots att han är sjuk har han inte rätt till någon ersättning - trots att läkaren bedömer honom som sjuk. Jag har tagit upp två fall. Matilda Ernkrans har tagit upp flera fall som gäller förändringarna i sjukförsäkringen och hur de drabbar människor. Vi har fått ett kallare och hårdare Sverige. Jag är inte nöjd med den här utvecklingen, herr talman, men jag inser att vi får ändra på det i valet 2010.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag tackar arbetsmarknadsminister Sven Otto Littorin för svaret. Det man kan utläsa av svaret är att arbetsmarknadsministern är bekymrad och naturligtvis tycker synd om personerna i fråga, men han tänker inte göra något åt problemet. I går kunde man läsa "Femton veckor - utan ett öre". Det handlar bara om en av de många personer som har redovisats de senaste veckorna i medierna. Det här interpellationssvaret är försenat, fru talman. Jag lämnade in interpellationen den 9 oktober.
Bakgrunden till att jag lämnade in den var att man den 5 oktober i Rapport redovisade att arbetslösa personer tvingas vänta på ersättning upp till sex månader. Det får naturligtvis förödande konsekvenser för den enskilde som drabbas. Regeringen har vid flera tillfällen försämrat och förändrat regelverket för arbetslöshetsförsäkringen, något som har lett till att det har blivit krångligare för arbetsgivare att utfärda intyg till den som har blivit arbetslös, därav min fråga.
Enligt generaldirektören på IAF, Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, skulle en förenkling av arbetsgivarintygen kunna påskynda processen med granskning och beslut inför utbetalning av a-kasseersättning. Då blir det ett märkligt svar, tycker jag, från ministern, fru talman, när han vill tillägga att inspektionen regelbundet följer arbetet, redovisar och arbetar för att förenkla hanteringen av arbetsgivarintyget.
I Svenska Dagbladet i går säger generaldirektören att regeringen har tillsatt en utredning som ska komma med konkreta förslag till förenklingar i systemet, men det krävs lagändringar. Det glömmer uppenbarligen ministern att nämna i svaret till mig. Det verkar som att han gör något men vet inte riktigt vad. En av de a-kassor som har störst problem när det gäller väntetiderna är Alfakassan.
60 procent av dem som anmäler sig till Alfakassan får avslag. Det är väldigt många personer som försöker komma in i Alfakassan. 6 000 personer tror jag att man hanterade varje månad. Det är klart att det får konsekvenser. Nu nämner arbetsmarknadsministern att det här är enskilda föreningar. Men det handlar också om myndighetsutövning. Myndighetsutövning måste vara rättssäkert. Det är viktigt att personer får sin sak prövad i så god tid som möjligt.
Regeringen har försämrat sjukförsäkringen, och nu ska många av dem som är sjukskrivna försöka ta sig in i a-kassan. Det är klart att det kommer att påverka a-kassornas verksamhet ännu mer. Det är därför jag frågade vad regeringen tänkte göra. Svaret blir: Ingenting. Det tycker jag är ett märkligt svar. Vi ser att det är långa väntetider redan nu.
Då blir frågan vad som kommer att hända med den anstormning som man riskerar att få när väldigt många blir utförsäkrade från sjukförsäkringen om regeringen då inte ger förstärkning till dem som ska stå för myndighetsutövning när det gäller ersättning från olika a-kassor. Det är klart att det är ett problem att väldigt många är arbetslösa. Det hjälper inte till att vi inte har en riktig jobbpolitik. Man måste agera, tycker jag, från regeringens sida när man ser att det här problemet har uppstått.
Min fråga kvarstår, fru talman: Vad tänker arbetsmarknadsministern göra konkret?