Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Låt oss få det avklarat på en gång, och jag vänder mig till Siv Holma: Jag må ha 08 i telefonnumret, men jag är vald som minister för hela landet. Jag tror ändå att jag har med mig en del av känslan, inte minst för att jag har suttit i riksdagen tidigare och också varit ordförande i miljö- och jordbruksutskottet.
Jag har också varit på besök uppe i Haparanda - och jag tackar Sven-Erik Bucht för inbjudan till Haparanda - och sett vad det faktiskt innebär, vad det betyder och vad som händer, framför allt om man drar cirkeln runt Haparanda lite större och ser var vi hamnar någonstans och hur många människor som finns runt omkring. Det är klart att jag inte är obekant med detta. Jag tycker dock att det känns lite tråkigt, fru talman, att man ska behöva ställa så stora projekt mot varandra.
Skulle vi inte ha Förbifart Stockholm skulle vi också få en huvudstadsregion som kollapsar, och det är jag inte beredd att medverka till. Låt oss återgå till Norrbotniabanan, som egentligen är Jonas Sjöstedts fråga, och fokusera lite grann på den. Om man tänker på sträckan mellan Umeå och Luleå, för det är där vi har diskussionerna, får jag uppfattningen att Jonas Sjöstedt säger att det inte händer någonting. Gör det inte?
Det pågår just nu järnvägsutredningar i sex olika steg. Börjar man från början med Umeå och tittar söderut ser vi hur vi börjar knyta ihop Norrlandskustens städer, för det är klart att det är viktigt för regionförstoringar över huvud taget. Vi håller precis på att rusta upp Ådalsbanan, något som har varit försenat och som det inte har funnits pengar till tidigare. Vi hakar på med Botniabanan som precis har blivit invigd, förvisso med vissa inkörningsproblem.
Sedan är tanken att vi nu under hösten ska ha en järnvägsutredning klar gällande sträckan mellan Umeå och Robertsfors. Vi har när det gäller sträckan Robertsfors-Skellefteå ett redan fattat beslut i järnvägsutredning. Vi har utredningar klara för sträckan Skellefteå-Piteå, och vi har järnvägsutredningar klara under hösten mellan Piteå fram till Gäddvik för att sedan under hösten vara klara fram till Luleå.
Hakar vi på vidare upp börjar vi närma oss Sven-Erik Buchts hemtrakter med Haparandabanan, och mellan Boden och Haparanda har vi det som nu rustas upp. Det ska även byggas nya spår mellan Kalix och Haparanda. Men det händer ingenting, säger Jonas Sjöstedt.
Jag tycker att det händer rätt mycket, men det som är det finurliga och som jag tog upp i mitt inledande svar är att det uppdrag som nu har getts att särskilt titta på sträckan mellan Skellefteå och Piteå faktiskt är extra intressant, för det stämmer precis som Jonas Sjöstedt sade: Det är ett problem för tung godstrafik framför allt på sträckorna där det är mycket backar och det är tungt med godset. Ser man på områdena kring Älvsbyn är det klart att det är en stor sårbarhet för företagen.
När det gäller verksamheter som Boliden som har invigt sin nya gruva är det klart att det finns ett behov, men det finns också ett intresse av att vara med, och det är därför man säger att man ska titta gemensamt med regionen och med näringslivet.
Finns nu inte pengarna med i infrastrukturpropositionen finns det ändå ett genuint intresse, och då är det också logiskt att man börjar med att titta på den del av Norrbotniabanan som kanske har den mest lönsamma sträckningen, och då har vi kommit ytterligare en bit på väg. Det kan inte nog sägas, men det är klart jag är medveten om att 60 procent av godstransporterna körs i de norra delarna av landet.
Om vi för tillbaka resonemanget till vad det handlar om och vad man kan göra, så visst, det är mycket som inte har hänt, men en del är faktiskt också på gång. Och jag kommer gärna till Haparanda - möjligtvis tidigare än 2012 när Haparandabanan ska invigas.