KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ilona Szatmári Waldau (V):
Jag vet faktiskt inte riktigt var jag ska börja i den här repliken. Ska jag börja med att ledamoten tar ett förslag vi har som gäller en fond och applicerar det på hela AP-fondssystemet? Eller ska jag börja med att han inte tycker att det är särskilt bra att också titta strategiskt näringslivspolitiskt på detta?
Vi har ett förslag om att en fond ska göras om så att man ska kunna stödja nya, onoterade företag. Eller ska jag möjligtvis börja med att ledamoten tycks vara helt ointresserad av att fonderna ska investera hållbart?
Ledamoten tycker alltså att det är helt naturligt och bra att Sjunde AP-fonden har investerat i det saudiska statliga oljebolaget Saudi Aramco. Saudiarabien är kanske inte det mest demokratiska landet, och deras oljebolag är troligtvis inte heller det mest demokratiskt styrda. Och det är som sagt det bolag genom historien som släpper ut mest koldioxid.
En kolgruva har anmälts till OECD för övergrepp mot mänskliga rättigheter och miljöförstöring. Lokalbefolkningen tvångsförflyttas. Det blir stora konsekvenser för den marina miljön. Att vi vänder oss mot allt detta, som AP-fonderna i dag investerar i, försöker Mauricio Rojas få till någon typ av skadlig socialism. Den här världen håller på att gå under.
Vi har ett klimat att ta hand om. Då behöver våra pensionspengar jobba för ett bra klimat, och det påverkar inte avkastningen. Det har de fonder som avvecklat fossila innehav visat.
Ilona Szatmári Waldau (V):
Jag börjar med den sista frågan. Jag har sagt detta flera gånger. Jag sa det i mitt anförande, och jag har sagt det i replikskiftet. Två av AP-fonderna har avvecklat allt innehav i fossila bolag. De uppfattar att detta är en del i att också få den bästa avkastningen.
Framför allt två bolag - Sjunde AP-fonden är ett av dem - menar att vi genom att investera i fossil energi påverkar bolagen. De har inte kunnat svara på hur de påverkar saudiska statens oljebolag positivt när det gäller fossila investeringar. Det finns alltså ingen motsättning. Jag kan säga det hur många gånger som helst från talarstolen.
Det finns ingen motsättning mellan en bra avkastning och att göra investeringar som inte är klimatskadliga. Lite intressant är också att ledamoten Rojas säger att Vänsterpartiet vill ha planekonomi. Här står jag och säger att man ska investera i bra bolag.
Hur kan ledamoten mena att det är planekonomi när Vänsterpartiet lägger fram förslag om vilka aktier man ska köpa? Planekonomi borde väl vara att avskaffa aktiehandel? Jag tror att ledamoten Rojas i detta inlägg är helt ute och seglar. Hans syfte är bara att hacka på Vänsterpartiet, utan att egentligen ha någon som helst kunskap om detta ärende och våra åsikter i det och när det gäller AP-fonderna.
Ilona Szatmári Waldau (V):
Tack, Cecilia Engström, för ett engagerat inlägg, framför allt engagemanget för barnen! Men jag reagerade på att ledamoten sa att det är många barn som drabbas när föräldrarna inte sköter sin ekonomi.
Med det menas såklart att barnen drabbas av vräkningar - eftersom det var vräkningar ledamoten talade om innan - för att föräldrar prioriterar att köpa mat eller vinterkläder till sina barn i stället för att betala hyran, för att det dagliga livet går före. Samtidigt är det ju så att den här regeringen och samarbetspartierna inte skjuter till några pengar till barnfamiljer.
I stället satsar man på oss som redan tjänar mycket. Jag och ledamoten och alla andra i den här kammaren får en skattesänkning på 1 400 kronor i månaden, totalt 13 miljarder, som hade kunnat gå till att stärka välfärden. Många av de här barnens föräldrar sköter enligt ledamoten inte sin ekonomi.
Men dessa föräldrar kanske lever på föräldrapenning, är sjukskrivna och har sjukpenning, och de betalar högre skatt än vad de som jobbar gör. Vi måste sluta den här skatteklyftan. Vi måste se till att vi har ett rättvist skattesystem och inte skylla på att föräldrar inte sköter sin ekonomi när de försöker få vardagen att gå ihop.
Jag skulle gärna vilja höra ledamoten utveckla det resonemanget lite grann.
Ilona Szatmári Waldau (V):
Tack, ledamoten, för svaret! Nu kom ledamoten tillbaka till att man har ett ansvar för att hålla koll på sin ekonomi. Det är jättelätt att säga att man ska ha koll på sin ekonomi när man står här i kammaren med en inkomst på över 70 000 och dessutom en skattesänkning på 1 400 kronor i månaden nästa vecka.
Men de barnfamiljer som faktiskt inte har pengar till hyra, till mat för dagen eller till att köpa vinterskor eller vinterjackor åt sina barn får inte någonting i skattesänkning. Och det görs inga förändringar av föräldrapenningen, a-kassan eller sjukersättningen.
Borde det inte vara bättre att sänka skatten för dem som har låga inkomster och höja den för dem som har höga inkomster? Är det inte bättre att vi som tjänar över 70 000 drar in på en och annan utlandsresa - inte för att jag gör någon, men jag är övertygad om att flera gör det - än att den som tjänar betydligt mindre ska behöva dra in på maten eller än en gång få stå över att köpa nya vinterskor?
Varför har vi en regering som satsar på dem som redan har, tar från dem som inte har något och lägger det på skattesänkningar för dem som är rika? På vilket sätt gynnar det de föräldrar som i dag står med flera hyror i skuld och inte har något alternativ? Hur kan ledamoten skylla på de föräldrarna?
Noria Manouchi (M):
Det vi ser är att introduktionsprogrammen inte fungerar. De löser inte de utmaningar som vi möter i dag, och därför föreslår vi en kortare, intensiv yrkesskola för att helt enkelt sänka trösklarna och skapa möjligheter för att elever som krasst sett oftast hamnar utanför arbetsmarknaden enklare ska få en fot in.
När det gäller frågan om högskolebehörighet tycker jag att det är lite anmärkningsvärt när Socialdemokraterna står i talarstolen och hävdar att de borgerliga partierna och det system vi har i dag omöjliggör för elever att bli högskolebehöriga. Det stämmer helt enkelt inte. Den möjligheten finns, och den finns för alla.
Om det är så att kommuner och rektorer, utövare i skolverksamheten, på något sätt försvårar för elever att få den utbildning som de har rätt till har vi ett större problem. Men systemet är skapat för att varje elev ska ha rätt att välja. Valfriheten genomsyrar systemet. Det betyder inte att det blir svårare.
Det betyder bara att man får göra fler val, och det är positivt, för det skapar fler möjligheter att individualisera sin utbildning.
Noria Manouchi (M):
Om det är så att ledamoten Caroline Helmersson Olsson vill ha hårdare kontroll och bättre granskningar instämmer jag i det.
Man behöver fråga sig vilket som är viktigast: utbildning eller ingen utbildning. I dag är det nämligen i det läget många elever står. Man hoppar helt enkelt av. Ska vi då sänka trösklarna och göra det enklare behövs förslag som Moderaternas yrkesskola för att ge dessa elever en möjlighet att välja en kortare väg till arbetsmarknaden i stället för den långa vägen ut i utanförskap.
Noria Manouchi (M):
Vi i Moderaterna står självklart bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation nr 19. Herr talman! Jag vill inleda debatten med ett uttalande av Ulf Kristersson: Integrationen är vår tids ödesfråga.
Själv vill jag påstå att lärandet av svenska språket är vår tids stora frihetsfråga. Det handlar om friheten att kunna fråga om vägen, att förstå vad barnets lärare säger på kvartssamtalet och att kunna läsa kallelsen till mammografin.
Det handlar också om friheten att kunna söka ett jobb och att kunna ta ett jobb, att kunna läsa en innehållsförteckning i matbutiken - Nötter eller inga nötter? - att kunna kommunicera med polis eller brandmän och att kunna söka hjälp vid behov. Att lära sig svenska är för många i Sverige den största frihetsfrågan.
Det är en fråga om att vara med eller att hållas utanför. Hundratusentals personer befinner sig i dag i en otrygg situation. När vi som stat och samhälle inte klarar av att erbjuda tillräckliga möjligheter och när vi som land inte har tillräckligt höga krav och förväntningar misslyckas vi. Vi sviker varje individ och samhället i stort. Herr talman!
Svenska för invandrare och vuxenutbildningen måste reformeras i grunden. Vi behöver en nationell vuxenutbildningspeng, något som gör det möjligt för de studerande att själva välja utförare. Den kan vara privat eller kommunal. Detta skulle också skapa möjligheten att faktiskt välja bort och helt enkelt tacka nej till dålig kvalitet. Det är dags att införa frivux.
Alliansregeringen tillsatte Frivuxutredningen, som 2008 kom med sitt betänkande Frivux - Valfrihet i vuxenutbildningen . Med utgångspunkt i denna utredning bör en valfrihetsreform genomföras. I detta system skulle ett nytt tag om ansvaret krävas.
Att lära sig svenska är inte bara den snabbaste vägen in i samhället utan också den bästa vägen in på arbetsmarknaden. Moderaterna föreslår ett nytt ersättningssystem som baseras på prestation. Det ska vara ett resultatbaserat system som helt enkelt innebär att ju bättre och snabbare eleverna lär sig svenska desto högre ersättning får utföraren.
Vi menar att detta skulle skapa en effektivisering som i dag saknas. Herr talman! Man skulle egentligen kunna gå ännu längre och säga att utövare som hjälper de studerande att få en anställning borde få en bonus.
Detta omtag behöver självklart kombineras med höga krav och ordentlig kontroll som säkerställer en god kvalitet och förhindrar fusk. Vi föreslår därför en förändrad ordning av tillsynen. I dag sker en systematiserad tillsyn av vuxenutbildningen bara på huvudmannanivå. Vi menar att Skolinspektionen bör få i uppdrag att granska varje verksamhet på enhetsnivå.
Vuxenutbildningen behöver som sagt reformeras i grunden och bli mer tillgänglig och mångfasetterad. Framför allt behöver dock resultat åter komma i fokus.
Noria Manouchi (M):
Jag känner att jag behöver fråga ledamoten Mattias Vepsä efter hans inlägg i debatten om det är så att Socialdemokraterna inte ställer sig bakom det fria gymnasievalet. När man lyssnar på ledamoten upplevs det i varje fall som så. Det upplevs som att Socialdemokraterna ifrågasätter ett valfrihetssystem som vi i rapporten får läsa om har påverkat väldigt många elever väldigt positivt.
Vi får läsa om hur de elever som kommer från hem med svag utbildningsbakgrund också gynnas i systemet. Visst är systemet inte perfekt. Det håller vi med om. Det är också därför som vi föreslår extra kompletteringar och insatser som skulle gynna de familjerna och barnen. Det säger ni nej till.
Min fråga till ledamoten är: Är det verkligen så att Socialdemokraterna är emot det fria skolvalet och det fria gymnasievalet? Om ni inte är det utan är för det fria skolvalet, varför säger ni då inte ja till satsningar som skulle förenkla och förbättra för dem som ska göra valet?
Noria Manouchi (M):
Visst är det så att vi alla strävar efter ett samhälle som erbjuder god utbildning oavsett vilken skola man väljer eller hamnar på. Men så ser det inte ut i dag. Det vet vi.
Det är väldigt problematiskt om man som riksdagspolitiker som företräder det största partiet strävar efter ett samhälle som skulle begränsa elevers möjlighet att välja. Jag delar ledamotens mening att systemet inte är perfekt. Vi föreslår därför kompletteringar.
När ledamoten Mattias Vepsä talar om det fria grundskolevalet - som egentligen hör hemma i en annan debatt än denna - delar jag bilden att valet i det systemet inte är helt fritt. Vi har till exempel en närhetsprincip som hindrar elever från hela staden att välja skolor i andra delar än i just det område där de bor. Visst finns det saker att se över även i det systemet.
Jag vänder mig ändå emot Socialdemokraternas retorik i debatten om det fria skolvalet. Man hävdar att allting är en fri marknad som inte fungerar. Jag skulle vilja påstå att vi behöver mer marknad på skolområdet. Vi behöver se till att det blir enklare för elever att välja bort en skola som fungerar, oftast i socialdemokratiskt styrda kommuner. Vi ska se till att de har rätt att välja skolor som fungerar.
När man talar om satsningar för likvärdigheten innehöll den moderata och kristdemokratiska budget som gick igenom satsningar på likvärdigheten i synnerhet för skolor i utanförskapsområden. De satsningarna har din regering blockerat.
Noria Manouchi (M):
Tack, utbildningsministern, för svaret! Segregationen i Sverige är ett stort problem. Därför är det särskilt oroande med de stora kunskapsskillnaderna mellan våra skolor.
Det är skillnader som finns där trots att vi vet att gymnasiebehörigheten är det absolut bästa sättet att undvika utanförskap, bidragsberoende och kriminalitet. I dag finns fler områden än någonsin förut där knappt hälften av eleverna klarar grundskolan.
När det ser ut så här tänker jag att man som skolpolitiker behöver fråga sig själv vad man kan göra. Vilka åtgärder kan man vidta för att ge eleverna en chans? Och vilka krafttag behövs för att förbättra kunskapsresultaten i våra utsatta områden? Herr talman!
Forskningen är tydlig med att det som krävs är att varje elev får tillräckligt med tid med en skicklig och behörig lärare. Men så är det inte i dag. Skolorna med störst utmaningar har också störst problem med att rekrytera de bästa lärarna.
Ofta är det lärarna med kortast yrkeserfarenhet som arbetar på utanförskapsskolorna medan de skickligaste lärarna finns på skolor med höga resultat och färre sociala problem. Det var med anledning av detta som Alliansen 2014 införde reformen med förstelärare i utanförskapsområden.
Den reformen innebär fler förstelärare där de behövs som mest och säkerställer incitament och särskilt motivation för de bästa lärarna att söka sig till just de skolor som har störst behov. Vi vet nu att reformen gör skillnad.
En studie från Karlstads universitet visar att 65 procent av skolorna som tagit del av statsbidraget menar att det har haft en positiv inverkan på elevernas resultat.
I studien uppger rektorer och lärare att det framför allt handlar om att förstelärarna utvecklar undervisningen utifrån forskning och beprövad erfarenhet och att de dessutom skapar strukturer för bättre kollegial samverkan. Skolverket har också besökt skolorna och delar den positiva uppfattningen.
Riksrevisionens utvärdering visar att både rektorer och lärare på skolorna är mycket nöjda. År 2014 infördes reformen. I dag vet vi att den konkret bidrar till bättre integration. Därför, herr talman, valde vi att i den moderata och kristdemokratiska budgeten för 2019 avsätta ytterligare 26 miljoner för fler förstelärare på utanförskapsskolor.
Pengarna betalades dock inte ut. Skolverket menar att regeringen behöver förändra i förordningen för att pengarna ska kunna komma skolorna till del. Några sådana initiativ har dock inte regeringen eller ministern tagit. Anna Ekström väljer i stället att angripa Moderaternas budget, alltså en budget som vunnit majoritet i kammaren. Det känns inte riktigt som ett rimligt agerande.
Utbildningsministern har möjlighet att göra nödvändiga förändringar men väljer att inte göra det. Varför?
Noria Manouchi (M):
Jag skrev den här interpellationen framför allt för att jag vill diskutera och kanske också komma till rätta med en del av den skolproblematik som är kopplad till segregationen. Det verkar dock som att ministern gärna i stället vill avhandla budgetteknikaliteter - och då kan vi göra det.
I dag finns ett bemyndigande på drygt 1 miljard kronor under budgetområde 16. Om regeringen hade velat hade den kunnat göra en omprioritering inom den summa som står till förfogande. Om regeringen inte vill göra det finns det fler möjligheter.
Regeringen hade till exempel kunnat komma tillbaka till riksdagen med ett ändringsbeslut gällande just anslagssyftet. Precis det gjorde man när det gällde Jämställdhetsmyndigheten. Men när det gäller detta anser regeringen att man kan vänta. Man kan vänta till vårändringsbudgeten.
Jag menar att vi inte kan vänta när det gäller de elever som är i absolut störst behov av stöd. Ursäkter är alltså det vi får höra här i kammaren. Det hjälper inte riktigt barnen. Vi vet att förstelärarreformen gör absolut störst skillnad för de elever som har de svåraste socioekonomiska förhållandena.
Jag hoppas att den nya socialdemokratin inte har glömt bort de barnen. De är nämligen inte särskilt få. I Stockholm har vi Rinkebyskolan, och i Göteborg har vi Sjumilaskolan. Det är två exempel av många i de två största städerna.
I Malmö, som jag kommer från, har socialdemokratin i det närmaste misshandlat skolan under decennier. Där har vi Sofielundsskolan, Munkhätteskolan, Rörsjöskolan, Johannesskolan och Värner Rydénskolan. På de skolorna klarar knappt hälften av eleverna att nå gymnasiebehörighet. De är i enormt stort behov av Moderaternas satsning på förstelärare.
Jag vill att utbildningsministern ger alla barn, inte bara vissa, en ärlig chans. Jag vill att utbildningsministern ger barnen en chans att uppfylla sina drömmar, vare sig det är att bli hjärnkirurg, snickare eller om drömmen är så simpel att man helt enkelt bara vill klara grundskolan. Jag tycker inte att ministern och Socialdemokraterna ska förvägra barnen den chansen.
Jag menar att om ministern hade velat skulle ministern tillsammans med regeringen kunna se till att de pengarna kommer eleverna och skolorna till del.
Noria Manouchi (M):
Nu är det inte riktigt på det sätt som ministern uttrycker, att det är Moderaternas och Kristdemokraternas budget som på något sätt är i behov av räddning. Det är de här eleverna som är det. Det är elever som går på skolor som oftast har nästan en majoritet obehöriga lärare.
Det är elever som går på skolor där ledarskapet inte fungerar och där behovet av skickliga, erfarna lärare är större än något annat. Det är de eleverna som är i behov av räddning. Jag förväntar mig helt enkelt mer.
Jag skulle vilja påstå att de eleverna kräver mer av Socialdemokraterna och Anna Ekström. Jag tror att eleverna som har det behovet absolut skulle behöva den satsning som Moderaterna och Kristdemokraterna har genomfört i sin budget.
Det är en budget som har vunnit majoritet i kammaren, en budget som Socialdemokraterna i regeringsposition vägrar att verkställa. Herr talman!
Det är direkt sorgligt att ministern menar att det är fullt möjligt att enligt regelverket komma tillbaka till riksdagen och se till att ändra så att man kan satsa på en jämställdhetsmyndighet men att det är omöjligt när det gäller en satsning på förstelärartjänster för de elever som är i absolut störst behov av stöd.
Noria Manouchi (M):
Under dagens debatt blir det uppenbart vad som är Socialdemokraternas, men också delvis Centerpartiets, prioritering. Deras främsta fråga är vad Moderaterna egentligen tycker om en mätning - en mätning som dessutom har presenterat en bredd av olika resultat på olika områden inom utbildningssystemet.
Att Moderaterna är glada över en del men oroade eller kanske till och med upprörda över en annan accepteras inte som svar. Fru talman!
Det parti som har styrt detta land och därför haft absolut störst påverkan på utbildningssystemet och dagens resultat, alltså Socialdemokraterna, anser inte dagens skoldebatt vara tillräckligt angelägen för ett tyngre fokus på tryggheten i skolan, lärarbristen i skolan eller för den delen resultaten i skolan. Vilka är det då som drabbas av detta ointresse?
Jo, det är de som redan drabbats absolut hårdast av konsekvenserna av ett nästan hundraårigt socialdemokratiskt styre.
Det är de barn som växer upp med sämre förutsättningar, barn med föräldrar som gärna vill men som kanske inte kan hjälpa till med läxan, barn som växer upp i betongblocken, barn som går till skolor utan behöriga lärare och många gånger svaga skolledningar och barn som tvingas förhålla sig till normer som vi i denna kammare aldrig skulle acceptera.
Det är helt enkelt barnen som drabbas. Fru talman! När vi sist klubbade igenom en budget i denna kammare var den moderat och kristdemokratisk. Då fanns det en väldigt bra satsning på förstelärare i utanförskapsområden. 26 miljoner skulle de få.
Regeringen vägrade att betala ut pengarna och befäste därmed en ytterligare undermålig skolgång för just de barn som har störst behov. Nu har regeringen satsat 4,9 miljarder på så kallade likvärdighetsbidrag - bidrag som dock aldrig kommer att komma de barn och de kommuner med störst behov till del.
De kommuner som har sämst ekonomi och störst svårigheter får nämligen inte söka pengarna. Så ser det ut i verklighetens Sverige i dag. Utbildningsministern kommenterar detta lite hastigt och meddelar att man kanske kommer att behöva se över detta. Men inga beslut fattas. Fru talman! I dag demonstrerar Malmöborna.
Barn, föräldrar, mor- och farföräldrar, lärare och rektorer demonstrerar. Barn som går i skolan i Socialdemokraternas Malmö demonstrerar i dag utanför Stadshuset. Varför? På grund av nedskärningar i skolan. Med Moderaternas budget skulle 7 miljarder komma dessa barn till del.
7 miljarder skulle komma kommunerna till del och faktiskt kunna påverka den likvärdighet som det så ofta talas om men som också så ofta saknas. Hade jag inte varit i kammaren i dag och debatterat just utbildningspolitik, fru talman, skulle jag ha stått sida vid sida med Malmöborna och demonstrerat mot Socialdemokraternas nedskärningar.
Noria Manouchi (M):
Nu är det tydligare än någonsin för hela Sverige, men framför allt för Malmöborna, att ett socialdemokratiskt styre inte är en garant för trygghet utan snarare en garant för kriminellas möjlighet att frodas. Fru talman!
En kvinna bärandes på sitt barn har avrättats i staden jag är född och uppvuxen i och som jag bor i. Inrikesminister Mikael Damberg besökte Malmö efter avrättningen. Hans budskap var: Vi behöver mer teknisk utrustning. Samtidigt finns det områden i Malmö där 65 procent är otrygga. Det är dubbelt så stor risk att bli skjuten i Malmö som i Stockholm. Helt ärligt är Malmöborna rädda.
Som Malmöbo och moderat riksdagsledamot måste jag därför fråga: Är detta den socialdemokratiska ministerns enda svar på det totala trygghetshaveri som drabbar oss Malmöbor?
Noria Manouchi (M):
När det inkommit över 11 000 orosanmälningar om barn i Malmö, när vart fjärde barn växer upp i fattigdom och vart femte barn går ut skolan utan gymnasiebehörighet, när det är dubbelt så stor risk att bli skjuten i Malmö som i Stockholm och när det i hela kroppen känns som att någonting i grunden håller på att förändras i samhället, då undrar man: Varför gör regeringen inget särskilt?
Varför gör regeringen inget extraordinärt? Varför gör man inte det som krävs och använder sin maktposition för att skapa de jämlika förutsättningar som man så gärna vill prata om? Vi fick ett brev i går från Malmöpolisen. Det beskriver helvetet man upplever och känner när man kommer till platsen och finner ett barn med skotthål i sig. Isabella Lövin!
Som vice statsminister är du skyldig Malmöborna ett svar, åtminstone en ansats till räddning. Varför gör ni inte mer?
Noria Manouchi (M):
År 2017 gick äntligen förslaget om att kartlägga hedersproblematiken i Malmö igenom, detta efter att Moderaterna krävt det och Socialdemokraterna stoppat det i tio år. Man kan väl fråga sig vad det är för typ av samhälle Socialdemokraterna egentligen vill ha när man inte ens vill och inte heller klarar av att kartlägga och ta reda på om och hur barn far illa.
Resultatet blir ett samhälle som inte längre kan göra något - ett samhälle vars barn i hundratal eller tusental är borta, försvunna utom räckhåll för räddning. I höstas gjordes en mätning som konstaterade att i alla fall 146 barn saknades i vårt land 2019, men egentligen är det fler än så. På Twitter skriver Morgan Johansson att kriminella ska jagas till världens ände.
Jag undrar: Kommer regeringen att ta sig till världens ände för att hämta hem de 146 svenska barnen?