Carl Bildt (M):
Om vi bortser från frågan om huruvida vi ska fatta politiska beslut om historien eller ej - där vi har lite olika meningar även om riksdagen med stor kraft har tagit ställning i den frågan också - tror jag att vi har en bred samsyn i frågorna. Den historiska forskningen är viktig, och tillgången till arkiv är viktig. När jag senast informerade mig om den frågan framkom det att de osmanska arkiven är i princip öppna. Det är två problem förknippade med detta.
För det första är de enorma och ännu inte fullständigt katalogiserade. För det andra är de delvis avfattade på ett skriftspråk som få i dag längre behärskar. Det innebär att även om de är öppna i svensk formell bemärkelse är de lite svåra att få tillgång till på grund av både den massiva omfattningen - de är inte till fullo katalogiserade - och problemen med skriftspråket.
Det är klart att vi alla har ett intresse av att understödja den forskning som tar sig in i denna materia av inte bara dessa skäl utan också av en lång rad andra skäl. I den mån det finns behov av att understödja detta ska vi självfallet ge stöd.
En annan synpunkt är att vi ska vara medvetna om den djupa tragedi som låg i hela denna decennielånga upplösningsprocessen av Osmanska riket - i Balkan, i Mindre Asien, i Centralasien, i Mesopotamien. Vi ska icke alls utesluta Palestinafrågan från detta historiska perspektiv.
Vi lever fortfarande med de öppna såren efter detta fram till Lausannefreden, som är en formell fred men som innehåller inslag som är oss i dag mänskligt och politiskt främmande. Men även det tillhör den etablerade historien. Den uppgift vi har i dag är att försöka åstadkomma en försoningsprocess genom den integration som vad gäller Turkiets del handlar om medlemskapet i Europeiska unionen.
Det är en långsiktig omvandlingsprocess av hela den turkiska samhällsstrukturen. De har kommit en lång bit på väg i detta. Det handlar om rättigheter i dag. Till exempel var kurdisk television något alldeles otänkbart för ett antal år sedan. Revisionen av artikel 301 i kriminallagstiftningen var ett oerhört väsentligt steg. Det tas nu steg.
Det är nu en öppen historisk diskussion i Turkiet på ett sätt som var närmast otänkbart för fem år sedan och som var både otänkbart och illegalt för tio år sedan. Det innebär inte att alla tycker samma sak i den historiska diskussionen. Så ska det vara. Vi har haft en revision av synen på Gustav Vasa i svensk historiedebatt under de senaste decennierna. Det är möjligt att vi kommer att revidera synen på Gustav Vasa igen. Det ligger i sakens natur - utan att därför anklaga honom för folkmord.
Denna historiska process ska vi försöka bidra till så mycket som möjligt. Jag tycker att vi kan säga att vi under olika regeringar har gjort mer än de flesta andra länder för att aktivt i Turkiet medverka till denna integrations- och försoningsprocess. Om vi kan göra mer i det hänseendet och utsträcka den till andra delar av detta väldiga område ska vi också göra det.
Det gäller Balkan, tvåflodslandet, Kaukasus och Centralasien. Överallt finns de öppna såren. Det är bara den öppna diskussionen som kan bidra till att långsiktigt hela dem, i förening med den europeiska integrationsprocessen.