KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Jag tänker inte kommentera en tio år gammal bok. Jag har inte läst den och har ingen aning om vad den handlar om. Lösryckta citat gör sig inte i sammanhanget. Jag vill påtala att fastighetsskatten är en stor fråga. Det var ingen händelse att det varje vecka år ut och år in stod människor utanför riksdagen och demonstrerade. Det handlar inte om några enkla små förtjänster för en och annan person.
Jag har pekat på att det finns skillnader i fråga om detta och att man i normalfallet bör göra en noggrann beredningsprocess. Och när det gällde att förkorta beredningsprocessen i fråga om den tidigare propositionen som jag drog tillbaka, så har jag i en annan interpellationsdebatt pekat på det. I budgetpropositionen fanns det 25 lagförslag. Lagrådet granskade tolv av dessa förslag och hade synpunkter på fem.
Och Thomas Bodström väljer att lyfta fram något. Jag har pekat på att vi har kunnat beakta de flesta synpunkter som kom från Lagrådet. Det har varit mindre synpunkter. Och en del kan man säkert göra i riksdagen.
Men det finns i regelverket och förarbetena när det gäller hur regeringen ska bereda ärenden och arbeta i förhållande till kammaren mycket väl beskrivet att det finns specifika situationer, och det gäller framför allt situationen efter ett val. I och med att det är så kort tid mellan en ny regerings tillträde och framläggandet av budgetpropositionen så föreligger det ett speciellt läge.
Thomas Bodström bortser helt från sin egen historia och de socialdemokratiska regeringarna som i fråga om ett antal ärenden av betydligt mindre vikt, skulle jag vilja påpeka, än en hel budgetproposition har valt att helt bortse från Lagrådets synpunkter. Det har säkert funnits goda skäl för det. Det kan jag tänka mig. Men likväl har regeringen valt att inte lyssna på Lagrådet alla dessa gånger.
Då fanns inte den situation som beskrevs i förarbetena och som utgör skäl till att man kan göra undantag. Jag är helt övertygad om att min inställning är mer strikt i enlighet med det regelverk som finns och visar på mer respekt för kammaren och regelverket än vad den socialdemokratiska regeringen tidigare har uppvisat. Och det tycker jag är viktigt eftersom det visar att det är lite nya vindar som blåser också i Sveriges riksdag och i Regeringskansliet.
Beatrice Ask (M):
Det är starka ord att påstå att jag bryter mot grundlagen. Det är inte sant. Jag har på ett sakligt sätt försökt redovisa bakgrunden, förarbetena och de beslut som har tagits i riksdagen med anledning av att vi lade om budgetordningen och med anledning av de regler som gäller för beredning av ärenden. Det som jag ytterst också har påvisat är att den särskilda situation som kan komma i fråga för förenklad beredning föreligger när en ny regering har tillträtt efter ett val.
Det var något som riksdagen godtog när man lade om budgetordningen och som fortfarande gäller. Sedan vill jag påpeka för Thomas Bodström att Anders Borgs bok som måste vara ett decennium gammal inte heter något om intellektuellt moras. Jag vill också hänvisa till att finansministern har svarat på interpellationer om hur han ser på Lagrådet. Om Thomas Bodström vill diskutera fastighetsskattens värde och inriktning, då tycker jag att han ska interpellera finansministern och inte mig.
Det finns naturligtvis många frågor att ställa om det. Och det kan väl finnas anledning att reda ut med Thomas Bodström att detta inte handlar om enstaka personer. Detta är något som har engagerat och ifrågasatts av väldigt många människor. Man undrar hur det kan vara så att en del människor nästan får gå från hus och hem därför att regelverket ser ut som det gör.
Jag tror också att det finns anledning att påminna om hur tydligt de fyra allianspartierna i valrörelsen redovisade hur de ville ta sig an arbetet med att försöka få ned fastighetsskatten och så småningom avveckla den. Så det är ju inga nyheter, utan detta har redovisats mycket tydligt. Då är det viktigt att leva upp till väljarnas krav. Avslutningsvis tror jag också att det är väsentligt att säga att jag ser allvarligt på de synpunkter som kommer från Lagrådet.
Det fanns ett skäl till att vi inte kunde be om Lagrådets synpunkter i alla delar denna gång. Men det är den situation som råder efter ett val. Jag vill också säga att det inte ligger någon värdering i att säga ordinarie lagstiftning. När det gäller en budgetproposition efter ett val är det en annan situation än när det gäller alla de viktiga lagstiftningsåtgärder som riksdagen vidtar. Och man ska passa sig för att värdera frågor.
Om riksdagen behöver lite mer tid för att bereda en fråga väl så är det ingenting som ska läggas någon till last, att man inte skulle vara intresserad av att lösa mycket allvarliga problem. Det gäller även den proposition som jag drog tillbaka.
Beatrice Ask (M):
Peter Hultqvist har frågat mig om jag avser att ta initiativ till att den av regeringen aviserade utvärderingen av rättshjälpssystemet ska belysa och föreslå åtgärder mot den, som Peter Hultqvist menar, ojämlikhet inför lagen som i praktiken präglar dagens system med rättshjälp och rättsskydd. Den statliga rättshjälpen är subsidiär till rättsskyddet i privata försäkringar. Det innebär att en person som har eller borde ha haft en försäkring med rättsskyddsmoment inte kan få statlig rättshjälp.
Rättshjälpslagen har alltså till grundläggande syfte att fungera som yttersta skyddsnät för dem som inte kan få rättsligt bistånd på annat sätt. Det finns ingen anledning att ändra på principen att behoven i första hand ska tillgodoses genom tillgängliga försäkringslösningar. Det är dock inte säkert att rättshjälpssystemet i alla avseenden är ändamålsenligt och rättvist utformat.
Frågan om omfattningen av rättsskyddet i de försäkringar som marknaden erbjuder är självklart av avgörande betydelse för den enskilde. Den frågan kommer därför att uppmärksammas inom ramen för den nya utvärderingen. Den närmare utformningen av uppdraget att utvärdera rättshjälpssystemet övervägs för närvarande i Regeringskansliet. Jag vill inte föregripa det arbetet.
Beatrice Ask (M):
Får jag börja med att säga att jag har samma uppfattning vad gäller nödvändigheten av att hävda likhet inför lagen. Jag är också den första att understryka att det finns brister i systemet. Det finns medborgare som svårligen får det stöd som de skulle kunna få. Men det finns också skäl till att jag drar lite grann på vad som görs.
Det är rätt många socialdemokratiska regeringar som har utlovat att någonting ska hända, men har gått på patrull, för ingenting har hänt. Det har till exempel sedan 1999 inte skett någon uppräkning av nivån på den inkomstgräns som man lade fast då för möjligheten att få rättshjälp. Den ligger fortfarande kvar. Man kan fundera över hur rimligt det är. Jag avser att sätta i gång det här arbetet.
Det finns utifrån riksdagsbeslut och justitieutskottets arbete, men också utifrån uttalanden från min sida, en del frågeställningar som jag har lyft fram och som vi kommer att titta på. Det är sådana saker som att småföretagare i vissa fall måste få möjlighet till rättshjälp. Det handlar också om att titta på hur offer för allvarliga brott som har begåtts utomlands ska kunna få ett bättre skydd.
Justitieutskottet har lyft fram frågan om föräldrar till bortrövade barn. Det finns en del andra sådana fall. Jag inser att det kan bli kostsamt för staten om man skapar ett brett system.
Därför är det otroligt viktigt att vi lyckas titta på den nuvarande ordningen och tydliggöra och definiera var vi har de stora problemen, så att vi på ett realistiskt sätt kan förstärka och förbättra tryggheten för medborgarna. Jag tycker också att man måste se på försäkringarna som sådana.
Det är viktigt att medborgarna vet vad som gäller och att de i de delar där det inte finns en statlig garanti för hjälp via sin hemförsäkring och annat har möjlighet att skaffa sig skydd. Ett problem som vi också har lyft fram och som jag tycker är ett bekymmer är takreglerna. Möjligheten att göra undantag är väldigt begränsad, om den ens finns. Det ställer till en hel del problem.
Sammantaget kan man säga att vi har formulerat ett antal frågor när vi har analyserat problematiken kring rättsskyddet och rättshjälpen. Det gäller nu för oss att formulera ett direktiv som fokuserar på ett antal problem som måste lösas. Min ambition är att det direktivet ska vara klart före sommaren. Jag sitter inte och vilar på detta. Jag är rätt trött; vi har diskuterat det här i många år, men har inte fått fram underlagen.
Det är också så att villkoren vad gäller försäkringar hela tiden ändras, och vi behöver skaffa oss en bättre bild av hur det ser ut. Jag tycker ändå att vi är på gång. Det må förlåtas mig att jag tycker att det är fel att innan vi har landat i detaljerna säga att det blir utredningens uppgift.
Ambitionen är att rätta till en del av de brister som har funnits ganska länge och se var rimliga nivåer borde ligga. Det blir en annan fråga hur väl jag lyckas få in det i budgeten. Utgångspunkten är att se till att de som är allra svagast och som i dag kanske hamnar mellan stolarna får sin trygghet tillgodosedd i detta avseende.
Beatrice Ask (M):
Peter Hultqvist säger att problemet är större än vad vi ser. Det är fullt möjligt. Vi ska naturligtvis ta reda på hur stort det är. Jag hoppas att jag också har gett intrycket att jag är medveten om att det finns många människor som har problem. De vittnar om det, och vi får höra talas om det. Vi får höra att försäkringsbolagen har fått en starkare ställning. Låt mig bara säga att skälet är att staten har dragit sig tillbaka.
Under många år har inte regeringar haft förmågan att lyfta fram frågeställningarna trots att vi från riksdagen har påpekat detta. Åtminstone har mina allianskamrater lyft fram frågorna mer än en gång; det har jag ett tydligt minne av. Jag får erkänna att de kanske till och med har gjort det mer än vad jag har gjort. Jag är glad att Peter Hultqvist lyfter fram det här. Från alliansregeringen arbetar vi nu för att ta fram direktiv för att kartlägga hur det här ser ut.
Jag har pekat på några av de bekymmer som vi definitivt måste analysera för att få något slags ordning. Jag ville också markera att jag i och för sig inte ser något problem med att man även har ett eget personligt ansvar. Vi har viktiga regler att fundera över när det gäller vad försäkringsbolagen tar ansvar för. I riksdagen måste vi reda ut vem som tar ansvar för vad. Hur ser gränslinjerna ut? Är de rimliga?
Tillförsäkrar vi dem som drabbas mest och de allra svagaste det skydd som de faktiskt ska ha? Har vi verkligen en realistisk syn på vad hjälpen kan kosta? Jag pekade på det tak som vi inte tar oss över oavsett hur behjärtansvärt det är i dag. Det kanske inte är rimligt. Vi får göra avgränsningar. Vi får ta den debatten när vi får utredningsresultatet, och sedan får vi diskutera vilka prioriteringar vi mäktar med i vår budget.
Jag är lika angelägen som Peter Hultqvist - kanske mer angelägen, och definitivt mer angelägen än vad hans parti har varit tidigare - om att vi har en bra ordning i det här. Staten ska vara stark när det gäller rättsfrågorna. Människor ska tillförsäkras likhet inför lagen. Det är viktigt.
Beatrice Ask (M):
Kjell Eldensjö har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att utökad frigång ska kopplas till ett förmånssystem samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att generösare beviljanden av frigång inte bara ska framstå som ett sätt att frigöra anstaltsplatser. Jag håller med Kjell Eldensjö om att målet med tiden i anstalt ska vara att den intagne bryter med sitt brottsliga förflutna och ett liv i utanförskap och i stället inlemmas i samhällsgemenskapen.
I förlängningen berör de aktuella frågorna ett högprioriterat område för regeringen, nämligen hur vi ska få människor i arbete. En viktig förutsättning för att kunna lämna en tillvaro präglad av kriminalitet och att känna sig delaktig i samhället är naturligtvis att man har ett arbete. Jag är också överens med Kjell Eldensjö om att individens motivation till en positiv förändring måste tas till vara ännu bättre inom Kriminalvården.
Det är därför som Kriminalvården har fått i uppdrag att utarbeta ett system som ökar möjligheterna att uppmuntra och förstärka positivt beteende bland intagna under verkställighet av fängelsestraff. Inom ramen för uppdraget driver Kriminalvården en verksamhet med ett förmånssystem på försök vid några anstalter. Inom Justitiedepartementet pågår också ett arbete med att utforma en ny kriminalvårdslagstiftning inom vilken någon form av förmånssystem kan komma att bli en del.
Självfallet bör Kriminalvårdens redovisning av de erfarenheter som försöksverksamheten ger inväntas innan regeringen kan gå vidare med en ny lag. Den lagstiftning som gäller från den 1 januari i år innebär att övergången från anstalt till frihet blir mer strukturerad, delvis genom nya utslussningsåtgärder. Den nya lagstiftningen innebär vidare att verkställigheten av fängelsestraff är mer individualiserad.
Självklart ska utslussningsåtgärderna användas så att skötsamhet lönar sig. Intagna som är skötsamma har större möjlighet att avtjäna sina fängelsestraff utanför anstalterna genom exempelvis vistelse på så kallade halvvägshus eller genom utökad frigång. Samtidigt riskerar intagna som missköter sig att få den villkorliga frigivningen senarelagd.
Redan genom de lagändringar som gäller från den 1 januari i år är alltså konsekvenserna av skötsamhet och misskötsamhet tydligare än vad de har varit. Om någon form av förmånssystem införs är det också naturligt att det kopplas till utslussningsåtgärderna. Regeringen har gett Brottsförebyggande rådet i uppdrag att utvärdera den nya lagstiftningen om utslussning. Uppdraget ska redovisas senast den 1 april 2010.
Det är väl känt att själva övergången från vistelse i anstalt till vistelse i frihet är en kritisk tidpunkt när det gäller risken för återfall i brott. Därför är bra och effektiva frigivningsförberedelser en mycket viktig komponent i en kriminalvård där det återfallsförebyggande arbetet sätts i centrum. Samtliga utslussningsåtgärder, inte bara frigång, ska underlätta övergången mellan tiden i anstalt och livet i frihet.
Det är min övertygelse att en väl fungerande utslussning är avgörande för att en intagen ska kunna lämna sina brott bakom sig och kunna gå ut i arbete.
Beatrice Ask (M):
Jag tackar också för diskussionen. Jag vill gärna säga att jag tycker att det är bra att man i riksdagen visar intresse för det utvecklingsarbete som bedrivs inom kriminalvården. Alldeles för ofta ägnar vi enbart tid och kraft åt eventuella rymningar eller hur många platser det finns och så vidare, men uppdraget till Kriminalvården är ändå att ge svårt sargade människor som har begått väldigt allvarliga brott förutsättningar för att kunna fungera på ett bättre vis efter avtjänat straff.
Det är otroligt viktigt för brottsoffren, allmänheten och de direkt berörda individerna att det blir bättre än det är i dag. Vi har en hel del tillkortakommanden när det gäller verksamheten. Det är därför vi arbetar med den här försöksverksamheten och med förmånssystemet även om kritiken har kommit. Jag har redan varit tydlig med att jag tycker att grundtanken är väldigt bra och konstaterar att det finns ett antal frågor som har väckts i remissomgången.
Försöksverksamheten kanske kan ge svar på de frågorna. Sedan kan vi gå vidare. Min avsikt är att vi ska ha ett stabilt system som gör det tydligare att ett gott beteende är det som vi uppskattar. När man inte sköter sig inom kriminalvården ska det få konsekvenser. På det viset kan vi mycket lättare få ett gott resultat, tror jag. Men det finns också andra viktiga frågor när det gäller innehållet i kriminalvården.
Jag tycker att det är bra att riksdagsledamöter lyfter fram de frågorna. Vi har en hel del att berätta. Det går också att höra av sig direkt till Kriminalvården för att få information om det.
Beatrice Ask (M):
Egon Frid har frågat kommun- och finansmarknadsminister Mats Odell vilka åtgärder han avser att vidta för att dels lösa de problem som uppstår till följd av kreditinstitutens bristande rutiner i samband med sms-lån, dels få kreditinstituten att erbjuda lån på villkor som är skäliga för låntagaren. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Förekomsten av sms-lån väcker en hel del nya frågor - inte minst eftersom en stor del av låntagarna är ungdomar. Konsumentverket har ifrågasatt såväl marknadsföringen av lånen som villkoren i låneavtalen. Dessa frågor prövas nu av Marknadsdomstolen. Jag följer utvecklingen noga. En viktig aspekt är i vad mån konsumentkreditlagens vanliga regler ska gälla för den här sortens lån.
Detta är också beroende av de bakomliggande EG-reglerna. Den 21 maj i år träffades en politisk överenskommelse i EU:s konkurrenskraftsråd om ett nytt direktiv om konsumentkrediter. Direktivet ställer bland annat krav på att kreditgivaren ska genomföra en kreditprövning av konsumenten innan en kredit beviljas. I departementet ska nu inledas ett arbete med ändringar i konsumentkreditlagen. I detta arbete kommer sms-lånen att särskilt beaktas.
Beatrice Ask (M):
Egon Frid sade att man bara behöver läsa Kronofogdemyndighetens rapporter för att dra slutsatsen att lagstiftningen är otillräcklig. Man får väldigt mycket bra upplysningar från de rapporter som kommer från Kronofogdemyndigheten - jag håller med om det.
Låt mig dock, för att återigen tydliggöra att detta är svårare än man kan tro, säga att man också kan dra slutsatsen att någonting måste göras för att stärka enskilda människors förmåga att ta ett större ansvar. Hillevi Larsson var inne på marknadsföringen och tyckte att man borde redovisa kostnaderna för lån tydligare i marknadsföringen.
Jag kan sympatisera med den åsikten för att jag själv ibland när jag läser annonser får fundera rätt länge innan jag kommer fram till vad det egentligen kostar att ta ett sådant lån. Det är klart att det är många som inte kan klara av detta själva när vi har haft ett utbildningssystem som gjort att många har väldigt svårt med matematiken.
Frågan är då om vi ska lära dem att räkna eller om vi ska ge dem en snabbupplysning så att de är lika sårbara när det kommer en ny annons. Detta är en helhet som vi måste arbeta med. Jag tror att vi ska vara noggranna med de regelverk vi har för kreditgivning, marknadsföring och vad det nu kan vara. Vi har ett hyfsat bastant nätverk som är relativt stabilt.
Vi har alltid anledning att vara observanta på nya företeelser för att se om det behövs förbättringar eller annat, men sedan har vi nog mycket att göra när det gäller att stärka människors förmåga att ta eget ansvar. Då är för det första detta med dålig ekonomi ett jätteproblem. Om fler ungdomar kunde jobba på sommarlovet och om fler människor kunde få ett jobb skulle vi ha färre som lätt kan hamna i skuldfällor och annat.
Att arbeta för arbetslinjen är regeringens viktigaste fråga, men vi undandrar oss inte ansvaret att också se till att reglerna på detta område är rimliga och fungerar.
Beatrice Ask (M):
Anders Ygeman har frågat statsministern om han avser att verka för en obligatorisk redovisning i fråga om donationer från privata bidragsgivare. Interpellationen har överlämnats till mig. Det finns i dag inte någon lagstiftning om offentlighet för partiers och valkandidaters intäkter. Det är däremot tradition att riksdagspartierna genom ömsesidiga överenskommelser åstadkommer öppenhet om sina intäkter.
Den senaste överenskommelsen om redovisning av partiernas intäkter träffades mellan riksdagspartierna i april 2000. Som Anders Ygeman mycket riktigt påpekar har en särskild utredare - professor Gullan Gidlund - övervägt hur man kan öka allmänhetens insyn i hur de politiska partierna finansierar sin politiska verksamhet och hur de personer som bedriver en personvalskampanj finansierar den.
Utredaren föreslog i mars 2004 att allmänhetens insyn ska säkerställas genom lagstiftning . Betänkandet har remissbehandlats. Många remissinstanser var positiva till utredningens förslag om lagstiftning. Flera rättsvårdande myndigheter var dock tveksamma till dels förslagets överensstämmelse med föreningsfriheten , dels förenligheten med förbudet mot åsiktsregistrering .
Anledningen till att det i Sverige inte har införts någon lagstiftning om insyn i partiers och valkandidaters intäkter är att partierna anses ha en så viktig och unik roll i vårt demokratiska samhälle att de inte ska vara föremål för kontroll eller inblandning från statsmakternas sida. För att säkerställa öppenhet om finansieringen har riksdagspartierna sedan lång tid på frivillig grund redovisat sina intäkter. Jag anser att denna ordning i allt väsentligt har fungerat väl.
Önskemål om ytterligare konkretiseringar av redovisningen bör också bygga på överenskommelser partierna emellan. Jag är tveksam till en lagreglering av det slag som föreslogs i Gullan Gidlunds betänkande. Skälet till det är de invändningar som framförts från flera remissinstanser om förenligheten med grundläggande fri- och rättigheter i regeringsformen.
Dessutom är det så att även om man skulle införa lagstiftning, finns det mycket som talar för att man ändå inte skulle uppnå någon mer detaljerad redovisning än vad som kan åstadkommas på frivillig väg.
Beatrice Ask (M):
Först vill säga att det är riktigt att vi har lite olika uppfattningar och syn på detta med bidrag till partiernas verksamhet. Mitt interpellationssvar är ett svar från den alliansregering jag sitter i. Det är en uppfattning som vi är överens om vad gäller nuläget och hur vi ska hantera frågorna. Jag vill också påpeka för Anders Ygeman att Moderaterna inte tar emot bidrag från juridiska personer.
Kom inte med sådana slängiga formuleringar om företag och annat. Vad gäller Thomas Bodströms invändning att det naturligtvis är rika människor som fritt måste kunna skänka pengar vill jag säga så här. Vad jag försökte lyfta fram var en synpunkt som jag inte har hittat på själv utan som universitetet i Uppsala och i Stockholm med flera har lämnat, nämligen att föreningsfrihet och åsiktsfrihet är viktiga.
Det är väsentligt att medborgare som arbetat hårt, skattat sina pengar faktiskt utan att berätta vem de röstar på kan bidra ekonomiskt till partier. Det är inte de stora givarna som är de väsentliga, utan det är de många små. Nivån på bidragen till vårt parti ligger ungefär i nivå med en ordinär kollekt. Det handlar alltså om 100 kr eller så där. Det handlar inte om stora summor. Sådana människor finns det väldigt få av.
Det finns många vanliga hederliga medborgare i det här landet som på något sätt vill bidra till verksamheten, som kanske inte kan ställa upp själva och som skänker en slant till ett parti. Jag tycker ändå att man bör lyssna på dem som säger: Är det rimligt att man, om man lämnat ett bidrag till ett politiskt parti på det sättet, måste redovisa att man har gjort det? Det här är snårigt, och det är viktigt, och det är det därför som man får ha viss omsorg om redovisningen.
Men jag delar den uppfattning som Hans Wallmark framförde, att man känner igen andra genom sig själv och att det är tjänster och gentjänster.
Det är ganska illa ur principiell synvinkel, som jag ser det. Thomas Bodström och jag hade en nyss en debatt om Lagrådet och grundlagar. Det kan väl inte vara så att det är Thomas Bodströms uppfattning att han nödvändigtvis måste veta namnet på varenda person i det här landet som är beredd att lägga en slant på Moderaterna.
Då är ju inte rösthemlighet och åsiktsfrihet särskilt mycket värt. Det finns allvarliga principiella skäl till att skydda medborgarnas fri- och rättigheter. Det måste man ta i beaktande.
Då kommer jag till mitt svar där jag säger att vi genom frivilliga överenskommelser - jag tror att vi alla är intresserade av öppenhet, för medborgarna vill veta hur detta fungerar - försöker hitta vägar så att vi kan redovisa hur vi finansierar valkampanjer och verksamhet. Jag tycker att det där systemet fungerar väl. Jag tror att det är den vägen man ska bygga vidare på.
Det är inte säkert att man genom en lagreglering får mer öppenhet och bättre redovisning. Tvärtom finns det ibland skäl att anta att det mer ger utrymme för fiktiva konstruktioner, för då kan man luta sig mot lagen, medan frivilligheten hela tiden ställs under allmänhetens ljuslyktor.