Mattias Karlsson (M):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1. Betänkandet innebär att bedömningen av arbetsförmågan efter dag 180 i rehabiliteringskedjan ska göras mot förvärvsarbete i en sådan angiven yrkesgrupp som innehåller arbeten som är normalt förekommande på arbetsmarknaden. Jag ser många utmaningar och svårigheter med detta.
Begreppet normalt förekommande arbete infördes i lagstiftningen redan 1997 som en del av den så kallade steg-för-steg-modellen. Modellen innebar att bedömningen av arbetsförmågan successivt vidgades från en bedömning av arbetsförmågan i relation till den försäkrades befintliga arbete till en bedömning mot ett på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete.
År 2008 ersattes steg-för-steg-modellen med den så kallade rehabiliteringskedjan med fasta tidpunkter för när arbetsförmågan ska bedömas mot olika arbetsmarknader. Begreppet normalt förekommande arbete ersattes samtidigt med begreppet arbete på den reguljära arbetsmarknaden.
Detta gav en grundläggande princip för den svenska sjukförsäkringen, att det är arbetsförmågan efter en tids sjukskrivning som ska bedömas mot någon form av vidare arbetsmarknadsbegrepp än det befintliga arbetet. Herr talman!
Jag är orolig för att den nya bedömning som vi debatterar här i dag riskerar att leda till att Försäkringskassan, vid handläggning av ett sjukförsäkringsärende, schablonartat skulle hänvisa till den yrkeskategori som har störst toleransnivå. Jag kan inte se i förslaget varför detta skulle vara önskvärt eller på vilket sätt det skulle förhindras genom betänkandet.
Det var många remissinstanser som var oerhört kritiska till denna förändring. Bland annat förvaltningsrätten i Växjö uttryckte farhågor om att det kommer att innebära svårigheter i tillämpningen för Försäkringskassan och medföra en rättsosäkerhet för den försäkrade.
Jag tycker inte att det går att utläsa av lagtexten vad arbetsförmågan ska bedömas mot, utan det kommer att bli handläggaren som tvingas bestämma vilka prövningsramar som ska gälla.
Det innebär att besluten kommer att bli svåra att förutse då det är först när Försäkringskassan har avgjort som den försäkrade vet förutsättningarna för sin rätt till sjukpenning. Det är också viktigt i detta sammanhang att komma ihåg att arbetsmarknaden är föränderlig.
Sjukförsäkringen ska skydda inkomsten vid nedsatt arbetsförmåga, men den är inte en specifik försäkring för ett visst yrke. Man måste också ha i åtanke att Försäkringskassans uppgift inte är att matcha arbetssökande och arbetsgivare. Det är Arbetsförmedlingen som har denna uppgift.
Ska vi klara av att undvika långa sjukskrivningar och se till att människor ges möjlighet att snabbt komma tillbaka i arbete efter sjukskrivning är det samlade stödet från både Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen oerhört viktigt. Jag tror att det går att utveckla detta samarbete mellan myndigheterna, så att människor inte faller mellan stolarna.
Jag är övertygad om att tidiga insatser i kombination med ett väl fungerande samarbete för återgång i arbete mellan de olika aktörerna i rehabiliteringskedjan gör att vi klarar av att minska sjukfrånvaron. Antalet sjukskrivningar har varierat väldigt kraftigt mellan åren, långt mer än vad skillnader i hälsa kan förklara.
Forskningen har visat att regelverket spelar en roll för sjukfrånvarons utveckling, exempelvis ersättningsnivåer. Men också graden av kontroll och attityder till sjukfrånvaron bidrar till de variationer som vi ser över tid.
Jag tror att det är viktigt att i sammanhanget framhålla den utveckling med ett ökat antal avslag på ansökningar om sjukpenning som har skett sedan den nuvarande regeringen införde ett mål för minskat antal sjukpenningdagar. Det är klart att det mål som regeringen satte har påverkat Försäkringskassans handläggning av sjukpenningärenden, vilket också framgår av en rapport från Inspektionen för socialförsäkringen.
Ansvaret för den senaste tidens ökade andel avslag vilar således mycket tungt på regeringens ledning och styrning. Med denna nya lagstiftning är risken betydande att människor återigen lämnas utan tillräckligt stöd och tillräcklig hjälp. Risken för att sjukfrånvaron blir långvarig och för att det blir svårt att komma tillbaka i arbete ökar.
Det varken hjälper den sjukskrivne eller bidrar till en väl fungerande och stabil sjukförsäkring framgent.