Magnus Oscarsson (KD):
Jag yrkar bifall till Kristdemokraternas och Alliansens reservationer i betänkandet. Inför riksdagsvalen är det ett mantra som upprepas hela tiden, nämligen: Hela Sverige ska leva. Men vad menar vi egentligen när vi säger det? För oss kristdemokrater betyder det att det måste finnas förutsättningar för att människor ska kunna bo och verka såväl i städer som på landsbygden.
Människor och företag över hela landet ska ha möjlighet att växa och utvecklas. I de flesta diskussioner om landsbygdens utmaningar är det de materiella och ekonomiska värdena som debatteras flitigast. Men det finns andra värden som är minst lika viktiga. Vi kristdemokrater menar att vi har ett djupt moraliskt ansvar för den jord vi ärvt.
Det är ett ansvar vi har fått ärva av tidigare generationer och som vi ska lämna vidare till våra barn och barnbarn. Ovärderliga kulturmiljöer och unika resurser i naturen får inte gå om intet. Samtidigt kan inte landsbygden betraktas som ett museum från en svunnen tid.
Det går och är nödvändigt att kombinera bevarande och värnande med modernitet och utveckling. Ingen kan berätta för oss hur framtiden ser ut eller vilka behov som kommer att vara centrala för människorna här om hundra år, men vissa behov är alltid giltiga. Människan behöver mat, och människan behöver naturen för sitt välbefinnande.
Detta har vi ett moraliskt ansvar att förvalta. Landets jordbruksföretagare bidrar konkret till det långsiktiga förvaltarskapet, som är en central del av Kristdemokraternas ideologi. Jordbruket är inte vilken näring som helst, utan dess uppdrag går långt utöver livsmedelsproduktion. Det ger ett mervärde till hela vårt land i form av aktivt miljö- och kulturbevarande.
En levande landsbygd kräver att det finns människor och företag där. Då måste det också finnas fungerande telefoni och bredband. Även landsbygdens invånare har rätt att leva i 2016, men i många delar av Sverige är det tyvärr inte så i dag. Jag ska berätta om ett exempel från Kalvefall i Ydre, som ligger i Östergötland. Där bor det människor, och det finns duktiga företagare.
Jag var där och pratade med en som heter Olle, och han sa så här: När Telia klippte av koppartråden och ersatte den med fast mobiltelefoni var det helt kört - det funkar inte längre. När de ska beställa saker får de åka in till huvudorten. Olle sa: Hur ska vi kunna driva företag när det är så här svårt? Det är inte hundra år sedan vi talar om; det är nu, 2016.
Herr talman! De stora bekymmer våra mjölkföretagare nu har är mycket illa för vårt land, och jag tror inte riktigt att vi har förstått konsekvenserna. Att fem mjölkbönder slutar varje vecka kommer att innebära inte bara att vi får svårt att hålla Sveriges invånare med mjölkprodukter utan också att tusentals arbetstillfällen försvinner.
Vi vet dessutom att vackra ängar och hagmarker växer igen med rasande fart. Jag fick följa med länsstyrelserna i både Jönköping och Östergötland på en bussresa för att se hagar och ängar som förut var fantastiska, med rödlistade arter, men som nu var igenvuxna med buskar, sly och granskog.
20 procent har försvunnit på tio år. Herr talman! Konsekvenserna blir också mer urbanisering. Unga flyttar till större centralorter och storstäder. De äldre blir kvar. Servicen försämras eftersom befolkningsunderlaget krymper, och antalet arbetsföra blir färre.
Grupper som tidigare gick från skolan och studier direkt till ett jobb i familjens lantbruk, i fabriken eller på bruket står nu utan arbete, och andra flyttar till större städer. Vi politiker måste skapa förutsättningar för att människor ska vilja leva och verka och för att företag ska kunna utvecklas på landsbygden. Herr talman! Den otrygghet många känner är ett av de stora hoten mot en levande landsbygd.
Många har sedan länge slutat förvänta sig att polisen ska hinna fram i tid. Vi hör dagligen om stölder av dieseltankar eller inbrott i skogsmaskiner och traktorer, och man till och med stjäl traktorer. Så kan det inte fortsätta. Brott måste kunna utredas och klaras upp även på landsbygden. En annan källa till oro är tillämpningen av EU:s vattendirektiv.
Tusentals hektar åkermark riskerar att läggas under vatten på de privata markägarnas bekostnad. Samtidigt riskerar klimatneutral elproduktion att gå förlorad. Även stora kulturvärden hotas - flerhundraåriga dammar kommer att rivas, med konsekvensen att bland annat gamla bruksmiljöer förloras.
Enskilda dammägare kommer att tvingas investera mångmiljonbelopp för att återställa den ursprungliga miljön, med omfattande skador på kulturmiljö, jordbruk och tredje man som följd. Enskilda kommer att drabbas av ekonomiska konsekvenser som inte står i rimlig proportion till åtgärdernas betydelse. Herr talman!
Vi står inför en stor global utmaning när det gäller att ställa om samhället i en grönare och mer hållbar riktning. I detta ingår att ställa om energiförsörjningen från fossilberoende till förnybart. Möjligheterna att stimulera omställning av arbetsmaskiner, inte minst inom skogs- och jordbruket, måste utvecklas. För att detta ska ske krävs det riktade insatser.
En jordbrukssektor som kan drivas huvudsakligen på förnybara inhemska drivmedel innebär samtidigt ett minskat beroende av oljeimport. Detta innebär en mer robust beredskap ifall vårt land skulle utsättas för kris. I dagsläget är jordbruket helt beroende av ett ständigt tillflöde av fossil olja för att driva maskinerna och av fossil gas för framställning av gödningsmedel.
Detta är inte hållbart. Sverige behöver en levande landsbygd. Sverige behöver jordbrukare som producerar livsmedel för att upprätthålla landets försörjningstrygghet.