Göran Hägglund (KD):
Det finns många saker att resonera om i det som har sagts här. Jag uppskattar det tonläge som Raimo Pärssinen hade i sitt inlägg. Jag säger inte, och ingen av debattörerna har sagt det, att Sverige är perfekt, att alla problem är lösta och att det inte återstår några utmaningar.
Vi har ständiga utmaningar att hantera, och det kommer nya som vi i dag inte riktigt kan förutse men som vi kommer att möta i morgon.
Jag tror att den politiska debatten vinner på om man närmar sig de här frågorna på ett sätt att man kan vara någorlunda nyanserad, någorlunda verklighetsbaserad och någorlunda inriktad på att försöka hitta gemensamma lösningar, eller för den delen ha olika uppfattningar, för det är också klargörande i en debatt.
Men om man för en debatt enbart i syfte att misskreditera hur Sverige ser ut och att svartmåla effekterna av den politik som förs tror jag att vi har väldigt svårt att möta varandra. Då blir det en polarisering som jag inte tror att svenska folket vinner på, som jag inte tror att politiken vinner på och som jag inte tror leder till de många lösningarna. Det är ändock några saker som jag behöver polemisera om.
En av dem handlar om inkomstskillnader, alltså inkomstspridningen. Det här mäts väldigt noggrant och är naturligtvis någonting att hela tiden hålla ögonen på. Där måste vi alla erkänna att samhället förändras på det viset att för en viss grupp med hög utbildning eller ett speciellt kunnande, med hela världen som arbetsmarknad, öppnas fantastiska möjligheter.
De kan tjäna hur mycket pengar som helst. För den som däremot bor i en bruksort där det inte erbjuds några jobb och som inte har klarat sig genom skolan är tillvaron betydligt tuffare. Det här riskerar att dra isär Sverige, och det måste vi se.
Jag vill ändå säga att utvecklingen under åren från 1993 fram till 2013, som är det sista året som vi har siffror på, visar att 90 procent av ökningen när det gäller inkomstspridningen skedde under socialdemokratiska regeringsår. Vi tar ansvar för vår del, självklart.
Men jag vill måla upp den här fonden och förklara att vi har en del utmaningar att kämpa med som inte fanns på 50- eller på 60-talet, utmaningar som vi oavsett partifärg måste möta. Då tror jag inte att vi tjänar på att försöka misskreditera eller måla saker och ting svartare än vad de faktiskt är. Vi ska konstatera problemen gemensamt och fråga: Vad har vi att göra?
Vad borde vi göra för att ta oss an problemen? Vi ska komma ihåg - och det vet alla i kammaren - att Sverige är ett litet land i Europas periferi som är extremt exportberoende. Trots detta har sysselsättningen ökat med 250 000. Kanske finns det något enstaka land i EU - jag vågar inte säga det hundraprocentigt - som har klarat det bättre.
Men vi har trots förutsättningarna gått igenom det här hyggligt torrskodda. Vi har klarat det bra genom en förnuftig politik. Vi har samlat i ladorna, och vi har kunnat expandera de offentliga budgetarna i tider av kraftiga nedgångar för att Sverige ska kunna ta sig över till tryggare mark. Vi har klarat dessa år bra. Det är inte så att det inte har uppstått några problem, men vi har klarat dessa år fantastiskt bra.
Låt oss konstatera det tillsammans och fundera omkring de utmaningar som vi har: Hur tar vi oss an det, herr talman?