KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Romson (MP):
Lena, jag och andra har internationellt väldigt starkt varit ute för att säkerställa att vi får en helhet här. Vad som blir så märkligt med den här debatten är att vi inte kan landa i vad som är det rimliga systemet för att räkna. Hur ska vi se till att vi i Sverige får ett sådant klimatarbete att man känner att man är på rätt väg?
Till skillnad från miljöministern tror inte jag att det är särskilt inspirerande för företag, kommuner och andra aktörer att jobba på med sina åtgärder om de inte ser att det hänger ihop i en nationell helhet och att vi får en nationell politik som hänger med och där man inte bara pekar på att vi ska göra en tredjedel av vårt mål om minus 40 utomlands.
Vi skulle kunna göra som Danmark och säga att vi ska göra minus 40 hemma. Det är det som de klimatprogressiva länderna i världen nu gör. Man försöker vara tydlig i sin nationella politik. Utan en tydlig politik med mål och implementeringsåtgärder, både i närtid och för de framtida målen, får man inte heller en uppföljning som känns gedigen och adekvat för alla de aktörer som ska jobba.
Klimatarbete hör till de frågor där man tydligt ser behovet av att ena alltifrån den lokala nivån via den nationella till den internationella nivån för att få alla att gå åt samma håll. Det är därför det är så viktigt att Sverige är den starka internationella klimatdiplomaten i de svåra förhandlingar och samtal som man naturligtvis har.
Jag tycker inte att man tar detta ansvar när man talar om sättet att få ett internationellt åtagande som kan bli mer ambitiöst. Nu ska vi vara helt ärliga: Den första perioden hade ett extremt lågt åtagande. För Sveriges del innebar det att vi kunde öka utsläppen med 4 procent. Vi ska vara ärliga i debatten vad gäller det absurda utslaget.
Finansministern deltar inte i debatten, men han var den som började förespråka att Sverige skulle sälja de här utsläppsrätterna, alltså överskottet av det svenska klimatarbetet. Jag tror inte att någon innan dess ens hade funderat på detta, utan det kom fram när man började se att det har skapats någonting som kallas för klimatekonomi.
Man kan börja omsätta utsläppsrätter i pengar, och då är man naturligtvis angelägen om att disponera dem på rätt sätt. Men för Miljöpartiets del är det väldigt tydligt att vi inte kan disponera dem på ett sätt som får det svenska klimatarbetet att haverera. Just nu behöver vi högre ambitioner i det svenska klimatarbetet och framför allt tydligare ordning och reda när det gäller uppföljning och målsättning.
På det sättet ska vi driva på och vara ett föredöme i de internationella förhandlingarna för att sätta upp internationella mål. Jag tror att Lena Ek och jag är alldeles överens om att de internationella samtal som hittills förts inte har den ambitiösa profil som världen behöver.
Därför ska alla, inklusive den svenska regeringen, jobba för ett högre klimatmål och inte för att aktörer som Sverige som kan göra mer ska få incitament att göra mindre.
Åsa Romson (MP):
I den här debatten har ministern försökt påskina att jag och Miljöpartiet inte skulle bry oss om den internationella dimensionen i klimatarbetet. Jag har försökt vara tydlig med att det är allt annat än sant. Vi är tydliga när det gäller stödet till syd och att leverera genom CDM men framför allt i vårt finansieringsåtagande.
Det vill säga att vi är tydliga med att Sverige är där och stöder den gröna fonden, stöder finansieringsåtagandet och stöder EU, som till och med har sagt att vi ska använda intäkterna från de nya mekanismerna som kommer med auktioneringen inom EU:s eget handelsutsläppssystem. Där säger Miljöpartiet: Ja, de pengarna ska vi oavkortat se till att syd och det internationella klimatarbetet får till sitt förfogande.
Det behövs resurser när de fattigaste länderna måste få en utveckling som inte går den fossila vägen och inte minst naturligtvis också måste anpassa sig till de klimatförändringar som vi inte ser bara här i landet med översvämningar och ytterligare extrema väder utan som också de fattigaste länderna ser alltmer av. Men, Lena Ek, du kunde inte lova att regeringen kommer att annullera det svenska överskottet av internationella utsläppsrätter.
Det är ett överskott som vi har fått därför att det internationella åtagandet är så fruktansvärt lågt men också därför att de lokala aktörerna, kommunerna och enskilda företag, inte minst i Sverige, faktiskt har påbörjat en klimatomställning i Sverige.
Jag skulle vilja att du som miljöminister kunde lova att regeringen sent omsider, åtminstone inför höstens budget - vi har efterfrågat det här ett tag nu från kammaren - tydliggör att det inte är regeringens avsikt att sälja ut det svenska klimatarbete som vi hittills har genomfört, utan tydliggör ännu mer den betydelse som svenskt klimatarbete kan få också internationellt.
Jag önskar dig all lycka när du talar med Polens ministrar i morgon, men jag önskar också att du driver på i det svenska klimatarbetet, för det behövs.
Åsa Romson (MP):
Jag får börja med att tacka för debatten. Det är viktigt att diskutera Sveriges skydd för biologisk mångfald, hur vi följer upp de regeländringar som genomförs och vad det får för konsekvenser i praktiken. Det är ju alltid i en omvärld som reglerna ska användas. Och nu sitter vi i en situation där vi har ett svårt mål.
Det är kanske just nu det största pågående miljörättsliga målet i Sverige, och det är ännu inte avslutat. Men, herr talman, min fråga rörde också synen på Natura 2000 och på den här typen av habitat och områden. Miljöministern svarade att man gjorde bedömningen att tillräckligt mycket av den här naturtypen är skyddat. Jag menar att myndigheter, ministern och departementet har ett större ansvar här.
Vad skulle ha gett en bättre tydlighet gentemot aktörer - det gäller aktörer som till exempel funderar på en utveckling av turismindustrin eller på hur man ser över sin livsmiljö som boende på Gotland, och det handlar om hur vi tydliggör vad den här naturtypen betyder för Sverige - än att vi hade instiftat ett Natura 2000-område?
Det hade gett en otrolig tydlighet för aktörerna när det gäller att veta vad de har att förhålla sig till. Det är också ett val som vi har att värdera. Är det möjligen så att man har varit för restriktiv i utpekandet av denna typ av områden? Det handlar om att få en tydlighet gentemot samtliga aktörer, inklusive regionen Gotland och de boende, när det gäller att kunna planera för de typer av verksamheter som man utvecklar.
En ny nationalpark hade naturligtvis öppnat för en helt annan typ av näringsverksamhet och boendemiljöer än den verksamhet som det just nu planeras för och som Nordkalk driver i sitt mål. Med detta vill jag tacka för debatten och välkomna Lena Ek tillbaka efter sommarledigheten.
Åsa Romson (MP):
Jag tackar energiministern för utläggningen om mina frågor. Jag återkommer till om jag tycker att det var ett svar på frågorna. Jag tycker att det är ett intressant och viktigt besked som energiministern ger här i kammaren.
Att vi bygger ut de senare välkomnas naturligtvis av Miljöpartiet. Det är en förutsättning för ett hållbart energisystem att vi får en betydligt starkare utveckling av utbyggnaden av förnybar energi. Vi har bidragit till de regelverken under tidigare regeringskonstellationer och bejakat de delar som har förändrats under den här perioden. Vi tycker snarare att denna utveckling har gått för långsamt.
25 terawattimmar till 2020 i elcertifikatssystemet är för lite. Det ser man redan nu. Vindkraftsbolagen pekar på att man skulle behöva höja denna ram, och vi föreslår 30 terawattimmar till 2020 som en mer rimlig ram. Vi föreslår vidare att man inför ett garantipris för att få i gång solcellsproduktionen och solelsproduktionen i Sverige. Många andra länder i Europa går betydligt snabbare fram på detta område än vad Sverige gör. Herr talman!
Vi anser dessutom att det finns goda underlag och stöd för att ge stöd till bönderna att producera mer biogas via ett metanreduceringsstöd och till kommunerna som satte i gång en mycket viktig utveckling i Sverige men som under de senaste åren har fått allt mindre incitament att fortsätta bygga ut denna viktiga energikälla i det förnybara systemet. Låt mig återgå till kärnfrågan i min interpellation.
Den handlar om hur vi i dag ska se på kärnkraftssystemet. Det är en intressant princip som energiministern framhäver i samband med energiöverenskommelsen, nämligen att det är energibolagens osynliga hand som ska styra över kärnkraftsmarknaden snarare än de politiska regelverken. Det verkar inte vara en princip som ska gälla på det förnybara området, och det är jag glad för.
Där har vi faktiskt tydliga system som ska generera mer förnybar energi, och det tror jag är viktigt. Herr talman!
Varför politiken dessutom inte i detta läge, när vi efter ett år med upprepade säkerhetsproblem i de gamla, svenska kärnkraftsreaktorerna, skulle ha någon som helst åsikt om huruvida dessa reaktorer kan börja avvecklas och när man kan börja avveckla dem på ett ansvarsfullt och betryggande sätt övergår faktiskt mitt förstånd.
En följdfråga till ministern blir om hon kan garantera att det inte sätts någon press på bolagen att få några undantag från säkerhetsbestämmelserna och inte fattas några andra beslut från säkerhetsmyndigheten inför denna vinter.
Åsa Romson (MP):
Anna-Karin Hatt får ställa en interpellation till mig om hon vill diskutera de exakta detaljerna. Vi har i den här kammaren lagt fram ambitiösare förslag på utbyggnad av förnybar energi, bland annat att elcertifikatssystemet ska ha en ram på 30 terawattimmar till år 2020. Jag tror att det besvarar din fråga ganska tydligt. Sverige har unika förutsättningar för att ha ett rent och hållbart energisystem.
Att få 100 procent förnybart - och där ingår inte kärnkraften, herr talman - är fullt möjligt enligt flera prognoser från forskare, miljöorganisationer och andra. Men det kräver att vi har en tydlig politik. Här skulle jag vilja utmana energiministern, som hävdar att den nuvarande alliansöverenskommelsen skulle ge en så tydlig politik. När det gäller kärnkraft gör den inte det, och det var egentligen det du inledde med att säga.
Metoden är att säga att det är energibolagens osynliga hand som ska styra huruvida Sverige ska ha kärnkraft i framtiden, hur länge de gamla osäkra reaktorerna ska stå och om man kommer att satsa alla sina sekiner på ny kärnkraft eller om man i stället ska satsa dem på de energislag som byggs ut i majoritet i hela världen runt omkring oss, det vill säga den nya förnybara energin.
Det är inte så lätt att stå och säga att man kan bygga ut den förnybara energin och att det minskar beroendet om man inte också är beredd att tala om hur man ser på kärnkraften. Här går energiministern som katten runt het gröt.
Hon vill inte erkänna att det kommer att vara väldigt svårt att gå över 50 eller 53 procent i andel förnybar energi i Sverige om man inte är beredd att sätta ned foten och se till att det sker en utfasning av den gamla kärnkraften i Sverige och att det inte byggs ny. Men med Centerpartiets nuvarande allianskonstellation blir det svaret otydligt.
Det, herr talman, kommer att vara ett större problem för utbyggnaden av förnybar energi i Sverige i framtiden än någon annan politik i den här kammaren. Tack för debatten!
Åsa Romson (MP):
Ursäkta att jag tar Stockholmsluften som utgångspunkt för debatten, men det handlar om det. Jag är riksdagsledamot för Stockholms stad och anser att det är rätt att det debatteras även i riksdagen när det ligger på riksdagens och regeringens bord att underlätta för bra luft också i Stockholm. Dessutom har det oerhört stor betydelse för hur man hanterar relationen till andra städer än Stockholm där barn och äldre också har alltför dålig luft i dag.
När vi har en miljöminister i alliansregeringen som säger att kommunerna gärna får fortsätta ha dålig luft i de städerna eftersom de har självstyre tycker jag att det är vår skyldighet i riksdagen att ta upp frågan och debattera den - utan att vi blir klappade på huvudet för att vi tar upp så kallade Stockholmsfrågor. Jag ska också klargöra att "förbannade skyldighet" riktade jag mot dig som miljöminister, Lena Ek, och inte mot Sveriges kommuner.
Jag tycker att du har skyldighet att se till att signalen från din regering är tydlig med att kommunerna inte får skyffla undan frågan om dålig luft. Det gör de i dag, och era allianskolleger i Stadshuset gör det, när de inte använder de verktyg som ni och vi i riksdagen har gett dem för att ha möjlighet att förbättra luften för barnen och för att förbättra trafiksituationen.
Som miljöminister är det viktigt, och det är viktigt för mig i riksdagen och för Miljöpartiet, att hålla efter att vi har en regering som ger det stödet men som också är tydlig gentemot kommuner. Det var en nyhet för mig, Lena Ek, att du inte står bakom att man har en EU-uppgörelse om luftkvalitet till exempel. Det är det som ligger i botten här. Det är den typen av regler som är viktiga att skapa på bredare fronter och som också är viktiga instrument att jobba med.
Men då ska man vara beredd på att jobba med dem och på att ta det ansvaret. Om allting nu är frid och fröjd i Stockholm, och om allting håller på att bli bättre tycker jag inte riktigt att rapporterna kan säkerställa det. Och det tyckte uppenbarligen inte länsstyrelsen heller. Det är de som har bett miljöministern att använda åtgärdsprogrammet för att förbjuda dubbdäck i större utsträckning i Stockholm, till förmån för Stockholms barn. Det är synd att miljöministern inte gör det.
Åsa Romson (MP):
Tack, Lena! Jag vill verkligen tro att det här är en engagerande fråga. I ett miljöperspektiv är detta med luftkvaliteten i flera av Sveriges städer ett av de områden som just nu är mest akuta för att möjliggöra en god livskvalitet för alla människor.
Jag vill också vädja till miljöministern att se att vi har ett system med miljöbalken, kapitlet om miljökvalitetsnormer, åtgärdsprogram och så vidare. Det handlar om hur det förvaltningssystemet faktiskt ska användas. Du använde inte ett enda ord för att svara på den fråga som jag ställde i interpellationen från början. Du talar om att alla nivåer ska engagera sig, men att engagera sig handlar inte bara om samtal.
Det är bra att du samtalar med Anders Borg och med kommunerna, men du har också en beslutsmakt. Det ligger på ditt bord att avgöra huruvida det här åtgärdsprogrammet - det andra i raden av åtgärdsprogram för Stockholmsluften - faktiskt ska göra skillnad. Det första programmet är stockholmarna besvikna på.
Där blev det en huggsexa mellan kommunen, länsstyrelsen och miljömyndigheter som visade på att vårt miljöledningssystem och vår miljölagstiftning inte funkar för det här. Det är därför man på Hornsgatan är så besviken att man gick till domstol. Det är därför barnen på Södermalm och kring Sveavägen, Norrlandsgatan och S:t Eriksplan ibland går ut och lappar bilar för att påminna bilisterna om att de inte ska ha dubbdäck. Vi har faktiskt en miljölagstiftning, och du är miljöminister.
Lena Ek, nu är det dags för dig att fatta beslut så att vi får ett åtgärdsprogram för Stockholm som gör rättvisa och ger en bättre luft redan denna vinter. Det är nu i oktober som bilisterna väljer vilka däck de ska ha. Då vill de veta vilka spelregler som gäller. Är det svårare med dubbdäck i Stockholm blir det färre som väljer det. Då får vi en renare luft, och då blir barnen ännu gladare.
Åsa Romson (MP):
Vi går från en större energi- och klimatdebatt till en som kanske är lite mer preciserad. Annika Qarlsson har frågat mig hur jag och regeringen ser på den småskaliga vattenkraften samt om jag och regeringen är beredd att ta initiativ till någon generell åtgärd med anledning av tillståndsprocesserna.
Vattenkraften i stort spelar i dag en central roll för Sveriges förnybara elförsörjning både som enskild produktionskraft och vad gäller stora och medelstora kraftverk, som regler- och balanskraft. En fortsatt hög produktion av vattenkraft är en viktig del i arbetet med att motverka klimatförändringar och en förutsättning för att uppnå en ökad andel el från förnybara energikällor såsom vind- och solkraft.
Den småskaliga vattenkraften står för en mindre del av produktionskraften medan den stora och medelstora vattenkraften står för strax under 98 procent av den totala produktionen. Den småskaliga vattenkraften kan dock ha viss betydelse ur effektsynpunkt. 100 procent är ju mer än 98 procent. Den fysiska påverkan från vattenkraften på vattendragen kan dock innebära stora konsekvenser för ekosystem och biologisk mångfald.
De flesta svenska vattenkraftverk och regleringsdammar har, precis som Annika Qarlsson påpekar, endast prövats enligt äldre bestämmelser - det stora flertalet enligt 1918 års vattenlag. Det är alltså för nästan 100 år sedan. Dessa äldre rättigheter och tillstånd innehåller sällan villkor om hänsyn till naturmiljön. De villkor som ändå finns fokuserar många gånger på kompensation för förlust av fiske genom krav på utsättning av odlad fisk.
Som Annika Qarlsson påpekar tillsatte den förra regeringen en utredning för att se över reglerna om vattenverksamheter. Utredningen fick i uppdrag att ta fram förslag till ändringar som säkerställer att alla tillståndspliktiga vattenverksamheter har tillstånd i överenstämmelse med de miljökrav som ställs i miljöbalken och att de lever upp till de krav som följer av EU:s rättsliga åtaganden i fråga om vattenkvalitet och påverkan på djur- och växtlivet.
Förslagen från Vattenverksamhetsutredningen har skickats ut på remiss och bereds för närvarande inom Regeringskansliet. Regeringen avser att återkomma till riksdagen i frågan. Länsstyrelserna i hela landet har tillsynsansvar över all vattenverksamhet inom sina respektive län. Jag ska påpeka att den tillsynen sker i enlighet med sedan länge beslutade regelverk. Tillsynen kan inte ske utifrån vad som föreslås i ett ännu inte färdigberett utredningsbetänkande.
Vad gäller en länsstyrelses agerande i egenskap av tillsynsmyndighet i ett enskilt ärende är det inget som jag kan kommentera eller påverka med mindre än att jag utövar ministerstyre. Om det däremot skulle vara så att de olika länsstyrelserna skiljer sig åt i fråga om sin generella tillsyn av vattenverksamhet är detta något som jag är beredd att titta närmare på.
Åsa Romson (MP):
Jag vill tacka för mycket engagerade inlägg av riksdagsledamöter från olika delar av Sverige som har erfarenhet av lokala förhållanden. Sverige är onekligen ett land som är rikt på vattendrag, och genom historien har man också byggt välstånd och företag kring dessa vattendrag. Det är vi eniga om.
Jag är glad att höra att det finns en bred samsyn kring att man med rätt åtgärder kan få både miljönytta och samhällsnytta. Jag tror att det var Annika Qarlsson som sa det. Tysklind påpekade även att de moderna miljökraven är vettiga och att vi behöver stå upp för dem.
Det är nämligen inte rimligt att bygga dagens verksamheter på obefintlig kunskap. Inte minst när det gäller biologisk påverkan har ju kunskapsläget gått framåt enormt.
Framför allt har också lagstiftaren, det vill säga riksdagen, varit väldigt tydlig sedan 1918 och framåt med att man på miljöpolitikens område försöker hitta en väg där vi får hållbara verksamheter i flera delar. Herr talman!
Jag kan konstatera att några av de problem som har tagits upp handlar om att vi i delar av den småskaliga vattenkraften har flera vattenföretag som helt saknar tillstånd.
I stället bygger de på en urminnes hävd och reglering, och Mark- och miljööverdomstolen slog 2012 fast att den typen av urminnes hävd i de småskaliga vattenföretagen inte är att klassa som ett tillstånd. Med den lagstiftning vi har betyder detta att man behöver skaffa ett tillstånd.
Att man försöker komma från ett tillståndslöst förhållande till ett reglerat förhållande är inte konstigare än vid vilken annan modern reglering som helst. Det behöver man göra på olika sätt.
Vi vet att reglering av vattendrag, stora eller små, har en enorm påverkan på den biologiska mångfalden, och jag skulle här i kammaren vilja upplysa om den enorma folkrörelse som finns runt våra vattendrag och möjligheter till vandrande fisk.
Det handlar om turistindustrin men också om de stora rekreationsvärdena i sport- och fritidsfiske som många i vårt land nyttjar. De är väldigt måna om att vi tar tag i den allvarliga miljöinverkan som störningar i den biologiska mångfalden i de strömmande vattendragen är. Till detta kommer att vi har tvingande EU-lagstiftning och vattendirektivet som hänger över.
Det finns onekligen, herr talman, stora kulturella värden, och det finns viss energiproduktion från dessa småskaliga vattenkraftverk. Men vi måste hantera detta i ett sammanhang så att vi i en reglerad form kan balansera olika värden mot varandra.
Den gällande lagstiftningen, som jag ändå hör att ledamöterna starkt står bakom - att dagens miljökrav enligt miljöbalken ska ha effekt - kommer då att betyda en omvandlingsprocess i flera sådana här företag. Jag är mycket tacksam för de inspel som görs kring hur man uppfattar länsstyrelsens tillsyn runt om i landet. All tillsyn i Sverige från myndigheter ska ske på ett professionellt sätt.
Det handlar om dialog, det handlar om effektivitet och det handlar inte minst om att vara tydlig. Jag tar med mig detta för att se om det finns felaktigheter i den proceduren.
Åsa Romson (MP):
Det gör jag med glädje, Annika Qarlsson. Debatten är omfattande - och den förs i alla partier; jag känner den väl från mitt eget parti - om de kulturinslag som vattenkraftverken innebär i Sveriges landskap. Sverige har historiskt varit ett land som har byggts på sina naturresurser, inklusive det strömmande vattnet.
Jag är glad att höra att Annika Qarlssons intryck, precis som mitt, är att det finns en stark förståelse för att moderna miljökrav ändå måste implementeras i verksamheter i dag. Vi kan inte fortsätta saker och ting på ett sätt som inte respekteras. Då kommer frågan om balansen mellan olika intressen. Jag nämnde det starka fiskeintresset som ett exempel. Sedan finns tvingande EU-rätt när det gäller en hel del av vattenverksamheterna.
Självklart ska vi på departementet även ta oss en funderare, inte minst under arbetet med att bearbeta remissvaren från Vattenverksamhetsutredningen, på om det finns förslag som kan underlätta omställningen i sektorn. Jag är glad för interpellationen och tackar för debatten.
Åsa Romson (MP):
Tack, Jens Holm, för en intressant debatt! Du tar i din interpellation upp ett antal frågor, men här i debatten har du fokuserat på detta med tekniköverföring. Jag hör vad du säger och är medveten om att det kan finnas sådana situationer som du beskriver i de exempel du ger.
Beroende på hur utvecklingsländerna ser på saken kommer man naturligtvis också inom ramen för de här förhandlingarna att behöva gräva mer just i det som handlar om tekniköverföring och hur vi effektivt säkrar möjligheter för de fattigaste länderna att delta i de internationella klimatförhandlingarna och därmed också känna att de får ut något av reellt värde för sina befolkningar.
De exempel du nämner är ju högst reella. Vi märker att klimatfrågorna i den internationella kontexten ofta är en säkerhetsfråga i stort. Klimatdebatten i dag kan inte reduceras till en debatt om specifika utsläppsminskningar här och där, utan det måste också ses i detta globala forum.
Därför är jag väldigt glad över att vi nu har ett fortsatt starkt engagemang inte bara från den här kammaren inför de internationella förhandlingarna i Lima, som i sig är ett viktigt möte, och den globala konferensen i Paris nästa år, utan också från det svenska civilsamhället, näringslivsaktörer, pensionsfonder och investerare. Det är också flera som kommer att vara på plats där.
Med detta vill jag tacka för debatten. Jag är glad att återse flera av er också på mötet i Lima.