Åsa Lindhagen (MP):
Jag tror att det är oerhört viktigt att ha klart för sig att vi kommer att behöva fortsätta jobba med att se vilka förändringar som vi behöver göra i svensk lagstiftning för att hela tiden stärka barns situation. Det står inte emot att barnkonventionen har blivit svensk lag. Jag har sedan många år ett förflutet i barnrättsrörelsen. För mig är det väldigt främmande att tänka att detta skulle vara plakatpolitik, eftersom jag har varit övertygad i över ett decennium om att detta är rätt sak att göra.
Det är också min övertygelse att detta inte kommer att vara en revolution och det enda som vi behöver göra. Men det är början på en revolution. Vi behöver nämligen jobba med att stärka barnrättsperspektivet i våra verksamheter så att det verkligen genomsyrar verksamheterna. Det är både en fråga om lagstiftning och om kultur, synsätt, perspektiv och värderingar, där barns rättigheter måste väga tyngre.
Det finns inte ett magiskt trollspö som man kan vifta med för att vi sedan ska ha barnrättsperspektivet implementerat, utan det krävs ett aktivt och enträget arbete med till exempel en vägledning som har tagits fram och som Barnombudsmannen har ett uppdrag att sprida när det gäller hur man kan tolka barnkonventionen som nu har blivit lag. Barnombudsmannen har också i uppdrag att jobba med ett kunskapslyft.
Detta har pågått inför att barnkonventionen skulle bli lag, för att man skulle ha en bättre förberedelse för vad det innebär, men det fortsätter också efter att barnkonventionen har blivit svensk lag eftersom detta är ett arbete som kräver tid. Vad betyder det att barnkonventionen har blivit lag för mig som enskild medarbetare på just mitt socialkontor?
Detta är oerhört viktiga frågor som just nu diskuteras runt om i Sverige - i kommuner, i regioner, på myndigheter och i enskilda verksamheter - och som jag tror på sikt kommer att göra stor skillnad för barn. Det arbete som Barnombudsmannen gör med att stärka barns egen kunskap om deras rättigheter är också en avgörande del. Barn behöver själva känna till vilka rättigheter de har.
Sedan är det som sagt en oerhört viktig fråga att stärka barns egna röster. Det är helt avgörande när det gäller barn som lever i utsatthet och har det svårt på olika sätt, och det är de barnen jag känner allra starkast för. Jag tror att vi är många som blir berörda när barn har det svårt.
Det är väldigt viktigt att även prioritera socialtjänstens verksamhet - att som kommunpolitiker skjuta till resurser till socialtjänsten. Man behöver ge socialsekreterarna möjlighet att möta varje enskilt barn och ha enskilda samtal med barn där de lyssnar till barnens röster. Vi vet att socialtjänsten gör detta i alldeles för liten utsträckning. Det finns ett politiskt ansvar att ta i detta.
Det handlar om att se till att socialtjänsten, och inte minst barn- och ungdomsvården, har tillräckligt med resurser för att ha tid att möta barnet. Man ska ha tid till enskilda samtal. Socialtjänsten ska förstås vara proffs på att prata med barn och ha kunskap att bedöma barnets situation.
Barn som befinner sig i vårdnadstvister kan ha det oerhört tufft, och en avgörande del då är förstås socialtjänstens medarbetare, som jobbar med att möta barn och har kunskap om hur man kan göra bedömningar. Det är oerhört viktigt att i det arbetet alltid sätta barns rätt till trygghet och skydd i främsta rummet.
Det måste gå före föräldrars rätt till sina barn. Det finns inget svart eller vitt när det gäller vad som är rätt för barn generellt, utan det är en bedömning som måste göras i varje enskilt fall och för varje enskilt barn.