Maria Larsson (KD):
Problematiken är allvarlig, och arbetet - framför allt det preventiva arbetet - när det gäller alkohol, narkotika, dopningsmedel och tobak måste pågå intensivt hela tiden. Det är en oerhört viktig prioritering för regeringen. Det är därför vi för första gången har avsatt pengar för en hel treårsperiod framåt.
Vi har anslagit 260 miljoner kronor till det drogpreventiva arbetet. Det har aldrig gjorts en sådan treårssatsning tidigare, utan det har ofta varit ett eller två år i taget som arbetet har funnits och varit prioriterat också i ekonomiska termer. Det känns tryggt och bra att vi kan arbeta utifrån de omständigheterna.
Jag beklagar att Lars Lilja inte tycker att det hände någonting förra året. Mobilisering mot narkotika fanns som organisation kvar till årsskiftet. Jag måste nog säga att också Björn Fries som narkotikasamordnare gjorde en hel del. Jag vill därför inte riktigt hålla med om kritiken. Men det finns naturligtvis mycket mer att göra. Vi har nu omorganiserat detta.
Målsättningen är att få en verksamhetsstruktur som kan vara långsiktigt hållbar. Det är bra en tid att jobba med en projektorganisation, men sedan måste det hela in i en ordinarie myndighetsstruktur. Det arbetet håller vi på med nu.
Vi har tillskapat en organisation inom departementets ram som ska kunna samordna myndigheterna på ett bra sätt och göra en hel del av det utåtriktade arbetet, det samordnande arbetet och samarbetet med Organisations-Sverige, som inte är det minst viktiga.
Det arbete som har lagts ned tidigare i form av projekt inom Mobilisering mot narkotikas ram tas till vara. Jag har inte med mig direktiven här och nu, men målsättningen är till exempel att vi här i riksdagen ska presentera årliga planer för vad som ska komma det närmaste året. Här ska hela riksdagen, inte bara en projektgrupp, involveras i arbetet och kunna ta ställning till prioriteringarna. Det tycker jag är en väldigt viktig nyordning.
Det kommer också att sätta det här arbetet i fokus på ett annat sätt än det har varit hos det stora flertalet folkvalda. Jag tror att det är en stor fördel. Det görs också en hel del utvecklingsarbete i landet. Det pågår utvecklingsprojekt som vi följer med stort intresse och där vi funderar på fortsättningen.
Vid Beroendecentrum i Örebro och vid Resurscentrum för hormonmissbrukare vid Sahlgrenska har man till exempel inrättat specialistbehandlingar för personer med just dopningsmissbruk. Vi följer detta med stort intresse för att se hur det resultatet faller ut. Dopingjouren här i Stockholm har inlett ett samarbete med Maria Beroendecentrum som också handlar om specialiserade behandlingsprogram.
Just nu pågår, som Lars Lilja säkert vet, diskussioner i Stockholm om det är möjligt att utveckla ett kompetenscentrum. Jag är naturligtvis positiv till att titta på en sådan idé förutsatt också landstinget är med eftersom det här måste bygga på ett samarbete mellan de olika parterna. Det har kommit en ansökan till regeringen. Jag vet dock inte om den har kommit till landstinget ännu.
Det är en intressant tanke att se om vi kan öka vår kunskap ytterligare på det här området samtidigt som vi måste söka lösningarna både i det preventiva arbetet och i det behandlande arbetet inom ramen för att det ofta handlar om ett blandmissbruk.