Anders Borg (M):
Det här är i grund och botten en internationell diskussion. Det kan vara värt att påpeka för Pia Nilsson att när man tittar på till exempel kommissionens bedömningar eller på Valutafondens bedömningar kan man notera att det fortsatt är så att Sverige kommer att växa väsentligt snabbare än eurozonen, även när vi tittar på de nedreviderade prognoserna. Sverige är ett land som sysselsättningsmässigt alltjämt förefaller klara sig bättre än de flesta andra.
Sverige är alltjämt ett av få länder som för det första slipper skära ned och för det andra faktiskt också kan satsa i krisen. Det tycker jag är positivt. Skälen till att man i de internationella bedömningarna ofta framhåller Sverige som ett föregångsland när det gäller konkurrenskraft är att vi har ett antal styrkepunkter. Vi har starka offentliga finanser. Vi har en lång tradition av högteknologiska företag.
Vi har en arbetsmarknad där parterna är beredda att föra samtal med varandra och vi har ett välstrukturerat företagsklimat även på skattesidan i dag. Varför har vi då valt att lägga budgeten som vi gjorde? Det hänger ihop med att det är två kriser som pågår samtidigt. Den ena krisen handlar om att det är lågkonjunktur i Tyskland, i Spanien och i Frankrike. Det är ett kortsiktigt fenomen.
Det har visserligen pågått sedan 2008, men vi får ändå anta att den här eurokrisen så småningom tar slut. Det andra, som jag tror är ett väsentligt mer långvarigt fenomen, är att vi har en helt ny konkurrenssituation. Vi har Kina som i dag är det största producentlandet av industrivaror, med halva sin bnp i export. Där kanske det handlar om ytterligare 200-300 miljoner människor som under de närmaste decennierna går in på världsmarknaden.
Jag tror att vi i hela Asien kanske talar om en miljard till när man lägger till de nya tillväxtländerna. Därefter har vi ett Afrika som nu börjar trampa i gång farten. Vi är alltså inte i slutet av globaliseringen utan vi är mitt i. Vi kan räkna med att den här processen fortsätter i kanske ett par decennier till. Vad gör man då som ett litet, sårbart och exportberoende land? Då stimulerar man och bygger för framtiden samtidigt, när man har styrkan att göra det.
Då är det just centralt att hitta de frågeställningar som är mest viktiga för företagen. Det är forskning och utveckling. Det är infrastruktur. Det är bolagsskatten. Vi kan ju inte avfärda vare sig Leif Johansson, ordförande för Astra Zeneca, som säger att detta är det avgörande för att få utländska företag att komma hit, eller för den delen Jacob Wallenberg, som säger exakt samma sak.
De sitter i de här diskussionerna och vet vad utländska investerare tittar på, att vi har bra infrastruktur, att vi har bra forskning och utveckling, att vi har en attraktiv bolagsskattemiljö och att vi också har en bra inriktning på att återställa kunskapssamhället. Det är viktiga åtgärder. Sedan vill jag bara påpeka för Pia Nilsson att det som skedde i den socialdemokratiska motionen var att man stod fast vid bidragspolitiken. Skattehöjningarna stod man fast vid. Det som tillkom var barnbidraget.
En barnbidragshöjning i Sverige ska uppenbarligen göra att kineserna är beredda att köpa fler skärverktyg från Sandvik. Ett barnbidrag i Sverige ska göra att man köper fler borranläggningar från Atlas Copco. Det ska göra att Volvo får fler lastbilar sålda i Kina. Det har jag svårt att se. Som jag ser det måste vi förstärka vårt grundläggande företagsklimat. Det är inget fel på barnbidraget.
Det är en del av vårt välfärdssystem, men det kan inte vara draget när det gäller att möta en internationell lågkonjunktur i kombination med att vi befinner oss mitt i en strukturell omvandling. Då är det klart att de här tunga förslagen från vår sida, med forskning, en fördubbling av infrastrukturen under de här åren och en förbättrad bolagsskatt, underlättar. Men det håller inte Sverige utanför krisen. Vi kan inte isolera Sverige från en internationell lågkonjunktur.
Vi kan göra vad vi kan för att det ska fungera bättre här, och det är precis det som har varit vår utgångspunkt.