KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ylva Johansson (S):
Hanif Bali läser regeringens proposition på ett mycket märkligt sätt. Det står tydligt i propositionen att vi kommer att avskaffa och fasa ut fas 3. Det finns förslag i den budget som ska behandlas av riksdagen inom kort om hur vi påbörjar den utfasningen. Det är ett stort och svårt uppdrag. Det är 36 000 personer som i dag befinner sig i fas 3. Många av dem står väldigt långt från arbetsmarknaden. Men att behålla personer i fas 3 är heller ingen lösning.
Regeringen kommer att påbörja utfasningen efter att riksdagen, förhoppningsvis, har ställt sig bakom regeringens budget. Låt mig också kommentera långtidsarbetslösheten i ett europeiskt perspektiv. Ja, Sverige har lägre långtidsarbetslöshet än de flesta andra EU-länder. Men innan vi gick in i finanskrisen och den borgerliga regeringens styre hade vi mycket lägre långtidsarbetslöshet än övriga länder.
Det är alltså ett område som kraftigt har försämrats under den gamla regeringens tid, och det är klart att insatser som fas 3 inte har gjort det lättare för människor som är långtidsarbetslösa att komma tillbaka i arbete. Det är lite förvånande att Jenny Petersson vågar hänvisa till den gamla regeringens skolpolitik som något som skulle ha varit en framgång. Den är ju ett haveri!
Sverige har en situation där skolresultaten faller snabbare än i något annat OECD-land. Hur kan man kalla det en framgång? Varje år är det 13 000 barn som lämnar grundskolan utan förutsättningar att komma in på ett nationellt program på gymnasieskolan. Hur kan man kalla det en framgång? Sverige går just nu käpprätt fel väg när det gäller skolresultaten.
Det är ett av de absolut största sveken mot barn och ungdomar med förutsättningar på arbetsmarknaden. Avslutningsvis: Sänkt arbetsgivaravgift för ungdomar kostar ungefär 18 miljarder kronor per år. Det finns inga andra än riksdagsledamöter från de borgerliga partierna som tycker att det är väl använda pengar.
Ylva Johansson (S):
Annika Qarlsson har frågat mig vad jag anser om att 100 av ca 320 arbetsförmedlingskontor stängs, på vilket sätt jag avser att säkerställa service och närvaro i hela landet när det gäller Arbetsförmedlingen och hur Arbetsförmedlingens planer påverkas av det aviserade uppdraget till Statskontoret att följa upp statliga myndigheters beslut om lokalisering. Det behövs förändringar inom Arbetsförmedlingen. Myndigheten behöver hitta nya och flexibla sätt att förmedla kontakter mellan arbetssökande och arbetsgivare.
En del av det stora förändringsarbete som pågår på Arbetsförmedlingen är att myndigheten under de kommande åren ser över sin kontorsstruktur. Det här sker i dialog med kommunerna. Hur många kontor som kommer att beröras är i dagsläget inte klart. Det här handlar i första hand inte om att centralisera utan om att skapa en mer flexibel och mobil verksamhet. Arbetsförmedlingen ska möta arbetsgivare på arbetsplatser och de sökande där de finns.
Arbetsförmedlarna ska kunna avsätta mer tid för arbetsgivarkontakter och för bokade kundmöten med de arbetssökande som behöver fördjupat stöd och kvalificerad rådgivning. Regeringens utgångspunkt är att det ska finnas en likvärdig tillgång till statliga myndigheters service i hela landet. Det är upp till myndigheterna själva att utforma sin egen organisation. Kraven på Arbetsförmedlingen är tydliga: Myndigheten ska vara tillgänglig både för arbetssökande och arbetsgivare och erbjuda en likvärdig service i hela landet.
Arbetsförmedlingens service ska inte minska, varken på landsbygden eller i andra delar av landet, utan förbättras. Utvecklingen av de statliga myndigheternas lokalisering behöver följas upp på ett samlat sätt. Regeringen har därför den 13 maj beslutat om ett uppdrag till Statskontoret som bland annat omfattar en kartläggning av den statliga närvaron och analyser av de underlag som ligger till grund för myndigheternas lokaliseringsbeslut. Uppdraget ska redovisas senast den 1 april 2016.
Ylva Johansson (S):
Jag välkomnar den här debatten. Jag hoppas att vi ska kunna fortsätta den. Det finns väldigt stora utmaningar för Arbetsförmedlingen att bli en modern myndighet. Det finns ett nyckelord i detta: förtroende. Arbetsförmedlingen har tyvärr ett ganska lågt förtroende hos många. Det är en av de myndigheter som har lägst förtroende.
En viktig del i att förstärka och återuppbygga ett förtroende är också att göra en modernisering och förändring i nära dialog med dem som berörs. Det gäller till exempel kommuner men också arbetsgivare och andra aktörer.
Jag kan försäkra Annika Qarlsson att jag har en mycket nära dialog med Arbetsförmedlingens ledning, inte bara i de här frågorna utan i alla frågor som gäller den viktiga och i mina ögon helt avgörande förnyelse och förändring som myndigheten måste genomgå. Det är självklart ett stort uppdrag. Det är en mycket stor myndighet, och man börjar i ett läge som inte är det allra bästa. Men det är helt nödvändigt.
Jag har ett nära samarbete och en nära dialog med Arbetsförmedlingens ledning i de här frågorna. Därför vet jag också att man har tagit sig an den fråga som Annika Qarlsson tar upp: Man har identifierat problemet med att personalens kompetens i förhållande till det nya uppdrag man nu har att jobba mer med matchning inte är optimal. Det är också något man måste titta på i moderniseringen för att bättre kunna svara mot arbetsgivarnas behov.
Man har goda exempel från det projekt man har drivit tillsammans med organisationen Företagarna och som på ett bra sätt har mött småföretagarnas behov. Jag ser mycket stora behov av att fortsätta det arbetet och permanenta den typen av verksamhet. Det är klart att det också ställer krav på andra kompetenser än dem man har i myndigheten i dag.
Ylva Johansson (S):
Fredrik Schulte har frågat mig dels huruvida jag fortfarande är öppen för att tillåta externa aktörer i integrationsarbetet, dels huruvida det förbereds några konkreta förslag kring detta på Arbetsmarknadsdepartementet. Sverige behöver på ett bättre sätt än tidigare ta till vara nyanländas kunskaper och färdigheter. Etableringsuppdraget behöver ständigt anpassas efter nya förutsättningar. Även etableringsinsatserna behöver effektiviseras och utvecklas.
En betydande del av medlen för etableringsinsatser har använts till etableringslotsar. Systemet med etableringslotsar har inte fungerat ändamålsenligt och effektivt, vilket bland andra Riksrevisionen har konstaterat. Regeringen anser att resurserna i stället bör kunna användas på ett mer effektivt sätt för att påskynda nyanländas arbetsmarknadsetablering och har därför för avsikt att återkomma till riksdagen med ett förslag om att avskaffa systemet med etableringslotsar.
De företag som är duktiga på att leverera bra resultat till Arbetsförmedlingen ska naturligtvis kunna göra det inom ramen för andra upphandlingar som görs av myndigheten. Arbetsförmedlingen har i dag möjlighet att anlita kompletterande aktörer för att snabbt och effektivt få arbetssökande i arbete. Myndigheten kan också fortsätta att erbjuda insatser inom ett valfrihetssystem. Enligt uppgift från Arbetsförmedlingen kommer tjänsten stöd och matchning att öppnas upp även för deltagare inom etableringsuppdraget.
Det är en individuellt anpassad upphandlad tjänst som erbjuds i ett valfrihetssystem. Flera av de leverantörer som har erbjudit tjänsten etableringslots har gjort ett bra arbete, och många är även leverantörer av andra av Arbetsförmedlingens upphandlade tjänster och utbildningar. Dessa tjänster kan leverantörerna fortsätta att erbjuda. Det är alltså inte meningen att Arbetsförmedlingen ska driva all verksamhet i egen regi när systemet med etableringslotsar avskaffas.
Antalet nyanlända som ska etablera sig i Sverige beräknas öka under de närmaste åren. När etableringslotsarna avskaffas kommer Arbetsförmedlingen ges ökad möjlighet att avgöra vilka insatser som ska erbjudas de nyanlända och vilken aktör som ska leverera dem. Detta gör att resurserna för etableringsinsatser kan användas mer ändamålsenligt och effektivt för att påskynda de nyanländas arbetsmarknadsetablering.
Ylva Johansson (S):
Det är roligt att vi är så pass överens om vikten av att vi välkomnar människor på flykt att etablera sig i Sverige, som en fristad, och om det stora viktiga tillskott till svensk arbetsmarknad som nyanlända också innebär. Vi delar också bilden att vi hittills inte har gjort tillräckligt för att få in människor på arbetsmarknaden tillräckligt snabbt. De personer som flyr till Sverige har mycket olika förutsättningar.
Nu kommer en växande grupp som har hög utbildning och arbetserfarenhet som är efterfrågad på svensk arbetsmarknad. Men vi har också en betydande grupp som har mycket låg utbildning, kanske ingen alls, och som kanske aldrig har yrkesarbetat eller bara lite.
Det är klart att när människor kommer till Sverige med så olika förutsättningar säger det sig nästan självt att om man vill lyckas måste man också ge människor olika insatser som är avpassade utifrån de förutsättningar och behov som dessa personer har. Ett av problemen med systemet med etableringslotsar var att det var samma typ av insatser för alla - one size fits all. Jag tror att man behöver mycket större pragmatism och flera olika verktyg i verktygslådan för att lyckas bättre med detta.
Men Fredrik Schulte har tolkat mig helt riktigt när det gäller att det var systemet med etableringslotsar, en lagstadgad rättighet lika för alla, som var problemet.
Däremot finns det många aktörer som har agerat som etableringslotsar som har gjort ett bra arbete och som jag hoppas kommer att fortsätta att leverera till Arbetsförmedlingen inom ramen för det som nu kallas stöd och matchning, som är ett mer individanpassat sätt att ge extra stöd till de personer som behöver extra insatser för att komma in på arbetsmarknaden. Det ser jag alltså fram emot.
Ylva Johansson (S):
När det gäller ombyggnad av garage till bostäder och liknande får jag hänvisa till bostadsministern. Men när det gäller frågan om att använda det civila samhället i etableringen vill jag gärna svara ett otvetydigt ja på den frågan. Regeringen har stora ambitioner när det gäller att ge bättre förutsättningar för det civila samhället och ideella organisationer.
I den budget som riksdagen snart ska fatta beslut om, vårbudgeten, har vi utökat resurserna kraftigt till ideella organisationer som utifrån sina förutsättningar vill ta på sig ansvar för att ordna möten mellan människor. Det kallas ibland språkvänner, ibland mentorer och så vidare. Det finns många utformningar av detta utifrån organisationernas egna intressen.
Det finns nyanlända ungdomar som hjälper svenska pensionärer med deras datorproblem samtidigt som de pratar svenska med varandra. Det finns en stor mångfald som är otroligt berikande. Och det ska inte vara brist på resurser från samhället som gör att organisationer inte kan ta på sig denna ideella verksamhet. Därför utökar vi mycket kraftigt dessa resurser, och vi hoppas att riksdagen ställer sig bakom det.
Jag anordnade en konferens den 8 maj, då jag bjöd in ideella organisationer och kommuner för en dialog om hur detta ska utformas på bästa sätt. Jag hade också förmånen att vara med på rikskonferensen för språkvänner. Det är 90 kommuner som bedriver en verksamhet som man kallar språkvänner. Ibland finns det andra namn på detta. Det handlar helt enkelt om att en medborgare anmäler sig och säger: Jag vill gärna bli språkvän med någon som behöver träna det svenska språket.
Detta har varit en fantastisk verksamhet som har vuxit mycket snabbt. Där tar man till vara den stora vilja som jag upplever finns hos medborgarna i Sverige att verkligen själva engagera sig. Där tror jag att vi kan göra ännu mer. På måndag reser jag till Kanada för att titta på och lära av hur man där använder just non profit-organisationer, ideella organisationer, som har en ännu större roll i mottagandet av nyanlända.
Det är inte säkert att Sverige kan göra likadant. Men jag är övertygad om att det finns en del som vi kan lära. Jag ser därför fram emot att vi kan ha en ännu bättre dialog och ett större engagemang från det civila samhället och de ideella organisationerna. Herr talman! Jag vill tacka för en konstruktiv debatt.
Ylva Johansson (S):
Hans Rothenberg har frågat mig hur jag avser att arbeta för att fler människor ska kunna komma in i egenanställning. Det finns inget särskilt regelverk om egenanställningar och inte heller på annat sätt någon officiell definition, utan det är den vanliga gränsdragningen mellan arbetstagare och företagare som gäller. Som arbetstagare omfattas man av de rättigheter och skyldigheter som gäller mellan arbetsgivare och arbetstagare enligt lagar och avtal. Är man inte arbetstagare är det helt andra regelverk som gäller.
Det finns inget mellanting. Vem som är att anse som arbetstagare i civilrättsligt avseende avgörs efter en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Man kan inte avtala om huruvida den arbetspresterande parten är att anse som arbetstagare eller inte. Jag ser för närvarande ingen orsak att ändra på det. Människor ska kunna starta och driva företag och förverkliga sina drömmar och affärsidéer. Nya branscher och affärsmodeller innebär också möjligheter till nya jobb.
Vi ska ha ett gynnsamt företagsklimat. Regeringen gör, bland annat via Tillväxtverket och det statliga bolaget Almi Företagspartner AB, en rad insatser med syfte att göra det enkelt att starta och driva företag och få befintliga företag att växa. Det handlar exempelvis om regelförenkling, rådgivning och finansieringsinsatser. Samtidigt måste man vara uppmärksam på om nya former på arbetsmarknaden kan medföra en risk för att man kringgår anställningsskyddet eller arbetsgivares ansvar som arbetsgivare.
För mig är det viktigt att det råder förutsägbara och trygga förhållanden på arbetsmarknaden. Jag följer noga utvecklingen av egenanställningsföretag och andra nya sätt att arbeta, men regeringen planerar i nuläget inte att göra några speciella satsningar för egenanställningsföretag.
Ylva Johansson (S):
Tack för interpellationen, Hans Rothenberg! Jag tycker att det är en intressant fråga att diskutera. Det är ju så att egenanställningsföretag, som nu växer, är en ganska spretig samling. De som själva definierar sig som egenanställningsföretag kan se ganska olika ut, och ibland kan man fundera på om deras egen definition stämmer med hur de faktiskt fungerar.
Det tror jag är ganska naturligt i ett skede där företag växer till och en ny form, som tidigare varit väldigt liten i Sverige även om den funnits under en längre tid, tar sig fram. Nu finns en branschorganisation för egenanställningsföretagen som gör vissa definitioner, men alla är inte med där. Det gör att det blir lite spretigt när man ska tala om de här företagen. De ser olika ut och har lite olika fokus.
Man kan säga att det är lite grann per definition som egenanställningsföretag ofta rymmer många olika verksamheter, och de kanske inte på samma sätt som bemanningsföretag är riktade mot vissa sektorer. Det gör att det inte alltid är lätt att tala om dem som en helt samlad företeelse. Jag ser att man använder egenanställning i många olika sammanhang.
En del är, precis som interpellanten tar upp här, att man vill pröva en affärsidé och se om den bär innan man tar steget att starta företag. Jag tror att det kan vara ett bra sätt att pröva om det är någon som köper ens tjänster utifrån de premisser man har tänkt sig utan att ta det steget. Senare kanske man startar företag.
Jag har förstått att många gör det, att de går vägen via egenanställningsföretag till att driva eget företag och då kanske låter någon annan utföra administrationen. De köper den tjänsten om de inte vill ta på sig den själva. Andra använder det som ett komplement till en anställning. Man har ett jobb, men man vill också kunna tjäna lite pengar på sin hobby eller sin talang. Man sjunger eller spelar eller säljer annat som man inte har för avsikt att göra till huvudinkomst, och man vill göra det utan att driva företag.
Det finns förstås också andra. Det är viktigt, tycker jag, att följa den här utvecklingen. Det är därför jag svarat så. Jag följer mycket noga det som händer. Jag ska svara på frågorna om de konkreta åtgärderna. Det är lite svårt att veta vad Hans Rothenberg och Maria Plass avser. Den lagstiftning som jag ansvarar för definierar vem som är arbetstagare och vem som är arbetsgivare.
Om - jag är inte säker på att det är så, men om - Hans Rothenberg är ute efter att man ska ändra i den lagstiftningen, då tror jag att man ska vara lite försiktig innan man tar några sådana steg. Jag vet inte om det är det som avses eller om man vill ha någon tredje form vid sidan av detta. Men det tror jag att man bör fundera lite på innan man tar några nya sådana steg, för det får väldigt många andra implikationer.
Annars kanske Hans Rothenberg kan återkomma med vilken typ av förändringar som han skulle vilja se och som han avser i sin interpellation.
Ylva Johansson (S):
Låt mig först säga att när det gäller socialförsäkringssystemet får jag hänvisa till socialförsäkringsminister Strandhäll. Möjligheten att vara verksam som egenanställd eller att driva egenanställningsföretag är något som redan förekommer och som växer. Det är ju en av anledningarna till den här debatten. Det tycker jag är mycket intressant.
Det är alltid intressant när det uppstår nya former och nyheter på arbetsmarknaden. Det är en uppgift för mig som arbetsmarknadsminister att följa det noga och också ta ställning till ifall det kräver förändringar i något regelverk.
Till Hans Rothenberg vill jag dock säga att även om ett egenanställningsföretag självt anger att den som är egenanställd där är att anse som anställd är det inte självklart att det skulle göras en sådan bedömning vid en rättslig prövning. Det ska ställas mot de regler som finns i lagstiftningen.
I dagsläget är jag inte beredd att öppna lagstiftningen för andra former än att vara anställd och ha en arbetsgivare eller att vara företagare. Det får långtgående konsekvenser om man skulle tänka sig någon tredje form i detta. Oerhört mycket av trygghetssystem, rättigheter och skyldigheter är ju uppbyggt på just begreppen arbetstagare och arbetsgivare.
Som jag förstås saken i dag skulle en hel del av dem som har egenanställning vid en rättslig prövning uppfattas som anställda, men inte alla. En del skulle uppfattas som företagare. Det är utifrån den lagstiftning som finns i dag och utifrån de uppdrag man har. Man kan naturligtvis tänka sig en situation där det blir aktuellt att ändra lagstiftningen.
Jag ser dock inte att vi har en sådan situation i dag, och jag ser mer problem än möjligheter med den typen av förändringar av lagstiftningen. Därmed är inte sagt att det inte kan finnas annat som kan behöva justeras när man följer utvecklingen.
Ylva Johansson (S):
Det är möjligt att jag inte riktigt har svarat på frågorna, för jag tycker fortfarande att det är lite oklart vad Hans Rothenberg egentligen är ute efter. I frågan om lagstiftning är jag alltså inte beredd att införa andra begrepp än de som finns i dag, alltså antingen att man är arbetstagare och har en arbetsgivare eller att man är företagare.
Det är så många viktiga delar av lagstiftningen på arbetsmarknadens område som är kopplade till just begreppen arbetstagare och arbetsgivare. Det handlar om arbetsmiljöansvar, rehabiliteringsansvar och mycket annat. Jag tror att det finns svårigheter om man skulle skapa en tredje form. Jag vill dock också säga att även om det i vissa fall skulle vara oklart huruvida man är arbetstagare eller företagare går det att klargöra i de individuella fallen.
Det betyder inte att det är omöjligt att bedriva verksamhet som egenanställd. Det är också precis vad som sker för många människor och många egenanställningsföretag. Uppenbarligen fungerar det i alla fall i dag. Jag ser fram emot att återkomma till den här debatten vid ett senare tillfälle. Vi får följa utvecklingen.
Ylva Johansson (S):
Hans Rothenberg har frågat Magdalena Andersson vilka konkreta insatser hon och regeringen avser att göra för att stimulera fler människor att arbeta vidare och få företag att vilja engagera äldre arbetskraft. Ansvaret inom regeringen är så fördelat att jag besvarar interpellationen. Jag har tidigare besvarat liknande interpellationer från Katarina Brännström, Elisabeth Svantesson och Lotta Finstorp, och mina svar på dessa frågor gäller fortsatt. Äldre i arbetslivet är en resurs som bör tas till vara.
Jag kan konstatera att arbetskraftsdeltagandet bland personer i åldern 55-64 år är högre i Sverige än i nästan något annat EU-land. Vi har alltså ett bra utgångsläge. Trots detta är det regeringens bedömning att det är viktigt att fokusera på de utmaningar den demografiska utvecklingen innebär för framtidens arbetsliv. Den faktiska utträdesåldern är i många yrken lägre än 65 år.
Detta beror inte i första hand på att det saknas ekonomiska incitament att arbeta längre, utan det handlar för en stor del om att arbetstagare slits ut i förtid. Om människor ska orka jobba ett helt arbetsliv krävs bättre arbetsmiljöförhållanden i psykiskt och fysiskt slitsamma arbeten. Arbetsmiljö är därför ett fokusområde för regeringen. Nu tar regeringen fram en ny strategi för arbetsmiljöpolitiken i nära samarbete med arbetsmarknadens parter.
Några av fokusområdena i strategin kommer att vara åtgärder för att skapa ett hållbart arbetsliv och bättre psykosocial arbetsmiljö. Det är också nödvändigt att arbetstagare i alla åldrar är rustade att kunna byta jobb eller ändra inriktning inom befintligt yrke genom utbildningsinsatser och livslångt lärande. Vi måste även arbeta med attityder och arbetsplatskultur.
Då jag träffar äldre arbetstagare får jag ofta höra att de känner en dold diskriminering genom att det till exempel förväntas att man ska träda åt sidan och ge plats åt yngre kollegor eller att man inte får delta på samma utbildningar som yngre eller att arbetsgivaren inte tar till vara den kompetens man besitter. Slutligen vill jag nämna att det sedan några år tillbaka pågår en bred översyn av pensionssystemet. Detta görs inom ramen för Pensionsgruppens arbete och den blocköverskridande pensionsöverenskommelsen.
Den långsiktigt stora frågan är här den om ett längre arbetsliv - för att trygga tillräckliga pensioner, pensionssystemets finanser och välfärden. Det arbetet kommer att fortgå under lång tid med det övergripande syftet att uppnå fler arbetade timmar under livet.