KBLab/rixvox huggingface dataset:
Vasiliki Tsouplaki (V):
När vi talade om kulturskolan i valrörelsen var det många företrädare för Kulturskolerådet och andra debattanordnare som ställde frågor till oss politiker och var oroliga när de såg hur bland annat Moderaternas budgetalternativ hade sett ut genom åren. Nu hade satsningarna kommit igång, och de var oroliga: Hur kommer det att gå om ni vinner valet? Vad kommer att hända då?
Då sa Moderaterna och andra borgerliga företrädare att de inte behövde oroa sig, för det är skillnad mellan att vara emot ett anslag när det införs och att sedan ta bort det när man får makten. Vi kommer troligtvis inte att göra så, var deras svar på många av de frågor som kom i valrörelsen. Jag tycker att det är tråkigt att det bara var valretorik och att man nu väljer att ta bort bland annat anslagen till kulturskolorna.
Nu har Lotta Finstorp hört flera talare i dag tala om de 5 400 nya platserna. Vi har talat om hur man har nått nya grupper med kulturskolesatsningen. Då undrar jag om inte Lotta Finstorp och Moderaterna ändå kan tycka att det här har gjort något gott ute i kommunerna.
Min fråga är: Kan Lotta Finstorp se att bidraget till kulturskolorna har varit positivt för barns och ungas kulturutövande runt om i landet?
Vasiliki Tsouplaki (V):
Det är intressant när vi pratar om riktade eller inte riktade bidrag till kommunerna. Det som ni har kvar nu, Lotta Finstorp, av de 25 miljoner till biblioteken som jag tror att det var från början är en tydlig riktad satsning till kommunerna på en verksamhet som ni tycker att kommunerna borde prioritera. Nu är det 5 miljoner kvar i denna satsning, och det är en så liten summa att det för de flesta kommuner blir mer jobb och betungande att över huvud taget söka pengarna.
Man kan både ha och mista en så liten summa, nästan. Detta tycker jag går lite på tvärs emot vad du säger - att ni inte vill ha riktade statsbidrag. Det var en kommentar om detta. Sedan undrar jag om du kan se något problem med att det blir en stor osäkerhet hos kommuner, regioner och myndigheter om vad som ska gälla när vi nu har en budget som är satt av ett regeringsalternativ som nyligen blivit nedröstat. Som jag beskrev i mitt tidigare inlägg blir det stor osäkerhet om hur länge den kommer att gälla egentligen.
Hade det inte varit bättre att lägga fram förslag när vi har en regering på plats?
Vasiliki Tsouplaki (V):
Detta blir lite grann en favorit i repris. Jag och Roland Utbult har talat om fritidspengen flera gånger under det år som jag har suttit här i riksdagen. Jag undrar vilken kristdemokratisk kulturpolitik vi ska tala om nu när du har fått igenom fritidspengen, Roland Utbult. Det blir inte så jättemycket kvar på listan.
När vi har talat om detta förut har jag sagt att jag egentligen inte har så starka invändningar mot fritidspengen, om den kombineras med en generell välfärd och bra satsningar på barns och ungas fritid. Problemet är att Roland Utbult har en övertro på denna reform. Den når en mycket liten del av de barn som lever i familjer i ekonomisk utsatthet.
Vi har tidigare talat om statistiken från Rädda Barnen som visar att omkring 12 procent av barnen i Sverige finns i dessa familjer, och jag tror att det är 7 procent av barnen som finns i familjer med försörjningsstöd - det var den siffra som jag tog fram senast som vi talade om detta. Du missar därför en mycket stor del av den målgrupp som du vill gynna med din politik, Roland Utbult. Det är synd. Jag skulle vilja fråga dig om du vet hur många familjer som faktiskt utnyttjade fritidspengen senast som den fanns.
Min uppfattning är att den inte har fått ett så stort genomslag och att pengarna kan användas på ett bättre sätt med generella insatser för att sänka avgifterna eller för att till och med, som Vänsterpartiet vill, ta bort avgifterna helt i kulturskolan, så att alla barn oavsett föräldrarnas ekonomi kan del av verksamheten. Jag återkommer i nästa replik med min andra fråga.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Det problem som jag försöker belysa är att det är väldigt många familjer med barn som lever i ekonomiskt utsatthet men som inte har försörjningsstöd utan lever på marginalerna. De får kanske precis ihop ekonomin eller knappt det. De har inte försörjningsstöd, men de har en mycket tuff situation ändå.
Då hjälper inte fritidspengen, utan det behövs generella satsningar för att få bort avgifterna i kulturskolan, få ned avgifterna till exempel i idrottsföreningarna och inom kultursektorn för att barnen ska få en rik fritid. Det är lite bekymmersamt med denna debatt. Den har sina utmaningar. Vi jämför egentligen äpplen och päron när vi talar om övergångsbudgeten och partimotionerna samtidigt.
Ni kan strössla med reformer och pytsa pengar hit och dit och 3 miljarder kronor till kommunerna, eftersom ni inte behöver följa principerna för övergångsbudgeten. I övergångsbudgeten utnyttjas inte detta reformutrymme. Ni slår fast en ekonomisk politik som gör det mycket svårt för en ny regering. Hur ser du på det?
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag kunde inte låta bli - när min hemort Skultuna nämndes lockade Annicka Engblom upp mig för en replik. På vilket sätt menar du, Annicka Engblom, att ni med ert budgetförslag stöder museer i hela landet?
Ni plockar bort fri-entré-pengarna på först 60 och sedan 80 miljoner, men jag ser inte att ni tillför något vare sig i kultursamverkansmodellen eller på annat sätt för att se till att museer i hela landet kan införa fri entré.
När vi häromdagen hade Kulturdepartementet på utskottet för att bereda er budget var de väldigt tydliga med att även museiovana i större utsträckning har kommit till museerna efter att reformen infördes och att besöksantalet minskade drastiskt förra gången fri-entré-reformen togs bort av alliansregeringen.
Jag är väldigt fundersam på hur ni ser att er politik ska gynna museerna.
Du, Annicka Engblom, talar dig varm för vårt kulturarv och för museerna, men ditt anförande om vad som finns i samlingarna kanske är det enda sättet för en del människor att över huvud taget ta del av vad som finns på museerna när det nu kan bli för dyrt för många familjer att gå dit. På vilket sätt stöder er politik tillgängligheten till vårt kulturarv?
Vasiliki Tsouplaki (V):
Ni gjorde samma typ av omfördelning förra gången det var en alliansbudget som gällde, Annicka Engblom - det var väl 2007 som ni tog bort avgiften förra gången. Det var ju samma politik då: Ni gjorde stora skattesänkningar för höginkomsttagare och tog bort fri-entré-reformen. Då såg vi att besöksantalet gick ned. Den effekt du är ute efter - att människor skulle kunna lägga mer av sina egna pengar på entréavgifter - verkar alltså inte ha fungerat den gången.
Jag hade hoppats att man kunde titta på historiken och dra de slutsatser som jag drar. När vi hör från departementet att fri-entré-reformen har lockat museiovana blir jag väldigt oroad för hur tillgängligheten till vårt gemensamma kulturarv kommer att se ut framöver. Det är, i alla fall för mig, självklart att fri entré betyder lägre trösklar än entréer.
Så enkelt är det; att det kostar är en tröskel för väldigt många. När era skattesänkningar främst går till dem som tjänar över 42 000 kronor i månaden tror jag inte att detta kommer att locka de museiovana som vi faktiskt vill tillgängliggöra kulturarvet för.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Du bemöter inte riktigt mina invändningar, Aron Emilsson, utan du vill prata om tysta rum och så. Vi är helt överens om att det ska finnas tysta rum på bibliotek. Det jag ställer mig frågande till är varför ni vill utestänga vissa invånare från att låna böcker. Man måste vara medborgare, skriver ni.
Att du inte sa detta i ditt anförande är inte det viktiga, utan det är vad som står i motionen, nämligen att ni vill att riksdagen ska ställa sig bakom att utreda möjligheterna att knyta vissa av bibliotekets tjänster till medborgarskap. I motionen nämner ni boklån. Då vill jag veta: Varför är det ett problem att människor som bor i detta land men inte är svenska medborgare får låna böcker?
Tycker ni att det är en för stor kostnad när hyllor gapar tomma när det gäller människor med tillfälliga uppehållstillstånd, vilket ni har varit med och genomfört. Ni eftersträvar att människor inte ska kunna få medborgarskap, utan de ska år efter år bara ha tillfälliga uppehållstillstånd. Detta är verkligen jätteallvarligt, och det är därför jag tar i lite grann. Jag brukar inte göra det i talarstolen, men när jag läste motionen från Sverigedemokraterna blev jag väldigt upprörd.
Jag tycker att Aron Emilsson och Sverigedemokraterna måste förklara vad som är problemet med att människor som inte är svenska medborgare lånar böcker på våra bibliotek.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag tycker nog att Aron Emilsson till och med gräver gropen lite djupare nu. Det påminner lite grann om debatten då ni ville förbjuda människor att ha dubbla medborgarskap. Sedan visade det sig att vi har en massa nordiska medborgare. Skulle man inte få ha svenskt pass och finskt pass samtidigt? Det blev ett bekymmer för er. Ni framhåller hela tiden det nordiska samarbetet och den nordiska gemenskapen som någonting annorlunda.
Hela EU-samarbetet med utbyte mellan universitet är ett mycket specifikt samarbetsområde. Jag är därför mycket fundersam. Aron Emilsson har fortfarande inte beskrivit vad som är problemet. Handlar det om en adress, och är det en folkbokföringsfråga? Det finns ingen anledning att tala om medborgarskap.
Vi har till exempel, som Aron Emilsson nämnde, utbytesstudenter och forskare på våra högskolor och universitet som är här för att faktiskt fördjupa kunskaperna och bidra till forskningsutvecklingen. Att ni över huvud taget initierar en sådan motion måste ha att göra med att ni ser en problematik.
Men jag lyckas inte hitta någonting annat än att ni gör skillnad mellan å ena sidan svenska och nordiska medborgare och å andra sidan andra medborgare när det kommer till något så fundamentalt som boklån. I övrigt beskriver Aron Emilsson hur fint det är med biblioteken och så vidare. Men samma rättigheter ska tydligen inte gälla alla, och det beklagar jag verkligen.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Under det år jag har suttit i kulturutskottet tillsammans med Roland Utbult har vi debatterat dessa frågor ett antal gånger, men inte en enda gång under dessa debatter har Roland Utbult lyckats presentera fakta - siffror - på vad fritidspengen egentligen har gett för effekter.
Om man vill återinföra något som tidigare har funnits, men inte kan presentera vilken skillnad det gjorde, är det inte konstigt att det är många partier som ifrågasätter den prioriteringen. Det är kanske dags att presentera de siffrorna i dag.
En generell välfärd, det vill säga de satsningar vi har gjort på att sänka avgifterna i föreningarna och gratis aktiviteter, hjälper alla barn, inte bara de barn som får försörjningsstöd, den grupp som Roland Utbult vänder sig till.
Om alla barn i bostadsområdet får tillgång till gratis eller billiga aktiviteter kan de mötas och skapa de positiva känslor som Roland Utbult så fint beskriver. Den som lyssnar på debatten kan uppfatta att jag och Roland Utbult delar många värderingar. Vi talar egentligen om samma saker, men vi kommer fram till så olika slutsatser.
Det är olyckligt att Kristdemokraterna i sin budget tillsammans med Moderaterna landade i att ta bort de riktade satsningarna med gratis sommarlovsaktiviteter och gratis kollektivtrafik som direkt når dessa barn som annars inte skulle ha möjlighet att ha ett aktivt sommarlov genom att ta sig till aktiviteter eller sommarjobb. Det har varit oerhört uppskattade satsningar.
Kommunerna har varit tacksamma för pengarna, och det gäller också framför allt familjerna och barnen som har tagit del av pengarna. Varför vill inte Roland Utbult se den sidan?
Vasiliki Tsouplaki (V):
De satsningar jag talar om, till exempel sommarlovsaktiviteter, pågår under de tio veckor då många föreningar inte har verksamhet. Det är väl bra att man kan delta i föreningslivet. Jag är inte principiellt emot fritidspengen, men jag tycker att det finns andra sätt att använda resurserna bättre för att nå fler barn.
Under sommaren har många föreningar inga aktiviteter, just för att många barn åker på semester, och därför ställs träningar, seriespel och så vidare in. Tanken är att barnen ska vara lediga. Men för de barn som har det tufft finns inget annat att gå till. Därför har sommarlovsaktiviteterna som Vänsterpartiet tillsammans med regeringen har satsat på varit så oerhört viktiga.
De har skett nära i bostadsområdena, och barnen har på ett enkelt sätt kunnat ta sig till dem utan att behöva få skjuts av föräldrarna. De 145 000 barn jag nämnde är barn i familjer med låg inkomststandard. Det gäller inte bara de barn vars föräldrar får försörjningsstöd. Det är många fler barn som har det tufft. För många familjer handlar sommaren om tio veckor när barnen inte får mat i skolan.
Det är en oerhört stor extra utgift, särskilt om det finns många barn i familjen. Bara den kostnaden är betungande under sommaren. Därför har det riktade bidraget på sommarlovsaktiviteter slagit så väl ut. Jag är glad att jag nu, efter mycket tjatande, fått en siffra, nämligen att 74 procent av kommunerna använder fritidspengen. Men jag vill veta hur många barn som har nåtts, inte bara hur många kommuner som har betalat ut pengar.
Vad har det inneburit i praktiken för barnen? Det skulle jag vilja veta för att helhjärtat kunna ställa upp på att det var en bra satsning från Kristdemokraterna. Jag tror mycket mer på de riktade satsningar som Vänsterpartiet och regeringen gjorde förra mandatperioden, och jag beklagar att Kristdemokraterna valt att ta bort dem.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag har en fråga till statsrådet Ardalan Shekarabi. I DN:s granskning av den nya spelmarknaden tidigare denna månad framkom att bolag som har fått licens ägs via ombudsbolag för att dölja de verkliga ägarna och att flera bolag bryter mot reglerna i Norge. Det sägs också att flera bolag har bett Spelinspektionen att hålla deras bolagsstrukturer hemliga. Spelinspektionen svarar i sin tur att de förhåller sig till de uppgifter som bolagen har lämnat in i sina licensansökningar när de prövar huruvida dessa ska godkännas eller inte.
För mig framträder bilden av en bransch som redan brutit mot flera av licenskraven när det gäller vissa delar, till exempel avstängningsmekanismer, och som i andra delar verkar i gråzonen för vad som är tillåtet. Det tycks som om ansvarig myndighet tyvärr inte har de verktyg som de behöver för att undersöka detta på ett tillfredsställande sätt. Därför vill jag fråga statsrådet: Hur ser Ardalan Shekarabi på de uppgifter som framkommit i medier om dolda bolagsstrukturer?
Anser statsrådet att Spelinspektionen har tillräckliga resurser och metoder för att kontrollera bolagen? Om inte, vad avser statsrådet att göra i frågan?
Vasiliki Tsouplaki (V):
Tack, Ardalan Shekarabi, för svaret! Det gläder mig att ni har gett detta uppdrag till ansvariga myndigheter. Tyvärr verkar det som om många av bolagen på spelmarknaden har intresse av att hitta luckor i lagstiftningen. Senast i dag rapporterades om hur bolag har kringgått reglerna för att tillåta kredit på sina sajter - spel på kredit är förbjudet. Jag blir väldigt orolig när jag ser hur lite förändring den nya lagen har gett.
Men det låter bra att ni är på hugget i denna fråga. Det är egentligen en väldigt låg nivå som har satts i den nya spellagen.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag vill ställa en fråga till statsrådet Amanda Lind. Jag är nämligen allvarligt oroad över utvecklingen inom en av Sveriges mest folkkära sporter. Svensk fotboll mår i många avseenden väldigt bra just nu, och då talar jag inte bara om 2-0-segern mot Chile i förrgår. Svensk fotboll håller högre klass än på många år. Arrangemangen kring elitmatcherna har blivit bättre, publiksiffrorna ökar och intäkterna likaså.
Det som oroar mig är polisens alltmer konfrontativa och hårda metoder för att framför allt stoppa pyroteknik på svenska fotbollsarenor. Årets allsvenska säsong har tyvärr fått en inramning präglad av kollektiv bestraffning, förbud mot stora flaggor och kränkande massvisitation, där polisen vill tvinga ideella matchvärdar att ta publiken mellan benen och på brösten.
Min fråga till statsrådet är därför hur hon kan bidra till att värna den positiva läktarkultur inom svensk fotboll som vi haft tidigare och medverka till förbättrad dialog mellan svensk fotboll och polisen.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag tycker att det är jättebra att denna fråga kan få ett förtydligande. Jag har haft svårt att förstå Moderaternas inriktning, Lotta Finstorp. Efter att ha läst er reservation och lyssnat till det ni sa tidigare under kommittéarbetet har jag förstått att ni vill begränsa sponsringen. I uttalanden från er partisekreterare och det som kom upp på er stämma pratas om utökad sponsring för att minska avgiftsintäkterna. Jag har inte riktigt kunnat få ihop vad Moderaterna vill, utan det är väldigt spretigt.
Därför försökte jag prata i mitt anförande om vad ni vill nu och vad ni vill sedan. Det är detta ni försöker reda ut i er motion. Jag tror att också svenska folket har haft lite svårt att hänga med i svängarna. Anledningen till att vi i dagsläget accepterar viss sponsring när det gäller just sportsändningar är att det är fruktansvärt dyrt att få sändningstillstånd för stora sportevenemang.
Vi menar att det är nationella angelägenheter att hela befolkningen kan ta del av stora mästerskap - det handlar om VM, OS och den typen av sändningar. Det är en del av vår gemensamma kultur att vi kan ta del av viktiga landskamper tillsammans, och då får man välja vilken av de två principer man har som ska väga tyngst.
För oss har det i detta läge varit viktigare att få till sportsändningarna än att få bort sponsringen. Som Lotta Finstorp sa är det väldigt begränsat. Det finns tydliga riktlinjer för hur varumärken får visas. Vi har varit kritiska till när till exempel spelbolag får synas; det tycker vi är tveksamt. Det finns mycket i detta som är besvärligt.
Det är jag den första att erkänna, men jag tycker att det är lite besvärligare med den tveksamhet jag ser hos Moderaterna. Vill Lotta Finstorp reda ut hur Moderaterna får ihop de helt olika bilderna?
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag tycker att det är en viktig princip. Egentligen hade vi denna diskussion om hur vi ska se på finansieringen när vi hade den förra propositionen uppe. I det här läget har vi föreslagit att vi ska höja finansieringen till bolagen. Vi föreslår att vi ska lägga oss på en höjning på närmare 4 procent inför den kommande villkorsperioden, medan resterande partier har lagt sig på 2 procent.
Om man är beredd att gå på vårt spår skulle man kunna minska sponsringen därför att det blir större intäkter. Men i slutändan är det bolagen som bedömer hur mycket pengar de ska lägga på exempelvis större sportevenemang och hur de vill fördela sina resurser. Vi ser att public service-bolagen har ett brett uppdrag, och vi vill att det ska fortsätta att vara så. Vi ser att det kräver en större finansiering.
Jag tycker nog att vi i och med kommittéarbetet har tagit ett stort grepp inom vårt parti. Jag beklagar att flera av riksdagens partier, däribland Moderaterna, kommer lite sent in i matchen. Nu får vi två parallella diskussioner. Vi har en överenskommelse som gäller denna villkorsperiod, fram till 2025, men det börjar redan ryckas i grundvalarna. Innan vi ens har klubbat dagens beslut kommer det mycket ifrågasättande.
Det var detta jag ville lyfta upp i mitt anförande.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Tack, Christer Nylander, för frågorna! Jag tycker absolut att det är viktigt att vi har en struktur som inte ställer bolag mot varandra och att alla viktiga röster ska få höras. Det är inte vår tanke att public service-bolagen ska dominera och slå ut lokala aktörer.
Det jag försökte visa är att vi vill ha en mångfald av perspektiv och en mångfald av aktörer. Frågan är hur man gör detta på bästa sätt och hur man ser till att allmänheten får de nyheter och den information som de kan behöva.
Det finns andra tillfällen än när det gäller public service-bolagens villkor då frågan kan regleras, och det tycker jag att Christer Nylander själv lyfte i sitt anförande. Det är inte public service som är det stora problemet och den stora utmanaren för de privata bolagen, utan det är de reklamintäkter som har hamnat hos de globala jättarna. Jag tycker att Christer Nylander tydliggjorde detta väldigt bra i sitt inlägg.
Det är alltså inte public service som har gått in och slagit undan benen för de privata aktörerna. Däremot måste vi inse att många av de privata mediehusen har bekymmer. Det blir allt större koncerner, man får mindre lokalbevakning och det en blir monopolställning för några få bolag. Många redaktioner skär ned, och man har inte möjlighet att bedriva den goda journalistik som man skulle vilja. Men detta ska vi adressera i mediepolitiken i stort.
Vi ska titta på frågorna om presstöd och mediestöd, och vi ska titta på andra delar som inte gäller just public services villkor. Jag tycker att hela tanken bygger på en felaktig grund. Som jag nämnde finns det ingenting som tyder på att en stark public service innebär ett hot. Det är snarare så att människor som är välinformerade och intresserade får ett intresse av att söka information på flera håll.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag tycker absolut att man ska visa hänsyn till alla aktörer, och jag tycker att vi har sett exempel på detta under de senaste åren. Man har lokalt haft en dialog mellan public service och de lokala nyhetsredaktionerna, man har delat material och man har blivit duktigare på att berätta vem som har publicerat någonting först. Det finns goda exempel, där man bland annat har delat den valplattform med information som finns.
Den har lokala tidningar kunnat använda för att rapportera om valet. Det finns många exempel på hur man samarbetar och hur man för en bra dialog lokalt och visar hänsyn. Det som jag tycker är problematiskt med skrivningen i dag är att man ska ta hänsyn till konkurrenternas ekonomiska förhållanden. Jag kan inte riktigt se hur man ska göra den bedömningen. Ska man sitta och läsa årsredovisningarna?
Ska man tänka på hur mycket de tappar i intäkter - 100 000 eller 200 000, eller vad? Det blir liksom en affärssituation som jag inte tycker är värdig public services uppdrag. Det är inte det här man ska sitta och göra bedömningar av, utan man ska fokusera på god lokaljournalistik, på att stötta varandra och på att ha ett bra utbyte lokalt.
Jag tror att det kommer att bli väldigt svårt att sitta och göra de här övervägandena samtidigt som man har det andra uppdraget: att spegla hela landet och att finnas i svagt bevakade områden. Jag ser att det kommer att bli en konflikt mellan de olika målsättningar och uppdrag vi ger public service, och jag tycker att det är viktigt att vi problematiserar detta och inser att det kommer att bli svårt.
När det gäller frågan att alla ska behöva statligt stöd är det faktiskt inte så. Det går bra för flera aktörer. De digitala prenumerationerna ökar på många sätt, så vi ska inte säga att det är jämmer och elände i alla mediehus i dag. Så är det inte, utan vissa går väldigt bra. Framför allt har viljan att prenumerera digitalt ökat, men vi måste också minnas att alla inte har råd. Därför behövs public service.