KBLab/rixvox huggingface dataset:
Patrik Björck (S):
Jag reagerade på Niklas Wykmans verklighetsbeskrivning. Sverige har haft åtta år av misslyckad allianspolitik, åtta år av alliansbudgetar som har lett oss från höga överskott till underskott. Orsaken till att det har gått så här illa är att politiken har misslyckats kapitalt, Niklas Wykman.
Man trodde naturligtvis att denna politik skulle leda till att man skulle klara av arbetsmarknadspolitiken och lösa arbetslösheten. Men vad som har skett är att arbetslösheten under dessa år har ökat med 30 procent, långtidsarbetslösheten har tredubblats och ungdomsarbetslösheten är så hög att vi får bidrag från EU. Skattebetalarna i EU betalar alltså Niklas Wykmans och Alliansens misslyckade politik.
Tyvärr har Sverige drabbats av en nionde alliansbudget där Alliansen och Niklas Wykman tillsammans med Sverigedemokraterna fortsätter med samma misslyckade ekonomiska politik. Det är djupt tragiskt för Sverige och ett stort bekymmer för alla arbetslösa och för alla företag som har att agera i vår omvärld. Herr talman!
Jag får välkomna Niklas Wykman till kammaren. Jag har inte sett honom i någon debatt här tidigare. Niklas Wykman måste dock ha tillbringat de senaste åtta åren på ett partikansli eller så, för den verklighetsbeskrivning som han delger riksdagen från talarstolen är fullständigt omöjlig. Åtta år av misslyckande.
Åtta år då arbetslösheten skenat och då underskotten, på grund av att man misslyckats med att bekämpa arbetslösheten, sjunkit som en sten. Det stannar inte där. Låt oss diskutera skolutvecklingen. Var befann sig Niklas Wykman när PISA-rapporten publicerades? Herr talman!
Denna typ av verklighetsbeskrivningar är farliga. Det finns all anledning att kräva lite ordning och reda i debatten. Det finns all anledning att skapa lite realism i hur man utvärderar åtta års alliansmisslyckande.
Patrik Björck (S):
Jag tycker ändå att debatten är lite upplysande. Särskilt upplysande är det att lyssna på Fredrik Schulte. När Fredrik Schulte ska beskriva den misslyckade allianspolitiken talar han om sina så kallade skattesänkningar. Sug på det uttrycket, herr talman! Sina så kallade skattesänkningar - jag skulle kalla dem för ofinansierade. Jag skulle kalla dem för misslyckade.
De infördes för att man skulle pressa ned arbetslösheten, och arbetslösheten gick ju upp. Det är totalt misslyckat. De infördes för att man skulle avskaffa ungdomsarbetslösheten, och den tredubblades. De infördes för att man skulle få bukt med långtidsarbetslösheten. Den tredubblades, den också.
Om Fredrik Schulte som representant för Alliansen ser på sin politik som de så kallade skattesänkningarna förstår jag att han, och möjligen också Niklas Wykman, lever i en föreställningsvärld där det finns gott om pengar. Vi har visst inte tappat bort 150 miljarder eller någonting sådant, tror de. De finns säkert någonstans, för det är bara något som Socialdemokraterna kallar för så kallade skattesänkningar.
Man har genomfört ofinansierade skattesänkningar. Man hade naturligtvis en idé med det, herr talman. Det var att få bukt med arbetslösheten. Det misslyckades man med. Kombinationen ofinansierade skattesänkningar och ett misslyckande med arbetslösheten leder till att statens finanser urholkas. Det är en väldigt giftig cocktail.
Patrik Björck (S):
Roger Haddad menar att vi socialdemokrater är fientliga till utredningar. Det kan jag dementera, herr talman. Det är vi inte. Däremot är vi fientliga till arbetslöshet. Därför har vi nu inte tid att utreda frågan, utan nu måste vi börja agera och vidta åtgärder. Det finns en utredningskramarkänsla bland Alliansens ledamöter som man kan fundera över och analysera i något annat sammanhang, men det har jag inte tid med just nu. Roger Haddad vill ha nya myndigheter.
Det har vi inte riktigt heller tid med nu, herr talman. Nu ska vi ha nya jobb, och det är vad arbetsmarknadsministern och regeringen prioriterar - inte nya myndigheter, som Alliansen och Roger Haddad prioriterar. Alliansen behövde inte utreda innan man band de anställda vid Arbetsförmedlingen vid ett omöjligt regelverk så att de inte kunde göra vad de ville göra, det vill säga förmedla jobb.
Det är inte konstigare än att vi inte behöver någon utredning innan vi löser de band som har bundit de anställda vid Arbetsförmedlingen - att förmedla jobb. Det handlar om de 100 000 arbeten i svenskt näringsliv, befintliga arbeten på befintliga arbetsplatser, som nu inte har blivit utförda - produktion av varor och tjänster som inte har blivit utförd. De hade i sin tur genererat ytterligare arbeten.
Det är så ekonomin fungerar. Misslyckas man med matchningen misslyckas man med att tillsätta lediga jobb, och man skapar inte heller de nya jobb i tillsatsvaror och transporttjänster som varje missad producerad vara eller tjänst innebär. Alliansens arbetsmarknadspolitik har varit ett fiasko, och det fiaskot har bland annat varit centrerat till Arbetsförmedlingen.
Det ska vi nu ta itu med.
Patrik Björck (S):
Upplevelsen att Niklas Wykman befunnit sig på något partikansli de senaste åtta åren förstärks efter varje nytt inlägg. Kalkyler är Niklas Wykman mycket intresserad av, och det är gott och väl, herr talman. Sedan säger Niklas Wykman att man under alliansregeringen kunde få ta del av effekterna av regeringens politik. Det, herr talman, är just det som är problemet.
400 000 arbetslösa har fått ta del av effekterna av alliansregeringens politik. Har Niklas Wykman någon gång under de senaste åtta åren tittat ut från sitt partikansli, närmat sig verkligheten, kanske rest ut i landet och träffat någon av de 400 000 arbetslösa?
De förlorade inte bara sitt jobb under alliansregeringens tid, Niklas Wykman, utan också möjligheten att försörja sig och möjligheterna till ett anständigt liv. Och det kommer mer, herr talman: De förlorade möjligheten att komma tillbaka till arbetsmarknaden. Det är resultatet av alliansregeringens politik.
Jag tror inte, Niklas Wykman, att de 400 000 arbetslösa satt och läste Anders Borgs kalkyler skrattande när de drabbades av arbetslöshet. Nej, de noterade naturligtvis på sitt eget bankkonto effekterna av alliansregeringens politik.
Där kunde man svart på vitt se vad den politiken gav. Den gav en arbetsmarknad med ett sämre funktionssätt. Den gav en situation där vi trots 400 000 arbetslösa hade 100 000 lediga jobb i befintliga företag.
Niklas Wykmans alliansregering vägrade att satsa pengar som kunde ge de arbetslösa möjlighet att ta de lediga jobben. Om vi hade haft en annan politik under de åren och tillsatt de 100 000 jobben hade de i sin tur skapat ytterligare arbete, för så fungerar ekonomin.
Arbete skapar arbete, och alliansregeringens arbetslöshetspolitik skapar mer arbetslöshet. Herr talman! Jag skulle rekommendera Niklas Wykman ett litet besök i verkligheten. Jag ska inte på något sätt raljerande säga att kalkyler är oviktigt. Det är säkert viktigt.
Men för den som drabbas av alliansregeringens politik, och kan läsa ut effekterna av regeringens politik på sitt eget bankkonto och faktiskt får svårt att försörja sig och sin familj, är inte Anders Borgs fantasikalkyler de senaste åtta åren någon uppbygglig läsning eller någonting som hjälper en i vardagen.
Nu har vi en möjlighet om vi får genomföra den politik som Magdalena Andersson redogör för och vårt budgetalternativ där vi offensivt satsar på att pressa tillbaka arbetslösheten. Vi kan låta människor om fyra år utvärdera effekterna av vår politik. Det tror jag att svenska folket uppskattar mycket mer än Anders Borgs låtsaskalkyler.
Patrik Björck (S):
Niklas Wykman verkar vara mycket förälskad i kalkyler. Det har visat sig tidigare i debatten. Han hävdade före ajourneringen att alliansregeringen har presenterat de bästa tänkbara kalkyler som över huvud taget var möjliga att ta fram. Det är möjligt att det är så. Jag vet inte vem som vinner den tävlingen. Herr talman!
Jag uppmanade Niklas Wykman i mitt förra inlägg att i stället kanske ägna lite mer tid åt verkligheten och till exempel tala med de arbetslösa som så att säga fick betala priset för alliansregeringens politik. Det verkade inte som om Niklas Wykman var så intresserad av det. Jag skulle kunna fortsätta att uppmana Niklas Wykman, om han inte vill tala med de arbetslösa, att kanske tala med företagen som också har drabbats av alliansregeringens politik. Enligt Svenskt Näringsliv har drygt hälften av företagen uppgett att det är svårt att rekrytera medarbetare.
Fortfarande misslyckas nästan vart femte rekryteringsförsök. Detta innebär att man tackar nej till order och drar ned på produktion eller att man får skjuta på planerad expansion på grund av den politik som Niklas Wykman står för. Den främsta förklaringen till de problem som företagen har är att de har svårt att rekrytera och misslyckas helt. Det är för att de har brist på personer med rätt yrkeserfarenhet.
Det är ett fenomen som beskrivs i någonting som kallas för beveragekurvan. Efter den finanskris som har varit såg man att vakanstalen och arbetslösheten steg. Det är svårt att hitta en bättre bild på en regerings misslyckande än den att man sätter sig i en situation där både vakanstalen och arbetslösheten stiger.
Den verkligheten skulle jag vilja uppmana Niklas Wykman att ge sig ut och diskutera med företagen. Sedan kan han på kvällarna roa sig med sina kalkyler. Men jag skulle rekommendera Niklas Wykman att på dagarna ägna sig åt verkligheten.
Patrik Björck (S):
Jag måste börja med att be om ursäkt i den här kammaren. Jag har tidigare, i inledningen av den här mandatperioden, uttryckt en viss tillfredsställelse över att Moderaterna har hamnat i opposition. Det är nämligen så att Moderaterna är usla i regeringsställning. Det är ett känt faktum, och det har svenska folket under åtta år fått tugga i sig.
I en tidigare interpellationsdebatt uttryckte jag en viss tillfredsställelse över att de är tillbaka i opposition, för normalt sett brukar Moderaterna vara goda oppositionspolitiker. Men den närmast bisarra eller surrealistiska debatt som vi har här i dag får mig att ta tillbaka påståendet. Moderaterna, herr talman, är lika usla i opposition som de är i regeringsställning.
Här har vi nu en debatt om en interpellation som en moderat ledamot ställt till arbetsmarknadsministern om bemanningsföretag, och interpellanten får ett svar som enkelt redogör för regeringens inställning till bemanningsföretag. Då borde interpellanten normalt sett ha tackat för svaret, och med det skulle debatten ha varit slut.
Men då fortsätter interpellanten att debattera vad ett annat parti, som inte ens sitter i regeringen, eventuellt tycker i frågan och ställer frågor relaterade till det andra partiet till arbetsmarknadsministern. Det här har egentligen ingenting alls med en interpellationsdebatt att göra.
Ett välfungerande oppositionsparti, herr talman, använder redskapet interpellationer för att ställa frågor till ministrarna om sådant som rör ministrarnas ansvarsområden för att få svar, kunna föra debatten vidare och få information som gör att man kan utveckla politiken.
Men på det här sättet närmast missbrukar man talartiden i talarstolen genom att börja prata om helt bisarra saker och hitta på. Det blir ännu lustigare när Fredrik Schulte säger att Socialdemokraterna försöker skapa en konflikt i den här frågan.
Ministern var lite anspråkslös när hon sa att det är som att slåss mot väderkvarnar. Jag skulle kunna säga, för att använda en annan liknelse, att det är som att koka soppa på en spik men i så fall på en väldigt liten spik, på sin höjd en knappnål.
Menar man som oppositionspolitiker allvar med att använda interpellationsinstrumentet, herr talman, då måste man göra det seriöst. Den här debatten är helt oseriös. Det finns inget förslag från den socialdemokratiska och miljöpartistiska regeringen om att förbjuda bemanningsföretag över huvud taget. Att det här kommer upp tre stycken moderater och ställer frågor om någonting som regeringen aldrig har föreslagit är bisarrt.
Det är att missbruka den här kammaren, tycker jag.
Patrik Björck (S):
Moderaterna vill inte bli recenserade. Det kan jag förstå, när man uppträder så pinsamt som man gör i kammaren i kväll. Man kan ha synpunkter, och jag förstår att det är en öm tå man har blivit trampad på.
Den positiva sidan från oppositionen här, herr talman, är en hittepådebatt om en konflikt som inte finns när man har en exklusiv stund i kammaren med arbetsmarknadsministern.
Fem moderater försöker debattera med arbetsmarknadsministern om något hon aldrig har föreslagit, aldrig sagt, och som regeringen över huvud tagit inte har varit i närheten av och som egentligen inte ingår i interpellationen.
Om det enda fem moderater i oppositionen kan göra i jobbfrågan är att gå upp i en hittepådebatt står den sittande regeringen helt stadigt i jobbpolitiken. Oppositionen kan inte komma mer till skott när det gäller att försöka hitta någon form av verklig politisk konflikt.
Det är klart att jag förstår att det är en svår situation att vara en moderat oppositionspolitiker i ett sådant läge. De vill inte bli recenserade, men de kommer tyvärr att bli recenserade även i fortsättningen om de beter sig så.
Patrik Björck (S):
Nu menar Magnus Persson tydligen att tvivelaktiga personer skulle vara inbjudna till stadshusfesten och att det skulle vara ett skäl att också bjuda in Magnus Perssons partiledare. Så kan man naturligtvis resonera. Då sätter Magnus Persson ribban, och vi kommer ganska nära varandra i bedömningen av Magnus Perssons partiledare.
Bortsett från det, herr talman, skulle jag naturligtvis inte ha lyft upp den här frågan i dagens debatt om arbetsmarknadsutskottets betänkande AU2 om inte Magnus Persson hade ägnat nästan hela sin motion åt att diskutera var hans parti står ideologiskt. Här står nästan ingenting om arbetsmiljö eller arbetsmarknad, men det står väldigt mycket om var Sverigedemokraterna står ideologiskt.
Den här besattheten vid att hela tiden försöka sätta någon ny, annorlunda etikett på sig och hela tiden tvätta sin skjorta och tro att den ska bli vitare för varje gång man tvättar den gör att det faktiskt är Magnus Persson, herr talman, som bjuder in till den här debatten år efter år. Det är inte så konstigt att jag faktiskt debatterar det som Magnus Persson vill debattera.
Jag tycker, herr talman, att man ska ta debatten med ett parti i riksdagen, och jag tycker att man ska föra den debatten utifrån de motioner som partiet lägger på riksdagens bord. Magnus Persson får finna sig i att så länge han skriver den här typen av motioner kommer han också att få den här typen av svar. Sverigedemokraterna är ett parti som har sina rötter i rasismen.
Det kommer vi inte ifrån. Sverigedemokraterna är ett parti som bedrar väljarna. Det kommer vi inte ifrån. Man säger en sak på gator och torg, och man gör en helt annan sak i den här kammaren. Det här måste vi naturligtvis av demokratiska skäl upplysa svenska folket om.
Patrik Björck (S):
Nu tycker jag att Magnus Persson och hans parti är svenska löntagare och arbetare svaret skyldig. Om man nu tycker att de här frågorna som vi diskuterar i dag är så viktiga, varför ägnar man inte lite tid åt dem i sin motion?
Man kan ljuga en gång, och man kan ljuga två gånger. Men man kan inte ljuga alltid, hela tiden och för alla. Det kommer förr eller senare att komma ifatt Magnus Persson och hans parti. Om man tycker att arbetsmiljön är en viktig fråga, om man tycker att svenska kollektivavtal på svensk arbetsmarknad är en viktig fråga och om man tycker att arbetslösa inte också ska drabbas av fattigdom ska man, herr talman, inte rösta på Sverigedemokraterna.
Patrik Björck (S):
Vi har nu under ett antal timmar lyssnat på dels en aktuell debatt om hur man ska förbättra mottagandet till Sverige, dels en debatt om integration. Något som har varit talande under de här timmarna är att ett löfte har brutits.
Det måste vara ett av de löften som har gällt kortast tid i svensk politisk historia, för när jag åt frukost i morse hörde jag att Anna Kinberg Batra sa i radio att Alliansen inte vill sänka löner. Nu har vi under flera timmar kunnat höra hur Alliansen använder sänkta löner som sitt enda politiska verktyg i integrationsdebatten.
I den här senaste debatten, om AU6, har vi hört hur Moderaternas talesperson Hanif Bali har argumenterat för detta och mot de så kallade höga lönerna på arbetsmarknaden. Jag tror att det är oerhört viktigt, herr talman, att det förs till protokollet att Anna Kinberg Batras löften till väljarna inte ens räckte en dag.
Patrik Björck (S):
Niklas Wykman inleder sitt första inlägg på ett intressant sätt, måste man säga. Faktiskt om det inte skymtar lite grann av insikt i det inlägget! Niklas Wykman säger att det är influensatider nu och att de som är sjuka bara vill bli friska.
Jag vet inte om Niklas Wykman nyligen har haft influensa och kanske därigenom fått den insikten, fru talman, men det är väl mycket som pekar på det. Sedan fortsätter, hör och häpna, Niklas Wykman och säger att om man är arbetslös så vill man bara ha ett jobb.
Nu tror jag inte att Niklas Wykman har varit arbetslös eller känt detta någon gång, för han har väl varit anställd på det moderata partikansliet de senaste tio åren, men bortsett från det och om man betänker att Niklas Wykman står för en politik som går ut på att man inte tror på att arbetslösa vill ha ett jobb är det här spännande.
Denna lilla gnista av insikt som man möjligen kan spåra i Niklas Wykmans första inlägg kommer bort sedan när man ser vad han vill göra, för då är det ju klassisk, misslyckad, traditionell, dålig moderat politik. Han vill öka de så kallade drivkrafterna. Han tror att om man binder fast hästen vid väggen och piskar den så springer den fort. Men det funkar det inte riktigt så.
Om 400 000 personer i det här landet är arbetslösa för att de, som Hillevi Larsson påpekar, inte har den utbildning eller de erfarenheter som krävs för att ta de jobb som finns ska vi naturligtvis med en arbetsmarknads- och utbildningspolitik erbjuda de arbetslösa den möjligheten så att de kan ta de jobb som finns, särskilt om vi säger att vi förstår att den som är arbetslös bara vill ha ett jobb. Fru talman!
Det som har varit Niklas Wykmans och hans partis politik under åtta år är just att sänka ersättningen till de arbetslösa. Det är att öka skatteklyftan mellan den som inte har ett jobb och den som har ett jobb i syfte att öka de så kallade drivkrafterna. Man tror nämligen i realiteten inte på vad man själv säger.
Niklas Wykman, fru talman, är helt övertygad om att 400 000 personer i det här landet har valt arbetslöshet framför arbete eftersom det inte är lönsamt att arbeta. Då är Niklas Wykmans recept naturligtvis ett sjätte jobbskatteavdrag eftersom de första fem tydligen inte ökade på motivationen för de arbetslösa tillräckligt mycket. Men någonstans kan man faktiskt börja fundera lite grann.
Niklas Wykman säger ju, fru talman, att det finns en annan orsak än lathet till att unga människor är arbetslösa - det framskymtar lite av en Dr Jekyll och Mr Hyde-identitet hos Niklas Wykman - för här erkänner han faktiskt att det kanske kan vara så att det är bristen på gymnasiekompetens som påverkar ungdomsarbetslösheten.
Sedan är dock Niklas Wykman tillbaka i det moderata diket igen och hävdar att det ska vara låga löner för ungdomar, att man ska ha lägre trösklar och att man ska öka drivkrafterna.
Min fråga till Niklas Wykman är därför: Har Niklas Wykman inte dragit några som helst slutsatser av de här små stjärnfallen, de små korta glimtarna av insikt om vad som är de verkliga problemen med arbetslösheten?
Patrik Björck (S):
När man har lyssnat på Niklas Wykmans senaste inlägg kan man konstatera att det inte fanns ett ord om arbetsmarknaden. Det fanns inte ett konstruktivt förslag från Moderaterna om hur man ska hantera arbetslösheten eller ungdomsarbetslösheten eller den utmaning vi har när det kommer många nyanlända till Sverige - inte ett enda ord. De som har suttit här och lyssnat har kunnat konstatera det, men man kan dessutom läsa protokoll, titta på webbsändningar och annat och konstatera att det är tomt.
Det är sorgligt tomt i ett sargat moderatparti som har drabbats av en ledarkris, ett sargat moderatparti som efter åtta år fick respass av svenska folket för att man misslyckades med det man lovade, det vill säga att pressa tillbaka arbetslösheten. När det här sargade moderatpartiet ska försöka ta sig in i arbetsmarknadsdebatten börjar man prata om 70- och 80-tal. Det är väl ganska symtomatiskt - åhörarna kan konstatera detta.
De gamla Moderaterna blir inte bättre för att de kallar sig för Nya moderaterna. Den gamla moderata retoriken om utanförskap låter inte fräschare för att man kallar det för det nya utanförskapet.
Och det sjätte jobbskatteavdraget är inte mer innovativt eller bättre än det första eller det andra eller det tredje eller det fjärde eller det femte. Det sjätte jobbskatteavdraget är det enda lilla halmstrå i arbetsmarknadspolitiken som Niklas Wykman kan hålla i.
Men här i dag - och det hedrar Niklas Wykman - skämdes han för att ta upp det när han skulle diskutera arbetsmarknadspolitik. Det halmstrået håller naturligtvis inte.
Patrik Björck (S):
Jenny Petersson upprepar vid ett antal tillfällen att hon inte tycker sig ha fått svar på sina frågor. Jag tycker att Jenny Petersson har fått svar på sina frågor, och jag tycker också att arbetsmarknadsministern är värd en eloge för det pedagogiska och tålmodiga sätt som hon har försökt att svara på Jenny Peterssons frågor. Som man frågar får man svar.
Det var väl det arbetsmarknadsministern försökte göra. Jag funderar över hur Jenny Petersson tänkte när hon ställde frågan om hur många jobb 90-dagarsgarantin kommer att generera. Vad förväntade hon sig att få för svar på frågan? Det kan vara intressant. Jag kan ju möjligen skruva till lite grann för att försöka förstå Jenny Peterssons tankegångar.
Jag kan inte kan svara på hur många jobb 90-dagarsgarantin kommer att generera, men jag tycker ändå att arbetsmarknadsministern på ett bra sätt har gjort klart hur arbetsmarknaden fungerar. Om vi med en ny socialdemokratisk politik får arbetsmarknadens funktionssätt att bli bättre kommer det, herr talman, att skapa jobb. Jobb skapar jobb. Det är en välkänd uppfattning.
När den gamla regeringens politik inte fungerade blev det precis tvärtom. Det var en politik där antalet arbetslösa ökade samtidigt som antalet lediga jobb ökade. Det var kanske 70 000-80 000 riktiga jobb i riktiga företag som varje år inte blev tillsatta av det skälet att folk inte var utbildade eller hade den erfarenhet som arbetsgivarna behövde.
Arbeten blev inte tillsatta, och de 70 000-80 000 jobben gick till spillo med den gamla moderata politiken. Men ytterligare jobb gick till spillo med den gamla moderata politiken därför att varje jobb i sig kräver insatsvaror, transporttjänster och så vidare. Om det går att upprätthålla ett arbete skapas nya jobb.
På det sättet, herr talman, går det att besvara Jenny Peterssons fråga att det med hjälp av en ny socialdemokratisk politik går att rusta ungdomarna att ta de jobb som finns. Inte bara de lediga jobben kommer att besättas utan de jobben kommer i sin tur att skapa nya jobb.
Exakt hur många de kommer att bli får vi se i framtiden, men när arbetsmarknadens funktionssätt blir bättre med hjälp av den här politiken, när matchningen blir bättre, när arbetsgivarna får möjlighet att tillsätta de arbeten de har med utbildade personer, kommer det att skapa mer jobb.
Jag har ansträngt mig att förstå vad Jenny Petersson vill ha svar på, och det här kan möjligen tillfredsställa Jenny Peterssons frågor utöver det mycket tålmodiga och pedagogiska svar som Jenny Petersson fick av arbetsmarknadsministern.