Anders Forsberg (SD):
Tack för svaret, miljöministern! Tack också för frågan - jag återkommer till svaret på den. I en tågkampanj från Naturskyddsföreningen för några år sedan kunde man följa sagofiguren Nils Holgersson när han flög på en ny resa genom Sverige. I den kampanjen talade man om att det inte gick att känna igen sig, för nu fanns det bara hyggen och skog överallt. Det är ungefär som om skogen var orörd på Selma Lagerlöfs tid för 200 år sedan.
Men då fanns det ett kalhugget Småland, ett Västergötland bestående av ljunghedar och ett Bergslagen med bruksorter och järnframställning som hade satt sina tydliga spår. I norra Sverige hade baggböleriet skövlat den skog som inte bruken hade tagit. Men den insikten kanske inte skapar några nya sagor. En annan myt är att miljön i skogen skulle bli sämre och sämre.
Följer man Riksskogstaxeringen ger den vid handen att till exempel miljötillståndet blir bättre än redan högt ställda förväntningar. Alla med ett sant skogligt miljöintresse borde glädjas åt detta. Men om det blir bättre kanske Miljöpartiets livsluft inte längre existerar. Skulle det vara ett problem om miljön visar sig bli bättre? Vad vill regeringen?
Jag läser i regeringens politiska inriktning att man vill att fler naturskogar ska skyddas och att naturvårdshänsynen ska öka i den brukade skogen. Regeringen vill kraftigt öka anslagen till skydd av värdefull natur. Dessutom har regeringen lovat en översyn av skogsvårdslagen där miljökraven ska skärpas. I den skogliga debatten kanske det här mest exemplifieras av myndigheten Naturvårdsverkets uppfattning att det moderna skogsbruket är den största utmaningen för biologisk mångfald.
Har man en sådan verklighetsuppfattning är jag orolig, och därför är det inte underligt att det kommer att ställas krav på en ändrad skogspolitik. Faktum är att vi har ett antal faktorer som visar en positiv trend de senaste 20 åren. Jag tror att även miljöministern kan hålla med om det. Statistiken visar att mängden död ved ökar. Antalet gamla träd och grova lövträd ökar.
Man visar också att hälften av alla skogslevande, rödlistade arter är beroende av död ved, och den döda veden har ökat framför allt efter 1990 med den nya skogsvårdslagen. Om man tolkar ovanstående är det kanske så att situationen faktiskt håller på att bli bättre. Utöver detta har Skogsstyrelsen visat att antalet hänsynsytor som skogsägarna frivilligt sparat är större än man tidigare trott - 8 procent mot tidigare 3 procent.
Och som vi sa förut: Skogen växer mer än någonsin. Det finns en bred politisk samsyn i och med att skogsprodukter är viktiga i omställningen mot ett hållbart samhälle. Det verkar dock finnas en okunnighet och en likgiltighet i samhället inför de konsekvenser som just dessa beslut kan ha för enskilda skogsägare. Jag är glad att Åsa Romson ställer frågorna till mig. Hur mycket ska vi skydda i Sverige?
Den tes jag vill driva, och framför allt tror jag att skogsägarna själva anser det, är att vi skyddar en väldigt stor areal i dag i Sverige. Man kanske också måste fundera på vilka de viktigaste prioriteringarna är. Vad är det vi kan prioritera, och vilka åtgärder kan vi lägga på andra delar? Miljöministern nämner rödlistade arter. Vi kan se att man till exempel har plockat in brunbjörn i Artdatabankens rödlistningar.
Jag tror inte att någon människa i den här salen eller någon annanstans tror att björnen kommer att bli utrotad från Sverige inom de närmaste 100 åren. Det vore som sagt intressant att höra en ytterligare utveckling av vad miljöministern anser vara nog. Är det denna en miljon hektar som vi ska komma åt med produktiv skogsmark?