KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulf Holm (MP):
Jag instämmer kanske inte riktigt i bilden av att det skulle leda till döden eller så långtgående effekter som Martin Andreasson tror. Jag tror att det är en väg som kan ses som möjlig att pröva på. Givetvis måste vi dock invänta remissinstanserna och höra hur organisationer och andra uppfattar detta, om det kan vara en möjlig väg.
Jag är beredd att vänta på det, men jag ser också detta som en möjlighet. Det finns problem även inom högskola och universitet med vilka som kommer dit, och jag kan mycket väl tänka mig att man kanske måste kvotera för att fler grupper ska kunna komma in. Jag är inte så rädd för att det skulle leda till sådana effekter som Martin tror.
Självklart ska vi invänta Diskrimineringskommitténs remissinstanser och ta ställning efteråt, men jag är som sagt inte främmande för detta. Kvotering till bolagsstyrelser finns också med, men på jämställdhetsområdet. Du har säkert inte läst den biten i betänkandet, men det finns med i diskussionerna där också.
Ulf Holm (MP):
Jag har tidigare, måste jag erkänna, varit väldigt skeptisk och negativt inställd till bemanningsföretag. Det var i början då det kanske inte fungerade riktigt bra med de svenska bemanningsföretagen som jag grundlade den åsikten.
Men jag måste erkänna att jag ser många fördelar med just bemanningsföretag, inte på grund av regelförenklingar som riksdagen har beslutat eller som pågår inom EU utan därför att bemanningsföretagen har visat sig vara väldigt duktiga på att få in två grupper på arbetsmarknaden som jag ömmar särskilt för, och det är ungdomar och utlandsfödda.
De har flera gånger bevisat - det finns statistik på det - att de kan förmedla jobb och få folk in på arbetsmarknaden i större utsträckning än vad många arbetsförmedlingar lyckats med. Det måste faktiskt tala till deras fördel.
Därför är det inte så svart och vitt som man kunde tro tidigare när man hörde debatten före frågestunden.
Det var att antingen ska bemanningsföretagen ta över allting eller, som Socialdemokraterna å den andra sidan säger, ska det helst inte finnas några bemanningsföretag och ska det finnas ska de absolut vara i statlig regi, statliga företag, för det är det absolut bästa.
Jag tror att det ska vara något slags grön medelväg där vi ser positivt på bemanningsföretag men samtidigt, som Anders Wiklund var inne på, ser till att det finns trygga anställningsförhållanden för dem som jobbar för bemanningsföretagen. Det tror jag är en framkomlig väg som jag tror att vi ska fortsätta med även nästa mandatperiod.
Vi har tagit initiativ i den rödgröna majoriteten till att använda bemanningsföretagen mycket mer aktivt på det de är bra på. Ta förslaget i budgetpropositionen förra hösten om att vi ska låta bemanningsföretagen förmedla jobb när det gäller arbetslösa akademiker. Det är ett sätt att försöka få bemanningsföretagen att utnyttja den kompetens som de har.
Jag tror att vi ska fortsätta på den banan framöver. Auktoriserade bemanningsföretag har tagit egna initiativ, som vi ska vara glada för, för att framstå som bättre och ha ett bättre regelsystem.
Därför tror jag att den gyllene medelvägen går mellan förslaget i betänkandet och reservationen. Men jag har inte ens ett särskilt yttrande, så i det här läget yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. Jag tror att framtiden kommer att se ljus ut för de svenska bemanningsföretagen.
Ulf Holm (MP):
Jag vill tacka utbildningsministern för följdsvaret, som var mycket mer innehållsrikt än det första svaret. Jag tyckte att det var intressant att du delgav oss riksdagsledamöter dina tankar och vilka kontakter du har haft. Jag vill dock påpeka att jag inte har tagit ställning till forskningen i sig. Jag kan mycket väl tänka mig att det finns väldigt bra argument för att det ska finnas en sådan här forskning.
Det som jag vänder mig mot gäller just lokaliseringsfrågan och miljöfrågorna. Jag tycker att det är väldigt intressant - och alltid lika konstigt - att man först fattar ett beslut och därefter ser på vilka miljökonsekvenser det får. Jag tycker att det i princip är felaktigt. Allan Larsson tittade enbart på arbetstillfällen och sådana saker i sin utredning.
Jag tycker inte att det är det enda. Jag tycker att miljökonsekvenserna bör vara en naturlig del i en utredningsstudie som ligger till grund för regeringens beslut så att inte miljöargumentet kommer efteråt. Riksdagen har fastställt vilka mål vi ska ha när det gäller hållbar utveckling, och frågan är om detta kommer att ligga i linje med dem.
Till exempel beslutade riksdagen 1991 att 75 % av användningen av kvicksilver ska vara avvecklad till 2010. Hur ska detta uppfyllas med 35 ton nytt kvicksilver? Vi har de nationella miljökonsekvensmålen, miljöbalkens hänsynsregler om lokaliserings- och hushållningsprincipen, kretsloppsprincipen, produktvalsregler etcetera.
Detta måste ligga till grund för regeringens beslut och inte vara något som kommer i efterhand. Det är framför allt detta som jag kritiserar. Jag vill ställa en följdfråga till utbildningsministern: Vad fick du för besked när du hade kontakt med EU och med, tror jag att du sade, brittiska myndigheter? Har de tittat vidare på saken? Har de kunnat peka i någon riktning gällande hur de ser på bland annat den ekonomiska aspekten av hela projektet?
Ulf Holm (MP):
Jag tackar statsrådet så mycket för svaret. Jag vill bara understryka det som mina två partikolleger tidigare sade här. Jag är inte förvånad över att den nya regeringen vill dra tillbaka en handlingsplan som förra majoriteten utarbetade. Men det är avsaknaden av nya förslag och nya initiativ som skrämmer mig mest.
Tittar jag på propositionslistan står det faktiskt ingenting under jämställdhetsministern. Där finns inga nya handlingsplaner eller initiativ, utan det är tomt. Det som ska komma från jämställdhetsministern i vår är en ändring i 36 § i produktsäkerhetslagen.
Det är lite svagt när man i svaret på interpellationen har sagt att regeringen känner ett stort ansvar för dessa frågor. Var är det ansvaret? Det syns inte mycket av det. Har regeringen till exempel lagt mer pengar på JämO? JämO ska tydligen sköta det mesta, men har man avsatt mer pengar till det?
Man konstaterar att de flesta företag inte har jämställdhetsplaner för att följa lönekartläggningen, men var är receptet för att åstadkomma en förändring? Var finns initiativet?
När det gäller den statliga verksamheten vill statsrådet i sitt svar poängtera att minskade löneskillnader mellan kvinnor och män är en av regeringens förvaltningspolitiska prioriteringar inom de närmaste åren.
Man har gett diverse myndigheter i uppdrag att se över detta och inväntar besked senast den 30 juni i år. Är det så att jämställdhetsministern ska sitta med armarna i kors och bara vänta och se fram till den 30 juni? Var finns initiativen, var är analysen? Jag vill verkligen understryka det som föregående talare har sagt.
Om man ska göra något behövs det pengar. Jag hittar ingenstans i budgeten att ni har avsatt resurser för detta. Det löser sig inte av sig självt. Det har hittills inte löst sig av sig självt, utan staten har tagit ett ansvar. Ett av de förslag som Miljöpartiet har haft är just ett handslag för jämställda löner.
Vi anser att myndigheter, företag och arbetsmarknadens parter ska bjudas in att prata om detta och ge förslag på lösningar. Har jämställdhetsministern tagit några initiativ till att träffa arbetsmarknadens parter och prata om jämställda löner?
Ulf Holm (MP):
Jag måste säga att jag blev lite förskräckt när jag hörde statsrådets andra svar på frågan. Interpellationen handlar om lönediskriminering. Statsrådet pratar om hur viktigt det är med ekonomiskt oberoende, och så radar hon upp det här med att man ska öppna upp offentliga sektorn. Det lät nästan som om du ville avskaffa offentliga sektorn. Men det kan vara ett medvetet missförstånd av vad ministern sade.
Men framför allt: Om man ska vara ekonomiskt oberoende är det lönen man får på arbetsplatsen som är helt avgörande för livssituationen. Att regeringen nu inte gör ett jota för att få bort den lönediskriminering som finns i fråga om män och kvinnor är skrämmande ur den aspekten. Den första åtgärden borde ju vara att fortsätta.
Jag kan fortfarande förstå att ni kanske inte tycker om exakt det vi - s, v, mp - skrivit i förra lönehandlingsplanen, som vi skickade till regeringen. Men det är skrämmande att ni inte kan plocka ut någonting och gå vidare för att inte tappa farten och för att komma till rätta med det här strukturella problemet. Sedan kan vi hålla med om att det, om man tittar på företagen, är männen som styr.
Och där drar ni väl snart tillbaka förslaget om kvotering i styrelser för att få in fler kvinnor. Hur ska man, om man inte har en lön, kunna spara pengar till exempel och köpa aktier på börsen? Vi vet att det är männen som sitter på de största börsposterna. Lön för arbete är det viktiga, och då ska det vara samma lön om man har samma jobb, oavsett vilket kön man har. Det är det som vi måste arbeta för. Det är skrämmande att se att det inte finns några initiativ alls.
Och statsrådet svarade inte på frågan om statsrådet har tagit några initiativ för att träffa arbetsmarknadens parter för att föra ett samtal om jämställda löner.
Ulf Holm (MP):
Jag vill tacka statsrådet för svaret. Bakgrunden till det här är den första granskning RFSL gjorde 2003 för att titta på hur läroböcker behandlade just homosexuella, bisexuella och transpersoner i skolan.
Det var en ganska tragisk rapport, och det var oroväckande att se hur man behandlade sådana saker.
Ett år senare gjorde Sveriges Radios Ekoredaktion en uppföljning där man markerade att var femte skola fortfarande använde de böcker som var diskriminerande och kränkande bland annat för HBT-personer.
Utifrån den aspekten begärde vi i Miljöpartiet i förhandlingarna med s och v när vi styrde landet, att Skolverket skulle titta på det här i ett bredare perspektiv och även ta med frågor om etnisk tillhörighet, religion, trosuppfattning och så vidare. Den rapporten, I enlighet med skolans värdegrund? , kom i december förra året.
Precis som statsrådet säger är läromedelsmarknaden fri i Sverige. Vi har ingen statlig kontroll.
Det är dock ganska oroväckande att skolan fortfarande använder läroböcker som är kränkande, där man fortfarande säger att homosexualitet är något onormalt, där man ignorerar eller osynliggör handikappade och där man framställer olika religiösa uppfattningar, till exempel islam, bara i samband med krig och terror och så vidare.
Det utgör faktiskt ett diskriminerings- och arbetsmiljöproblem. Det man blir mest förvånad över i detta är statsrådets svar. Hela ansvaret ska läggas på lärarna, och inget ansvar alls på ministern. Han verkar inte vara beredd att göra något alls. Det är lite märkligt.
Vi riksdagsledamöter har fått flera mejl, flera har skrivit motioner om detta, och riksdagens HBT-grupp, där Folkpartiet har en ledande position, har skrivit en flerpartimotion om att man borde göra någonting. Det finns även enskilda folkpartimotioner som lyfter upp att något måste göras.
Men det enda svaret skolministern ger är att det är lärarnas uppgift - ge bara några miljoner extra för kompetensutbildning till lärarna så löser sig allting. Då tror jag inte att skolministern har läst Skolverkets rapport.
I avslutningen skriver man nämligen: "Mångfalden av informationskällor som används i skolan innebär att det ställs mycket höga krav på dagens lärare - de förväntas förhålla sig kritiska till olika former av information samt att välja mellan olika läromedel och deras innehåll."
Med tanke på den kunskap och den tid som krävs för att granska läroböckers innehåll är det knappast rimligt att förvänta sig att lärare - och elever - ensamma ska kunna klara av denna uppgift. Frågan är då vem som ska ha den uppgiften.
Vem ska ansvara för att de läroböcker som används i skolan faktiskt inte kränker mänskliga rättigheter, inte kränker homosexuella och inte heller kränker människor av annat etniskt ursprung eller av annan religiös övertygelse? Det är ju just det som sker i dag.
Den självsanering som man kanske hade hoppats på efter rapporterna från bland annat RFSL Ungdom har ju inte fått fullt genomslag än. Frågan står alltså kvar: Vad avser ministern att göra för att komma till rätta med detta problem när det gäller skolans läromedel?
Ulf Holm (MP):
Statsrådet säger: Dagens ordning är okej. Att säga så innebär också att man inte vill ta något ansvar och göra någonting åt detta problem. Vi har läromedel som faktiskt är kränkande för människor. Du vill sitta med armarna i kors. Jag beklagar det verkligen. Jag tycker att du ska gå på Folkpartiets gruppmöten och höra pläderingen där.
Det finns motioner just från din egen partigrupp om att man måste göra något åt detta. Det finns enskilda motioner och flerpartimotioner där man kräver att vi måste göra någonting. Det är ingen som har föreslagit att vi ska skapa en ny myndighet. Det är ingen som har föreslagit att vi ska ha en läromedelscensur à la 1991. Det är ingen som har föreslagit detta i debatten. Det är du som av dig själv målar upp den bilden.
Det visar på att du har skygglappar och inte vill se och öppna för nya idéer och nya infallsvinklar. Det är bara det ena eller det andra, och ingenting mittemellan. Det beklagar jag verkligen. Jag är helt övertygad om att vi på något sätt måste hjälpa våra politiker i kommunerna, som är huvudmän för skolorna. Vi måste hjälpa lärarna i deras arbete och inte lägga allt ansvar på dem.
Vi måste se till att vi kan få ut läromedel som faktiskt är analyserade ur olika aspekter just för att vi ska inte kränka människor med annan religiös bakgrund, annan sexuell läggning etcetera. Där måste vi verkligen göra någonting. Det enda jag begär är att få höra statsrådet säga: Ja, vi ska fundera på detta på Utbildningsdepartementet.
Vi kanske ska ta initiativ till att göra någonting mer. Skolverkets rapport tillkom tack vare Miljöpartiet. Jag hade hoppats att kanske Folkpartiet skulle ta över stafettpinnen och jobba vidare med frågan och inte bara lägga den åt sidan. Det är tydligen det som skolministern har för avsikt att göra, och jag beklagar det verkligen.
Ulf Holm (MP):
Det är just den här snabba processen som jag kan känna oro för, som jag beskrev tidigare. Vad händer om det blir en snabb process där man försöker nå majoritet? Jo, då blir det stats- och regeringscheferna som i slutna rum försöker nå en kompromiss. Det är helt uppenbart att det inte räcker med det som statsrådet säger om en förkrossande majoritet som gillar det djupfrysta konstitutionsförslaget.
Det krävs enhällighet bland EU:s samtliga medlemsstater, och en sådan finns inte med det djupfrysta förslag som finns nu. Då måste det till en förändring. Då går det inte, tycker jag, att sitta på läktaren och säga att vi inväntar vad andra kommer att göra och hur det går i andra länders nationella val. Vi måste ju vara med på banan från början och göra inspel och vara aktiva.
Jag förstår inte vad den aktiva EU-politik som den nya regeringen vill föra betyder i praktiken. Vi sitter och väntar på de andra, och det är det jag inte kan förstå. Jag tycker att Sverige borde ta initiativ och lyfta fram frågor: Det här borde vi kunna komma överens om i alla fall! Kan vi inte göra på det här sättet? Vi borde bolla olika idéer fram och tillbaka. I stället väljer regeringen att inte göra någonting, och jag beklagar det.
Om det nu skulle bli så att regeringen väljer att lägga fram förslag så kommer jag säkert att kritisera många av dem på grund av att vi har olika uppfattningar om hur mycket makt som ska ligga på EU-nivå, men då har vi fått en politisk diskussion i Sverige om andra länder och om vad EU ska syssla med i framtiden. Jag kan hålla med om att klimatfrågan är jätteviktig. Vi borde använda EU bättre i det fallet. Men det finns också delar där EU kanske ska ha mindre att bestämma över, och då måste vi ge och ta.
Jag kan inte förstå konstitutionsvänner som säger att konstitutionen är så bra när den innehåller sakpolitik och vilken politik vi ska driva i stället för verktyg för hur man ska driva politik. Där saknar jag en diskussion i Sverige: Hur mycket ska det stå i konstitutionen? Ska det bara vara verktyg för hur man fattar beslut, eller ska den också innehålla politisk inriktning? Där har vi en stark skiljelinje som borde diskuteras mer i Sverige, och den debatten och det initiativet saknar jag från regeringen.
Ulf Holm (MP):
Det är nu ett stort problem med dem som söker säsongsanställningar. Jag vet av erfarenhet att det behövs människor som har säsongsanställningar. Det gäller inte minst för äppelodlarna på Österlen eller vid skidliftarna i Åre. Hur man än vänder och vrider på det har dessa människor varit ganska beroende av att kunna ha en a-kassa att luta sig tillbaka på som en omställningsförsäkring om de inte lyckats få något annat jobb under den korta perioden.
Det blir då ett problem. I svaret från arbetsmarknadsministern konstaterar han att det är viktigt med säsongsanställningar. Men han säger samtidigt att är man så dum att man söker en säsongsanställning ska man inte räkna med att kunna ha ett stöd i en omställningsförsäkring de månader man blir utan jobb.
Det betyder att arbetsmarknadsministern har insett att de nya reglerna är ett problem. Men han anser inte att det är någon idé att göra någonting åt det. Det viktigaste är att hålla på de nya reglerna om a-kassan, tydligen. Det man i praktiken gör, herr talman, är att försvåra för de företag - oftast småföretag - som är beroende av säsongsanställningar, som är beroende av väderleken och av de förutsättningar som finns.
De företagen finns oftast på landsbygden. Arbetsmarknadsministern tar inte någon hänsyn till dem alls i det här förslaget. Man hade helt enkelt inte tänkt på den saken när man ändrade reglerna för kvalifikationstiden i a-kassan, herr talman. Det borde arbetsmarknadsministern ha gjort. Givetvis tycker jag och Miljöpartiet att man ska ha 100 procent lön.
Men det är inte möjligt i alla anställningar, framför allt inte om vi ska ha skidliftarna i Åre kvar och ha säsongsanställda som jobbar där. Då kan man inte ändra sådana här regler, för det slår ut den arbetsmarknaden.
Ulf Holm (MP):
Återigen svarar inte arbetsmarknadsministern på problematiken. Vad avser regeringen att göra för de småföretag som är beroende av säsongsanställningar? Ministern svarar på frågan genom att säga att arbetsgivare som vill säsongsanställa i första hand får söka bland dem som vill ha denna typ av arbete. Men det är ingen som kommer att vilja ha den typen av arbete om de inte har en försäkran om en inkomst under hela året.
Det innebär ju en inkomstsänkning om man inte får ersättning för hela perioden. Man förlorar tusentals kronor i månaden under de månader som man inte har lyckats få ett jobb på grund av väderlek eller andra omständigheter som påverkar säsongsjobben. Arbetsmarknadsministern vill inte ta någon som helst hänsyn till de människorna.
Det går inte ihop att å ena sidan riva upp de förändringar som gjordes i våras när det gäller LAS och som gav en trygghet, å andra sidan göra den här förändringen av a-kassan. Det blev en klar förändring i och med att kvalifikationstiden förändrades från sex till tolv månader när det gäller a-kassan. Det går inte ihop, arbetsmarknadsministern!
Ulf Holm (MP):
Det är uppenbart att arbetsmarknadsministern inte har förstått de lagändringar som vi gjorde i LAS förra året. Vi hade förberett sådant som gällde rätten till heltid. Denna rätt är fruktansvärt viktig för många i offentlig sektor. Men det här innebar också att det skulle bli förändringar som berörde till exempel säsongsanställningar. Därför var den lagen dispositiv. Därför kom också arbetsmarknadens parter i slutet av september och början av oktober överens om att man skulle göra undantag som passade den näringen perfekt.
Men det var med utgångspunkt från de regler om a-kassa och omställningsförsäkring som sattes upp då. Detta tog den nya regeringen ingen hänsyn alls till. I brådskan att sänka a-kassan för att få råd med skattesänkningar brydde man sig inte om att bereda frågan tillräckligt. Nu sätter arbetsmarknadsministern de småföretagare som är beroende av säsongsanställningar i klistret.
Det finns ju ingen frivillighet i en säsongsanställning när man vet att den i längden kommer att innebära en lägre lön. Då har ministern skapat just det som han i andra sammanhang säger att han inte skapar, nämligen låglönepressen. Man pressar ned lönerna ännu mer, vilket försvårar för småföretagare men framför allt sätter den enskilda arbetstagaren som är beroende av säsongsanställning i en oerhört svår situation. Här tar inte arbetsmarknadsministern och den högerledda regeringen någon hänsyn alls.
Det beklagar jag verkligen, herr talman.
Ulf Holm (MP):
Jag är faktiskt väldigt glad över statsrådets initiativ i den här frågan och att vi nu äntligen får se det här. Jag och Miljöpartiet tillhör nämligen dem som har blivit mer och mer positiva till bland annat bemanningsföretagens verksamhet. De har på ett föredömligt sätt hjälpt många att komma in på arbetsmarknaden. Därför är det viktigt att se detta som ett komplement. Jag håller med om mycket av det som Luciano tog upp här.
Det måste säkerställas att det finns en nationell arbetsförmedling. Det får man inte dra undan mattan för. Jag vill gärna ha ett klargörande kring detta. Hur säkerställer statsrådet detta, så att det inte blir som Luciano sade tidigare, att de plockar russinen ur kakan. Det är väldigt viktigt. Nu är detta ett nytt försök, säger statsrådet. Då är frågan: Är detta inom befintlig ram?
Kommer regeringen att tillsätta mer pengar för att ge likvärdiga resurser till det här? Hur har intresset varit? Har du haft kontakt med till exempel de fackliga företrädarna? Hur ser de på detta initiativ? Kan de hjälpa till? De har ju i mångt och mycket väldigt bra kunskap om hur arbetsmarknaden ser ut på lokal nivå.
De kan vara till hjälp inte minst för arbetsförmedlingen men också, framför allt, för att man ska få arbetssökande att komma in på rätt sorts arbete. Det skulle vara väldigt intressant om statsrådet skulle kunna utveckla detta något. Jag ser fram emot svaret.