KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Jag redovisade, och det gjorde också Anti Avsan, en del av det som gäller i fråga om bedömning av premiernas storlek. Det som ändå är huvudfrågan, tror jag, för Egon Frid, och som det också är viktigt att fundera över, är om personer med betalningsanmärkningar riskerar att bli utan försäkring. Det är ju där någonstans, tror jag, som skon klämmer, och det är det man kan bekymra sig över.
Då är det så att försäkringsbolagen har en skyldighet att erbjuda alla konsumenter en försäkring som man normalt tillhandahåller. I det ligger enligt min mening att försäkringsbolaget inte heller kan ta ut för höga premier. Skulle det hända att en konsument förvägras en försäkring eller erbjuds en försäkring på helt orimliga villkor kan konsumenten väcka talan i domstol om rätten till försäkring.
En konsument som anser att ett avtalsvillkor om premie är oskäligt kan också föra en talan om jämkning av detta villkor. Det finns alltså en möjlighet att få denna extrema situation, som vi måste undvika, prövad. Det tycker jag är bra. När det gäller det här med kreditupplysningar finns det ju, som jag upplyste om i inledningen, regler, som man också kontrollerar, men de gäller inte på Internet.
Det där är ett problem, för det är naturligtvis rimligt att man har samma regler oavsett hur upplysningarna inhämtas. Där har vi ett arbete i gång på departementet för att rätta till den bristen. Jag skulle tro att den beror på att Internet är förhållandevis nytt som företeelse. Hur man sedan använder de här uppgifterna är något som Finansinspektionen och andra hanterar.
Sammanfattningsvis kan man säga, fru talman, att jag tycker att det finns ett antal regler för den här situationen. Jag är inte så bekymrad över att vi skulle hamna i den här extrema situationen, som är vad vi ska undvika, att personer som har haft en betalningsanmärkning eller två riskerar att stå ställda utan att kunna teckna en försäkring.
Men sedan är det ju, som Anti Avsan antyder, ganska många olika faktorer som måste ligga i bedömningen av en premie enligt de regler som gäller. Där är det så att försäkringstagarna som kollektiv måste skydda sig mot alltför stora risker. Där sker det en prövning av bolaget och en ständig diskussion, kan man säga.
Det förs alltså en diskussion, men från Justitiedepartementets sida försöker vi rätta till det som gäller kreditupplysningslagens användning beroende på var man hämtar upplysningar. I övrigt tycker jag ändå att det finns säkerhetsmekanismer som träder till.
Det ligger naturligtvis också i försäkringsbolagens intresse, och är viktigt för deras anseende, att inte människor lämnas utan vettiga villkor för att kunna teckna en försäkring. Det tror jag också att man ska vara rätt klar över.
Beatrice Ask (M):
God försäkringsstandard, som försäkringsrörelse ska bedrivas i enlighet med, innebär att premien ska återspegla den risk som försäkringsbolaget tar. Det är Finansinspektionen som ska kontrollera att man gör det på ett anständigt och väl avvägt sätt. Den ska se till att premien återspeglar risken och att man inte tar in det som inte borde vara med i bedömningen.
Man kan fråga sig om man borde reglera vilka faktorer som får påverka riskbedömningen eftersom det är många olika. Utgångspunkten är risken. Beroende på försäkringsslag är det många olika faktorer som man måste beakta. Försäkringsbolag kan självklart inte beakta faktorer som inte påverkar risken. Då skulle det bli fråga om diskriminering eller oskälighet. Man ska behandla alla likadant.
Det finns som jag nämnde tidigare regler som säger att man ska erbjuda en försäkring som man erbjuder försäkring till alla andra. Det finns inte en kollektiv skyldighet, men man kan inte stämpla ut en person. Det ska göras likartade bedömningar hela vägen. Ett avtalsvillkor mot konsumenten kan förbjudas om det är oskäligt med hänsyn till pris och övriga omständigheter.
Det är Konsumentverket som får föra en sådan talan i Marknadsdomstolen. Jag har förstått att Finansinspektionen nyligen har uppmärksammat Konsumentverket på frågan, och det får ge sin syn på saken. Det är inte så att myndigheterna inte agerar. Det finns en prövning. Som jag sade i mitt första svar är reglerna för försäkringsbolagen i dag mindre detaljerade från statens sida.
Det är ett beslut som bygger på de överväganden som gjordes under tidigare mandatperiod och som riksdagen har hanterat i god ordning. De här fallen är komplicerade. Det är bra att Egon Frid lyfter fram problemen som personer med betalningsanmärkningar och annat kan ha. Men det kan inte bara handla om att se bekymret. Man måste också väga in alla de aspekter som finns.
Det är viktigt att försäkringsbolag inte sätter premier eller hanterar sin ekonomi på ett sådant sätt att de inte kan motsvara de försäkringar som många människor har tagit utan har en likviditet som fungerar.
Beatrice Ask (M):
Jag vill avslutningsvis säga att vi har ordentligt fokus på människor som har en svag ekonomi. Det som dock är glädjande är att vi ser att det faktum att fler får jobb också gör att behovet av socialbidrag minskar. Det är färre människor som hamnar i knipan. Det hjälper inte alla gånger den enskilde som sitter där.
Men det faktum att vi pressar de ekonomiska klyftorna och ser till att fler kan försörja sig på sin egen lön gör att jag hoppas att färre hamnar i den här sitsen.
Men för att också säkra i den andra ändan gör vi ett häv för att se till dels att kreditupplysningslagen fungerar också i nya medier, om man får uttrycka sig så, dels att vi är medvetna om att tillsynsmyndigheter faktiskt agerar för att se till att man lever upp till de krav som finns i lagstiftningen och som gäller försäkringsverksamheten.
Beatrice Ask (M):
Christina Axelsson har frågat finansminister Anders Borg dels vilka åtgärder han är beredd att vidta för att stoppa möjligheterna till snabba lån utan kreditprövningar, dels om han avser att ta något initiativ för att se över låneformen som sms-låneföretagen erbjuder. Arbetet i regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. Jag håller med Christina Axelsson om att det finns skäl att se över regleringen kring sms-lån och liknande låneformer.
I Justitiedepartementet pågår också ett arbete med ändringar i regelverket om konsumentkrediter. Som jag nämnde i interpellationsdebatten tidigare i år är utformningen av den nya regleringen beroende av de bakomliggande EG-reglerna. Ett nytt EG-direktiv om konsumentkrediter hoppas vi kan antas av EU-parlamentet och rådet under våren 2008. Frågor som rör sms-lån beaktas särskilt i arbetet på departementet.
Jag kan inte nu säga vilka förslag på det området som arbetet kommer att resultera i, men krav på kreditprövning vid sms-lån och liknande låneformer är en åtgärd som övervägs.
Beatrice Ask (M):
Jag är angelägen om att denna fråga ska hanteras skyndsamt. Jag tror att det är väldigt bra att de besked som jag har fått i dag från EU är att en uppgörelse mellan parlamentet och rådet är nära förestående. Det innebär att ett beslut kan komma någorlunda snabbt. Det tror jag är väldigt bra. Det ger oss ledning i det agerande som vi planerar och bereder från departementets sida och som jag har nämnt.
Jag ska bara avslutningsvis ta upp det som Christina Axelsson nämner om att snabbheten är ett problem. Vi är överens om det. Internet och många andra moderna företeelser i vårt samhälle präglas av väldigt hög hastighet. Snabba cash är inte bara en bok, det är lite grann en livsstil och en attityd också.
Detta är ett stort problem, och jag tror att riksdagen har ett ansvar att fundera över vad man kan göra för att bidra till att ändå se till att människor tar sig tid till eftertanke. En del kan vi göra. Men jag tror också att det ligger ett stort ansvar i detta med informationsgivning och annat.
Det är ändå på det sättet att någonstans kan man inte komma undan att även i det moderna samhället med hög hastighet, nya kommunikationskanaler och många som vill agera snabbt och erbjuda sina tjänster måste var och en kunna ta ett ganska stort personligt ansvar. Detta är svårt, och det är svårt för unga människor. Vi har ett ansvar för att arbeta mot alla dessa typer av frestelser också.
Jag tror inte att vi kan skydda medborgarna mot precis allting därför att då förbjuder vi också det som kan vara bra erbjudanden.
Men jag har förstått av debatten att riksdagsledamöter som har engagerat sig i denna fråga egentligen inte är ute efter att förhindra en ny tjänst utan att faktiskt se till att vi har ett modernt regelverk som gör att också denna typ av verksamhet fungerar enligt ordning-och-reda-principen och utifrån de värderingar och villkor som vi har haft för annan typ av långivning. Det är väl en ganska bra hållning?
Vi har, som sagt, ett arbete i gång på departementet för att titta på frågan utifrån den svenska ståndpunkten. Men jag hoppas på ett snabbt beslut i EU också eftersom det underlättar. Om det sedan skulle göra att det känns lite fånigt att ha denna hearing i civilutskottet återstår att se. Jag tror att det är ett väldigt bra initiativ därför att det finns aspekter på dessa frågor som jag tycker att man mycket väl kan diskutera i riksdagen.
Vi från departementet är i alla fall intresserade av att ta del av den utfrågning som är planerad.
Beatrice Ask (M):
Jag ska gärna erkänna att med tre interpellationer blir det lite mycket att hålla i huvudet, och det är sent på kvällen, men jag ska ändå försöka. Jag avser inte att döma av eller ha synpunkter i något enskilt fall, även om jag anser att enskilda exempel är väldigt belysande för hur regler fungerar och någonting som vi måste lyssna på och ta till oss. Jag håller med Ylva Johansson i diskussionen om att det är viktigt att personal kan och vill anmäla brister.
Det är otroligt viktigt. Vi har naturligtvis en skillnad i regelverken mellan offentlig och privat verksamhet som man måste fundera mycket över. Jag kan konstatera att man har utrett frågan ett antal gånger. Jag har i mitt svar försökt beskriva de generella skälen till varför det finns skillnader och varför de kan vara motiverade.
När det gäller frågan om patientsäkerhet och den verksamhet som bedrivs inom vård och omsorg finns det anledning - det har jag påpekat och tycker är viktigt - att kommuner och landsting tar ett ansvar för sitt huvudmannaskap. Man kompenserar skillnader i regler för verksamheten när man beställer sådan.
Det är i och för sig inte främst via medier och meddelarfriheten som landsting och kommuner har anledning att följa upp att verksamheten håller god kvalitet. Men kloka beställare ser till att få en återrapportering och ett underlag från de entreprenörer de anlitar. Den typen av rapporter och informationer blir offentliga när de kommer in till kommunen.
Här finns det mycket att göra. Det måste ligga i kommunernas och landstingens intresse att faktiskt försäkra sig om att verksamheten håller god kvalitet. Jag tror att det säkert finns anledning att förr eller senare se över meddelarfriheten. Vi har inte på Justitiedepartementet haft den diskussionen.
Jag är ledsen att jag inte kan svara på om det kan vara intressant när det gäller Patientsäkerhetsutredningen. Frågan om meddelarfriheten har utretts ganska många gånger, och man har landat på samma sak. Däremot är det uppenbart att missförhållanden i vård och omsorg är något som vi måste intressera oss för.
Jag vill ändå i diskussionen lyfta in att när man tittar på de rapporter som har kommit om olika händelser och brister är det ofta personal som har berättat. Det är verkligen inte så att det bara är i offentlig verksamhet som det har hänt något. Det verkar inte vara så att just meddelarfriheten är det avgörande för att vi ska få den informationen.
I den meningen känns det lite tryggt som medborgare att fakta ändå verkar komma fram. Men det finns alltid anledning att fundera över hur vi på ett bättre sätt när det gäller vård och omsorg ser till att verksamheten håller hög kvalitet och att de svaga som är i behov av omsorg och vård värnas.
Tyvärr kan jag inte ge något besked när det gäller Patientsäkerhetsutredningen eftersom jag inte hanterar den. Det här är frågor som jag bryr mig om. Jag tror det var Elina Linna som undrade om jag brydde mig. Jag har försökt att svara generellt utifrån meddelarskyddet och våra grundlagar. Sedan finns det en del aspekter på vård och omsorg som jag har försökt att lägga till.
Beatrice Ask (M):
När man diskuterar det här måste man slå fast att grundlagarna i första hand är till för att reglera förhållandet mellan det allmänna och enskilda människor. Det handlar inte om kvalitetsarbete och kvalitetssäkringar i enskilda bolag. Det är skillnad. För detta använder man en del andra regelverk.
Och meddelarfriheten generellt handlar om grundlagarna i dess basbetydelse. Det är också den konstruktionen som gör att man inte enkelt lyfter över regelverk från offentlig till privat verksamhet. Men det finns goda möjligheter att följa kvalitetsarbetet utan att använda sig av meddelarfriheten.
Jag nämner lex Maria och lex Sarah av det skälet att man har skyldighet från personalens sida att anmäla missförhållanden. Där är det inga skillnader. Man har full möjlighet att anmäla till socialnämnden eller vilken myndighet det nu är som är ansvarig. Där finns det inga skillnader i regler och skydd för den enskilde.
Däremot är det inte självklart att man anmäler till medierna. Det är där skillnaden ligger, och det är där man måste diskutera om det är rimligt. Det finns en hel del regler för att patientsäkerheten ska fungera. Vi ska årligen ha öppna jämförelser av äldreomsorgens kvalitet, kostnader och effektivitet. Medborgare, personal och beslutsfattare ska kunna jämföra olika kommuner och landsting.
Man har tillsatt en rad utredningar som tittar på vård- och patientsäkerhetsfrågor, och det är otroligt viktigt. Det är också så som jag har påpekat tidigare, nämligen att huvudmännen har ett ansvar. Då kan man säga att det finns många landsting eller kommuner som inte har uppmärksammat det.
Jag tror att det finns ett behov inom både offentlig och privat verksamhet att diskutera hur moderna arbetsplatser ser ut. Enligt min erfarenhet och vad jag kan se är det inte så att tystnad på arbetsplatsen i första hand är något som finns i privata företag. Tvärtom upptäcker man att det är på många offentliga inrättningar som människor inte vågar eller kan framföra sina synpunkter.
Det handlar mycket om chefs- och ledarskap och attityder till ett modernt och kreativt förhållningssätt till hur verksamheter utvecklas. Jag är inte alls övertygad om att det trots meddelarfriheten är så att offentliga arbetsplatser har varit föredömen. Jag tror att vi hela tiden måste föra denna diskussion. Jag lovar att fortsätta diskutera meddelarfriheten med mina statsrådskolleger.
Jag tror på den fria debatten och på öppenheten. Men just när det gäller den grundlagsskyddade delen har jag tagit intryck av att det har gjorts en hel del utredningar där man har pekat på svårigheterna och vad det får för negativa effekter, och man har kommit fram till att man inte ska göra en förändring där.
Man får lägga mycket krut på att se till att säkra patienternas rättigheter och kvaliteten i vården på andra sätt. Men man måste också generellt arbeta för att vinna fler för det som är skälet till att vi har meddelarfrihet och tror att det är något bra.
Beatrice Ask (M):
Denna siffra på 43 miljoner har legat stilla, och det kommer inte att bli någon ökning. I det avtal som Kriminalvården och länsarbetsnämnderna har slutit nu ligger den på 40 miljoner kronor. Det är faktiskt en minskning, och det är bekymmersamt. Samtidigt får man nog, som det ser ut, vara glad över att det ligger någorlunda still.
Min ambition är att vi ska förstärka det här arbetet, men det här är det avtal som är framtaget, såvitt jag har fått rätt information, för nästa år. Men det innebär i alla fall att de här varningsropen om att här blir det jättestora försämringar inte ska vara korrekta. Det är otroligt viktigt att det är på det sättet. Sedan har vi ett antal andra frågor som måste hanteras för att det ska fungera.
Jag tror inte att vi kan klara det med mindre än ett ordentligt samarbete mellan arbetsmarknaden och Kriminalvården. Kriminalvården är oerhört beroende av ett bra samarbete med andra myndigheter och institutioner för att få kvalitet i de här verksamheterna. Vi ska göra vad vi kan för att underlätta det. Svaret på den fråga som ställdes är att det tyvärr inte är någon ökning.
Det är en mindre neddragning, såvitt jag har rätt information, och det tror jag att jag har.
Beatrice Ask (M):
Med tanke på det beröm jag har fått av interpellanten och andra meddebattörer vill jag säga att jag verkligen tar detta på allvar. Det praktiska sätt på vilket man löste frågan i Ystad fungerar inte vad jag förstår enligt de regler vi har, och då finns det anledning att sätta i gång ett arbete.
Det är alltid besvärligt när vi ska göra gränsdragningen mellan polisens ansvar och befogenheter och andra grupper. Just i detta fall gjorde man ett konkret och ganska praktiskt initiativ som dessutom, som har påpekats, var framgångsrikt. Det finns anledning att fundera över vad man kan göra åt det. Det är glädjande att vi med ökade polisresurser och ett målmedvetet arbete gör mer.
Det finns platser och situationer där det inte räcker till. Då är det viktigt att man kan komplettera. Man kan som Rattfylleriutredningen påpekade använda Kustbevakningen, Tullverket och kanske också andra. Vi arbetar med frågan. Jag ska försöka att se det på ett praktiskt sätt. Vi har en väldigt bestämd uppfattning att man inte ska ha förare som är onyktra i trafiken.
Beatrice Ask (M):
Det är viktigt att säga att det som har hänt är att länsstyrelsen har meddelat ett beslut i ett tillsynsärende. Där har man gjort bedömningen att kontroller av det aktuella slaget är en myndighetsåtgärd som bara får utföras av polisen. Några åtgärder har man dock inte vidtagit mot bevakningsföretaget. Jag tror att man också inser att det har varit bra. Jag vill inte spekulera i vad man kan göra åt det. Jag tror inte heller att snabba dispenser löser det hela. Det är alldeles uppenbart att vi har ett praktiskt problem.
Vi har diskuterat olika lösningar på departementet för hur man rent praktiskt kan hantera det hela. I det korta perspektivet handlar det om att polisen och andra måste se till att lägga på ett extra kol för att försöka se till att man begränsar skadan av det vi nu har sett. Jag vidhåller att vi är överens om att det var ett bra initiativ av Ystads kommun. Vi måste se till att få verksamheten att fungera.
Den har räddat liv.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att bekämpa sjö- och rattfylleriet. Thomas Bodström ställde en fråga med väsentligen samma innehåll till mig i en interpellation i augusti. Mitt svar blev då att kampen mot onykterhet i trafiken är en viktig fråga för mig och regeringen. Jag svarade också att regeringen avser att föreslå åtgärder i syfte att öka möjligheten att ingripa mot trafikonykterhet både på land och till sjöss. Vad jag svarade då har samma giltighet nu.
I mellantiden har jag lagt fram ett förslag om skärpning av straffskalan för vållande till annans död som sker bland annat i samband med rattfylleri. Förslaget har nu sänts ut på remiss.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för att bättre redovisa vilka åtgärder för svensk del som kan bli aktuella i samband med regeringens olika ställningstaganden i EU-samarbetet. Många av de rättsakter som beslutas inom EU kräver någon form av nationellt genomförande. Vid de täta och återkommande tillfällen då jag och mina kolleger i Justitiedepartementet informerar eller samråder med riksdagen om aktuella EU-förhandlingsfrågor berör vi regelmässigt vad olika förslag kommer att få för nationella konsekvenser.
Det kan handla om till exempel lagstiftningsbehov eller följdverkningar för våra myndigheter. Jag är angelägen om att lämna så fullständig information som möjligt till riksdagen i dessa och andra avseenden. Det säger sig dock självt att det under pågående förhandlingar ofta inte går att redovisa alla konsekvenser i detalj och att det, när ett instrument är frivilligt till sin karaktär, kan behövas en analys av om Sverige ska använda sig av de möjligheter som instrumentet erbjuder.
Den normala och grundlagsfästa ordningen är att detta utreds på ett omsorgsfullt sätt efter det att förhandlingarna har avslutats och att nödvändiga förslag sedan vid behov föreläggs riksdagen för ställningstagande. Det tycker jag är ett bra förfaringssätt.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig hur min tidsplanering ser ut beträffande kommande lagförändringar för att komma till rätta med ordningsstörningar i samband med idrottsarrangemang. Omedelbart efter regeringsskiftet hösten 2006 initierade jag och regeringen en process för att mer effektivt motverka ordningsstörningar i samband med idrottsevenemang. En dialog fördes med berörda aktörer, främst idrottsrörelsen och polisen, bland annat i syfte att identifiera frågor där lagstiftningsåtgärder kan behövas.
Så snart samtalen var avslutade beslutades ett uppdrag till en utredare i början av hösten 2007. Uppdraget ska redovisas redan den 31 mars nästa år. Efter sedvanligt remissförfarande är det min avsikt att presentera lagförslag som kan träda i kraft våren eller sommaren 2009.
Beatrice Ask (M):
Frågan om anmälningsplikt har diskuterats, men eftersom den väcker en del principiella frågor är det viktigaste just nu att snabbt få på plats de mest angelägna förändringarna. Därför har vi hållit den utanför det uppdrag som getts.
Ett system med anmälningsplikt, som används framgångsrikt på annat håll vill jag säga, skulle innebära en belastning för bland annat polisen som skulle behöva ta emot och inhysa ett stort antal potentiellt våldsamma personer under relativt lång tid, nämligen matchtiden, men också viss tid före och efter en match. En anmälningsplikt innebär också ett frihetsberövande för den enskilde, vilket skulle inkräkta på grundlagsfästa rättigheter.
Uppdraget till utredaren är dock bara ett första steg i regeringens arbete för att motverka ordningsstörningar vid idrottsarrangemang och ska inte ses som en slutpunkt. Jag vet dock att redan den nu angivna tidpunkten ses som otillräcklig och att det finns de som tycker att vi borde gå fram snabbare. Därför tror jag att det är bra att inte belasta utredningen med principiella frågor.
Men, som sagt, vi har även diskuterat frågan om anmälningsplikt. Beträffande kameraövervakning har jag aviserat en översyn av reglerna om övervakning. När det gäller idrottsarenorna är bekymret framför allt att länsstyrelserna har olika praxis och använder den lagstiftning som finns på olika sätt. Det är ett bekymmer som man möjligen kan rätta till inte bara genom förändrad lagstiftning utan också genom att faktiskt diskutera frågorna.
Vi behöver en ny kameralagstiftning eftersom den som vi nu har är ganska omodern.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att Kriminalvården ska räknas med i "den största satsningen någonsin" på rättsväsendet. Regeringen har påbörjat den största satsningen i modern tid för att göra hela Sverige till ett tryggt land att leva i. I budgetpropositionen för 2008 föreslår regeringen att rättsväsendet tillförs ytterligare 495 miljoner kronor för 2008.
En förutsättning för regeringens satsningar är att effektiviseringen av rättsväsendet fortsätter för att höja kvaliteten i verksamheten. Resursfördelningen till anstalter, häkten och frivården styrs av Kriminalvården. Regeringen har gett Kriminalvården goda förutsättningar att bedriva verksamhet genom att myndigheten har tillförts ökade resurser de senaste åren. I budgetpropositionen för 2007 tillfördes Kriminalvårdens anslag ytterligare 370 miljoner kronor.
Regeringen gör också satsningar på verksamheten genom att bland annat utveckla innehållet i verkställigheten. För att öka klienternas möjligheter att få ett arbete efter avtjänad verkställighet, prioriteras arbetsdrift och utbildning samt insatser för de klienter som har någon form av missbruksproblematik. Särskilda insatser görs också för att motverka mäns våld mot kvinnor. Dessa satsningar på både Kriminalvårdens ekonomi och verksamhet är åtgärder som ingår i satsningen på rättsväsendet.