Anna Johansson (S):
Detta är en diskussion som egentligen rör sig över många olika områden samtidigt. Så måste det nog också vara, för vi har att beakta och försöka lösa flera olika problem samtidigt. Slutmålet är naturligtvis att kunna erbjuda så effektiva transportmöjligheter som möjligt. De ska vara inte bara miljömässigt hållbara utan också ekonomiskt och socialt hållbara.
Vi ska alltså både koppla ihop vårt land - och koppla det till andra länder - och minska transportsektorns negativa klimatpåverkan. När det gäller höghastighetsbanor är syftet egentligen dubbelt. Det ena syftet är att tåget ska bli mer attraktivt som transportsätt även på de lite längre sträckorna. Framför allt gäller det naturligtvis i södra delen av Sverige, mellan våra tre storstäder.
Det ska därmed kunna utgöra ett mer hållbart resealternativ. Det andra syftet är att bygga ut kapaciteten därför att befintliga stambanor har slagit i kapacitetstaket. När man bygger de nya höghastighetsbanorna kommer det också att innebära att de befintliga banorna frigörs för annan typ av trafik, till exempel långsamgående pendeltrafik och godstrafik.
På så sätt kan man alltså säga både att snabbare förbindelser har ett värde i sig och att det finns ett mål om att öka kapaciteten i ett befintligt system. När man så småningom kommer fram till den nya nationella planen, som ska antas 2018, tror jag dock att den precis som alltid kommer att handla om prioriteringar.
Även om vi skulle ha enormt höga ambitioner och alla pengar i världen skulle vi nämligen tvingas att prioritera. Inte ens om vi hade alla pengar i världen skulle det finnas resurser i form av kapacitet, maskiner och kompetens för att göra allting. Prioriteringarna kommer vi alltså alltid att behöva göra.
När vi gör prioriteringarna ska vi dock vara noga med att inte bara fokusera på det som är nytt och häftigt utan också utgå ifrån vilka problem eller vilka behov i samhället våra transportsystem faktiskt ska lösa. Då är det självklart att befintlig anläggning har väldigt hög prioritet, för den fungerar inte tillräckligt bra i dag.
Det hjälper ju inte om vi har en ny bana som fungerar om vi har väldigt många andra banor som inte gör det. Jag är ganska övertygad om att det inte finns någon quickfix. Detta är nämligen ett problem som har uppstått under en lång rad år, och det innebär att det kommer att ta ett antal år att återställa eller utveckla kvaliteten till en godtagbar nivå.
Alexanderssons delbetänkande om underhållet påvisar också ett behov av att få bättre kunskap om anläggningen, och det har Trafikverket självt sagt är ett område man behöver arbeta mer med. Ska vi kunna göra en klok och välavvägd planering av underhållsåtgärder behöver vi nämligen en aggregerad kunskap om hur läget är nu.
När det gäller den fråga Emma Wallrup inledde med och som handlar om den felkonstruerade rälen berör det en begränsad del av nätet. Trafikverket har sagt att man har god kontroll över just den delen, för man känner till problemet och har god koll på var den här rälen ligger. Man har också tät tillsyn.
Säkerheten är alltså inte hotad. Säkerheten är alltid det som går först och det som alltid ska gå först. Märker man problem som kan hota säkerheten ska man sänka hastigheten eller helt enkelt stänga.