KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ola Johansson (C):
Jag gjorde en reflektion under den tidigare debatten i dag då många talade sig varma för ny kärnkraft. Jag tror att den uppgift som en kärnkraftssamordnare kommer att få i framtiden, att övertyga berörda kommuner att just de ska stå som värdar för sådana, kan innebära en stor utmaning. Det var dock en usel parallell. Jag ber om ursäkt.
I den tidigare debatten fick vi också höra diskussioner om upplevda ljud, störningar och intryck från havsbaserad vindkraft placerad flera mil från land. De låter inte så mycket såvida man inte sover i sin segelbåt. Det finns olika intressen, och det finns intressen som kan överbryggas. Det finns många aktörer, och myndigheterna är några av dem.
Om de ska få ökade resurser för detta, så som statsrådet säger, finns det inget som utesluter att den resurs som fyller gapet mellan myndigheterna, de olika aktörerna och de olika intressena även i fortsättningen får spela en roll. Trots att statsrådet intygar att uppgiften kommer att skötas av överlappande myndigheter är min tilltro till en sådan lösning ytterst begränsad.
Om problemen kvarstår och om det är som statsrådet antyder, det vill säga att samordnarna i framtiden inte kommer att göra den nytta de har gjort, är frågan om de gjort någon nytta tidigare. Har man i utvärderingar kunnat säga att de har skött en viktig uppgift?
Om man kommer fram till att de inte har gjort det måste man ju vara ärlig och säga det i stället för att skicka brev som antyder att de har gjort ett bra jobb men att man inte tänker fortsätta att ge dem ett förordnande. Jag tycker att 25 procent av en heltid för att utföra den här uppgiften alltjämt är ett kostnadseffektivt sätt att fortsätta sköta samordningen. Jag ber statsrådet att ompröva regeringens ställningstagande och ompröva myndighetens beslut och förslag.
Ola Johansson (C):
Det är ju inte förvånande att investeringsstödet dyker upp i en bostadspolitisk debatt. Det är ju i stort sett Socialdemokraternas och regeringens enda åtgärd för att öka bostadsbyggandet. Ett sådant stöd kan man naturligtvis ha, men risken är att investeringsstödet som företeelse bidrar till att hålla byggkostnaderna uppe.
Byggkostnaderna ersätts ju med investeringsstöd, och avsaknad av investeringsstöd kan också vara en utmanande faktor för att hålla kostnaderna nere, till exempel när det gäller byggmaterial. Det är viktigt att statsrådet tar upp Konkurrensverkets rapport, som sannolikt är någonting som vi måste ta hänsyn till, och jag utgår från att regeringen kommer att vidta åtgärder med anledning av den.
Eftersom detta är mitt sista anförande i den här debatten vill jag påpeka att det är viktigt att så många som möjligt ska kunna efterfråga en bostad som de själva kan bekosta - att man ska kunna erbjudas en möjlighet att få plats på bostadsmarknaden. Byggmaterial och byggkostnader är naturligtvis ett medel. Vi behöver ett varierat utbud. Det är upp till var och en att bestämma hur och var man ska skaffa sig en bostad.
Byggmaterial, arbetskostnader, kostnader för att planera och högt ställda krav i plan- och bygglagen är också sådant som påverkar byggkostnaden. Risken för överklaganden är också en sådan sak. Det finns en mängd olika faktorer som påverkar detta. Till sist så vill jag framhålla vikten av att vi har och kan bibehålla en svensk cementindustri med högt ställda miljökrav.
Är detta inte möjligt måste vi snabbt se till att få en importmöjlighet och att importen då sker från länder som vi kan känna oss bekväma med att importera från. Och framför allt måste vi ha en skogspolitik och en byggpolitik som främjar användandet av inhemska material och återvinning och återbruk av byggmaterial. Tack för debatten så här långt!
Ola Johansson (C):
Tack, statsrådet, för svaret! För åhörarna på läktaren vill jag förklara att det vi nu diskuterar är Lantmäteriet. Det är de som ritar kartor och beslutar och registrerar vem som äger mark och vad den får lov att användas till. Det är väldigt viktigt för äganderätten, alltså att man vet vem som äger mark, för mark är kanske det viktigaste vi har. Det behövs effektiviseringar och liberaliseringar inom detta område.
Det behövs också en översyn i syfte att förenkla och effektivisera och modernisera de lagar och regler som styr lantmäteriverksamheten. Det måste till exempel bli möjligt för andra aktörer än myndigheten att ta över delar av det som i dag är Lantmäteriets ansvarsområde. Vi har 39 kommunala lantmäterier. Den siffran har inte ökat på väldigt lång tid. Det finns en efterfrågan inom en del kommuner om att utveckla en sådan verksamhet.
Det behöver också bli lättare för kommunala lantmäterier att bedriva sin verksamhet. Kommunal samverkan om lantmäteriverksamhet ska också tillåtas, så att vi inte har ett kommunalt monopol i den verksamheten. På så sätt kan kostnaderna minska, handläggningstiderna kortas och närheten till medborgarna bli större.
Efter flera tillkännagivanden har regeringen till slut föreslagit ett sätt för samfällighetsföreningar, vägsamfälligheter, att själva besluta om andelstal för dem som driver och äger en väg tillsammans. Det välkomnar vi. Och vi hoppas att regeringen lyssnar till oss som också vill låta samfällighetsföreningarna kunna besluta om att omdisponera de ersättningar som följer av att man ändrar andelstal mellan de olika andelsägarna. Det är något som vi kommer att återkomma till när denna fråga diskuteras i riksdagen.
Men frågan om andelstal är också ett gott exempel på hur man borde betrakta myndighetsutövningen i Lantmäteriet. Det handlar om att, när det är motiverat och inte inskränker eller riskerar äganderätten eller rättssäkerheten, kunna överlåta fler beslut till de närmast berörda och om att det blir myndighetens uppgift att notera förändringarna och registerhålla dem men inte alltid att utföra grundarbetet. Måhända är detta ett område där Lantmäteriet behöver hjälp, stöd och tryck i frågorna.
Det är inte enbart riksdagen med sin opposition, som vi i Centerpartiet anses tillhöra, som ska ta ansvar för det. Regeringen måste också göra mer. Kanske är det så att Lantmäteriet, som jag sa tidigare, behöver ett tillskott i sin budget för att beta av det som finns i ryggsäcken efter corona och de ärenden som man samlat på sig. Men Centerpartiet har inte avsatt några medel för det i denna budget. Vi menar att vi först måste ha ett effektivare lantmäteri på plats, som på ett bättre sätt kan hantera de medel som man får i sin budget.
För oss har det varit viktigare att i våra budgetsatsningar stärka landsbygden och se till de förrättningar som kommer sig av ett ökat bostadsbyggande i hela landet. Det handlar om att avstyckningar sker från gårdar och att de 45 000 mil enskild väg som vägsamfälligheter sköter får ett bra och fullgott stöd från staten.
Ola Johansson (C):
Jag tackar statsrådet Danielsson för svaret. Det finns givetvis en mängd olika ärenden. En förrättning inom en vägsamfällighet är kanske det enklaste, och det är väl skälet till att man äntligen låter samfälligheterna själva besluta om andelstal - något som efterfrågats under lång tid och som vi länge har verkat för.
Det är också skillnad på att stycka av en sommarstugetomt eller förändra fastighetsgränserna för att kunna göra något i ett sommarstugeområde och att dra fram en kraftledning genom hela Sverige för att kunna fördela energi från där den produceras till där den används. Det senare är en stor fråga som också kräver mycket fastighetsinlösen, och då är lantmäteriverksamheten väldigt viktig.
I stora infrastrukturprojekt, som när kommuner ska genomföra stora planer och dra fram vägar och liknande, finns det givetvis en beredskap för att förrättningen tar tid. Som infrastrukturinvesterare har man då en möjlighet att planera för det. Inte sällan står staten också bakom.
Men för den enskilde sommarstugeägaren är en fördröjning något man kanske inte tar höjd för när man planerar att göra en utbyggnad av sin sommarstuga eller när sommarstugeområdets samfällighet ska dra fram en väg.
Här finns det anledning att fundera över på vilket sätt Lantmäteriet kan möta detta på ett bättre sätt, och jag tror att de 39 kommunala lantmäterierna kan hjälpa Lantmäteriet. Utmaningen i att rekrytera lantmätare är att organisationen är centraliserad och finns i Gävle. En decentralisering av Lantmäteriets verksamhet kan därför vara vägen framåt.
Tack för debatten!
Ola Johansson (C):
Bostadsminister Johan Danielsson kan stå kvar i talarstolen. Även om risken inte är överhängande just nu har situationen i vår omvärld gjort att många av oss har anledning att ställa oss frågan: Var finns närmaste skyddsrum, och vart ska jag ta vägen om beredskapen höjs eller om det, gud förbjude, blir ett plötsligt angrepp? Många fastighetsägare undrar vad som förväntas av dem om och när beredskapen höjs och skyddsrum måste ställas i ordning inom 48 timmar.
Utöver detta behöver vi fundera på hur vi med stöd av plan- och bygglagen kan ha en beredskap för snabba och säkra lösningar för tillfälliga sjukhus, skolor och evakueringsbostäder ifall kriget skulle komma. Var ska till exempel livsmedel och andra förnödenheter förvaras? Man kan fråga sig: Hur ser en sådan bygglovsprocess ut med dagens regelverk?
Då är min fråga till statsrådet: Vilka åtgärder kommer regeringen att vidta inom plan- och bygglagen för att snabbt öka tillgången till och kännedomen om skydd och lokaler i ens bostadsområde?
Ola Johansson (C):
Min fråga går till bostadsministern. Statistiska centralbyrån presenterade i förra veckan flera scenarier över befolkningsutvecklingen. I ett av dem förväntades befolkningen öka med 1,7 miljoner till 2040. Man kan inte utesluta att Rysslands krig i Ukraina blir långvarigt, och oavsett detta kommer det att ta mycket lång tid innan de som har lyckats ta sig ut kan återvända till egna bostäder.
Det är därför inte osannolikt att SCB:s mest utmanade scenario blir verklighet och att Sveriges befolkning 2040 är en bit över 12 miljoner. Med ett lågt bostadsbyggande och bostadsbrist står vi inför en gigantisk utmaning. Även om byggandet har ökat något på senare tid - med och utan investeringsstöd - kommer det inte att räcka.
På vilket sätt måste bostadsmarknaden reformeras för att den ska prestera dels ett ökat byggande, dels en rörlighet som frigör bostäder åt människor som flytt från sina hem och inte kommer att kunna återvända inom överskådlig tid?
Ola Johansson (C):
I går fattade riksdagen beslut om ett moderniserat konsumentskydd. Med beslutet följer krav på näringsidkare att de för en prissänkt vara ska kunna redovisa priset de senaste 30 dagarna vid samtliga försäljningsställen. För en konsument torde det vara ointressant att känna till vad ett paket knäckebröd kostat i en annan butik om skälet till att man handlat till ett lägre pris är att varan i den butik som man befinner sig i närmar sig sitt bästföredatum.
En majoritet har motsatt sig den ordningen och menar att kravet på prisinformation ska gälla vid försäljningsstället och inte per näringsidkare för att minska matsvinnet och för att inte företag ska drabbas av onödig administration för prisinformation. Riksdagen har också senarelagt ikraftträdandet. På vilket sätt anser konsumentminister Max Elger att butiksägare ska använda den tiden för att förbereda sig på att uppfylla kraven i en lag som en majoritet vill förändra?
Ola Johansson (C):
Jag håller med Max Elger om att syftet är gott och att den typen av sätt att lura konsumenten inte är okej. Men eftersom förslaget träffar näringsidkare och inte försäljningsställe blir det oerhörda problem för näringsidkare att kunna avgöra vilket pris på varan som gäller vid de olika butikerna för att kunna göra ett korrekt priserbjudande till konsumenterna vid ett försäljningsställe. Det är nämligen så att mat går ut vid olika tillfällen på olika platser.
Hur ska konsumenten kunna veta att ett pris har varit billigare på en annan plats för att sedan ta sig dit? Det skapar en oerhörd svårighet för näringsidkare.
Maria Abrahamsson (M):
Jag var ganska tydlig med att påpeka att detta med obegränsat ansvar för ägarna till viss del är en illusion. Desto märkligare blir det att Miljöpartiet självt så aggressivt hävdar det stora ansvarsgenombrott som ni vill se. Där ska ägarna ta ett betydligt större ansvar för sådant som egentligen är en illusion och inte går att leva upp till.
Det Sverige har gjort är att det utställt en säkerhet som är i särklass störst, och där ligger Sverige i topp. Sedan är det en annan sak att ni tycker att man ska kunna gå in i efterhand och avkräva ägare som har fått koncession en ersättningsskyldighet som inte var villkorad när koncessionerna delades ut.
Det är en helt orimlig tanke och skulle försätta Sverige i ett otroligt skarpt läge när det gäller att utsättas för skadeståndsanspråk från ägare. Det skulle ytterst belasta skattebetalarna, för att inte tala om vad det skulle innebära av risk för vår energipolitik.
Maria Abrahamsson (M):
Tyskland är, som jag tidigare sagt, ett specialfall. Tyskland ställde som villkor, innan de delade ut sina tillstånd, att man skulle gå med på den här typen av solidaritetsförklaring. Det gjorde ägarna. I Sverige har vi inte det systemet. Att tala om Tyskland som om det inte existerade är att stoppa huvudet i sanden, något som man i Miljöpartiet ibland gör.
Det är inte seriöst att ta den här diskussionen utifrån de premisser som du, Jan Lindholm, här bollar fram. Sverige har ganska tydligt visat att man är beredd att utställa säkerheter - det väsentliga i frågan. Man kommer att stå för skador och kostnader. Jag förstår inte riktigt poängen i det du, Jan Lindholm, säger och lär inte få något svar eftersom tiden för våra repliker är slut.
Maria Abrahamsson (M):
Jag uppfattade inte att jag fick någon fråga. Men om jag var otydlig på någon punkt kan jag säga att min ambition och mitt önskemål är att samma expertis och sakkunskap som vi förutsätter att vi ska bemötas av inom andra verksamheter, statliga myndigheter och allting annat, ska finnas även hos våra domstolar. Jag vill att samma krav på saklighet, kompetens och expertis ska vara ledande även där. Det är huvudskälet till att jag är mot nämndemannasystemet.
Maria Abrahamsson (M):
Jag blir alltmer förvirrad av det som sägs från den andra sidan här. Låt mig säga så här: Jag var ganska tydlig i mitt anförande när det gäller att vi med detta system bara har att acceptera att även sverigedemokrater och nationaldemokrater som alla andra partier får utse sitt partifolk till nämndemän. Vad jag menar med detta är att det är just det som sätter fingret på att systemet är helt apart. Det är det som är min poäng i ditt fall, Kent Ekeroth.
Maria Abrahamsson (M):
I min värld hänger förtroende väldigt mycket ihop med öppenhet och ärlighet. Är man i förtroendebranschen, som vi politiker är, och vill bli invald eller återvald i en politisk församling ska man öppet redovisa för väljarna vad man har för planer för framtiden, till exempel att man tänker ta ett sabbatsår under mandatperioden.
Han planerade att var borta ett halvår, resten av familjen ett år. I god tid före valet deklarerade alltså Bodström sin avsikt att tillfälligt lämna politiken när valet var över. Man kan ha olika uppfattningar om det lämpliga i detta. Ändå fick Bodström sina väljares förtroende i form av en ansenlig mängd personkryss, 16 807!
Men alla dessa kryss var inte värda ett smack när riksdagen förvägrade Bodström den ledighet som hans väljare var beredda att acceptera. Att väljarnas önskemål väger så lätt när det uppstår ett skarpt politiskt läge är ett problem från demokratisk synpunkt, menar jag. Visst, riktlinjer är riktlinjer tills de ändras, och det fick även den tidigare justitieministern finna sig i. Herr talman!
Jag förstår att riksdagen hade svårt att göra undantag, särskilt för just Bodström, även om den möjligheten formellt sett hade funnits. Men Bodströms avsked från riksdagen sätter fingret på något viktigt: behovet av att se över riksdagens regler för tjänstledighet och det av minst tre skäl.
För det första vittnar dagens regelverk om förakt för väljarna som vill se just sin favorit med fel och förtjänster invald i riksdagen. Praktiskt nog finns det redan ett väl fungerande ersättarsystem för ledamöter som är borta en längre tid, så det stör på inget sätt själva riksdagsarbetet att en vikarie hoppar in och tjänstgör.
För det andra kan man fråga sig varför man i riksdagen utan vidare får tjänstledigt i egenskap av småbarnsförälder, medan det nästan är stört omöjligt att temporärt få vara borta av något annat behjärtansvärt skäl. För mig känns det som ett utslag av förmynderi att ledamöterna inte är betrodda att själva, och med ansvar inför sina väljare, bedöma vad som är ett giltigt skäl för ledighet.
För det tredje har partierna så länge jag kan minnas varit överens från höger till vänster om att politiken rent generellt behöver vitaliseras för att locka till sig nya förmågor från alla möjliga håll i samhället. Tänk efter!
Allt samtidigt som deras ersättare skulle få en chans att pröva sina krafter och ta ansvar för politiken. Själv har jag svårt att tänka mig en mer effektiv metod om man vill öka genomströmningen av nya politiker av alla åldrar, olika ursprung och kön. Ledighet för barntillsyn i all ära, men det finns även andra livsval och ledighetsprioriteringar som är värda respekt. Herr talman!
Avslutningsvis konstaterar jag att konstitutionsutskottet avstyrker min motion i ämnet. Samtidigt är jag övertygad om att det inte är sista gången som detta spörsmål tas upp här i kammaren. Jag är en envis opinionsbildare, och det är min förhoppning att vi i god tid före nästa riksdagsval får se en för demokratin mer lyckad lösning av frågan.
Maria Abrahamsson (M):
Jag inledde mitt anförande med att säga att är man i förtroendebranschen får man vara tydlig inför väljarna före valet med hur man tänker planera sitt liv, om man tänker eller vill ha tjänstledigt och så vidare. Det som jag tycker att Peter Eriksson helt missar är att vi politiker får vårt mandat av väljarna i samband med val.
Och det är väljarna i nästa val som sedan värderar och bedömer om de vill ha kvar oss. Har vi då misskött oss på ett sätt som du tecknar lär vi inte bli omvalda. Och jag tycker att vi ska överlåta till väljarna att fatta det beslutet och inte att riksdagen ska göra det.
Maria Abrahamsson (M):
Den risken kan väl delvis finnas, och det är därför jag tycker att den här frågan är så viktig att diskutera och gärna gör det under mandatperioden. Peter Eriksson missar en annan viktig del, och det är att genom att lyfta på sig själv, försvinna ut och skaffa nya erfarenheter under en begränsad tid som är längre än en månad, kanske ett halvår, ger ledamoten faktiskt utrymme för någon ersättare att komma in och testa politiken: Är det här någonting för mig?
Som du själv vet är alla partier intresserade av att locka nya krafter till sina partier. Jag tycker att det här är ett ypperligt tillfälle att göra det.
Maria Abrahamsson (M):
Jag börjar med att kommentera de 133 miljarderna. En utredning som lämnade sitt betänkande 2008 tillsattes 2007, kanske 2006. Vad tittade den på för uppgifter? Ja, inte det som hände 2008, utan typ åt andra hållet, när vi hade socialdemokratiska regeringar.
Jag säger det bara som en sakupplysning. Fru talman! Anders Karlsson sade att sossarna hade jobbat nära med näringslivet i 80 år. Det kanske säger något om möjligheterna till skatteundandragelse, hur det har varit tidigare. Nu har vi en regering som på ett ganska effektivt sätt försöker minska den svarta marknaden genom ROT och RUT. Ni gillar ROT och inser att det leder till fler vita jobb.
Vi tycker att det även är okej med RUT eftersom samma fenomen uppenbarar sig där, nämligen att människor hellre jobbar vitt. Så jag tycker nog att det görs mycket. Som jag nämnde i mitt anförande pågår det ett brett arbete i regeringen. På nästan varje punkt som det motioneras om finns det utredningar som bereds i regeringen. Nej, det går inte jättesnabbt, men regeringen har inte suttit jättelänge - till skillnad från andra regeringar.
Jag känner mig starkt och tryggt förankrad i verkligheten, och jag ser att det går framåt. Därför blir jag inte så rädd för de hårda orden.
Maria Abrahamsson (M):
Anders Karlsson anklagade mig för att inte vilja besvara frågan om F-skatt. Jag är väluppfostrad och eftersom jag bara hade 29 sekunders talartid kvar insåg jag att jag inte skulle hinna besvara den utan att dra över tiden.
Vi ska göra en förutsättningslös och grundlig utvärdering av F-skattereformen, precis som Socialdemokraterna vill. Vi kan dock ibland känna att det finns en obalans i de kontrollmekanismer som Socialdemokraterna vill använda för att bekämpa en viss typ av brottslighet. Det är ingen hemlighet att regeringen har varit ganska framgångsrik när det gäller att bekämpa bidragsfusk, och skattefusket jobbar vi stenhårt med.
För oss som är så intresserade av och positiva till företagsamhet är det livsviktigt rent förtroendemässigt att vi har sjysta regler som funkar och att företagare inte fuskar. Gör de det ska de åka dit. Det råder ingen tvekan om det.
Man måste dock ha en balans i de kontrollinstrument man använder. Vi kan inte vara strängare mot de enskilda företagare som vi så väl behöver för att skapa nya jobb än vad vi är mot skattefusk. Det går inte. Jag tror att Anders Karlsson förstår vad jag menar om han tänker efter. Det måste finnas förutsättningar för företag att existera.
När man läser er reservation är det ganska lätt att se vad som i förlängningen döljer sig bakom era motiv. Ni vill göra det svårare att vara företagare. Vi vill göra det lättare, men det ska vara rätt.
Maria Abrahamsson (M):
Jag tycker att det är lite beklämmande att stå här och diskutera ett betänkande som bygger på en proposition när Eriksson tydligen inte har läst propositionen.
Det framgår ju ganska tydligt att väderleksförhållanden är grund för ett undantag. Skulle det vara oproportionellt betungande för en torghandlare att ställa krav på att han ska ha ett kassaregister är det också skäl för undantag. Allting som Eriksson nämner som problem ryms inom ramen för det jag har radat upp tidigare i mitt anförande.
När man har ett lagstiftningsärende framför sig tycker jag att det är problematiskt att bara lyssna på en aktör som har synpunkter. Jag brukar försöka få in flera synpunkter. Jag vet att torg- och marknadshandlarbranschen verkligen har varit väldigt duktig på att lobba i detta ärende.
Jag har följt dem, lyssnat, tagit till mig och prövat deras argument mot andra som är engagerade och kanske har en annan uppfattning.
När det gäller den CE-märkta apparaturen, som eventuellt inte skulle vara möjlig att sälja i Sverige, har jag faktiskt frågat både Skatteverket och Finansdepartementet och fått ganska tydliga besked om att de farhågor som framställs där kan ingen riktigt ta på fullt allvar i det här läget.
Maria Abrahamsson (M):
Eriksson säger här att han är mån om att målen med lagstiftningen verkligen kan uppfyllas. När jag läser Miljöpartiets reservation blir jag lite konfunderad. Det står där att ni vill att regeringen ska utreda konsekvenserna av den här lagstiftningen, egentligen innan den införs, uppfattar jag det som.
Ni vill ju inte att den ska införas, utan dessförinnan ska man utreda konsekvenserna av lagstiftningen. För mig är det en omöjlighet. Sedan skulle jag gärna vilja svara på detta om Moderaterna inte har någon känsla för kulturuttryck, som Eriksson tog upp i förra repliken. Jo, det har vi verkligen.
Men det är lite svårt att förstå varför torghandel ska ha helt andra villkor än butikshandel, i synnerhet om man säljer samma produkter. Det är rätt modernt att vara samhällskritisk och samhällsmedveten och tänka på vad man köper för grönsaker, fräscha grejer, gå på Bondens marknad - allt det här är väldigt populärt, inte minst i Stockholm.
Men hos samma människor, som är samhällskritiska och samhällsmedvetna, finns också en ökad insikt om att detta att betala skatt är viktigt. Det går nämligen till våra daghem och vår vård och omsorg. Hur vet man att den där skatten betalas in när torg- och marknadshandeln klarar sig helt utan kassaregister i Miljöpartiets värld?
Det tycker jag är en intressant fråga. Hade jag varit Eriksson skulle jag inte varit så himla kaxig här egentligen, för det handlar om att kunna stå till svars för varför ni försvarar att vissa inte ska behöva redovisa kassaregister eller lämna ut kvitton.