Gunvor G Ericson (MP):
Jag vill börja med att tacka för svaret. Jag ställde fyra frågor till ministern. Den första var: Kommer statsrådet att verka för att kunskapen om mäns våld mot kvinnor ökar hos Försäkringskassan, samt hur bedöms en psykisk krisreaktion, som en kvinna kan få, som sjukdom?
Min andra fråga var: Vad avser statsrådet att göra om de skador som de våldsutsatta kvinnorna har inte föranleder att de får sjukskrivning, och hur ska de då kunna gå vidare i livet utan att riskera det utanförskap som det ofta talas om? För det tredje frågade jag vad statsrådet avser att göra för att våldsutsatta kvinnor ska kunna starta ett nytt liv och komma tillbaka i arbetslivet.
Och när det framför allt gäller statsrådets ansvarsområde frågade jag hur handlingsplanen mot mäns våld mot kvinnor kan förverkligas. Tyvärr tycker jag inte att jag riktigt fått svar på någon av dessa frågor, även om det ges ett svar i generella termer. Ministern säger att rätten till sjukpenning ska bedömas utifrån arbetsförmågan i det enskilda ärendet.
Det håller jag med om, jag tycker att det är viktigt, men för att kunna göra det är det oerhört viktigt med kunskap hos dem som gör bedömningen av arbetsförmågan.
I de exempel som jag stött på, bland annat i Motala, har läkare enligt den lag som ministern nämner gjort bedömningen att kvinnan har rätt till sjukpenning, men sedan har Försäkringskassan gjort en annan bedömning. I kvinnornas brev till Försäkringskassan, där de beskriver situationen, hänvisar de till en stark psykisk press.
Mannen har misshandlat, trakasserat, förföljt och hotat, bland annat med pistol. Vad kan det leda till? Jo, uttröttning, magsmärtor, kraftig viktminskning, flytt från det egna hemmet, koncentrationssvårigheter, kraftlöshet, nedstämdhet - alltså psykiska krisreaktioner.
En av de största brister som kan finnas vid myndigheterna är just bristen på kunskap och förståelse. Ministern nämner i slutet av sitt svar olika reformer som regeringen planerar för att komma åt ohälsan, men ingen av dessa reformer har en specifik inriktning på att öka kunskapen om våldsutsatta kvinnors problem. Och hur ser det ut i regleringsbreven till Försäkringskassan?
Ingenstans framgår att kunskap om mäns våld mot kvinnor är relevant för att kunna göra bedömningar i dessa fall. Att se våldet i nära relationer som en maktutövning, och att det har sin grund i ojämlikheten mellan könen, är ett perspektiv som är väl förankrat internationellt. Min fundering är därför: Anser regeringen att det är en form av maktutövning?
Jag tror att Försäkringskassans kunskap om denna problematik behöver öka. Som ministern säger gör Försäkringskassan ett professionellt jobb, men de gör det utifrån de förutsättningar de har. I utredningen Slag i luften , som kom 2004, framläggs förslaget att det vid centrala myndigheter borde inrättas specialenheter för mäns våld mot kvinnor och barn.
De utgår från Kvinnofridspropositionens utredning och går ett steg längre. De menar att en viktig del av arbetet för att motverka mäns våld är att institutionalisera kunskapen om det. De anställda ska alltså inneha specialistkompetens på området. Målet är inte att det ska behöva finnas hela tiden men att det ändå ska finnas någon form av specialistkompetens.