Mats Persson (L):
Finansministern försöker konsekvent här i kammaren sätta välfärd mot skattesänkningar. Om man tittar tillbaka på de senaste åtta åren har alliansregeringen visat att man kan göra både och. Man kan både öka drivkraften för människor att arbeta och låta människor få större marginaler i sin ekonomi och samtidigt satsa och utveckla välfärden. Det har skett under de senaste åtta åren. Det du gör systematiskt är att försöka skapa en motsättning däremellan. Jag tycker att det är olyckligt.
Det är inte så att om du inte hade gjort de skattehöjningar som du nu ska låta 1,1 miljon människor utsättas för hade du inte kunnat satsa på en ganska rejäl välfärd. Det är inte ett eller noll, att vi har en välfärdsstat eller inte har en välfärdsstat. Den finns ju där, och vi är alla med och finansierar den. Här handlar det om: Hur kan vi få svensk ekonomi att stå starkare? Hur kan vi se till att det lönar sig mer att arbeta och utbilda sig?
Hur kan vi se till att vi långsiktigt skapar en större kaka så att välfärden kan växa? Då säger Konjunkturinstitutet och en rad andra bedömare att de förslag du, Magdalena Andersson, lägger fram för den här kammaren är dåliga för sysselsättningen. Det innebär, direkt och indirekt, att antalet arbetade timmar i ekonomin blir mindre och därmed att välfärden blir sämre. Vi kommer att se effekten av det om några år.
Du kan ju själv tro att de förslag du lägger fram inte kommer att få effekt, men vi kommer från oppositionens sida se till att granska den här politiken och följa mycket noga vilka effekter den får. Jag är helt övertygad om att det i längden kommer att innebära att vi får mindre pengar till vår gemensamma välfärd.
Det är det jag menar när jag säger att om man står i valet mellan att inte ha utrymme att genomföra skattesänkningar och ha stora välfärdsambitioner, och ökade välfärdsambitioner i förhållande till i dag, får man använda de skattebaser som inte är skadliga för ekonomin. Vi bygger ju inte hela välfärdsstaten på basis av dem. Jag har nog tänkt att vi också i framtiden ska betala en och annan inkomstskatt. Men när jag står i det valet väljer jag att hellre beskatta det som är dåligt för ekonomin än det som är bra för ekonomin.
De två exempel som jag tar upp i min interpellation handlar om att 1,1 miljon människor får högre skatt och att uppskattningsvis 70 000 människor går från att betala 30 procent av sin sista hundralapp till att få behålla knappt hälften. Det tycker jag rimmar illa med en politik som gör att det lönar sig att arbeta och utbilda sig. Det rimmar illa med tron att vi långsiktigt bygger Sverige starkt genom att höja skatterna. Jag tror att vi bygger Sverige långsiktigt starkt genom att få människor att arbeta mer.
Vi kan göra den gemensamma kakan större genom att få ekonomin att växa. I grund och botten tror jag att detta handlar om en ideologisk skillnad mellan socialism och liberalism. Jag tror nämligen inte att rättvisa handlar om att alla ska tjäna lika mycket eller att samhället ska straffbeskatta dem som vill utbilda sig, har höga ambitioner och är drivkraftiga på jobbet.
Jag tror inte på socialismen som ideologisk bas, utan jag vill att människor ska kunna växa självständigt och att vi ska ha ett skattesystem som uppmuntrar människor att arbeta, utbilda sig och ta ansvar. Gör man det är jag helt övertygad om att man också kan få den gemensamma kakan att växa och bli större. Det är det som Konjunkturinstitutet indirekt säger till dig, Magdalena Andersson, och till regeringen: Gör inte de här skattehöjningarna!
Det är skadligt för sysselsättningen, och det finns risk att det indirekt leder till mindre pengar till välfärden. Då kommer du att stå där om ett par år och inte kunna göra de välfärdssatsningar som du vill göra. I min värld är det att skjuta sig själv i foten. Då tycker jag att det är bättre att se till att drivkraften finns kvar för att arbeta, för att utbilda sig och för att ta ansvar och vara driftig på jobbet.