KBLab/rixvox huggingface dataset:
Krister Örnfjäder (S):
Än en gång tackar jag för svaret. Jag såg några öppningar som jag gärna vill bygga vidare på. Till att börja med avslutade statsrådet med att tala om det nationella ansvaret.
Men trots allt har inte heller vi riksdagsledamöter ett ansvar enbart för den region som vi själva verkar inom, utan vad vi i olika sammanhang försöker göra är att helt enkelt vara budbärare vad gäller de situationer och åsikter som vi får med oss. Detta försöker vi göra var i landet vi än är. Dock - jag återkommer till detta - finns det alltid ett men.
Den bygd man bor i och som man är uppvuxen i och den situation som man själv lever i står en ändå närmast och är mest påtaglig hela tiden.
Vad man har med sig hemifrån och som man många gånger kanske saknar från andra delar av landet är just den känsla man har, det som man bär med sig inombords, och som det kan vara svårt att ta till sig för den som inte är bofast i bygden. Kanske blir man då mer, eller en bättre - hur man nu vill uttrycka sig - företrädare för den plats som man kommer från.
Det är då den som man pratar extra mycket om. Det enda som jag för min del begär är helt enkelt det som statsrådet själv tog upp: att man ska ha ett nationellt ansvar. Jag vill att en region som norra Kalmar län - det är nämligen lite skillnad även i Kalmar län - ska bli betraktad som och få ungefär samma förutsättningar som andra delar av Sverige.
När vi jämför, för det gör vi naturligtvis, till exempel Västerviks kommun med andra kommuner - kommuner som vi vet har fått saker och ting - märker vi att vi inte får det som andra har. Det må ligga i Kiruna, på Gotland eller någon annanstans i Sverige. Vi har kommit efter på något sätt. När man väl kommer in i den spiralen bara ökar hastigheten.
De som man tror ska ha någon form av övergripande ansvar ökar på den takten. Då blir man inte speciellt positiv till situationen, utan då blir man bekymrad. Ibland kan man använda andra uttryck, fast det ska vi inte göra i det här sammanhanget. Man blir berörd - milt sagt.
Jag är tacksam för det besked som statsrådet nu har givit om att man ser på möjligheten till en arbetsplan för hela sträckan utefter järnvägsförbindelsen mellan Västervik och Linköping.
Jag tror att det skulle vara bra, inte minst på grund av kommunikationsbehovet men även rent ekonomiskt för samhället, både när det gäller att producera sträckan och också för att kunna tillgodose de regionalpolitiska behoven, att titta på detta i ett sammanhang. Låt nu inte det göra att den första etappen blir försenad utan att man kan se en fortsättning av den i ett snabbare skede än vad man hade tänkt sig från början.
Jag ser naturligtvis också gärna mer pengar till högskolan. Jag tycker också att man från regeringens sida ska ta med sig att när pengar ges till en högskola behöver det inte alltid innebära att högskolan byggs ut där högskolan befinner sig. Pengar skickas till högskolan för att bygga ut i områden som har stora behov. Det innebär att rikta pengar på ett helt annat sätt än vad som sker i dag - i det här fallet till norra Kalmar län.
Krister Örnfjäder (S):
Det behövs mycket samarbete, och vi ska naturligtvis göra vår del på alla nivåer för att det ska komma fram ett så bra underlag som möjligt.
Det är bara lite tråkigt att det ska behöva bli en akut situation innan man kan få tillräckligt mycket gehör för en trend som man är inne i och som egentligen ingen lyssnar till därför att förändringarna sker så gradvis att det inte väcker tillräckligt mycket uppmärksamhet. Nu är det som det är.
Vi försöker se till att situationen blir så bra som möjligt. De brister vi har i dag känner vi väl till. Vi kommer naturligtvis att upplysa både Ulf Lönnquist och andra om vad det är som vi tycker att vi behöver.
Vi tycker att det är bra att när en person utifrån tittar på den typen av problem vi lever i har han eller hon oftast med sig egna erfarenheter och tittar på saker med andra ögon. Då går det att få andra ingångar och lösningar än vad man hade tänkt sig från början. Det har vi naturligtvis ingenting emot - bara det blir bättre. Med den situation vi har finns alla förutsättningar för att det ska bli bättre - bara det finns några förslag.
Jag skulle vilja ta upp en reflexion som jag vill att statsrådet tar med sig i sina funderingar. Jag har pratat mycket om fängelset. Det är inte fängelset som sådant jag är ute efter utan det är mer symtomet - även om jag naturligtvis vill att fängelset ska finnas där det är.
Kriminalvårdsstyrelsen har sagt att kravlistan finns därför att fångarna, de som ska avtjäna straffen, har vissa behov. De finns där från ett halvår upp till ett par år. Vi är 37 000 människor som bor där. Vi har också behov. Jag hoppas verkligen att statsrådet tillsammans med resten av regeringen hjälper oss att lösa de behoven.
Krister Örnfjäder (S):
Då blir det som Sven Bergström sade än en gång. Det var precis det jag sade i mitt anförande och det som vi har skrivit här. Vi tycker att det är rimligt att flyget finns kvar, men vi kan naturligtvis inte blunda för att det kan finnas problem med fjällflyget. De problemen måste åtgärdas, men inte på ett sådant sätt att flyg ska förbjudas.
Då får man vidta andra åtgärder som gör det möjligt för flyget att finnas i fjällen och utföra den gärning som alla har en fördel av. Vi är naturligtvis måna om att de näringar som finns där också ska utvecklas. Är de beroende av fjällflyg ska det problemet lösas. Det här var i fråga om fjällturismen.
Det andra gällde utförsäljning av flygplatser. Jag kan inte uttala mig för tid och evighet, men i det läge vi befinner oss i i dag, med de tre fyra flygplatser det handlar om och som ger en bra inkomst till Luftfartsverkets kassa, finns det på de flygplatserna andra intressen inblandade.
Till exempel samarbetar Arlanda med Schiphol - de har bildat ett gemensamt bolag - för att de tillsammans ska utveckla den verksamhet som sker på flygplatser i form av affärer och annat. Det gör de för att dra nytta av varandras erfarenheter. Men att därifrån sedan sälja flygplatserna innebär att man avhänder sig möjligheten att styra utvecklingen.
Men jag har inget emot samarbete.
Krister Örnfjäder (S):
Jag har nog fått mitt svar. Svaret är helt enkelt att Björn Hamilton inte vet hur det här fungerar i verkligheten. Jag kan upplysa er andra och er som sitter på läktaren om att det inte går några skattepengar till statliga flygplatser. De statliga flygplatserna finansierar sig själva med hjälp av de avgifter som staten tar in på start, landning och överflygning.
Med överflygning menas plan som flyger över Sverige men inte landar. De får ändå betala en avgift. Det är det systemet som betalar de statliga flygplatserna. Det finns inga skattepengar i systemet. Björn Hamilton borde ändra på sin tes, eftersom den inte stämmer i det här fallet.
När det gäller exempel i Sverige på att man skulle kunna sänka avgifterna om det var privat vill jag säga att jag inte åberopar några svenska. Men jag skulle kunna göra det. Vi har åtminstone en privat aktör på en flygplats här i Sverige. Hur mycket lägre är avgifterna där än på de andra flygplatserna?
Jag sade att det finns ett antal ute i Europa. De har heller inga lägre priser, utan snarare högre priser än vad Luftfartsverket tar ut här i Sverige. Luftfartsverket är en av de aktörer i Europa som har de lägsta priserna på sin service. Man ska naturligtvis sälja ut detta, eftersom staten inte ska äga något som går med vinst.
Det är Moderaternas huvudprincip. Vad som sedan händer i andra ändan är väl, som Björn Hamilton sade, någon annans problem. Det var det svar som Björn Hamilton lämnade till Karin när hon ställde motsvarande fråga.
Krister Örnfjäder (S):
Det var inte min avsikt att störa Marietta i hennes tal. Jag gjorde det utifrån en omedelbar reaktion. Den 11 och 12 oktober var hela trafikutskottet på besök vid Sjöfartsverket. Besöket var förlagt till Arkesund.
En av punkterna i vårt studieprogram var just sjöräddning och sjöräddning med helikoptrar. Sjöfartsverket ville visa detta i praktisk handling och hade därför den stora vänligheten att rekvirera en helikopter. Om jag kommer ihåg rätt hade den helikoptern just varit i Stockholm, men den är stationerad på Gotland.
Den helikopter som alltså förevisades oss, och som är den som Sjöfartsverket hyrt in, har alla de nödvändiga kvaliteter som Marietta de Pourbaix-Lundin efterfrågar. Och om jag förstod saken rätt var den dessutom av nyare datum än de som försvaret har, vilket i och för sig inte har någon betydelse.
Huvudsaken är ju att den har de kvaliteter som behövs och att besättningen, som jag tror består av tre personer, har de kvaliteter som behövs. Och jag är övertygad om att så är fallet. Dels fick vi se räddningen, dels fick vi träffa en del av de personer som var ute och jobbade när Estonia förliste.
De berättade hur de hade uppfattat sin arbetssituation, och som Marietta de Pourbaix-Lundin mycket väl vet var förhållandena inte de bästa när förlisningen av Estonia skedde. Men de lyckades. Jag tror alltså inte att man från Stockholms horisont behöver vara orolig i det perspektivet, det vill säga att man skulle få något som är dåligt.
Om det skulle vara så att Marietta inte tror på mig finns ju nu för tiden alliansen - kallas den så? - som är närvarande i kammaren och säkert kan intyga riktigheten i det som jag berättar. Jag vill också uppmana Marietta att ta kontakt med sina partikamrater i trafikutskottet så kan de berätta hur de upplevde besöket.
Krister Örnfjäder (S):
Jag har lämnat in en egen interpellation på temat som kommer upp i kammaren om en vecka. Jag vet att statsrådet är mycket upptagen, och jag tänkte därför ta tillfället i akt att försöka få mina frågor besvarade vid dagens debatt så att vi inte behöver ha en debatt i denna fråga i nästa vecka. Jag tänkte därför här och nu redovisa ett sammandrag av min interpellation.
E 22 från Malmö till Norrköping har mycket stor betydelse för sydöstra Sverige. De fyra berörda länen Skåne, Blekinge, Kalmar och Östergötland och deras kommuner och företag har länge arbetat för en utbyggnad av E 22. I den nu aktuella planen ingår en utbyggnad i den södra delen för 700 miljoner kronor.
Det är otillräckligt med hänsyn till de stora behov som finns i Blekinge, Kalmar och Östergötland. De har inte tillgodosetts. Om full effekt ska uppnås måste investeringar göras på hela E 22.
Även om de investeringar som vi trodde var klara och som vi har hälsat med tillfredsställelse från Östergötland och Kalmar läns sida är otillräckliga blir de nu inte av. De 700 miljoner som har avsatts kommer i stället att investeras i Västsverige och Trollhättan som ett led i ansträngningarna att stärka svensk bilindustris konkurrenskraft.
Jag tror inte att det finns någon som motsätter sig investeringarna i Västsverige. Att landets bilindustri klarar konkurrensen berör många människor och är en riksangelägenhet. Men det är inte rimligt att dessa satsningar ska ske på bekostnad av andra landsändar som har lika stora eller ännu större problem. Jag vill bara erinra om de nedläggningar som har drabbat Kalmar län.
Electrolux i Västervik och Bombardier i Kalmar är bara två exempel bland flera. Det som nu har skett visar att dagens finansieringssystem för infrastrukturinvesteringarna inte är hållbart. Vi har alltså under fyra år jobbat med att ta fram en plan som ska gälla i tolv år. Det dröjde nio månader, och sedan har en stor del på vägsidan blivit förändrat.
Investeringar i infrastrukturen handlar om långsiktighet. Jag tror att vi måste hitta andra modeller där man inte på det sättet lyfter av pengar från beslutade projekt till nya projekt - inte att de är nya i sin helhet, men de blir plötsligt mer prioriterade.
Regeringen bör därför ta initiativ till att hitta andra finansieringslösningar så att det som nu har skett med satsningar på E 22 kan undvikas i framtiden. Vilka åtgärder är infrastrukturministern beredd att vidta för att långsiktigt säkra finansieringen av utbyggnaden av E 22 och andra angelägna infrastrukturprojekt?
Krister Örnfjäder (S):
Christer Nylanders inlägg om hur han tror att det fungerar inom Socialdemokraterna visar att han inte har en aning om hur det verkligen fungerar. Brevet som skrevs från Folkpartiets kansli i riksdagen visar att okunnigheten är lika stor där. Jag svarade på brevet direkt, och jag kan säga det även här i kammaren: Jag betackar mig för sådana brev från Folkpartiets kansli.
Det var en cirkulärskrivelse, om jag förstod det rätt. Jag vet ingen folkpartist, varken av dem som sitter här eller i trafikutskottet, som kan lära mig någonting om kommunikationer. De kunskaperna finns, och aktiviteten finns också. Om ni vill utbilda någon, ägna er åt att utbilda era egna företrädare!
När det gäller sakfrågan tycker jag att det är bra att ministern ska besöka Skåne för att diskutera frågan om investeringar och finansieringar av E 22. Jag är fullt medveten om att oavsett finansieringsform ska dessa betalas. Problemet är bara att med dåliga kommunikationer för oss som bor utefter E 22 får vi betala priset.
Därför vill jag, utöver det som ministern nu har pratat om, att man ska diskutera hur man kan skapa ett utrymme för att göra katastrofutryckningar - om jag nu får använda det ordet - eller snabbutryckningar vid sådana tillfällen när det så krävs utan att man förstör det system som vi redan har byggt upp.
Jag tycker att det borde vara möjligt. Om det inte är möjligt kan man ifrågasätta det som vi håller på med i dag. De genomlysningar och allt det arbete som har lagts ned måste också ha ett värde som inte ska försvinna på grund av att det händer någonting på, om jag får säga det, en geografiskt avgränsad plats.
Krister Örnfjäder (S):
Jag är glad att man från Moderaternas och därmed alliansens sida inte tänker arbeta för en höjning av den här momsen. Den skulle kosta ganska mycket pengar, eftersom den drabbar i alla led. Tyvärr kan jag inte säga det du begär därför att jag inte äger frågan. Du får prata med dina kamrater och mina kamrater i skatteutskottet.
Krister Örnfjäder (S):
Till att börja med kan vi konstatera att diskussionen inte handlar om 25 mil. Diskussionen handlar om huruvida man har ett alternativt sätt att transportera sig på. Det tydligaste exemplet på det är Gotland. Det ligger inom den ramen. Men man klarar inte det ändå på norra Gotland på grund av att det finns andra saker som är avgörande för deras möjlighet att kunna transportera sig.
Det är klart att det ska finnas tillgång till bra kommunikationer. Det är förutsättningen, och det har man ju också sagt. Nu gör man någonting som jag tycker att man skulle ha gjort för länge sedan. Man tittar över de samlade resurserna.
Jag tycker att vi också har haft ett annat problem när vi har planerat för transporter i Sverige, och det har varit att staten på vissa ställen har engagerat sig både när gäller vägar, järnvägar och flyg, och kanske även hamnar, men på andra ställen har inte pengarna räckt till någonting.
Nu kan man ändå ta ett helhetsgrepp och titta över transportbehovet, och då menar jag för alla i hela Sverige, och göra en fördelning av de statliga resurserna som är så rättvis, om man kan använda det uttrycket, som möjligt. Sedan vet vi att det också sker en infrastruktursatsning lokalt, regionalt och även privat. Men den ska inte vi besluta om här i riksdagen.
Krister Örnfjäder (S):
Det är riktigt. Jag kan hålla med om mycket av det som sägs i det sista inlägget. Vi kan ta Linköping som ett sådant exempel. Man har idéer om hur man ska kunna utveckla den verksamheten för att bli den regionens flygplats och tillgodose de behoven. Man jag tycker också att vi bör lyfta blicken och titta på hur vi planerar för transporter i hela Sverige.
Hur planerar de som har flygplatser själva för vilka som de ska tillgodose? När man gör det uppstår en väldigt intressant karta på många håll. Den kartan kan man ha nytta av när man planerar, men man kan också använda den lite grann till självrannsakan. Vilka grupper ska man tillgodose?
Det vi försöker göra nu, med hjälp av de beslut som vi så småningom förhoppningsvis kommer att fatta, är att vi vill göra klart för oss vad det är för någonting som vi ska ha och som vi har behov av. Utifrån det ska vi fatta ett beslut, och utifrån det beslutet ska vi också ta ett ansvar. Jag tror att det kan bli bra, men det innebär inte att vi låter saker och ting vara vid det de är.
Vi ska bygga upp ett system som tillgodoser framtidens behov, och vi ska ha pengar till det.
Krister Örnfjäder (S):
Jag vill också tacka för att jag har fått möjlighet att vara med i den här diskussionen. Det är inte den första, och det kommer inte att vara den sista. Det vet jag redan eftersom jag också har interpellerat, men mitt svar får jag någon gång i slutet av januari. Deltagarna här är, om de har möjlighet, välkomna vid det tillfället också, om de tycker att de kan tillföra något eller vill få lite mer information i ärendet.
Jag tänker därför försöka att vara lite mer översiktlig och inte inrikta mig på en del av de frågor som jag har ställt i min interpellation. Jag tycker till att börja med att det är bra att statsrådet är ute i landet, inte minst att man åker utefter E 22:ans sträckning för att se hur behoven och önskemålen ser ut.
Jag tycker att vi har haft en ganska bra politisk samstämmighet utefter E 22:an om E 22:ans behov av både upprustning och nydragningar. Tyvärr har vi många gånger haft svårt att kunna synas i den prioritering som har varit nödvändig.
Jag var inte speciellt glad när vi hamnade i den situationen att vi var tvungna att ta bort en del av de investeringar som redan var planerade. Men genom ett träget arbete och bra argumentation fick vi ju tillbaka E 22:an i diskussionen och i planerna nu i somras.
I den delen vill jag instämma i vad Ylva Johansson här har sagt. Jag tänker inte återupprepa de delarna. Jag kan konstatera att tonläget när det gäller den här interpellationen är lite annorlunda än det var gentemot den tidigare regeringen. Jag tycker trots det att det är mycket bra att E 22:an kommer upp till diskussion på det här sättet, så att vi kan få diskutera den.
Behovet av den kan inte överskattas, och då menar jag hela dess sträckning, från Malmö upp till Norrköping. Den är en del i det stamvägnät som vi har. Jag har då en fråga. Jag ser med oro på den diskussion som nu förs.
Man säger att man ska gå igenom inte bara behovet av E 22:an. Om jag har förstått det rätt ska man alltså gå igenom behovet av vägar över huvud taget i Sverige. Då vill ju inte jag att vi ska hamna i den situationen att E 22:an inte får den prioritering när det gäller de framtida satsningarna som är nödvändig.
Därför är jag naturligtvis angelägen om att vi från statsrådets sida ska kunna få positiva besked där man också kommer att säga att det inte bara handlar om ord, utan man har för avsikt att också gå över till handling när det gäller att upprusta och nyinvestera i E 22:an.
Krister Örnfjäder (S):
Statsrådet säger att det har saknats engagemang från Socialdemokraterna och att ingenting har gjorts. Det är ju inte riktigt sant. Jag kan hålla med om att det har gjorts för lite, men om man åker utefter vägens sträckning kan man se att det har gjorts saker. Men, som sagt var, det har gjorts för lite, och det är det som är problemet. Det var det som hände när man tog bort ett antal projekt för ett par år sedan.
Det var felande bitar på vägens sträckning som behövde åtgärdas, och vi tycker att de verkligen ska åtgärdas för att den här vägen ska kunna motsvara de krav som man har rätt att ställa på en Europaväg.
När man säger att man måste ha en genomgång för att man behöver ha med andras prioriteringar i värderingen av nödvändigheten av E 22:an blir jag lite orolig. Jag undrar då vilka de andras prioriteringar är. Man har varit ute i verkligheten. Man har träffat dem som bor utefter vägen.
Det är ju där man har fått informationen, och det är den informationen som jag tycker ska ligga som grund för beslutet, inte andras prioriteringar. Då tror jag att vi kan hamna i en situation som också berördes här. Ni sade att det som sägs i valet inte är mycket värt. Ska jag bli glad eller ledsen?
Ska jag bli glad med den utgångspunkten att det är väldigt många borgerliga ledamöter som var ute i samband med valet och lovade nya vägar både här och där? Ska jag bli glad för att det inte kommer att genomföras för att det inte är värt någonting? Eller ska jag bli ledsen för att man går ut och säger någonting som man inte ska tro på?
Jag hoppas att de synpunkter som man har fått från regionen om regionens behov ska vara vägledande när statsrådet ska göra prioriteringen. Med det vill jag också önska dem som har varit med i diskussionen en god jul och ett gott nytt år. Vi ses på det nya året och pratar, förhoppningsvis, om E 22:an igen.
Krister Örnfjäder (S):
Till att börja med vill jag tacka för svaret. Tyvärr har statsrådet Åsa Torstensson valt att slå ihop två helt olika ärenden i samma svar, vilket gör att diskussionen för en utomstående riskerar att bli helt obegriplig. Jag tänker därför börja med att ha några gemensamma synpunkter på båda ärendena för att sedan övergå till att diskutera dem vart och ett för sig. Att inte säga något är också ett budskap.
Statsrådet väljer att inte svara på mina frågor i interpellationen med hänvisning till att hon vill ha en sammanhållen process med en regional delaktighet. Det kan man väl tycka är en bra inställning till dessa ärenden.
Problemet är bara att man från majoritetens sida har valt en lösning där man duckar för frågorna genom att begära in uppgifter som man redan har tillgång till och som förskjuter dagens dåliga situation in i framtiden. Det gör att nödvändiga beslut inte kommer till och att processer inte sätts i gång som man tidigare på olika politiska nivåer varit överens om.
E 22:ans betydelse, från Trelleborg till Norrköping, kan inte tillräckligt påpekas. Behovet av att de nödvändiga åtgärderna på denna väg vidtas så snart som möjligt kan inte tillräckligt många gånger understrykas. Att då ytterligare försena dessa är inte till fördel vare sig för dem som är i direkt behov av vägen eller för landet i sin helhet.
En kraftig upprustning av Tjustbanan mellan Västervik och Linköping är en förutsättning för att klara denna landsdels behov av en väl fungerande arbetsmarknadsregion. Västerviks kommun är i dag en egen arbetsmarknad. För att kunna göra dem som bor där delaktiga i en större arbetsmarknad finns bara möjligheten med snabbare tågförbindelser.
Avstånden till andra arbetsmarknadsregioner är för stora för att frågan ska kunna lösas på annat sätt. Att regeringen behöver mer information utöver den nyligen gjorda redovisningen från Banverket kan inte vara möjligt. Att försena projektet gör det bara svårare för andra aktörer än staten att ta sitt ansvar. Jag tänker då närmast på dem som i dag sköter trafiken och deras behov av framförhållning när ny upphandling ska göras.
Den försening som regeringen nu har bidragit till innebär att upphandlingen försvåras och en risk för att kraftiga förseningar av trafikarbetet inträffar. Herr talman! Före valet satt de borgerliga partierna inne med alla lösningar på trafikproblemen i Sverige i debatterna som fördes och beklagade att den dåvarande regeringen inte agerade. Nu, herr talman, bidrar den borgerliga regeringen till att situationen försämras.