KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl Schlyter (MP):
Jag kan lugna Lars Tysklind med att jag har träffat en hel rad av lantbrukare, och jag har sett hur många av dem som verkligen bryr sig om sina djur. Men ibland kan man bli pressad av lönsamhetsskäl, av banken, av omvärldskonkurrensen och av låga priser och tror att det kan vara en väg framåt att man, bara för att överleva, sparar på kostnader, vilket kan belasta djuren.
Jag vill inte att folk ska hamna i den situationen.
Eftersom du tillhör Liberalerna, Lars Tysklind, och ni ofta har berömt er för ert starka europeiska engagemang, blir min fråga till dig: Om man nu ska göra mer på EU-nivå, vad säger du om förslagen om att driva på för minimiregler för mjölkkor och för att få kortare transporttider och bättre villkor för djuren under djurtransporter?
Kan man kräva av kommissionen att den ska klämma åt länder som systematiskt bryter mot lagstiftningen? Har du någon idé om hur Liberalerna kommer att jobba med den frågan? Och vad anser du själv?
Carl Schlyter (MP):
Det är inte varje gång man sitter på sin kammare, hör en debatt och känner att nej, nu vill jag gå dit och vara med i debatten! Det här med cykling engagerar ju så fantastiskt, och när man läser det här betänkandet kan man tro att det är lite ogint här i riksdagen, att alla motioner ska avslås och så. Men när man hör debatten förstår man att vi i riksdagen gillar cykling. Det är helt fantastiskt, och det sprider sig utanför våra gränser. I dag blev jag intervjuad av brasiliansk tv. Han undrade lite grann hur demokratin här funkade.
När jag berättade att jag brukar låna en tjänstecykel var det det han absolut ville ha bild på. Tjänstecyklar i parlamentet! Hemma hos oss har vi svindyra - ursäkta språket, herr talman - mycket dyra limousiner i stället, sa han. Då ser man att det här kan vara en framtidsbild. För vad är cykeln? Den är energisnål. Det finns inget annat transportslag som använder så lite energi i stadstrafik per personkilometer.
10 kilo stål och grejer för att förflytta 85, kanske snart 90 kilo människa i stället för ett och ett halvt ton plåt, stål och skrot som ska dra i väg en stackars människa! Ytineffektivt är det också med bilar jämfört med cyklar. Tänk så mycket cyklar det får plats på samma yta! Och det är tyst! Inga bullerproblem! Vi undrar var vi ska bygga, för det är buller överallt och vi har konflikter om det. Men gud vad tyst det är när cyklarna kommer!
Ibland kan man till och med bli lite rädd för dem när de svischar förbi på trottoarerna. Varför inte ha tvåfiliga cykelbanor? Fantastiskt - en snabbfil för herrar i trikåer som svischar förbi och en för oss vanliga dödliga! Dessutom är det snabbt med cykeltrafik i staden. Det finns inget som går fortare. Det är det absolut effektivaste sättet på alla sätt. Vilken härlig stadsmiljö, och lite kostar det också!
Om man bygger en cykelbana för 74 miljarder kan man ta ett varv runt jorden nästa, eller hur? Man får inte mycket vägtunnel för de pengarna i jämförelse. Det är alltså en otroligt penningeffektiv och miljöeffektiv hälsovinstgrej, på alla sätt fantastiskt. Så är det då vi här i riksdagen som säger att nu vill vi satsa på det här. Vi inväntar vår härliga nationella strategi, och sedan kör vi igång - pling, pling!
Carl Schlyter (MP):
Jag tackar miljöministern för svaret. Återigen har vi fått höra att regeringen betonar skyddet av vatten. Man säger att det finns motsatta intressen. Jag tycker faktiskt inte att det finns så mycket motsatta intressen egentligen. Vill man ha jobb? Då är det bara att titta på var framtidens jobb finns.
Ekoturismen och besöksnäringen drar redan nu in mer exportintäkter per år än vad de flesta stora industrier gör. Skyddet av vatten uppnår man genom en ansvarsfull användning av resurser. Vi väntar på EU:s direktiv om cirkulär ekonomi, som snart kommer. Man kan återanvända saker.
Vi har många avfallshögar och andra utvinnbara källor där halten sällsynta jordartsmetaller bara är marginellt lägre än i den planerade gruvan. Jag har därför lite svårt att förstå varför den här gruvan skulle vara ett riksintresse. Jag har svårt att förstå varför man skulle offra framtida jobb för gruvan.
Jag har svårt att förstå att man kan tycka att fördelarna med att i onödan förstöra mark så nära vår största dricksvattentäkt skulle vara värda priset. Självklart måste regeringen invänta utredningen. Jag hoppas att utredningen tydligt kommer att visa värdet av att skydda vatten. Man kan titta på andra mål vi har för utvecklingen i Sverige, till exempel gällande innovation, fru talman.
Dagbrott är en antik företeelse, kära vänner i riksdagen. Sådana fanns redan för 5 000 år sedan. Det är inte där innovationerna och framtiden finns. Innovationerna och framtiden ligger i att återanvända material, sluta flödena och använda gamla slagghögar som i sig är värdefulla källor till råvaror. Det är där vi har innovationerna, jobben och framtiden. För min del sätter jag mig åter på bänken och inväntar tryggt utredningen och regeringens beslut om att det här är dåtiden.
Framtiden ligger i de gröna jobben och den hållbara sysselsättningen. Sjöarna ska vara en källa till glädje, rekreation, njutning och liv, inte fällda bomber och gruvslagg.
Carl Schlyter (MP):
Det kan vara frestande att bemöta inlägg från andra ledamöter, men jag trodde att jag skulle ställa frågor till ministern i huvudsak. Jag är också nöjd med svaret. Jag ser med tillförsikt fram emot att Miljöpartiet på riktigt med Socialdemokraterna i regeringen ändrar på detta så att vi får en framtidstro här i Sverige. Försvarspolitik för mig är säkerhetspolitik. Det är inte mesta möjliga vapen, utan det är mesta möjliga säkerhet.
Den bygger man med internationell solidaritet, med fredskårer och med annat. Man bygger upp grunden för fred, och inte maximal kapacitet för krig. Då får man krig till slut. När det gäller vatten och Vättern får jag tacka Börje; jag skulle ha sagt en av de största. Tack för det - man ska alltid vara korrekt i talarstolen!
Däremot undrar jag var solidariteten finns. Kalifornien hade världens största gruva - eller det kanske är bäst att jag säger någon av världens största gruvor - för sällsynta jordartsmetaller. Den lades ned just på grund av att man ställde miljökrav. Det var då den lades ned. Vi kan inte kompromissa bort miljökraven bara för att något annat land ännu inte har genomfört dem.
Kalifornien genomförde dem. Gruvan lades ned. Det är väl lika bra att vi har samma strikta miljökrav som Kalifornien. Eller ska vi sänka våra miljökrav för att gräva upp Sveriges jord? Nej, vi ska använda resurserna på ett effektivt och hållbart sätt. Då behövs inte alla dessa dagbrott. Då finns det jord kvar att leva på.
Carl Schlyter (MP):
Goda nyheter är inga nyheter, och följdriktigt tar ingen till orda i debatten om statens årsredovisning för 2016. Jag har dock tio års erfarenhet av EU-budgeten som EU-parlamentariker, och inte ett enda av de tio åren fick kommissionen en positiv revisionsförklaring vad gäller utgifterna och de underliggande betalningarna.
Trots att jag inte sitter i finansutskottet tänkte jag ändå att man kan sprida lite hopp och glädje till svenska folket. Vi kan nämligen betona att Sverige förra året hade en budget som gick 95 miljarder kronor bättre än planerat. Det är i storleksordningen två försvarsbudgetar bättre än planerat.
Inkomsterna blev större än planerat, främst på grund av högre skatt på produktion och kapital - skatteintäkter, alltså. Utgifterna blev mindre än planerat för till exempel sjukpenning och bostadsbidrag. Utgifterna för migration blev 22 miljarder större än planerat - men ändå 3 miljarder mindre än budgeterat i tilläggsbudgeten. Den konsoliderade statsskulden minskade med 60 miljarder.
I den takten skulle den vara utraderad på 21 år. Det är annat än under min uppväxt, när en följetong i dagstidningarna varje år var en spädbarnsunge med en skuldcheck på magen som ständigt växte.
Inte ens i Sverige är dock allt frid och fröjd; Statens fastighetsverk har ju fått anmärkningar av välkända skäl, och Tillväxtverket har till och med fått underkänt genom att Riksrevisionen har anmält en avvikande mening på grund av allvarliga brister. Ironiskt nog gäller problemen där just EU-medel, men i detta fall ligger ansvaret helt på Tillväxtverket. Den största tillväxt som jag hoppas få se där nästa år är ordning på redovisningen. Kapitalvinsterna ökar.
Statens resurser ökar. Samtidigt finns det hundratusentals i landet som inte kan ta semester och som inte har råd att hitta på spännande saker med barnen eller har möjlighet att hälsa på barnbarnen. De växande klyftorna är ett problem i hela västvärlden. De både hämmar ekonomisk effektivitet och stryper solidariteten.
Jag tror att den största utmaningen de närmaste åren blir att inte bränna ut människor i jakten på rikedom eller överlevnad samt att inte bränna ut planeten i en jakt på konsumtion, som inte ens längre skänker varaktig glädje. Glädjande nog har vi resurser för att lösa båda dessa problem. Herr talman! Snart avslutar vi vårt riksdagsår - tillsammans vi ut ur kammaren går.
Låt oss då hoppas att nya idéer knoppas när vi alla under solen grillas och våra tankar på sociala medier gillas. Då kommer vi styrkta tillbaka i höst med en för Sverige och världen starkare röst. Då kan våra beslut satsa allt sitt krut på att resurserna räcker och vi medborgarnas behov täcker. Årsredovisning för staten 2016 Vi kan ersätta kortsiktig ekonomisk enfald med långsiktigt hållbar biologisk mångfald.
Med rätt politik kan statens och andra rikas resurser räcka för att fattigdomen glödande plåga slutgiltigt släcka. Min talartid är nu till ända - andra får nu argumenten vända.
Carl Schlyter (MP):
Jag sitter inte i detta utskott, men denna fråga intresserar mig likväl eftersom det handlar om väldigt mycket pengar och om medborgarnas framtid. Jag tycker att Håkan Svenneling tog upp flera bra saker kring förvaltningen - att om vi har så här mycket pengar i vår gemensamma ägo är det viktigt att vi tar ansvar och ser till att de styrs i miljövänlig riktning och att de inte leder till negativa effekter för vare sig miljö, människor eller djur i tredje land.
Det är viktigt att vi har med oss det, och betänkandet tar också upp de sakerna. Jag tänkte tala lite mer om den bit av betänkandet som handlar om den sjunde AP-fonden, PPM-systemet. I goda tider får vi avkastning, och alla är nöjda och glada. Men med dagens system i dåliga tider förlorar vi alla pengar, och vi tjänar ingenting på det - de är borta.
Här skulle jag faktiskt vilja se att vi lärde oss lite grann av USA, särskilt Kalifornien. Världens största pensionsfond, Calpers, hade problem i samhället. Man hade inte tillräckligt med energi. Man hade pensionsavsättningar och tänkte: Varför inte investera dem i energibolag? Men det fanns inget energibolag som kunde absorbera så mycket kapital för att investera i förnybart.
Då använde man pensionspengarna aktivt för att själv bygga förnybar energi. Vad hände? Jo, man inte bara löste delar av energikrisen, utan man skapade jobb för pensionspengarna och man skapade avkastning. Man löste tre problem samtidigt i stället för att sitta och hålla tummarna och hoppas att börsen ska ge lite avkastning. Ibland gör den det, ibland inte. Därför tycker jag att vi borde lära oss av detta.
Intresset för PPM-systemet hos ganska många i Sverige är inte jättestort - 34 procent har valt att inte välja någonting under alla dessa år. Eftersom intresset inte är så stort kanske syftet med PPM-systemet var att öka svenskarnas intresse för aktier och hoppas att företagen ska gå bra på börsen. Det kanske var en del av strategin. Men jag tror att ännu fler svenskar bär ett hopp om att få en trygg ålderdom och en bättre miljö för sig själva och sina barnbarn.
Varför inte lära av USA i detta fall? Varför inte använda pengarna aktivt? Vi vill allihop ha jobb, vi vill allihop ha förnybar energi och bra infrastruktur och vi vill allihop ha avkastning. Varför inte slå tre flugor i en smäll? Då finns det dessutom någonting kvar om det blir dåliga tider. Vindkraftverket är kvar, solkraftsanläggningen är kvar, järnvägen är kvar. Allt är inte förlorat i dåliga tider när börsvärdena krymper.
Det önskar jag att vi kunde ta upp nästa gång vi talar om pensionssystemet, för det skulle verkligen kunna vara en vinn-vinn-vinn-lösning. Om alla människor har sina pensionspengar på börsen vinner några medan andra förlorar. Det enda som är säkert är att fondförvaltarna tar sin provision varje år. Det är inte min drömvärld.
Carl Schlyter (MP):
Jag kan inte sia om framtiden. Jag vet inte ens om avtalet någonsin kommer att komma till Sveriges riksdag. Det ska ratificeras av alla länder. CETA-avtalet kommer att börja gälla interimistiskt för de delar som EU har kompetens över redan när det kanadensiska parlamentet godkänner det. Resten ska vi behandla här. Det är precis det jag efterlyst, alltså att alla ska känna sig trygga med det svaret.
Jag känner stor tveksamhet till det här avtalet. Det är ingen hemlighet. Jag har läst det här ganska noga och suttit i EU-parlamentets handelsutskott, och jag känner igen flera problem med det här avtalet från tidigare handelsavtal. Så ja, jag är skeptisk. Men hur jag ska rösta kan jag inte veta i dag, för jag vet inte hur regeringens proposition i ärendet ser ut. Det får vi alltså vänta med tills den kommer.
Carl Schlyter (MP):
Jag tycker att det är lite märkligt att kalla sin motståndare i kammaren för en demon med horn i pannan. Jag tycker att det är en väldigt dålig debatteknik att göra så. Jag hade önskat att du i stället faktiskt förespråkade dina egna ideal och bemötte mig i sakfrågan, Hans Rothenberg. Jag frågade: Kan du garantera att de undantag som vi har gjort i annex 1 och 2 är tillämpbara i de kommuner som kanske vill ändra i en verksamhet?
Kan du svara på det i stället för att bluddra om djävulen? Och kan du i stället svara på min fråga om undantagen i artikel 8.9.1 är fungerande eller inte?
Kan du svara på om undantaget för arbetsrätt och hållbar utveckling kommer att kunna tillämpas så som det är tänkt när de är villkorade med de grejer i OECD:s tidigare praxis som jag inte är ensam om att vara tveksam till? Även om du tycker att det är negativt att man grottar ned sig ska jag fullt och fast erkänna: Ja, jag är en nörd, och jag är stolt över det.
Jag gillar att grotta ned mig i detaljer. Jag ser inte att det är något djävulskt i det, utan det är bara bra. Jag vill veta effekterna av de beslut jag fattar. Att jag inte kan svara på hur jag kommer att rösta beror på att jag inte vet hur propositionen kommer att se ut. Det är väl inte så konstigt? Däremot tycker jag att du i stället borde bemöta de argument som faktiskt är konkreta och korrekta och som jag inte är ensam om.
Hundratals professorer i internationell handelsrätt har kritiserat de nya avtalen. Varför inte vara lite nyfiken? Varför inte läsa på detaljerna lite? Det är väl spännande och intressant att veta? Jag skulle snarare vilja ha ett svar från dig: Hur tänker du lösa de inbyggda konflikter som ett stort antal forskare har pekat på?
Carl Schlyter (MP):
Du tog upp lite olika saker. Först vill jag bara tydliggöra att vad Miljöpartiet här i riksdagen tycker om handelspolitik är det som Jonas Eriksson säger. Han är ytterst ansvarig för politiken. Om någon annan har en annan nyans är det ett personligt tillägg till den grundinställningen, för det är Jonas Eriksson som svarar för vår handelspolitik; det ska det inte råda någon tveksamhet om. Så om du vill veta vad Miljöpartiet tycker är det Jonas Eriksson som svarar.
Om Pernilla säger en sak och jag en annan är det vår personliga touch på åsikten, och det tycker jag är befriande. Ska vi börja kasta på varandra här för att vi inte alla är robotar som upprepar talepunkter? Väljarna röstar på oss. Det finns till och med personval i Sverige för att väljarna ska kunna få sin personliga touch, och det tycker jag bara är positivt.
Vem vill engagera sig politiskt om man, när man till slut blir invald i den finaste församlingen i Sverige, som en papegoja ska sitta och upprepa talepunkter? Nej, fy och usch! En sådan demokrati vill inte jag leva i! Det tycker jag bara är hälsosamt. Nu höll jag på att tappa bort mig när det gäller din andra fråga, för jag blev så engagerad i den första.
Du är kanske inte helt ovetande, Håkan Svenneling, eller så är du kanske det, men jag hade en dialog med handelsministern här i kammaren, där jag framförde precis samma synpunkt. Detta är ett komplicerat avtal av en ny sort - även om det finns ett i ungefär samma stil i Korea och man håller på i flera andra länder.
Därför är det viktigt att människor med detaljkunskap - det finns ju, som tur är, många nördar här i samhället, som har något att tillägga - får en möjlighet att spela in. Handelsministern sa då att vi inte brukar göra så, men jag tror inte heller att vi brukar godkänna investeringsavtal som är så här omfattande. Då kanske man kan ändra på vad man brukar göra.
Carl Schlyter (MP):
Jag vet inte om jag kan hjälpa dig, Håkan Svenneling, att bli mindre konfunderad. Vi har separata val till EU-parlamentet, och Max Andersson är vald i det valet. Det han säger är alltså det han gick till val på. Vi har en minister, Gustav Fridolin, som företräder regeringens linje, och jag tycker nog inte att skillnaden är så stor jämfört med vad Jonas sa.
Även regeringens linje är, precis som Socialdemokraterna har sagt här, att frihandel är bra och att vi tror mycket på detta men vill säkerställa att möjligheterna att reglera kvarstår. Jag hörde inte Gustavs inlägg, men det är ungefär vad regeringen brukar säga. Så stor skillnad tycker jag inte att det är att du behöver bli fundersam.
Om jag lägger till en mer kritisk dimension är det en åsikt som delas av många i miljörörelsen, många i Miljöpartiet och många i Europeiska gröna. Det är inte konstigt att den åsikten också finns företrädd här i Sveriges riksdag. Jag vet att du, precis som jag, är orolig för många delar i avtalen.
Vi vill vara säkra på att vi i Sveriges riksdag inte gör ett misstag när vi röstar om detta, oavsett om vi röstar ja eller nej, så att vi vet vad vi får och inte köper grisen i säcken. Problemet med avtalen är att säcken är så stor och innehållet så svårtytt. Det vore bra att glänta lite på säcken och kolla vad som finns inuti så vi vet vad vi får på köpet. Det tycker jag att alla här ska göra, och det är faktiskt det vi röstar för i dag; det är det utskottet har bestämt.
Carl Schlyter (MP):
Tack, för frågan! Jag kanske gjorde en lite snabb genomgång i talarstolen eftersom jag ville hinna med så mycket. Avtalet är uppbyggt så att man för första gången någonsin har en negativlista. I alla tidigare handelsavtal har det funnits en positivlista, det vill säga att om man vill ha marknadstillträde ska man uttryckligen skriva det. Det här är det första avtalet där det finns en negativlista.
Liberaliseringen är den princip som man utgår från. Vill man inte ha den på något område måste man skriva in det. Det blir liksom ett undantag i stället för en regel. Även om man har skrivit in ett sådant undantag uppstår problemet att det inte är vattentätt. Enligt den tradition som man tidigare har haft är de verksamheter som faller inom ramen för undantagen inte klarlagda.
De har varit föremål för omfattande akademisk debatt. Inom ramen för WTO har tidvis en begränsad tolkning tillämpats där endast offentliga tjänster som anses ha en grundläggande funktion för statens myndighetsutövning, till exempel polis, med säkerhet omfattats. Genom en sådan tolkning skulle ett flertal offentliga tjänster, exempelvis inom vård och utbildning, inte omfattas av detta undantag. Det finns dock alternativa tolkningar som även de har varierat över tid.
Det är värt att nämna att Sverige under det senaste decenniet har genomfört en mängd avregleringar som gör att offentliga verksamheter agerar på marknader som även innefattar privata och kommersiella aktörer. Det gäller till exempel vård, skola och omsorg. Undantagen är formulerade så att de är vattentäta om det inte råder en konkurrens. Om det finns en konkurrenssituation tar den över ibland.
Eftersom vi har bjudit in verksamheter på det sätt som vi har gjort i Sverige, vilket i vissa fall är unikt i EU, finns det möjlighet att dessa undantag inte omfattar de sektorerna.
Carl Schlyter (MP):
Jag tackar för den påminnelsen. Min egen självbild är att jag alltid vill vara positivt inriktad och lösningsorienterad. Men så hamnar jag i handelsavtalen, och då blir jag frustrerad när jag ser att man upprepar samma misstag i flera av de handelsavtal som nu är på gång. Jag tar till mig den kritiken. Min grundsyn är ju att man ska komma med positiva förslag. Det var någon här tidigare som sa att dessa avtal brukar ta flera år att komma fram till. Men det är just för att de är så komplicerade och allomfattande.
Varför inte göra det enklare vid det första steget? Varför inte identifiera de 100 lagförslag som på ett omotiverat sätt hämmar handeln? Sedan tar man tag i dem och ser vilka ändringar som kan göras i respektive land. Sedan avskaffar vi de tullarna. I Sverige är det helt okontroversiellt att avskaffa tullar. Vissa länder vill fortfarande ha en tull på 1 euro per liter olivolja.
Det finns motsättningar i EU, men här i Sverige är vi ganska överens. Den som gapar efter mycket mister ofta hela stycket. Det är det som vi faktiskt gör med de nya handelsavtalen. Där har vi ett problem.
Det är ganska sunt att läsa något med kritiska ögon. Då upptäcker man fler problem som kan åtgärdas. Det är synd om man upptäcker problemen för sent.
Sedan håller jag helt med dig om att man inom ramen för EU-parlamentets arbete fick väldigt många nya idéer och tankar. Där är det en mycket större spännvidd, på både gott och ont, än här i riksdagen. Men det mesta var absolut gott. Det finns många moderna handelsidéer som vi skulle kunna plocka hem till Sveriges riksdag.
Carl Schlyter (MP):
Det är väl bra om vi kan enas om att vi kan finansiera mer. Ett sätt att finansiera detta är via lite mer gruvavgifter. Om Hanif Bali vill det, till exempel, kan vi väcka en gemensam motion om detta. Jag är inte känd för att alltid hylla och försvara regeringen och allt den gör. I det här fallet litar jag till hundra procent på att regeringens arbete nu fortskrider. Det är därför jag inte ens behöver motionera om detta. I överenskommelsen med Socialdemokraterna har vi, precis som Hanna läste upp, kommit överens om att vi ska åtgärda gas, olja och kol. I april kommer en rapport.
Därför behöver jag inte rösta på något förslag från Centerpartiet eller Vänstern som säger att vi ska förbjuda detta i dag, för vi håller redan på att jobba med det. Det är onödigt. Du vet hur riksdagen funkar där, Hanif Bali. Jag tycker att man ibland kan rösta för saker som man gillar, men i det här fallet vet jag att regeringen jobbar med saken. Därför kan jag säga att det är bra att vi gör detta, och regeringen är på gång. Jag behöver inte väcka någon motion om det.
När det gäller vad man pratar om och vevar om - ja, jag yrkar inte på någonting här eftersom det jag stöder redan är yrkat på. Det som jag också stöder, som oppositionen har lagt fram och som jag tycker är bra vet jag att regeringen håller på med. I det här fallet känner jag mig därför trygg. Jag behöver inte väcka några motioner.