KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Jag vet inte riktigt var Fredrik Malm befinner sig, men det pågår just nu en förhandlingsprocess - en i allra högsta grad levande förhandling - om framtiden för Cypern. Den går framåt.
Man diskuterar frågor om ersättning, och man talar om att lösa alla dessa konkreta frågor som är nödvändiga för att man äntligen ska kunna förena Cypern. Det är det allra viktigaste just nu. Hur bidrar vi konstruktivt till detta?
Bara för att komplettera det som jag sa tidigare om de ekonomiska frågorna och finansieringsbehovet analyserar IMF och Världsbanken just nu dessa resursbehov. Vi har från svensk sida finansierat en priostudie som tittade på de ekonomiska fördelarna av en återförening.
Man uppskattade det samlade behovet av finansiering av infrastruktur och bostäder direkt kopplade till en överenskommelse till 10 miljarder euro. I olika bedömningar av den totala volymen har siffran 25 miljarder euro nämnts. Men ingen av parterna har än så länge kommit med motsvarande finansieringsbehov som har kalkylerats på det sättet.
Jag tror att misstaget i den förra rundan, 2004, när den så kallade Annanplanen togs fram var att man hade lite för bråttom med att lösa komplexa problem från det internationella samfundets sida. Det var precis inför att Cypern skulle bli EU-medlem, och omvärlden var ivrig med att konflikten skulle vara löst innan Cypern tog steget in i EU.
Det slutade med en folkomröstning där den cypriotiske presidenten bedrev en valkampanj mot den frammäklade lösningen på konflikten. Därför är ett tydligt cypriotiskt ägarskap av hela processen nu en nyckel till att lösa frågan i denna omgång. Jag tror också att det internationella samfundet har lärt sig av misstagen från 2004.
Både FN och EU är tydligare med vikten av att ha ett cypriotiskt ägarskap och en större medvetenhet om att få högre kvalitet snarare än en snabb överenskommelse. Därför är jag förhoppningsfull. Turkiet är inte part i förhandlingen, men som garantimakt har de en tydlig roll vad gäller frågan om säkerhet och garantier.
Den militära närvaro som Turkiet har är en fråga som måste hanteras inom ramen för en förhandlingslösning. Därför är ett konstruktivt agerande från Turkiet en förutsättning för att man ska kunna lösa konflikten. Nu är också flera kapitel i Turkiets EU-närmande och förhandlingsprocess blockerade därför att de inte har erkänt Cypern till följd av konflikten.
Därför skulle detta förstås också påverka Turkiets hela samarbete med EU. Vi uppskattar den goda dialog som finns. Vi kommer att fortsätta att engagera oss från svensk sida. Jag vet inte annat än att om kabinettssekreteraren säger att hon ska göra någonting eller har gjort någonting brukar det också i allra högsta grad stämma.
Låt mig få kontrollera exakt vad som sas, men jag litar på kabinettssekreteraren.
Margot Wallström (S):
Inte fick jag särskilt många goda råd eller förslag på hur man i så fall ska göra. Just nu kan jag konstatera att Tobias Billström och jag är överens om vikten av en lösning på konflikten på Cypern och att Sverige fortsatt ska spela en aktiv roll i detta. Jag har också fått idéer om ytterligare områden där vi behöver engagera oss.
Det är en klok synpunkt på var vi ska försöka söka en stödjande och aktiv roll. Det vi kan se i dag är i alla fall en vilja hos parterna att få till stånd en överenskommelse som både är rättvis och av hög kvalitet och som de tror kan vinna befolkningarnas stöd i en framtida folkomröstning.
Vi måste ju försöka engagera oss också för att få med Turkiet i en konstruktiv roll i att lösa den här frågan. Sedan finns det mycket annat att säga om Turkiets agerande, men det här är den process som pågår nu och som vi har att ta ställning till. Ytterst är det bara cyprioterna själva som kan avgöra sin framtid, och det är ledarna på Cypern som måste nå en överenskommelse.
I detta måste de få det internationella samfundets och vårt fulla och konstruktiva stöd. Jag vill tacka för en bra debatt. Det är alltid roligare när man får debattera med någon som också kan frågorna utan och innan och som är genuint intresserad. Det tackar jag för, och jag tror att vi behöver samarbeta också kring den här frågan.
Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Allan Widman har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att, som Widman uttrycker det, överstatligt beslutsfattande i FN:s säkerhetsråd under två års tid ska ha samma tydliga parlamentariska förankring som sådant beslutsfattande inom EU. Jag vill börja med att konstatera att FN:s säkerhetsråd har samma befogenheter nu som det har haft alltsedan dess inrättande 1945.
Dessa befogenheter kan innebära att säkerhetsrådet med bindande verkan för Sverige och alla andra FN-stater kan besluta i frågor som rör såväl oss som andra länder. Detta gäller oavsett om Sverige är medlem i säkerhetsrådet eller inte. Ökad transparens och öppenhet i säkerhetsrådets arbete är en prioritet för regeringen oavsett om vi blir invalda i rådet eller inte.
Vid ett eventuellt medlemskap i säkerhetsrådet avser regeringen att med konkret handling visa den vikt vi lägger vid dessa frågor, både i internationella sammanhang och i nationella processer. Valet till säkerhetsrådets icke-permanenta medlemmar äger rum i juni, och det är först därefter som det finns anledning att utarbeta de exakta formerna för hur arbetet ska bedrivas.
Sverige har suttit tre gånger i FN:s säkerhetsråd, varav två under nuvarande regeringsform. Min utgångspunkt är att sedvanliga rutiner för förankring i riksdagen ska gälla även denna gång.
Margot Wallström (S):
Om Sverige väljs in kommer det att vara 20 år sedan vi senast var medlem i säkerhetsrådet. Vi kandiderar för det första eftersom det ytterst handlar om Sveriges röst i det multilaterala samarbetet. Det är en grundpelare för vår utrikespolitik. Säkerhetsrådet är på många sätt världspolitikens epicentrum.
Vi berömmer dem, och som vi alla vet skäller vi på dem när vi tycker att det finns tillkortakommanden. Men det är också det enda FN-organ vars beslut är juridiskt bindande för medlemsländerna. Vi kandiderar för det andra eftersom Sverige är FN:s sjätte största bidragsgivare och en stark röst för global fred och utveckling, liksom för FN-reform.
För det tredje kandiderar vi eftersom vi då under två år skulle ha möjlighet att driva och påverka frågor och bidra till att säkerhetsrådet agerar där det behövs. Man uträttar avgörande insatser för freden, bland annat genom hur man styr de 16 pågående krishanteringsinsatserna.
Jag vill säga något när det gäller information, eftersom Allan Widmans fråga gällde hur vi i så fall ska sköta konsultationen och informationen. Förra gången gav man fortlöpande information i utrikesutskottet minst en gång i månaden. Det var huvudsakligen chefen för berörd enhet på UD som redogjorde för de frågor som hanterats i rådet, och det gavs tillfälle till frågor och diskussion.
Om vi väljs in måste vi såklart ha en fungerande form för information och i förekommande fall också förankring i riksdagen, i enlighet med gällande lagar och regler. Vi måste också se till att vi kan fullgöra ett rådsmedlemskap. Det är nämligen väldigt många möten och mycket korta ledtider, vilket det måste vara i säkerhetsrådet.
Under 2015 ägde 167 möten rum i säkerhetsrådet. 64 resolutioner diskuterades. 56 antogs med enhällighet. Och 128 pressuttalanden gjordes. Det vi gör nu är att vi lär av till exempel Litauen, som nu har avslutat sitt medlemskap i säkerhetsrådet. Vi hör med dem. Det som har tillkommit på sistone handlar mycket om civilsamhället.
Och mediebevakningen ser förstås helt annorlunda ut än för 20 år sedan. Det får man lägga till och lära av länder som har nutida erfarenhet av vad det innebär rent praktiskt. Det går inte att bygga exakt på EU-modellen. Den är väldigt tungrodd och omgärdas av ett helt annat regelverk.
I så fall måste vi självklart - det är regeringens avsikt - få till en ordning där riksdagen blir ordentligt informerad och får chans att framföra synpunkter.
Margot Wallström (S):
Jag vill tacka Allan Widman och Olle Thorell för fina och viktiga inlägg. Det är en styrka för vår kandidatur att den har uppbackning av såväl riksdagen som våra nordiska grannländer. Den här kampanjen handlar om vår röst i det multilaterala samarbetet och om att axla vårt globala ansvar.
För oss är det självklart att, via den tidigare regeringen, kandidera när det är vår tur att aspirera på en plats i rådet. Nästa möjlighet ligger nämligen väldigt långt fram i tiden. Jag tror att vi ses som en konstruktiv och brobyggande aktör. Det är den erfarenheten som finns av Sveriges engagemang för att lösa globala utmaningar.
Vi jobbar också för ett säkerhetsråd som kan bli effektivare, öppnare och framför allt mer representativt. Det är ett viktigt budskap som vi skickar ut nu när vi talar om vår kandidatur.
Självklart måste vi titta på hur vi, när vi sitter där och använder vår plats i säkerhetsrådet, kan se till att förankra, informera och diskutera med framför allt riksdagen men också det civila samhället för att lösa säkerhetspolitiska utmaningar och andra utmaningar i världen i dag.
Margot Wallström (S):
God morgon, ärade ledamöter! Hans Wallmark har frågat mig huruvida det pågår planering eller förberedelser för att Sverige vid behov under 2016 skulle kunna biträda exempelvis FN i insatser i länder såsom Cypern, Libyen eller Syrien samt om det är möjligt för Försvarsmakten att delta i internationella insatser under året.
Jag delar frågeställarens syn att 2016 sannolikt kommer att bli ännu ett år med en händelserik utveckling. Redan nu bidrar Sverige till ett stort antal krishanteringsinsatser för att främja fred och säkerhet. Vi arbetar brett, och verktygen är såväl militära som civila. Sverige deltar i insatser som bland annat leds av FN, EU, OSSE och Nato. Försvarsmakten deltar redan i ett antal internationella insatser.
För några veckor sedan var jag och försvarsministern på besök i Mali, där 250 svenska kvinnor och män från Försvarsmakten arbetar för fred och säkerhet inom ramen för FN-insatsen Minusma. Där utför det svenska underrättelsekompaniet ett utmärkt och mycket uppskattat arbete och bidrar därmed till säkerhet och skydd av civilbefolkningen.
Regeringen kommer under våren att lämna en proposition till riksdagen med förslag om att förlänga det svenska bidraget till Minusma till juni 2017. I Mali hade vi också möjligheten att besöka EUTM Mali, där Sverige och andra EU-länder bedriver utbildningsverksamhet till den maliska militären. Insatsen är viktig i processen att skapa en välutbildad, välorganiserad och funktionell försvarsmakt, vilket är centralt för att Malis regering självständigt ska kunna hantera säkerheten i landet.
Bidragen till Minusma och EUTM Mali ligger i linje med Sveriges bredare engagemang för fred och utveckling i Afrika. När Frankrike i kölvattnet av terroristdåden i Paris åberopade artikel 42.7 i EU-fördraget var Sverige bland de första medlemsländerna att svara. Det visar att vi vid behov snabbt kan mobilisera ett brett och substantiellt stöd till internationell krishantering.
Beroende på hur situationen utvecklas i olika oroshärdar världen över under 2016 kan FN, EU eller andra komma att efterfråga stöd till krishanteringsinsatser från Sverige och andra länder. Finns det politiska förutsättningar för krishanteringsinsatser i krigshärjade länder har Sverige beredskap att bidra såväl civilt som militärt.
Då anslagen för internationell krishantering gradvis har minskats behöver dock prioriteringarna kring svenska insatsbidrag noga övervägas. Det krävs att en sådan insats står på en solid folkrättslig grund och att det finns en tydlig organisatorisk besluts- och ledningsstruktur. Dessutom ska ett svenskt engagemang vara efterfrågat, ändamålsenligt, långsiktigt och utgå från tillgängliga svenska resurser.
Margot Wallström (S):
Låt mig börja med frågan om pengarna. Vi kan vara helt eniga om att det är en stor fördel om vi först och främst kan hålla fast vid försvarsuppgörelsen. Som Hans Wallmark mycket väl vet är både försvarsministern och jag helt eniga.
Försvarsministern upprepar ständigt att det är uppgörelsen som tjänar som riktlinje för hans hantering. Det här är att återställa en ordning där man drog ned alldeles för mycket på det svenska försvaret.
När vi fattar beslut om bidrag till internationella insatser innebär det att det kvarvarande utrymmet begränsas. Det gäller Minusma och andra bidrag. Det finns för närvarande begränsade möjligheter att delta i nya insatser under 2016, inte minst med tanke på minskade resurser.
Regeringen är angelägen om att genomföra det vi har kommit överens om. Uppstår en sådan diskussion måste vi också vara beredda att agera och titta på var pengar kan hittas, om det går att styra om resurser eller om vi måste omfördela eller hitta andra sätt för finansiering. Det är dessutom väldigt svårt att uppskatta var nästa stora kris kommer. Det vi gör i dag är ju ganska fantastiskt.
Vi deltar i en lång rad insatser - där man förstås också kan besluta sig för att nedprioritera någonting för att uppgradera insatserna på annat håll. Vi deltar i 13 militära insatser. Det handlar om totalt 350 svenskar i internationella militära insatser. Vi har 200 personer i 22 civila krishanteringsinsatser världen över.
Ett exempel är de 25 svenskar som finns i den särskilda observatörsmissionen i Ukraina. Vi finns dessutom i Moldavien, Afghanistan, Georgien, Colombia, Mali, Senegal och Niger. Här finns det såklart alltid utrymme att diskutera om vi behöver dra ned på något håll för att lägga resurser på något annat.
Men det är ju en ständigt pågående budgeteringsdiskussion och resursdiskussion, och det är omöjligt att i dag veta var alla de nya behoven kommer.
Jag tycker att det viktigaste av allt, även av det Hans Wallmark sa, är att vi när vi går in med civila eller militära krishanteringsinsatser ska söka och få största och bredaste möjliga politiska stöd för det. Som vi brukar säga - det vet Hans Wallmark, och jag tror att vi är överens om det: De ska känna att de har vårt fulla stöd när vi skickar dem i farans riktning.
Det kommer vi att fortsätta sträva efter också när det gäller insatser under innevarande och kommande år.
Margot Wallström (S):
Jag välkomnar varje samtal från FN:s generalsekreterare Ban Ki Moon. Jag hoppas till och med att han snart ska komma på besök. Sverige som land har intet att skämmas för. Sverige är en av de generösaste bidragsgivarna.
Vi tillhör verkligen kretsen av länder som samarbetar med FN, och vi skickar som bekant insatser, civila och militära, till kris- och oroshärdar runt om i världen. Vi har bidragit på alla sätt vi kan, och det är uppskattat - inklusive insatsen till Frankrike.
Fransmännen har upprepade gånger offentligt tackat för att vi svarade så snabbt, och de betraktar vår insats som ett substantiellt och viktigt bidrag till deras insatser. Allt handlar om vad man begär. Det är klart att vi måste ha beredskap för att det kan komma ytterligare begäran om insatser under 2016. Vad är det då man önskar sig? Det kan vara rådgivare.
Det kan handla om civila insatser, personal eller annat. Vi kan i dag bara gissa eller spekulera om det, beroende på hur de här olika konflikterna utvecklar sig. Vi måste också kunna agera flexibelt. Det är självklart att vi måste tala med finansministern om hur det ska lösas om det skulle bli en stor kris och vi verkligen behöver styra om resurser eller så.
Men precis som Hans Wallmark har medgivit här är både försvarsministern och jag helt på det klara med att försvarsuppgörelsen gäller. Det är den vi ska respektera och hedra även i fortsättningen. Vi måste också på alla andra sätt kunna svara på en eventuell begäran från FN. Men som sagt: Vi har inget att frukta av något telefonsamtal från vare sig FN, OSSE eller EU.
Vi har ställt upp mycket lojalt och solidariskt, och vi är dessutom en mycket generös bidragsgivare. Låt mig också säga något om Mali eftersom försvarsministern och jag var där. Det var ett mycket intressant besök, och de kunde bekräfta att det som de gör är mycket välkommet. Det är uppskattat, och de är högt respekterade där.
Vi har verkligen skickat dem till en oroshärd. Där finns mycket som kan vara farligt. Det jag sa till dem var att jag vet att jag kommer med hela Sveriges stöd till det som de gör och att jag har politisk uppbackning för det. Det är skönt att Hans Wallmark säger att vi är helt överens om budskapet till våra kvinnor och män ute i fält.
De gör ett fantastiskt arbete, för att inte tala om deras familjer och andra närstående som ständigt oroar sig samtidigt som de ger dem sitt stöd, var i världen de än är. Jag vet inte riktigt vad vi i grunden debatterar eller vad jag skulle hitta att vara oense med Hans Wallmark om.
Det är bra att vi kan hålla med varandra om så mycket och om de grundläggande principerna. Självklart ska jag tala med min finansminister, om och när det behövs, och jag hoppas att Hans Wallmark gör detsamma med sin finanspolitiske talesperson.
Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Hur trevligt du än säger det, Hans Wallmark, kvarstår faktum, nämligen att ni drar ned så mycket på skatterna att ni kommer att ha mindre pengar i er budget. Det är problemet. Ni kan ju inte lova mer pengar till insatserna när ni drar ned. Det verkar vara det allra viktigaste, den enda punkt som gäller.
Sedan ska vi även i fortsättningen vara glada över att vi är eniga i att Sverige bidrar till ett stort antal insatser för att främja fred och säkerhet. Vi gör det tålmodigt och långsiktigt, och vi arbetar brett med både civila och militära verktyg.
FN, EU, OSSE och Nato känner till att vi engagerar oss, att vi bidrar, att vi är trogna samarbetspartner på alla sätt och vis. Det är ett faktum att för ett land som Sverige är utrikespolitiken på många sätt den främsta försvarslinjen. Genom en aktiv utrikespolitik bidrar vi, också tillsammans med andra, till säkerhet.
Svenska kvinnor och män som sänds ut i världen ska känna - och jag tror att de känner det efter vad du säger, Hans Wallmark - att de har vårt fulla och odelade stöd. Det är en fin svensk tradition att vi har enighet i de frågorna. Det är ett viktigt budskap från oss här. Vi tackar dem för det som de uträttar, och vi kommer förstås att fortsätta bidra till insatser internationellt, också under 2016. Vi kommer att se till att lösa den uppgiften.
Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Terroristattacken i november i Paris benämns som det värsta angrepp som drabbat Frankrike på fransk mark sedan andra världskriget. Frankrike har som första EU-land någonsin aktiverat EU-fördragets artikel 42.7. Sverige var bland de första medlemsstaterna som svarade Frankrike, efter flera samråd med riksdagens partier. Det svenska stödet är bland de mest substantiella - det vet vi nu när vi har sett vad andra bidrar med.
De militära delarna består av strategisk lufttransport, taktisk lufttransport och bidrag till krishanteringsinsatser, till exempel i Mali för att avlasta Frankrike, men också försvarsmaterielstöd som bereds i särskild beslutsordning just nu. Det vi erbjuder är efterfrågat, folkrättsenligt och ändamålsenligt. Vårt bidrag har välkomnats av Frankrike, såsom jag har fört fram tidigare i denna kammare.
Det är helt riktigt att det görs en helhetsbedömning som innefattar allt från vad vi gör bäst till vad vi rent praktiskt kan bidra med genom att titta på säkerhet och ekonomi. Man tar in alla olika faktorer för att slutligen bedöma detta. Sverige vill alltid i första hand att våra militära insatser stöds av ett uttryckligt kapitel VII-mandat från FN:s säkerhetsråd.
I det här fallet har säkerhetsrådet inte gett något sådant mandat, och då måste man luta sig på en annan folkrättslig grund innan man agerar. En sådan grund kan vara att man på inbjudan bistår en annan stat. Så är fallet med engagemanget i Irak, där vi i dag har en svensk väpnad styrka som deltar i en utbildningsinsats inom ramen för koalitionen mot Daish.
Den svenska styrkans huvuduppgift är att hjälpa till med att utbilda det irakiska försvaret och de kurdiska peshmergastyrkorna i syfte att de ska kunna stå emot Daishs framryckning. FN:s säkerhetsråds resolution 2249 speglar säkerhetsrådets vädjan om att med alla tillåtna medel under folkrätten och FN-stadgan bekämpa de hot mot internationell fred och säkerhet som orsakas av bland annat Daishs terroristattacker.
Den innehåller dock inte ett uttryckligt våldsmandat. Sverige ska inte behöva skämmas över att vi är försiktiga när vi ska agera med militära medel i situationer då det inte finns något säkerhetsrådsmandat. Det är tvärtom ett ansvarsfullt agerande.
Jag kan återigen bara påminna både Moderaterna och andra här om det brev som den franska regeringen och försvarsministern skrev till den svenska regeringen den 20 januari. Där säger han att han vill uttrycka sin och den franska regeringens tacksamhet över Sveriges viktiga bidrag angående det väsentliga stöd som den svenska regeringen har meddelat efter Frankrikes åkallan av artikel 42.7 i Lissabonfördraget.
Som han beskriver det: Sverige bekräftar återigen genom sitt stöd till vår bilaterala relation samt inom ramen för EU- och FNsamarbetet sitt åtagande och ansvar för Europas säkerhet. Jag är övertygad om att Frankrike och fransmännen kan vara både artiga och uppriktiga i sina kommentarer till vad Sverige har bidragit med.
Margot Wallström (S):
Vi har talat om detta så många gånger, Karin Enström. Vi har också resonerat med oppositionens partier om denna insats. Egentligen tycker jag att ni föreslår bara en enda ytterligare åtgärd, och det är just JAS-plan. I övrigt har jag inte hört att det har framförts några andra förslag till vad vi ytterligare skulle kunna göra.
Jag har upplevt att det fanns en stor samsyn kring att följa dessa tre spår, det vill säga ett politiskt, humanitärt och militärt spår. Som jag har sagt tycker jag att vi ger ett substantiellt stöd. Det är efterfrågat, folkrättsenligt och ändamålsenligt. Det är någonting som vi omedelbart kan börja realisera och som vi jobbar med.
Vi är mycket aktiva i det politiska spåret. Vi jobbar med Frankrike och har utarbetat vårt svar med Frankrike. Vi vet därför att detta är efterfrågat och att det är insatser som de menar är nyttiga och ändamålsenliga. Jag hoppas att vi kan säga att vi är överens om hur viktigt det är att ge ett bra och substantiellt stöd till Frankrike, därför att det är viktigt för fred och stabilitet i Irak och Syrien.
Det är också viktigt för vår egen säkerhet. Jag hoppas också att vi kan se framåt. Det är bra om vi kan föra goda diskussioner om hur vi kan bekämpa terrorism och också stå upp för demokrati och mänskliga rättigheter. När situationen är så orolig är den svenska traditionen att ha politisk enighet i dessa frågor en extra stor tillgång. Jag hoppas att vi kan värna denna tradition också framöver.