Maria Malmer Stenergard (M):
Tack, ministern, för svaret! Från politiskt håll säger vi oss ofta vilja värna en levande landsbygd, svensk måltidskultur och den goda svenska djurhållningen, men inte sällan står byråkratiska hinder i vägen. På sistone har jag fått höra om alltför många företagare som har påbörjat sin avveckling av drömmen på den skånska landsbygden. Ett exempel är Sven Olsson i Lillehem.
Han har fött upp glada och lyckliga utegrisar sedan 1980-talet. År 2004 tog sig en vildsvinsgalt in i Sven Olssons hägn. Lite senare föddes 80 blandgrisar. Det visade sig att det här köttet höll en mycket hög kvalitet, och det efterfrågades både av konsumenter och av stjärnkockar. Men köttet passar inte in i någon byråkratisk mall. Är det vilt, eller är det tamt? Ingen kan bestämma sig.
För Sven Olsson innebär byråkraternas huvudbry slutet på vad som hade kunnat bli en blomstrande och innovativ verksamhet. För en levande landsbygd krävs en aktiv näringspolitik eller i varje fall en avsaknad av en politik som ställer till det och som bidrar till att minska svensk konkurrenskraft. Det är centralt med regelförenklingar för att småföretagare ska kunna öka sin lönsamhet.
Innovation, utveckling och sysselsättning på landsbygden måste främjas, inte motarbetas. Alla säger att hela Sverige ska leva, men det räcker inte med fina ord. Ambitionen måste synas även i handling. Herr talman! Kristianstad med omnejd står för en mycket stor del av all den lök som produceras i Sverige.
Åhus Grönt står ensamt för en tredjedel av all Sveriges produktion av gul och röd lök. De slår nu larm. Mellan 40 och 60 arbetstillfällen står på spel. Anledningen är att man har drabbats av tuffare regler för växtskyddsmedel än kollegor i övriga EU-länder. Sverige är det enda land i världen som nu förbjuder medlet Stomp, och Kemikalieinspektionen vägrar att ge dispens.
EU har ett gemensamt regelverk på området. Men Sverige har nu, precis som på flera andra områden, valt att gå längre än övriga länder inom unionen i sin tolkning av reglerna. Det gynnar definitivt inte konsumenterna, som i stället får äta importerad lök, som odlats i länder som inte alls har lika stränga regler som Sverige.
Det är en politik som riskerar att slå hårt mot landsbygden och inte minst mot den skånska landsbygden och de skånska jobben. Det här är bakgrunden till min fråga till landsbygdsministern. Vilka åtgärder avser landsbygdsministern att vidta för att säkerställa att det svenska lantbruket inte drabbas hårdare än kollegorna i övriga EU-länder? Jag blir lite bekymrad när ministern i sitt svar hänvisar till rättssystemet.
Företagen ska alltså överklaga myndigheternas alltför tuffa beslut. Det är få företag som har ork och muskler att ägna sig åt långa och komplicerade juridiska processer. Och varför ska de behöva göra det när deras danska kollegor slipper och när regelverket egentligen ska vara detsamma? Jag har full förståelse för att man inte kan ägna sig åt ministerstyre. Men det är inte det som det här handlar om.
Regeringen har alla möjligheter att ge tydliga instruktioner till sina myndigheter. Vad, menar landsbygdsministern, är det egentligen som hindrar regeringen från att ge Kemikalieinspektionen ett tydligt uppdrag att säkerställa att deras tillämpning av det EU-gemensamma regelverket harmoniserar med övriga medlems-länders?