KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Otto Littorin (M):
Ann-Christin Ahlberg har frågat jämställdhetsministern vilka åtgärder hon avser att vidta för att de nya regelverken och kostnaderna för den nya a-kassan inte slår extra hårt mot kvinnor. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Ann-Christin Ahlberg skriver att det finns exempel på kvinnor som inte har rätt till arbetslöshetsersättning eftersom de blivit utförsäkrade och inte har råd med avgift till arbetslöshetskassa och fackförening. Vidare får inte långtidssjukskrivna göra jobbavdrag.
Ann-Christin Ahlberg menar att dessa kvinnor redan har en svår situation på många sätt och att det inte blir bättre med de nya reglerna. Regeringens mål är att även de som står allra längst från arbetsmarknaden ska få möjlighet att arbeta. Antalet personer som lever på transfereringar ska minska. Att gå från bidrag till arbete är nyckeln till en förbättrad ekonomisk situation för arbetslösa och sjukskrivna. Flertalet av dem som i dag står utanför arbetsmarknaden är kvinnor, och många av de kvinnor som arbetar har en lösare koppling till arbetsmarknaden än männen.
Kvinnorna utgör vidare en majoritet av både de deltidsarbetslösa och timanställda. Kvinnor är dessutom sjukskrivna i högre grad än män. Kvinnor dominerar således i grupper som regeringens politik avser att stödja. Förändringarna av ersättningsreglerna i arbetslöshetsförsäkringen innebär dock i normalfallet inte att kvinnor drabbas hårdare än män. Reglerna är neutrala ur jämställdhetssynpunkt. Syftet med regleringen är ju att minska arbetslösheten och utanförskapet för alla.
Min övertygelse är att regeringens politik kommer att bidra till att fler kvinnor får arbete och att inkomstskillnaderna minskar. Jobbavdraget gynnar genom sin konstruktion särskilt den som arbetar deltid och därmed har lägre lön. Avdraget kommer även att bidra till ekonomisk jämställdhet genom att det i större utsträckning kommer att löna sig att arbeta. Det kommer också att löna sig att gå från deltid till heltid.
När det gäller ökade kostnader för medlemskap i arbetslöshetskassan vill jag påminna om att den som fått arbetslöshetsersättning under den längsta tid ersättning kan lämnas normalt erbjuds att få delta i ett arbetsmarknadspolitiskt program. Under sådant deltagande lämnas aktivitetsstöd som är en av grunderna för befrielse från den förhöjda finansieringsavgiften. Jag vill slutligen understryka att reformerna som syftar till att minska arbetslösheten måste bedömas som en helhet. Det står då klart att både män och kvinnor omedelbart eller på sikt gynnas av regeringens politik.
Sven Otto Littorin (M):
De kvinnor som Ann-Christin Ahlberg beskriver ska ha ett jobb att gå till. De ska ha 100 procent av en lön och inte vare sig 80, 70 eller 65 procent i ersättning. Jag har sagt det hundra gånger, och jag kommer att säga det igen, för det är precis så det är. Tror man på det måste man ha en politik för arbete och inte en politik för ersättningar. Jag är ledsen, men det har inte den politiska oppositionen i dag. Vi har en politik som vi gick till val på. Den bygger på tre ben. Jag repeterar det igen.
Det ska löna sig att arbeta, det ska löna sig bättre och bli enklare att anställa, och vi måste sätta matchningsfunktionen i fokus på arbetsmarknaden. Nu finns det 75 000 lediga jobb, som Ams redovisade häromveckan. Det är bättre än sedan 1970 när man började mäta. Det är ett fantastiskt läge på arbetsmarknaden just nu. Låt oss ta till vara det. Låt oss fortsätta att sänka trösklarna för att ta sig in på arbetsmarknaden precis på det sätt jag har beskrivit.
Då finns förutsättningen just för dessa kvinnor att snabbare ta sig in och inte vara förpassade till det utanförskap där den förra regeringen placerade dem.
Sven Otto Littorin (M):
Fredrick Federley har frågat mig följande: 1. Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att säkerställa enskilda arbetares rätt till sin egen lön och 2.	vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att hindra föreningar att ta ut avgifter av medborgare som inte är medlemmar? Fredrick Federleys frågor har sin bakgrund i att de bestämmelser om granskningsarvoden som finns i vissa kollektivavtal också tillämpas på oorganiserade arbetstagare.
Enligt dessa bestämmelser är arbetsgivaren skyldig att göra avdrag från arbetstagarnas löner och vidarebefordra arvodet till den fackliga organisation som är part i kollektivavtalet. Avgiften avser att täcka den fackliga organisationens utgifter för att kontrollera att arbetstagarna får den lön de är berättigade till enligt kollektivavtalet. Frågan om det är lagligt att ta ut granskningsarvoden även av oorganiserade arbetstagare har nyligen aktualiserats i ett mål mot Sverige i Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna.
Europadomstolen fann att den här typen av avdrag på lönen i och för sig kan vara tillåten eftersom avdraget avsågs att uppfylla ett legitimt syfte i det allmännas intresse. Det förutsätter dock enligt Europadomstolen att det är möjligt för de oorganiserade arbetstagarna att utläsa att arvodet motsvarar kostnaden för själva lönegranskningen och att arvodet inte används för andra syften. Europadomstolen fann att det aktuella systemet för granskningsarvoden inte gav tillräcklig insyn.
Jag tycker att det är positivt att Europadomstolen kommit fram till att oorganiserad arbetskraft inte ska tvingas betala avgifter i det fall det brister i insyn och där oklarhet råder kring vad pengarna används till. Europakonventionen gäller som lag i Sverige, och Sverige måste säkerställa att sådana brott mot Europakonventionen inte äger rum i framtiden. Nu återstår två saker. Domen ska vinna laga kraft och befogade ändringar i byggnadsavtalet och andra avtal som innehåller bestämmelser om granskningsarvoden för oorganiserade arbetstagare ska komma på plats.
Eftersom det här är en fråga som parterna på arbetsmarknaden i första hand förfogar över utgår jag ifrån att de tar sitt ansvar och ger domen genomslag i kollektivavtalen. Löses inte frågan den vägen tvingas jag överväga andra lösningar.
Sven Otto Littorin (M):
Talmannen gjorde en klok iakttagelse. Rättstillämpning ska vi naturligtvis inte ägna oss åt i kammaren. Jag konstaterar bara att Europakonventionen om mänskliga rättigheter och domen i Europadomstolen är en del av svensk rätt, och jag utgår naturligtvis ifrån att parterna följer lagen och tolkar den to the best of their ability , som det heter på engelska. Blir det sedan tolkningsdiskussioner är jag övertygad om att man antingen kommer att vidta konfliktåtgärder, eller så kommer frågan att avgöras i Arbetsdomstolen eller på annat lämpligt ställe.
I grunden är det så att detta är en del av svensk rätt, och parterna kommer naturligtvis - det utgår jag ifrån - att göra vad de kan för att följa lagen.
Sven Otto Littorin (M):
Ulf Holm har frågat mig vilka åtgärder jag vidtog när regeringen fattade beslutet om att utöka normalarbetstiden från sex till tolv månader för att kunna bedöma vilka konsekvenser det skulle få för de säsongsanställda. Vidare har han frågat mig vad mina skäl är för att samtidigt underlätta arbetsgivarnas möjlighet att säsongsanställa samt vilka åtgärder jag vidtagit för att kunna bedöma om det finns någon risk att de nya a-kassereglerna kommer att innebära att arbetstagare undviker säsongsanställningar.
Ulf Holm utgår från den av regeringen föreslagna och av riksdagen beslutade förändringen av normalarbetstidens beräkning i arbetslöshetsförsäkringen och den av regeringen föreslagna förändringen i lagen om anställningsskydd. Till att börja med vill jag understryka att arbetslöshetsförsäkringen är en omställningsförsäkring. Syftet är att ersättning ska lämnas för kortare perioder av omställning till den som haft en tillräcklig anknytning till arbetsmarknaden.
Arbetslöshetsersättningens nivå är beroende av tre faktorer: anställningens längd och omfattning samt den lön som lämnats för arbetet. Den nya beräkningsgrunden för normalarbetstiden och dagpenningen har bland annat sin grund i att regeringen anser att arbetslöshetsersättning ska lämnas med en nivå som motsvarar den stadigvarande inkomst den enskilde haft före arbetslösheten. Vissa näringar präglas av stora säsongsvariationer och kan inte fungera effektivt och nå lönsamhet utan möjligheten att ha personal anställd under enbart viss tid av året.
Att försvåra för dessa verksamheter att säsongsanställa är att göra såväl glesbygd som många småföretagare en stor otjänst och medför att deras ekonomiska förutsättningar försämras. Det är därför angeläget att underlätta för företagare att driva sin verksamhet och därmed skapa förutsättningar för att anställa. Trots en stark tillväxt präglas arbetsmarknaden av ett omfattande utanförskap. Regeringen anser att det är angeläget att finna en lösning på denna problematik.
Jag ser inget skäl till att en sökande skulle undvika säsongsarbete om han eller hon önskar arbeta endast del av året eller omöjligen kan finna arbete i större omfattning även om det innebär resor eller flytt. Arbetsgivare som vill säsongsanställa får i första hand söka bland dem som vill ha denna typ av arbeten. För den som önskar anställning hela året bör säsongsarbete i längden inte kunna kompletteras med arbetslöshetsersättning.
Avslutningsvis vill jag understryka att varken jag eller regeringen önskar att någon ska behöva leva på 80, 70 eller 65 procents ersättning, utan på 100 procent av en lön. Vi anser därför att det är viktigt att skapa incitament för att det ska löna sig att arbeta och för att få fler i arbete.
Sven Otto Littorin (M):
De säsongsanställda som är aktuella i den här debatten är de som arbetar mer än sex månader men mindre än tolv. Det är alltså de som har arbetat i en sådan omfattning att det uppfyller ett arbetsvillkor men som inte har haft ett arbete under hela ramperioden. Det är bara att konstatera att jag delar den bedömning som Ulf Holm ger uttryck för. Det är viktigt med säsongsanställningar. Äppelodlarna på Österlen är typexempel. Skidliftarna är ju aktuella den här veckan, när många har sportlov här i Stockholm.
Det är klart att det är viktigt att se till att det finns möjligheter till säsongsanställningar. Vi menar att de regler som vi har ställt upp för normalarbetstiden tillsammans med förändringarna i LAS möjliggör detta för precis den målgrupp som Ulf Holm vill värna.
Sven Otto Littorin (M):
Ulf Holm frågar mig vad vi ska göra för de småföretag som nu riskerar att drabbas. Jag menar att de reglerna inte påverkar i den omfattning som Ulf Holm ger uttryck för. Samtidigt kan arbetsmarknadspolitiken knappast vara svaret på världens alla problem. Jag är den förste att erkänna, hålla med om och dela Ulf Holms bedömning att många småföretag till följd av den förra regeringens politik har det besvärligt. Vi ska naturligtvis se till att underlätta för dem så att de kan anställa på ett bättre sätt. Det gör vi genom en lång rad av åtgärder.
Jag menar att den här förändringen av normalarbetstiden inte är ett problem i den omfattning och av den art som Ulf Holm ger uttryck för och vill göra gällande. Däremot hade det varit ett problem om man till exempel hade infört lagstadgad rätt till heltid. En del andra förändringar som den föregående regeringen ville genomföra när det gäller säsongsanställningar hade också varit ett problem.
Vi menar att det måste finnas möjlighet för den här typen av arbete också; det är viktiga jobb. Samtidigt vill vi naturligtvis uppmuntra människor till att försöka hitta arbete som gör att man slipper att vara arbetslös under en del av året även om man har ett säsongsarbete eller till och med två.
Sven Otto Littorin (M):
Nu förstår jag hur Ulf Holm resonerar. Problemet med diskussionen om rätt till heltid är att det skulle riskera att leda till rätt till nolltid. Det var precis det som en förkrossande majoritet av remissinstanserna sade, inte minst Ams, Saco, TCO och andra. Det var i princip bara LO som var för den här lagstiftningen. I Ulf Holms andra resonemang säger han att småföretagarna är beroende av att medarbetarna får a-kassa under en del av året för att våga anställa säsongsarbetare.
Därmed har man egentligen gjort a-kassan och arbetslöshetsförsäkringen till ett förtäckt småföretagarstöd. Jag tycker att arbetsmarknadspolitiken ska inriktas på att få folk i arbete. Jag gör inte den bedömning av riskbilden som Ulf Holm ger uttryck för. Det är klart att det finns en lång rad andra åtgärder som bättre ser till att hjälpa småföretagare att våga anställa.
Sven Otto Littorin (M):
Sylvia Lindgren har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att de neddragningar som görs inom den statliga förvaltningen inte ska påverka arbetslösheten. Jag har som arbetsmarknadsminister inte något samlat ansvar för omstruktureringar i den statliga förvaltningen. Inledningsvis vill jag emellertid gärna kort allmänt kommentera dessa. Svensk statsförvaltning ska vara rättssäker, effektiv och medborgarorienterad. Kring detta tror jag att vi kan vara eniga.
Jag tror också att vi kan vara eniga om att det finns en hel del mer att göra på detta område. Regeringen har därför tagit initiativ bland annat till en översyn av den statliga förvaltningens uppgifter och organisation. När det gäller just de neddragningar inom Försäkringskassan som Sylvia Lindgren tar upp i sin interpellation, är de i huvudsak en följd av överväganden som gjorts inom ramen för myndighetens eget arbete för att effektivisera sin verksamhet. För mig som arbetsmarknadsminister är det naturligt att arbetsmarknaden är stadd i ständig omvandling.
Det är ofrånkomligt i ljuset av globalisering, tekniska landvinningar och ekonomisk och social utveckling. Det är också något som vi i grunden måste bejaka och söka maximera nyttan av. Detta gäller i såväl offentlig som privat sektor. Samtidigt måste vi hantera de problem som kan följa i omvandlingens spår. Jag inser mycket väl att individer kan hamna i kläm när organisationer rationaliserar. Att statsanställda sägs upp behöver emellertid inte betyda att de blir arbetslösa.
Under uppsägningstiden vidtas, inom ramen för det statliga trygghetsavtalet, en rad individinriktade åtgärder för att undvika arbetslöshet. Målet med trygghetssystemet är att så långt som möjligt skapa förutsättningar för att ingen anställd som sägs upp ska bli arbetslös. Jag vill gärna understryka att jag ser det som ett stort misslyckande varje gång en individ som kan och vill arbeta inte får möjlighet till det.
Avgörande för att förhindra att människor hamnar i en sådan situation är vår förmåga att skapa förutsättningar för nya jobb och för nya och växande företag. Som Sylvia Lindgren säkert känner till gick alliansen till val på ett brett politiskt program med just denna inriktning. Programmet omfattar allt från skattesänkningar på arbete, över regelförenklingar för företag, till reformer av a-kassesystemet. En viktig del är också den omläggning av arbetsmarknadspolitiken som regeringen har påbörjat. Matchning och riktiga jobb ska stå i fokus. Resurser ska frigöras för dem som står allra längst från arbetsmarknaden.
Det behövs med andra ord en bred, samlad politik som spänner över olika politikområden och tar sikte på de grundläggande förutsättningarna för utbud och efterfrågan. Det är så vi tacklar arbetslösheten och utanförskapet, och det är så vi ger de många möjligheter till riktiga jobb.
Sven Otto Littorin (M):
Nej, Sylvia Lindgren, jag har allt förtroende för myndigheterna och de enskilda medarbetarna på myndigheterna. Men det förhindrar inte det faktum att man ibland också behöver se över sin organisationsstruktur och fundera lite grann. Nu har det gått något år sedan man införde enhetsmyndigheten Försäkringskassan på samma sätt som vi nu försöker gå vidare med Arbetsmarknadsverket, alltså slå ihop länsorganisationen med den centrala organisationen.
Det är klart att det behövs en del översyn av detta. Men jag kan återigen bara konstatera att Försäkringskassan äskade 200 miljoner kronor som man inte fick. Men samtidig fick man 300 miljoner kronor i förhöjd anslagskredit. Det blir lite svårt, tycker jag, att ta den här diskussionen exakt på det sätt som Sylvia Lindgren gör. I grund och botten handlar det om att vi ska ha effektiva myndigheter. De ska ha tydliga mål, och de ska ha en budget för att kunna verkställa dessa.
Vi kommer alltid, tror jag, att ha lite olika syn på exakt hur mycket det ska vara i de här budgetramarna. Samtidigt är det så att om det händer, som det ju har gjort i Försäkringskassans fall, att myndigheten har beslutat sig för en del neddragningar och omprioriteringar ska vi naturligtvis se till att vi gör vad vi kan för att den enskilda person som riskerar att bli arbetslös har ett lätt sätt, så lätt det nu går, att försöka ta sig vidare till ett annat jobb.
Jag har träffat både Trygghetsstiftelsen och trygghetsråden och tycker att de gör ett väldigt bra arbete i just den övergången. Skulle jag vända på resonemanget skulle det bli så här: Vi kan tyvärr inte göra några som helst förändringar i myndighetsstrukturen som innebär något annat än mer pengar hela tiden. Det tycker jag inte heller är riktigt rimligt som utgångspunkt.
Sven Otto Littorin (M):
Luciano Astudillo och Josefin Brink har båda frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att personer som är äldre än 60 år ska få behålla sina plusjobb fram till pensionen samt om jag avser att vidta åtgärder för att kompensera arbetsgivare och personer anställda i plusjobb då anvisningar till plusjobb fram till pension kortas. Ingenting nytt har hänt sedan jag den 10 januari i år besvarade samma fråga, då ställd som skriftlig fråga av Luciano Astudillo. Nya jobb skapas nu i snabb takt, och människor ska ges drivkrafter att förbättra sin ekonomi genom att ta dem.
Jag tycker det är häpnadsväckande att Josefin Brink i sin interpellation påstår att de som inte längre är inlåsta i plusjobben "nu får hanka sig fram till pensionen på regeringens sänkta ersättningsnivåer". Josefin Brink tar tydligen för givet att om man är äldre så saknar man värde och möjligheter på arbetsmarknaden och att den enda möjliga försörjningen är bidrag. Lika häpnadsväckande är det att Luciano Astudillo betraktar plusjobben som ett stöd till offentliga arbetsgivares ekonomi genom att efterfråga kompensation till dessa då reglerna ändras.
Jag menar att den förra regeringen gjorde fel när man i uppåtgående arbetsmarknadsläge och begynnande arbetskraftsbrist gav upp hoppet om att även äldre har en plats på arbetsmarknaden genom att man låste in dem i subventionerade anställningar. Under valrörelsen gjorde alliansen klart att plusjobben skulle avskaffas. Detta genomfördes också på ett av de första regeringssammanträdena. Orsaken var att plusjobben är dåliga för såväl individ som samhälle. Plusjobben har ofta låg lön och ger inte normala rättigheter i arbetslöshetsförsäkringen och lagen om anställningsskydd.
De är därför otrygga för plusjobbarna själva. Plusjobben är dessutom, i förhållande till andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder, mycket dyra. Därtill finns problemet med undanträngningseffekter. Plusjobben kortas nu successivt till två år för de ca 1 100 personer över 60 år med längre anvisningar. De som berörs ges rimlig tid att öka sina meriter genom att visa att man klarar ett arbete, och man ges tid att söka annat arbete.
För dem som inte hittar arbete när plusjobben tar slut finns den generella arbetsmarknadspolitiken med bland annat andra subventionerade anställningar eller särskilt coachstöd i den planerade jobb- och utvecklingsgarantin. Regeringen gör också många särskilda insatser för äldre. Bland annat gäller nystartsjobben under dubbelt så lång tid som man varit utanför arbetsmarknaden för den som är äldre än 55 år. Till detta kommer slopad särskild löneskatt för personer som är äldre än 65 år och omfattas av det reformerade ålderspensionssystemet. Dessutom får den som är över 65 år ett högre jobbavdrag.
Inte heller finns det motiv för att kompensera offentliga arbetsgivare för regelförändringarna. Arbetsmarknadspolitiska medel ska användas för arbetsmarknadspolitiska syften, inte för att stärka kommunal ekonomi. Staten tar stort ansvar för finansiering av kommunernas åtaganden och för detta finns andra poster i statsbudgeten.
Sven Otto Littorin (M):
Det talades om vittnesmål. Från den dryga miljon svenskar som befinner sig utanför arbetsmarknaden har vi hört många vittnesmål under hela den tidigare mandatperioden och under valrörelsen. Det var vår främsta uppgift att se till att det fanns förutsättningar för fler att komma i ett arbete. Anledningen till att vi var negativa till plusjobben var just det som står i interpellationssvaret. Det handlade i normalfallet om tillfälliga anställningar i tvåårsperioder utan anställningsskydd.
Det är lite förvånande att Socialdemokraterna så lättvindigt kunde avstå från de grundläggande trygghetsreglerna på svensk arbetsmarknad. Vi vill se riktiga jobb, för att ansluta till den tidigare debatten. Det är heltidsanställningar med kollektivavtalsmässiga löner under LAS och vad det nu kan tänkas vara. Därför har vi gått till val på att avskaffa plusjobben. Det var väldigt tydligt. I stället inför vi nystartsjobb som är precis just detta.
Det är ett billigare sätt att anställa personer som har varit långtidsfrånvarande från arbetsmarknaden, långtidsborta och arbetslösa. Men det är jobb med samma villkor som för alla andra på arbetsmarknaden med LAS och allt det andra. När det gäller de personer vi nu talar om, de drygt 1 100 personer som interpellationen handlar om, behöver inte kommunerna säga upp dem bara därför att det finns en möjlighet att göra det.
Låt mig påpeka det. Hade LAS gällt för plusjobben hade detta för det första inte varit ett problem. För det andra ska man komma ihåg att kommunernas ekonomi i dag är totalt sett urstark. Det finns stora överskott. Det gäller även om man, precis som Raimo Pärssinen gör, konstaterar att det i en del kommuner inte riktigt är på samma sätt.
Det förändrar inte det faktum att vi står helt fast vid den övergripande strategin, precis som det står i svaret, att se till att skapa förutsättningar för långtidsarbetslösa att återkomma till arbetsmarknaden. Slutligen till det Luciano Astudillo talade om och som vanligt gör att det är lite extra roligt. Han talar om systemskifte, cynism och använder andra värdeord som gör att man med entusiasm fortsätter debatten.
Jag ska inte förlänga den genom att svara på det på mitt vanliga sätt, genom att tala om vårt systemskifte mot vad svensk arbetsmarknadspolitik egentligen har befunnit sig.