KBLab/rixvox huggingface dataset:
Magdalena Thuresson (M):
Till att börja med vill jag instämma i att Moderaterna står bakom och tycker att det är positivt att EU samordnar biståndet. Det är såklart väldigt mycket som kan göras bättre, men samarbetet är bra. FN:s rekommendation är att minst 0,7 procent av bni ska gå till bistånd. Det finns en bred uppslutning kring att det ska vara 1 procent i Sverige.
Det står Moderaterna bakom, och i den här budgeten ligger enprocentsmålet fast.
Magdalena Thuresson (M):
Som jag sa i mitt anförande är det inte summan av våra utbetalningar som är det absolut viktigaste, utan det absolut viktigaste är resultatet av våra insatser. Om insatserna går rätt kan vi få mer resultat med den här budgeten. FN:s rekommendation är 0,7 procent av bni, men det finns ett brett stöd i Sverige för 1 procent av bni.
Magdalena Thuresson (M):
I januari 2018 aviserade regeringen att ett antal myndigheter skulle utlokaliseras från Stockholm. Beslutet motiverades med att hela Sverige ska leva. Bland annat skulle Sidas huvudkontor flytta från Valhallavägen till Botkyrka. Flytten kommer att bli både långdragen och dyr. Det finns inga passande lokaler i Botkyrka, utan nyproduktion måste till.
En konsekvensanalys visar att kostnaden bara för konsultarvoden beräknas uppgå till 60 miljoner, och den totala prislappen beräknas landa på 100-tals miljoner. Utöver detta väntas också många anställda lämna myndigheten. Flytten av Sidas huvudkontor från en station på röda linjen till en annan blir, om den genomförs, troligtvis Sveriges dyraste adressändring. Det framgår nu med all tydlighet att det här beslutet var ogenomtänkt.
Min fråga är därför till statsrådet Ardalan Shekarabi: Kommer regeringen att släppa prestigen vad gäller Sidas flytt?
Magdalena Thuresson (M):
Jag anar kanske en spricka i regeringen, men jag noterar också att statsrådet inte kommer att släppa prestigen. Två konsekvensanalyser visar att det här kommer att bli dyrare, inte bara tillfälligt utan också på lång sikt. Det kommer också att bli svårare för Sida att bedriva sin verksamhet. Om man vill ha mer statlig närvaro tror jag att man i Botkyrka själva hellre hade valt fler poliser än en biståndsmyndighet, som dessutom får det svårare att bedriva sin verksamhet.
Det här är inget annat än en dyr adressändring, och skattebetalarna kommer att få ta notan.
Magdalena Thuresson (M):
Min fråga riktas till statsrådet Peter Eriksson. Att planera snöröjning jämställt, så att man prioriterar busshållplatser, vägar till förskolor och gångstråk är ett exempel på hur det kan bli när man tänker över hur man ska använda offentliga medel på ett sätt som är bra för både kvinnor och män. Sida stöder ett projekt i Ukraina som främjar jämställt budgetarbete och som har fått stort genomslag.
Detta skriver Sida själva på sin hemsida om ett projekt i Ukraina som stöttas med hela 70 miljoner av svenska skattebetalares pengar. Med andra ord: export av feministisk snöröjning som en del av vår biståndspolitik. Min fråga är om statsrådet anser att jämställd snöröjning är god biståndspolitik och väl spenderade skattepengar.
Magdalena Thuresson (M):
Det grova våldet har nått historiskt höga nivåer i Sverige. Det vi kallar för "skjutningar" och "sprängningar", trots att det egentligen är mord eller mordförsök och bombdåd, har blivit så vanligt förekommande att det ibland bara ges en notis i tidningarna. Enligt Brottsförebyggande rådet inträffade 257 sprängningar under 2019. Det är nästan 5 sprängningar per vecka.
Polisen behöver stärkas avsevärt för att ha förmåga att bekämpa gängen och utreda brottslighet. Men, fru talman, det går givetvis inte att betrakta polisen enskilt. Hela rättskedjan måste tas hänsyn till. När satsningar görs på polisen får det effekter för Åklagarmyndigheten, Sveriges Domstolar och Kriminalvården.
För att inte flaskhalsar ska uppstå behöver styrningen av myndigheterna vara sammanhållen och präglas av en helhetssyn, dels för att åstadkomma en effektiv och rättssäker lagföring, dels för att stärka det återfallsförebyggande arbete som Kriminalvården bedriver, men framför allt för att alla de människor som blivit utsatta för brott ska få upprättelse. Rättsväsendets samlade kapacitet att stoppa kriminaliteten måste stärkas.
Fru talman! I dag debatterar vi regeringens skrivelse med anledning av Riksrevisionens granskningsrapport Styrningen av rättskedjan . Riksrevisionen konstaterar i sin granskning att det förvisso finns arbetsprocesser vilka skapar förutsättningar för ett rättskedjeperspektiv men konstaterar också att det finns inbyggda risker vilka försämrar förutsättningarna för ett rättskedjeperspektiv.
Ett riskområde som nämns är Justitiedepartementets interna organisation och ansvarsfördelning, som riskerar att leda till att rättskedjan endast i begränsad omfattning behandlas samlat. Riksrevisionen pekar på att rättskedjeperspektivet är frånvarande i regleringsbrev och att målformuleringar i första hand rör enskilda myndigheter, vilket leder till att verksamhetsplaner tenderar att bli myndighetsnära.
Riksrevisionen skriver också att det i fråga om resursfördelning mellan och inom departement tas låg hänsyn till rättskedjan. Fru talman! Det här låter ju byråkratiskt, men i praktiken är de risker som beskrivs i granskningen risker som kan skapa flaskhalsar mellan rättskedjans myndigheter och därmed försämra den samlade kapaciteten att stoppa kriminaliteten.
257 sprängningar, 334 skjutningar, ett ökat antal våldtäkter och en ökning av ungdomsrånen med hela 30 procent är - för att uttrycka det milt, fru talman - helt oacceptabelt. Och detta är bara ett axplock av statistiken endast för 2019. Så här får det bara inte fortsätta.
Ska vi lyckas vända utvecklingen måste regeringens styrning av rättskedjans myndigheter präglas av långsiktighet och ett helhetsperspektiv. Därför vill jag avsluta med att yrka bifall till reservation 1.
Magdalena Thuresson (M):
Vi ska nu debattera betänkandet Inget grundavdrag vid bestämmande av brott s skadeersättning . Förslaget innebär att det så kallade grundavdraget avskaffas vid bestämmande av brottsskadeersättning, det vill säga den statliga ersättning som regleras i brottsskadelagen och som brottsoffer kan ansöka om när de vill ha ersättning för skada till följd av brott.
Brottsoffermyndigheten gör i dag i de flesta fall ett grundavdrag på 1 500 kronor från brottsskadeersättningen som betalas ut till brottsoffer. Grundavdraget kan likställas med försäkringsbolagens självrisk. Syftet med ändringen för att slopa grundavdraget är att systemet för brottsskadeersättning ska bli mer lätthanterligt och lättbegripligt för brottsoffer.
Moderaterna delar bedömningen att systemet behöver förändras, men mycket mer måste göras för att stärka brottsoffrets ställning. Den som har blivit utsatt för brott måste kunna räkna med ett starkt stöd från samhället. Bakom varje polisanmälan finns någon som har utsatts för våld, hot eller kränkning.
Någon kan ha drabbats av såväl fysiska som psykiska skador som många gånger tar lång tid att bearbeta och återhämta sig från. Andra lider av praktiska eller ekonomiska problem. Fru talman! Det är givetvis av stor vikt att förebygga brottslighet.
Men i de fall brott inte kan förebyggas måste samhällets resurser rikta in sig på att minska brottets skadeverkningar och att hjälpa de brottsdrabbade. Ekonomisk ersättning är en viktig del i detta arbete. Om vi ska stärka brottsofferperspektivet är det därför viktigt att systemen för kränkningsersättning och brottsskadeersättning fungerar väl.
Förslaget vi nu debatterar syftar till att förenkla hanteringen av brottsskadeersättningen. Det är ett steg i rätt riktning, men det är inte tillräckligt. Enligt dagens system ska den som begått ett brott kompensera brottsoffret för den skada han eller hon har orsakat. I andra hand kan brottsoffret få ersättning från sitt försäkringsbolag. I sista hand kan brottsoffret ha rätt till statlig ersättning, så kallad brottsskadeersättning från Brottsoffermyndigheten.
Fru talman! Dagens system innebär att brottsoffret ibland själv behöver kontakta den skadeståndsskyldige för att få sin ersättning. Det kan förstås vara förenat med väldigt stort obehag. Moderaterna vill därför utreda en ordning där ett av domstolen fastställt ersättningsbelopp utbetalas direkt av Brottsoffermyndigheten, utan att brottsoffret själv måste agera gentemot en gärningsman.
Det skulle underlätta utbetalningen av den ersättning som ett brottsoffer får rätt till och därmed minska brottsoffrets lidande. Det vore ett viktigt steg för att stärka brottsofferperspektivet. Jag yrkar bifall till reservation nr 1.
Magdalena Thuresson (M):
Jag vill inledningsvis yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. I den proposition vi nu debatterar, Brott mot förtroendevalda , föreslås en ny särskild straffskärpningsgrund i brottsbalken för brott som begåtts mot förtroendevalda eller närstående till en förtroendevald.
Brott som riktas mot förtroendevalda just för att de är förtroendevalda blir nämligen ett brott även mot demokratin. Politikernas trygghetsundersökning, vilken görs av Brå, visar att var tredje politiker uppger att de utsattes för hot, våld eller trakasserier under förra året.
Vårt parlamentariska styrelseskick bygger på att människor kandiderar - och vill kandidera - i allmänna val för att axla förtroendeuppdrag. Syftet med den här straffskärpningsgrunden är alltså att skydda demokratin och markera hur allvarligt samhället ser på brott som syftar till att tysta röster i det demokratiska systemet.
Det är dock mycket viktigt att betona att denna straffskärpningsgrund endast gäller när det är tydligt att brott har begåtts mot en person just för att denna har haft ett förtroendeuppdrag. Det kan vara att hota en förtroendevald till tystnad, till att lämna sitt uppdrag eller till att fatta ett annorlunda beslut. Straffskärpningsgrunden ska alltså inte ligga till grund om en förtroendevald fått sin cykel stulen eller blir utsatt för brott som inte har med förtroendeuppdraget att göra.
Fru talman! Utöver personkategorin förtroendevalda finns det andra personkategorier som är viktiga för vårt parlamentariska och demokratiska styrelseskick. Det kan handla om personer som inte är förtroendevalda i dag men som kandiderar för att bli det, exempelvis till riksdagen.
Om en person förmår en kandidat att dra tillbaka sin kandidatur genom hot och våld har personen verkligen begått ett brott, inte bara mot den utsatta utan även mot demokratin. En annan viktig grupp som utsätts för våld och hat är journalister och redaktioner.
Som tidigare nämndes här i talarstolen visar en undersökning gjord vid Göteborgs universitet att nästan sex av tio av landets journalister har varit utsatta för trakasserier, hot eller våld i samband med sitt yrkesutövande.
För att markera hur allvarligt samhället ser på brott med motivet att tysta röster i det demokratiska systemet tillkännager riksdagen till regeringen i och med dagens omröstning att regeringen ska utreda förutsättningarna för skydd även för andra yrkesgrupper som är viktiga för det demokratiska systemet, såsom journalister.
Magdalena Thuresson (M):
Det går inte att ta miste på att Janine Alm Ericson tycker att detta är viktiga frågor och att regeringen, som det står i skrivelsen, prioriterar samverkan mellan de båda biståndsformerna. Men jag måste ändå få ställa en fråga, fru talman. Riksrevisionen kommer här med ganska enkla rekommendationer, som med största sannolikhet skulle leda till ett mer effektivt bistånd.
Man har en rad olika rekommendationer, men regeringen väljer att inte ta hänsyn till en enda av dessa. Min enda fråga är: Varför?
Magdalena Thuresson (M):
Det är konstigt att det alltid låter så här: Hade man bara mätt en annan period hade resultatet blivit så mycket bättre. Det är märkligt att det alltid låter på detta sätt. Jag fick dock inte svar på min fråga. Fru talman! Bland de människor som jobbar inom biståndsbranschen, om man får säga så, finns en stor frustration över att systemen inte synkar med varandra och att det finns så många stuprör. Detta kan inte ha undgått Janine Alm Ericson.
Det finns verkligen en efterfrågan på bättre samverkan. Riksrevisionens rapport om Sidas humanitära bistånd och långsiktiga utvecklingssamarbete I de samtal som jag har haft med människor i biståndsbranschen säger man att Riksrevisionens kritik är nyanserad och befogad. Man upplever att regeringen över huvud taget inte tar kritiken på allvar och att pratet om de humanitära principerna är ett luddigt argument som bara används för att sopa problemet under mattan.
Fru talman! Min fråga till Miljöpartiet är: Har dessa människor i biståndsbranschen fel?
Magdalena Thuresson (M):
Den regelbaserade världsordningen utmanas från olika håll. I krisens spår blir det ännu viktigare att värna våra normer och standarder för global samverkan. Detta gäller i allt från handelssystemet till att stå upp för folkrätten, demokrati och mänskliga rättigheter. Jag tror att vi är överens om det.
Vad gäller exakt vilken summa pengar som vi ska lägga på bistånd är Moderaterna och regeringen inte överens, men vi borde vara helt överens om att de pengar som vi lägger på bistånd ska komma de mest utsatta människorna till del. De pengar som vi lägger på bistånd ska vi ha koll på och veta att de leder till resultat. Denna debatt handlar om regeringens resultatskrivelse om bistånd som kanaliserats genom multilaterala organisationer.
Sverige är bland de största givarna till många FN-organisationer. En av dessa är Unrwa, som jag nämnde i mitt anförande. Det är en organisation som haft så grov misskötsel att flera länder valt att frysa biståndet till organisationen.
Givet att Unrwa varit så uppmärksammat och att Sverige är en av de största givarna till organisationen borde det verkligen ligga i regeringens intresse att försäkra sig om att Sveriges stora givande till den inte försvunnit i korruption. Varför uteslöt regeringen att redovisa resultatet av Sveriges bistånd till just Unrwa i resultatskrivelsen?
Man nämner Unrwa i kapitlet om utbildning men väljer att inte redovisa resultatet. Sverige är som sagt en av de största kärnstödsgivarna till Unrwa och lägger under åren 2018-2021 nästan 1,9 miljarder kronor i bistånd till organisationen. Är statsrådet helt säker på att dessa pengar hanterats klokt?
Magdalena Thuresson (M):
Regeringen är ansvarig för att säkerställa att svenska skattebetalares pengar går till det som de är avsedda för. Vad gäller Unrwa finns verkligen många frågor, både om misskötsel av ekonomin och om antisemitiskt utbildningsmaterial, som tagits upp i debatten här. Jag förutsätter att regeringen återkommer till riksdagen med en resultatskrivelse avseende Sveriges engagemang och stora bidrag. Moderaterna vill att Sverige ska ha ett starkt engagemang i världen. Det finns bistånd som är effektivt.
Jag nämnde i mitt anförande Gavi och Globala fonden som två organisationer som visar på gott resultat. Men för mycket är faktiskt inte bra och leder inte till resultat. Man måste kunna ställa kritiska frågor och granska ett utgiftsområde som ges anslag dubbelt upp mot vad vi lägger på Polismyndigheten. De missförhållanden hos Unrwa som det har rapporterats om är dessvärre ingen engångshändelse.
Korruptionsskandalerna inom biståndet och organisationer som Sverige ger bistånd till har varit många. Fru talman! Det räcker alltså inte att betala ut mycket pengar. Man måste också lägga tid och kraft på att säkerställa att pengarna går till det som de är avsedda för och att de projekt som genomförs leder till resultat. Svenskt bistånd kan inte göra allt, men där svenskt bistånd verkar ska skattebetalarna se resultat av sitt givande.
Magdalena Thuresson (M):
Det som Moderaterna föreslår är en helt ny budgeteringsprincip för biståndet, som lämnar den ryckighet som följer av dagens budgeteringsprincip. I stället förses biståndet med en fyraårig budgetram. Det betyder att biståndet får långsiktiga spelregler med ett anslag som ska gälla för fyra år. Detta får man följa löpande. Men det viktigaste är ju vad man gör.
Man måste börja med att ställa sig frågan vad man vill göra och därefter ställa sig frågan vad det kostar. Moderaterna kommer alltid att vara ett parti som står upp för internationella överenskommelser. Just nu är rekommendationen från FN att biståndet ska ligga på 0,7 procent av bni.
Då är det rimligt att vi, i ljuset av att vi har stora internationella åtaganden i Agenda 2030, lägger oss på en ambitionsnivå som motsvarar ungefär 0,7 procent.
Som sagt: Vi måste börja med frågan vad vi vill göra och därefter ställa oss frågan vad det kostar, inte börja med att ställa oss frågan hur mycket pengar vi ska lägga på ett område och först därefter ställa oss frågan hur vi ska spendera pengarna. Vi har en nollvision för biståndet till år 2030, så vi tycker såklart att det är rimligt att se över och revidera rekommendationen året efter det att Agenda 2030 ska vara genomförd.
Magdalena Thuresson (M):
Vi moderater vill ha ett fokuserat bistånd, alltså färre tematiska områden. Det vi vill prioritera är det som är effektivt, och det har Sverige varit historiskt bra på. Man behöver alltså inte uppfinna hjulet på nytt. Många av exemplen på dåligt bistånd - jag nämnde 70 miljoner kronor till jämställt budgetarbete i Ukraina - är troligtvis exempel på bistånd som man har fått hasta fram just för att göra av med rätt summa pengar.
Det tycker vi är fel. Det är möjligt att det förslag som Ludvig Aspling framför är ett bra förslag. Vi tror att vår nya budgeteringsprincip med långsiktiga spelregler och en ram för fyra år ska göra att den typ av exempel på bistånd som vi har sett inte kommer att fortsätta.
Magdalena Thuresson (M):
Moderaterna prioriterar välfärdens kärna och trygghet. Det är svårt att prioritera, men det måste man kunna göra. För oss är utgångspunkten att värna skattebetalarnas pengar viktig. Man ska få valuta för sina skattepengar. Och det är faktiskt inte okej att man i det här landet betalar världens högsta marginalskatter och trots det inte kan känna sig trygg när man är ute och går, att staten misslyckats med en av sina mest fundamentala uppgifter.
Därför prioriterar vi annorlunda i vår budget. Vi lägger mer pengar på kommunerna. Vi lägger mer pengar på polisen och rättskedjan. Det finns flera utgiftsområden som man kan banta, och biståndet är ett av dem.
Magdalena Thuresson (M):
Ja, behoven är mycket stora. Behoven är nästintill oändliga, men det är inte resurserna. Man måste våga prioritera. Därför säger vi moderater att vi måste säkerställa att de skattepengar som vi lägger på biståndsinsatser ska gå till insatser som ger mest nytta för varje krona. Det är alltså inte fel att satsa på lågt hängande frukter som ger mest resultat för varje satsad krona.
Svenskt bistånd kan inte göra allt, och Sverige kan inte rädda hela världen. Men där svenskt bistånd verkar ska också skattebetalarna se resultat av sitt givande.
Magdalena Thuresson (M):
Delar inte Magnus Ek uppfattningen att utvecklingsbiståndet egentligen är ett nödvändigt ont och att det i en perfekt värld inte skulle behövas? Om vi har ett bistånd som präglas av resultat blir resultatet att biståndet, som vi i dag känner det, en dag inte kommer att behövas, och det är väl fantastiskt.
Magnus Ek blir svaret skyldig. Tror han inte på Agenda 2030? Om 192 länder har sagt att till detta år ska de 17 globala målen vara nådda, är det då inte också rimligt att vi säger att vi har en vision om att utvecklingsbiståndet efter detta år inte längre ska behövas?
Magdalena Thuresson (M):
Återigen ber jag alla som lyssnar på debatten att uppmärksamma att vi säger "vision" och inte något annat. Sverige har en nollvision för dödsfall i trafiken men slutar inte vidta trafiksäkerhetsåtgärder för det. Vi kommer givetvis inte att plocka bort utvecklingsbiståndet ut verktygslådan, men vi har en vision om att biståndet inte längre ska behövas efter det år som 192 länder har sagt att 17 globala mål ska vara uppnådda.
Det är viktigt att hela tiden sätta resultat i fokus. Om vi har ett bistånd som präglas av resultat blir också resultatet att det en dag inte kommer att behövas.
Magdalena Thuresson (M):
Det är positivt att Liberalerna, som ett av januaripartierna, i sitt arbete med regeringen bidrar till att Sverige får ett mer fokuserat bistånd. Det är bra för att sätta resultat och effektivitet i fokus.
Låt mig uppmärksamma Fredrik Malm på att Moderaterna prioriterar fem områden i sin biståndspolitik, och ett av dem är institutionsbyggande, som också kan kallas demokratibistånd. Det handlar om demokrati, antikorruptionsarbete, fungerande institutioner och så vidare. Fru talman!
Delar inte Fredrik Malm uppfattningen att en del tokiga projekt genomförs till följd av budgeteringsprincipen för biståndet? Eller tycker Fredrik Malm att projektet med feministisk snöröjning i Ukraina är ett bra biståndsprojekt och väl spenderade skattepengar?
Magdalena Thuresson (M):
Vad gäller mindre projekt kan Fredrik Malm läsa i vår motion att vi vill ha en särskild satsning på småskaliga projekt just för att dessa annars ofta prioriteras bort. Det är tufft att prioritera, men man behöver ett fokuserat bistånd. Vi ser att demokratisatsningar också ryms under paraplyet institutionsbyggande. Fru talman!
Jag fick inte svar av Fredrik Malm, så vi får fortsätta debatten vid ett annat tillfälle när det gäller om Fredrik Malm verkligen tycker att 70 miljoner kronor till feministisk snöröjning i Ukraina är ett exempel på bra bistånd.
Magdalena Thuresson (M):
Inledningsvis vill jag bara säga att Moderaterna helt delar Fredrik Malms uppfattning vad gäller det humanitära biståndet. Det är verkligen biståndets kärna, och det kommer alltid att behövas. Där har vi en skyldighet att vara med och bidra. Jag tror att de flesta har uppfattningen att detta är en mycket större del av biståndet än vad det är. Denna del behöver i stället öka.
Vad gäller artikeln om genderbudgetering, som Fredrik Malm hänvisade till, är ett av de första resultat som lyfts fram just jämställd snöröjning. Ett annat exempel som Fredrik Malm tog upp var pojkars skolresultat.
Detta är såklart jätteviktigt, men det är ett av de exempel som respektive land, i en bättre värld, självt ska ta ansvar för. Jag ville bara få det sagt. Jag har en fråga till Liberalerna. Ser Liberalerna några problem med den ryckighet som enprocentsmålet skapar?
Biståndsanslaget kan öka kraftigt från ett år till ett annat men kan också sänkas. Kan den ryckigheten göra det problematiskt att planera biståndet långsiktigt?
Magdalena Thuresson (M):
De exempel som Fredrik Malm precis lyfte fram rörde först och främst det humanitära biståndet. Där är vi som sagt helt överens. Det är viktigt men svårt att prioritera. Fredrik Malm stöder en budget som lägger dubbelt så mycket pengar på biståndet som på polisen. Det får stå för honom. Det är tufft att prioritera. Men det är viktigt att biståndet går till de insatser som ger mest effekt för varje skattekrona.
Det är anmärkningsvärt att man viftar bort de 70 miljoner kronorna i det konkreta exempel vi pratade om tidigare. 70 miljoner är mycket pengar, och skattebetalarnas pengar ska inte slösas bort.
Magdalena Thuresson (M):
Jag har en fråga till biståndsministern om korruption i biståndet, men innan jag ställer den måste jag bemöta påståendet som kom från talarstolen - att Moderaterna vill nedmontera det multilaterala samarbetet. Det är ett helt absurt uttalande, fru talman. Moderaterna vill ge biståndet bättre förutsättningar att nå sitt mål att utrota fattigdom och förtryck.
Moderaterna har sagt att för de kommande fyra åren vill vi anslå 170 miljarder till biståndet, så lite sans i debatten! Men åter till min fråga. Peter Eriksson är ju ansvarig för att de skattemedel som vi lägger på biståndet faktiskt går till rätt saker där det verkligen behövs. De senaste åren har det dock kommit ganska många rapporter om korruption.
Några rubriker är "Ledning levde lyxliv för Sida-pengar", "FN-chefens och älskarinnans resor betalas med skattemedel" och "Svenska skattepengar går till talibanerna i Afghanistan". Fru talman! Peter Eriksson är ju ansvarig för biståndet, så hur förklarar biståndsministern dessa rubriker?