Lars-Axel Nordell (KD):
När jag var åtta år fick jag en bok som är skriven av Tove Jansson. Hon berättar hur det lilla knyttet går på stranden alldeles ensam. Han plockar vackra stenar och lägger i en hatt, och när havet blir lugnt och det blir natt sätter sig knyttet ned och frågar sig: Hur kan det kännas sorgesamt fast allting är så bra?
Sedan står det: Men vem ska trösta knyttet med att säga lilla vän, vad gör man med en snäcka om man ej får visa den? Delad glädje är dubbel glädje, brukar det heta. Det stämmer. Det är när man får dela med sig av sin upplevelse, sina fynd och sina känslor med en annan människa det får verkligt värde.
Tove Janssons berättelse sätter fingret på just det vi diskuterar här och nu, nämligen hur det gömda och glömda kulturarvet inte ska förlora sitt värde - för dig och för mig - på grund av att vi inte kommer i kontakt med det under vår livstid. Vi ser i dag hur människor aktivt söker efter sätt att ta reda på sina rötter och sitt kulturarv.
I ett av Sveriges mest populära tv-program, Antikrundan , får människor hjälp att ta reda på och förstå historien om sina klenoder. På sociala medier ser vi att grupper startas där människor samlas om en gemensam uppväxtort, och de delar sina erfarenheter och minnen. Min mor släktforskade, och på väggen hemma i Örebro har vi fyra olika släktträd.
Det äldsta är ett Järvsöträd som har sin början 1525. Intresset för just släktforskning ökar i dag lavinartat, över hela världen. Det vet vi, men man kan fråga sig varför. Jo, jag är övertygad om att det handlar om ett behov av att söka sina rötter och vår historia, som i dag har betydelse för oss och ger såväl mening i nuet som visioner för framtiden.
Släktträden hemma på väggen ger oss i min familj ett viktigt sammanhang. Herr talman! Kunskapen om det egna kulturarvet skänker människor trygghet i deras identitet, vilket är nödvändigt för att vi ska kunna möta och känna respekt för andra kulturer och traditioner. Kulturarvet är i ständig förändring och uppstår i mötet mellan det gamla och det nya.
Vem kunde vid 1700-talets början tro att kåldolmen, när den kom till Sverige genom Karl XII:s vistelse i Osmanska riket, skulle tas om hand av Cajsa Warg och i dag betraktas som en självklar del av det svenska köket? Knappast någon, men så ser det faktiskt ut.
Genom att kulturarvet, liksom kåldolmen, formas i samspel med omvärlden blir det också ett viktigt vapen i kampen mot rasism och främlingsfientlighet. En kultur som värnar mångfald är förutsättningen för en positiv integration. På Världskulturmuseerna finns tusentals föremål som svenska missionärer för över hundra år sedan tog med sig hem till Sverige.
Syftet var att visa upp föremålen hemma och utbilda människor om andra kulturer. Dessa föremål bär på en enorm kunskap och berättelser som inte hörs tillräckligt mycket i Sverige eller i världen. Som lilla knyttet känner jag också en sorg för vad värdet är av ett minne, en livsberättelse eller en klenod om de inte visas upp.
Vad har de för värde för dig och för mig? Sverige har en unik infrastruktur med över 200 museer spridda över hela landet, som i likhet med Örebro läns museum har samlat ett stort länsarv som syftar till att kultur ska komma medborgarna till del. Men många människor känner över huvud taget inte till att dessa museer finns. Det sägs att museerna visar upp omkring 1 procent av sina samlingar.
Resterande 99 procent är magasinerade. Med hjälp av digitaliseringen har många museer via internet lyckats göra stora delar av sina samlingar tillgängliga. Det är mycket bra, men digitaliseringen av samlingarna kan inte ersätta värdet av den egna upplevelsen i en fysisk och social miljö. Herr talman! Låt mig ge ett annat exempel.
Bohusläns museum har det senaste året tagit med sig kulturen dit där människor finns. Länsmuseet visar upp bildspel med gamla foton i väntrummen på vårdcentralerna. Det har visat sig uppskattas så mycket att man nu utökat utställningsformen till att omfatta ytterligare 108 vårdcentraler i Västra Götalandsregionen. Det är mycket intressant.
I Marcel Prousts berömda roman På spaning efter den tid som flytt väcker doften av en madeleinekaka doppad i lindblomste en flod av barndomsminnen för huvudpersonen. På samma sätt kan kulturarvet placerat i människors egen miljö väcka minnen och skapa en samhörighet.
Gemensamma upplevelser av kulturarv binder ihop det förflutna, samtiden och framtiden, och det behövs fler platser i samhället där dessa broar kan byggas. Museer i Sverige har i dag ett uppdrag att visa upp så mycket som möjligt av det som finns, men det finns inget mål för hur stor andel av samlingarna som årligen ska visas upp. Jag tycker att det borde finnas sådana mål så att det inte blir så att vi aldrig får se 99 procent.
Herr talman! Jag har i en motion uppmärksammat Alfred Nobels museum Björkborn i Karlskoga. På Björkborns Herrgård finns den autentiska miljön, det viktiga testamentet, intressant internationell korrespondens och Nobels bevarade laboratorium i full funktion. Vi vet också att utan Björkborn hade Nobelpriset över huvud taget inte funnits.
Sverige måste slå vakt om detta internationellt intressanta kulturarv på ett mer rimligt sätt, balansera sina insatser mellan å ena sidan Nobelmuseet i Stockholm, som är ett bra initiativ, och å andra sidan Alfred Nobels museum i Karlskoga. Låt oss bejaka den unika infrastruktur som museerna utgör runt om i vårt land. Där ingår Björkborn. Herr talman!
Jag yrkar bifall till reservation 1. För övrigt yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande.