Göran Lindblad (M):
Låt mig börja med att tacka statsrådet för svaret. För att det inte ska uppstå några missförstånd på den punkten vill jag redan från början klargöra att jag inte på något ställe förordar en ökad allmän användning av antivirala medel. Det jag är ute efter är att det ska finnas möjligheter för företag att på egen bekostnad beredskapslagra. Man kan tänka sig en modell med licensieringar eller liknande.
Det statligt ägda Vattenfall har till exempel varit mycket intresserat av att ha resurser för sina nyckelpersoner så att vi inte får problem med elförsörjning och dylikt. Kanske behöver staten klara ut sina olika roller i sammanhanget när det gäller ägaransvaret i Vattenfall, alltså hur Vattenfall ställer sig till lagring av antivirala medel i förhållande till hur staten i form av Socialdepartementet ställer sig till det. Jag vill även ta upp frågan om resistensutveckling.
Det är nu 20 år sedan jag läste kursen i virologi och farmakologi, men jag har passat på att uppdatera kunskaperna lite grann så sent som i dag. Det är alldeles påtagligt att det inte finns någon resistensutveckling som motsvarar den resistensutveckling man har med bakterier, alltså vid antibiotikabehandling. Vid kroniska långvariga virusinfektioner såsom hivsmitta blir det dock en resistensutveckling.
Däremot är det mycket osäkert om det inträffar vid influensaepidemier, eftersom influensavirus har en tendens att ändra sig väldigt mycket. Möjligen skulle det kunna inträffa hos redan immunsvaga personer. Vi har sett att de smittade i till exempel Kina i första hand varit immunpåverkade av bland annat miljön.
Men det är ett annat problem som vi bör diskutera i särskild ordning. Det är alltså inte säkert. Vi behöver också ta ställning till om vi ska lagra över huvud taget. Det anses tydligen av de allra flesta att vi åtminstone ska ha en beredskapslagring. Jag vet att det i dag pågår en diskussion mellan virologer om huruvida det är vettigt att alls lagra.
Men om vi utgår från att vi ska lagra, vilket jag gjort i min fråga, är det orimligt att det bara finns möjlighet att tillhandahålla medlet för 20 procent av befolkningen. Även om regering och riksdagsledamöter är en angelägen grupp och kanske kommer att få medlet tänker jag närmast på nyckelpersoner inom industrin, transportväsendet och så vidare. Dessa ska helst inte ligga förlamade av sjukdom. Det finns naturligtvis andra åtgärder man kan vidta.
Statsrådet säger också att man ska använda andra åtgärder. Det tycker jag ska ske parallellt. Det ena goda förskjuter inte det andra. Jag tvivlar på att det finns någon som helst risk, eller så är risken mycket liten, för att detta ska missbrukas och folk börjar knapra Tamiflu dag ut och dag in. Det helt centrala är naturligtvis att använda någon form av hand-wash , alltså en alkoholhaltig vätska. Apoteket säljer något medel, och det finns andra att köpa från sjukvårdsföretagen.
Då får man en 99,5-procentig bakteriefrihet på händerna. Kanske skulle vi sätta upp apparater till och med i riksdagen så att man kunde tvätta händerna med sprit när man hälsat på många. Det tror jag också skulle minska de vanliga förkylningarna. Det finns alltså enkla åtgärder att vidta, och det ena goda ska inte förskjuta det andra i det sammanhanget. WHO förordar lagring. De förordar även lagring av vacciner.
Å andra sidan är det oerhört svårt att veta vilket vaccin som ska tas fram och hur snabbt det går att få fram. Då fyller de antivirala medlen kanske en större funktion. Immunologen Hans Wigzell var för något år sedan ute i pressen och fastslog att han minsann skulle lagra för egen del. Jag kan förstås skriva ut Tamiflu till mig själv att ha hemma, men det blir lite konstigt om man inte samtidigt kan lagra till nyckelpersoner.
Jag återkommer i mitt nästa inlägg, fru talman.