Jacob Johnson (V):
Nazister marscherar på gator och torg i Sverige, och meningsmotståndare misshandlas. Detta är inte vi som växte upp efter andra världskriget så vana vid. Även om vi naturligtvis känt till att det finns nazister i Sverige har vi nog betraktat dem som bisarra små grupper utan någon större vikt.
Och vi trodde att människorna i Sverige genom kunskapen om Förintelsen samt andra nazistiska illdåd inte lät sig förledas av nazismens våldspropaganda. Jag kommer från Uppsala. Även i denna universitetsstad har representanter från den nazistiska organisationen Svenska motståndsrörelsen marscherat och attackerat meningsmotståndare.
Under valrörelsen 2010, samtidigt som Vänsterpartiet höll ett torgmöte, kom en grupp unga män från Svenska motståndsrörelsen och störde vårt arrangemang. Jag kommer ihåg hur provocerad jag blev. Den gången blev det inget handgemäng. Polisen kom, och situationen lugnade ned sig.
Det är naturligtvis av största vikt att polisen, med sitt lagliga maktmonopol, upprätthåller ordningen och försöker förhindra politiska våldshandlingar och att polisen, om de trots allt inträffar, beivrar dem. Men i somras, i mitten av augusti, hade ett femtontal nazister från Svenska motståndsrörelsen återigen samlats på gågatan i Uppsala centrum.
De delade ut rasistiska flygblad och anklagelser om landsförräderi till förbipasserande. De kom så småningom att misshandla en man som opponerade sig mot deras propaganda. Trots att polis fanns på plats misslyckades man med att förhindra detta. Den våldsgrupp som måste betraktas som den kanske farligaste politiska våldsgruppen i Sverige misshandlade en person med slag och flaggskaft.
Inte heller lyckades polisen gripa en enda av nazisterna. Tvärtom kunde nazisterna i lugn och ro marschera därifrån, vana som de är att komma undan. Polisen meddelade under senhösten att vittnen inte kommit till förhör, och utan utpekanden kunde förundersökningen inte drivas vidare. Någon månad senare lades undersökningen ned. Men två frilansjournalister var på plats och observerade och filmade händelsen.
Filmen överlämnades till polisen, som dock inte gjorde någon ordentlig analys av den och inte förhörde en enda av nazisterna från Svenska motståndsrörelsen. Uppsalapolisen lät senare bli att samverka med Söderortspolisen, trots att Svenska motståndsrörelsen låg bakom attacken i Kärrtorp i december. Dessutom kallade inte Uppsalapolisen de två frilansjournalisterna jag pratade om till förhör.
Först när Upsala Nya Tidning började gräva i historien utifrån de två journalisternas berättelse agerade Uppsalapolisen. Numera är förundersökningen återupptagen och leds av en åklagare. Jag anser att det är av yttersta vikt att polisen tar de olika yttringarna av nazistiskt våld på allvar.
Det är, som sagt, polisen som har och ska ha våldsmonopol i samhället, men då måste den också agera professionellt och kraftfullt vid händelser som den på gågatan i Uppsala i somras. Justitieministern är högst ansvarig för polisen. Vad avser Beatrice Ask att göra för att inte nazister ska tillåtas att hota, utöva våld och störa den fredliga demokratiska process som vi med alla medel måste slå vakt om?
Detta säger jag naturligtvis inte minst med tanke på den kommande sommaren med två valrörelser som snart drar i gång på gator och torg i hela vårt land.