Maria Malmer Stenergard (M):
Hjälpbehovet i världen är enormt. Man kan nästan känna hopplöshet bara inför tanken. Men det får vi inte göra. Vi måste fortsätta arbeta för en tryggare värld där färre behöver fly och lämna hem och familj. Vi som har lyckan och turen att bo i länder fria från krig ska naturligtvis göra vad vi kan för att hjälpa människor som är på flykt.
Och eftersom behovet i världen är enormt tycker jag att det är vår skyldighet att hjälpa dem som har störst behov, dem som behöver skydd för sina liv. Människor som har kommit hit för att stanna, som har behov av skydd, ska också få en verklig chans och mötas av förväntningar om att bli en del av vårt samhälle på riktigt.
Men de som får nej, efter en prövning av Migrationsverket och oftast även av domstol, ska också lämna landet. Ett nej ska vara ett nej. I Sverige fungerar inte detta i dag, och det har inte heller fungerat på länge. Ett ja är inte ett ja på riktigt. Barn fastnar i föräldrars utanförskap. De får inte tillräckliga kunskaper och förvägras sedan den gemenskap som ett arbete för med sig.
Många känner hopplöshet, och alldeles för många dras in i kriminalitet - ibland med det egna och andras liv som insats. Men ett nej är inte heller ett nej. Bara hälften av dem som borde lämna landet gör det frivilligt. Många blir en del av ett växande skuggsamhälle - också det präglat av hopplöshet. Det är en dyster bild jag målar upp.
Men jag är övertygad om att vi faktiskt kan vända utvecklingen - att människor som har kommit hit ska kunna få en mycket bättre start, ska kunna rustas med kunskaper och färdigheter och på riktigt vara med och bygga Sverige starkt igen. Men en förutsättning för att vi över huvud taget ska ha en chans att vända utvecklingen är att vi står upp för en reglerad invandring värd namnet och att vi har en mycket låg invandring under lång tid framöver.
Vi måste nu en gång för alla göra slut med den lagstiftningstradition som har präglats av ryckighet och amnestier. Vi kan inte fortsätta att skilja ut oss från övriga Norden och Europa. Då kommer människor att fortsätta resa genom land efter land för att söka sig hela vägen upp till just Sverige. Och då kan vi aldrig vända utvecklingen. Fru talman!
Gymnasieregelverket är svensk invandringspolitik när den är som allra sämst. Den är orättvis, och den är inhuman. Det handlar i huvudsak om unga vuxna män som har fått en rättslig prövning, ofta i flera instanser, där det har bedömts att de saknar skyddsskäl.
Det enda rätta då, om man tror på en reglerad och rättvis invandring, vore att de fick lämna landet. Men i stället tände man ett hopp hos dessa tusentals människor genom att ge dem en chans att få stanna om de klarade gymnasiestudierna och skaffade sig ett varaktigt jobb. Redan när lagförslaget kom var vi många som varnade.
En del påtalade det inhumana i att det som var tänkt som en andra chans i själva verket bara skulle bli en enda lång och utdragen utvisning. Och Lagrådet sa som bekant att gränsen var nådd för hur svensk lagstiftning kan se ut. Det vilar ett blytungt ansvar på er som röstade igenom gymnasielagen.
Det är ni som bär ansvaret för att så många gång på gång kastas mellan hopp och förtvivlan. Det är ni som bär ansvaret för att samhället lägger sina resurser på personer som faktiskt inte har skyddsskäl samtidigt som behovet i världen är enormt. Politikers kanske främsta - och svåraste - skyldighet är att prioritera.
Här har regeringen gång på gång valt ut och prioriterat en grupp unga män utan skyddsskäl framför dem som verkligen behöver skydd. Det är obegripligt, det är inhumant, det är orättvist och det är ansvarslöst att prioritera samhällets resurser på det viset.
Att regelverket är orimligt och ohållbart, vilket så många påtalade redan från början, försöker Socialdemokraterna och Miljöpartiet nu rätta till genom att fortsätta att lappa och laga. Man tänder ett hopp hos några samtidigt som hoppet sedan länge har släckts hos många andra. Regeringen föreslår nu att de som omfattas av gymnasieregelverket ska få ett år i stället för sex månader på sig att etablera sig på arbetsmarknaden.
Men jobbet behöver inte vara ett riktigt jobb, utan det ska räcka med yrkesintroduktionsanställning. Och man behöver inte heller försörja sig på jobbet, utan en del av försörjningen ska kunna komma från studiemedel - det vill säga genom bidrag eller lån från skattebetalarna.
Socialdemokraterna har fullständigt kapitulerat för de oansvariga partier som i praktiken inte vill ha en reglerad invandring, och därigenom har de själva sällat sig till de oansvariga - allt för makten.
De av oss som fortfarande står upp för en reglerad invandring borde kanske känna lättnad över att detta usla och orättvisa förslag kommer att röstas ned i kammaren. Men det kan vi inte, för Socialdemokraterna har säkrat upp även för den händelsen. I den nya migrationslagstiftningen, som vi ska rösta om den 22 juni i år, har man nämligen bänt upp en massa nya hål.
Ett av dem är det som kallas humanitär skyddsgrund men som i praktiken är någonting helt annat. Det behövs en humanitär ventil för de allra mest ömmande fallen - det ställer jag mig absolut bakom - men det Socialdemokraterna och regeringen föreslår är en helt ny grund för vuxna utan skyddsskäl att få stanna här.
Vi har aldrig tidigare sett något liknande i svensk lagstiftning, och som av en händelse är rekvisiten framtagna för att med knivskarp precision träffa just dem som omfattas av gymnasielagen men som inte kommer att klara kraven. Om det finns särskilda skäl och en anknytning till Sverige, till exempel genom studier, ska man kunna stanna trots att man inte har skyddsskäl.
Att man har en gällande utvisning, vilket vissa av gymnasieungdomarna har, ska inte heller utgöra ett hinder. Det är så fruktansvärt oansvarigt. Forskningen är rörande överens om att särlösningar som gymnasielagen sänder tydliga signaler om att det är just till Sverige människor ska komma, för förr eller senare öppnas det upp en ny möjlighet att få stanna.
Det sänder också tydliga signaler om att man inte ska återvända efter avslag, för förr eller senare öppnas det upp en ny möjlighet att få stanna. Och när riksdagen nu tar sitt ansvar för att stoppa sådana signaler väljer regeringen att sända ut ytterligare nya genom den nya migrationslagen. Alltså kan jag inte känna någon lättnad över att kammaren gör det enda rätta och röstar nej till dessa ogenomtänkta förslag.
Socialdemokraterna urholkar den reglerade invandringen. Det vittnar om att man har bestämt sig för att sluta ögonen och blunda för alla de problem som en ohållbar invandring har fört med sig - alla barn och unga som inte kommer till sin rätt, trångboddheten, bidragsberoendet, kriminaliteten och hopplösheten. Det måste bli ett slut på lappandet och lagandet.
Sverige behöver en ny, långsiktig politik för lägre invandring - för att kunna vända integrationskrisen. Då kan vi inte fortsätta prioritera personer utan skyddsskäl, hur behjärtansvärt det än kan framstå. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och därmed avslag på regeringens proposition.