Sven Otto Littorin (M):
Jag kan säga det en tredje gång: Skälig hänsyn ska tas till sådana personliga omständigheter som just Matilda Ernkrans lyfter upp. Det är precis det regelverket säger. Det är precis det som har gällt tidigare. Det är precis det som gäller i dag från dag 101. Det finns ingen skillnad. IAF har ansvar för att i föreskrifter definiera detta och för att övervaka att a-kassorna följer det regelverket. Jag måste ställa en retorisk motfråga.
Är det bättre att vi väntar i 100 dagar med att göra allt vi kan för att få människor tillbaka i arbete mot bakgrund av just den här skäliga hänsynen till just de barn som Matilda Ernkrans säger sig vurma för? Jag har svårt att se att det är bättre att stänga dörren. Det är också därför som både Ams och IAF har förespråkat att den här 100-dagarsregeln ska avskaffas, och vi har gjort precis just det. På slutet pratar Matilda Ernkrans om rätt person till rätt jobb. Ja, det håller jag helt med om.
Det är just därför som vi från den 1 januari inrättar enhetsmyndigheten Arbetsförmedlingen med ett fokus, nämligen att förmedla arbeten och kunna ägna sig åt att i en bättre strukturerad myndighetsform kunna göra det som är huvuduppgiften, att matcha. Den matchningen har kapitalt misslyckats. Om vi tittar på samvariationen mellan arbetslöshet och vakanser ser vi att vi under många år har rört oss i fel riktning. Vi har ökat antalet arbetslösa och antalet vakanser samtidigt.
Det är ett bevis på att matchningen inte fungerar. Då kan man fundera över vad man kan göra för att få den att fungera bättre. I grund och botten tror jag att det är tre fyra saker som måste till. En del tar lång tid. Vi måste se till att vi har ett ekonomiskt paket som gör att det lönar sig att arbeta, att det blir billigare och enklare att anställa och att man har en myndighetsorganisation som sätter matchningen i fokus. Det är just den politik som regeringen driver med arbetslinjen i fokus.
Vi måste över tid se till att utbildningssystemet fungerar bättre och att det finns en koppling mellan utbildningssystemet och arbetsmarknaden. Jag tycker att den kopplingen har varit alldeles för svag. Där måste många goda krafter till. Sedan finns det naturligtvis andra saker som måste till. Vi måste fundera över hur morgondagens behov av arbetskraft kommer att se ut. Det är inte alldeles enkelt i en snabbföränderlig värld.
Hur vet vi hur behovet av olika tekniska yrken ser ut om tio år? Det är inte alldeles enkelt, men det är inte skäl nog att inte försöka. Sedan kan man fundera över hur man gör i övrigt när det gäller arbetsmarknadspolitiska utbildningar och annat. Där har vår utgångspunkt varit att lägga fokus på dem som har varit borta från arbetsmarknaden länge. Det är naturligtvis lättare att göra det i en högkonjunktur än i en lågkonjunktur.
De som har befunnit sig kort tid i arbetslöshet i en högkonjunktur ska ha kort väg tillbaka till arbete. Det är också därför som vi fokuserar på den rena matchningsfunktionen i arbetsförmedlingen. För den som har varit borta länge tycker jag att man behöver mer av individuell handläggning och mer av individuell planläggning av hur man snabbast tar sig tillbaka till arbete.
Därför har vi inom ramen för jobb- och utvecklingsgarantin och jobbgarantin för unga satsat 2,6 miljarder för att se till att vi har möjligheter att komplettera med utbildning, arbetspraktik och en lång rad andra saker för att öka möjligheterna till matchning för den enskilda personen.