Anders Borg (M):
Min utgångspunkt i denna debatt är att valfrihet är bra. Det är bra för att vi vet att konkurrens bidrar till lägre kostnader. De översikter vi har från till exempel Ekonomisk Debatt tyder på att konkurrens sänker kostnaderna med någonstans mellan 5 och 10 procent. Vi vet att valfrihet förbättrar kvaliteten. Det höjer kunskapsnivån att man har mer konkurrens om det kombineras med bra utvärdering och tydligt kunskapsfokus.
Det har också den effekten att människor upplever att de har större kontroll över sitt eget liv, mer egenmakt. Dagens Samhälle gjorde en sammanställning över hur det såg ut i friskolesektorn. Man landade i att 85 procent av alla friskolor drevs av koncerner med två eller tre skolor. Vinstnivån låg, om Dagens Samhälle har rätt, någonstans runt 5 procent.
Det är alltså en verksamhet som i huvudsak drivs som småföretag med en relativt blygsam avkastning. Varför har vi då denna diskussion om friskolor? Ja, skolan är ett bra exempel. De föräldrar som väljer att sätta sina barn i en friskola gör det för att de vill känna trygghet, känna att skolmiljön är trygg och präglas av ordning och reda och av respekt för varandra.
Man tror att kunskap prioriteras och att man genom att sätta sina barn i en friskola ger dem goda förutsättningar i livet. Rätt eller fel, men jag tror att det är det som är förutsättningen. När man rekryterar till friskolorna har man ett stort antal sökande, på ett helt annat sätt än vad det ofta är till de kommunala skolorna. Det har att göra med att vi ofta får sätta underkänt för det kommunala, offentliga, ledarskapet. I min egen familj har jag både en far och en mor som jobbat i offentlig sektor i kommun och landsting.
Jag har en syster som jobbar i landstinget. Under hela min uppväxt har jag följts av historierna om det bristfälliga arbetsgivaransvaret i den offentliga sektorn där man inte vårdar och utvecklar sin personal och inte ger dem resurser och möjligheter att styra över det som de kan göra. Ibland sker det, och då får man en avdelning på ett sjukhus eller en klass i en skola där det blir så där bra som man bara kan önska.
Men alltför ofta är det inte så, vilket beror på att ett stelbent, byråkratiskt, överpolitiserat ledarskap hindrar kreativitet och mångfald. Valfrihet är bra. Om jag går över till den andra delen av diskussionen, riskkapitalbolagen, kan jag säga att Sverige haft en miljö där vi försökt skatta bort riktiga ägare. Med tunga skatter och politiska åtgärder som löntagarfonder har vi försökt driva riktiga ägare ut ur landet.
Kvar står fonder, riskkapitalister och andra. Det är naturligtvis inte oproblematiskt. Vi hade det i fallet med Munters där vi å ena sidan hade Atlas och familjen Rausing, som ville driva företaget långsiktigt utifrån en idé om en industriell synergi, och å andra sidan ett riskkapitalbolag. Riskkapitalbolaget vann. Varför vann riskkapitalbolaget? Jo, därför att de hade ett mer kreativt skatteupplägg.
De använde sig av en räntesnurra för att helt enkelt bli av med sina skatter, och därför kunde de bjuda mer. Vad är det vi vill ha, en ägare av kött och blod som driver ett företag över decennier för att man ser industriella fördelar med det, eller riskkapitalister som med smarta skatteupplägg undviker att betala skatter? Vi har redan tagit i med storsläggan när vi reglerat räntesnurrorna. Det skärpte skattetrycket med 6-7 miljarder.
Vi har nu sagt att vi vill ha en översyn av detta i Bolagsskatteutredningen. Det är nämligen alldeles självklart att vi måste förskjuta balansen mellan lånat kapital och ägt kapital. Det ska vara bättre skattevillkor för ägt, eget, kapital och sämre skattevillkor för lånat kapital. Det gäller naturligtvis alldeles särskilt om det bidrag man har till driften och styrseln av ett företag är att man har ett smartare skatteupplägg.
Det är sådant som vi givetvis löpande måste följa och se vad vi kan göra åt det.