Lars Elinderson (M):
Tack, näringsministern, för svaret. När jag lämnade min interpellation i början av året hade jag naturligtvis inte ännu haft möjlighet att ta del av det svar som några veckor senare kom på den fråga som näringsministern refererar till i sitt svar här.
Men jag läste svaret och blev lite förvånad över det försiktiga tonläget i svaret, som också präglar näringsministerns uppfattning i frågan. Samma tonläge präglar detta svar. Jag förstår naturligtvis att näringsministern inte kan peka med hela handen och beordra Svenska kraftnät att ta andra än rent affärsmässiga hänsyn i denna fråga.
Utöver att det vore rent olämpligt vore det ministerstyre. Men näringsministern brukar inte vara den som hymlar med sin egen uppfattning i viktiga frågor, och det uppskattar jag mycket.
Jag hade därför hoppats att få ett svar där också andra viktiga frågor lyftes fram så att vi skulle få möjlighet att diskutera till exempel betydelsen av att enskilda skogsägare inte drabbas onödigt, frågan om miljöpåverkan, problemet med strålning och andra frågor där jag tror att näringsministern och jag står varandra nära.
Bakgrunden till min interpellation är, och det förstår naturligtvis näringsministern, att misstron mot den process som Svenska kraftnät har satt i gång är ganska stor. Den har kommit i uttryck i de remissvar som lämnades på förstudien. Inte minst har den framkommit i LRF:s svar.
I ett 13 sidor långt remissyttrande går LRF igenom alla de argument som talar emot att välja en teknik med luftledning, från hushållnings- och skogsbruksargument, miljöskäl och grundlagsskyddet för enskild egendom till driftsekonomiska och samhällsekonomiska argument.
Den komplettering av förstudien som gjordes i november förra året, som avser en kabelförläggning i Vättern och som näringsministern hänvisar till, har bidragit till att öka känslan av att Svenska kraftnät ensidigt driver processen i riktning mot en lösning med luftledning för växelström. Också andra faktorer verkar i samma riktning.
Svenska kraftnät har redan tidigare, i andra sammanhang, drivit linjen att driftsmässiga skäl talar för en luftledning. LRF pekar i sitt remissvar på flera sådana exempel. Dessutom har generaldirektören för verket mycket tydligt uttalat sin personliga uppfattning i denna principfråga. I en intervju i Land den 5 januari säger han: Jag har lite svårt att förstå att all infrastruktur ska ligga i mark.
I ett tämligen glesbefolkat land som Sverige är det orealistiskt. En tydligare policyförklaring från generaldirektörens sida är svår att tänka sig. För att återgå till frågan om en länk i Vättern har frågan aktualiserats under hand i samband med den samrådsrunda som genomfördes under hösten. Det blev uppenbart att Svenska kraftnät hade missat att utreda den möjligheten.
I hast uppdrog man därför till en säkerligen duktig person att på kort tid lägga fram argument mot en sådan förläggning, för det är det som rapporten redovisar. Jag har bett ett antal experter att hjälpa mig att värdera rapporten, och samtliga delar min uppfattning att den är tendensiös. Problemen och svårigheterna lyfts fram och överbetonas, medan man helt bortser från fördelarna med att lägga en länk i Vättern.
Jag hoppas att den fortsatta diskussionen ska göra det uppenbart att det finns andra än rent driftsmässiga skäl att diskutera den tekniska lösningen för länken.