Thomas Bodström (S):
Här hade regeringen chansen att verkligen kunna skjuta fram positionerna på ett sätt som alla vi sju partier delar, nämligen att vi tror på en hög rättssäkerhet också för dem som är misstänkta för brott. Jag blev ytterst förvånad när jag i juli läste ett uttalande där man sade: Vi ska egentligen inte komma med nya saker utan vi ska bara samla ihop de saker som redan är under diskussion.
Hur kan man ha en så låg ambitionsnivå? Hela ordförandeskapet ligger framför och man säger: Vi ska inte komma med nya saker. Det är fullständigt obegripligt att missa en sådan chans. Att så defensivt gå in i ett ordförandeskap tycker jag var mycket märkligt. Det har också präglat resten.
Man har använt lite kosmetika som att man samlas här och så vidare, men de verkliga sakerna har man skjutit på framtiden, tyvärr. Jag hade gärna stått bakom regeringen när det gällde ett kraftfullt Stockholmsprogram. Det står inte så nu. Det kommer att bli ett väldigt magert resultat om det här står sig, tyvärr. Tråkigt! I och med Lissabonfördraget är det ju sista gången som Sverige kommer att ha ett ordförandeskap och den möjligheten.
Det är naturligtvis ännu tråkigare för dem som drabbas att ambitionen är så låg. Det som hittills har kommit fram som konkreta saker är tolkning och översättning. Alla som känner till Europakonventionens artikel 6 om rättvis rättegång vet att detta redan är någonting som förpliktar länderna. Det man gör är att man förpliktar länder som redan är förpliktade. Det är alltså som att införa en lag som redan finns. Det är som att man säger att någonting borde göras som redan är gjort.
Det förstår var och en att det är ganska meningslöst. Då är det faktiskt, precis som nu diskuteras med miljööverenskommelsen, bättre att man inte har en överenskommelse alls. Det finns saker här enligt artikel 6 i Europakonventionen, nämligen att man om man är misstänkt för ett allvarligt brott har rätt till försvarare. Det finns också andra saker som borde finnas med. Det har man inte lyckats komma överens om.
Det skulle jag också kunna acceptera och säga så här: Vi gjorde ett försök men vi klarade det inte. Men det har man inte gjort. Man har inte skjutit fram det förslaget till de diskussioner som har förts, utan man har präglats av den ståndpunkt man hade juli. Vi ska komma överens om vad tidigare ordförandeländer redan har förhandlat fram.
Sedan kommer vi till det som alla vi som har arbetat i EU vet är fikonspråk, nämligen att man tar det steg för steg, man gör det så småningom. Då vet alla vi som har arbetat i EU att det man gör är att man säger att det här ska vara en färdplan. Hur många gånger har vi inte hört just ordet färdplan eller steg för steg? Detta betyder att man inte klarar av det och lägger det på framtiden på okänd tid. För att det här ska vara trovärdigt tar man alltid första steget.
Det är alltid första steget mot hur det ska se ut, men sedan är det slut. Sedan är det andra frågor som kommer att dominera. Det är det stora bekymret. Jag vet faktiskt inte om du själv är lurad, Beatrice Ask, eller om du försöker lura andra. Så här går det till i EU, och det är en kultur som är främmande för Sverige att försöka lura medborgarna på det sättet. Det kommer inte att bli så under överskådlig tid.
Man kommer möjligtvis att klara andra steget, men det blir ett Stockholmsprogram, en överenskommelse, som i sak understiger de rättigheter som redan finns. Man lägger sig alltså lägre. Då blir det inget mervärde, som du säger i svaret. Tvärtom blir det större skada än nytta.
Det blir kosmetika utan värde, det blir en överenskommelse utan sakligt innehåll och det blir en försämring snarare än förbättring av rättssäkerheten för de länder som redan har förpliktat sig att följa Europakonventionen.