Agneta Börjesson (MP):
Konstitutionsutskottet behandlar nu KU14, Översyn av Riksrevisionen .
Det är ett ovanligt långt utskottsinitiativ - nästan som en utredning i sig - som, hoppas jag, kommer att ge mycket stöd för riksdagsstyrelsen om de beslutar att gå vidare med att tillsätta en utredning som kan göra den översyn av Riksrevisionens verksamhet som vi från KU:s sida efterfrågar.
Bakgrunden till att vi föreslår riksdagsstyrelsen att tillsätta en utredning för att göra en översyn finns, precis som ledamöter på KU här tidigare har berättat om, i granskningar som DN startade i somras i en serie artiklar. Artiklarna handlade dels om hur man rekryterat, dels om ett specifikt ärende i Skåne. Det handlade också om myndighetens interna arbete.
Samtliga tre riksrevisorer var då tämligen nyutsedda, och två av dem avgick under sommaren. Den tredje, Margareta Åberg, har aviserat sin avgång men har lovat att stanna tills det finns ny riksrevisor på plats i verksamheten.
Tidigare talare har berättat om hur beredningsprocessen har gått till, så jag ska inte gå in så mycket på det. Jag ska inte heller gå in så mycket på det historiska perspektivet som Andreas Norlén och Björn von Sydow lyft upp tidigare. Jag tänkte inte heller tala så mycket om många av de enskilda frågorna, som effektivitetsrevision och kvaliteten på rapporterna.
I stället tänker jag fokusera på riksdagens förhållande till Riksrevisionen. Riksrevisionen är en myndighet under riksdagen i likhet med Riksbanken och Justitieombudsmannen. För alla tre myndigheterna är begreppet självständighet centralt för att de ska kunna fungera och ha en hög trovärdighet.
Riksbanken måste vara fri att sätta räntan och att agera snabbt utan politiska påtryckningar. Justitieombudsmannen ska kunna granska enligt de sätt man finner riktiga och rätta och ska kunna göra det utan påtryckningar. Riksrevisionen likaså. Men ingen av myndigheterna lever i ett vakuum.
Riksbanken har ett fullmäktige som består av politiker, ofta riksdagsledamöter, och både ordföranden och viceordföranden kan sitta med på direktionsmöten även om de inte får rösta.
Justitieombudsmannen har en avstämning varje år i riksdagen med en öppen och en stängd utfrågning där ledamöter i konstitutionsutskottet ges möjlighet att ställa frågor, både om de särskilda granskningarna och om det interna arbetet på JO.
Men på Riksrevisionen har man ett parlamentariskt råd helt utan egna resurser och som har möten fem gånger per år, vilket alltså inte är särskilt ofta. KU är ansvarigt för att bereda valen som sedan görs i riksdagen.
Konstitutionsutskottet får också i förlängningen föreslå entledigande och ny lagstiftning, och det är verkligen inte någonting som sker särskilt ofta. Man lämnar sin revisionsrapport årligen till finansutskottet, och där får man också synpunkter från utskottet på vad man skulle kunna göra i förlängningen.
Finansutskottets uppfattning har varit att verksamheten har fungerat bra, men man har velat trycka på för att arbetet med att få in mer effektivitetsrevision ska gå fortare att få igenom.
Sedan har Riksrevisionen också ett visst samröre med utrikesutskottet när det gäller all den utlandsverksamhet som Riksrevisionen har. Det är kort sagt en mycket splittrad roll som riksdagen ger Riksrevisionen när det gäller att göra olika avstämningar. Jag tycker att vi från riksdagens sida behöver göra vår läxa för att kunna ge betydligt bättre och framför allt mer samlade avstämningsmöjligheter än vad som finns i dag.
Själv skulle jag nog i dagsläget förespråka att det parlamentariska rådet kunde få en starkare ställning, men det är ingenting som jag vill låsa mig vid, utan jag kan också tänka mig att det finns andra varianter för att samla avstämningsmöjligheterna.
KU föreslår också att man i översynen ska titta på en rad andra praktiska saker som hur många riksrevisorer man ska ha - i dag är det tre med en administrativ chef - hur länge de ska kunna sitta, om man ska kunna ha ställföreträdare och så vidare.
Det här är frågor som har dykt upp då alla tre riksrevisorerna egentligen vill sluta men verksamheten inte kan fungera utan en riksrevisor. Herr talman! Riksrevisionen spelar en extremt viktig roll för tilltron till alla de statliga institutionerna.
Att återupprätta förtroendet är därför jätteviktigt. Jag vet att Riksrevisionen just nu gör ett gediget jobb med att se över sina egna rutiner och utbildningar efter att man tagit del av Hans-Gunnar Axbergers rapport. Allt detta gör man för att kunna bli ännu mer noggrann och professionell i sitt granskningsarbete.
Vi i konstitutionsutskottet gör också ett extra gediget och omfattande jobb den här gången med att en gång till se över våra rekryteringsprocesser nu när vi är inne i en process med att hitta tre nya riksrevisorer till en verksamhet som inte bara har en tuff tid bakom sig utan nu också står inför en stor översyn.
Jag hoppas att dagens beslut ska vara en central pusselbit i ett återupprättat förtroende för Riksrevisionen och vill yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet.