LiseLotte Olsson (V):
Jag börjar med att tacka för svaret, trots att jag tycker att det inte var så mycket i det som var hoppingivande för de ensamstående. Regeringen vet inte hur det är i verkligheten. Regeringen utgår i sin politik från att alla familjer ser likadana ut. Men i verkligheten är det så att en tredjedel av landets familjer inte är det som vi per automatik tänker på när vi talar om familjer, det vill säga mamma, pappa och barn. Nej, en tredjedel av landets familjer är familjer bestående av en förälder.
Väldigt ofta är det en mamma och ett barn. Det finns 263 000 ensamstående med barn i dag, och av dem är 67 procent kvinnor. Trots det är det den så kallade kärnfamiljen som utgör grunden och är normbildare för lagstiftning och regelverk. Det leder till att villkoren för barnfamiljer är orättvisa och ojämlika. Det blir väldigt tydligt när man läser högerregeringens budget. Jag ska ta några exempel.
Under utgiftsområdet Ekonomisk trygghet för familjer och barn finns några sidor om politikens inriktning. Där säger ni så tjusigt att familjepolitiken bland annat ska öka familjernas valfrihet. Ett av högerns förslag är att införa ett vårdnadsbidrag på 3 000 kronor i månaden. Jag skulle gärna vilja ha svar på hur ett vårdnadsbidrag på den summan gör att en ensamstående förälder får mer valmöjlighet. Vem kan leva på 3 000 kronor per månad i dag i Sverige?
Det är omöjligt om man är ensamstående. En annan sak som regeringen slår sig på bröstet för är den så kallade jämställdhetsbonusen. Vad har en ensamstående mamma för glädje av den? Herr talman! Den ekonomiska standarden bland ensamstående föräldrar blir allt sämre. Ensamstående föräldrar, företrädesvis kvinnor, är den grupp som har störst andel i befolkningen med låg inkomst. Gruppen ökar dessutom.
I dag säger siffrorna att 95 000 barn lever under svåra ekonomiska förhållanden. Av de ensamstående är det 30 procent som har en låg inkomst och bland sammanboende är det 8 procent. Det är en helt oförsvarlig skillnad. Siffrorna som jag nämnde nyss kommer från er egen budgetproposition. Jag och säkert alla ensamstående skulle vilja höra konkreta förslag med pengar avsatta i budgeten för att rätta till det.
I stället hänvisar finansministern i svaret till en utredning som ska se över bland annat fördelningseffekterna av de stöd som riktar sig till ekonomiskt utsatta hushåll med barn. Jag tycker inte att det räcker. Precis som jag säger i min fråga har vi låtit riksdagens utredningstjänst titta på hur den ekonomiska standarden försämrats för ensamstående föräldrar under regeringens första år.
Vi har bett den kartlägga arbetslöshet, sysselsättningsgrad, ohälsa och andel med försörjningsstöd bland ensamstående föräldrar med barn under 19 år. Det visar sig att ensamstående föräldrar - och då särskilt kvinnor, eftersom det är den stora gruppen - är starkt överrepresenterade bland arbetslösa, sjukskrivna och personer med försörjningsstöd. Därför har regeringens politik slagit särskilt hårt mot de familjerna. Jag ska förtydliga det hela.
I budgeten för år 2008 genomför högern en kraftig nedskärning på föräldraförsäkringen, sänkt sjukpenninggrundande inkomst och åtgärder mot felaktiga utbetalningar. Allt tillsammans betyder nedskärningar på 1 miljard 2008-2010. Eftersom vi vet att gruppen ensamstående med barn är överrepresenterad, som jag nyss sade, drabbar det dessa familjer väldigt hårt.
Det verkar precis som om regeringen tycker att det ska löna sig att vara högavlönad och frisk, och dessutom ska man inte ha några barn. Det ska till exempel löna sig att inte vara hemma för vård av barn. Jag tycker att det är en omänsklig politik. I stället för att skärpa reglerna för dessa familjer bör man införa en politik som stöder utsatta familjer.