Aron Modig (KD):
Det pågår och har under ett antal årtionden pågått en individualisering i samhället. Människor kan i dag på ett helt annat sätt än tidigare välja att forma sina liv utifrån sina egna önskemål, värderingar och intressen. Olika grupptillhörigheter och kollektiva förväntningar är inte på något sätt oviktiga.
Men de tenderar att betyda allt mindre för de olika val människor gör, vad gäller exempelvis utbildning, yrke, familjebildning, religiös tillhörighet och politisk övertygelse. I många avseenden är individualiseringen positiv. Den kan innebära att enskilda personers makt över sitt eget liv ökar. Fler kan välja att gå sin egen väg genom livet. Allt fler kan förverkliga sina egna drömmar och livsmål.
Men det finns också avigsidor och risker med utvecklingen. Om individualiseringen leder till bräckligare och mindre stabila gemenskaper kan tilltron, tryggheten och sammanhållningen i samhället påverkas negativt. Ett sätt att väga upp de mer negativa sidorna är att föra en politik som stärker de nära relationerna, de små gemenskaperna, civilsamhället och familjerna.
Hur vi använder de runt 90 miljarder kronor som ingår i statsbudgetens utgiftsområde 12 har såklart betydelse för detta. Herr talman! Barn och unga som växer upp i en trygg familjegemenskap får i allmänhet goda förutsättningar att klara livets utmaningar. Naturligtvis finns det inga garantier för att allt ska gå väl bara för att man vuxit upp i en välfungerande familj, men sannolikheten ökar betydligt.
Barn som växer upp i stabila familjer har generellt högre betyg i skolan, går vidare till högre utbildningar i större utsträckning, har en högre grad av psykiskt välbefinnande och löper mindre risk att hamna i utanförskap jämfört med barn från mer instabila förhållanden. Starka familjer gynnar med andra ord våra barn och unga. De är bra för samhället i stort, och de kommer på sikt också att stärka statskassan.
En självklar målsättning för familjepolitiken borde därför vara att ge så goda förutsättningar som möjligt för familjer att hålla samman och en stabil grund för så många föräldrar som möjligt att ge trygga uppväxtvillkor till sina barn. Herr talman! Det finns en mångfald av familjeformer i dagens Sverige. Denna mångfald finns för att människor är olika och har olika egenskaper, erfarenheter och önskemål. Alla har vi dock behov av en nära och kärleksfull gemenskap.
Olika familjer fyller i allt väsentligt samma funktion. De delar samma vardagsproblem, och det är inte familjeformen som avgör föräldrarnas ambition och förmåga att ge barnen en god uppväxt. Barn har olika behov, och föräldrar har olika önskemål och gör olika prioriteringar. Men det är alltid föräldrarna som har det primära ansvaret att avgöra vad som är bäst för deras barn och deras familj. Det är inte staten eller kommunen som har det ansvaret. Herr talman!
Just denna insikt utgör grunden för Kristdemokraternas familjepolitik.
Anledningen till att vi vill se en mer flexibel föräldraförsäkring med ett fritt uttag under barnets tre första år utan kvotering, med ett ökat antal dubbeldagar och med möjlighet att överlåta föräldrapenningdagar också till närstående, är just att barnen ska kunna få mer tid tillsammans med sina föräldrar, oavsett hur familjen ser ut, men också att föräldrarna ska kunna utforma sina liv och sin vardag utifrån de förutsättningar som just de lever efter.
Vi vill uppvärdera föräldraskapet och ge föräldrarna handlingsutrymme men begär också att man tar ansvar för sin egen situation. Just detta är viktigt. Till skillnad från regeringen värnar vi allas möjlighet att göra aktiva val snarare än det lika utfallet. Det innebär en acceptans för att resultatet inte alltid blir detsamma för alla barnfamiljer.
Olika utfall kan bero på att förutsättningarna är olika, och här har politiken en viktig uppgift i att jämna ut förutsättningarna. Men det kan också bero på att familjerna helt enkelt har gjort olika prioriteringar och val som i slutänden leder till olika utfall eller på annat sätt får ekonomiska konsekvenser. Här är det tydligt att regeringen har en helt annan grundsyn. Herr talman!
Avslutningsvis: För Kristdemokraterna är det också prioriterat att stödja familjerna rent ekonomiskt. Här bör inriktningen på den generella politiken vara att ge bättre möjligheter till arbete och eget sparande. Det är en viktig anledning till att vi i vår budget föreslår ett jobbskatteavdrag för föräldrar på 500 kronor i månaden. Men i vår budget för nästa år har vi också flera förslag som riktar sig direkt till barnfamiljer med svag ekonomi.
Dels föreslår vi att den barnrelaterade delen i bostadsbidraget höjs, dels vill vi återinföra fritidspengen. Herr talman! Från vårt perspektiv för den sittande regeringen en olycklig politik som riskerar att påverka landets familjer negativt. Vår farhåga är också att det i individualiseringens tidevarv på längre sikt slår mot hela samhället såväl som mot vår ekonomis styrka.
Jag vill avsluta med att säga att vi står bakom vår motion för utgiftsområde 12. Vi står bakom vårt särskilda yttrande. Jag vill också yrka bifall till reservation 9.