Anders Borg (M):
Jag tycker inte att Jacob Johnson ger en balanserad bild av den frågeställning vi nu diskuterar. En bra politisk diskussion som leder till kloka slutsatser bygger på att man erkänner när man har konflikter att hantera mellan olika principer, intressen och problem.
Skälet till att den socialdemokratiska regeringen med stöd av Vänsterpartiet drev igenom de här reformerna - till och med starkt pådriven av Vänsterpartiets Per Rosengren med flera, om jag har förstått det hela rätt - är att vi har haft en företagsbeskattning i Sverige som har bidragit till att det skapas för få jobb i de mellansmå företag som upplever hinder för att växa. Samtidigt måste vi acceptera att vi kommer att ha en högre statlig inkomstskatt än kapitalinkomstskatt.
Det vore omöjligt att ha en kapitalinkomstskatt på 50 procent, och det är ingen i Sverige som föreställer sig att vi inom en överskådlig framtid ska avskaffa inkomstskatten. Låt oss erkänna att detta är två problem som måste vägas mot varandra. Regeländringarna berodde just på att man allsidigt såg över de här frågorna. Det var Ingemar Hansson, Sven-Olof Lodin och Per-Olof Edin som gjorde det.
Ingemar Hansson är väl kanske den som har hållit på mest med svenska skatter på Finansdepartementet de senaste 20 åren. Sven-Olof Lodin är skatteprofessor och mångårig expert, och P-O Edin är tidigare LO-ekonom. De kom fram till att den här avvägningen var bättre. Då kan man fråga: Visste man då inte att det skulle få den här effekten? Jo, självklart visste man det. Det ligger i begreppet att förenkla och förbättra 3:12-reglerna. Då får man ju den här effekten. Jag har svårt att se hur man på något vettigt sätt skulle kunna få en annan effekt.
Man kan naturligtvis marginaljustera regelverk och sådant, men gör man förbättringar för möjligheten att ta ut kapitalinkomstskatt kommer man att få en inkomstskiftning. Jag kan inte se att något annat är realistiskt att vänta sig. Det vi gjorde var helt riktigt att både skärpa och lätta de här reglerna samtidigt. Vi har skärpt på några ställen och lättat på några.
Vi delar Vänsterpartiets ambition från 2005-2006 att svenskt företagsklimat måste bli bättre. Vi tyckte att det var en rimlig utgångspunkt som den socialdemokratiska regeringen då intog. Vi har inte för avsikt att skärpa 3:12-reglerna. Vi har för avsikt att ibland strama upp dem och ibland lätta dem så att vi undviker missbruk, men i grund och botten ska skattebelastningen på de här bolagen vara förmånlig, för annars får vi inga jobb.
Jag tycker också att Jacob Johnson gör ESO:s arbete en otjänst när han försöker göra gällande att ESO-rapporten är en utvärdering av den här reformen. Det är inte en utvärdering av hela reformen utan bara av en del av den. ESO och författarna kommer att återkomma med en utvärdering av sysselsättningseffekter och andra effekter på systemet.
Det handlar delvis om sysselsättningseffekter men också effekter på produktivitet och därmed på reallöner. Man kan inte bryta ut en enskild aspekt ur en reform och säga att man har gjort en fullödig utvärdering. Här finns en grundläggande och besvärlig avvägning mellan å ena sidan behovet av ett förmånligt skatteklimat för företagen och å andra sidan att vi måste ha en statlig inkomstskatt.
Man kan snurra runt i det och ge en sådan ensidig belysning av frågeställningen som Jacob Johnson gör, men då riskerar man att bita sig i svansen. Då är man tillbaka i ett skattesystem där det blir svårt att få förutsättningar för små företag att växa. Låt mig säga att jag delar den hållning som Vänsterpartiet, Socialdemokraterna och Miljöpartiet hade när de gjorde förändringen. Låt oss i stället titta på vad vi kan göra för gränsdragningar.
Det är förändringar av gränsdragningar som behövs snarare än den svartvitmålning som Jacob Johnson ägnar sig åt.