Gunilla Svantorp (S):
Jag vet inte mer än andra, men jag läser tidningar och är ute och besöker sfi runt om i Sverige. Hela tiden får jag signaler om att det inte fungerar, att det är högst orättvist och att vi inte kan ha det så. Jag tänker inte diskutera sfi-check och valfrihet i dag, det kan vi göra i en annan interpellationsdebatt, men man ska komma ihåg att valfrihet för vissa personer innebär minskad frihet för andra. Men den diskussionen kan vi ta en annan gång.
Vi socialdemokrater är ganska noga med att vi vill ha en sfi-undervisning som är mer yrkesanpassad, mer specialiserad, mer individualiserad än vad den är i dag. Jag håller med statsrådet om att det inte är bra som det ser ut i dag. Därför måste vi börja med att titta på dem som kommer hit för att se vad de har med sig och vad de gjort innan för att veta hur vi ska forma deras undervisning när de kommer hit.
Att gå åt det hållet kommer att kosta pengar, kräva resurser som regeringen nu väljer att lägga på de deltagare som redan har mycket med sig och redan är ganska gynnade.
Det handlar om dem som kanske gått i skolan i tio tolv år innan de kom hit, som redan i dag undervisas av de skickligaste lärarna, som har mest studievana och som dessutom kommer från länder med det latinska alfabetet, vilket är ett plus när man ska läsa svenska. Själva konstruktionen måste vi också lite grann gå in på i denna diskussion. Sfi-studierna är indelade i tre olika steg.
Steg ett går de som har lite eller ingen skolgång alls, steg två går de som har fyra till nio års skolgång, och steg tre går de som har minst tio års skolgång från sitt hemland.
Det märkliga är att det bara är de som går steg tre som kan få 12 000 kronor, som är maxbonus, de som gått steg två kan få högst 8 000 kronor, och de som gått steg ett, och mot alla odds skulle jag vilja säga klarar tidsgränsen på ett år, bara kan få 6 000 kronor i bonus.
Det skiljer alltså 6 000 kronor för dem som klarar tidsgränsen beroende på om man kom hit som analfabet eller hade läst mycket lite i det land man kom från jämfört med dem som kom hit och hade med sig mer än tio års studier. Regeringen anser alltså att prestationen att klara av sfi inom de tidsgränser man satt upp är större om man kommer hit som högutbildad än som analfabet. Det är en märklig inställning som jag tror att regeringen är ganska ensam om att ha.
Regeringens ambition i frågan är också märklig. Det sägs att sfi-bonus kan leda till att man som deltagare anstränger sig mer för att gå igenom undervisningen på ett år om det finns en bonus. Det speglar inställningen att människor är lata och att man med morötter kan ändra på det. Jag tror inte att deltagarna i sfi är lata och inte vill lära sig svenska.
Jag tror att de flestas dröm och ambition är att lära sig svenska och fort komma ut i samhället och arbetslivet. Då tycker jag att det är högst orättvist att regeringen infört ett system som tar bort många miljoner kronor från sfi-bonusen. I stället för att lägga dem på en bonus skulle man ha lagt dem på att öka lärartätheten eller på någonting annat som hade gett bättre resultat för alla, kanske framför allt för dem som kommer hit med minst skolutbildning.
Utredaren av sfi-bonusen föreslår att den ska vara konstruerad utifrån individens egna studieplaner, att det skulle handla om de individuellt uppsatta målen i den individuella studieplan som alla får, alltså hur mycket man uppnått av de mål man satt upp. Då skulle man ha jämförts med sig själv och inte med alla andra, och alla skulle ha haft samma chans till bonus. Det systemet valde inte regeringen när man införde sfi-bonus.
Varför inte det?