Johan Forssell (M):
Jag tycker att Peter Rådberg lyfter upp väldigt viktiga frågor i sin interpellation. Det är inte första gången. Vi hade nyligen ett seminarium, som Miljöpartiet var med och arrangerade, som handlade om just den nya hotbilden och att den ser annorlunda ut än tidigare. Nu är det här en försvarspolitisk diskussion, men man kan säga att dessa frågor är viktiga för hela samhället och berör så många fler än enbart oss som är försvarspolitiskt intresserade.
Det handlar om utrikespolitik, bistånd, miljö och klimat, it-frågor etcetera. Vi är väl ganska överens om att hoten mot Sverige ser annorlunda ut än vad de har gjort tidigare. Det är nog inte heller blockskiljande, som jag uppfattar det, utan här finns en stor samsyn. Verkligheten är ju tydlig.
Precis som försvarsministern redogjorde för kan kriser och katastrofer drabba Sverige på ett annat sätt än tidigare, alltifrån nya influensor till askmoln, terrordåd och oljeutsläpp på västkusten. Tittar man globalt ser man fler exempel på det. Frågan jag ställer mig är om det finns en gemensam nämnare här, och det tror jag att det kan finnas på flera sätt.
Vi talar till exempel om gränsöverskridande faktorer. Det är inte längre nationella kriser eller hot, utan globaliseringen som gör att vi blir alltmer påverkade och beroende av varandra. Jag tror att vi möter det bäst genom mer av gemensamt arbete, inte minst inom EU, som är en viktig partner i detta. Lyckligtvis bygger Sverige i dag säkerhet med andra på ett helt annat sätt än tidigare.
Det är tydligt att dessa frågor diskuteras inte bara hemma i Sverige utan på många andra håll också. Ett exempel ligger inte så många mil öster om oss, i Tallinn, där Nato utvecklar ett centrum för cybersäkerhet och där man har tagit en internationell ledartröja. Det är ett område där jag hoppas att Sverige genom vårt partnerskap med Nato ska kunna vara med, och både bidra till och dra nytta av det arbete som sker.
Jag tycker också att många av dessa aspekter ryms på ett bra sätt i de insatser som Sverige gör i dag. Där är Afghanistan ett exempel, med en plågsam lärdom om att det inte bara räcker med militära medel för att lösa en konflikt utan att det handlar om en lång rad olika saker, alltifrån utvecklingsbistånd till statsbyggande och kunskapsutbyte mellan länder.
Att upprätthålla säkerhet tror jag samtidigt alltid kommer att vara en faktor i det här sammanhanget. Bredvid den som arbetar med att bygga upp civila institutioner i dag går inte sällan en soldat. Det kan man tycka vad man vill om, men det är också en följd av hur världen ser ut i dag. Här finns inte alltid en tydlig rågång, och det måste man vara öppen för att se.
Det nya reformerade försvar som vi nu är på väg att bygga upp ska vara anpassat för att se hela hotbilden, mer flexibelt användbart för att kunna användas nationellt men också internationellt, i hela det spektrum vi talar om, från väpnad strid till fredsbevarande och till katastrofhjälp.
När vi talar om hotbilden tror jag sammanfattningsvis att vi måste tala om olika typer av hotbilder och såväl hård som mjuk säkerhet - hård utifrån perspektivet med en försvarsmakt som kan hantera direkta hot mot vår säkerhet, men mjuk utifrån att kunna arbeta med civila medel för att förhindra uppkomsten av hot och kriser, alltifrån utvecklingsbistånd till fattiga länder och till att kunna samarbeta inom EU för att lösa olika former av kriser.