KBLab/rixvox huggingface dataset:
Désirée Pethrus (KD):
Jag tackar Gunilla Carlsson för det svaret. Det är bra att man jobbar vidare med Gender Justice och även Darfur, som ju, som ministern säger, också är ett område där systematiska våldtäkter länge har rapporterats men inte har stävjats.
På något sätt är det så som tidigare talare sade: Det här måste lyftas upp väldigt högt på de olika agendorna där man diskuterar kring de här krigs- och konfliktområdena. Vi vet ju att våldtäkter är ett sätt och terrorism är ett annat. Vi rår inte på det. Den krigföring som sker i dag sker inte på traditionellt sätt, och därför måste vi också titta på hur vi ska jobba med fredsarbetet framöver.
Jag noterar också att Gunilla Carlsson i dag i tidningen Dagen gör en viktig markering. Den handlar om att man inte blandar ihop försvarsinsatser med biståndsinsatser. Om vi ser till det vi i dag debatterar blir det väldigt tydligt att vi behöver de fredsbevarande insatserna, men vi behöver också insatser och kraftiga resurser till bistånd som till exempel vård och behandling för dem som har varit utsatta för systematiska våldtäkter i olika områden.
Jag vill alltså tacka för det förtydligandet och hoppas att ministern driver den linjen inom regeringen. Jag vill också tacka för det engagemang som ministern har visat för frågan. Jag ser fram emot alla de åtgärder som ministern har aviserat och att få se hur vi kan jobba vidare gemensamt för att de här kvinnorna kanske framöver ska börja se ett slut på de här vidriga övergreppen och känna en trygghet inför framtiden.
Ser man en FN-soldat ska det betyda att det nu är trygghet som gäller. Soldaterna ska kunna markera detta, och deras syn på kvinnan ska vara att inga övergrepp eller utnyttjande av kvinnor på något sätt får ske i de länder där konflikterna råder.
Désirée Pethrus (KD):
Jag vill först tacka utrikesministern för det svar som jag har fått på mina interpellationer som berör barn som utsätts för olika typer av våld. Den ena handlar om hedersrelaterat våld mot barn som dödas till följd av hederskulturer och där inte ansvariga ställs inför rätta.
I den andra interpellationen har jag valt att ta upp frågan om det förskräckliga faktum att man i Iran fortfarande avrättar barn - barn är man ju när man är under 18 år enligt FN:s barnkonvention - och detta trots att Iran har skrivit under konventioner som talar mot avrättning av barn. Jag är mycket tacksam för det svar jag fått av utrikesministern. Det visar på ett engagemang och ett intresse för frågan.
När det gäller frågan om att barn avrättas i Iran berättar utrikesministern i sitt svar att han talat med Irans utrikesminister angående detta. Det tycker jag är mycket bra. Sådana påtryckningar är oerhört viktiga. Det finns en hemsida som heter www.stopchildexecutions.com där man dessvärre kan läsa att Amnesty International dokumenterat 21 avrättningar av barn sedan 1990 i Iran.
I dag sitter enligt Amnesty minst 25 minderåriga i väntan på avrättning. De finns namngivna på ovannämnda hemsida. Det är alltså ett problem som är i högsta grad levande. Trots att vi har FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter samt FN:s konvention om barnets rättigheter, vilka förbjuder dödsstraff, fortgår det runt om i världen.
Sedan 1990 har Iran, Jemen, Kina, Kongo, Nigeria, Pakistan, Saudiarabien, Sudan och USA avrättat fångar som var under 18 år vid tidpunkten för brottet. Kina, Pakistan och USA har dock, som ministern också var inne på, nu höjt minimiåldern i lagstiftningen till 18 år.
Det har förmodligen skett på grund av starka påtryckningar från olika håll, vilket visar hur viktigt det är att ta upp dessa frågor. Vi måste alltså aktivt motverka allt våld mot barn. Det gäller även barnaga, som ju finns kvar i ett stort antal länder i världen. Det är viktigt att göra detta som en första markering, att markera att våld mot barn aldrig är acceptabelt. Fru talman!
Det är bra att Sveriges utrikesminister agerar via EU men också direkt i kontakterna med olika makthavare i världen. Vi vet, som sagt, att påtryckningar från det internationella samfundet har stor betydelse. Det visar på vikten av att använda både FN, EU och de personliga kontakter som utrikesministern har med de olika länderna.
Jag väljer att ta upp den första interpellationen i detta mitt första inlägg och återkommer till den andra i mitt nästa inlägg.
Désirée Pethrus (KD):
Jag vill tacka utrikesministern för det svaret. Det känns som att regeringen tar frågan på allvar och att den lyfts fram i de sammanhang som är möjliga. Jag kan inte säga annat än att jag tycker att det som görs just nu känns tillfredsställande och att jag har fått ett bra svar.
Jag tror dock att det är bra att vi hela tiden lyfter fram frågan på olika sätt via riksdagen för att också trycka på övriga länder som fortfarande tillämpar dödsstraff. När det gäller min andra interpellation kom den till genom att jag deltog i en manifestation som arrangerades för att hedra Pelas och Fadimes minne. Riksföreningen Glöm aldrig Pela och Fadime lyfter fram fallet som alltså handlar om den 17-åriga Dua Khalil Aswad som stenades till döds.
För dem som inte hört talas om fallet vill jag nämna att steningen utfördes på ett torg i Mosul i norra Irak. Stenarna kastades av familjen och byborna. Det var inte staten som dödade henne direkt, däremot indirekt, eftersom sådana brott inte beivras. Duas öde filmades, och videoklipp av steningen cirkulerar nu på Internet. I filmen ser man hur männen samlas runt henne, kastar sten, släpar henne i håret och sparkar på henne när hon ligger ned.
Även polismän syns på filmen, men ingen ingriper. Det är helt oacceptabelt. Man kan fråga sig vad som var Duas brott. Jo, hon hade rymt med sin kärlek, en muslimsk arabisk man. Hon ville gifta sig med den man hon älskade, men familjen accepterade inte hennes val. Runt om i vår värld är det så att kvinnors val inte accepteras, att kvinnors rättigheter inte respekteras.
Det hedersrelaterade våldet är globalt, och jag hoppas att utrikesministern kommer att lyfta upp denna viktiga fråga framöver. FN beräknar att fyra fem miljoner människor lever under skadliga hedersnormer. Kvinnor övervakas, trakasseras, könsstympas, tvingas till arrangerade äktenskap med mera. Många kvinnor mördas på samma sätt som Dua. Vi måste kraftfullt markera att vi inte accepterar sådant.
Frågan är om någon kommer att ställas till svars. Kan utrikesministern säga att de som utfört dessa vidriga handlingar kommer att ställas till svars?
Det är bra att ministern tagit upp frågan med representanter för Iran, såsom med Irans utrikesminister i mars, men frågan är om det inte än en gång på internationell nivå behöver talas mer om lagföringen av de hedersrelaterade brotten.
Det gäller även frågan om hedersnormer, som ofta blandas ihop med religion. Hedersrelaterade normer lever i olika regioner oberoende av religion. Därför är det viktigt att lyfta fram att det är en kulturell sedvänja som vi aldrig kan acceptera.
Jag hoppas att utrikesministern kan lova att driva frågorna om barns och kvinnors rättigheter runt om i världen, för det är oftast kvinnor och barn som drabbas av traditioner, konflikter, fattigdom och så vidare. Främst är jag dock intresserad av hur vi ska se till att Irak verkligen lagför den typen av kriminalitet.
Désirée Pethrus (KD):
Jag vill tacka för det. Det känns som att ministern har frågan på sin dagordning. Det var det jag ville få bekräftat i denna interpellationsdebatt. Alltså tycker jag att det känns väldigt bra. Frågan handlar naturligtvis om lagföring, som jag sade. Men den handlar också om att börja jobba med attityder och värderingar och sätta ett starkt tryck på de ledare som finns i de här regionerna.
Det är, som ministern säger, framför allt i det kurdiska självstyret man måste ta tag i de här traditionerna genom attityder och värderingar, men också naturligtvis genom en kraftfull lagstiftning. Om det inte lagförs accepteras det indirekt. Även i Sverige nås vi på olika sätt av hur vissa länder inte tycker att det här ska lagföras.
Ministern svarar också att Irak nu kanske luckrar upp lagstiftningen och försämrar för kvinnor när det gäller hedersnormer. Det är oerhört olyckligt och känns oerhört viktigt att ta upp. Jag skulle avslutningsvis vilja ta upp frågan om situationen för barn i Europa. Ministern nämner att man ska ta upp detta.
Ska man börja jobba med våld mot barn måste man i första hand ha den lagstiftning som Sverige har om barnaga, för att visa att det inte är acceptabelt. Frågan är om det är någonting som Sverige driver i olika delar av de internationella samfund som vi samverkar i.
Désirée Pethrus (KD):
Jag säger som tidigare talare att jag inte hade tänkt att gå in i debatten. Sven Otto Littorin gav ett bra svar, herr talman, där han talade om vad han tycker om avvecklingen. Han sade: "Jag har inga planer på att nedrusta arbetsmiljöforskningen!" Det är det som är huvudtanken. Vi ska inte rusta ned arbetsmiljöforskningen.
Jag kan hålla med dem som säger att det går fort. Avvecklingen av Arbetsmiljöinstitutet ska ske på ett halvår. Det är en kort period. Men tanken är inte att all forskning ska försvinna i och med att Arbetslivsinstitutet avvecklas. Det är det som är det viktigaste. Vi tar inga steg för att helt avveckla forskningen.
Vi avvecklar institutet, men vi avvecklar inte forskningen. Flera har sagt att tanken är att arbetsmiljöforskningen ska fortleva fast i annan form. Det vore bra om statsrådet i sina slutanföranden lyfte fram vad man gör på departementet. Vad jag vet har det tillsatts en person som är med i omställningsarbetet kring Arbetslivsinstitutet.
Det vore bra om statsrådet talade om för kammarens ledamöter hur avvecklingsarbetet kommer att gå till.
Désirée Pethrus (KD):
En annan fråga som ofta diskuteras är den radikalisering som pågår på de palestinska områdena men framför allt på Gazaremsan. Det här gynnar absolut inte fredssträvandena i områdena.
Det gynnar egentligen till stor del de negativa krafterna och missgynnar särskilt två grupper som jag har lyft upp i min interpellation, och det är kvinnorna men också de kristna som finns i området. Många kristna försöker nu lämna området på grund av att det inte går att försörja sig på handeln.
Men de riskerar också i förlängningen att utsättas för trakasserier av fundamentalistiska krafter om de får mer utrymme, och då kommer religionsfriheten att beskäras. Det är inte bra. De palestinska förhandlarna säger att de vill ha en sekulär stat. Det ska vi naturligtvis uppmuntra.
Annars finns det, som sagt var, en risk för att de kristna palestinierna får en ohållbar situation och tvingas att lämna det land som de naturligtvis också har rätt till. Kvinnorna har också en situation som har försämrats. Det kunde jag märka. Eftersom jag var där för 15 år sedan kan jag tydligt se att kvinnors situation har försämrats under de senare åren på de ockuperade områdena.
De får i större utsträckning underkasta sig ett patriarkalt system med begränsat handlingsutrymme. Kvinnor ska ha lika rättigheter som män enligt FN:s kvinnokonvention.
Därför tycker jag att det är oerhört viktigt att FN:s resolution 1325 om att kvinnors särskilda situation i krig och konflikter ska uppmärksammas lyfts fram när vi diskuterar kvinnor i de här fredsförhandlingarna. I svaret säger ministern att vi ska stödja det civila samhället när det gäller kvinnor.
Och det är naturligtvis viktigt att vi via biståndsinsatser stöder kvinnoorganisationer. Det är jättebra. Men nu kan man ju titta på hur den här fredsprocessen går till i Annapolis, Paris, Moskva och så vidare. På vilket sätt anser ministern att kvinnor har involverats i den här processen? Och på vilket sätt lyfter man fram kvinnors och framför allt barns situation för att freden ska säkras och även bli någonting positivt för kvinnor?
Det är väl de två frågor som jag skulle vilja att ministern svarar på: Hur ska vi minska radikaliseringen på området? Och hur vi ska få kvinnor mer involverade i fredsprocessen?
Désirée Pethrus (KD):
Situationen i dag är som vi alla här har beskrivit ohållbar. Det handlar också om två väldigt sårbara parter. Därför är det oerhört viktigt att vi och världssamfundet ställer krav och står fast när "bråk" sätter i gång mellan parterna.
Det är vi i världssamfundet som ska stå fast och säga att nu har vi bara den här vägen framåt och annars kommer vi att reagera på det ena eller det andra sättet. Det är självklart att detta ska ske med respekt för båda parters behov av säkerhet, rättvisa och framtidshopp. Men om man tittar på hur situationen ser ut i dag är det inte så enkelt. Jag känner lite oro inför det svar som ministern har gett.
Vad kan hända? Ministern säger i en del av svaret: Samtidigt måste vi alla vara medvetna om risken för bakslag. Det får inte bli bakslag! Det här hotar nu hela regionen. Om vi vill ha fred i regionen måste vi ha en positiv utveckling, och vi måste från världssamfundet ställa kravet att det inte får bli något bakslag. Europa har en stor och viktig uppgift.
Där kan ministern vara med och påverka, men jag hoppas, herr talman, att vi via EU och på det sätt som ministern också kan påverka USA, nu verkligen sätter handling bakom de ord som har uttalats och att vi får en region som symboliseras av fred, demokrati och mänskliga rättigheter.
Désirée Pethrus (KD):
Det är bra som arbetsmarknadsministern säger att Arbetsförmedlingen har fått ett nytt uppdrag och att man ökar coachningen. Jag tror inte att det kommer att räcka för att klara det uppdrag vi har när det gäller framför allt de funktionshindrades situation. Sverige har kommit långt på vägen mot att bryta utanförskapet, men mer kan göras. Jag tycker att vi ska titta på hur andra länder har jobbat som till exempel Australien, England, Holland och Norge.
Det gäller att hitta en bra ny modell för en arbetsförmedling i medborgarnas tjänst. Det visade sig att ett av de företag jag besökte häromveckan jobbar med personer som hade 18 månaders sjukskrivning, och de hade fått ut 70 procent i arbete. Det hade de ingen subvention för. Företagen måste köpa tjänsterna åt långtidssjuk personal som behöver byta arbete. Det är bra att dessa företag gör detta.
Annars hade de personerna kanske hamnat i förtidspension eller arbetslöshet. Men de personerna hade inte kunnat få den speciella hjälpen på Arbetsförmedlingen. Det jag tycker är så tråkigt är att personer som inte klarar av arbetsuppgifter inte kan få hjälp till omställning och ett nytt jobb.
Jag ser att arbetsmarknadsministern säger i sitt svar att några ytterligare initiativ inte är aktuella just nu och att regeringen återkommer i samband med 2008 års budgetproposition mer formerna för jobb- och utvecklingsgarantins tredje fas. Det är en del. Jag tror också att det vore väldigt lyckosamt om vi öppnade för en mångfald av aktörer på arbetsförmedlingens område. Med det behövs en klassificeringsmodell.
Det behövs också någon typ av ersättningsmodell så att var och en som vill ha en specialisttjänst på området själv ska kunna få en ökad makt i sin hand. Det gäller framför allt dem som står långt ifrån arbetsmarknaden.
Désirée Pethrus (KD):
Som jag minns det från när jag var liten var det i årskurs 3 man skulle få någon sådan här typ av undervisning. Om man i årskurs 7 inte har fått den här undervisningen är det ganska anmärkningsvärt, eftersom vi vet att sexdebuten är ganska tidig för en del ungdomar. Jag tycker nog ändå att de där siffrorna var ganska anmärkningsvärda.
Jag skulle vilja läsa upp ett citat från statsrådet Björklund ur en tidning som kom ut den 26 maj 2008: "Jag tror ingen av oss vill bli opererad av en obehörig läkare och jag tycker det är lika självklart att våra elever i skolan ska undervisas av lärare som har rätt utbildning." Detta visar vikten av att man måste ha kunskap och kompetens för att undervisningen ska bli väldigt effektiv.
Enligt grundskolans kursmål ska eleverna kunna föra diskussioner om sexualitet och samlevnad och visa respekt för andra ståndpunkter och olika samlevnadsformer. Man kan dock ifrågasätta hur eleverna ska kunna tillgodogöra sig den här kunskapen och insikten när det inte finns något krav på att lärarna själva besitter denna kunskap. Sexualitet och relationer är inga enkla frågor.
Det är naturligtvis inte enkelt att hitta ett enkelt utbildningspaket. Men vi måste jobba vidare med frågan, för vi behöver få en helhetssyn. Hur ska det här gå till? Kan vi hitta bra modeller för hur vi ska jobba med sex- och samlevnadsundervisningen? Hur ska lärarnas utbildning se ut? Det borde finnas möjlighet att föra in någon typ av obligatoriskt inslag inom lärarutbildningen på något sätt.
Kunskap behövs helt klart om vi ska få en bättre situation än vi har i dag i skolorna. Det handlar om liv, hälsa och överlevnad för många ungdomar.
Désirée Pethrus (KD):
Jag tror säkert att det finns mer vi kan göra när det gäller att ställa krav. Jag skulle välkomna att vi ställde större krav på de länder som vi ingår avtal med. Jag tror inte att regeringen vill motverka det. Vi står bakom ILO:s konventioner, som jag nämnde och som finns med i betänkandet. Hans Linde tar upp LO-TCO Biståndsnämnd.
LO har ganska mycket pengar och skickar pengar till Socialdemokraterna, så LO kanske kan satsa de pengarna på sin biståndsorganisation. Det vi däremot har gjort är att via Sida gå via ILO:s utvecklingssamarbete, som jag sade, med ett partnerskapsavtal som under perioden 2009-2013 uppgår till 125 miljoner kronor. Så visst satsar regeringen pengar! Det var det jag ville lyfta fram och säga. Ni vill få det till att ingenting görs på detta område.
Det jag ville lyfta fram var att om Hans Linde läser betänkandet ser han att vi tydligt lyfter fram de här frågorna och att vi arbetar för ratifikationen av konventionerna, som jag också nämnde. EU har ju, som sagt, startat ett ganska viktigt arbete, som kom redan 2006, för anständigt arbete i utvecklingssamarbetet.
Självklart finns det ett regelverk, både i Sverige i fråga om vilken syn vi har på dessa frågor, och i EU. ILO är en viktig aktör på detta område, och därför ska vi fortsätta att stödja ILO.
Désirée Pethrus (KD):
LO-TCO Biståndsnämnd är naturligtvis en organisation som ska få fortsätta att agera på biståndsområdet. Jag tycker inte riktigt att det stämmer med din koppling mellan att LO skickar pengar till Socialdemokraterna och att KD skickar pengar till vår egen organisation. Olof Palme Center, som tillhör Socialdemokraterna, får också olika biståndspengar. Det var snarare vad LO väljer att göra med sina pengar som jag ifrågasatte.
När det gäller handelsavtal har Sverige en hög svansföring. Det finns en policy, och många av våra ministrar har en skyldighet att i alla samtal med länder där demokratiska rättigheter inte upprätthålls ta upp mänskliga rättigheter i dialogen.
Jag får återkomma till det, men jag förutsätter att regeringen tar upp det när man tecknar handelsavtal med länder som inte värnar mänskliga rättigheter. Där ingår fackliga rättigheter. Sverige står bakom det. Vi har skrivit under Lissabonfördraget där rätten att teckna kollektivavtal och fackliga rättigheter finns med. Inget EU-land kan säga att man struntar i det här. Därför förstår jag inte riktigt vart du vill komma.
Jag förutsätter självklart att regeringen tar upp frågor om mänskliga rättigheter med regimerna i samband med enskilda handelsavtal.
Désirée Pethrus (KD):
När det gäller att skydda civila tycker jag att om det är så att övergångsregeringen, NTC, säger att man vill ha det stödet, då tycker jag att vi ska lyssna på det. Nu har jag inte hört att det är det man har begärt för tillfället, men Bodil Ceballos är också lite hit och dit. I den ena stunden är det hemskt att vi har övervakningsutrustning, och i nästa stund ska vi använda övervakningsutrustningen.
Övervakningsutrustning kan ju användas till något positivt - eller hur - och då kan man inte bara den ena stunden säga att övervakningsutrustning till Libyen är dåligt, men nu är det helt plötsligt bra. Vi måste alltså bestämma oss för när vi ska använda övervakningsutrustningen och det man kan bidra med med flygplanen. Jag tycker att man ska göra det. Om NTC begär det tycker jag att vi ska ställa upp med de resurserna. Jag har dock inte hört någon sådan förfrågan.
Jag tycker att det är väldigt märkligt att Miljöpartiet ändå inte vill lyssna på det övergångsrådet nu begär, om man nu vill att vi ska fortsätta med en insats för att läget ska stabiliseras. Vi vet att det finns Gaddafitrupper kvar. Vi vet att säkerhetsläget fortfarande är väldigt osäkert.
Vi vet att Gaddafi säkert kan ställa till med väldigt mycket otäcka saker om vi skulle dra oss tillbaka. Varför vill inte Bodil Ceballos lyssna till NTC och gå med på dess begäran om en fortsatt militär insats?
Désirée Pethrus (KD):
Jag blir inte riktigt klok på hur Miljöpartiet egentligen ser på situationen. Ni säger att visst ska vi lyssna på NTC och vad de vill ha, men varför ska Sverige delta? Man måste ju först bestämma sig för om man tycker att det är okej att lyssna på NTC och om vi ska göra en insats. Min och Kristdemokraternas syn är att det är bra att Sverige finns med. Sverige är en demokrati.
Vi tror på mänskliga rättigheter, och det är viktigt att vi finns med för att också kunna påverka framtiden i Libyen. Det ger oss en kredibilitet och en möjlighet till större inflytande i Libyens framtid. Det är någonting som ni har efterfrågat i tidigare replikinlägg: Varför har vi inte varit med och försökt agera internt i Libyen? Vi vet att ingen kan gå in och göra ett militärt angrepp på Libyen som det var tidigare.
Däremot kan vi nu försöka göra saker i de mänskliga rättigheternas och demokratins namn och när det gäller uppbyggnad av Libyen. Jag tror att det är viktigt att vi finns med hela vägen i det stödarbete och uppbyggnadsarbete som nu förestår. Min förhoppning är att den svenska insatsen och våra militära insatser har gjort skillnad, precis som Bodil Ceballos själv sade.
Vi har gjort skillnad, och vi vill vara med och fortsätta göra skillnad även framöver, så jag tycker att Bodil Ceballos är svaret skyldig när det gäller civilbefolkningen i Libyen som fortsatt vill ha ett militärt stöd för att skapa trygghet och stabilitet. För att kunna göra alla de här humanitära insatserna krävs också att det finns säkerhet och trygghet på marken, och där vill vi bidra med den här militära insatsen.
Désirée Pethrus (KD):
Som jag minns det skrev ni förra året att ett alternativ var att den europeiska utrikestjänsten i stället skulle kunna ta en del av de här uppgifterna. Det har ni inte skrivit i det här årets motion, och jag sade då att det inte var liktydigt med en parlamentarisk församling där parlamentariker möts. Jag ser just värdet av att vi som parlamentariker från olika delar av världen möts. Titta på FN där parlamentariker möts ganska sällan.
Det är i generalförsamlingen och några andra tillfällen. Här har vi en möjlighet att skapa en dialog som kan ge en vinna-vinna-situation. Anledningen till att Sarkozy startade det här arbetet - det var väl delvis han som var initiativtagaren, får man väl säga - var att försöka förhindra att folk skulle fly över Medelhavet.
Det uppfattar jag är någonting som Björn Söder skulle kunna tänka sig att stödja, då du ju i stället vill ha utveckling i deras länder för att de ska kunna stå på egna ben. Då behöver unga människor inte fly från diktaturer eller för att de inte kan ha sitt uppehälle där. Det är en vinna-vinna-situation som jag ser det, och jag ser det absolut inte som att vi när vi åker till Tunisien pådyvlar dem någonting.
De vill ställa frågor. Ett exempel är: Hur jobbar ni med våld mot kvinnor? Man har nu skapat den första kvinnojouren i Tunisien. Kan ni förstå? I den tidigare diktaturen fanns det inte ens statistik på hur många kvinnor som hade varit utsatta för våld. Vi kunde när vi träffades berätta lite grann om hur vi har jobbat här och hur kvinnojourerna fungerar.
I ett så stort land som Tunisien har alltså den första kvinnojouren precis startat. Det är klart att vi kan ha ett utbyte med varandra som kan skapa många positiva effekter.