Anders Borg (M):
Att jämställdheten förbättras i Sverige genom att sysselsättningen ökar med 100 000 och att andelen med heltid ökar hänger naturligtvis ihop med arbetslinjen. Då kan man kanske argumentera genom att säga: Jämställdheten i Sverige har alltid ökat, så det har ingenting med arbetslinjen att göra. Men det reser faktiskt en del frågor. Jag redovisade här att andelen som arbetar heltid har ökat från 49 till 52 procent tack vare att vi har förstärkt drivkraften att arbeta.
Vi kan jämföra det med den socialdemokratiska perioden. Då gick andelen som arbetar heltid från 51 till 49 procent. Andelen som arbetade heltid minskade alltså från 51 till 49 procent. Därefter, under vår period, har jämställdheten ökat från 49 till 52 procent. Det är samma sak när vi tittar på mäns och kvinnors löneandelar. När Socialdemokraterna regerade gick kvinnors löner som andel av männens från 84 procent till 84 procent.
En förändring från 84 procent till 84 procent är ingen förändring. Det är att kvinnors andel av männens står still. Under vår period har den ökat från 84 till 86 procent. Det här är viktiga förändringar som ligger i linje med den politik som har förts. Jag ska försöka tydliggöra varför.
Om man har en politik för att sortera ut människor, för att underminera sysselsättningen och för att bygga upp ett stort utanförskap, som ju var kärnan i den socialdemokratiska politiken, försvagas människors förankring på arbetsmarknaden. Då fastnar inte minst många kvinnor i låglöneyrken med svag förankring på arbetsmarknaden och dålig inkomstutveckling. Under vår period vid regeringsmakten har arbetslinjen kommit främst. Det har haft betydande effekter. Vi har gjort det mer lönsamt att arbeta.
Marginaleffekten för en kvinna som vill gå in på arbetsmarknaden och arbeta halvtid har gått ned dramatiskt och ligger nu på snäppet under 20 procent. Marginaleffekten när det gäller att gå från halvtid till heltid har dramatiskt sänkts och ligger i dag väl i linje med OECD-genomsnittet, från att ha tillhört de högsta beskattningar man utsatt låginkomsttagare för.
Det är klart att om vi tror att ekonomiska drivkrafter spelar någon roll - vi har alkoholskatter, tobaksskatter och bensinskatter - spelar de naturligtvis också roll på arbetsmarknaden. Har man väldigt hög beskattning på låga inkomster, väldigt låg avkastning på arbete och bidragssystem som ger avtrappningar skapar man fattigdomsfällor, inaktivitetsfällor och arbetslöshetsfällor för kvinnor. Det har vi öppnat, och därmed ser vi effekterna. Arbetslinjen har förstärkts.
Det har också blivit - det är minst lika centralt - lättare att anpassa vardagen till arbetslivet för kvinnor, inte minst därför att vi har en större valfrihet och en större tillgänglighet inom vård och omsorg. Vi har alltså, till skillnad från de flesta andra länder, flera anställda i välfärdssektorerna i dag. Man ska komma ihåg att det är utifrån att Sverige har högst andel bland OECD-länderna av sysselsättningen inom välfärdssektorn och den offentligfinansierade omsorgssektorn.
Trots det har vi under krisåren haft en ökning av sysselsättningen inom den kommunalt finansierade välfärden, medan man i andra länder har skurit ned. Det har inneburit att kvinnor i dag har lättare att anpassa vardagen till arbetslivet. När man förstärker arbetslinjen och gör det lättare för kvinnor att anpassa sin vardag till att arbeta, då ökar jämställdheten. Därför är det i dag 115 000 fler kvinnor som jobbar. Därför är det i dag fler kvinnor som arbetar heltid. Och därför har löneskillnaderna mellan män och kvinnor minskat.
Det är naturligtvis en positiv utveckling.