Helene Petersson (S):
Jag tackar kulturministern för svaret. Det var nog ett svar som jag hade förväntat mig av kulturministern. Även om presstödskommittén är i full gång med arbetet tycker jag att det är angeläget att lyfta fram den situation som ändå råder i dag.
4 tjänster ska bort från Västerviks Tidningen, 15 försvinner från Upsala Nya Tidning, 50 får gå från Mediabolaget Västkusten, Svenska Dagbladet slipper sparka folk - 60 går med avgångspension. Jag kan göra listan ganska lång. Under höstens varselvåg har 250 journalister varslats, och de flesta neddragningar sker som en konsekvens av minskade annonsintäkter.
Kulturministern säger i sitt svar att det blivit förändrade medievanor och andra ägarstrukturer, men denna gång är det något mer som har hänt här. En lågkonjunktur slår mot alla branscher, och dagspressen har under alla lågkonjunkturer fått känna av ett vikande annonsunderlag, speciellt platsannonser. Men frågan är om vi någon gång har haft den personalnedskärning som vi ser nu.
På en del håll görs så kraftiga nedskärningar att man befarar en urholkning av både journalistiken i sig och kvaliteten på produkten. Enligt Konjunkturinstitutet ska lågkonjunkturen fortsätta ett litet tag. Det är ingenting som man ser något slut på inom den närmaste framtiden. Vi ser också en annan strukturomvandling i detta.
Det är att annonserna inte bara upphör för att sedan återkomma när det blir en annan konjunktur, utan annonserna går till andra medier. De går till Google och de går till Facebook och med risken att tidningarna inte får dem tillbaka. Vad är det då som händer ute i landet och på tidningsredaktionerna?
När vi diskuterade mediekoncentrationen för några år sedan tycker jag att vi såg början, kulturministern, på den utveckling som har gått med rasande fart. Inte nog med att förstatidningarna köper upp andra tidningar, utan man inleder det ena samarbetet efter det andra. Man är oerhört kreativ inom branschen.
Och det är nog tur det, för annars kanske vi inte hade haft den situation som vi ändå har i dag, utan varslen hade varit ännu fler och mångfalden hade varit ännu mindre. Men frågan är: Klarar man av sitt demokratiska granskande uppdrag om journalisterna blir färre och färre och samarbetet blir större och större?
Flera forskare och medieröster oroas för att journalistikens roll som kritisk granskare av samhället kommer i andra hand när ekonomin och marknaden successivt får allt större inflytande över journalistiken. Ägarna kräver högre avkastning, eller åtminstone samma avkastning, även om både upplagorna och annonsintäkterna sjunker. Då är det journalistiken som tar stryk. Detta oroar mig, kulturministern.
Av de tio år som jag har varit verksam i riksdagen har jag under ungefär åtta år ägnat ganska mycket tid åt speciellt mediepolitik, och jag har nog inte tidigare upplevt det som nu händer inom dagstidningsbranschen. Min fråga till kulturministern är: Hur tänker kulturministern här? Kan vi bara förlita oss på och luta oss mot presstödskommittén?
Precis som kulturministern vill jag absolut inte föregå kommitténs arbete, för det är jätteviktigt att kommittén får jobba. Men finns det andra åtgärder? För departementet och kulturministern en diskussion med branschen, även om kommittén håller på att arbeta?