Leila Ali Elmi (MP):
Övergångsregeringen har lagt fram en övergångsbudget som är politiskt avskalad. Syftet var att ge mesta möjliga handlingsutrymme för den regering som så småningom kommer att tillträda. Jag deltar därför inte i beslutet utan hänvisar till övergångsbudgetpropositionen och det särskilda yttrande som vi lagt från Miljöpartiet, Socialdemokraterna och Vänsterpartiet. Med det går jag över till det som jag vill lyfta fram i mitt anförande: ungdomsarbetslöshet.
Det är en fråga som berör mig väldigt mycket, och en fråga som berör många andra. Fru talman! När regeringen tillträdde hade Sverige en så hög ungdomsarbetslöshet att vi fick ekonomisk hjälp från EU. S-MP-regeringen har gjort ett antal satsningar för att vända riktningen. En 90-dagarsgaranti infördes och har uppnåtts.
Det tar i dag i genomsnitt 53 dagar att få ut unga arbetslösa personer som är inskrivna på Arbetsförmedlingen i arbete, studier eller en arbetsmarknadspolitisk insats - detta i jämförelse med 2015 då det tog 80 dagar. Utbildningskontraktet är ytterligare en insats som är införd av SMPregeringen. Den riktar sig främst till unga personer som saknar slutbetyg från gymnasiet.
Det är en satsning som säger att det aldrig är för sent att förvärva ett slutbetyg, något som är oerhört viktigt att gång på gång betona. Det får aldrig vara för sent. Samhället får aldrig ge upp att ge unga personer en ny chans. Ett annat exempel är den samordnare regeringen utsåg för de unga som varken arbetar eller studerar.
Samordnaren har samlat erfarenheter och främjat utbyte mellan statliga myndigheter, kommuner, landsting, näringslivet, arbetsmarknadens parter och flera andra aktörer för en fortsatt minskning av ungdomsarbetslösheten. Fru talman! Vi har nu den lägsta ungdomsarbetslösheten på 15 år. Arbetsmarknaden har varit stark, och regeringens politik ger resultat. Men vi är långt ifrån färdiga och mer behöver göras, mycket mer.
Trots att vi har den lägsta ungdomsarbetslösheten sedan 2003 finns en mycket stor grupp unga som inte kommer med i den positiva utvecklingen. Mörkertalet är troligen stort, men det är uppemot 160 000 unga som varken arbetar eller studerar. De blir ofta fast i den situationen i flera år. Det är en grupp långt utanför arbetsmarknaden som är osynlig för många.
Det finns flera olika skäl till att en ung person varken utbildar sig eller arbetar. Men ett mönster syns tydligt: andelen utanför studier och arbete är särskilt hög i socioekonomiskt utsatta bostadsområden. Det är unga människor som är födda i Sverige i de särskilt utsatta områdena och vars föräldrar är första generationens invandrare. Dessa människor får vi inte ge upp, vi får inte vända bort blicken. I dag glömmer vi dem, men det får vi inte göra.
Det är då vi får de skjutningar och de tragedier som sker i dag. Fru talman! Jag har egen erfarenhet av att växa upp i ett socioekonomiskt utsatt område, men jag hade turen att få stödet jag behövde för att inte tappa hoppet. Så är det tyvärr inte för alla. Dessa unga individer har blivit övergivna av samhället och har tappat framtidstron. Så kan vi inte ha det. Något måste göras för att bryta denna negativa utveckling.
Som jag nämnde visar forskning att det är uppemot 160 000 unga människor som det handlar om. Därför behöver vi hitta gemensamma lösningar bortom partipolitiken. Fru talman! Varje ung person som inte går till arbete eller studier riskerar att i stället rekryteras till kriminalitet. Jag minns en mamma från mammornas manifestation på Sergels torg som hade förlorat sin son, inte till våldet, inte till kriminaliteten men till utanförskapet.
Vi människor förenklar och säger gärna att det var hens eget fel för att hen var kriminell när grundorsaken går att hitta och förhindra långt tillbaka i tiden, i skolan och i de första försöken att komma ut i arbetslivet. Det som den mamman sa och som jag bär med mig i dag var: Vi lever i utanförskap. Vi sörjer i utanförskap, men vi alla bär ansvaret för de förlorade unga liven, och vi är varandras förutsättningar.
En mer sann mening har jag aldrig hört. Fru talman! En mamma till ska inte behöva begrava sitt barn. Att vara kriminell ska aldrig vara något attraktivt eller den enda utvägen. Därför behöver vi en mer inkluderande arbetsmarknad. Vi behöver jobba för att motverka diskriminering och de strukturer som försätter människor i utanförskap. Vi måste arbeta mer förebyggande, satsa mer på unga och ge mer resurser till socialtjänsten.
Vi behöver fler lärare och fler vuxna som på riktigt tar ansvar. Alla blir kanske inte akademiker eller får de där toppjobben, men alla förtjänar ett värdigt liv. Och alla förtjänar att få en chans och en möjlighet att bygga ett värdigt liv.