KBLab/rixvox huggingface dataset:
Katarina Brännström (M):
Jag reagerar lite över de ord som Ali Esbati använder - utnyttja arbetstagare sades faktiskt ett par gånger. Jag är inte så säker på att det är ett utnyttjande. Jag tycker att vi behöver poängtera att Sverige kanske är det land i världen där det är tryggast att vara arbetstagare. Vi har de bästa villkoren genom vår egen lagstiftning, våra kollektivavtal och den svenska modellen.
Jag tror inte att särskilt många känner sig utnyttjade. Många gånger är det fråga om ett givande och ett tagande, att man vill gå i olika anställningar och kanske inte ser en fast anställning på just den arbetsplatsen som det högsta målet i livet. Sedan finns det regler som gör att man inte ska kunna stapla anställningarna på varandra.
Som jag sade i mitt anförande menar vi att det finns nio tio skyddsmekanismer i svensk lagstiftning, eller för arbetsmarknadens parter, för att kunna begränsa visstidsanställningarna. Det är ett skydd som är gott nog. Det är ett skydd som är gott nog. Nu får vi se om EU-kommissionen ser att vi i Sverige har väldigt bra lagar och höga murar omkring en anställning, vilket är bra för alla. Det är bra för Sverige, och vi har ingenting däremot.
Men i tider när det är väldigt kärvt på arbetsmarknaden och vi ser att arbetslösheten ökar menar vi absolut inte är rätt tillfälle att göra det ännu svårare och ännu mer begränsande på svensk arbetsmarknad. Vi tycker att det är bra, vi ser att det fungerar väl och vi har heller inte sett motsatsen, ännu så länge i alla fall.
Katarina Brännström (M):
Johan använder ord som beklämd när jag berömmer vår regering, som faktiskt hyllar den svenska modellen. Det tycker inte jag var ett rätt uttryck.
Vi har många möjligheter i Sverige med vår egen lagstiftning och arbetsmarknadens parter att genom avtal och överenskommelser göra de begränsningar som kanske krävs någonstans i någon bransch på något sätt. Man talar gärna om skräckscenarier. Man kan inte få hyreskontrakt eller banklån.
Den som har ett jobb på ett år är oftast inte arbetslös länge efter det året. Man kommer snabbt i arbete igen. Det är inte särskilt begränsande när det gäller möjligheten att teckna hyresavtal. Dessutom tror jag att det är bra med en rörlighet på en arbetsmarknad. Många gånger säger de höga sjuklönetalen att människor har varit alldeles för länge på samma arbetsplats.
Att ha en fast anställning är naturligtvis en trygghet, men det innebär också att man blir väldigt rädd för att röra på sig. För en ung människa kan det innebära en bredare yrkeserfarenhet, som ger en bättre möjligheter att få fler anställningar, om man har varit i olika jobb. Sist men inte minst: 70 000-80 000 går varje kvartal från de lite lösare anställningarna till en fast anställning.
Det visar att flödet fungerar bra i Sverige. Enligt EU-statistiken ligger vi i topp där. Jag ser inte den problematik som Johan och andra målar fram i fråga om visstidsanställningar. Vi tycker att det är en bra balans i dag.
Katarina Brännström (M):
Jag vill säga en sak om visstidsanställningar innan jag går över till frågan om heltid. Vi ser det som en inkörsport till arbetsmarknaden och de fasta anställningarna. Det är där vi ser en bra balans. När det gäller rätt till heltid sade jag att Socialdemokraterna pratat väldigt mycket om det men gjort väldigt lite.
De av våra kolleger som är verksamma i kommunerna och har makten där har ett stort ansvar. Där är Johan och jag helt överens. När vi talar om otrygghet måste man säga att det är en otrygghet för många kvinnor - särskilt för kvinnor i offentlig sektor inom vår välfärd, som ju vi alla talar väldigt väl om - som har deltidsanställningar eller timanställningar där de hoppar ut och in under en och samma dag.
Jag tycker att om det är någonstans vi kan tala om otrygghet är det där, och där borde man börja. Jag tycker inte riktigt att det är rättvist att jämföra den lilla butiken, som kanske har en anställd och inte kan ha denna en måndag förmiddag utan behöver ha denna på fredag eftermiddag då kunderna kommer, med offentlig sektor där vi politiker faktiskt bestämmer.
Det handlar om dålig organisation för hur man ska göra för att framför allt kvinnor ska få heltidsanställningar om de så vill ha. Jag tycker också att det ska vara norm; jag tycker att det är en bra princip. Men då måste det till ett arbete ute i kommunerna.
Det är viktigt att man börjar där, inte i den här kammaren utan i verkligheten, lyssnar på kvinnor och ser till att arbetsmiljön är så pass god att kvinnor vill, orkar och kan arbeta heltid. Detta är en stor utmaning inom välfärdssektorn i framtiden om vi ska få yngre generationer att vilja ha de jobben. Här delar vi naturligtvis ansvaret.
Johan kan gå hem till sina kolleger och prata med dem, och jag ska prata med mina.
Katarina Brännström (M):
Verkligheten tycks vara något som Patrik Björck har lite svårt med. Jag sade nyss, och det visar statistik, att andelen visstidsanställningar är ungefär lika stor i dag som den har varit sedan 90-talet. Då är det inte så att vi förhindrar någon från att få det. Dessutom strömmar det varje kvartal över 70 000-80 000 från de andra anställningarna in i fast anställning. Det är väl väldigt bra.
Att säga bluff och båg om sina motståndares politik är så lågt att det inte är värt att bemöta. Och när det gäller att vinna val är jag övertygad om att människor inte går på den sortens retorik. Det är riktigt dåligt. Det märkliga är att den retorik som Patrik Björck för fram stämmer dåligt med det som står i betänkandet och era förslag som ni lägger fram.
Patrik Björck dundrar på som om vi lever i en verklighet där inget är sunt eller gott på arbetsmarknaden för att det finns en alliansregering. Det är inte heller sant. Varför har ni i så fall inte skarpa förslag på varenda punkt när vi i dag diskuterar arbetsrätt i Sverige? Nej, för att ditt parti inte anser att det står så illa till. Det verkar i stället vara Patrik Björcks personliga uppfattning.
Att recensera alla oss som har fört en saklig debatt och diskuterat med din kollega Johan Andersson är att idka krypskytte av värsta sorten med det tyngsta artilleriet. Det gagnar ingen, och det kommer att visa sig framöver när det handlar om förtroende. Vi vill att alla ska ha ett jobb. Vi räknar alla jobb.
Vi vill att ungdomar ska få många vägar in på arbetsmarknaden till fasta anställningar, och då är visstidsanställningar just en sådan bra väg in.
Katarina Brännström (M):
Allt var bättre förr, säger Raimo Pärssinen och dundrar på i kammaren om hur dåligt allting har blivit. Det må jag då säga är en sanning med modifikation - att bara jämföra antalet personer och säga att eftersom det fanns fler förr var allting bättre. Det viktigaste måste vara hur det ser ut där ute i verkligheten. Vilket arbete är det som görs? Hur riktar man inspektionerna?
Att göra ett antal inspektioner på fel ställe leder inte till en bättre arbetsmiljö. Det gäller att man gör inspektionerna där riskerna är som störst, och det är detta som vi verkligen har lyft fram i det nya arbetsmiljöarbetet. Det är viktigt att människor har en säker arbetsmiljö på sina arbetsplatser. Det är någonting som arbetsmarknadsministern och vi från Alliansen säger varje gång vi är i denna kammare.
Men det kräver naturligtvis samverkan mellan myndigheter och parterna på marknaden. Det kräver också ett bra ledarskap på varje arbetsplats, och det gäller att man tar ansvar. Vi har sagt att inspektionerna ska riktas till de ställen där riskerna är som störst. Vi har också sagt att information och kunskap ute på arbetsplatserna är det som är det viktigaste i det förebyggande arbetet.
Det kan vara väl så viktigt för att få en god miljö som att det görs fler inspektioner. Men när det gäller fler inspektioner är det ändå glädjande att effektiviteten har ökat på Arbetsmiljöverket. Under tre år har antalet inspektioner per inspektör ökat med 40 procent. Det vill jag kalla ett jättebra arbetsmiljöarbete. Vi ska också titta på verkligheten.
Sanningen är den att antalet dödsolyckor förra året var det lägsta på många år. Vi har en positiv trend när det gäller antalet dödsfall. Vi har en positiv trend när det gäller antalet arbetsplatsolyckor. Vi har en positiv trend när det gäller arbetsrelaterade sjukdomar. Så kom inte och säg att det var bättre förr! Det har aldrig varit bättre än vad det är nu, Raimo Pärssinen.
Det tycker jag är viktigt att påpeka. Statskontoret har gjort en utvärdering och kommit fram till att Arbetsmiljöverket numera gör ett mycket effektivare arbete. Man har gått från att vara den rådgivande till att bli den inspekterande myndighet som man ska vara. Man är bra, och man är nöjd. Det är de signaler som kommer.
Vi kan också se vad som sker; statistiken visar att arbetsmiljöarbetet i Sverige är på topp. Jag tycker att det är märkligt att få höra de starka ord och det budskap som Raimo Pärssinen försöker trumfa ut - att allt var bättre förr. Svensk arbetsmiljö är i världsklass. Det ska vi vara stolta över.
Vi ser den goda arbetsmiljön som en viktig del i vår arbetslinje, som en viktig del när det gäller att konkurrera om arbetskraft och som en viktig del när det gäller en hög kvalitet i det vi producerar. Vi sätter arbetsmiljöarbetet främst i vår arbetslinje. Och som sagt: Det har aldrig varit bättre än vad det är nu.
Katarina Brännström (M):
Det är inte utan att jag funderar om det är verkligheten och den statistik som visar så goda siffror som gör att Raimo Pärssinen tar till sådana brösttoner i kammaren. Vi har faktiskt ett gott resultat, vilket är glädjande och något vi ska vara nöjda med. Vi ska aldrig slå oss till ro, för varje arbetsplatsolycka, varje dödsfall, är ett för mycket.
Vi måste dock se den positiva trend som visar att det sker färre arbetsplatsolyckor, vilket är väldigt bra när det gäller svenskt arbetsliv. Det handlar om att göra rätt saker på rätt plats. Det handlar om att göra rätt inspektioner på rätt ställe. Det handlar om att få hög kvalitet. Det handlar om att hitta de mest riskutsatta arbetsplatserna, där arbetsgivare kanske inte tar sitt fulla ansvar och där det finns problem.
Att göra ett antal inspektioner som inte leder till någonting ger inget vidare resultat. Jag har varit med vid ett flertal inspektioner. Jag har talat med många inspektörer, och de är nöjda med att ha fått ett modernt arbetssätt.
De använder modern teknik på ett bättre sätt och ser till det nya i ett modernt arbetsliv där hot, våld och andra faktorer kommer in, sådant som förr i tiden kanske inte diskuterades vid arbetsmiljöinspektioner. Vi har också prioriterat kvinnors arbetsmiljö. Arbetsmiljön är en stor anledning till att vi har höga sjuktal bland kvinnor.
Här måste vi se vad som kan göras. Det är dock viktigt att framhålla att antalet går ned och inte dundra på som om allt var mycket sämre än förr när det i stället är tvärtom. Vi har faktiskt goda resultat, och det är jag glad för.
Katarina Brännström (M):
Jag hade inte tänkt gå upp mer i debatten. Men när man hör vissa inlägg är det svårt att låta bli. Jag tycker nästan att det är ohederligt av vissa ledamöter i den här kammaren att prata om arbetslöshet och massarbetslöshet - och det är fula uttryck som man använder - när de inte med ett enda ord nämner den djupa kris som har varit och inte med ett ord nämner lågkonjunkturen.
Man kan jämföra de siffror som Socialdemokraterna hade under de godaste åren vi har haft på länge i Sverige med dagens siffror. Vi vet också att vi har ändrat sättet att räkna. Det är inte ett ord om detta, bara sur kritik. Det värsta av allt är att man inte har ett enda eget förslag om hur man skulle kunna komma till rätta med de problem som vi har. Vi blundar inte för problemen.
Vi jobbar stenhårt med att få ned den arbetslöshet som vi ser. Det talas om Arbetsförmedlingens budget. Jag vet hur det hade låtit här om vi inte hade tillfört så mycket pengar. Då hade regeringen och vi fått höra: Man ser inte krisen. Man ger inte Arbetsförmedlingen de verktyg som de behöver.
Nu har vi gett så mycket pengar att det blir pengar över som de inte behöver använda. Då är det fel på det också. Det är tråkigt att lyssna på de här osakligheterna. Det var endast därför som jag gick upp. Man undrar om det är panik i det socialdemokratiska lägret, men man kan förstå att det väntar en kongress snart, och man ska stärka sina aktier. Men tomma tunnor skramlar mest.
Vi vann faktiskt valet 2006 på vår politik om arbetslinjen och på Socialdemokraternas misslyckande i en högkonjunktur med en mycket hög arbetslöshet. Det var en mycket hög arbetslöshet jämfört med alla andra mått, om vi så jämför med andra länder eller om vi jämför det historiskt.
Vi hade höga tal när det gällde socialbidragstagare under många år under Perssons regeringstid. Det finns så mycket dåliga siffror vi skulle kunna ta fram. Jag tycker att man någon gång borde ägna sig åt en viss ödmjukhet och faktiskt jämföra fakta.
Vi vann valet 2010 på vår arbetslinje och på att vi klarade av en djup kris, en kris som vi har inte har sett i världen på 60-70 år, där Sverige blev ett föregångsland när det gäller hur man klarar en kris. Men inte ett ord. Sällan eller aldrig ett berömmande ord.
The Economist, en väl sedd tidning, skrev upp inte bara Sverige utan även Skandinavien som ett väldigt gott exempel. Sverige framhölls dock mest. Det finns så många som inte har någon anledning att berömma Sverige som gör det ändå. Men att lyssna på socialdemokrater som inte har några vettiga förslag själva utan bara kritiserar blir ganska magstarkt.
Till den som lyssnar på den här debatten - det lär väl inte vara så många längre - vill jag bara ändå säga att i dag mäter vi arbetslöshet från 15 upp till 74 år. Förr i tiden var det mellan 16 och 65 år. I dag mäter vi alla som kliver över tröskeln på Arbetsförmedlingen oavsett om de har jobb, om de studerar eller vad de gör. Det gjorde vi inte heller förr. Det finns siffror att jämföra med, men ni väljer bara den sura och dåliga vägen.
Kom med några bra förslag så kanske vi tittar på dem och i så fall berömmer er. Det hade varit jätteintressant.
Katarina Brännström (M):
År 2006 vann vi valet. Vi har nu regerat i sex år. Det är rimligt att jämföra de tidigare sex åren, alltså åren 2000-2006, med våra sex år. Under de år som Socialdemokraterna regerade var det högkonjunktur. Likväl såg det illa ut när det gällde utanförskap. Det var därför vi vann valet. Man förtidspensionerade människor som hade varit arbetslösa mer än ett år. De togs bara bort ur statistiken.
Socialbidragen hade sin topp runt 2000. Visst blev siffrorna något bättre sista året innan vi vann valet, men de visar inte att ni bytte till en aktiv jobbpolitik. Tvärtom var det fråga om ytterligare passivitet genom att människor lyftes undan från arbetsmarknaden. Vad kommer ni att ändra på om ni vinner valet? Vi har inte hört ett enda förslag.
Tvärtom hör vi nu hur ni ska höja skatter och kostnaden för att anställa unga. Ni ska ta bort den sänkta restaurangmomsen, vilket kommer att göra det dyrare att gå ut och äta - med färre jobb i restaurangbranschen. Hur ska ni skapa jobb? Vi har inte hört ett enda förslag. Men det går bra att klaga på den här regeringen. Den 1 januari 2006 var 4 359 000 i jobb i Sverige.
Det var en sysselsättningsgrad på 65,1 procent. Den 1 december 2012 var 4 696 000 i jobb, alltså en sysselsättningsgrad på 65,8 procent. Då har det varit lågkonjunktur, en djup kris i världen, de senaste fem åren. Kom inte och slå ut den här politiken. Den har varit bäst i Europa och framhävs på många olika sätt.
Det är ni som inte har några förslag. Det är tråkigt att lyssna på er eftersom det är fråga om många tomma tunnor som skramlar.
Katarina Brännström (M):
Jag hade inte tänkt gå upp i den här debatten, men nu har jag blivit apostroferad ett par gånger, så jag känner att jag behöver få klargöra vissa saker. Den dom vi har, Lavaldomen, som den kallas, gillas inte av alla. Vi hörde alldeles nyss en företrädare säga att man vill riva upp den domen.
Sedan vet vi att det nu i vår har kommit besked från ILO om att man har andra synpunkter än det som EU-rätten kom fram till. Då är det en väldig förvåning när det gäller hur den svenska regeringen talar om detta. Än så länge har regeringen över huvud taget inte yttrat sig i frågan. Det är tolkningar som görs.
Men faktum är att de här två olika synsätten krockar med varandra. Socialdemokrater och Vänsterpartiet gillar inte det ena och tycker att man ska riva upp EU-rätten därför att den inte gick den väg som man själv ville. Samtidigt kritiserar man redan nu regeringen för någonting som regeringen ännu inte har gjort när det gäller ILO. Det blir verkligen en märklig debatt.
Det visar också hur svårt det är när man i juridiken på det här sättet kan komma fram till två helt skilda ståndpunkter. Det visar hur svårt det är. Vi vill värna den fria rörligheten i Europa, och varje arbetare ska självklart ha så goda villkor som möjligt.
Men det handlar också om vilka roller parterna på arbetsmarknaden har och vilka möjligheter till stridsåtgärder man ska ha. Det är också någonting som ska vägas in här. Och här finns det då olika synsätt. Jag tycker att det är lite magstarkt att få höra kritik härifrån när man själv står och säger att man vill riva upp EU-rätten därför att den inte gick den väg man ville.
Jag tror att man ska vara ytterst varsam när man pratar om de här frågorna, för de är svåra. Annars skulle inte två så tunga organ komma fram till ganska olika syner i ett sådant knepigt ärende. Jag tycker att man ska lyssna in. Man ska se över det. Man ska självklart följa det här.
Och nu finns det en tillsatt parlamentarisk Lavalutredning, som Esbati tydligen inte kände till från början, eftersom han krävde det i interpellationen. Den ska arbeta ganska lång tid med att komma fram till hur vi ska se på den här frågan. Den här frågan är alltså långt från avgjord. Men det måste självklart finnas en rimlig balans när det gäller stridsåtgärder och goda villkor.
Och det handlar över huvud taget om hur vi ska se på EU-rätten i svensk lag och hur vi ska behandla detta. Jag tycker inte att man ska dra några förhastade slutsatser i denna kammare i dag och kritisera regeringen för någonting som den ännu varken sagt eller gjort.
Katarina Brännström (M):
När jag lyssnar på Johan Andersson och Ali Esbati tycker jag att vi kan vara överens om att vi kanske har olika politisk syn både på det här fallet, EU-rättens dom och hur vi ser på den svenska modellen.
Jag tror också att vi kan vara överens om att vi värnar den svenska modellen i Sverige och att vi är överens om att om man arbetar i Sverige så ska man ha goda villkor, oavsett från vilket land man kommer. Det är självklart. Att som Eva-Lena Jansson börja tala om slavarbete känns väldigt märkligt i denna kammare. Såvitt jag vet finns det inte ett enda rättsligt fall som har kommit upp om någonting sådant. Det råder goda villkor i Sverige.
Det är vad vi vet. Att det självklart finns de, det finns det inom alla områden, som överträder lagen och som inte är sjysta arbetsgivare anar vi, och det får vi höra fall om, men det finns ännu inget bevis för något slavarbete. Jag tycker att vi ska hålla oss till en hyfsad ton och debatt när det gäller detta.
Vi ska värna den fria rörligheten, och vi måste också ta hänsyn till att EU-rätten står över svensk lag. Det är vad vi har att rätta oss efter. Nu sitter det en utredning där några av oss som deltar i den här debatten kommer att finnas med. Vi ska göra överväganden och utvärdera hur vi ska hantera detta framöver.
Därför tycker jag inte att det är bra att stå här och göra rallarsvingar mot någonting som vi faktiskt inte har sett något resultat av ännu. Vi värnar den svenska modellen och kommer att göra det. Vi kommer att se till att det finns lagar och regler som ska följas för alla arbetare i Sverige, och vi ska också ha myndigheter som ser till att de följs. Det är väldigt viktigt.
Katarina Brännström (M):
Det är sant, som framkommer i interpellationen, att företag kan sänka kostnader genom att betala skatt och avgifter i sina hemländer. Det är viktigt att framhålla att detta inte bryter mot kollektivavtalens löneregler. Det är inte heller någonting som bryter mot gällande lagar.
Det är lite tråkigt att det framställs som om i princip all utstationerad arbetskraft blir utnyttjad och att det är ett missbruk från arbetsgivarens sida. Så är inte fallet. Det visar framför allt den brist på domslut där sådant missbruk framkommer. Det finns inga sådana domslut.
Dessa regler har tolkats enligt EU:s regler för den inre marknaden i EU-domstolen. Då väger den fria rörligheten tyngre än nationella skyddsintressen. Det är viktigt att komma ihåg. De allra flesta följer de lagar och regler som vi har, vilket är viktigt att komma ihåg när man hör en viss svartmålning här.
I denna LO-rapport som även jag har läst är formuleringarna något luddiga. Man skriver inte klart från LO:s sida att det pågår något missbruk. Man säger att det verkar som att arbetskraft utnyttjas. Att polska arbetare som har kommit från Irland till Sverige har tolkats som att de har gjort det för att de har kunnat få lägre skatter och avgifter på Irland.
Men vi ska veta hur verkligheten såg ut. Lågkonjunkturen och den ekonomiska smällen som kom 2008 slog oerhört hårt mot just Irland där det fanns mycket arbetskraft från andra länder. De blev helt enkelt utan jobb. Då såg man en möjlighet att komma till Sverige och få jobb här. Det behöver inte alls ligga någon uträkning bakom.
Det kan faktiskt vara så att de här människorna ville kunna fortsätta att arbeta. Man ska inte tolka allting åt det negativa hållet. Då får man inte ge bilden att det förekommit missbruk. Det får inte heller vara så att vi skrämmer med att det är svenska regler, avtal och kollektivavtal som är de enda riktiga i Sverige och att de även borde gälla i resten av Europa. De flesta sköter sig alldeles utmärkt.
Det har skett skärpningar, både nationellt och på EU-nivå. Man har en anmälningsskyldighet i dag. Den som tar utländska arbetare till Sverige ska anmäla detta inom några dagar. Men LO kräver ändå flera förändringar.
Då måste jag ändå framhålla - vilket jag tycker inte görs i den rapport som Josefin Brink hänvisar till - att det pågår ett intensivt arbete med att få till så sjysta villkor som möjligt utan att man för den skull begränsar den fria rörligheten. Jag tycker att det är viktigt att påpeka detta.
Det kan vara så att det kommer ytterligare skärpningar för att få fram bättre regler när det gäller utstationering inom EU. Man vill göra allt som kan motverka någon form av missbruk. Jag vill framhålla det särskilt i den här debatten.
Katarina Brännström (M):
Vi kan vara överens om ett par saker; vi kan inte bara tala om skillnaderna. Vi vill alla ha sjysta villkor för alla som arbetar i Sverige. Vi vill att alla ska ha bra arbetsvillkor. Det ska vara rätt löner. Det ska vara en god arbetsmiljö. Det ska vara god kontroll. Och vi ska självklart ha myndigheter som följer upp det här. Det är jätteviktigt, och det är vi helt överens om allihop. På EU-nivå pågår just nu förhandlingar.
Man vill förbättra och förtydliga de tillämpningsregler som finns för utstationerade inom EU. Allt detta gör man för att motverka missbruk och motverka att det går helt fel. Man kan också framhålla att just den svenska regeringen arbetar mycket aktivt med detta. Ett bevis på det är den parlamentariska kommitté där jag själv ska sitta med och arbeta ända fram till december 2014.
Där ska skyddet för utstationerade i Sverige kartläggas och diskuteras. Om vi hittar några fel och brister ska vi föreslå vad vi ska göra åt dem. Dessutom litar jag på vårt arbetsmiljöverk, som har resurser till att sköta de här kontrollerna. Jag litar också på fackföreningsrörelsen, som är ute på många arbetsplatser i Sverige för att se till att det går sjyst och rätt till.
Det är dock så att varje land har sitt eget regelverk när det gäller skatter och avgifter. Man kan enligt EU:s regelverk ha rätt att betala dem i sitt hemland. Det är ingen som bryter mot några regler. När Josefin Brink använder ord som "fusk" måste hon också bevisa att fusk har skett. Det finns faktiskt väldigt få sådana exempel. Det är viktigt att det är rätt regler som gäller.
Det är viktigt att det går sjyst till, men jag tycker inte att vi ska svartmåla, utan vi ska tala om att det är viktigt att människor får komma till Sverige för att få en chans till ett arbete.