Hillevi Engström (M):
Barbari, tragedi och ett stort nederlag - så beskriver en av våra svenska tidningar det ofattbara våld som i går drabbade så många av våra mest skyddsvärda, i det här fallet barnen i en skola i Pakistan. I skolan ska det finnas en framtid för alla världens barn. Det ska vara en plats som man är trygg på och som inger hopp för framtiden.
Men hoppet för barnen i denna skola byttes snabbt till motsatsen när fler än 130 barn blev brutalt mördade. Detta är ett av världens oroligaste hörn, där familjer varje dag kämpar för sin överlevnad och för en drägligare tillvaro. Det här attentatet måste på allvar fördömas å det allra kraftigaste. Det visar också att Nobels fredspris i år gick till en kamp som måste fortsätta att föras, nämligen kampen för barns rättigheter.
Vi får aldrig backa undan för terrorismen och extremismen. Där tror jag att jag har hela Sveriges riksdag med mig. Herr talman! Den som gör en resa har något att berätta, lyder ett gammalt talesätt. Det är inget som kan vara mer sant när det gäller min resa inom utvecklingsbiståndet i Sverige och utomlands. Jag har sett vad det bidrar med.
Jag har under det senaste året haft möjlighet att på plats se betydelsen av vad Sverige gör i andra länder genom till exempel Sida, Världsbanken och olika civilsamhällesorganisationer och vilken stor skillnad det gör för människor på marken. Under alliansregeringens åtta år lyckades vi årligen avsätta 1 procent av bni till internationellt utvecklingsbistånd.
Eftersom vi samtidigt hade en väldigt god ekonomisk utveckling med tillväxt och ordning och reda i statsfinanserna ökade biståndsbudgeten väsentligt under de här åren. Tillväxt i ekonomin är nämligen en förutsättning för ett generöst bistånd. Därför tycker jag och Alliansen att det är oroande att regeringen har föreslagit väsentligt höjda skatter på arbete och det som leder till tillväxt.
En sådan politik skulle i förlängningen på allvar riskera att biståndet till fattiga och förtryckta människor minskade. Under de resor som jag fått tillfälle att genomföra har jag fått möjlighet att prata med och lyssna på personer som är mottagare av svenskt bistånd. Jag har också blivit imponerad av alla de insatser som olika biståndsarbetare gör i världens fattigaste och farligaste länder.
Deras arbete är helt fantastiskt. Jag tycker att vi ska vara stolta över det. Jag har mött flyktingar, före detta barnsoldater och kvinnor som blivit gravida mot sin vilja och fått hjälp att genomföra en säker abort. Jag har träffat barn i skolor i slumområden och unga flickor som mot sin vilja blivit bortgifta och blivit med barn när de själva varit barn - och sett konsekvenserna av det.
Ett besök gjorde särskilt starkt intryck, nämligen mitt besök på Panzisjukhuset i Kongo, där doktor Mukwege, som jag för övrigt hoppas kommer att få Nobels fredspris så småningom, behandlar flickor och kvinnor som blivit utsatta för det allra grövsta sexuella våld man kan tänka sig, i en del fall inte bara en gång utan till och med flera. I Kabul träffade jag barn som drabbats av att trampa på en landmina.
Landminorna är fortfarande inte borta, fastän kriget är borta. Jag har sett vad vi med svenska biståndspengar kan bidra med till rehabilitering. Jag har inte alls upplevt nöden när den varit som allra värst. Jag har betraktat den, sett från utsidan, men jag har försökt få och faktiskt fått ganska mycket med mig. Jag har blivit berörd. Vissa av bilderna kommer för alltid att finnas med mig, långt efter att jag har lämnat den här kammaren.
Jag har också insett hur otroligt lyckligt lottade vi är som haft förmånen att av en slump födas i Sverige, ett av världens bästa länder att växa upp i. Herr talman! För en tid sedan hade jag förmånen att tillsammans med FN-förbundet och några av utskottets ledamöter göra en studieresa till Bangladesh.
Det blev då väldigt påtagligt för oss hur miljöförstöring och klimatförändringar påverkar de allra mest fattiga och utsatta människorna. I slutet av augusti i år beslutade alliansregeringen om en resultatstrategi för just Bangladesh, och denna håller nu den nya regeringen med statsrådet Lövin på att implementera.
Jag tror att det är betydelsefullt att vi har en bred samverkan och samsyn om denna resultatstrategi och biståndet i stort, i synnerhet dess bärande delar.
I den här strategin fokuserar regeringen bland annat på förbättrad miljö, begränsad klimatpåverkan och stärkt motståndskraft mot miljöpåverkan, klimatförändringar och naturkatastrofer, liksom på vikten av stärkt demokrati, jämställdhet, mänskliga rättigheter och frihet från förtryck. Alliansregeringens resultatstrategi som beslutades innebär ett stöd på 1,6 miljarder kronor under de närmaste fem åren.
Jag tror att samsynen bland de flesta av partierna i Sveriges riksdag är väsentlig, för den visar att vi menar allvar, att det är långsiktigt och på riktigt. På vår studieresa i Bangladesh fick i alla fall jag - och även de övriga, tror jag - många nya intryck och fördjupade insikter om betydelsen av de gemensamma satsningar som FN:s olika organisationer gör på plats.
Ett litet exempel är de dammar som byggs och de vattenpumpar som man kan driva med solcellsenergi och som gör att varje by får en egen vattenpump. Det innebär inte bara tillgång till färskvatten, som är en stor bristvara.
Det innebär också att kvinnor kan slippa gå långa sträckor, uppemot någon mil, för att hämta vatten och på den långa promenaden löpa risk att bli utsatta för våld eller våldtäkt. Det är uppenbart - det visste vi redan innan, men det blev ännu mer påtagligt på plats - att miljöförstöring och klimatförändringar drabbar de allra fattigaste människorna i de fattigaste länderna hårdast, inte minst kvinnorna.
Alliansregeringen investerade under sin tid mer än 8 miljarder kronor åren 2010-2012 för att motverka just fattiga länders klimatförändringar. Det var mer än något annat EU-land, och det tycker jag att vi ska vara stolta över. Det är också viktigt att arbetet nu intensifieras i och med starten av den gröna klimatfond som alliansregeringen var med om att driva fram under det svenska ordförandeskapet i EU 2009 och i vars styrelse jag har varit representant under lång tid.
Alliansen har redan under uppstartsfasen bidragit substantiellt, och vi vill fortsätta med generösa insättningar i fonden. Sverige ska fortsätta att ligga i framkant för bättre miljö och minskad klimatpåverkan genom våra insatser såväl här i Sverige som i utvecklingsländerna. Herr talman! För ganska precis ett år sedan stod jag i den här talarstolen och beskrev den dåvarande regeringens, Alliansens, biståndspolitik. Sedan dess har mycket hänt.
Tyvärr har situationen för människor runt om i världen förändrats, inte alltid till det bättre. Vi ser i dag fler humanitära kriser som har den högsta klassificeringen, och antalet flyktingar är rekordstort. Syrien, Irak och Ukraina är exempel på mycket allvarliga konflikter. Därutöver pågår ett allvarligt ebolautbrott i Västafrika som kräver omfattande insatser från det internationella samfundet.
I en värld som brinner måste vi fortsätta att göra vad vi kan för att hindra nöd och förhindra död. Vårt stöd till FN:s olika organisationer, som UNHCR, Unicef, UN Women, World Food Program och katastrofbiståndet, är bara några av de områden vi måste fortsätta att prioritera. Listan är lång på vad som behöver göras, och Sverige varken kan eller ska göra allt eller finnas överallt.
Då handlar det om att man behöver prioritera och prioritera rätt. Däri ligger svårigheten. Nå, är nu allt helt perfekt när det gäller biståndet? Svaret på den frågan måste bli nej. Biståndet verkar i de allra fattigaste och ofta farligaste länderna.
Det är en riskbransch vi verkar i. Korruptionen är ofta hög i de länder där människor har det som allra sämst, men det betyder inte att vi kan svika de människor som lever just där. Under Alliansens tid har vi kommit en bra bit på väg genom reformagendan, men fortfarande finns det stora utmaningar för den nuvarande regeringen.
Fokus på resultatstyrning och korruptionsbekämpning måste fullföljas, och precis som OECD-Dac påtalar i sin granskning av Sverige 2013 måste tillräckliga resurser avsättas för att följa upp resultaten av biståndet. Därför ger vi i Alliansen i vår budget ytterligare 14 miljoner kronor till Sida för att möjliggöra höjd kompetens i styrning, kontroll och uppföljning av biståndet. OECD-Dacs granskning gav Sverige beröm för de reformer som Alliansen genomfört.
Förbättringsagendan måste nu fortsätta så att svenska skattebetalares pengar verkligen kommer fattiga och förtryckta människor till del och för att förtroendet för biståndet ska behållas och gärna öka. Biståndsramen är drygt 40 miljarder kronor för 2015, vilket gör Sverige till ett av världens mest generösa länder. Det är bara Sverige, Norge, Danmark och Storbritannien som når över 0,7 procent.
Vi delar regeringens uppfattning att vi under mandatperioden återigen ska uppnå enprocentsmålet. Avslutningsvis vill jag understryka behovet av nya och innovativa flöden till utvecklingsbiståndet. Om vi ska lyckas med en ambitiös utvecklingsagenda och nya hållbara mål krävs ett utvecklat samarbete med andra och nya aktörer.
Genom att vi står starka tillsammans kan vi påverka och bidra till att förbättra situationen för dem som lever i fattigdom, förtryck eller under ökat miljöhot. Sist men inte minst, herr talman, önskar jag kammarens ledamöter och anställda en god jul.
Om man går i stress inför dessa julklappar kan jag tipsa om att köpa det som kallas Ingenting, det vill säga att ge ett bidrag till någon av alla de bra organisationer som hjälper de mer än 50 miljoner människor som befinner sig i en väldigt allvarlig och utsatt situation.