Jan Andersson (C):
Dagens debatt har varit ganska klargörande. Av oppositionen får man intrycket att Vattenfall och statligt ägande i Vattenfall är det främsta verktyget för att verkställa en hållbar energipolitik. För mig är det självklart att ett statligt ägt företag ska ligga i framkant.
Det betyder dock inte att det är det främsta medlet vi har för att uppnå en långsiktigt hållbar energiproduktion. För mig och Centerpartiet är det tveklöst så att energiomställningen i första hand ska ske via politiska styrmedel, till exempel elcertifikat, koldioxidskatter och utsläppsrätter.
En förnybar kilowattimme fjärrvärme från statliga Vattenfall är ju inte varmare och goare än en förnybar kilowattimme fjärrvärme från Eon eller ett lokalt fjärrvärmebolag.
Av oppositionens förhållningssätt får man lätt intrycket att det bästa är om det förnybara kommer från ett statligt bolag och att det som kommer från ett privat bolag inte är riktigt lika bra. Det är ett märkligt förhållningssätt.
Om vi tittar på den svenska förnybara elen ser vi att varenda investering som görs från Vattenfalls sida sker i kraft av att man drar nytta av elcertifikatssystemet, precis som det var tänkt när vi beslutade om det. Vattenfall existerar ju inte utanför de spelregler som gäller för andra bolag. Så till ägarfrågan.
Vattenfall är, som tidigare sagts, ett jätteföretag. Kritik har riktats mot att det tagit tid att ta fram de nya ägardirektiven. Jag kan hålla med oppositionen om att de av den förra regeringen antagna ägardirektiven verkligen behövde förändras. De var alldeles för snävt formulerade.
Trots att Vattenfall var ett stort internationellt verksamt bolag var ägardirektiven bara specificerade till den svenska delen. Jag vill också peka på det faktum att när man har med stora bolag och organisationer att göra - Vattenfall har 200 miljarder i omsättning och 40 000 anställda - är det oerhört viktigt att de nya ägardirektiven är väl genomtänkta.
Det handlar inte om att bara krafsa ned några meningar på ett papper och skicka ut med internposten. Vi har nu gjort en noggrann genomgång av bolaget. Därefter har vi formulerat väl avvägda ägardirektiv där vi tar upp såväl lönsamhetskraven som kraven på en omställning av energisystemet och energiproduktionen.
Låt mig även kommentera reservationen och de skrivningar som pekar på att vi politiskt ska besluta om till vilka kunder, och dessutom till vilket pris, ett statligt företag ska sälja sin produktion. I reservationen står i och för sig att det ska ske inom EU:s statsstödsregler.
Om vi tittar på vad Socialdemokraterna säger i sina politiska riktlinjer antagna av jobbkongressen 2009 ser vi att där står följande: "Staten kan genom sitt ägande spela en viktig normsättande roll i näringslivet." Ja. "LKAB, Sveaskog, Telia Sonera, SBAB och andra företag med statligt ägande ska vara förebilder." Ja.
Sedan kommer det intressanta: "Detta gäller även Vattenfall, som dessutom ska vara en strategisk partner till basindustrin och kunna erbjuda Europas lägsta elpriser." Tycker Alf Eriksson att det är seriöst av ett statsbärande parti, eller ett parti som säger sig vara statsbärande, att anta skrivningar där det föreskrivs vilket pris statliga företag ska sätta när de agerar på en konkurrensutsatt marknad?
Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall till majoritetens förslag i betänkandet och avslag på reservationen.