KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar Nooshi Dadgostar för uppföljningsfrågan men också för denna mycket viktiga interpellation. Den ger oss möjlighet att både diskutera och lyfta upp frågan på en principiell nivå.
Först och främst vill jag återigen hänvisa till att när Luleå - som är den kommun som omnämns i interpellationen - fattar ett beslut i enlighet med det som helt riktigt beskrivs här måste det kunna vara Luleå kommuns beslut.
Oavsett om det handlar om miljöpartister, vänsterpartister eller vilket parti det än är måste det vara kommunen själv som gör ställningstagandet utifrån sitt eget bostadsförsörjningsansvar. När jag åkte upp till Luleå och träffade ansvarig KSO, kommunstyrelsens ordförande, framgick det också hur de hade tänkt. Jag kan egentligen tycka vad jag vill om detta.
Om kommuninvånarna då tycker illa om detta kommer man de facto att rösta bort denna majoritet i Luleå. Vi har en liknande situation i Skellefteå, där man har fattat ett liknande beslut och dessutom genomfört det. Då är det kommuninvånarna som måste se på olika alternativ och säga att ett alternativ antingen har gjort rätt eller borde ha agerat annorlunda.
Regeringens vision ligger nog väldigt nära det Nooshi Dadgostar beskriver som en ansvarsfull bostadspolitik, nämligen blandade upplåtelseformer. Det ska finnas hyresrätter, bostadsrätter, äganderätter, villor och radhus på samma område. Där det finns för mycket av en typ av upplåtelserätt tycker vi rent principiellt att det är bra att det kan utökas med en mångfald av upplåtelseformer.
Om man ser på utförsäljningen som sådan finns det utförsäljningar som har varit bra för kommuner och dess invånare, och det finns utförsäljningar som har varit mindre bra för kommuner och dess invånare. Detta kommer vi nog att se även framöver.
Men att från statligt håll diktera villkoren för det kommunala självstyrets innebörd med bostadsförsörjningsansvar låter sig inte göras med mindre än att man får se över hela det kommunala självstyret. Jag vet att mitt och Nooshi Dadgostars parti har en likalydande inställning till vad det kommunala självstyret är.
Om vi vill se vad det är som skapar nytta för medborgarna är det framför allt att unga och studenter, som fortfarande inte har ett eget kapital, lätt ska kunna komma in på bostadsmarknaden. Därför har vi i den budget som vi kommer att lägga fram till hösten - och som jag vet har ett stöd från Vänsterpartiet när det gäller dess innebörd men också dess utrymme - ett förslag om att det ska byggas fler hyresrätter.
Man diskuterar nu detta mellan regeringen och Vänsterpartiet. Det ska vara billiga, små och klimatsmarta hyresrätter. Jag är också glad att kunna deklarera att Stockholms kommun med det nya rödgrönrosa styret, där både Nooshi Dadgostars och mitt parti ingår, har gett i uppdrag till de kommunala bostadsbolagen att fördubbla sitt byggande. Det är någonting som jag välkomnar, och det ger kanske också en föraning om var jag står i frågan.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack, Nooshi Dadgostar, för uppföljningsfrågorna! Till att börja med handlar det egentligen inte så mycket om mod eller icke-mod när det gäller att bedöma vad olika kommuner, 290 till antalet, företar sig i fråga om bostadsförsörjningsansvaret. Det gäller att stödja de kommuner som behöver stöd. Och det är väldigt många i dag.
Regeringen har lagt upp ett ambitiöst program för att det totala antalet hyresrätter ska öka. För det har vi aviserat en betydande och viktig pott i den kommande budgeten. Jag är väldigt glad över det. Det görs tack vare en rödgrön regering, en samarbetsregering.
Det blir svårt att jämföra med vad man har satsat på de senaste åtta åren när det gäller bostadsbyggande, framför allt hyresrätter som är grundfrågan i diskussionen. Det är också viktigt att nämna att regelförenklingsarbetet kommer att fortsätta. Regelförenklingar är oerhört viktiga för att fler hyresrätter ska byggas.
Det behövs dock även bostadsrätter. Det behövs villor och radhus. Alla typer av bostäder behövs. Därför är jag glad över att majoriteter som den i Stockholm men även i Göteborg och Malmö, där våra båda partier ingår i styret, försöker hitta konstruktiva vägar framåt.
Man ser till att upplåta mark på ett sådant sätt att det blir fler hyresrätter men också så att bostadsrätterna, som också efterfrågas, villorna och radhusen kan bli fler. När det gäller det lagtekniska var det en, i mitt tycke, olycklig ingång på området när den nya lagen om allmännyttiga kommunala bostadsaktiebolag infördes 2011.
Man hänvisade till tvingande direktiv och gjorde en maximalistisk syn på vad som behövde genomföras. Men de kommunala fastighetsbolagen och deras samarbetsorganisation Sveriges allmännyttiga bostadsföretag, som vi har mycket bra och nära kontakt med, gav signaler om att de jobbar utifrån det uppdrag de har.
De kommuner som har ett smart och konstruktivt sätt att jobba på lyckas faktiskt uppnå det som kan förväntas av dem. Det som är viktigt är den politiska styrningen. Vi ser hur stor skillnad det kan bli. Efter åtta år med borgerlig majoritet i den här staden, Stockholms kommun, nådde utförsäljningar en nivå där man till slut fick vidta drastiska åtgärder.
I dag är det en rödgrönrosa majoritet, i vilken Vänsterpartiet och Miljöpartiet ingår, som har kunnat sadla om och försöker hitta vägar framåt, med befintlig lagstiftning. Hittills har jag inte träffat på att det skulle vara ett hinder för dem att jobba med allmännyttan, de kommunala fastighetsbolagen.
I fråga om de norrländska situationerna - det är inte bara i Luleå; liknande situation har uppstått i Skellefteå där man dessutom har genomfört detta - kommer det här att bedömas av medborgarna under de närmaste tre åren. Jag vet att det styrande, stora partiet i Luleå har i princip egen majoritet.
Men om det är som Nooshi Dadgostar säger, att det finns ett folkligt missnöje med det som händer, vilket vi kommer att se effekterna av de kommande tre åren, kommer det att återspeglas i valresultatet. För min del handlar det om att se till att det finns blandade upplåtelseformer.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack så mycket, Nooshi Dadgostar, för debatten! Jag är glad över att det finns riksdagsledamöter som verkligen tar sitt uppdrag på allvar när det gäller att försöka se olika delar av bostadsmarknaden och de boende. Ibland känns det nästan som att vi i övriga fall debatterar marknadens väl och ve när det gäller bostadsbyggande.
Här handlar det i grunden om en känsla för framför allt de boende. Detta tycker jag är någonting som Nooshi Dadgostar gör med den äran. Min roll som statsråd är varken att klandra eller att försvara våra 290 kommuner. Luleå har tagit ett beslut utifrån vad man anser är bäst för sina kommuninvånare.
Det är verkligen inte så att jag tycker att man ska vänta och se. Beslutet är taget, och kommunen är den som de facto har ett bostadsförsörjningsansvar. Det är kommunen som kommer att behöva stå till svars inför sina kommunmedborgare om den teori som man har kommer på skam - teorin handlar om att man vill locka till sig fler bostadsbyggare i Luleå, som ska göra det möjligt att växla upp bostadsbyggandet i staden.
Då har man haft en teori som inte har fallit väl ut, och då kommer Nooshi Dadgostar att få rätt. Jag tror att den kommunföreträdare som inte har gjort sin hemläxa inom det här området kommer att straffas hårt av sina kommunmedborgare.
Därför tror jag också att de verkligen försöker ha bra underlag för att kunna hantera det ansvar som åligger dem och oss som regering. Det handlar om att unga, studenter och nyanlända ska ha någonstans att bo. Men det handlar också om att se till att ha långsiktighet i bostadspolitiken. Tack för frågan!
Mehmet Kaplan (MP):
Jag vill tacka Fredrik Christensson för diskussionen om detta mycket angelägna ämne. För att börja från slutet handlar det om regelförenklingar som ställs mot investeringsstöd och en aktiv bostadspolitik. Fredrik Christenssons parti satt i regeringen förra och förrförra mandatperioden.
Jag tycker att det var ett vällovligt arbete som gjordes med regelförenklingsbiten, men all annan bostadspolitik lyste med sin frånvaro. Man hade ett passivt bostadspolitiskt anslag, och man litade helt och hållet på att marknaden själv skulle lösa den bostadsbrist som faktiskt fanns även då.
Jag kan inte beskylla Fredrik Christensson för det arbete som de gamla regeringarna gjorde, men det är viktigt att veta vad som har hänt i närtid för att kunna ta till sig den information som Fredrik Christensson tar upp och som bygger på en interpellation som Ola Johansson har skrivit. När det gäller bullerregler är det viktigt att veta att vi har en ny förordning på plats.
Den nya förordningen kom på plats efter ett mycket stort och viktigt grundarbete som gjordes av den förra regeringen. Sedan skickades den ut på remiss. Det är så det brukar gå till innan lagar men också förordningar sätts på plats. Då får experterna - både myndigheter och de övriga aktörerna som är verksamma på den öppna marknaden - tycka till.
Det här gör man för att det ska finnas en balans mellan olika intressen, och här finns det uppenbara och tydliga intressen. Det ena intresset är att det ska byggas så mycket som möjligt - med bibehållen kvalitet, naturligtvis; det är jag säker på att Fredrik Christensson och jag är överens om.
Det andra intresset handlar om skyddet av människa och miljö, och det skyddet har vi ett antal myndigheter som riksdag och regering har satt att följa upp men också ange riktlinjer för. Det är lätt att ändra en bullerförordning - i alla fall relativt lätt.
Men det är svårt att se de långsiktiga effekterna och olika typer av för människor och miljö skadliga verkningar. Om vi då tittar på buller ser vi att det var flera tunga remissinstanser som lyfte fram att buller är en väldigt farlig källa till olika typer av folksjukdomar.
Hjärt- och kärlsjukdomar togs upp liksom stressrelaterade sjukdomar och barnens arbetsmiljö och levnadsmiljö. Alla dessa ingångar hade ett antal remissinstanser lyft upp på ett föredömligt enkelt och lättfattligt sätt. De stod mot de andra intressena, som handlar om att man vill kunna bygga på fler ställen. Regeringen gjorde en väl avvägd bedömning.
Det tog tid att göra detta, för de här remissinstanserna kan man inte bara avfärda. När en remissinstans inkommer med en tung inlaga som säger att här kan finnas en fara för människa och miljö, då har vi som regering och jag som statsråd en skyldighet.
Jag kan inte om tio år blicka tillbaka och tänka: Vi gjorde nästan rätt när vi tog den högre decibelnivån när det gäller bullerregler i stället för att ha en balans mellan behovet av att bygga och behovet av skydd för människa och miljö. Nu finns det en bullerförordning som har trätt i kraft. Jag har fått många signaler om att den fungerar.
Det byggs fler små lägenheter, vilket faktiskt var målet med arbetet.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag vill tacka Fredrik Christensson för möjligheten att dryfta denna oerhört viktiga fråga. Den är viktig inte bara för mig och Fredrik Christensson utan framför allt för de tiotusentals studenter som påbörjar en ny termin och måste kunna räkna med att både kommunerna och staten tar ett större ansvar. Vi vet att bostadsförsörjningen, lagstiftningsmässigt sett, är kommunernas ansvar.
Det är något som varken mitt parti, Fredrik Christenssons parti eller regeringen vill ändra på. Däremot har vi olika vägar till målet. Den väg till målet som Fredrik Christenssons parti, Centerpartiet, tillsammans med de övriga tre borgerliga partierna prövade under föregående åtta år, visade sig funka relativt väl, till en viss grad.
Men man nådde bara till just den graden. Som statsråd med ansvar för bostads- och stadsutvecklingspolitiken menar jag att vi nu måste ta nästa steg. Vi ska fortsätta att jobba med regelförenklingar. Jag bereder för närvarande ett lagförslag på departementet som handlar om att se över instansordningen för att skynda på överklagandeprocessen. Där skulle vi kunna kapa många dagar.
Och varje dag är viktig, för varje dag som ett ärende förlängs är en dag extra då en student får sova över hos en kompis, kanske tälta eller, vilket är ännu värre, tacka nej till en utbildningsplats. Detta skapar hinder och bromsar utvecklingen, eftersom människor som vill studera inte kan göra det, åtminstone inte med den inriktning de vill. Det är ett hinder för utvecklingen både för individen och för vårt land.
Dessutom hindras arbetsmarknaden när företagen inte hittar bostäder åt sina nyanställda, som då tvingas tacka nej till att bli anställda i just det företaget.
Mehmet Kaplan (MP):
Edward Riedl har frågat infrastrukturministern om hon tänker ta några initiativ i linje med riksdagens beslut gällande utredningen om en avveckling av citynära flygplatser och om hon delar utredaren Anders Sundströms analys, där han konstaterar att det är osannolikt att Bromma flygplats skulle kunna stängas före 2038 utan att försämra tillgängligheten i vårt land. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationerna.
Eftersom interpellationerna delvis behandlar samma fråga besvarar jag dem i ett sammanhang. Regeringen har tillsatt en samordnare med uppgift att pröva förutsättningarna för att utveckla flygkapacitet och öka möjligheterna till bostadsbebyggelse i Stockholmsregionen. Uppdraget ska redovisas senast den 20 oktober 2016.
Effekterna för tillgängligheten i hela landet ska särskilt beaktas. I uppdraget ingår också att tillsammans med Stockholms kommun möjliggöra förutsättningarna för en aktiv stadsutveckling med ett stort antal nya bostäder. Det kan exempelvis handla om planering för kollektivtrafik, skolor, arbetsplatser och grönområden. Effekterna av ett ökat bostadsbyggande på tillväxt och näringslivsutveckling ska särskilt belysas.
Något ställningstagande till möjligheterna att stänga Bromma flygplats har varken samordnaren eller regeringen gjort, eftersom ett underlag för ett sådant ställningstagande i dag inte finns tillgängligt. Samordnarens uppdrag är avsett att ge regeringen ett sådant underlag. Regeringen kommer i annat sammanhang att redovisa vilka åtgärder riksdagens tillkännagivanden föranleder.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag vill tacka Edward Riedl för möjligheten att än en gång förtydliga att riksdagens arbetsformer ska respekteras. Det finns en sedvanlig ordning som varken vi eller Moderaterna, Edward Riedls parti, vill ändra. Enligt den ordningen kommer regeringen att återkomma. Det kommer inte att vara något nytt påfund eller någon ny förändring eller ens något förslag om förändring.
Vi kommer att göra precis som andra regeringar gör i en liknande situation. Frågan har varit uppe i KU. Som regering och som statsråd har vi helt och hållet en skyldighet att hantera ärendet på det sätt som är praxis i riksdagen.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag vill förtydliga för Edward Riedl att det finns en ordning i riksdagen som Edward Riedl naturligtvis känner till. Det är det som också kallas för skrivelse 75. Regeringen återkommer i alla de ärenden som har varit uppe i KU och berättar på vilket sätt hanteringen kommer att ske. Det är inte i dag. Det är inte i morgon. Den kommer i helt sedvanlig ordning på det sätt som gällde för Edward Riedls eget parti, Moderaterna.
Under de åtta år som man satt vid regeringsmakten var det exakt på det sättet. Vi kommer inte att föreslå någon ändring i det. Om Edward Riedl vill föreslå någon sådan ändring är det möjligt eftersom han är lagstiftare och kan motionera i ärendet.
Jag tycker att Anders Sundström är en särdeles lämplig person för det här samordnaruppdraget, eftersom han har en stor bas när det gäller kunskap men också när det gäller nätverk. Han har i samband med att han utsågs fått en tydlig beskrivning av vilka dialogen ska ske med.
Jag tänker inte räkna upp alla de instanser och myndigheter som jag faktiskt läste upp i mitt första anförande. Som jag också sa var det väldigt tydligt att det är Stockholms kommun av förklarliga skäl. Det är inte konstigt, Edward Riedl, att det är Stockholms kommun som är huvudkommunen i detta ärende eftersom flygplatsen faktiskt ligger i Stockholms kommun.
Men det står också väldigt tydligt, utan att definiera andra kommuner, att det finns andra berörda kommuner. Det finns ingen begränsning i vilka andra kommuner det skulle vara. Anders Sundström är en särdeles klok man. Han har varit statsråd men också haft uppdrag i olika delar av vårt samhälle.
Övertydligheten i att det här inte bara är en Stockholmsfråga tyckte jag var väldigt tydlig sedan tidigare. Men det skadar inte att vi förtydligar det ytterligare.
Mehmet Kaplan (MP):
Edward Riedl verkar fortsätta med att antingen missförstå mig medvetet eller att retoriskt försöka nagla fast någonting som jag har sagt på ett sätt som jag faktiskt inte på något sätt försöker säga. Jag säger det som Edward Riedl uppfattade redan i mitt första anförande: I sedvanlig ordning återkommer regeringen varje år i skrivelse 75.
Exakt datum för det kan man ta reda på genom att ringa riksdagskansliet och se till att det exakta datumet tas fram. Förra gången det här skedde var datumet den 19 mars i våras. Det är skrivelse 75. Jag läser innantill: I skrivelsen lämnar regeringen en redovisning av de beslut regeringen fattat med anledning av de riksdagsbeslut som meddelats i riksdagens skrivelser till regeringen. Det här är praxis.
Om Edward Riedl vill runda denna praxis eller om han vill ändra praxisen står det honom fritt att göra detta. Jag kan varken rekommendera eller avrekommendera det, för jag är inte riksdagsledamot. Däremot har jag varit riksdagsledamot i denna kammare.
Som gruppledare skulle jag ha rekommenderat mina riksdagsledamöter att låta bli att ändra på den här praxisen, för den har tjänat Sveriges riksdag väl, och den fungerar på ett sådant sätt att det faktiskt skapar utrymme för riksdagen att vara riksdag och för regeringen att vara regering. På det här sättet hoppas jag att det blir tydligare och att Edward Riedls syfte med interpellationsdebatten har uppnåtts.
Mehmet Kaplan (MP):
Erik Ottoson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förmildra och om möjligt helt undvika konsekvenserna för svensk postmarknad av EU-domstolens dom som beskrivs i interpellationen samt vilka åtgärder jag avser att vidta inom ramen för EU-samarbetet i syfte att förbättra situationen som interpellationen avser och omständigheterna därikring.
EU-domstolen har kommit fram till att Sverige gjort sig skyldigt till en överträdelse av EU-rätten genom att inte undanta vissa posttjänster från mervärdesskatt. Bedömningen är att den svenska mervärdesskattelagstiftningen måste ändras så att vissa av de samhällsomfattande posttjänsterna undantas från mervärdesskatt.
De aktuella ändringarna presenteras i promemorian Undantag från mervärdesskatt för vissa posttjänster som tagits fram inom Regeringskansliet. Promemorian har remitterats, och ändringarna föreslås träda i kraft den 1 april 2016. Regeringen arbetar självklart för att de negativa konsekvenserna ska bli så små som möjligt.
Förslaget har också utformats på det sättet, i den mån detta varit möjligt mot bakgrund av EU-domstolens dom och tidigare praxis. Den svenska postmarknaden har under hela 2000-talet genomgått stora förändringar och gör det alltjämt.
För att säkerställa att det även fortsatt kommer att finnas en posttjänst av god kvalitet i hela landet som är kostnadseffektiv och i så stor utsträckning som möjligt motsvarar hushållens och företagens behov har regeringen tillsatt en utredning som ska se över postlagstiftningen. Att vissa posttjänster kommer att vara undantagna från mervärdesskatt och vad som blir konsekvenserna av det är naturligtvis något som utredningen måste fästa avseende vid.
Det är ingen hemlighet för övriga EU-medlemsstater att Sverige, till skillnad från EU-domstolen, anser att det på en avreglerad postmarknad är förenligt med mervärdesskattedirektivet att ta ut mervärdesskatt på alla posttjänster, oavsett vem som utför dem. Det har framgått mycket tydligt i den domstolsprocess som varit, och den svenska regeringen har kommunicerat detta inom EU-samarbetet sedan länge.
Såväl medlemsstater som EU-kommissionen och olika samarbetsorgan inom postområdet har väckt frågan om förändringar av det rådande postdirektivet. En del av utredningens uppdrag är också att föreslå förändringar av postdirektivet inför framtida ändringar.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack, Erik Ottoson, för att frågan lyfts upp ytterligare. Den förtjänar att belysas. Jag måste återigen påminna om att jag måste respektera den process som pågår inom EU och den tillsatta utredningen. Om Erik Ottoson uppfattar det som att jag cirklar runt frågan blir det inte bättre av att jag upprepar det jag har sagt tidigare. Det jag har sagt tidigare gäller.
Jag förstår inte riktigt vad Erik Ottoson menar när han frågar om att vi - regeringen - skulle bära ut breven. Det är möjligt att han vill utveckla den frågan i nästa anförande. Regeringen ska säkerställa att utdelningen av breven fungerar. Vi måste vara tydliga. Staten har ett ansvar. Om jag var otydlig tidigare får jag väl vara tydligare nu. Vi ska säkerställa att utdelningen ska fungera på bästa möjliga sätt.
För att inte föregå det pågående arbetet, och framför allt inte den oerhört viktiga utredningen som ska kartlägga och analysera hur frågan om postmarknaden ska hanteras, hänvisar jag till vad jag har sagt tidigare - så att det inte blir fler cirklar som Erik Ottoson tycker är onödiga.
Mehmet Kaplan (MP):
Erik Ottoson är naturligtvis en riksdagsledamot som följer frågan noga. Därför är det skönt att vi har ett gemensamt intresse av att posttjänsterna ska fungera så bra som möjligt utifrån de förutsättningar som finns och den ståndpunkt som Sverige har och har haft.
Det är lite lustigt när Erik Ottoson tar i med brösttoner, även om han gör det leende, men det förtar inte känslan av att när Erik Ottosons parti satt i regeringen hanterade man frågan på ungefär liknande sätt som den nuvarande regeringen hanterar den - och som den enligt mitt sätt att se på saken behöver hanteras på. Det finns inte en quickfix i detta.
Utredningen är oerhört viktig eftersom när kammaren ska ta ställning till hur man ska gå vidare i frågor om lagändringar måste arbetet ske på ett seriöst sätt. Jag är skyldig att medverka i arbetet genom att försöka hitta små kluriga vägar framåt i en så allvarlig fråga som berör hela Sveriges befolkning.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar Erik Ottoson för att vi får möjlighet att dryfta, diskutera och vända och vrida på denna viktiga fråga. Det är bra att det finns en expertmyndighet, i detta fall Konkurrensverket, som tittar på de befintliga konkurrens- och statsstödsreglernas tillämpning på detta område.
De är experter på detta, och jag kan försäkra dig om, Erik Ottoson, att de kommer att se om något öppnar dörren för det som du varnar för. Det är bra. En av de främsta uppgifterna för oss folkvalda är att se till att medborgarnas skattemedel används på bästa möjliga sätt.
Erik Ottoson målar upp scenarier där satsningar med skattemedel i kommunerna gör att marknadens aktörer inte kan tjäna tillräckligt mycket pengar för att kunna satsa på landsbygden. Jag delar Erik Ottosons åsikt att dessa scenarier inte är önskvärda. Därför gör Konkurrensverket denna genomlysning, vilket jag välkomnar.