Lena Ek (C):
Matilda Ernkrans har frågat mig varför det är just inom miljö- och klimatområdena som regeringen driver kostnadseffektiviteten så hårt. Matilda Ernkrans tar upp en viktig och grundläggande fråga som rör hur samhällets resurser ska användas, såväl statliga medel som medborgarnas och företagens.
Precis som Matilda Ernkrans konstaterar har regeringen ambitionen att föra en kostnadseffektiv miljö- och klimatpolitik - detta eftersom det är regeringens ambition att vi ska uppnå miljökvalitetsmålen, och det till lägsta möjliga kostnad för samhället. Rätt utformade skatter och andra ekonomiska styrmedel har en stor potential att på ett kostnadseffektivt sätt bidra till detta och samtidigt skapa arbetstillfällen.
Våra möjligheter att nå målen är beroende av att insatser görs även i andra länder. Det ska vara lätt och billigt att vara miljövänlig, och det ska kosta att släppa ut. Det är förorenaren som ska betala. Matilda Ernkrans tar upp flera propositioner som regeringen antagit de senaste åren inom miljöpolitiken och anger hur många gånger ordet "kostnadseffektivt" används.
Det första exemplet som Matilda Ernkrans tar upp är regeringens klimatproposition från 2009. Här nämns enligt interpellanten ordet 48 gånger. Det tycker jag är bra. Klimatpolitiken är det tydligaste exemplet på där en kostnadseffektiv politik är helt central om vi ska kunna hejda klimatförändringarna.
Varken i Sverige eller i något annat land har vi råd att slösa resurser på onödigt dyra eller ineffektiva klimatåtgärder. OECD:s genomförda analys av den svenska miljöpolitiken pekar just på detta arbetssätt som framgångsrikt och något som andra länder borde ta efter. Det andra exemplet är kemikaliepropositionen, som regeringen beslutade i slutet av november förra året.
Regeringen lyfter här fram att de åtgärder som föreslås i kemikaliepolitiken ska vara effektiva på att minska gifterna och inte kosta mer än de behöver, det vill säga de ska vara kostnadseffektiva. Ett exempel är att kontroll av kemikalier i samband med att de sätts på marknaden är mycket kostnadseffektivt i jämförelse med att hantera problem med föroreningar, förgiftningar och saneringar i senare led. Det sparar pengar och är bättre för miljön.
För mig är detta bra. Interpellantens tredje exempel är propositionen om biologisk mångfald och ekosystemtjänster som regeringen presenterade i våras. Propositionen tydliggör att det är en stor utmaning att bevara vår biologiska mångfald och att stärka de oerhört viktiga tjänster som naturen ger oss.
Den stora utmaningen för miljöpolitiken, som Matilda Ernkrans inte lyfter upp, ligger i stället i att miljökostnader nästan aldrig återfinns i marknadspriser. De är så kallade externa kostnader. Här ligger den stora utmaningen: att försöka sätta rätt pris. Det är till exempel samhällsekonomiskt motiverat att väga in ekosystemtjänster och de kostnader som är förenade med negativ miljöpåverkan.
Det är därför regeringen tydligt driver på för utvecklingen av marknader för utsläppshandel och för att skapa ett pris på koldioxid. Regeringens etappmål om att värdet av ekosystemtjänster ska integreras i beslutsprocesser är också ett viktigt steg i detta. Självklart är det fler politikområden än miljö och klimat där kostnadseffektivitet är centralt för ett verkningsfullt genomförande av politiken.
Jag tror att vi har kommit långt inom klimat- och miljöpolitiken vad gäller att förklara att kostnadseffektivitet är viktigt och att andra politikområden kan vara betydligt bättre och tydligare i denna fråga.