KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Wallmark (M):
Georgien är på många sätt ett viktigt land för resten av Europa. Jag tror att vi som är kvar i kammaren delar den synpunkten. Landet har också genomgått en intressant utveckling mot ett medlemskap i Europeiska unionen och mot ett Natomedlemskap, men det är absolut inte där än. Landet har genomfört stora reformer, inte minst av polisväsendet, som har gjort att Georgien på många sätt har varit ett föredöme i det östliga partnerskapet.
För dem som inte känner till världskartan och världspolitiken brukar jag ibland förklara att Georgien ligger geografiskt öster om Turkiet, men tidigare i många värderingar väster om Balkan. Det gör Georgien till ett viktigt land. Det som nu sker är inte riktigt fullt ut den bild som jag tycker att utrikesministern ger sken av.
Kanske kan en del förklaras av att hon också axlar uppgiften som OSSE:s ordförande och då får vara lite mer försiktig när hon går över glasbitarna. Det är inte så att alla parter har lika mycket fel eller lika mycket rätt, utan det finns de som har mer fel än andra. Det som har skett de senaste åren är en tilltagande försämring av den demokratiska statusen i Georgien. Det måste man säga.
Man måste också fastslå att det val som genomfördes i Georgien 2020 på många goda grunder inte kan sägas ha varit fullgott. Därför är det ett rimligt krav att ställa mot Georgien att genomföra nya, rättvisa och korrekta demokratiska val.
Detta illustrerades också av att när det nya parlamentet åter öppnades i Tbilisi i december 2020 närvarade bara maktpartiets 90 ledamöter. 60 platser som hörde till de olika oppositionspartierna stod i protest tomma. När en opposition på det sättet markerar med tomma platser ska man ta det på största allvar. Fru talman!
Det är sorgligt att utrikesministern inte nämner den fängslade oppositionsledaren vid namn, Nika Melia, som på oriktiga grunder hålls fängslad.
Ett land på väg in i vår gemenskap, ett land som tidigare värderingsmässigt legat långt in i den europeiska kulturkretsen, uppträder inte så mot sin opposition att man håller den fängslad. Man uppträder inte på ett sådant sätt att man får som motreaktion att oppositionen inte vill inta sina platser när väl det nya parlamentet ska öppnas.
Därför, fru talman, har jag inga problem med att nämna Nika Melias namn från riksdagens talarstol. Det bör göras. Det gäller på samma sätt för Giorgi Rurua, en företrädare för ett fritt tv-bolag, som också sitter falskeligen inspärrad. Därför är det viktigt att öka trycket mot Georgien. Fru talman!
Jag tycker också att det är beklagligt att utrikesministern när hon var på besök i Georgien inte synliggjorde hur viktigt det är att involvera oppositionen genom att träffa den. Det är precis som sägs att Christian Danielsson från Sverige har EU:s uppdrag att försöka medla. Det har gjorts försök, men man har inte kommit fram. Mitt intryck är att det inte är oppositionens fel utan den sittande maktens.
En sittande makt som spärrar in oppositionens främsta företrädare har att bevisa sin legitimitet.
Hans Wallmark (M):
Självfallet är det så att alla aktörer, som utrikesministern säger i sitt interpellationssvar, måste arbeta på ett konstruktivt sätt. Fru talman! Jag vänder mig ändå emot att utrikesministern använder ungefär två tredjedelar av sitt inlägg till att kritisera eller försöka förklara varför oppositionsledaren Nika Melia sitter inspärrad.
Hon gör detta i stället för att faktiskt angripa makten som har utövats under överinseende av oligarken Ivanisjvili, som inte heller nämns i något av svaren. Det tycker jag är problemet, för det vi ser har varit ett gradvis urartande och en gradvis urgröpning av demokratin i Georgien från något ganska hoppfullt och intressant.
Precis som Kerstin Lundgren säger är Georgien ett viktigt land för EU och det östliga partnerskapet. Fru talman! Varför bryr vi oss över huvud taget om detta? Georgien ligger ändå ganska långt bort. Jo, vi gör det därför att vi som svenskar ändå står upp för mänskliga rättigheter.
Vi ogillar tanken på att oppositionsledare hamnar i fängelse, även om det kan förklaras med olika former av administrativa åtgärder och att man har tagit av sig en fotboja makten har satt på en.
Vi ogillar tanken på det vi ser i vår omvärld av att demokratier urgröps av dem som har tagit makten och på olika sätt nekar oppositionen dess möjligheter att verka. Utrikesministern har rätt på en punkt: Nika Melia och hans parti UNM står Moderaterna nära.
Jag vill inte hävda att det är den primära anledningen till engagemanget och i någon mån vreden, utan det handlar om det principiella: Man gör inte så i en demokrati. Det är detta som är så otroligt viktigt utifrån ett svenskt och ett europeiskt perspektiv. Det handlar om att få länder som Georgien, som inget hellre vill än att långsiktigt bli EU- och Natomedlemmar, att bli stabila partner och allierade.
Då är det som nu sker steg för steg i fel riktning.
Precis som Kerstin Lundgren påpekade ska vi också se det som nu sker i Georgien som en del av det bredare tecknet, nämligen de slitningar som finns i fler länder i vårt närområde där Ryssland och Folkrepubliken Kina blandar sig i. Det är därför det också är centralt att ett land som Sverige inom gemenskaper som EU och OSSE försöker förhindra den här typen av manipulering och utnyttjande.
Därför tycker jag att det är fullt rimligt att parter ska komma samman. Men jag skulle nog ändå använda två tredjedelar av min talartid till att påpeka att makten i Tbilisi - de som sitter just nu på de 90 mandaten i det georgiska parlamentet och som ytterst styrs av oligarken Ivanisjvili - har ett större ansvar för att försöka läka och hela.
Med det sagt önskar jag naturligtvis utrikesministern också i hennes egenskap av OSSE:s ordförande just nu välgång tillsammans med Christian Danielsson. Men om detta ska bli framgångsrikt gäller det att inte bara betona allas ansvar för konstruktivitet utan ytterst den nuvarande maktens och att den måste visa anständighet i Georgien. För Georgien behövs i den europeiska familjen.
Hans Wallmark (M):
Utöver det politiska och parlamentariska mörker som gradvis har sänkt sig över Georgien efter de händelser 2019 som redogjordes för finns det all anledning att påminna sig att ungefär en tredjedel av landets territorium i praktiken är satt under ockupation. Sydossetien och Abchazien, där det finns rysk trupp, kallar vi utbrytarrepubliker, men de är ju ingenting annat än av Ryssland kontrollerade områden.
Det är också därför, och i ljuset av allt detta, man måste se omvärldens, Sveriges och EU:s starka engagemang för Georgien. Jag tror att det är viktigt att den georgiska allmänheten nu inte får uppfattningen att EU och mycket vänligt sinnade länder som Sverige inte tar detta på allvar och att vi sviker dem.
Det skulle göra att kraften mot Europaintegration, mot EU och mot Nato riskerar att smulas sönder därför att vi inte motsvarar de förväntningar som ställs på oss. Därför har jag några uppmaningar till utrikesministern samt till Christian Danielsson, som förhandlar å EU:s vägnar, och till det svenska ordförandeskapet i OSSE.
Det finns villkor som måste uppfyllas. Man kan inte i en demokrati ha oppositionsledaren inspärrad på dubiösa grunder. Jag tror också att det är rimligt att man har en färdplan mot fria, öppna och demokratiska val där partier kan verka på rimliga villkor.
När dessa två villkor är uppfyllda tror jag att det finns förutsättningar för Georgien att ta rätt väg i stället för den felaktiga väg som landet är inne på. Det styrande partiet heter Georgisk dröm; det här är på väg mot en georgisk mardröm.
Hans Wallmark (M):
Biståndsministern har alldeles rätt i att det finns en tanke från Moderaternas sida med att ställa många olika frågor. Vi är djupt nyfikna på var ministern står i ett antal frågor. Därför erbjuder vi den här möjligheten med de olika interpellationerna att få någon form av biståndspolitisk linjemarkering. Vi kommer i fred, fru talman.
Jag skulle vilja fånga upp några av de saker som ministern nämner. Först och främst pekar Agenda 2030 på behovet för de allra mest fattiga och behövande av utvecklingsländerna av ungefär en årlig tillväxt på 6-7 procent. Delar ministern den bedömningen?
I så fall måste vi börja diskutera just förutsättningarna för hur man skapar tillväxt. Forskning visar att den ekonomisk tillväxten till ytterst liten del är biståndets förtjänst. I stället skapas utvecklingen av allt bredare ekonomier där jordbrukets roll krymper och andra samhällssektorer växer. Jobb skapas till 90 procent inom den privata sektorn, varav 80 procent i små eller medelstora företag.
Åtgärder för att främja ekonomisk tillväxt, internationell handel och förbättrat företagsklimat är helt avgörande för att nå biståndspolitikens yttersta mål: att utrota fattigdom och förtryck. Fru talman! Jag tycker nog att biståndsministern delvis var inne på det. Det handlar just om sådana enkla saker som utsäde. Det kan handla om mikrolån och att skapa förutsättningar. Det tror jag att många har en delad åsikt om.
Den intressanta frågan är, och det är väl det Moderaterna undrar när det gäller det biståndspolitiska linjetalet: Hur ser man på slutmålet? Är det att man ska kunna få hjälp till självhjälp, att man ska kunna stå på egna ben och få den egna kraften? Eller är det ett bistånd som varar under mycket lång tid?
Det Moderaterna erbjuder är en biståndspolitik där vi vill eftersträva att länder får hjälp till självhjälp så att de kan stå på egna ben och nå den egna tillväxten. Det är ingen som påstår att detta är enkelt. Det är ingen som påstår att detta kommer att ske i morgon. Men vi påstår och hävdar att det måste finnas den typen av långsiktiga mål för biståndspolitiken.
Då är min fråga, fru talman, om regeringen delar den synpunkten eller inte. Fru talman! Sedan nämner biståndsministern flera gånger detta med garantier och framhäver det som ett gott exempel. Garantiinstrumentet gäller hur man ordnat med 9 miljarder i stöd och 24 miljarder från privata finansiärer.
Det är ett utmärkt exempel. Fru talman! Samtidigt har riksdagen nu att behandla en riksrevisionsrapport. Den kommer att debatteras om några veckor här i kammaren. Riksrevisionen pekar på att det är ett problem inom Sida. Man prioriterar hellre utbetalningsmål än att ordna den här typen av garantiinstrument. Det står i Riksrevisionens egen rapport. Det är också den kritik som vi har från Moderaternas sida.
Vi skulle vilja ha längre biståndsramar. Vi talar om fyraåriga ramar. För vår del vill vi gå ifrån det utbetalningsmål som regeringen har om 1 procent av bni. Vi vill se till resultatet, inte till ett utbetalningsmål.
Hans Wallmark (M):
Jag förnekar på inget sätt att Miljöpartiet och ansvariga statsråd drivs av en dröm. Tvärtom, fru talman, sa jag inledningsvis att jag tror att det finns ett förenande engagemang mot fattigdom och förtryck. Däremot skiljer våra metoder oss åt, och kanske ibland också verklighetsbedömningarna. På samma sätt måste jag rätta statsrådet: Jag sa inte att det var någon som i grunden var emot garantiinstrumenten som sådana. Tvärtom - jag tror att de är bra exempel.
Däremot konstateras just i riksrevisionsrapporten att det är ett problem att en hel del i Sidas verksamhet uppfattar att man har detta utbetalningsmål, och det kan förhindra att man i stället sätter resurserna till att allokera och ordna resurser till garantiinstrumenten. Fru talman! Jag tycker också att det är otroligt glädjande att ministern nämner tillväxt. Sedan kan man definiera det på olika sätt och med vissa olika grundförutsättningar.
Det är också ett av skälen till att vi har inbjudit till den här typen av debatter - för att se var skillnaderna finns. Jag delar mycket av det som ministern nämner. Men samtidigt är det grundläggande, oavsett om vi använder oss av vindkraft eller kärnkraft, att om vi ska kunna lyfta människor ur fattigdom och förtryck - framför allt de absolut fattigaste - kräver det den här typen av tillväxttal. Det är därför man måste fundera på hur man skapar förutsättningarna för det. Fru talman!
Jag vill ge statsrådet rätt: Det kan handla om något så till synes enkelt som utsäde eller mikrolån. Men det kan också handla om något så svårt och komplicerat som att ett land som Sverige hjälper andra länder att komma in i WTO-processer och handelsprocesser. Statsrådet nämnde själv detta att ordna tillgång till marknader. Därför, fru talman: Jag kommer i fred. Låt oss se vad vi kan diskutera trots att vi har olika åsikter om en del saker.
Men hur skapar vi förutsättningar för en värld där vi bekämpar fattigdomen och bekämpar förtrycket? Jag och Moderaterna tror att tillväxt är en av nycklarna till detta.
Hans Wallmark (M):
Jag är väldigt uppmuntrad av den debatt som jag har hört mellan Magdalena Schröder och ansvarigt statsråd. Därför är jag också glad att Moderaterna har presenterat denna triptyk av interpellationer som i grunden påverkar och handlar om olika aspekter av svenskt bistånd. De har varit illustrativa.
De visar nämligen att det finns skillnader. Det finns ett förenande engagemang, men det finns också skillnader i hur vi vill bedriva politiken. Fru talman!
För att påminna om vad som har sagts tidigare i debatten: Ansvarigt statsråd har påpekat att Moderaterna vill dra ned på biståndsresurser.
Men helig vrede borde fylla ett ansvarigt statsråd om biståndspengar försvinner genom korruption. Det innebär ju också att pengar tas från biståndet. Nivån i kronor räknat kan vara densamma. Men varje bortkorrumperad krona är en bortslösad biståndskrona.
Med samma anklagande finger som ett statsråd kan peka mot Moderaterna och säga "Ni vill dra ned biståndet" borde man peka mot varje regim som inte gör det de ska göra för biståndspengarna. Jag tycker kanske inte att jag alltid märker ett sådant engagemang eller en sådan kritik.
Det är lättare att kritisera ett parti som vill göra reformer på biståndsområdet än regimer som inte vill reformera sina länder. Fru talman! Ett exempel som jag tror att biståndsministern ofta kommer att få höra i debatten är Tanzania. Ackumulerat - samlat - under åren har svenska skattebetalare fått gå in med minst 50 miljarder.
Det finns de som hävdar att det har varit 60 miljarder, men låt oss för enkelhetens skull säga 50 miljarder. Det är, fru talman, ungefär två års finansiering av svenskt polisväsen. Finns det någon, inklusive Per Olsson Fridh, som tror att allt detta har gått till precis det som det ska, fru talman? Eller finns korruption inblandad också i utbetalningarna av dessa 50 miljarder?
Det är den ena delen. Den andra delen, som Magdalena Schröder berör i sin utmärkta interpellation, är att korruption snedvrider strukturer. En svårighet i att bygga upp dessa länder är att medborgarnas tilltro och tillit till sina stater urgrävs av korruptionen.
Detta skapar sedan svårigheter att hitta resurser. Viljan att bistå med skatt och en del annat sjunker när man inte vet att man får något tillbaka. Dessutom behöver man pengarna för att betala för läkarvård eller skola eller för att sticka till någon annan eftersom systemet i landet bygger på korruption. Av detta skäl, fru talman, är Magdalena Schröders frågor så centrala.
Det är bara genom nolltolerans mot korruption som man kan bygga ett bistånd som långsiktigt fungerar i de mottagande ländernas intresse.
Hans Wallmark (M):
Medan vi alla funderar på Magdalena Schröders viktiga avslutande fråga vill jag understryka något som statsrådet sa, nämligen att korruptionsbekämpning är fattigdomsbekämpning. Det är därför det är så centralt. Det gäller både vardagskorruptionen i ett land och den stora korruptionen, som utstrålas av regimer som bygger på förtryck och utsugning.
Därför, fru talman, kan jag lova att vi från Moderaternas sida under de 17-18 månader som är kvar av den här regeringens tid kommer att följa regeringens arbete när det gäller att slå ned på alla former av korruption och visa att man inte tillåter det.
Det handlar nämligen ytterst om fattigdomsbekämpning och om att skapa förutsättningar för länders befolkningar att lyfta sig ur fattigdom och förtryck. Fru talman! Vi hade i utrikesutskottet för någon dag sedan besök av professor Bo Rothstein från Göteborg. Han konstaterade några saker, som jag vill påminna om - jag tror inte att de kommer som någon överraskning för statsrådet, utan han delar nog detta: Korruption har starka negativa effekter på i princip alla mått vi har på mänsklig välfärd.
En summering av mänsklig ofärd i världen pekar ut korruption som en av de viktigaste faktorerna. Korruptionen undergräver både mellanmänsklig och institutionell tillit, det vill säga det sociala kitt som håller ihop ett samhälle. Det är därför det här är så intimt förknippat. Vill man, som de internationalister vi är i Sverige, hjälpa och bistå människor att lämna fattigdom och förtryck är det centralt att göra detta.
Därför är vårt resultatgarantilöfte till regeringen att vi kommer att följa antikorruptionsarbetet. Jag vill än en gång tacka statsrådet för de här första interpellationsdebatterna. Han är från Lomma-Bjärred, fru talman. Det ligger nära Öresund. Därför kan vi avsluta med: På gensyn!
Hans Wallmark (M):
Försvarsministern! Det är gott att den säkerhetspolitiska bedömning som görs i propositionen Totalförsvaret 2021 - 2025 gäller. Men det försvarsministern inte svarar på är varför man valde att ha en annan formulering i ett centralt dokument för en regering, nämligen den utrikespolitiska deklarationen.
Det som har försvunnit är dessutom inte vad som helst, utan det är framför allt åtta ganska centrala ord: "Ett väpnat angrepp mot Sverige kan inte uteslutas." Det finns med i totalförsvarspropositionen men inte i utrikesdeklarationen. Fru talman!
De åtta orden var något av en hörnsten i Försvarsberedningens slutrapport och har också väckt en stor debatt. Det som är problemet för regeringen och Socialdemokraterna är att man har haft så svårt att förhålla sig till det som Försvarsberedningen i bred uppslutning ställde sig bakom. Fru talman!
Låt mig påminna om januari 2018, vid Folk och försvar i Sälen. Statsminister Stefan Löfven inledningstalade och ville plötsligt inte använda Försvarsberedningens formulering. Tvärtom markerade han emot den.
Margot Wallström, dåvarande utrikesministern, gjorde på precis samma sätt och avfärdade dessutom Försvarsberedningen som "den där gruppen". Både försvarsministern och undertecknad var ju i Sälen i januari 2018.
Vi var några stycken som dels förvånades över agerandet från regeringens sida, dels gjorde vad vi kunde för att rädda Försvarsberedningens fortsatta arbete. Det skedde bland annat genom att försvarsminister Peter Hultqvist själv gick upp och tog parti för formuleringen, inklusive "Ett väpnat angrepp mot Sverige kan inte uteslutas."
I den efterföljande debatten sas från både statsminister Löfvens sida och från dåvarande utrikesminister Wallströms sida att man inte ville använda denna formulering eftersom den var alltför alarmistisk. Jag återkommer till differensen mellan den försvarspolitiska inriktningen och den utrikespolitiska deklarationen. Varför är de olika?
Det är inte underligt att oppositionen undrar. Regeringen har ju redan halkat fram mellan olika formuleringar, som man gjorde i Sälen. Om det nu är så oskyldigt som försvarsministern försöker göra gällande är min andra fråga: Varför utsätter ni er för det här problemet?
Vad är det som gör att ni behöver en annan formulering i ett dokument i förhållande till det som det ändå finns en bred politisk och parlamentarisk uppslutning bakom? Det är onekligen en onödig risk ni utsätter landet för.
Avslutningsvis: Vad svarar försvarsministern de utländska företrädare, vänligt sinnade eller med sämre förhållningssätt till Sverige, som frågar om det är dokumentet som säger att ett väpnat angrepp mot Sverige inte kan uteslutas eller utrikespolitiska deklarationen som gäller?
Det här är ju centrala signaler som också sänds till omvärlden av en försvarsminister som brukar vara ganska angelägen om att sända signaler.
Hans Wallmark (M):
Försvarsministern säger att det är konstigt att vi ska tala ned det som står i den försvarspolitiska propositionen. Problemet är att det inte är vi som talar ned det utan utrikesminister Ann Linde. Försvarsministern undviker att besvara frågan varför regeringen väljer att ha olika formuleringar.
Det är viktigt av det skälet att det finns en formulering som är framtagen av Försvarsberedningen i bred politisk enighet och som försvarsministern själv står bakom i sin egen proposition - och som han har upprepat, vilket i grunden är bra. Men den använder man inte när man tänker sända en utrikes- och säkerhetspolitisk signal från riksdagen, utan man tar något hemkokt i stället.
Det är dessutom ännu allvarligare därför att regeringen är en ganska svag, liten minoritetsregering. Man kan använda en formulering som det finns en bred parlamentarisk uppslutning kring, men man gör det inte utan väljer något som två partier - i bästa fall två partier, Socialdemokraterna och Miljöpartiet - har förhandlat fram. Då måste man ställa sig frågan: Varför utsätter man sig för detta problem när man kunde ha gjort det enkelt, klart och tydligt?
Dessutom innehåller den formulering som vi diskuterar flera centrala budskap som går förlorade genom att man inte upprepar dem. Först och främst kan ett väpnat angrepp mot Sverige inte uteslutas. Det är en förändring i förhållande till tidigare. Det kan heller inte uteslutas att militära maktmedel eller hot om sådana kan komma att användas mot Sverige.
Det är också en ganska allvarlig formulering, och det var sannolikt den som Stefan Löfven och Margot Wallström 2018 tyckte var "alarmistisk". Avslutningsvis: Sverige blir oundvikligen påverkat av en säkerhetspolitisk kris eller om väpnad konflikt uppstår i Sveriges närområde. Tydligare än så kan det inte bli, fru talman.
Genom den formuleringen säger Sverige tydligt att om någon av våra grannar runt Östersjön eller i Nordeuropa blir anfallna, attackerade eller skändade kommer det oundvikligen att bli en häxkittel runt Östersjön.
Då måste man återkomma till frågorna: Varför inte använda det som det finns en bred uppslutning kring i stället för att gå på något som två partier, utan inblandning av andra, har kokat ihop själva? Fru talman! Det tvetydiga är det otydliga.
Därför är min starka rekommendation och uppmaning till Sveriges regering, här företrädd av försvarsminister Peter Hultqvist, när det gäller utrikes- och säkerhetspolitiken att det är en styrka att välja klarhetens väg och tydlighetens väg och att ha ordning och reda på formuleringarna.
Jag uppskattar, fru talman, att försvarsministern i sin försvarspolitiska inriktning hade med de centrala formuleringarna, men jag beklagar att samma regering inte orkade upprepa dem i sin utrikespolitiska deklaration. Den fråga som klingar kvar i kammaren: Varför utsätter man sig för detta problem?