Kenneth G Forslund (S):
Till att börja med vill jag yrka bifall till de två reservationer som Socialdemokraterna är med på i detta betänkande: nummer 14 och nummer 15. I övrigt yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande. I dag debatterar vi utskottets betänkande nummer 10. Det har samma nummer varje år.
Detta är det betänkande som handlar om verksamheten i Europeiska unionen. Utgångspunkten är den EU-skrivelse som regeringen, här representerad av Hans Dahlgren, varje år ger till riksdagen. Denna skrivelse redovisar verksamheten och Sveriges agerande i EU under det gångna året.
Jag vet av erfarenhet att debatten många gånger halkar iväg till att inte handla om det som varit utan om det som möjligen komma skall.
Glädjande är trots allt att debatten om vad vi har för vägval i EU är en debatt där det finns en stark majoritet för att inom ramen för EU stå upp för grundläggande demokratiska värden, rättsstatens principer och de mänskliga rättigheterna samt verka för svenska intressen.
Skrivelsen är en omfattande text. Den beskriver ett synnerligen händelserikt år - vi kan ärligt säga att EU har haft både lyckade och mindre lyckade dagar.
Pandemin har naturligtvis satt sina spår även i EU:s verksamhet, och tidvis har det varit frustrerande att sammanhållningen och gemenskapen inte alltid har varit så bra som vi skulle vilja. Covidpandemin har onekligen utmanat unionens sammanhållning.
Den har skördat många offer och fått EU-länder att visa både goda och dåliga sidor i sina kontakter med varandra. Men EU är starkare efter denna covidepidemi; det är jag helt övertygad om.
Ur de svårigheter som varit under det gångna året har det fötts en ny beslutsamhet och en ny insikt om att vägen framåt inte är att agera enskilt utan att agera tillsammans. EU har nu en återhämtningsplan och en långtidsbudget som visar att EU klarar att ta sig samman när det verkligen behövs.
Jag är helt övertygad om att vi i slutändan går stärkta ur den här krissituationen. Naturligtvis har brexit, Storbritanniens utträde ur EU, präglat det här året. Det har varit en lång och i vissa stycken plågsam resa både för EU och för Storbritannien.
Nu är det viktiga att vi ser en väg framåt, tillsammans, med en ny relation mellan de kvarvarande EU-staterna och EU å ena sidan och Storbritannien å andra sidan. Våra gamla vänner är fortsatt våra vänner om än nu i ett nytt samarbetsformat. Statsrådet Hans Dahlgren kommer att delta i debatten senare. Jag är alldeles övertygad om att han kommer att ge en mer övergripande bild.
Det är därför som jag fokuserar på de två reservationer som vi socialdemokrater står bakom i detta betänkande. De reservationerna har att göra med EU:s sanktionslagstiftning mot allvarliga kränkningar av och brott mot de mänskliga rättigheterna. Det är det som ofta i dessa sammanhang kallas för Magnitskijlagstiftning.
Den ena reservationen bygger på att det finns en majoritet som vill utöka Magnitskijsanktionerna, som EU har beslutat om, med ytterligare element, såsom penningtvätt och korruption. Det är inget fel i sig att lägga till detta.
Men i EU-sammanhang är detta en ny lagstiftning och ett nytt sätt att arbeta, och det har varit en lång process för att komma så här långt. Vi socialdemokrater tycker att det är lite konstigt att börja ändra i dessa EU-regler när de precis har börjat gälla och när de väldigt nyss har börjat tillämpas.
Det kloka vore att utvärdera hur de fungerar och att sedan fundera över hur man kan utveckla reglerna vidare. Det var ganska tuffa diskussioner för att komma så långt som vi nu har kommit inom EU. Jag tycker att det är lite förhastat att riva upp alltihop och försöka omförhandla.
Men regeringen har, såvitt jag förstår, påbörjat ett arbete i rådsarbetsgrupper. Där har man från regeringens sida lyft denna möjlighet för framtiden - om jag har förstått det rätt. Det är alltså inte uteslutet. Det handlar i hög grad om tidpunkten och strategin för att komma framåt.
Den andra reservationen som vi är en del av handlar också om sanktionsreglerna. I den reservationen pekar vi på vad vi tror är väsentligt för att sanktioner ska fungera. Sanktioner är väsentligt starkare och effektivare om vi gör dem tillsammans med andra länder. Det är nämligen så att en majoritet i utskottet tycker att Sverige skulle kunna ha egna sanktioner.
Jag tror tyvärr inte att de skulle bli särskilt effektiva, även om de skulle kunna vara välmotiverade. Jag tror att det är problematiskt om EU börjar dela upp sig och inte har gemensamma beslut om sanktioner. Det kommer att vara svårt för enskilda länder som inför sanktioner mot andra länder.
Det kommer nämligen motåtgärder och motsanktioner, och de kommer de länder som enskilt har infört sanktioner att vara väldigt sårbara för. Det gäller naturligtvis även Sverige. Det blir inte heller samma styrka i sanktioner som är införda av ett land eller några få länder.
Om EU gemensamt kommer överens om sanktioner är det en väldig styrka. EU är en av världens absolut största samlade ekonomier och ett av världens största handelsområden. Det är klart att sanktioner från EU:s sida känns - var så säker! Fru talman!
Det förvånar mig, avslutningsvis, att de borgerliga partierna och framför allt Moderaterna vill gå ifrån tanken om gemensamma EU-sanktioner.
Moderaterna brukar ju ofta i dessa debatter - vi kommer säkert att få höra det även i den här debatten - säga att EU-arbetet ska prioriteras upp, att Sverige verkligen ska tillhöra EU:s kärna och att EU ska vara den centrala arenan för svensk utrikes- och säkerhetspolitik. Det är inget fel i de ambitionerna. Jag tycker att vi uppfyller dem väl redan i dag.
Men moderater, som tycks ha en idé om hur vi ska kunna uppfylla dem ännu bättre, är enligt mitt sätt att se inte riktigt konsekventa när de vill gå en väg med enskilda nationella sanktioner. Det rimmar illa med den övriga moderata EU-politiken.