Lise Nordin (MP):
Jag hör att energiminister Anna-Karin Hatt inte ser något problem i att villkoret för energiöverenskommelsen nu inte uppfylls. Regeringen Reinfeldt och energiministern tycks inte heller vilja kännas vid det villkor som ställdes 2011 när regeringen beslutade att tillåta ny kärnkraft.
Det var ett villkor från ett enigt näringsutskott om att regeringen i fråga om statligt stöd till kärnkraft skulle "återkomma till riksdagen med förslag om lagstiftning eller andra åtgärder med innebörden att direkta eller indirekta statliga subventioner inte kan påräknas". Här finns inget utrymme för tolkningen att det inte finns några subventioner.
Det var ett mycket tydligt uppdrag till regeringen att avskaffa kärnkraftssubventionerna. Därför är det mycket förvånande att regeringen efter två års väntan nu ger beskedet att man inte anser att det finns några subventioner och att man därför inte kommer att göra någonting alls åt det uppdrag man fått. Vi vet att regeringspartierna är oense i frågan om kärnkraftssubventioner.
Både folkpartister och centerpartister vet att det inte byggs någon ny kärnkraft om man kräver ett fullt skadeståndsansvar där kärnkraftsägarna tvingas betala den fulla kostnaden ifall det sker en olycka. Det tycks i den frågan som att Centerpartiet efter två års överläggningar, som jag gissar var ganska tuffa, blev överkörda i den här frågan. Man bestämmer sig nu för att inte göra något åt de kärnkraftssubventioner som finns.
Anna-Karin Hatt säger i interpellationssvaret att det är principiellt tveksamt att införa en lagstiftning som förbjuder kärnkraftssubventioner. Men det är inte svårare än att man avskaffar de subventioner som finns. Det behövs ingen lagstiftning som förbjuder kärnkraftssubventioner.
Regeringen försöker också gömma sig bakom Pariskonventionen, som mycket riktigt inte sätter något tak utan bara ett golv för kärnkraftsägarnas skadeståndsansvar. Pariskonventionen ger stora möjligheter för Sverige, om vi så vill, att leva upp till det tidigare villkoret, att kärnkraften inte ska ges några statliga subventioner. Det är svårt att ta regeringens skrivelse på allvar.
Regeringen säger att det inte finns några subventioner, men bryr sig inte ens om att definiera vad en kärnkraftssubvention är. Enligt OECD:s definition, som kanske är den mest vedertagna, är en subvention ett resultat av en handling från staten som innebär en fördel för konsumenter eller producenter i syfte att öka deras intäkter eller minska deras kostnader.
Den troligen största subventionen rent ekonomiskt är det begränsade försäkringsansvaret för kärnkraftsägarna. Med regeringens politik behöver kärnkraftsägarna bara betala skadestånd upp till 11 miljarder kronor om en olycka skulle ske. Miljöpartiet menar tvärtom att inriktningen måste vara att kärnkraftsägaren vid en olycka ska betala den fulla kostnaden.
Det regeringen envisas med att kalla ett obegränsat skadeståndsansvar är i realiteten mycket begränsat, eftersom kärnkraftsägarna bara åläggs en finansiell säkerhet om 11 miljarder kronor. Det är bara så mycket som kärnkraftsägarna behöver ha i sin plånbok ifall det sker en olycka. Resten av kostnaderna får betalas av skattebetalarna. Det begränsade skadeståndsansvaret pekas ut som en subvention även av Naturvårdsverket.
I den rapport som Naturvårdsverket släppte i januari i år anges det begränsade försäkringsansvaret för kärnkraften som en subvention. Vilken definition använder regeringen när man säger att det inte finns några subventioner? Enligt alla gängse definitioner och även Naturvårdsverket sker det en subventionering av kärnkraften i dag.