Mikael Eskilandersson (SD):
Nu har vi lyssnat till väldigt mycket bostadspolitik. Men det finns även andra områden som civilutskottet hanterar. Jag kommer att tala om konsumentpolitik. Regeringens mål för konsumentpolitiken är väl fungerande konsumentmarknader och en miljömässigt, socialt och ekonomiskt hållbar konsumtion.
Det låter bra, men det har kraftig övervikt vad gäller hållbarhet. Vi sverigedemokrater vill i stället ha ett mål om att alla konsumenter ska kunna konsumera hållbart, tryggt och aktivt. Det kan låta snarlikt. Men sedan målen ändrades har vi sett att mindre fokus på aktiva val har funnits i praktiken.
Regeringen tycker till exempel att det är helt okej att skriva Made in EU på produkter och varor som säljs i Sverige. Ursprungslandet är inte så viktigt, och då blir det också svårare att som konsument välja aktivt. Vill man bara köpa hållbart kan man uppmana alla att köpa begagnat på Blocket. Det är inte fel att saker återanvänds.
Men det är knappast hela lösningen. Att kunna välja aktivt och dessutom ha en stark grundtrygghet på konsumentmarknaden är för oss lika viktigt. Per Bolund sa när vi var på debatt hos Sveriges Konsumenter före valet 2018 att han ville se en märkning av ursprungsland på menyn.
Jag välkomnade det, då det har varit mitt partis linje under många år. Nu verkar dock regeringen ha nöjt sig med den EU-förordning som har kommit och där minsta möjliga krav är att det räcker att ursprunget finns någonstans i lokalen eller på en broschyr.
Jag har också uppmärksammat att detta finns med i januariöverenskommelsen, även om det är lite oklart om man på något sätt vill gå längre än vad EU redan har bestämt åt oss. Jag tror inte att det blir någon märkning på den meny som Per Bolund så stolt viftade med under debatten hos Sveriges Konsumenter, men vi får väl se hur det blir i framtiden.
Oavsett vilket är märkning, och då inte minst av ursprung, något vi ser som avgörande för om det ska gå att göra aktiva val över huvud taget. Vad gäller tryggheten på konsumentmarknaden måste det finnas en grundtrygghet som är stark.
Vi har en tradition av att det ska vara fritt för konsumenter och näringsidkare att avtala bort lagar och regler som vi lagstiftare har satt upp. Detta blir dock problematiskt när avtal ingås genom att man med ett klick på en knapp eller ett kryss i en ruta accepterar villkoren.
I princip ingen läser de villkor som ställs upp i samband med att man köper något via nätet eller när man startar en ny telefon. Dessutom är det oftast upplagt så att man måste acceptera dessa villkor för att komma vidare. Konsumenter förlitar sig helt enkelt på att det finns ett regelverk som gäller oavsett vad som står i det avtal de precis har godkänt.
Därför måste våra regler bli tydligare och även mer restriktiva gällande vad som går att avtala bort. Det handlar om att skapa mer trygghet på konsumentmarknaderna. Fru ålderspresident!
Jag vill även tala lite om så kallade beställningsbemyndiganden, det vill säga de pengar som i budgeten binds upp för flera år framöver och som ett nytt styre inte kan påverka eftersom de lovats bort för kommande år.
Jag tycker att det är en viktig demokratisk princip att bemyndiganden som låser pengar för många år framöver används med försiktighet och så restriktivt som det bara är möjligt. Tidigare har det varit enbart på området bostäder och byggande som detta har använts i civilutskottets budget, men nu ser vi att det börjar komma även på konsumentområdet.
När det gäller bostäder finns det en logik i att dessa pengar lovas bort under flera år, då det ofta tar flera år att bygga till exempel ett hyreshus - inget konstigt med det, egentligen. Men varför ska man lova bort pengar för många år framöver till föreningar på konsumentsidan?
Föreningar får i princip aldrig några löften om pengar för många år framöver av kommunerna, så varför skulle det vara annorlunda när de söker via riksdagens verksamhet? Det kan ifrågasättas. Vi tycker att det ska vara möjligt att förändra stöd till föreningar mellan åren.
Flera föreningar får dessutom stöd som ligger i utkanten av vad som kan anses vara konsumentpolitikens kärna. För kommande år hoppas jag att regeringen slutar att lägga så kallade bemyndiganden på områden där det definitivt inte behövs. Det finns tvärtom fördelar med att regelverket kan ändras för föreningar, särskilt om vi menar allvar med att pengarna ska gå till konsumenters intresse i hela landet.
Fru ålderspresident! Avslutningsvis vill jag yrka bifall till reservation 2.