KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Ek (C):
Nej, jag känner mig faktiskt inte trygg. På de här tre områdena - ekonomiska styrmedel, att hantera grupper av ämnen i stället för att gå på dem en och en och att vara tuffare mot kommissionen - hade ni kunnat välja skarpare skrivningar i betänkandet. Men ni avstod från det, och det beklagar jag.
Vi är i ett läge där vi har stämt - jag skrev under stämningsansökan - EU-kommissionen för att de inte levererar kriterier för utfasning av hormonstörande ämnen. Det var ett tufft beslut. Det står nu och väger. Vi har stöd från ganska många länder. Vi har stöd från EU-parlamentet.
Men det hade varit bra med ett kraftfullt stöd från den svenska riksdagen när det gäller just detta agerande mot EU-domstolen. Det har ni avstått ifrån. Det är synd. Jag hoppas att det inte ger några effekter i själva det rättsliga förfarandet i EU-domstolen. Johan Büser tog upp ännu en sak. Det handlade om upphandling av Miljöstyrningsrådet.
Miljöstyrningsrådet har gjort ett fantastiskt gott arbete med att plocka fram rådgivning för hur man ska kunna handla upp giftfritt, till exempel till förskolor. Vi lyfte in det i Konkurrensverket och lade på 30 miljoner till. De fick som första uppdrag att just ta fram en handledning till förskolor, föräldrar, personal och kommuner för att man skulle kunna avgifta våra förskolor. Nu har ni valt att ändra organisationen igen.
De ska flytta sina skrivbord igen. Det är klart att det innebär att det blir en lägre takt i det här arbetet. Jag tycker att det är synd. Dessutom har ni fördröjt de nya upphandlingsreglerna, som skulle ge bättre miljöstyrning, med över ett år. Det gör mig inte lugn.
Lena Ek (C):
Först och främst vill jag säga att Stina Bergström och jag har diskuterat budgetfrågor tidigare. Jag vill återupprepa vad jag sa då.
Vi tycker inte att det är bra - i ett läge med hög ungdomsarbetslöshet och stora integrationsproblem - att av 23-24 miljarder, som ni har sagt att ni vill använda för olika ändamål, plocka ut 17 miljarder genom höjda arbetsgivaravgifter för ungdomar. Vi tycker faktiskt att det är ganska förskräckligt ur social synvinkel. Detta är jobb som finns över hela landet.
I Östergötland är det drygt 25 000 ungdomar som skulle beröras. Vi gick i stället in med ett förslag om att dra ned arbetsgivaravgiften för unga under 25 år.
Det innebär att ni - om och när era förslag kommer tillbaka till riksdagens kammare och regeringen följer det Stina Bergström säger - kommer att tredubbla arbetsgivaravgiften för unga människor, i ett sådant här läge. Jag tycker att det är oerhört ansvarslöst. För mig handlar hållbar utveckling om miljö, ekonomi och sociala faktorer.
Jag är jättebesviken över att Miljöpartiet struntar i de sociala aspekterna av ungdomars arbetslöshet. Det är svaret på det. När ni gör på det viset innebär det att ni har mer pengar att lägga på olika budgetområden, inklusive detta.
Men vi från Alliansens sida är mycket bestämda på att hållbar utveckling också handlar om sociala frågor, social trygghet och ungdomars möjlighet att bli anställda och få sina första jobb. Det gällde budgethanteringen. Sanering av de olika områdena får jag återkomma till i nästa replik.
Lena Ek (C):
Systemet med sanering av förorenade områden fungerar så att Naturvårdsverket har kategoriserat tre grupper. Inom grupperna förhandlar man med dem som ska ta kostnadsansvaret, om det finns sådana, med kommuner, med länsstyrelser och med andra intressenter. I sista hand kan man använda en pott statliga pengar.
Det här jobbet pågår hela tiden, och det går framåt i ganska rask takt. Det innebär att vi mycket väl kan lägga till, i de regler som gäller för Naturvårdsverket, att det också ska tas hänsyn till att man till exempel behöver sanera områden där det har funnits växthus och som man inte kan bygga bostäder på - men planeringen är klar, och det är en bostadsbrist. Det här gäller ett exempel: Visby, alldeles utanför muren.
Där har det varit växthus. Där behöver man plocka bort en meter jord. Och det kan vara bra att samla ihop intressenterna och göra det. Det är svaret på frågan varför vi tycker att det är vettigt att ta in bostadsbyggande. Bostadsbrist finns i hela landet. Det drabbar mest unga människor. Här är alltså den andra punkten där Miljöpartiet ger sig på unga människor. Förra gången handlade det om att vara utan arbete, och nu handlar det om att vara utan bostad.
Det är också så att det som vi säger i Centerpartiets yrkande, i vår motion, på det här området handlar om resurser. Och det är inte bara finansiella bidrag, utan det är ett mycket bredare angreppssätt. De gånger som vi i Sverige inte har kunnat använda de anslag som har funnits, utan det har blivit pengar över på det här kontot, har det handlat om människor med utbildning, planering av områden och kommunal planering, till exempel. Det har man inte hunnit med.
Det handlar alltså om att ha ett bredare perspektiv på detta. Det finns ingen motsats mellan det och det som vi säger när det gäller vår gemensamma alliansbudget, som jag har redogjort för.
Lena Ek (C):
Jag ska be att få tacka interpellanten Anders Ahlgren och ministern för svaret. Jag vill särskilt tacka Anders Ahlgren för att han tar upp frågorna och bryr sig om de människor som finns på landsbygden.
Man hade kunnat förvänta sig att en ansvarig it-minister i ett sådant stort teknikskifte skulle ha kunnat ha kontakt med både Telia Sonera och också de konsumenter som finns på landsbygden. Fru talman! Det är i dagens samhälle omöjligt att klara sig utan tillgång till internet.
Det är information från Skatteverket, barnens skoluppgifter och samhällsinformation över huvud taget som förmedlas via nätet. Staten använder sig väldigt ofta av internet för att både förmedla information och ta in information som många gånger är obligatorisk att lämna för medborgaren eller för företaget.
I ett sådant teknikskifte bryr man sig inte om att begära in uppgifter om konsekvenserna, täckningsgrader, hastigheter och tekniker som drabbar människor i alla våra län.
Det är dessutom särskilt bekymmersamt eftersom det hänger ihop med avskaffandet av den fasta telefonin och svårigheterna att i ett akut läge larma polis, brandkår eller andra myndigheter som man behöver hjälp av. Det blev väldigt tydligt vid den olycksaliga stora branden i Västmanland i somras.
Det är också väldigt tydligt för människor som bor i den svenska skärgården där täckningen är väldigt dålig och där bredbandsfrågan är akut. I många delar av vårt land försöker man skaffa sig bärgning, bygga på de resurser som finns, utveckla sina företag och kanske utveckla företagen inom turismen.
Det är omöjligt att utan internet klara bokningar, kundkontakter och annat som hör ihop med ett levande turistföretag. Det gör sammantaget att jag är oerhört kritisk mot hur ministern har hanterat frågan. Det hade väl varit lämpligt att Sveriges it-minister hade varit den som kallat in Telia Sonera för att få dessa uppgifter.
Det hade väl varit lämpligt att ministern hade kunnat ge ett besked i dag hur det förhåller sig till Telias telefonlicenser där det finns täckningsvillkor, det vill säga villkor för hur stor täckning man ska ha i olika delar av landet. Det hade varit lämpligt att kunna ge besked till de människor som är berörda om hur situationen ska lösas. Sådana besked saknas, fru talman. Det är beklagligt.
Lena Ek (C):
De satsningar som it-ministern räknar upp som handlar om medel ur landsbygdsprogrammet, om bredbandsstrategi, om uppgradering av tekniken och om täckning är alla beslut från alliansregeringen. Pengarna finns i den budget som riksdagens majoritet antog före jul.
Det som har hänt under hösten är att Telia Sonera har bestämt sig för att plocka ned bredbandsstationer i olika bygder utan att kunna garantera vad som kommer därefter. Man tar ingen hänsyn till särskilt sårbara bygder eller särskilt sårbara människor.
Detta har hänt på Mehmet Kaplans vakt. Det är därför det är hans ansvar hur han hanterar frågorna. Vad säger it-ministern till en gammal människa som har trygghetslarm och som helt plötsligt ska ringa till en telefonservice och knappa sig fram för att få detta att fungera?
Vad säger it-ministern till ett litet företag som försöker överleva och som nu kanske ska lägga ut sina stugor eller övernattningsplatser på internet för att få kunder i sommar, vilket gör att man kan stanna kvar i sin bygd ett år till? Ministern säger ingenting.
En aktiv minister hade talat med företagen i fråga, kontrollerat täckningsgraden och sett till att informationen ges till konsumenter och abonnenter innan detta sker. En aktiv minister hade sett till att det hade tagits särskild hänsyn till gamla och sjuka och till människor i särskilt sårbara situationer. Vårt samhälle är uppbyggt på bredband och fungerar inte utan det. Då ska också alla ha rättighet till det. Detta sätt att hantera människor och bygder är respektlöst.
Lena Ek (C):
Ärade ledamöter! Ärade åhörare! Denna interpellationsdebatt handlar om något oerhört allvarligt, nämligen en grupp ämnen som är bland de farligaste ämnen vi känner till.
Anledningen till det är att dessa perfluorerade ämnen binder kol- och fluoratomer så hårt att de har extremt lång nedbrytningstid eller inte bryts ned alls. De påverkar hormonsystemet - vissa ämnen i vissa fall väldigt mycket.
De är giftiga för vattenlevande mekanismer, och de anses bidra till ett stort antal av våra största folkhälsosjukdomar. Detta är alltså ämnen som vi helst inte bör använda, och om vi använder dem måste användningen vara oerhört strikt.
Ingenting får komma ut i naturen eller i närheten av människor. I Sverige upptäcktes ett av dessa ämnen, PFOS, perfluoroktansulfonat, utanför Göteborg vid Landvetters flygplats där man både tränar och använder brandskum väldigt mycket.
Detta ledde till att det statliga bolaget Swedavia redan 2010 bytte ut dessa ämnen och bytte till ett brandskum som inte innehåller något perfluorerat ämne. Det ämne som man först upptäckte skadeverkningar av, PFOS, förbjöds 2011. Vi skriver nu 2015.
Vi har sett att statliga myndigheter som har undersökt grundvatten i dessa områden, främst runt stora flygplatser och stora försvarsanläggningar, har hittat mycket perfluorerade ämnen i grundvattnet. Herr talman! I svensk miljöpolitik har vi två hörnstenar. Den ena är försiktighetsprincipen som är mycket viktig.
Den syftar till att minska skadeverkningar på människor och på miljö. Jag skulle vilja höra hur försvarsministern ser på betydelsen av försiktighetsprincipen. Den andra hörnstenen i vår svenska miljölagstiftning är principen om att förorenaren betalar, Polluter Pays Principle, som är oerhört viktig.
Den innebär att man ska ta ansvar för de föroreningar som man åsamkar. Genom att försvaret inte har sorterat ut dessa ämnen utan fortfarande använder dem anser jag att man bryter mot försiktighetsprincipen och riskerar att ådra staten mycket stora kostnader. Det finns uträkningar från bland annat New York University som visar hur många miljarder detta handlar om ur hälsoaspekt.
Men vi kan bara tänka oss vad det kostar att sanera eller ersätta förorenat grundvatten. Det är enorma kostnader. Då är det kanske ändå inte det som är det allvarligaste, utan det allvarligaste är faktiskt effekten på människor som utsätts för långvarig exponering - människor i omgivningen och personal. Därför skulle jag vilja höra hur försvarsministern ser på försvaret och på principen om att förorenaren ska betala.
Lena Ek (C):
Vi kan börja med att diskutera de säkerhetskrav som finns inom flyget. Flyget har ju - jag håller med om det - oerhört starka säkerhetskrav som ligger långt över vad vi har i andra verksamheter i samhället. Det beror dels på att flyget kan skada omgivningen väldigt mycket, dels på att man ofta transporterar stora mängder människor eller gods.
Här tycker jag dock att vi ska utgå från perspektivet människan, och det innebär naturligtvis att kraven på flygplatser när det gäller säkerhet och brandhantering - allt detta - är bland de högsta kraven vi ser i samhället. De är ungefär likvärdiga med de krav försvarets flygverksamhet har.
Swedavia har alltså i många år använt brandskum som inte är perfluorerat och inte har de här hälsoeffekterna, och man tycker att det fungerar bra. Ja, det finns viss skillnad, men de metoder man har fungerar och ger samma insatstider som dem som efterfrågas inom flygvapnet.
Jag förstår därför inte varför försvaret i så många år har fortsatt att använda de här ämnena och inte redan sorterat ut dem. Det faktum att ett ämne inte är förbjudet, herr talman, innebär inte automatiskt att det sätt man använder det på är tillåtet.
Det är det försiktighetsprincipen innebär: Vet man om de skadliga effekterna av ett ämne blir man ansvarig för de utsläpp man gör och den hantering man har, även om ämnet ännu inte har hunnit förbjudas. Försiktighetsprincipen handlar om effekten på människor och miljö.
När det gäller perfluorerade ämnen inom PFAS-gruppen, vilket är det vi nu diskuterar, är det väl känt vilka skadliga effekter ämnena har på miljön. Det skadar i sin tur också människor. SLU har undersökt hur det ser ut bland mörtar i ett par vikar i Mälaren.
I de två vikar man har undersökt - det var utan speciella utsläppskällor men med närhet till flygplatser - har man sett att 40 procent av mörtarna är dubbelkönade. Det är alltså ett oerhört allvarligt samhällsproblem, inte bara för miljön utan också för människor. Herr talman!
Om försvaret inte byter ut de här ämnena, trots att man vet om effekterna och trots att försiktighetsprincipen och principen att förorenaren betalar gäller, innebär det att försvaret riskerar att dra på sig enorma kostnader och ett mycket stort ansvar för vad som händer med människor och miljö runt om försvarsanläggningar.
Som försvarsvän - det kanske jag ska tillägga i den här diskussionen - tycker jag att pengarna kan användas bättre. Vi har de senaste dagarna haft en diskussion om finansieringen av försvaret, och även om vi inte ska fortsätta med den här vill jag påpeka att det ger enorma kostnader. Ansvaret är dessutom tydligt, enligt de myndighetsundersökningar som redan är utförda efter att det första larmet om hur det ser ut runt Kallinge kom.
Lena Ek (C):
I takt med att den här skandalen har utvecklats har den förra regeringen och jag gett i uppdrag till ansvariga myndigheter att titta på dels effekterna av den här gruppen ämnen, dels hur det ser ut i grundvattnet. Det handlar om att ge ett fullgott beslutsunderlag för att kunna vidta de åtgärder som behöver vidtas. Jag vet också att nuvarande miljöminister har gett ett uppdrag om att hitta gränsvärden. Det är allt gott och väl.
När man har kunskapen på bordet och när fakta finns har man dock ett ansvar. Tyvärr bytte vi regering i precis det skedet, vilket innebär att det med kunskap och fakta på bordet är den nuvarande regeringens ansvar att ta det vidare och se vad man kan göra i det nuvarande läget. Det är ert ansvar, Peter Hultqvist.
Man vet vad de perfluorerade ämnena ger för effekter, och man vet att de inte försvinner - har man släppt ut dem i naturen är de kvar. Utifrån de hälsoeffekter detta ger på människor och djur faller ansvaret enligt försiktighetsprincipen väldigt tungt. Det gör faktiskt också principen om att förorenaren betalar. Situationen med perfluorerade ämnen måste lösas.
Det är en grupp av ämnen som vi inte ska använda, för skadorna är oåterkalleliga. Det gör situationen oerhört allvarlig. Jag uppskattar att försvarsministern säger att man tittar på detta. Vi har dock inte fått några besked om vilka volymer som fortfarande används eller hur Försvarsmakten tänker sanera där man redan har spritt ut eller försöka hitta ny teknik för att sanera.
Situationen måste åtgärdas. Vi ska i Sverige inte använda perfluorerade ämnen inom PFAS-gruppen.
Lena Ek (C):
Detta är en viktig fråga i sig. Det är också en större fråga än vad man i början kanske tror.
Det som gjorde att jag först reagerade var att jag såg att det fanns en ansökan från ett bolag om att på den europeiska marknaden sälja färger som innehåller blypigment, pigment som har varit förbjudna eller rättare sagt inte har använts i Sverige sedan 80-talet.
Vi vet att de ämnen, blypigment i gul färg och i röd färg, som det handlar om här, är cancerframkallande. Det finns tydliga rapporter om det. Vi har känt till det i decennier. De är också hormonstörande. Hormonstörande kemikalier är ett ökande problem. Det handlar om hormonstörande ämnen som sprids i våra ekosystem.
I Sverige, som är ett förhållandevis rent land och har haft en tuff kemikalielagstiftning långt innan den europeiska Reach kom på plats, hittar vi fiskar i våra vattendrag som är dubbelkönade på grund av sådana utsläpp från olika källor. Det är därför oerhört viktigt att minimera detta. Här finns det en europeisk marknad som i princip är rensad från sådana produkter.
Där vill man nu bakvägen återigen ta in dessa ämnen, blypigment i just röd och gul färg. Det är mycket oroande, och det är inte åt det håll som vi vill att utvecklingen ska gå. Det är anledningen till att jag har frågat regeringen vad man gör i det här enskilda fallet. Jag skulle vilja ha ett lite tydligare svar.
Jag skulle vilja veta exakt vad ministern har skrivit till kommissionen i ärendet, inte bara att det har gått iväg ett brev. Den andra stora fråga som ligger bakom är hur man prövar möjligheten till substitution. Det finns vad man kan kalla ett litet kryphål eller extra dörr för företag som inte har möjlighet att byta ut ämnen och tycker att kostnaden blir alldeles för hög.
Det undantaget används nu alldeles för mycket. I Echa tittar man inte på den totala samhällskostnaden och lägger inte tillräcklig tyngd på hälsoeffekter och effekter för miljön, utan om ett företag säger att de behöver använda detta eftersom kostnaden är för hög, då synar man kostnadsargumenten men inte de andra argumenten, som är själva bakgrunden till förbudet.
Det undantaget, den extradörren eller det kryphålet eller vad man ska kalla det - man kan välja ord efter humör - vidgas nu i snabb takt. Det riskerar i sin tur att underminera hela kemikalielagstiftningen och de framgångar som vi ändå har nått på det här området.
Lena Ek (C):
Jag vet att Åsa Romson är lika bekymrad som jag över de faktiska förhållandena.
När detta kanadensiska företag, Dominion Colour Corporation, begär att få använda ett undantag i den europeiska kemikalieregleringen Reach för att återintroducera ämnen i färg som vi inte har haft i Sverige sedan början av 80-talet och begär att få göra det för en tidsperiod av tolv år, tycker jag att det faktiskt är ganska häpnadsväckande. Det är därför som jag nämner detta bolags namn.
Det tillhör nämligen inte vanligheterna att man gör på detta sätt. Vi vet också att det finns tillverkare i Sverige och i andra länder som har fullgoda alternativ som fungerar utmärkt. Akzo Nobel är ett sådant svenskt företag, och det finns fler. Men man kan också nämna dem som plockar fram ämnen som är bättre i detta fall.
Att man efter att användningen i stort sett är utfasad i de flesta EU-länder, men inte i alla, begär att få återinföra detta och för så lång period tycker jag är skandalartat. Vi känner till hälsoeffekterna, och vi vet att vi måste få bort dessa ämnen från miljön och från människors närhet.
De är hormonstörande, de är cancerframkallande och det finns alternativa färger att använda som fungerar i olika typer av tufft väder. Där är vi överens. Det som jag vill ha reda på är vad regeringen har gjort i denna beslutsprocess som nu pågår och där regeringens inflytande faktiskt är mycket viktigt.
Hur förbereder sig regeringen för de möten som kommer där denna fråga ska upp och beslutas, och vilka direktiv ges till svenska förhandlare? Det var det ena. Det andra är: Vilka länder har regeringen varit i kontakt med för att samla de majoriteter som behövs?
Jag tror nämligen att det fortfarande går att stoppa detta återinförande av hormonstörande och cancerframkallande blypigment i färg just därför att argumenten ur hälsosynpunkt och miljösynpunkt är så tunga och därför att alternativen finns på marknaden och är väl beprövade.
Lena Ek (C):
I den här interpellationen, som handlar om ett företag från Kanada som vill återintroducera blypigment i färg, alltså ämnen som är cancerogena och hormonstörande, finns två stora frågor.
Vad gör regeringen rent faktiskt för att stoppa återintroduceringen av ämnen som är utfasade i flertalet EU-länder och som inte har använts på länge i Sverige och där det finns alternativa ämnen som man kan substituera med? Vad gör regeringen rent faktiskt där? Min andra fråga är egentligen är större.
Detta sätt att begära undantag och hävda enskilda kostnader för enskilda företag har använts på senare tid väldigt mycket mer än det var tänkt i regleringen. Det innebär att kryphålen öppnas utan att systemet Echa och EU-kommissionen tillräckligt ordentligt tittar på hälsokostnader, miljökostnader och vad som händer enskilda människor och att det faktiskt finns alternativ.
Man går bara på det som företaget har hävdat är företagets kostnader. Vad gör regeringen rent faktiskt för att sätta stopp för detta kryphål som har vidgats så mycket på senare år och faktiskt på senare tid?
Reach är en lagstiftning som hela tiden behöver förbättras, men den behöver också vårdas för att den inte ska förlora den betydelse som den har, eller hur? Jag tror att både Åsa Romson och jag har listor på förbättringar som vi vill ha genomförda. Men den här interpellationen handlar om hur regeringen vårdar de regler som redan finns för att de ska fungera så bra som möjligt.
Inger Fredriksson (C):
Johan Löfstrand tar i sin interpellation upp frågan matavfallet, målen och möjligheterna att öka biogasproduktionen. Han skriver också: "Det finns i dag ingen drivkraft till ökad biologisk återvinning annat än den politiska viljan i många kommuner att göra bra saker för miljön." Jag vill hävda att Johan Löfstrand har fel. Det finns en politisk vilja även på riksdagsnivå.
Centerpartiets stämma i Åre slog fast att de nationella målen för minskat matavfall och målen för insamling av matavfall skärps. Det står vi i Centerpartiet fast vid, och det kommer vi att arbeta för på alla nivåer, inte bara den kommunala. Tveklöst är det så att det slängs för mycket mat i Sverige.
Folk läser bästföredatum som att det står "giftigt efter", som Centerpartiets riksdagsledamot Roger Tiefensee har uttryckt det. Vi måste bli bättre som konsumenter på att hushålla med maten. För Centerpartiet är det viktigt att killar och tjejer får goda kunskaper om matlagning och näringsinnehåll genom skolans undervisning i hemkunskap. Alla ska ha goda kunskaper om hur man gör rätt rätt, men också om hur man tar till vara maten på bästa sätt.
Att kunna leva snålt, att ta vara på råvarorna så att de inte förstörs genom felaktig förvaring och att kunna göra något mer av det som inte går åt är nödvändiga kunskaper. Matslöseriet är enormt och kostsamt för den egna plånboken, för samhällsplånboken och för miljön. Jag skulle vilja se fler matprogram där kockarna lagade resträtter.
Har ni sett några kockar som har lagat pyttipanna, restlådor, gratänger, risotto eller dagens soppa? Nej, jag tror inte det, även om det har kommit tilltalande recept från sina håll. Även om vi lagar maten klokt så blir det en del matavfall. Det ska självklart så långt möjligt användas till produktion av biogas.
Målet måste dock vara att svinnet, matavfallet, ska vara så lite som möjligt. Jag är övertygad om att mer kan göras, inte bara av myndigheter utan av oss alla, var och en.
Inger Fredriksson (C):
Klimatfrågan är en ödesfråga. Hur vi än räknar måste utsläppen ned. Det spelar ingen roll för kommande generationer hur vi räknar och var utsläppen minskar, bara de minskar. Att redovisa de svenska utsläppen på svenskt vis löser inte världens problem.
Om klimatutsläppen ska minskas med matematik måste vi ha med alla världens länder på matematiklektionen. Det miljöminister Lena Ek kan göra är att se till att man får bättre mätmetoder i alla länder och arbeta vidare förhandlingsvägen för att få till så stora utsläppsminskningar som möjligt över hela världen. Det är den största och viktigaste uppgiften.