KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulrika Heie (C):
Jag kan likt Daniel Riazat säga att man kan bli provocerad av olika saker. Jag blev oerhört provocerad av påståendet att vi inte skulle vilja ha en likvärdig skola, att vi utmålas som ett parti som står för att det är bra att det är skillnad i likvärdigheten. Låt mig förtydliga och säga att likvärdighet inte är detsamma som lika.
Därför är det oerhört viktigt att varje barn och elev i den svenska skolan får chansen att nå så långt som möjligt. Det innebär inte att alla kommer att nå lika långt, hoppa lika högt, om vi tar idrottsjämförelsen igen, men de ska få chansen och få det stöd de behöver. Den svenska skolan har relativt gott om resurser om vi tittar på det i ett internationellt perspektiv. Frågan är hur vi använder resurserna på bästa sätt.
Daniel Riazat nämnde i sitt anförande att man skyller på någon annan och att det vore bättre att staten, den goda staten, tog över och tydligt bestämde åt människorna vilken skola barnen ska gå i, vilka resurser som ska finnas, vilka lärare som ska vara där. Det var många vackra ord, men är det en likriktning av den svenska skolan som är lösningen?
Jag skulle gärna vilja att Daniel Riazat lite grann utvecklade vad som är Vänsterpartiets syn på rätt politik, kopplat till att man hävdar att det inte behövs återkoppling. Om vi tar betygen är det en form av återkoppling som sker. Daniel Riazat frågade vid vilken ålder det ska ske.
När det gäller den sexpartiöverenskommelse som handlar om möjligheten att ge betyg från årskurs 4 är det ingenting som tvingas på någon. Det finns inskrivet att det är beroende av om professionen efterfrågar det eller inte. Över huvud taget är det mycket förvånande om man tror att den statliga kvantifierade fördelningspolitiken är den goda politiken.
Ulrika Heie (C):
Då ska jag be att få räkna upp ett antal saker som har gjorts för att skapa en mer likvärdig skola. Det har handlat om att förtydliga målen så att de blir både mer lättförståeliga och mer tydliga. Det har handlat om stora satsningar på lärarfortbildning. Jag hoppas att Daniel Riazat delar allianspartiernas syn att det finns ett behov av lärarfortbildning, till exempel fler speciallärare.
Det var spännande att höra att man ska kunna välja men att närhetsprincipen ska gälla. Jag får det inte riktigt att gå ihop. Om man både ska kunna välja och det ska finnas en närhetsprincip låter det, åtminstone i mina öron, som att det behöver finnas ett antal överplatser för att verksamheten inte ska behöva vara så oerhört planerad. För mig går det inte riktigt ihop.
Jag vill än en gång betona den stora satsningen på klassrumsnära forskning och på Lärarlyftet, de båda delarna Läslyftet och Matematiklyftet. Man har verkligen lyft in möjligheten att stärka barns lärande. Om jag ska vara riktigt ärlig hör jag i Vänsterpartiets retorik inte något mer än att staten ska ta över och fördela resurserna. Då tänker vi åter kvantitativt utifrån behov.
Men på vilket sätt ska vi säkerställa att vi når hög kvalitet i en skola som har relativt mycket resurser, i en skola som finns över hela landet, i en skola som ger en form av valfrihet, som tydligen också Vänsterpartiet är positivt till? Att från Vänsterpartiets sida utmåla kommunaliseringen och friskolereformen som demonerna som förstört den svenska skolan känns lite magstarkt.
Sedan säger man att om bara den goda staten får fördela resurserna så kommer allting att lösa sig. Jag ser med spänning fram emot de ytterligare svaren på frågorna.
Ulrika Heie (C):
Först jag vill säga att jag är glad över Socialdemokraternas och Gunilla Svantorps klara förtydligande om ett fortsatt kommunalt huvudmannaskap. Det är viktigt att det slås fast. Jag har ett par andra frågor som jag skulle vilja få belysta.
I början av sitt anförande nämnde Gunilla Svantorp friskolornas framgångar eller framfart - jag är lite osäker på ordet - och resursfördelningen så som vi har utformat den som problem när det gäller vilka förväntningar elever har på sin egen skolgång. Är det detta som Gunilla Svantorp och Socialdemokraterna ser som roten till att de inte har höga förväntningar?
Jag skulle vilja höra ett lite mer utförligt resonemang om det. Gunilla Svantorp lyfte fram fysisk aktivitet och rörlighet som en oerhört komplex fråga. Samtidigt är det kanske en av de lättaste frågorna, då det finns ett antal forskningsförsök som faktiskt har visat på att fysisk aktivitet ger möjlighet till ökat lärande.
Varför då vänta med viktiga reformer som de barn och elever som är unga i dag skulle behöva ha tillgång till ganska snart? Skolkommissioner och utredningar och att man ska bestämma sig för vilket syfte ämnet idrott ska ha i all ära - många frågor behöver man givetvis ställa, men jag blir ändå förvånad över att man ska vänta med just den här frågan.
Vi ser ju till exempel det som Annika Eclund lyfte fram i sitt anförande om pojkars rörlighet, och vi ser resultatutvecklingen. Här skulle jag önska att man inte sa så tydligt och kategoriskt nej. Jag förstår detta med timplanen, men man måste också kunna visa vad man vill och inte bara ställa frågorna.
Ulrika Heie (C):
Tack för förtydligandet och svaret, Gunilla Svantorp! Jag är lite förvånad över att det är så likt det som alliansregeringen sa under sina åtta år om att öka jämlikheten och göra satsningar på tidigt stöd, som lyftes fram som ett sätt att höja förväntningarna. Det är precis det vi har jobbat med, kopplat till att få fler speciallärare och fler möjligheter att höja kunskapsnivån och läraryrkets attraktivitet.
Det bidrar väl till att det är ganska likt det som tidigare har varit. Jag skulle vilja ställa ytterligare en fråga. Gunilla Svantorp sa att man ska minska barngruppernas storlek. OECD lyfte upp behovet av att satsa på lärares kompetens och hur mycket viktigare det är än att minska barngruppernas storlek. Nu pratar vi om grundskolan - förskolan finns ju inte med i detta.
Därför förvånar det mig lite att man så tydligt biter sig fast i att man ska minska barngruppernas storlek. Det finns ju ganska många skolor som redan i dag har relativt små barngrupper utan att det höjer kvaliteten. På vilket sätt kan man arbeta för att höja kvaliteten där? Det bekymrar mig om jag uttryckte mig som om Socialdemokraterna är mot friskolor. Det var inte riktigt så jag menade.
Jag tycker att det kommunala vetot är ett tydligt sätt att visa att man inte ser friskolornas möjligheter. Men om vi ska dra fram de frågorna finns det exempel på att även kommuner stänger skolor med ganska kort varsel och säger till eleverna att de är hänvisade till en helt annan skola. Över huvud taget, oavsett kommunalt huvudmannaskap eller friskolor, är det oerhört viktigt att eleverna vet vad fortsättningen kommer att bli.
Jag skulle vilja veta lite mer om varför man så tydligt prioriterar att minska barngruppernas storlek i stället för att satsa på lärarna.
Ulrika Heie (C):
Jag tänkte att jag skulle ge Lena Hallengren lite mer tid så att hon inte behöver tala så fort och så att hon kan utveckla en del saker när det gäller dessa frågor. Jag skulle vilja fortsätta där det tidigare replikskiftet slutade, nämligen om förskoleklassen och att den ska bli obligatorisk. Jag tyckte att Lena Hallengren mot slutet av replikskiftet ändå lyfte in behovet av en tioårig grundskola.
Som det ser ut i dag har förskoleklassen många gånger blivit en sluss in i skolan. Visst är det viktigt att det sker en övergång och att de så kallade olika pedagogikerna får möta varandra på ett bra sätt. Samtidigt vet vi att ett tidigt lärande är viktigt liksom att tidigt få stöd om man behöver det.
Det är också viktigt att tidigt möta lärare som på olika sätt lyfter in både språkutveckling, matematikutveckling och andra delar. Det vi pratar om från Alliansens sida handlar om att den nya årskurs 1 blir från sex års ålder. I vår skrivning står det också om vikten av att förskolepedagogiken kommer in i grundskolan på ett bra sätt.
Men man kanske inte behöver ha ett helt år på sig, utan man kan ganska fort få möjligheten. I anförandet tidigare lät det som att först har man fem år i förskolan och sedan har man tio år i grundskolan, och det är väl bra om man får vänta så länge som möjligt innan man måste börja i grundskolan.
Jag hoppas att det inte var det Lena Hallengren sa, utan att man just ser möjligheten till att påbörja lärandeutvecklingen och också få det stöd man behöver, inte minst när det gäller den språkliga utvecklingen som vi vet att för få elever får i dag.
Ulrika Heie (C):
Centerpartiet föreslog redan från början när förskoleklassen infördes 1998 att den skulle bli obligatorisk, och det var väl klokt redan då. Vi har också föreslagit det som vi kallar för flexibel skolstart. Det har utretts, och man har tittat på både fördelar och nackdelar.
Jag tror att det är det som vi egentligen på lite olika sätt är ute efter: att man faktiskt ska få möjligheten att bli utmanad och mötas som individ och inte, som det tyvärr ändå har blivit på en del ställen, hamna i lite mer av en stängd sluss. Jag tycker att det är lite olyckligt att säga att man vill utbilda bort.
Min erfarenhet är att när fritidspedagoger och förskollärare utbildar sig till grundlärare och då har en dubbel kompetens så är det viktigt för skolan att ha de dubbla kompetenserna, inte alltid hos två olika individer. Det är ett sätt att få möjlighet att bygga på sin kompetens och också göra karriär, vilket är viktigt för skolan.
Jag är också nyfiken på hur man kan bygga in frågan om flexibel skolstart, även om det inte precis fanns med i betänkandet. Men kan Lena Hallengren lyfta upp den frågan lite grann, kopplat till att skapa en organisatorisk förutsättning för att kunna arbeta även på det sättet?
Ulrika Heie (C):
Tack, Aida Hadzialic, för den genomgång som ministern gjorde av propositionen. Jag uppskattar mycket tonen i inbjudan till samtal, samverkan och breda överenskommelser och också vad jag kallar den kastade handsken.
Man diskuterar och resonerar gärna om de reservationer som vi från allianspartierna har lagt fram. Vi kan alla dela engagemanget för möjligheten för alla människor som kommer till Sverige att få chansen att lära sig det svenska språket så fort som möjligt på bästa sätt och givetvis så djupt som möjligt, och så vidare.
Jag skulle gärna vilja fråga ministern hur vi ska säkra kvaliteten. Det är inte så att det inte har funnits kvalitetskrav på utbildningen tidigare. Jag uttryckte mig kanske lite slarvigt i mitt anförande. Jabar Amin förstod det som att det redan var 2006 som statssekreteraren hade sagt detta. Det hade hon inte gjort, utan det var några år innan. Sedan är Jabar Amin säkert medveten om att man måste prioritera antalet utredningar.
Men det kan vi återkomma till vid senare tillfälle. Jag kommer tillbaka till att det är några remissinstanser som har lyft behovet av de nationella proven och att man där säkerställer en kvalitet. Vi är inte oense om att nationella prov kan fylla en viktig funktion när man ska se till kvaliteten.
Jag skulle önska att ministern resonerade lite grann om det, som hon sa tidigare i anförandet.
Ulrika Heie (C):
Tack, ministern, för de svaren. Vår första reservation gällde de nationella proven. Sedan hade vi också från allianspartierna en reservation om behovet av att följa upp kvaliteten.
Vi hade förslag på att man, samtidigt som man nu rullar ut propositionen med förslag som ska bli verklighet och träda i kraft under 2016, skulle ge Skolverket i uppdrag att väldigt nära följa att man håller kvaliteten. En ytterligare reservation handlar om att Skolinspektionen skulle få ett uppdrag att systematisera tillsynen, som var förslaget i SOU:n från 2013.
Jag skulle gärna höra ministern resonera lite grann om de delarna. Jag tror att vi alla kan vara ense om att lärarna givetvis är en oerhört viktig del. Men vi ska samtidigt systematisera, följa upp och kvalitetssäkra propositioner och reformer. Det har förut varit viktigt för alliansregeringen, och jag antar att det också är viktigt för den nya regeringen att på olika sätt göra det. Jag skulle önska att ministern ytterligare resonerade lite grann om det. Givetvis är satsningarna på lärare viktiga.
Men hur avser man att följa upp kvaliteten? Utskottets majoritet yrkar avslag på våra reservationer. Det vore väldigt intressant att höra vad ministern har att säga.
Ulrika Heie (C):
Det känns lite ovant att begära replik. Men det är viktiga frågor att diskutera och lyfta upp, med all respekt för att vi delvis hamnar i olika slutliga ställningstaganden. Gunilla Svantorp nämner att det finns jättebra sätt och många skolor som arbetar på ett bra sätt.
Hur vill Socialdemokraterna säkerställa att den verksamheten inte försvinner, att man inte skär bort den verksamhet som man säger jobbar på jättebra sätt i dag? Hur ska den fortsätta vara tillgänglig för de elever som behöver den? Vi har båda bakgrund i bygder där det finns små skolor som vet hur svårt det kan vara att rekrytera behöriga lärare. Där är detta ett viktigt instrument för att kunna tillgodose också de små barnens rätt till adekvat utbildning.
Gunilla Svantorp nämnde tidigare att det handlar om små barn men också att det beslut som vi ska ta handlar om att det ska finnas handledare på plats. Ingen ska lämnas ensam även om det utmålas på det sättet. Det hävdas också att vi inte skulle ha gjort någonting på åtta år. När alliansregeringen tillträdde 2006 hade vi en ganska lång agenda. Vi hade jobbat igenom en hel del olika förslag som vi också började genomföra och som har varit bra för skolan på många olika sätt.
Vi hann inte med allt på åtta år. Men det kommer förhoppningsvis en chans igen. Jag skulle vilja återkomma till hur man kan säkerställa att bra verksamhet inte skärs bort så att man får en sämre utbildning än man annars hade behövt få.
Ulrika Heie (C):
Jag tackar Gunilla Svantorp för svaret. Det känns verkligen skönt att Gunilla Svantorp säger att verkligheten kommer att visa att bra verksamhet inte försvinner från de skolor som har ett stort behov av fjärrundervisning. Det känns tryggt och skönt, samtidigt som det i ett tidigare anförande framfördes att Skolinspektionen skulle behöva överpröva de verksamheter man skulle få bedriva.
Det ser jag alltså fram emot, och det gäller även perspektivet att eleverna inte ska behöva vänta på att olika utredningar ska ske där en bra verksamhet finns. Jag vill alltså tacka Gunilla Svantorp för svaret och därmed avsluta min del av replikskiftet.
Ulrika Heie (C):
Jabar Amin var väldigt tydlig med att det inte har funnits någon tydlighet tidigare, att det har skapats en otydlighet och att man inte vill öppna upp för ogenomtänkta förslag. Socialdemokraternas företrädare kallade den verksamhet som har pågått på många håll runt om i Sverige för en jättebra verksamhet. Den ska nu stoppas under ett år för att utvärdera och sedan komma tillbaka.
Ändå ska man, som det står i propositionen, öppna för försöksverksamhet där det inte bör finnas någon begränsning av i vilka ämnen som fjärrundervisning kan bedrivas. Jag vill fråga Jabar Amin på vilket sätt han avser att arbeta för att stärka möjligheten för alla barn att få rätt till undervisning av behöriga lärare.
Ulrika Heie (C):
Från talarstolen har det framförts att den teknik som man använder för fjärrundervisning inte fanns 2006. Jabar Amin räknade förtjänstfullt upp varje enskilt årtal som alliansregeringen styrde. Mig veterligt lade inte Miljöpartiet vid något tillfälle fram något förslag om fjärrundervisning. Som Jabar Amin säkert vet är detta inte en helt ny verksamhet.
I dag diskuterar vi fjärrundervisning, men under ganska många år har distansundervisning varit möjlig att genomföra från ett antal utbildningsenheter i Sverige, bland andra Korrespondensgymnasiet i Torsås.
Jabar Amin vet säkert att det är en verksamhet som på olika sätt har arbetat för att tillgängliggöra kunskap för elever som av olika anledningar inte har möjlighet att delta i den ordinarie undervisningen eller som på det viset får tillgång till en behörig lärare. Fru talman!
Jag förvånas över Miljöpartiets ton i debatten när man lyfter fram behovet av att skapa tydlighet och regler och ramar för allting. Min bild av Miljöpartiet har åtminstone tidigare varit att man har förespråkat pedagogisk utveckling och att man ska låta många blommor blomma.
Man har lyssnat väl på Friskolornas riksförbund, som har fört fram dessa frågor och som har varit ganska kritiskt till att man i den här propositionen låser in fjärrundervisningen alltför mycket. Jabar Amin lyfter också fram det han kallar för tillkortakommanden från alliansregeringen, och han nämner ett enda exempel gång på gång på gång som handlar om det man vill komma tillbaka till.
Givetvis funderar vi på vad vi kunde ha gjort annorlunda när det gäller lärarlegitimationen, men många av våra reformer har också visat sig verkligen stärka utvecklingen av svensk skola.
Ulrika Heie (C):
Jag skulle också vilja ställa en fråga till Gustav Fridolin som ministern har varit inne på i några tidigare svar. I stort sett alla kommuner i vårt land tar emot nyanlända, och vi vet att det är stor brist på modersmålslärare och studiehandledare. Ministern nämnde i ett tidigare svar vikten av validering för att fler ska kunna ta de jobben i glesbygd men också i större kommuner.
I dag löser man problemet genom fjärrundervisning men också genom att man köper tjänsterna på entreprenad från andra kommuner. Den nyligen antagna propositionen pekar på att detta inte längre skulle vara tillåtet. Då är min fråga: Vad ämnar ministern göra åt det här?
Ulrika Heie (C):
Tack, ministern, för svaret! Både Skolverket och Skolinspektionen har pekat på behovet av att lösa det här problemet för alla de elevers skull som har behov av utbildade lärare. Som ministern säger ska det komma en utredning. Då blir jag nyfiken och undrar: När kommer den, och hur kan vi säkerställa att det går så fort som möjligt? Som lagstiftare i riksdagen har vi ju att ta ansvar för att den lagstiftning som ska säkerställa detta finns på plats.
Då blir min följdfråga: Hur ser tidsplanen ut, och hur vill ni ytterligare undanröja hindren för alla kommuner som i dag vill ta emot många nyanlända att erbjuda en bra modersmålsundervisning och en bra studiehandledning?
Ulrika Heie (C):
Jabar Amins anförande lämnade en del övrigt att önska. Jag försökte att lyssna väldigt noga, men jag tror ändå att jag missade en del punkter. Först vill jag fråga Jabar Amin: Hur mycket var det som hade försvunnit från svensk skola under alliansregeringens år? Jag skulle vilja att han upprepade den siffran.
Tidigare i ett replikskifte valde Jabar Amin att säga att alliansregeringen hade sprungit oerhört fort, men åt helt fel håll. Jag vill ännu en gång ge Jabar Amin chans att tala om vilka förslag som har genomförts för att vända riktningen i 180 grader. Helt fel håll innebär att man måste vända i en helt annan riktning.
Jag skulle vilja att Jabar Amin förtydligar vilka olika delar som han menade. I anständighetens namn sa Jabar Amin att detta med att skära ned innebar att man inte lade lika mycket, men han valde ändå att i debatten fortsätta att använda uttrycket skära ned. Man kan ju yvas över att man satsar 3 miljarder kronor mer på skolan.
Det kan säkert göra nytta, men samtidigt höjer man skatterna på företagen med 29 miljarder, de företag som på olika sätt skapar jobb för ungdomar och äldre. Eleverna förbereds i den svenska skolan för det kommande arbetslivet, men Miljöpartiet gör det svårare för ungdomar att få sitt första jobb. Det förvånar mig att man inte ser den helheten.
Ulrika Heie (C):
Jabar Amin, jag sa att jag försökte lyssna riktigt noga, inte att jag inte lyssnade noga. Min fråga var: Med hur många lärare hade alliansregeringen skurit ned under de åtta åren? Det var det som var min fråga. Jabar Amin vet säkert också att vi har ett antal olika förklaringsmodeller, men han vill kanske inte gå in på dem här under detta replikskifte.
Jag återkommer till detta med att springa åt rakt fel håll. Vad gällde det då när alliansregeringen sprang åt fel håll? Vi gjorde satsningar på karriärtjänster, kompetensutveckling och så vidare. Det är precis det som ligger bakom de miljardsatsningar som alliansregeringen gjorde.
Det första Lärarlyftet uppgick till 3,6 miljarder kronor, och det var en viktig satsning som alliansregeringen gjorde. Jabar Amin valde att inte med ett ord beröra det faktum att man höjer skatterna med 29 miljarder för att omfördela på det här sättet.
Det är beklämmande att man väljer att inte alls beröra det som ska finansiera det hela, nämligen mindre möjligheter för att skapa jobb i Sverige, för att skapa en positiv utveckling som är ekonomiskt och miljömässigt hållbar. Därför vill jag återigen ge Jabar Amin chans att besvara mina frågor. På vilket sätt bör man ändra politiken?
Det som Jabar Amin valde att lyfta fram i sitt anförande handlade ju om det som står i skollagen, att alla barn har rätt till en utbildning för att nå sin potential. Vi har ju skrivit in i skollagen att det är det som gäller. Det är ju inget som enbart Miljöpartiet lyfter fram, utan det är någonting som gäller generellt för alla politiska partier som ställer sig bakom alla människors lika värde. Därför ska jag lyssna med spänning på ett klargörande när det gäller mina frågor.
Ulrika Heie (C):
Jag blev nyfiken på att höra Lena Emilssons reflektioner på den reservation som Centerpartiet har skrivit om möjligheter för människor med någon form av utvecklingsstörning att få den högre bidragsdelen. Socialdemokraterna har ju genomfört möjligheten för vissa lärarstuderande att få den högre delen.
Eftersom Lena Emilsson i sitt anförande lyfte vikten av allas möjlighet till utbildning skulle jag vilja höra hur man från Socialdemokraterna ser på möjligheterna för den gruppen till bättre förutsättningar för utbildning och att bygga sin kompetens och därmed också komma närmare arbetsmarknaden.
Ulrika Heie (C):
Tack, Lena Emilsson, för svaret! Jag vill ytterligare konkretisera frågan. Lena Emilsson säger att diskussioner pågår. Men är man villig att stötta förslaget, kopplat till att man är beredd att på allvar diskutera möjlighet till den högre bidragsdelen för den här gruppen människor? Är det något som Lena Emilsson ser som något som Socialdemokraterna skulle vilja driva, just detta att ge möjlighet till olika former av studier?
Lena Emilsson nämner möjlighet till olika former av aktiviteter. Jag skulle önska att man också har bilden av att människor kommer i olika former av jobb, så att man känner att man bidrar till sin egen försörjning på olika sätt. Precis som vi båda känner till finns det många goda projekt som man skulle kunna jobba vidare med.
Därför blir min konkreta fråga: Är Lena Emilsson beredd att tycka att det är ett bra alternativ att man höjer bidragsdelen kopplad till studielånet för människor med någon form av utvecklingsstörning?
Ulrika Heie (C):
Jag ber om ursäkt om jag på något sätt rackade ned på bondesamhället. Det var absolut inte min mening. Men det gör mig lite förvånad när man står och glorifierar. Det handlar alltså om att man vill tillbaka till en annan tid, att man vill tillbaka till Televerkets tid eller till det gamla bondesamhällets tid. Det gör mig lite förvånad, för jag tror också att Sverigedemokraterna ser landsbygdens utmaningar på ett sätt som handlar om mer än att bara ropa tillbaka någonting som har varit. Man har ett utvecklingsperspektiv på det.
För att vi ska komma till rätta med kvalitetsbrister är det oerhört viktigt att vi vågar peka på dem. En viktig del handlar om ledarskapet. Vi har hittills i debatten inte varit inne på förskolechefernas möjlighet och den delen av ledarskapet. Det ser jag som en oerhört viktig del för att kunna driva kvalitet. Jag vet att det på olika sätt görs väldigt bra insatser.
Jag vet också att Skolinspektionen har fått ett uppdrag från regeringen att se över kvaliteten i förskolan. Det blir en viktig del för oss alla att följa på vilket sätt som man lyfter kvalitetsfrågorna. När det handlar om på vilket sätt vi vill skapa valfrihet för både föräldrar och barn blir det oerhört viktigt, precis som Stefan Jakobsson tidigare pekade på, att en del barn behöver mindre barngrupper. Därför är det viktigt att det finns en flexibilitet.
Men jag tror inte på tillbaka till framtiden som strategi för att lösa de utmaningarna utan snarare på ytterligare kompetenslyft, som man behöver på olika sätt, och att man jobbar med ledarskapet.