KBLab/rixvox huggingface dataset:
Egon Frid (V):
Jag tackar justitieministern och ställföreträdande bostadsministern - detta sagt med glimten i ögat - för ett bra svar även om vi kanske inte är överens i sak.
Jag vill i detta fall skicka med någonting till ministern som kanske är aktuellt att diskutera på regeringsnivå, nämligen hur vi faktiskt ska få till en debatt i kammaren med ansvarig minister för i detta fall bostadspolitiska frågor.
Men det är möjligt att jag har varit så specifik i mina frågeställningar att det har varit omöjligt för någon annan än justitieministern att svara på interpellationerna. Jag får dra lärdom av detta till nästa gång jag skriver en interpellation. Nu ska jag övergå till att tala om interpellationen. Boendet är en av de viktigaste delarna i människornas liv.
Tillgången på bostäder och kvaliteten i förvaltningen är en samhällelig uppgift. Därför har vi lagar och en demokratisk process i fråga om vilka villkor och regler som ska gälla. Utsatta hyresgäster har i dag ett för svagt stöd från samhället. Stödet för hyresgästerna måste förstärkas.
Ett tydligt bevis för detta är programmet Uppdrag granskning del 2 den 19 november 2008 om de enorma bristerna i förvaltningen från fastighetsägaren Newsecs sida i området Herrgården i Malmö. Kommunerna har en central roll i att tillämpa lagstiftningen och att stödja hyresgäster och boende så att de får del av en god bostadspolitik. För att kommunerna ska kunna ta detta ansvar behövs en stark lagstiftning.
Det krävs också en tydlighet från riksdag och regering om att hyresvärden ska ta sitt ansvar för en god förvaltning. Om hyresvärden inte gör det måste vi från lagstiftarens sida, alltså från riksdag och regering, agera genom att vi har en lagstiftning som ger stöd för tvångsförvaltning och gärna också rätt att ta över bolaget i kommunal regi.
Lagen om förvärv av hyresfastighet, den så kallade förvärvslagen, har till syfte att förhindra spekulation i hyresfastigheter och hålla olämpliga fastighetsägare borta från hyresmarknaden. Denna lag har blivit än mer aktuell då den politiska ambitionen att sälja ut allmännyttan tyvärr har slagit rot och blivit för omfattande. Förvärvslagen är och har varit en viktig del av den sociala bostadspolitiken.
Om förvärv av fastighet ska godkännas ska syftet med förvärvet vara långsiktig förvaltning. Kravet på att syftet med förvärvet ska vara långsiktig förvaltning är centralt och syftar naturligtvis också på god förvaltning. Långsiktig förvaltning av hyreslägenheter är naturligtvis ett skäl för kommunen att behålla allmännyttan som ger en god social bostadspolitik i kommunerna.
Ministern svarar nu att en översyn av förvärvslagen sker och att regeringen bedömer att förvärvslagen ska upphävas. Samtidigt anger ministern i sitt svar att vi behöver en skärpt lagstiftning.
Då måste jag fråga ministern: Hur tänker regeringen att vi med stöd av förvärvslagen och en skärpt bostadsförvaltningslag ska skärpa villkoren för bostadsförvaltare som så uppenbart brister i sin förvaltning som vi i Herrgården i Malmö har sett exempel på?
Egon Frid (V):
Nej, det är ingen överraskning, Beatrice Ask, att du som minister dyker upp och tar de här debatterna. Det är därför jag har börjat kalla dig för bostadsminister. Jag förstår att är det någon minister som jag ska få möjlighet att här i kammaren diskutera bostadspolitik med så är det justitieminister Beatrice Ask. I sig är det helt okej för mig. Jag hoppas att ministern inte på något sätt tar det här personligt.
Pratar man exempelvis om förvärv och närmar sig kommunallagen kommer Mats Odell. Skriver man "förvärv" och glömmer att skriva "kommunallagen" hamnar det man frågar om hos Beatrice Ask. Det är distinktioner som man med tiden här i riksdagen och i riksdagens arbete får lära sig. Nej, inte heller jag är någon lagstiftningskramare.
Det är inte min ambition att bara för att jag som riksdagsledamot har blivit lagstiftare i första hand krama lagstiftningen. Genom livet har min politiska ambition varit - och så fortsätter det att vara - att de sociala orättvisor som finns ute i samhället ska bort.
De mest extrema exemplen på brister och social utsatthet är de sociala boendemiljöer som redovisats från Herrgården i Malmö. Jag har själv varit i området, men jag har inte sett någon lägenhet från insidan.
Däremot har jag i mitt arbete som socionom sett andra brister hos oseriösa privata fastighetsägare i Skaraborg, främst i Mariestad och Falköpings kommuner, när det gäller fastighetsförvaltningen. Man kan diskutera huruvida förvärvslagen gör nytta, om vi ska ta bort den eller inte och om bostadsförvaltningslagen är tillräcklig.
Dock hävdar tunga remissinstanser att det är mer nytta med att ha förvärvslagen kvar.
Till exempel säger de i SKL själva i ett remissvar till utredningen om ägande och förvaltning av hyreshus: Ett upphävande av förvärvslagen skulle innebära att det inte ens går att förhindra att fastighetsägare som konstateras vara oseriösa förvärvar nya fastigheter, inte ens om fastighetsägarnas befintliga fastigheter tvångsförvaltas.
Vi ska ha en stark lagstiftning som ett stöd så att de oseriösa fastighetsägarna försvinner och så att vi får en seriös förvaltning och en bra social bostadspolitik.
Där måste vi få stöd också genom att en viktig utgångspunkt är att den kommunala allmännyttan får träda in och ta över förvaltningen när en fastighetsägare själv diskvalificerat sig genom att inte klara av sitt förvaltningsuppdrag och när det så uppenbart går ut över hyresgästerna.
Sedan är frågan hur ministern avser att stärka bostadsförvaltningslagen och vilka medel vi ska ha - naturligtvis då stegvis på en skala - för att tvinga en oseriös fastighetsförvaltare att så att säga upphöra med sina brister. Det kan vara olika typer av förelägganden.
I slutändan måste naturligtvis inbegripas att fastighetsägare blir av med sina fastigheter och att det blir en tvångsförvaltning liksom att ägandet går över till kommunen och det allmännyttiga bolaget. Min slutfråga till Beatrice Ask är: Hur är ministern beredd att agera för att så blir fallet?
Egon Frid (V):
Frågorna om förvärv och bostadsförvaltning är oerhört centrala. De har blivit också mycket mer centrala på grund av den brist på bostäder som vi ser i Sverige i dag. Människor exploateras på en oseriös bostadsmarknad. När det finns brist på bostäder blir det så uppenbart.
Egentligen är det skrämmande att folk tvingas till oseriösa bostadsförvaltare som en sista utväg. Man förstår också att människor är tvungna att göra det när de inte har några andra valmöjligheter. Därför är det oerhört angeläget att regeringen agerar.
Det här är ett område där det har blivit mer och mer angeläget att agera för att förhindra dessa oseriösa hyresvärdar att exploatera människorna. Vi måste också stå upp för en social bostadspolitik. Vi måste stå upp för allmännyttan.
De kommunala bostadsföretagen har en oerhört viktig roll och står för en relativt sett god bostadsförvaltning. Det är en kommunal angelägenhet via bostadsförsörjningsuppdraget att vara bostadsförvaltare. Jag har i alla fall den uppgiften att Malmö i sitt remissvar på utredningen om ägande och förvaltning av hyreshus motsätter sig att förvärvslagen tas bort.
Malmö stad skriver i sitt yttrande att de finner det märkligt att utredningen i så stor utsträckning har koncentrerat sina förslag på hur systemet kan förenklas för fastighetsägaren. Här handlar det alltid om balansen mellan vilka intressen vi företräder.
Regeringen kommer förmodligen att fortsätta att företräda ägar- och fastighetsintressena, och jag kommer att fortsätta att företräda hyresgästintressena, den enskilda hyresgästen.
Egon Frid (V):
Jag vill också tacka justitieminister Beatrice Ask för svaret. När vi diskuterar snabblån, som sms-lån är ett exempel på, tycker jag att det är viktigt att börja med att slå fast att vi behöver ett snabbspår för att begränsa snabblånen.
Ministern avslutar ju svaret med att värdera behovet av snabba åtgärder för att begränsa den här företeelsen.
Jag skulle vilja instämma i Eva Sonidssons bakgrundsbeskrivning att det är oerhört angeläget att från regeringens sida snabbt få en ändring till stånd av lagstiftningen för att begränsa snabblånen som företeelse, främst sms-lånen eftersom det är dem vi ser det tydligast på.
Om man följer Beatrice Asks svar från 2007 över 2008 och tills i dag kan vi notera att ministern blir mer och mer medveten om de faktiska problemen. Jag tycker att vi får ett något positivare svar för varje gång vi har ställt de här frågorna.
Vi är flera som har tagit upp och ställt de här frågorna. Ministern skriver också i svaret att det syns vilket problem detta utgör genom antalet interpellationer och frågor som ministern har fått besvara.
Det är viktigt att ministern kan avläsa det även på det sättet, men det är också viktigt att ta till sig den argumentation som vi som vill förändra den här lagstiftningen för fram. En av de reella förändringar som ministern har möjlighet att medverka till tillsammans med civilutskottet och riksdagen är att gå längre än konsumentkreditdirektivet.
Vi är helt övertygade om att den verkligt väsentliga frågan är att införa krav på skriftlig kreditprövning i konsumentkreditlagen. Jag vill inte på något sätt moralisera över människor som väljer den här formen av lån för att få ihop sin ekonomi.
Jag hoppas att vi alla vet bakgrunden till att människor har dålig ekonomi. Det har accelererat oerhört mycket genom finanskrisen, kreditkrisen, det ökade antalet varsel och alla som har blivit arbetslösa.
Utöver de exempel som Eva Sonidsson tog upp ser vi också exempel där barn blir gäldenärer i förhållande till kommuner och landsting. Föräldrar tar till dramatiska lösningar för att skydda sina barn, men det är helt orimligt att skuldsätta barn.
När vårdnadshavaren inte kan ta ansvar för sina kostnader på grund av brist på inkomster utnyttjar offentliga myndigheter barnen och skuldsätter dem. Det är sådant som driver på detta.
I dag hörde vi i svaret från justitieministern: "Små krediter, under 200 euro, omfattas visserligen inte av direktivet, men vi kan välja att ha samma krav på kreditprövning för dem." Jag vill ställa en rak fråga till ministern. Är ministern beredd att säga ja till att vi ska införa krav på kreditprövning även för lån under 200 euro?
Det vore bra att få ett klart besked från ministern och regeringen, så att vi i riksdagen kan fatta ett sådant beslut i vår.
Egon Frid (V):
Vi får tacka för det positiva svaret och förståelsen även om jag tycker att vi i andra sammanhang ser att regeringen gärna presenterar sin ståndpunkt långt innan propositionerna kommer.
Det vore oerhört olyckligt om inte de här två frågorna fasas samman och vi får en tydlighet om att Sverige kommer att skärpa konsumentkreditlagen så att vi får stopp på de här företeelserna. Jag tycker att vi ska undvika att skuldbelägga människor som hamnar i den här situationen.
Det är människor som utnyttjas på grund av sin okunnighet. Men det handlar inte om att man är dålig på matte eller att man inte kan läsa avtalsvillkoren, utan det handlar om att de som gör reklam använder sofistikerade metoder, vilket i och för sig oftast är fallet när det gäller reklam.
Det är företag som har direkt ekonomiska intressen av att pumpa människor på dyra avgifter och som dessutom hjälper till att göda inkassobolagen som kan fortsätta att profitera på människor som har en dålig ekonomi och sätts på obestånd.
Det finns massor av olika faktorer som vi kan vara med och påverka och arbeta för och som vi har diskuterat och debatterat i andra sammanhang, till exempel en absolut preskription.
Det är en jätteviktig lösning för att förhindra att människor lockas att låna pengar som de egentligen inte har råd att betala tillbaka.
Borgenären eller lånekollektivet vet hela tiden att de kan säkra sina pengar via den statliga myndigheten Kronofogdemyndigheten har i uppgift att driva in pengar från skuldsatta människor, även människor som har satt sig i skuld med oseriösa metoder. Vi pratar om oseriösa metoder som vi faktiskt måste begränsa.
Jag tycker att den oro som ministern visar för att vi skulle få en dålig lagstiftning om vi är för snabba inte rimmar med den förståelse som ministern har för problematiken i sig och behovet av att faktiskt skärpa lagstiftningen. Det har inte gått fort.
De här kraven från Konsumentverket kom i början av 2003, och den nya företeelsen med de enormt snabba sms-lånen har inträtt efter att den borgerliga regeringen tillträdde. Jag vill inte skuldbelägga regeringen, men det är en ny teknik som har utvecklats under de här åren som verkligen har påskyndat problemet.
Jag tycker att vi måste få ett tydligt svar från ministern. Hela ministerns resonemang handlar ju om att ministern tycker som vi att vi ska ha en skärpt konsumentkreditlag som kräver kreditprövning för krediter under 200 euro.
Egon Frid (V):
Jag är medveten att jag gav Beatrice Ask möjligheten att ta en poäng här förut genom att påminna om att det har tagit lite tid. Det var ju faktiskt 2004 som den här lagstiftningen infördes. Konsumentverket såg att de här problemen kunde inträffa.
Men att vi sedan har fått den tekniska utveckling vi har haft och nya företag som så flagrant missbrukar den lagstiftning som kanske hade goda ambitioner när den infördes 2004 ska ju inte tas till intäkt för att man hävdar att man inte får vara för snabb nu. År 2004 är ju ändå fem år sedan, och det här är en relativt ny företeelse, mig veterligen.
Jag tror inte att någon här i kammaren kan säga att man visste 2004 vad ett sms-lån var för någonting. Jag tror inte att produkten var uppfunnen. Den har kommit i så modern tid att det handlar om samma tid som nuvarande regering har suttit vid makten. Jag och Beatrice Ask har inte samma umgänge, det är alldeles riktigt. Men man kan inte kräva av människor att de ska kunna räkna ut effektiv ränta på snabblån. Det är överkurs.
Det är inte det vi ska kräva av människorna. Vi ska kräva av företag att de bedriver en så seriös verksamhet att de är ärliga i sin information gentemot människor som upptar lån. Oavsett om det är snabba lån eller mer långsiktiga ska man få en seriös information. Det är oerhört viktigt bland de frågor som tas upp här.
Man ska inte lura människor att ta lån som de uppenbarligen inte har råd att betala tillbaka, som dessutom förvärrar skuldsättningen och situationen för gäldenärerna och som gör att vi får fler och fler evighetsgäldenärer i Sverige.
Jag tycker att det skulle vara jättebra och jätteviktigt för den fortsatta behandlingen av den här frågan även i civilutskottet att Beatrice Ask ger ett klart besked, också som en signal till de borgerliga ledamöterna i civilutskottet, så att vi får en bra fortsatt behandling av frågan i riksdagen.
Egon Frid (V):
Tack, konsumentministern, för svaret! Konsumentvägledning är viktigt, och att det finns konsumentvägledare i Sveriges alla kommuner är också oerhört viktigt. För att ge ett reellt innehåll till regeringens övergripande konsumentpolitiska mål krävs ett brett konsumentskydd på hög nivå samt tillgång till lättillgänglig och tillförlitlig information.
Det innebär framför allt en effektiv och väl fungerande marknadskontroll och tillsyn av efterlevnaden av konsumentlagstiftningen. En väl fungerande marknadskontroll är Konsumentverkets ansvar nationellt, men till sin hjälp lokalt och i kommunerna behövs en väl utbyggd och neutral konsumentvägledning.
De kommunala konsumentvägledarna har en mycket viktig roll i en väl fungerande marknadskontroll. Ett tydligt bevis på marknadsanpassningen av även konsumentskydd och konsumentinformation är att marknadskontrollen har minskat.
Vi ser i dag en allt större stress på konsumenterna med tv-reklam, direktreklam och adresserad reklam till utvalda grupper - till och med riktad adresserad reklam till gäldenärer och personer med betalningsanmärkningar för att locka dem att låna mer och handla mer. För att kunna ställa krav på varor och tjänster är det viktigt att ha kännedom om vilka rättigheter man har som konsument.
Den lokala konsumentvägledningens uppgift är att hjälpa den som behöver ett extra stöd för att hävda sin rätt som konsument inför ett köp eller när någon vara eller tjänst ska reklameras. Kommunernas konsumentvägledningar utför här en viktig uppgift och hjälper konsumenterna med deras rättigheter. En lika viktig del av konsumentvägledarnas arbete är att sprida information om lagar och regler till allmänhet, skolor och företag.
Att ett sådant förebyggande arbete bedrivs kontinuerligt är något som både den enskilde konsumenten, näringsidkaren och samhället vinner på. När det gäller kommunala uppgifter som är frivilliga riskerar dessa i spartider att drabbas extra hårt. Vi ser redan dessa signaler i rapporten från Konsumentverket även om rapporten, vilket ministern också noterat, visar att en kommun mer har vägledning 2008 än 2007.
Det finns goda skäl att tro och utgå ifrån att många fler kommuner samverkar, vilket i sig inte är dåligt, men det innebär att det är färre konsumentvägledare och färre timmar per kommun som erbjuds till kommuninvånarna. Detta kan jag själv se från min egen valkrets i Skaraborg där antalet timmar avsevärt minskat när konsumentvägledningen slogs samman i flera kommuner.
Avståndet och mindre tillgänglighet försvårar för konsumenterna att få ett bra stöd. Det tidigare konsumentpolitiska målet var trygga konsumenter som handlar hållbart. Det betonar tryggheten för konsumenten och hållbarheten i hela kedjan. Regeringens mål är att konsumenterna har makt och möjlighet att göra aktiva val.
Makten att göra val betonas, men vad leder denna valfrihet till med brister i marknadskontrollen, dålig branschetik och en aggressiv marknadsföring? Hur avser ministern att agera för att konsumentvägledningen säkerställs i alla kommuner?
Egon Frid (V):
Det är det som är frågan: hur ministern tänker följa frågan och hur ministern tänker agera om utvecklingen fortsätter med minskad konsumentvägledning.
Jag håller med om att budgetrådgivning och skuldsanering som är ett tydligare lagstiftat område har en nog så viktig funktion, men vi vet också att den förebyggande konsumentvägledningen och konsumentinformationen är oerhört viktig och kompletterar budget- och skuldrådgivningsverksamheten i kommunerna.
Konsumentvägledarna har ju många olika viktiga funktioner. De är en neutral part, och det är oerhört viktigt att vi har en tydlig neutral part som stärker Konsumentverket nationellt i sina ambitioner om en bra konsumentinformation och marknadskontroll.
De risker som jag och Vänsterpartiet ser i rapporten från Konsumentverket är en minskning av konsumentvägledningen i landets kommuner. Vi ser att den samverkan som sker gör att antalet timmar i många kommuner minskar.
Vi ser också att kompetensen bland konsumentvägledarna minskar genom att man samordnar tjänster.
Troligtvis är det inte budget- och skuldsanerarna som har tid över att vara konsumentvägledare, för de har redan ett högt tryck på sig och behöver förstärkas som kompetens i kommunerna i takt med att fler gäldenärer med svåra problem behöver hjälp med budget- och skuldsanering.
Det är alltså andra grupper som får ta över de professionella konsumentvägledarnas viktiga arbetsuppgifter. Sedan har det mycket riktigt som ministern säger kommit till andra verksamheter på områdena försäkring, bank och finans, el samt IT och tele.
Detta är nya områden som har tillkommit på grund av avregleringen på dessa områden, och det har gjort att det har blivit svårare och svårare för konsumenterna. De behöver mer och mer hänvisning, vägledning och hjälp för att klara ut de svåra valen. Det finns också oerhört mycket fakturaproblem och debiteringsproblem att komma till rätta med.
Här krävs en ökad service och konsumentvägledning för att hjälpa till med detta. De nya konsumentbyråerna utgör naturligtvis ett viktigt komplement, men då handlar det i stället om tillgänglighetsfrågor. Det är inte en jämlik tillgänglighet till konsumentbyråerna.
Det krävs Internet med god kunskap om det eller god kunskap att ta sig fram till dem. Det är inte riktigt jämförbart med en konsumentvägledare som du kan gå till i en kommun och få en professionell vägledning av. Därför är frågan ändå till ministern hur konsumentministern avser att agera för att konsumentvägledare verkligen säkerställs i alla kommuner och till alla kommunmedborgare.
Egon Frid (V):
Det är ett positivt svar att konsumentministern vill titta närmare på de här frågorna. Jag tycker att det är en viktig sak som ministern tar upp, att hon vill följa upp Konsumentverkets lägesrapport på de här punkterna. Jag kan inte säga att det är kris inom konsumentvägledningen i landet utifrån Konsumentverkets rapport nu, men det är viktiga signaler som rapporten sänder, att det sker en minskning.
Det är färre timmar, det är färre konsumentvägledare och det är svårare för kommunmedborgare att komma i kontakt med konsumentvägledning. Konsumentvägledarna i kommunerna har tillsammans med Konsumentverket en oerhört viktig roll nationellt. Vi ska också vara medvetna om att Konsumentverket har omorganiserat sin funktion och har en lite annan roll i dag.
Utöver en bra konsumentvägledning och en bra konsumentrådgivning handlar det här om en väl fungerande marknadskontroll. Det finns en övertro på att branscherna på marknaden ska kunna sköta sin egen marknadskontroll, vilket vi ser med de aggressiva marknadsföringsmetoder som finns i dag att man inte gör.
Därför krävs det professionella konsumentvägledare som utifrån ett starkt konsumentperspektiv kan ha en neutral ställning och verkligen hjälpa konsumenterna i den här enormt svåra djungeln av val och problem som man ställs inför som konsument.
Jag tycker därför att det är oerhört viktigt att uppmärksamma konsumentvägledningens situation i landet, att många kommuner står utan och att det är dåligt fördelat.
Det är tydliga brister i vissa områden av Sverige där det definitivt behöver förbättras, men det behövs också att ministern totalt sett gör en översyn av kvaliteten inom konsumentvägledningen och säkerställer att den finns kvar i alla kommuner.
Egon Frid (V):
Den här frågan är viktig just utifrån att när vi pratar om kärnkraft och kärnkraftsutbyggnad ska vi försöka att minska utbyggnaden av kärnkraften och i stället använda samhälleliga pengar och investeringar till förnybar energi.
Det handlar om att belasta kärnkraften med dess faktiska kostnader, även för säkerheten och för de risker som det innebär att bedriva kärnverksamhet i kärnreaktorer som de här tre ägargrupperna gör i Sverige med sina tio reaktorer.
Då handlar det om den förändring av texten som faktiskt regeringen föreslår.
Det kanske är förmätet att kalla det för en ordlek, men det är en textförändring som visserligen handlar om att man ökar ansvaret fyra eller fem gånger mot tidigare beroende på om man tar 12 miljarder som tak eller det utökade ansvaret upp till 15 miljarder som finns här. Men det är också en moralisk fråga.
Det handlar om att belasta bolagen, anläggningshavaren inklusive moderbolaget, de stora energibolagen, med ansvaret. Det handlar också om att diskutera hur vi kan hitta en modell som den tyska modellen med det solidariska ansvaret.
Diskussionerna kring ansvarsgenombrott som det pratas om i texten i lagstiftningen kommer man inte till någon lösning på. Det här skulle jag vilja att Anti Avsan berör utifrån aktiebolagslagen och den lagstiftning som är möjlig.
Uppenbarligen har man hittat en genväg i Tyskland genom den här avtalslösningen, men i så fall det borde också finnas möjlighet att göra det i Sverige.