KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maryam Yazdanfar (S):
Det blev många frågor i en och samma replik. Först och främst tycker jag att Lernia är ett välskött statligt företag som faktiskt hjälper människor ut på arbetsmarknaden. Och det stämmer att man har ett annorlunda avtal, till skillnad från de andra bemanningsföretagen i branschen. Men det gynnar arbetstagarna.
Och Lernia har ett högre avkastningskrav än många andra bemanningsföretag, vilket gör att även staten får ta del av det goda arbete som man gör samtidigt som människor kommer ut på arbetsmarknaden. Och det finns också en koppling mellan utbildning och arbete inom Lernia. Jag förstår därför fortfarande inte varför vi ska avyttra ett så bra företag som staten äger. Det andra handlade om ungdomsarbetslösheten.
Och som jag tidigare sade i mitt anförande tror jag att bemanningsföretag kan vara ett bra komplement på arbetsmarknaden. Däremot handlar väl Hans Karlssons invändning mot de borgerliga partierna om att det bara finns ett konkret förslag från era samarbetspartier om vad man ska göra för arbetslösa ungdomar, och det är att det ska bli lättare att säga upp oss som är under 26 år.
Det är det som jag faktiskt inte riktigt förstår. Det handlar ju om att komma in på arbetsmarknaden, inte om att få ännu mer otrygga anställningar.
Maryam Yazdanfar (S):
Det här är väldigt intressant. Det företag, Lernia, som bland annat Annelie Enochson vill avyttra är ett av de företag som faktiskt kompletterar det arbete som till exempel arbetsförmedlingarna gör genom att vara först ut med att säga: Vi är beredda att ta ansvar för praktik för unga arbetslösa akademiker till exempel. Det är ett sätt att ge ungdomar en chans på arbetsmarknaden. Det är, som sagt, bra att ni vill göra upp med Centern.
Men att det ska bli lättare att avskeda är fortfarande det enda konkreta förslag som jag har sett om hur vi ungdomar ska få det lättare på arbetsmarknaden. Vad gäller vårt arbete har vi presenterat, tror jag, 15 budgetar tillsammans med Miljöpartiet och Vänsterpartiet, så jag tycker att vi tillräckligt har bevisat att vårt samarbete fungerar.
Maryam Yazdanfar (S):
Jag vill börja med att tacka justitieministern för svaret. Tyvärr tycker jag att det var lite för otydligt. Jag skulle gärna vilja att Beatrice Ask förklarar detta närmare. Det handlar dels om vad regeringen tänker göra för att bekämpa den hedersrelaterade brottsligheten, dels om vad brottsoffer som har blivit utsatta för hedersrelaterat våld utomlands kan räkna med att få för stöd från Sverige.
I både regeringsförklaringen och den borgerliga budgeten finns skrivningar om att bekämpa det hedersrelaterade våldet. Nu skriver även Beatrice Ask om detta i det här interpellationssvaret, dock i mycket allmänna ordalag. Jag undrar när justitieministern tänker konkretisera sig. Exakt vad vill och tänker regeringen göra för att motverka orsakerna till och konsekvenserna av det hedersrelaterade våldet?
Vi socialdemokrater föreslår exempelvis i vårt budgetförslag ett steg på vägen. Det är att inrätta en central funktion inom polisen som tar sig an, samordnar och utvecklar polisens arbete mot hedersrelaterat våld. Låt mig sedan återgå till min ursprungliga frågeställning. Det är precis som Beatrice Ask säger att rättshjälp kan ges till svenska medborgare som utsatts för sexualbrott i utlandet eller om andra särskilda skäl föreligger.
Jag ser med glädje att Tugba Tunc sedan interpellationen ställts beviljats rättshjälp av Rättshjälpsnämnden. Jag är medveten om att justitieministern inte kan uttala sig i det enskilda fallet, men jag undrar om Tugba Tuncs fall kan ses som prejudicerande och om brottsoffer som blivit utsatta för hedersrelaterat våld i framtiden kan räkna med att få rättshjälp.
Jag undrar också vilka skäl som justitieministern anser vara tillräckliga för att svenska medborgare ska få rättshjälp utomlands.
Maryam Yazdanfar (S):
Anledningen till att jag började diskutera hedersrelaterat våld i vid mening var att justitieministern själv diskuterar hedersrelaterat våld i vid mening i sitt interpellationssvar, att Fredrik Reinfeldt tog upp det, i vid mening, liksom våld mot kvinnor, i vid mening, i regeringsförklaringen och att man har gjort det i budgeten. Det tycker jag är jättebra. Problemet är att kring den här problematiken går det att ha så mycket vida åsikter i vid mening.
Det går att tycka att det är synd om människor som utsätts för brott, och det är det. Det går att tycka att de här brotten ska klaras upp, och det tycker vi alla. Men när det dras till sin spets, och när det är dags att i skarpt läge tycka saker och göra saker som gör att situationen för de här unga kvinnorna förbättras, då blir det genast svårare, och det var därför jag var nyfiken på vad justitieministern menade med sina allmänna ordalag.
Jag ställde också en fråga om vad justitieministern anser vara särskilda fall för att få rättshjälp. Jag förstår att justitieministern funderar och tycker att reglerna kring rättshjälp ska ses över, men justitieministern måste ju ändå ha egna tankar om detta. Det tycker jag är viktigt att klargöra, framför allt mot bakgrund av det fall jag beskriver i interpellationen.
Den här unga kvinnan har visat ett enormt starkt mod när det gäller att våga driva sitt fall för att få den hjälp hon behöver. Det är inte alla människor som har den kraften, den energin och den kapaciteten. Jag tycker inte att man ska dels behöva bli utsatt för ett brott, dels behöva kämpa med näbbar och klor för att få hjälp att få sin sak prövad.
Därför vill jag fortfarande veta om justitieministern anser att hedersrelaterade brott är sådana särskilda skäl som behövs för att få rättshjälp och även allmänt vilka brott som i framtiden ska kvalificera en för att man ska få rättshjälp hemifrån Sverige om man blir utsatt för dem utomlands.
Maryam Yazdanfar (S):
Jag har just börjat min första mandatperiod i riksdagen, och justitieministern får rätta mig om jag har fel, men det är väl ändå så att det är justitieministern som statsråd som har ansvaret för att vara pådrivande i hur myndigheter utformar sin verksamhet?
Då ter det sig lite märkligt att det är Rättshjälpsnämnden som på något sätt ska göra det. Det är klart att de ska se över regelverket, men mot bakgrund av det goda resonemang som justitieministern förde om hur viktigt det är att få hjälp och stöd måste hon väl ändå ha en egen åsikt. Det gäller speciellt när brottet sker utanför Sveriges gränser där man är som mest ensam och mest utsatt.
Maryam Yazdanfar (S):
Jag trodde att vi hade en regering med en likartad policy, alltså att regeringen ska syssla med det som regeringen bestämmer att regeringen ska syssla med. När Maria Larsson står här och politiskt säger att man fördömer de brott mot mänskliga rättigheter som sker dagligdags i Iran är det den politiska handen i hennes departement, och sedan gör tjänstemannahanden i departementet en annan sak.
Då kan man undra: Handlar det om okunskap från det politiska styret? Har ni inte vetat om att det här besöket ska äga rum? Uppenbarligen inte, eftersom det verkade som att informationen inte hade gått fram. Men grejen är ju att du som statsråd har ansvar för vad dina tjänstemän gör. Och det här är inte ett studiebesök vilket som helst.
Det här handlar inte om att bjuda in en dansk eller en italiensk delegation till Sverige. Det är inte som när man kommer från demokratiska länder och utbyter erfarenheter.
Man kan inte säga så här: Ja, okej, ni torterar och avrättar människor och har ett rättssystem som är ett könsapartheidsystem - det kan man kalla det, eftersom helt olika lagar gäller beroende på vilket kön du har - men narkotikabekämpning är så pass viktigt att vi väljer att bortse från de flagranta och allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna som sker varje dag.
Det är inte trovärdigt, och jag tycker inte att det är seriöst. Precis som det ska gälla alla länder med det här systemet tycker jag att det ska gälla förfrågningar om studiebesök och samarbete kring vilket politiskt område som helst. Det kan handla om vädermätning, där SMHI kanske vill ha något samarbete med Iran.
Det är väl det mest opolitiska man kan ha, men jag tycker inte att man ska ha ett sådant samarbete, därför att det ger legitimitet åt en regim som inte respekterar demokrati, mänskliga rättigheter och rättssäkerhet.
Ponera att den svenska regeringen på 80-talet hade bjudit in Johannesburgs polischef, som dagligen torterade och slog svarta människor mitt i det öppna gaturummet, till Sverige för att diskutera narkotikapolitik. Det hade inte heller varit trovärdigt. Det här är inte trovärdigt.
Jag tycker att Maria Larsson ska erkänna att det här besöket inte var önskvärt, att det var fel, att det inte var rätt. Jag tror nog att Maria Larsson håller med mig om att principen om demokrati och mänskliga rättigheter ska gälla.
Därför tycker jag att det skulle vara skönt om du ville säga att det här inte var rätt och att ni i fortsättningen kommer att ha en mycket mer fast och stark dialog, vare sig det handlar om Iran, FN eller EU, när man vill ha sådant här samarbete därför att ni inte vill ha den här relationen med en sådan stat.
Maryam Yazdanfar (S):
Jag är helt övertygad om att det finns andra metoder att samverka internationellt mot narkotika än att bjuda in Teherans ökände polismästare, och därmed legitimera hans syn på demokrati och mänskliga rättigheter och hans arbetsmetoder i förtrycket av den egna befolkningen, och välkomna honom med öppna armar i Sverige. Jag tror det.
Demokrati kommer inte att införas i Iran över en natt. Det krävs små, små steg. Men förtrycket i Iran kan också gå små, små steg framåt genom att få legitimitet utomlands. Genom det sätt som den här delegationen togs emot i Sverige har de fått legitimitet i Iran, och det tycker jag är fel.
Jag tycker att det är bra att Carl Bildt har poängterat Sveriges strävan och Sveriges ambitioner på det här området gentemot Iran. Det är precis så det ska vara. Jag tycker att kontakter ska ske på hög nivå, på politisk nivå, där man förklarar Sveriges syn på mänskliga rättigheter och demokrati. Det blir närmast artighetsvisiter när det kommer människor hit från en antidemokratisk stat utan att det finns en demokratisk insyn.
Det finns ingen dagordning. Hur ska vi kunna engagera oss i vad de pratar om, hur besöket går till och så vidare? Jag tycker att det är ett problem. Det är tråkigt att Maria Larsson inte vill se det och erkänna att det här besöket inte var helt klockrent.
Maryam Yazdanfar (S):
Tack, Beatrice Ask! Tack för att du säger att den här resolutionen är problematisk, för det var just därför som vi inte såg hur vi skulle kunna gå in och ändra i den. Den innehåller så mycket grundläggande fel att det är svårt att gå in med några tillägg och försöka ändra i den. Göran Lindblad kör med ett gammalt knep. Jag har hört det förr: Jag är ny, jag är ung, jag har inte läst rapporten och så vidare. Jag har hört det förr - du är inte den första som säger det.
Men jag har faktiskt läst rapporten, och man behöver inte vara en speciellt rutinerad politiker för att se att den här rapporten ger upp. Den säger: Ja, det kommer att finnas män som köper andra människors, företrädelsevis kvinnors, kroppar för att få makt över deras kroppar. Och eftersom vi inte vill eller orkar bekämpa det så reglerar vi det i stället.
Då framställs vi dessutom i lite god dager, som om vi egentligen vill hjälpa kvinnorna. Men var ligger männens ansvar i det här? Den man som bestämmer sig för att han ska exploatera en kvinnas kropp, var kommer han in i det här? Var ligger det samvetet? Ska politiken inte fokusera på det fel som han gör?
Ska vi ge upp, resignera och säga: Ja, eftersom det sker, så låt det ske? Vilka andra brottstyper ska vi låta ske eftersom de sker? Jag blir väldigt förvånad över att Göran Lindblad fortfarande försvarar sitt agerande. Jag är glad för att Beatrice Ask nu äntligen tar bladet från mun och säger att resolutionen är problematisk.
Jag hoppas att Beatrice Ask också förstår varför vi röstade emot den. Jag hoppas också att det blir en diskussion i den moderata gruppen om hur ni ska hantera de här frågorna internationellt i framtiden.
Maryam Yazdanfar (S):
Jag vill tacka Beatrice Ask och Göran Lindblad för en konstruktiv och bra debatt. Det var viktigt att ta den här debatten i kammaren precis som det ibland är viktigt att ha debatter i medier och för den delen i Europarådet där också debatten ägde rum. Det kom fram ett förtydligande. Man talar ofta om att kvinnor hamnar i prostitution.
Där vill jag verkligen förtydliga. Jag tror inte att det är någon kvinna som på ett bananskal hamnar i prostitution. Det är som att säga att någon på ett bananskal råkade bli lastbilschaufför och på samma sätt säga att någon på ett bananskal råkade bli prostituerad. Jag tror inte att det är något som någon väljer. Prostitution finns därför att det finns en efterfrågan.
Det är köparna vi måste angripa med lagstiftning för att inte stigmatisera de kvinnor som redan är så utsatta. Jag tycker också att det finns bra element i den del av resolutionen som Beatrice Ask föredrog.
Men det är just stycket om frivillig prostitution som är så problematisk att vi kände att vi inte kunde ställa oss bakom den. Det är så grundläggande för min syn på mänskliga rättigheter att jag inte skulle kunna ha röstat för den, oavsett hur mycket annat gott det stod i den.
Slutligen hoppas jag att det kommer att finnas parlamentarisk insyn i utredningen, att den blir bred och att vi alla får vara med när sexköpslagen utvärderas. Jag vill påpeka att även i det europeiska socialdemokratiska partiet finns element och åsikter som jag absolut inte vill hålla med om. Den debatten tar jag gladeligen också där.
Maryam Yazdanfar (S):
Jag håller självklart med föregående talare men vill börja med att tacka arbetsmarknadsministern för ett svar som inte svarar på frågan. Under Sven Otto Littorins första år som arbetsmarknadsminister ökade långtidsarbetslösheten bland ungdomar med 250 procent.
Under den borgerliga regeringens första år vid makten ökade ungdomsarbetslösheten med 250 procent i brinnande högkonjunktur. Det är inget resultat som man kan vara glad över. Visserligen är arbetsmarknadsministern känd för att vara en glad minister, men de här siffrorna borde även få arbetsmarknadsministern att fälla en tår.
Det är, precis som Luciano Astudillo säger, det största misslyckandet för regeringen att på detta sätt ställa unga människor utanför och utan möjlighet att faktiskt skapa sig ett vuxenliv. När jag i våras var på Arbetsförmedlingen i Upplands Väsby talade vi väldigt mycket om detta.
I Upplands Väsby finns det nämligen en samling unga människor som har jättesvårt att etablera sig på arbetsmarknaden och som du, Sven Otto Littorin, har ansvaret för. Förmedlarna berättade om frustrationen när de får höra att det finns en jobbgaranti för unga. Dessa unga människor säger: Jag är ung. Regeringen har en garanti. Ska jag inte bli garanterad något då?
Arbetsförmedlarens svar måste då bli: Du blir garanterad att få sitta på Arbetsförmedlingen 30 timmar i veckan. Anledningen till det är att ni i regeringen kastade ut precis allting med badvattnet. Ni kastade ut barnet med badvattnet. Det fanns väldigt mycket som jag också kan vara kritisk mot i socialdemokratisk arbetsmarknadspolitik, precis som Luciano Astudillo säger. Men det fanns också bra saker.
Men förblindad av ideologiska skygglappar kastade du, Sven Otto Littorin, ut barnet med badvattnet och gjorde så att långtidsarbetslösheten för ungdomar ökade med 250 procent under ditt första år vid makten. Det är ett misslyckande. Jobbgarantin för ungdomar beskrivs av både ungdomarna själva och arbetsförmedlarna som stelbent och ineffektiv.
De samarbetsformer som till exempel fanns förut och som skulle behövas tar SSU upp i sin sommarjobbsundersökning, som jag har anledning att komma tillbaka till i en senare interpellationsdebatt med ministern, där kommunerna själva har fått påpeka olika faktorer som har med ungdomsarbetslösheten i deras kommun att göra.
Jag ska ta två kommuner som exempel. De tror att deras ungdomar skulle må bra av om kommunen samarbetade med Arbetsförmedlingen. Men nuvarande regering har stängt denna möjlighet, säger den ena kommunen. Den andra kommunen säger: Vi har haft avtal med Arbetsförmedlingen inom ramen för ansvaret för 18-25-åringar.
Den verksamheten har numera en annan inriktning i enlighet med regeringens uppdrag till Arbetsförmedlingen varför vi inte kan bedriva verksamheten längre. Sven Otto Littorin, du kastade ut barnet med badvattnet. Det gäller även de bra sakerna. Du ökade långtidsarbetslösheten bland ungdomar med 250 procent. När vi frågar om detta får vi bara tomma svar, och det är mycket olyckligt.
Maryam Yazdanfar (S):
Det är lustigt att man så ofta i denna talarstol måste påminna er borgerliga ministrar om att det faktiskt är ni som har makten och att det är ni som ska ta ansvar för skeendena i svensk politik i dag. Väljarna har inte valt er för att opponera på en gammal socialdemokratisk regering eller politik. Du, Sven Otto Littorin, har makten. Du har ansvaret för de unga människor som står längst bort från arbetsmarknaden i dag.
Då är det alltid bättre att vara aktiv än passiv. Sven Otto Littorin sade att socialdemokratisk arbetsmarknadspolitik var elak mot ungdomar. Jag tror inte att de ungdomar som står längst bort från arbetsmarknaden tycker att socialdemokratisk politik var speciellt elak om de jämför med den politik som arbetsmarknadsministern för.
Det elaka är att säga: Du får gå hemma några månader till innan vi sätter in en aktiv insats för att just du ska få jobb och kunna uppfylla dina framtidsdrömmar. Det är elakt.
Jag vet inte om arbetsmarknadsministern kommer ihåg hur det var att vara ung, men tiden går mycket långsammare och självförtroendet minskar. Det är jobbigt att behöva sitta hemma och inte ha någonstans att vara på dagarna.
Det är jobbigt att få sin a-kassa sänkt, trots att man har kvalificerat sig för den, och få mindre i a-kassa än sina äldre före detta arbetskolleger. Man blir dubbelt straffad för att man är ung. Det är jobbigt att inte få tillhöra ett socialt sammanhang. Det är jobbigt att inte kunna känna att man får utvecklas på dagarna.
Det är denna politik Sven Otto Littorin har fört. Den har lett till att antalet långtidsarbetslösa ungdomar ökade med 250 procent under det första året med borgerlig regering i Sverige. Vad jag förstår av denna debatt finns det ingen ljusning i sikte. Konjunkturen går ned.
De ungdomar som tidigare stod långt bort från arbetsmarknaden kommer när ni är klara med er politik att stå ännu längre bort.
Maryam Yazdanfar (S):
Arbetsmarknadsministern börjar låta som en nyfrälst medlem av Moderata ungdomsförbundet - en sådan som säger att socialdemokrati är fel, att rött är fult, att alla socialdemokrater är dumma och bara vill elakt och att världen egentligen skulle vara mycket bättre om Muf fick bestämma. Ungefär så låter arbetsmarknadsministern.
Det tycker jag är okej om man är en nyfrälst medlem av Moderata ungdomsförbundet. Men när man har så mycket ansvar som arbetsmarknadsministern ändå har hade jag önskat mig lite mer. Det som hände var att ni slängde ut barnet med badvattnet och gjorde som Moderata ungdomsförbundet sade, nämligen att säga att allt bara är Amstrams så nu stänger vi av allting och nu får folk gå hem! Ni satte unga människor i passivitet.
Då stängde ni också av många unga människor från utbildningar som var nyttiga, bra och en del av det livslånga lärandet. De var viktiga i en föränderlig arbetsmarknad. Det vore klädsamt att erkänna att ni kanske var lite för hetsiga. Ni kanske tog i från tårna lite innan dess att ni egentligen visste vad ni höll på med när ni tog över i september 2006.
Resultatet blev under det första året en 250-procentig ökning av långtidsarbetslösheten bland ungdomar. Det kommer vi inte ifrån. Nu vänder konjunkturen nedåt. Det är bara att hoppas att det blir en kortvarig konjunkturnedgång.
De ungdomar som står längst bort på arbetsmarknaden kommer i alla fall inte att komma in på densamma med politikens hjälp. Tack och glad sommar!
Maryam Yazdanfar (S):
När man är i regeringsställning är det kanske svårt att se hur verkligheten ser ut. Jag ser att långtidsarbetslösheten bland ungdomar har tredubblats. Statsrådet är även ungdomsminister. Hälften av kommunerna rapporterar ökade socialbidragskostnader på grund av den orättvisa arbetsmarknadspolitik som den här regeringen genomför. Nu ser vi också att lågkonjunkturen kommer och att jobben inte kommer att komma.
Då står regeringen handfallen. Det är en del av problematiken. Sedan kan jag inte låta bli att tycka att statsrådet är oerhört cynisk när statsrådet säger att det är upp till var och en att bosätta sig precis var man vill och att det väl inte är Vellinges eller Täbys fel att Södertälje tar emot så många flyktingar.
När man säljer ut allmännyttan gör man det av väldigt ideologiska och konkreta anledningar. Det är för att man vill ha ett visst klientel boende i sin kommun. Om det hade funnits allmännytta i statsrådets egna kvarter i Stockholms innerstad hade det inte funnits några flyktingar som hellre bosatt sig i ett skyddsrum i Södertälje än i en fullt fungerande lägenhet i statsrådet Sabunis innerstadskvarter.
Det är väl inte någon flykting som inte vill bo i Vellinge men gärna bosätta sig i ett skyddsrum i Södertälje. Det är oerhört cyniskt att ha den synen på människor. Sedan är det självklart att man gärna vill bo så nära sina släktingar som möjligt. Men det gör man också av desperation och när det inte finns andra val. Det är trevligt att det finns andra folkpartister med mer verklighetsförankring än statsrådet.
Det gäller till exempel statsrådets partikamrat Roger Haddad i Västerås som kritiserar den flyktingpolitik som regeringen för. Han säger att det är helt orimligt att det är de kommuner som redan har det tuffast och är fattigast som tar ansvar för den svenska solidariteten. Det vore klädsamt om ministern ville göra detsamma.
Maryam Yazdanfar (S):
Jag vet inte varför jag blir så oerhört provocerad när statsrådet säger att det inte finns några hinder. Det är kanske för att jag önskar att statsrådet någon gång kunde sätta sig in i situationen för den individ som är tvungen att bo så här. Man söker visserligen tröst hos sina gelikar, men det är ingen som vill bo i en etta med tolv andra. Det är ingen som vill inhysa sina barn i en lägenhet där de inte har rum att läsa sina läxor.
Drömmen för de nyanlända flyktingar som jag talar med är att få flytta till någon av Stockholms norra förorter, där de kan få sätta sina barn i skolor där det är blandade klasser, där de får träffa blonda barn, mörkhåriga barn, där de får lära sig svenska, där de får blir en del av samhället. Men det finns ingen bostadsförmedling i Danderyd eller Täby att vända sig till.
Det finns ingen bostadsförmedling i min hemkommun Solna. Det som de borgerliga majoriteterna i kommun efter kommun ägnar sig åt är att bygga dyra bostadsrätter och sälja ut den allmännytta som många människor har råd med för att selektera och segregera. Det är det största integrationspolitiska problem vi har i våra storstadsregioner i dag.
Statsrådets eget arbete skulle bli otroligt lyckosamt om statsrådet ville se det över blockpolitiken, över gränserna. Vi kan tillsammans hjälpas åt att hitta nya former för investeringsstöd för hyresrätter och lagstifta om att man inte ska kunna sälja ut allmännyttan hur som helst. I Sverige ska vem som helst kunna ha råd att bo i vilken landsända man vill.
Det är då valfriheten blir på riktigt. Till dess är det en valfrihet för alla dem som tjänar miljoner eller har miljoner på banken. Då kan man efterfråga bostäder även i statsrådets egna kvarter och bli granne med Nyamko Sabuni.