Anders Borg (M):
Vi får här höra att allt är sämre i Sverige, allt är sämre i Sverige, allt är sämre i Sverige. Det är Socialdemokraternas verklighetsbeskrivning. Man får tacka för de klargörande orden. Många andra uppfattar det som att världen har gått igenom en svår ekonomisk kris. Land efter land genomför åtstramningspaket, genomför breda åtgärder för att återställa ordning och reda för att komma upp på torra land. Men allt är sämre i Sverige.
Det är det socialdemokratiska budskapet. Det är helt enkelt inte korrekt. Sverige har klarat sig igenom den här krisen bättre än praktiskt taget alla andra länder. Vi går ur den utan några stora underskott. Vi behöver inte göra nedskärningar i kommunerna som på 90-talet. Vi behöver inte sänka pensionerna eller höja pensionsåldern, vilket många andra länder nu tvingas diskutera. Vi fick i dagarna ny statistik från Eurostat.
Där ligger sysselsättningen ungefär 3 procent lägre än vad den gjorde hösten 2008. I Sverige är det 60 000 personer fler som är sysselsatta, en ökning med lite över 3 procent. Skulle vi ha haft samma utveckling som i övriga Europa skulle vi kanske ha haft 100 000-150 000 färre sysselsatta i dag. Sysselsättningen har alltså vänt uppåt i Sverige före praktiskt taget alla andra länder.
Det är många EU-länder som har upplevt en mycket besvärligare arbetslöshetsutveckling än den som Sverige har genomgått. Det beror på att regeringen har fört en aktiv politik. Vi har mött krisen med breda stimulansåtgärder och breda strukturåtgärder, och de har fungerat, trots varningsropen. Vi som har varit med några år i riksdagsdebatterna har ju fått höra att Sverige skulle slitas isär av den här politiken. Låt mig då bara nämna fyra förhållanden som ger oss en bild av detta.
Inkomstskillnaderna i Sverige är bland de lägsta i Europa och bland de lägsta av alla industriländer. När det gäller de välfärdsjusterade inkomstskillnaderna, där vi också tar in att vi erbjuder alla äldreomsorg, barnomsorg och sjukvård, har vi minst skillnader av alla OECD-länder. Allt har alltså blivit sämre, var beskrivningen.
Den sociala rörligheten i Sverige och Norden är högre än i praktiskt taget alla andra länder. Vi har mått på svåra materiella förhållanden som EU tar fram. Där hör Sverige återigen till de länder som har minst andel av befolkningen som riskerar att hamna i svåra materiella förhållanden.
När det gäller inkomstskillnader, välfärdsskillnader, social rörlighet, svåra materiella förhållanden tillhör Sverige de allra bästa länderna. Det beror på att vi har fört en aktiv politik för att fler ska komma i sysselsättning. Skillnaderna har ökat i Sverige. 1995 låg Gini-koefficienten på 0,23. Den hamnade 2010 på 0,30.
Den låg på 0,29 när vi tillträdde. Låt oss då konstatera att 85 procent av ökningen i skillnader ligger under de socialdemokratiska åren. 85 procent av ökningen av skillnaderna i inkomstspridning, 85 procent av ökningen av Gini-koefficienten, 85 procent av ökningen av klyftorna i samhället ligger under de socialdemokratiska åren.
Här fick vi beskrivningen att det inte var en slump att det hade varit en ökning av Gini-koefficienten, därför att det var något som regeringen önskade. Det var det intryck som oppositionen ville ge. Var de 85 procenten av ökningen också ett resultat av Socialdemokraternas vilja att öka inkomstskillnaderna? Var det därför inkomstskillnaderna steg under hela 90-talet? Låt oss konstatera att det är arbetslinjen som har förtroendet. Det är bidragslinjen som har tappat förtroendet.
Alternativet i termer av bidragshöjningar, skattehöjningar och industrisubventioner väcker inte trovärdighet. Det är inte en fungerande ekonomisk politik. Det är en ansvarsfull ekonomisk politik som regeringen bedrivit. Det är därför som Sverige har klarat sig bättre när det gäller välfärd och skillnader än de flesta andra länder.