KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christina Höj Larsen (V):
Först vill jag säga något om den så kallade ventilen när det gäller prövning av barns möjlighet till familjeåterförening. Om den verkligen var så tydlig som Morgan Johansson här låter påskina behöver man nog fundera lite, eftersom några av de absolut skarpaste experterna, hjärnorna och juristerna inte alls ser det så. Då kan jag bara rekommendera att det förtydligas på ett bättre sätt. Det är inte så det ser ut.
Genom att säga att gruppen alternativt skyddsbehövande inte ska få möjlighet till familjeåterförening och sedan skapa en liten ventil får man inte den individuella prövningen. Morgan Johansson säger också att det här har varit en väldigt svår och smärtsam lag att lägga fram. Jag undrar om det är därför man undvikit att göra en konsekvensanalys.
Är konsekvenserna för smärtsamma eller för svåra att hantera? Hur som helst finns de inte där. Det jag egentligen vill prata lite om är den absoluta insikt som vi ändå måste dela som en del av arbetarrörelsen, nämligen att din otrygghet på arbetsmarknaden också är min otrygghet. Det är här rasismen kommer in. Det var det jag menade i mitt anförande.
Frågan är: Hur kan en socialdemokratisk regering lägga fram ett förslag som gör att arbetsgivaren får makt över personens möjligheter att få stanna eller inte?
Christina Höj Larsen (V):
Regeringen har ju inte följt andra delar av den överenskommelsen. För mig är det obegripligt varför man skulle vilja lyfta in borgerlig arbetsmarknadspolitik i åtgärder som rör flyktingpolitiken. Men det har regeringen uppenbarligen gjort för att de tycker att det är viktigt att arbetare ska ställas mot arbetare. Det är just här rasismen kommer in!
Om den ena av oss är otrygg och den andra inte är det, beroende på ursprung, kommer det att få konsekvenser för hur människor bemöts i Sverige och hur människor behandlas. Vi har redan facit i hand när det gäller vilka konsekvenser det får. Vi har sett det i samband med arbetskraftsinvandringen. Vi ser människor som lever i slaveri i Sverige.
Det är fullständigt orimligt, och regeringen har tagit bra och viktiga steg bort från det. Men att som socialdemokrat skapa en ny otrygg grupp på arbetsmarknaden är för mig fullständigt obegripligt. Och det fanns ingen skyldighet, eftersom ni inte tycks ha levt upp till några av de andra grejerna i överenskommelsen. För mig är det mycket svårt att förstå. Och, nej, vi kan aldrig vara för ett Turkietavtal som innebär att ungar skjuts på väg över gränsen.
Det borde inte ni vara heller.
Christina Höj Larsen (V):
Som Johanna Jönsson mycket tydligt visade har människor inte möjlighet att söka asyl i Turkiet. Eftersom vi allihop var i Turkiet var det uppenbart för oss att det inte var en fråga om resurser utan om vilja att skapa ett ordentligt mottagande.
Nu kommer EU att betala Erdogan och Turkiet för att hålla människor borta. Och vi vet att Turkiet tillåter IS, som håller en region i skräck, att sälja olja.
Jag undrar såklart, utifrån vad jag annars har hört SD säga om terrorism och instabilitet i regionen, vad ni tycker om det. Tycker ni verkligen att vi ska hjälpa och stötta en regim som samtidigt låter IS fortsätta växa?
Christina Höj Larsen (V):
Jag ska förklara för Markus Wiechel vad detta inte går ihop med. Vi måste självklart, med bistånd, stödja en långsiktig, positiv utveckling i ganska stora delar av världen. Vi behöver också se till att människor som befinner sig i UNHCR:s läger har det bra.
Men - det här är viktigt - alla världens flyktingar kommer inte att kunna stanna i närområdena. Det är inte fysiskt möjligt att skapa ett liv där. Vi ser mycket väl vad det livet innebär. Man har inte skolgång, inte mat för dagen. Det är inte möjligt. Många länder behöver göra mycket.
Och det är just det sista steget som SD inte kan eller vill förstå. Ni är beredda - absolut - att betala till andra, bara människor inte kommer hit. Men det är just den delen som vi också måste stå för, Markus Wiechel. Det här kommer inte att gå ihop med en borgerlig ekonomisk politik som SD gynnar och stöder. Det går inte.
Man kan inte prioritera flådiga badrumsrenoveringar i stället för det som behöver göras i välfärden. Men det är just det ni gör. Varje gång ni ställs inför ett val väljer ni att gynna den som redan har och inte den som inte har. Det går inte ihop. Det är inte möjligt. Men med en annan ekonomisk politik är det fullt möjligt. Och den tänker vi stå för.
Under tiden kan du såklart låtsas att du bryr dig.
Christina Höj Larsen (V):
Jag har länge varit nyfiken på en sak. Liberalerna är och har alltid varit ett EU-vänligt parti, med EU i fokus. Nu kan vi se att EU helt saknar förmåga att lösa en sådan här situation.
EU saknar förmåga att komma överens om en fördelning, ett bra mottagande - den typen av saker. Men EU har lätt att komma överens om restriktioner, om gränserna, om att stänga ute och om att betala pengar till Turkiet. Den typen av saker är lätta.
Men när det kommer till kritan, när det gäller att ge människor asyl, verkar det vara mycket svårt i ett europeiskt sammanhang. Emma Carlsson Löfdahl talar om att vi måste ha en bättre fördelning. Hur i all världen tror Liberalerna att det ska gå till? Ska vi säga till på skarpen? Vilka verktyg finns i verktygslådan?
Det vill jag gärna höra mer om.
Christina Höj Larsen (V):
Jag tror att Emma Carlsson Löfdahl ser ett helt annat Europa än vad vi andra ser, måste jag säga. Det som jag ser just nu är inte ett Europa som har kommit en bit på väg, utan jag ser ett Europa där land efter land stänger sina gränser och vägrar att göra någonting av det som man borde göra. Dessutom hjälps man åt att militarisera för att hålla borta flyktingar även vid den yttre gränsen.
Jag har mycket svårt att få det att gå ihop med en tro på öppna gränser. Jag har mycket svårt att få det att gå ihop med det som också har varit en del av Liberalernas identitet när det gäller asylrätt. De här sakerna hänger inte ihop. EU har ett väldigt välutvecklat system för att hålla medlemsländerna i schack beträffande den ekonomiska politiken. Grekland är ett bra exempel på det.
Men EU saknar ju fullständigt förmåga att upprätthålla mänskliga rättigheter och att få länder att hålla fast vid det som de har lovat. Det är det som vi ser nu. Om en förening inte levererar det som man är överens om, då ska man inte betala medlemsavgiften. Det föreslår vi nu. Vi måste sätta press bakom orden.
Jag undrar naturligtvis vad man som liberal känner när det inte blir så som man har kommit överens om i EU-samarbetet. Men jag hoppas att det är så, för det här borde ni aldrig vara nöjda med.
Christina Höj Larsen (V):
Varje gång som vi har lämnat över samhället till borgerligheten - nu senast under åtta år - lämnar ni tillbaka det i ett ganska skruttigt skick, ömtåligt, sårbart och otryggt. När ni övertar ett stabilt tegelhus lämnar ni ett halmhus tillbaka, ett halmhus som välter vid minsta storm, som välter om det kommer fler flyktingar eller om det blir fler arbetslösa. Det klarar helt enkelt inte förändring.
Om man sänker skatterna med 140 miljarder och låter välfärden blöda vinster varje dag kommer det att hända något med samhället. Det blir inte lika stabilt. Det blir inte lika tåligt. Socialsekreterarna gick på knäna redan före flyktingkatastrofen, för ni lämnade verkligen inget andrum efter er i välfärden.
Ändå låtsas ni nu att det är flyktingkatastrofen som på något sätt plötsligt har stjälpt samhället. Det är mycket märkligt. Socialsekreterare, lärare, poliser, handläggare och människor inom vården kämpar varje dag för att få det hela att fungera, och sedan låtsas ni att ni inte har någon skuld i att halmhuset som ni byggt håller på att blåsa bort.
Min fråga till Aron Modig är: Hur tänker KD förstärka välfärden i framtiden så att vi får ett stabilt samhälle?
Christina Höj Larsen (V):
Det jag säger är inte att flyktingkatastrofen inte skulle ha påverkat vårt samhälle. Det jag säger är att ett halmhus inte är lika stabilt som ett tegelhus. Om man plockar ut så mycket pengar som ni gjorde, Aron Modig, och omfördelar från välfärden, från det gemensamma, till det privata får det konsekvenser, och några av dem ser vi nu.
Men det kommer du aldrig att kunna säga, för varje gång KD får välja mellan socialsekreterare och flådiga badrumsrenoveringar kommer ni att välja det senare. Om ni får välja mellan räntebidrag för dem som redan har och bostadsbyggande väljer ni räntebidraget.
Det är väl därför ni också väljer att nu föreslå något så ovärdigt som interneringsläger för människor som väntar på att få söka asyl. Det måste vara så att ni i valet mellan att förändra och omfördela alltid kommer att välja de välbeställdas sida.
Det tycker jag inte är att värna asylrätten.
Christina Höj Larsen (V):
En hel del av de förslag som nu har kommit från Socialdemokraterna går emot det jag trodde att vi delade, nämligen den internationella solidariteten och insikten om att otrygghet inte kan vara något att bygga en framtid på. Där hade jag tydligen fel.
Jag skulle framför allt vilja prata om id-kravet. När regeringen i nästa vecka kommer att lägga fram förslag om id-krav på tåg och bussar innebär det att ni kommer att neka människor rätten att söka asyl. Det är så det är. När ni talar om det säger ni att det är för att pressa andra länder att ta emot.
Men vi ser nu att Danmark samtidigt förbereder exakt samma sak vid tyska gränsen. Dominoeffekten är igång, och de som kommer att betala priset är människor på flykt. De kommer att behöva anlita smugglare och välja farliga vägar. Vi såg i går rapporter om den första båten med flyktingar över Östersjön.
Det regeringen gör förvärrar på många sätt situationen. Till exempel har regeringen varit tydlig med att man vill att samtliga asylsökande registreras i Malmö. Vi hör från Malmömässan hur dåligt det fungerar. Det är alldeles ovärdigt. Men samtidigt finns det platser i Bromölla, alldeles i närheten. De används inte trots att situationen i Malmö är så otroligt dålig som den är.
Jag undrar såklart: Vad tänker ni som regeringsparti kring detta? De förslag ni kommer med inskränker verkligen asylrätten. Och det ni gör resulterar faktiskt i att detta blir mycket svårare att hantera.
Christina Höj Larsen (V):
Jag skulle snarast säga att det som har hänt den senaste tiden förvärrar situationen - ärligt talat. Jag kan inte säga att ett värdigt mottagande är en överfull mässhall i Malmö, där människor sover på betonggolv och inte har tillgång till toaletter. Det är inte det. Och det är resultatet av att ni, Carina Ohlsson, säger: Alla måste söka här.
I stället skulle ni kunna sprida ut mottagandet och prata om hur vi får saker att funka. Om förlossningsvården inte funkar säger vi inte att folk inte får föda. Det är liksom inte så vi brukar lösa välfärdsutmaningar.
Om ni vill prata om hur vi ska få myndigheter, välfärd och alla de viktiga sakerna att funka är ett tips att ni ska söka upp partier som verkligen är intresserade av välfärd och inte bara släppa in borgerlig arbetsmarknadspolitik. Det tror jag skulle vara välbehövligt.
Men jag är väldigt intresserad av att veta: Hur tänker sig Socialdemokraterna att man ska kunna få ett bättre mottagande, där människor inte måste sova på betonggolv? Det här går att lösa. Det finns platser i kommuner alldeles intill. Det måste lösas. Det måste lösas i dag.
Christina Höj Larsen (V):
Nu har EU bestämt att man tänker betala Turkiet för att hålla tillbaka flyktingar. Man betalar alltså en stat som vi vet konsekvent kränker mänskliga rättigheter och där yttrandefriheten egentligen inte finns. Turkiet mördar delar av oppositionen och bombade och mördade den kurdiska befolkningen.
Där finns ingen asylrätt, och Turkiet tillåter och ser uppenbarligen mellan fingrarna med att IS handlar med olja. Därmed upprätthåller man också delar av det krig som pågår. Jag undrar hur Magda ser på detta.
Christina Höj Larsen (V):
Jag tycker att det låter lite naivt. När vi redan nu får rapporter om att människor ska deporteras tillbaka till Syrien har jag lite svårt att se på vilket sätt Miljöpartiet ska kunna gå i god för Erdogan och ett i grunden fascistiskt styre. Vad är det vi kommer att få se? Vi ser redan push backs.
Vilken typ av permanenta deportationsläger är det vi talar om? Vi har också hört att Erdogan har talat om att han skulle vilja ha permanenta läger i Syrien, naturligtvis av egna internpolitiska skäl. Herr talman! Det här är ungefär lika listigt som att sälja vapen till diktaturer, vilket vi tyvärr också gör. Man är med och upprätthåller en våldsspiral.
Jag har mycket svårt att förstå hur Miljöpartiet kan gå med på det.
Christina Höj Larsen (V):
Jag tackar statsrådet Åsa Regnér så mycket för svaret. Jag står här i dag för att försöka reda ut hur regeringen egentligen ser på slutrapporten Framtid sökes , som den nationella samordnaren lämnade i februari i år.
Rapporten mötte väldigt stark kritik från en rad MR- och frivilligorganisationer, som anser att den brister i vetenskaplighet, att den tolkar rättsläget helt fel och därmed inte tar hänsyn till de internationella konventioner som Sverige är bundet av och att den i hög utsträckning bygger på anekdoter och utredarens egna åsikter.
Rättighetsperspektivet lyser med sin frånvaro, trots att det fanns med väldigt tydligt i direktiven till utredaren, men det kommer vi att återkomma till. Det enda riktigt skarpa förslag som presenteras i rapporten är att länsstyrelserna ska få samordningsansvar för frågor som rör de här EU-medborgarna. Det är ett helt okontroversiellt förslag.
Men det som kablades ut i nyhetskanalerna och fick det verkliga genomslaget var något helt annat. Det var framför allt utredarens andra slutsatser som fick genomslag i medierna: att utsatta EU-medborgares barn inte ska erbjudas skola, att kommunerna inte ska anvisas särskilda platser för boende och att privatpersoner inte ska ge pengar i muggen till tiggare utan i stället ge till hjälporganisationer.
De här budskapen plockades upp av såväl statsminister Löfven som statsrådet Regnér, och de har upprepats på presskonferenser, i nyhetsartiklar och i debatten. Väldigt kort efter att samordnaren lämnade sin rapport började kommuner runt om i landet ändra sin policy och sitt förhållningssätt till utsatta EU-medborgare med hänvisning till rapporten.
Det är helt uppenbart att rapporten ute i landet ses som nationella riktlinjer sanktionerade av regeringen. Det är allvarligt. I kommun efter kommun har man sedan rapporten lämnades fattat beslut som lutar sig mot rapporten. I Umeå och Gävle har fullmäktige fattat principbeslut om att barn till fattiga EU-medborgare inte ska erbjudas skola.
I Karlstad, Helsingborg, Kalmar och Malmö har man stängt tillfälliga uppställningsplatser och härbärgen. I samtliga fall hänvisar politiker bakom dessa beslut till att de delar regeringens uppfattning i frågan och att rapporten ger dessa kommuner rätt i deras agerande. Statsrådet Regnér måste vara medveten om att det är just så slutrapporten tolkas och används i kommunerna.
Frågan är därför: Tycker statsrådet att det är rätt? Är det regeringens uppfattning att barn till utsatta EU-medborgare ska nekas rätt till skola även om de vistas här en längre tid? Är det regeringens uppfattning att värdiga alternativ till tillfälliga boplatser inte bör skapas? Hur stora delar av Valfridssons rapport speglar även regeringens politik?
Christina Höj Larsen (V):
Tack igen, statsrådet Regnér! Jag är inte här för att ifrågasätta vare sig det kommunala självstyret eller pressfriheten. Det jag ifrågasätter är detta: Om jag vore regeringsföreträdare och såg att en rapport togs till intäkt för vad jag tycker i olika frågor skulle jag nog reagera.
Jag skulle reagera särskilt skarpt om jag såg att kommunerna uppfattade detta som nationella riktlinjer och hänvisade till den här rapporten som om den vore regeringens åsikt. Det jag egentligen är här för att undersöka är om det är medvetet eller omedvetet som det är så här. Det skulle ju kunna vara en strategi för att kunna signalera en viss politik men inte behöva genomföra den i lagstiftning.
Jag deltog själv i dialogmötet på Socialdepartementet. Även om jag tyckte att det var väldigt välkommet att vi var inbjudna var jag ganska förundrad efteråt.
Det märkligaste var faktiskt oenigheten - en tydlig sådan - mellan Utbildningsdepartementet och Socialdepartementet om barns rätt till skola, som kom till uttryck vid sittande bord. Utbildningsdepartementet och Socialdepartementet hade uppenbarligen inte samma syn på vilken rätt dessa barn har till skola.
Det här borde vara ännu ett skäl för regeringen att klargöra hur den ser på rapportens slutsatser för att kunna tala med samlad röst. Som jag förstod uppdraget till den nationella samordnaren handlade det om att belysa rättighetssidan, den gällande lagstiftningen, och få till en samsyn på frågorna.
När det inte har lyckats ens mellan departementen i regeringen, när man fortfarande sitter och diskuterar det på dialogmötet, är någonting uppenbarligen fel. Regeringen måste berätta hur den ser på de här frågorna mer samlat. En annan sak som kom upp på dialogmötet var den omfattande kritiken av det bristande rättighetsperspektivet i slutrapporten.
Det är svårt att inte instämma i den. Rapporten är väldigt anekdotisk, och på rättighetssidan är analyserna väldigt tunna. I direktiven står det till exempel att man ska sprida exempel på hur kommuner och andra huvudmän på frivillig basis kan erbjuda dessa barn utbildning. Det är någonting som samordnaren uppenbarligen har tolkat tvärtom.
För en regering som har ambitionen att göra barnkonventionen till lag borde det vara extra viktigt att tydliggöra hur man ser på barns rätt till skola. Det står också att man ska verka för att kvinnors respektive mäns erfarenheter uppmärksammas och att de blir delaktiga i utformningen av de tillfälliga insatserna. Det måste man också ifrågasätta. Precis som övriga Europa har Sverige en lång och skamfull historia av antiziganism.
Den har tagit sig uttryck i förfärliga saker genom historien, som både vitboken och Kommissionen mot antiziganism har visat. Vi måste förmå att se antiziganism inte bara historiskt utan också i samtiden. Därför är det extra viktigt att man har med representanter för de romska grupperna i det här arbetet. Här finns det ännu en stor brist.
Min fråga till statsrådet är återigen: Hur vill man se till att kommuner och landsting får verkliga riktlinjer som har med både rättighetsperspektivet och delaktighetsperspektivet i det väldigt viktiga arbetet med utsatta EU-medborgare?
Christina Höj Larsen (V):
Tack igen till statsrådet för svaret! Den utsträckta hand som vi möter på gatan är ett uttryck för en akut fattigdom och en långvarig diskriminering i Europa. Det finns ingen tvekan om att sådan fattigdom och diskriminering måste bekämpas med långsiktiga insatser.
Det kräver i grund och botten en helt annan ekonomisk politik och ett helt annat sätt att arbeta med fattigdomsbekämpning i Europa. Jag uppskattar de långsiktiga lösningar som regeringen söker, men under tiden finns människor här och lever i en situation som är oerhört svår. I Sverige har vi trygghetssystem för människor som befinner sig i en väldigt svår situation.
Vi säger inte bara: "På sikt ska du få ett arbete." Vi behöver en lösning här och nu i vardagen. Detta gäller även romer och väldigt fattiga EU-medborgare. Vet vi då efter denna debatt egentligen hur regeringen ser på de slutsatser som dragits? Svaret är både ja och nej.
Jag upplever att regeringen genom att låta denna undermåliga rapport, med väldigt tydlig signalpolitik, göra sin egen långsamma verkan ute i kommunerna egentligen undviker att göra de öppna ställningstaganden som situationen kräver.
Vi har en borgarsida och SD, som hela tiden ropar på förbud mot fattiga och inskränkta rättigheter, och så har vi en annan sida med Vänsterpartiet, som säger att vi måste förmå att både göra det långsiktiga och samtidigt se till att kommunerna har förmåga och medel att värna de allra mest utsattas rättigheter. Just i detta brister regeringen för tillfället.
Christina Höj Larsen (V):
För bara några veckor sedan samlades tiotusentals människor här i Stockholm för att välkomna flyktingar och för att protestera mot EU:s yttre gränser som skördar liv. Statsminister Löfven sa då i sitt tal att vi aldrig ska bygga murar för att skilja människor från människor. Han sa att hans Europa tar emot människor som flyr från krig, att hans Europa inte bygger murar.
Det är kraftfulla ord som förpliktar i en tid då världen upplever den värsta flyktingkatastrofen sedan andra världskriget. 60 miljoner människor är på flykt undan krig, terror och nöd. På tröskeln till Europa fortsätter det blodiga inbördeskriget i Syrien. Och i länder som Irak, Afghanistan och Eritrea är läget mycket allvarligt. Vi vet alla att de allra flesta befinner sig på flykt internt eller i grannländerna. Men även i grannländerna är situationen akut och allvarlig.
I Libanon är så många som var fjärde person flykting. Endast en liten andel av världens flyktingar söker sig till Europa. Men antalet har ökat det senaste året och månaderna. Samtidigt finns det en djup spricka inom EU i synen på hur flyktingkrisen ska hanteras. Vi hör dagligen hur enskilda EU-länder inskränker asylrätten och påverkar flyktingars möjlighet att få en fristad. Det är mycket allvarligt.
Vänsterpartiet har begärt debatten i dag för att regeringen och riksdagen ska kunna komma med konkreta förslag till lösningar vad gäller att försvara rätten och möjligheten att söka asyl i EU och i Sverige. Trots vad statsminister Löfven sa i sitt tal är det just murar som håller skyddsbehövande borta från att söka skydd i EU och i Sverige.
Just nu växer ännu fler murar och stängsel med taggtråd upp runt EU, och polis och militär med tårgas, vattenkanoner och vapen håller människor på flykt borta. Vänsterpartiet hoppas att vi i den här debatten kan diskutera vägar som respekterar asylrätten och ger skydd åt dem som behöver det.
Christina Höj Larsen (V):
Sverige kryllar av människor som vill göra skillnad. Det är språkkaféer, asylkommittéer och tillsammansgrupper som organiserar människor på orten för gemenskap och trygghet. För ett par veckor sedan samlades alla dessa krafter i en rörelse som blev till en enda röst. Bilden av ett livlöst barn på en strand blev utlösaren.
Det var inte bara för att vi känner igen oss själva och våra barn när vi ser de mjuka armarna som borde bygga sandslott eller de små skorna som borde springa. Nej, fru talman, när så många av oss samlas för att hälsa refugees welcome är det också ett erkännande av oss själva och vad Sverige består av. Det är en protest mot den förljugna bilden av att flyktingar är något främmande och nytt.
Vår gemensamma röst är ett slag mot lögnen om att det finns olika sorters människor, ett "vi" och ett "de", och det är hög tid att göra upp med den lögnen. Flyktingskapet är en del av oss och av Sveriges historia. Kanske är det en del av din gammelmormors berättelse om resan hit med vita bussarna. Kanske är det en del av din farsas flykt från folkmordets Bosnien. Kanske handlar det om din egen flykt i mammas famn från Chile eller Iran.
Kanske handlar det om din älskade, din vän, din arbetskamrat, din granne eller barnens klasskompisar. Jag tror att det är detta som både Moderaterna och Sverigedemokraterna behöver påminnas om. Det är dags att släppa in denna rörelse även här i kammaren - den rörelse som nu hälsar folk välkomna till vår framtid. I den ryms verklig gemenskap, och av den krävs verklig handling.
Jag hoppas, fru talman, att svaret från den här församlingen inte sviker.