KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margot Wallström (S):
Ja, ärade ledamöter, det är riktigt att Sveriges insatser i Afghanistan är ett av de största utrikes, säkerhets- och biståndspolitiska åtaganden som Sverige har gjort. Jag tycker ändå att vi ska kunna säga att vi är stolta över det svenska engagemanget för Afghanistan.
Genom tillsättandet av en utvärdering av Sveriges samlade engagemang vill vi, precis som vi har gjort utfästelser om tidigare, granska hur vi har arbetat och dra lärdom av olika aspekter på arbetet. Vi hoppas att det också ska ge lärdomar inför framtida insatser. Tone Tingsgård utsågs i somras till utredare. Hon är tidigare riksdagsledamot och har bred erfarenhet av försvars- och utrikespolitik.
Hennes bakgrund som riksdags- och försvarspolitiker med de kunskaper och insikter det för med sig är mycket värdefull för hennes nuvarande uppdrag. Jag måste säga att hon ses som en erfaren person med integritet. Hittills har vi inte hört några invändningar mot henne som person - tvärtom tror jag att hon har ett gott stöd för att utföra den här uppgiften.
Jag såg som ett exempel att arbetet i Nederländerna leds av en professor i antropologi.
Jag säger ingenting om professorer, särskilt inte i antropologi, men jag tror att för en sådan här utredning kan det vara en fördel att man kan någonting om försvars- och säkerhetspolitik och även någonting om politik. Vi har angett i kommittédirektiven hur och med vilka metoder Tone Tingsgård ska arbeta som självständig, oberoende utredare.
Avsikten är just den att vi ska kunna få en bild av hur det här samarbetet har sett ut, av det samlade sammanhanget och av hur både målsättning och resultat ser ut. Att utreda hur styrning, samordning och samverkan har fungerat över tid ingår också i direktiven, liksom att lämna rekommendationer utifrån det. Vår utredningstradition är sådan att vi kan skryta över den.
Vi har vana vid att arbeta med utredningar. Enmansutredningar har en särskild ställning, men arbetssättet är öppet och inkluderande. Jag är övertygad om att utredaren kommer att göra ett utmärkt jobb. Regeringen har inget inflytande över utredningen, utan den är en oberoende myndighet.
Låt mig, herr talman, ta tillfället i akt att säga några ord om Sveriges fortsatta omfattande engagemang i Afghanistan genom både myndigheter och enskilda civilsamhällesorganisationer, till exempel Svenska Afghanistankommittén. Vi vet ju att den svenska militära närvaron har reducerats, men det civila utvecklingsarbetet har ökat.
Sverige bidrar till insatser inom demokrati, jämställdhet, mänskliga rättigheter och så vidare med särskilt fokus på kvinnor och barn. Under förra året gick över 700 miljoner kronor till Sveriges bilaterala utvecklingssamarbete med Afghanistan. Därtill kommer vårt humanitära bistånd och vår rådgivning och utbildning för de afghanska säkerhetsstyrkorna.
Vi hoppas att den utredning som vi nu har satt igång ska ge oss lärdomar som blir användbara både i det fortsatta engagemanget i Afghanistan och i andra länder. Jag är övertygad om att vi har en utmärkt utredare som kommer att göra det här på ett brett och inkluderande sätt.
Margot Wallström (S):
Det är en oberoende utvärdering. Den görs av en utredare som har en självständig ställning. Tone Tingsgård lämnade försvarsutskottet i oktober 2006, samtidigt som ISAF expanderade till att täcka en större del av Afghanistan. Hon lämnade riksdagen i oktober 2010.
Hon var inte delaktig i de beslut som fattades under den senare delen av ISAF, då den svenska närvaron var störst och som huvuddelen av utredningen förstås ska inrikta sig på. Efter att regeringen utformat kommittédirektivet har den inte något inflytande över utredningen. Det är en oberoende myndighet.
Det som står i direktivet är att utredaren ska bedriva arbetet i nära samarbete med Försvarsmakten, Sida, Polismyndigheten och andra berörda myndigheter. Informationsinhämtning ska ske genom granskning av dokumentation, enskilda intervjuer, öppna frågestunder. Det ska förankras brett, och det civila samhället och forskarsamhället ska inkluderas tidigt i processen. Säg inte att vi inte kan utredningar! Det är vi bra på, och vi litar på att det blir en bred och inkluderande utredning.
Arbetssättet ska vara just sådant. Här beskrivs i detalj hur utredaren ska ta del av alla erfarenheter och samverka och samarbeta med alla berörda aktörer i området. Sedan är det bra att utredningen har en internationell utblick och följer det som pågår i andra länder. Vi kan diskutera i all evighet vad vi skulle ha valt.
Norge har ett sätt att arbeta, och Nederländerna har ett annat sätt. Vi måste bygga på det som är våra traditioner och på att de som vi tycker är duktiga personer ska göra jobbet. Jag tror att politisk erfarenhet från försvars- och säkerhetspolitik är en bra kvalifikation för att ta sig an dessa frågor. Jag utgår ifrån, och vi vet, att utredningen kommer att jobba på ett öppet sätt.
Här finns ett stort intresse av insyn och interaktion med alla dem som är intresserade och engagerade i frågan. Jag är övertygad om att vi kommer att få se det. Det är rätt tid att göra utvärderingen. Afghanistan är fortfarande aktuellt på många sätt. Vi har många flyktingar därifrån. Den afghanske presidenten kommer på besök inom kort så att vi får diskutera läget i landet.
Jag är övertygad om att det kommer att bli en nyttig och värdefull utredning, och jag har fullt förtroende för Tone Tingsgård.
Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Tack så mycket för kommentaren! Låt mig först understryka den vikt som regeringen fäster vid fred och säkerhet i Israel och Palestina.
Målet är att de båda länderna ska kunna leva sida vid sida inom ömsesidigt erkända gränser med 1967 års gränser som utgångspunkt och med Jerusalem som huvudstad för två stater där eventuella markbyten endast accepteras om partnerna har framförhandlat det. Nu har fredsförhandlingarna gått i stå, och läget på marken är så allvarligt att möjligheten att uppnå en tvåstatslösning håller på att gå om intet.
Alla bör vid det här laget veta att det inte finns någon militär lösning på konflikten. Det var mot den bakgrunden som Sverige förra året valde att erkänna Palestina. Det är nödvändigt med mindre ojämlika parter för att nå resultat. Erkännandet av Palestina var ett inte obetydligt bidrag för att minska denna obalans. Erkännandet inger också hopp. 20-åriga palestinier har upplevt hur det mesta har blivit sämre.
Samtidigt har israeliska ungdomars liv präglats av rädsla och oro för terroristattentat. I båda länderna ökar uppgivenheten och radikaliseringen. Ungdomarna måste ges en strimma hopp. Läget är oerhört svårt. USA:s utrikesminister John Kerry sa så här häromdagen: "The status quo is simply not sustainable.
And the fact is that current trends including violence, settlement activity, demolitions, are imperiling the viability of a two-state solution. And that trend has to be reversed in order to prevent this untenable one-state reality from taking hold. I can't stress this enough."
FN:s biträdande generalsekreterare har också i slutet av november påpekat detta mycket allvarliga läge, där vi ser bosättningar och annat våld som har att göra med detta - demoleringar och så vidare. Herr talman och ärade ledamöter! Att Sverige erkände Palestina var historiskt, och det gör skillnad.
Sverige kommer att fortsätta att engagera sig för fred och säkerhet i Israel och Palestina. I diskussionen i EU-kretsen tillhör Sverige de medlemsstater som driver på för en aktiv och tydlig EU-politik så att vi får en resultatorienterad fredsprocess. Sveriges röst är väl respekterad. Erkännandet av Palestina har gett tyngd åt Sveriges röst i dessa frågor. Också i FN är vi självklart aktiva för fred och säkerhet.
Tidigare i höstas hölls i säkerhetsrådet en öppen debatt där jag påpekade just detta att inte tappa ur sikte det mål som vi har: en förhandlad tvåstatslösning och ett slut på ockupationen där Israel och Palestina kan leva sida vid sida. Herr talman!
Jag kan garantera Torbjörn Björlund att jag kommer att fortsätta att agera för att rikta Sveriges, EU:s och FN:s uppmärksamhet mot situationen i Israel och Palestina. Båda länder har en självklar rätt att existera så att invånarna kan leva, utvecklas och må bra inom säkra och erkända gränser.
Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Som ett svar på frågan om ursprungsmärkning vill jag först bara säga att kommissionen helt nyligen har presenterat riktlinjer för detta. Sedan är det upp till vart och ett av medlemsländerna att följa upp detta. Ursprungsmärkning finns redan i några EU-länder.
Kommissionen har nu presenterat ett förslag till hur detta kan harmoniseras och bli likartat i EU:s medlemsländer. Det är någonting också för oss att följa upp så småningom.
I ett läge där våldet och hopplösheten ökar och retoriken skärps är det ännu viktigare att se till att värna dialogen och diplomatin som våra främsta redskap. Situationen i Mellanöstern är besvärlig nog utan att den ska behöva tyngas av missförstånd om någons avsikter.
Det är också olyckligt när kraftiga reaktioner sker på felaktiga grunder. Regeringen tar till fullo avstånd från våld mot civila. Alla terroristhandlingar är förkastliga och måste fördömas av alla. Vi eftersträvar goda förbindelser med både Israel och Palestina.
Där ingår att vi är angelägna om att kunna ha en respektfull dialog och att kunna fördjupa och utveckla relationerna till Israel. Återigen: Stödet för en tvåstatslösning grundar sig på målet att Israel och Palestina ska kunna leva sida vid sida i fred och säkerhet.
Israels säkerhet, liksom vår bilaterala relation till Israel, är fundamentala beståndsdelar i vårt engagemang i fredsprocessen. Vi strävar efter att kunna vara en vän till både Israel och Palestina, samtidigt som vi är tydliga i frågor där oenighet finns. Vi uppskattar det samarbete som vi har med Israel inom många områden.
Som alla vet är Israel en av våra främsta handelspartner i den delen av världen. Det finns mycket vi kan lära av varandra. Därför vänder jag mig mot varje försök att utmåla Sverige, vår regering eller mig själv som Israels fiender. Det är vi inte, tvärtom. Att utveckla och fördjupa relationerna till ett land innebär inte att vi distanserar oss från det andra.
Jag upprepar gärna att Sverige är en vän av Israel, precis som vi är en vän av Palestina. Båda länderna har en självklar rätt att existera, precis som Björlund säger, och att leva, utvecklas och må bra inom säkra och erkända gränser. Det enda sättet att nå detta mål om en tvåstatslösning är genom en fredsprocess.
I längden gynnar det båda länderna, och det är något som vi, som vänner av båda länderna, är ytterst måna om.
Margot Wallström (S):
Jag vill tacka interpellanten för denna debatt. Det är av största vikt att omvärlden fortsätter att uppmärksamma, och engagera sig för, fred och säkerhet i Israel och Palestina. Vi har fakta, tycker jag. Vi är vänner av freden först och främst. Det måste vi vara.
Vi måste också vara vänner av hoppet för unga människor, som ser att situationen som råder nu är omöjlig, både i Israel och Palestina. Frånvaron av hopp är en av de största utmaningarna som vi möter nu. Jag tycker inte att det är för sent för deeskalering och fred i regionen.
Vi måste skapa förutsättningar för en resultatorienterad fredsprocess, som inkluderar förtroendeskapande åtgärder som en frysning av bosättningsbyggandet. Det är dags att genomföra de överenskommelser som har nåtts mellan Palestina och Israel. Det är dags att bryta Gazas isolering och för alla delar av Palestina att samarbeta.
Det är dags att avlägsna hindren för ekonomisk utveckling i hela Palestina, inklusive område C och Gaza. Det är dags för internationella åtaganden med tydliga parametrar och en realistisk tidsram för förhandlingar och ett slut på ockupationen. Det är dags för ett slut på våldet.
Vi ska inte tappa det huvudsakliga målet ur sikte: En framförhandlad tvåstatslösning och ett slut på ockupationen där Israel och Palestina kan leva sida vid sida i fred och säkerhet. Tack för en bra debatt! Jag vill önska kammaren en trevlig helg.
Margot Wallström (S):
Jan Björklund har frågat mig vilka utomrättsliga avrättningar jag har åsyftat i riksdagsdebatten den 4 december 2015. Den debatten ägde rum mot bakgrund av händelseutvecklingen de två föregående månaderna, som präglades av våldsamheter som inte skådats på ett decennium i Israel och på Västbanken, inklusive östra Jerusalem.
För att upprepa vad jag sa i mitt interpellationssvar då: Under dessa två månader dödades 21 israeler och 100 palestinier i samband med knivattacker, våldsdåd, demonstrationer och sammandrabbningar. Bara i oktober uppgick antalet skadade till 115 israeler och 7 392 palestinier, varav ca 5 000 i tårgasattacker.
FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter gjorde redan den 28 oktober ett uttalande där han hänvisade till att den israeliska responsen har angivits vara oproportionerlig så till den grad att utomrättsligt dödande starkt kunde misstänkas. Även MR-organisationer och folkrättsexperter har uttryckt liknande farhågor.
Det är centralt att det görs grundliga och trovärdiga undersökningar kring dessa dödsfall i syfte att bringa klarhet och få till stånd möjligt ansvarsutkrävande. Jag har på samma sätt varnat för vad oproportionerlig våldsanvändning skulle kunna innebära.
Som jag tidigare har klargjort i ett flertal sammanhang, bland annat i ett gemensamt uttalande med statsministern från den 6 december, förde jag i den aktuella riksdagsdebatten ett principiellt folkrättsligt resonemang om rätten att försvara sig och om vikten av proportionalitets- och distinktionsprincipen. I det sammanhanget, liksom vid många andra tillfällen i höstas, var jag mycket tydlig i mitt fördömande av de våldsdåd som utförts av palestinier gentemot israeler.
Användning av våld, även under ockupation, är strikt reglerat i folkrätten. Alla inblandade bör göra sitt yttersta för att undvika oproportionerligt våld. Den nuvarande situationen är ohållbar. Våldet måste få ett slut.
Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Tack för era inlägg! För det första tänker jag försöka hålla mig till interpellationens ämne. För det andra finns det mycket som vi är överens om, som Jan Björklund också har sagt. Det har hänt väldigt mycket under de senaste tio åren.
I ett läge där nu våldet och hopplösheten ökar och retoriken skärps är det än viktigare att värna dialogen och diplomatin som våra främsta redskap. Jag har uttryckligen tagit avstånd från våld mot civila. Jag har tydliggjort att alla terrorhandlingar är förkastliga och måste fördömas.
I samband med de senaste våldsdåden i Israel och Palestina i höstas gjorde jag detta i ett anförande i FN:s säkerhetsråd, i en debattartikel i israeliska medier samt vid ett flertal andra tillfällen. Jag har inga problem att instämma i det Mathias Sundin säger om skräcken för den här sortens fruktansvärda dåd. Mina fördömanden har gällt dåd som utförts av såväl palestinier som israeler.
Jag har också betonat vikten av att skyldiga ställs inför rätta. Regeringens stöd för en tvåstatslösning i fredsprocessen i Mellanöstern grundar sig på målet att Israel och Palestina - jag upprepar det - ska kunna leva sida vid sida i fred och säkerhet. Israels säkerhet är en fundamental beståndsdel i vårt engagemang i fredsprocessen.
Vi strävar från svenskt håll efter att fortsatt vara en vän till både Israel och Palestina, samtidigt som vi är tydliga i frågor där oenighet finns. Herr talman! Ärade ledamöter! Jag vänder mig mot varje försök att utmåla Sverige, vår regering eller mig själv som Israels fiender. Det är vi inte, tvärtom. Att utveckla och fördjupa relationerna till ett land innebär inte att vi distanserar oss från det andra.
Jag upprepar det gärna: Sverige är en vän av Israel, precis som vi är en vän av Palestina. Båda länder har en självklar rätt att existera, leva, utvecklas och må bra inom säkra och erkända gränser, och det enda sättet att nå detta mål om en tvåstatslösning är en fredsprocess.
I längden gynnar det både Israel och Palestina, och det är något som vi som vänner av båda länderna är ytterst måna om.
Margot Wallström (S):
Jag tackar Jan Björklund för inläggen. Det är nog bara han som kallar mig otydlig. Jag brukar få kritik för motsatsen. Som vi har sett den senaste tiden är frånvaron av hopp en av de absolut största utmaningar vi har när vi försöker nå målen om fred och säkerhet för både Israel och Palestina. Jag hoppas att det inte är för sent för deeskalering och fred i den här regionen.
Det är dags att skapa förutsättningar för en mer resultatorienterad fredsprocess, och detta måste inbegripa förtroendeskapande åtgärder, som en frysning av bosättningsbyggandet. Det är dags att genomföra de överenskommelser som nåtts mellan Palestina och Israel, och det är dags att bryta Gazas isolering och samarbeta för alla delar av Palestina. Det är vi helt överens om.
Det är dags att avlägsna hindren för ekonomisk utveckling i hela Palestina, inklusive område C och Gaza. Det är också dags för internationella åtaganden med tydliga parametrar och en tidsram för förhandlingar och för ett slut på ockupationen. Det är dags för ett slut på våldet.
Vi får inte tappa det huvudsakliga målet ur sikte - ett slut på ockupationen och en framförhandlad tvåstatslösning där Palestina och Israel lever sida vid sida i fred och säkerhet. Jag upprepar det.
Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Tobias Billström har frågat mig hur jag bedömer att de pågående förhandlingarna om Cyperns framtid fortskrider samt vilka åtgärder jag och regeringen avser att vidta för att bidra till att förhandlingarna resulterar i konkreta framsteg. Förhandlingen befinner sig nu i ett intensivt skede. Framsteg har gjorts, men huvudfrågorna är ännu inte slutligt lösta. Processen ägs och bestäms av parterna själva.
FN understöder förhandlingen under ledning av sändebudet Espen Barth Eide. Regeringen välkomnar och berömmer det engagemang och det ledarskap som Cyperns president Anastasiades och den turkcypriotiska ledaren Akıncı visat under processens gång. En återförening skulle stärka FN:s auktoritet i regionen och väsentligt förbättra EU:s förmåga att hantera utmaningarna i närområdet.
Från flera håll uttrycks nu förhoppningar om att snart kunna nå en förhandlingsuppgörelse och därefter genomföra folkomröstningar på båda sidor under 2016. Det är samtidigt vanskligt att i detta skede spekulera om precis när en uppgörelse kan nås. Sverige har ett långvarigt engagemang, inte minst som truppbidragare till FN-insatsen. Vi bidrar i dag till en lösning längs två huvudspår.
För det första gör vi det genom att stödja och facilitera det så kallade religiösa spåret, Religious Track, vilket syftar till dialog och samarbete mellan de religiösa samfunden och ledarna på Cypern i processen mot fred och försoning, samt till att säkerställa att de religiösa gruppernas intressen och rättigheter tillgodoses i fredsprocessen.
För det andra gör vi det genom att i samarbete med tankesmedjor på Cypern stödja seminarier och rapporter som påvisar de positiva ekonomiska konsekvenserna av en återförening. Folkligt stöd, på båda sidor, är avgörande för att kunna nå en lösning. Det är människorna på Cypern som bestämmer över sin framtid. Det är mot denna bakgrund man ska se de pågående svenska initiativen.
Vi vill främja en förtroendefull och saklig diskussion. EU:s ansträngningar att underlätta integrationen av norra Cypern i EU är av särskild vikt. Regeringen verkar också för att Turkiets och EU:s ambitioner att utveckla samarbetet understöder ansträngningarna att lösa Cypernkonflikten.
Vi välkomnar Turkiets uttalade vilja att nå en uppgörelse, som också skulle påverka förutsättningarna för Turkiets EU-närmande i fundamental och positiv riktning. Därmed ökar också våra möjligheter att främja nödvändiga reformer inom Turkiet. Jag har under det senaste halvåret haft möten med företrädare för båda sidor i samband med EU:s utrikesministermöten och FN:s generalförsamling.
I oktober besökte kabinettssekreteraren Cypern, där hon hade flera möten med nyckelpersoner och stod värd för ett möte med Religious Track på det svenska residenset. Vi vill fortsätta att spela en aktiv roll för en återförening under det kommande året inom FN och genom EU liksom genom bilaterala initiativ och kontakter.
Margot Wallström (S):
Låt mig först och främst återigen understryka den vikt som regeringen fäster vid att få en lösning på Cypernfrågan. Som vi båda kan konstatera är det både viktigt för Cypern självt och avgörande för Turkiets medlemskapsförhandlingar med EU, och därför har det betydelse för hela EU:s framtid.
Som Tobias Billström mycket riktigt tar upp har Sverige ett långvarigt engagemang bland annat som truppbidragare i FN-insatsen. Vi driver också det som jag berättade om, det svenska initiativet Religious Track från ambassaden som vi har på plats i Nicosia. Det har varit spännande.
Det har som mål att få de religiösa ledarna - främst muftin och den grekisk-ortodoxe ärkebiskopen - att utveckla konstruktiva bidrag till de komplexa frågorna om försoning mellan konfliktens huvudgrupper. Det handlar också om att förbättra situationen för religionsfriheten, rätten att fira gudstjänst, rörelsefrihet, kulturarvsfrågor och platsen för de frågorna i fredsprocessen.
Det är väldigt spännande och intressanta frågor. Nyckelfrågorna som måste lösas för att det verkligen ska komma till ett slut handlar om styrelseskick. Hur ska ett återförenat Cypern styras? Det handlar om territorium. Hur ska det fördelas mellan de bägge befolkningsgrupperna? Det handlar om egendom, som förstås alltid är mycket känsligt. Hur ska den återbördas och kompenseras?
Det handlar också om säkerhet, garantier, autonomi och självbestämmande. Hur ska man kunna försäkra sig om det? Målet är fortfarande att man ska kunna lösa dessa sammanlänkade frågor inom en övergripande förhandlingslösning. Ingenting är överenskommet förrän allt är överenskommet. Sedan förväntar man sig folkomröstningar på båda sidor.
Det är människorna på Cypern som till sist ska avgöra sin framtid. Det folkliga stödet kan inte tas för givet. Det är jag säker på att Tobias Billström också vet. Saklig information och kommunikation blir viktig. Tidtabellen är inte fastlagd, utan kvaliteten ska gälla. Det är vad som ska komma först.
FN har uttryckt förhoppningar om att man ska nå en överenskommelse redan tidigt under våren det här året. Den framtida återföreningsprocessen kommer att aktualisera flera viktiga frågor som norra Cypern i EU. Här finns en rad följdfrågor kring det.
Som svar på din konkreta fråga om ekonomin kan jag säga att ingen av parterna än så länge har presenterat någon analys av finansieringsbehovet. Det är väldigt känsligt för inblandning utifrån innan en lösning har nåtts. Det internationella samfundet kommer att bidra med resurser.
Det handlar framför allt om ersättning och kompensation för förlorad egendom, nödvändig infrastruktur och nya bostäder som är kopplat till en överenskommelse. Det gäller också insatser för en EU-anpassning av norra delen. Det är det man kan nämna. Men egentligen finns än så länge inga kalkyler eller siffror från någon av parterna. Men det är ett helt riktigt påpekande att det kommer att bli centralt.