Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Jag kan börja med det Gustaf Hoffstedt tog upp och även andra var inne på. Det är den oro som finns och som är ganska påtaglig. Jag förstår den ännu mer efter dagens inlägg.
Jag tolkar det väldigt tydligt så att debatten mycket bygger på "som om" Gotland ges mindre än andra län, kanske rent av historiskt men också framåt, och "som om" de förslag som har kommit som exempel på trafikupplägg vore facit på att det är så det kommer att se ut.
Låt mig då först nämna - eftersom vi har haft representanter uppe från såväl Norrbotten som Kalmar län: Om vi tittar historiskt på de senaste tio åren har Gotland per invånare och år har fått 25 gånger mer än Sörmland, sex gånger mer än Norrbotten och nio gånger mer än Kalmar län. Det är inte för givet att det ska vara något slags tanke om orättvisa.
Christer Engelhardt var inne på diskussionen om att Gotland inte får ges sämre förutsättningar än landet i övrigt. Staten kommer att fortsätta att ta ansvar. Bara under de senaste tio åren har det ansvar som staten har tagit fördubblats.
Som jag har förstått det har den stora rädslan varit att ingen alls vill lägga anbud på färjetrafiken när ett nytt avtal ska komma eller att vi får bara ett anbud.
Det, Siv Holma, var bland annat en av anledningarna till att man ville göra en extra konsekvensbeskrivning av analysen utifrån det krav som fanns på att det skulle vara 28 knop och ingenting annat, med tanke på isklassning på fartyg och hur många fartyg det finns över huvud taget. Om det inte finns så många fartyg eller möjligheter att bygga nya, får man då över huvud taget ett anbud?
Eller måste vi göra en direktupphandling, och vad får det i så fall för konsekvenser? Jag ska ta upp en viktig utgångspunkt, och där vill jag bemöta Tina Ehn som ställde frågan: Vilken konkurrens är viktigast? Är det konkurrensen för näringslivet eller för färjorna? Min mycket tydliga uppfattning är att om konkurrensförutsättningarna ska finnas även långsiktigt för näringslivet på Gotland förutsätter det bra färjetrafik.
För att vi ska få bra färjetrafik måste vi upphandla den i konkurrens.
Det som vi har varit tydliga med från statens sida redan i ett tidigt skede är att om vi, när anbuden väl ska komma in, trafikuppläggen ska förhandlas och sedan presenteras och därefter bli exakta, inte får något anbud som är tillräckligt bra eller inget alls förbereder vi en process att ha statligt ägda fartyg för att verkligen kunna garantera detta.
Det fanns ett tidigt åtagande från statens sida när det gäller färjetrafiken. Det inleddes redan på 70-talet, vilket ni säkert känner till. Det var bland annat för att tillgodose tillfredsställande transportförsörjning mellan Gotland och fastlandet. Detta säger jag lite med koppling till Krister Örnfjäders fråga. Det har aldrig definierats av någon regering eller riksdag.
Däremot har det varit varje myndighets uppgift att vid varje enskilt tillfälle utforma detta vid tecknande av ett avtal. I dag är det Trafikverket som gör detta. När det gäller oron vill jag säga följande till Gustaf Hoffstedt. Vi vet i dag inte exakt vilket trafikupplägg som det blir förrän man har kommit in med olika förslag på vad man vill göra.
Men det finns en stor utgångspunkt i funktionskraven, där till exempel mötande trafik skapar bättre turtäthet och bättre turlistor. Förutsättningarna för två hamnar finns fortfarande kvar. Och det stämmer, Tina Ehn, att Oskarshamnslinjen är ett viktigt godsstråk. Någonting annat har vi inte heller tänkt oss.