Stefan Attefall (KD):
Amineh Kakabaveh har frågat mig om jag dels är beredd att ta initiativ så att lagens krav om att varje kommun ska planera bostadsförsörjningen i syfte att skapa förutsättningar för alla i kommunen att leva i goda bostäder bättre uppfylls så att kommunerna verkligen vet vilket boende invånarna efterfrågar och till vilka hyror och kostnader, dels om jag är beredd att lägga fram ett program för ökat byggande av hyresrätter till rimliga hyror, dels vilka åtgärder jag avser att vidta för att stärka ungdomars och studenters möjlighet till förstahandskontrakt till rimliga hyror.
Att ha tillgång till en egen bostad är ett grundläggande behov för alla människor. För att detta ska kunna bli verklighet för alla krävs väl fungerande bostads- och byggmarknader. Alla boende- och upplåtelseformer har sin plats på en fungerande bostadsmarknad. Hyresrätten är den upplåtelseform som bäst svarar mot behoven hos de hushåll som inte vill eller inte kan betala en kapitalinsats. Detta innebär också att det är en utmärkt boendeform för den som vill kunna flytta med förhållandevis kort varsel.
Hyresrätten har därför stor betydelse även för rörligheten på arbetsmarknaden och tillväxten. Ett led i arbetet med att förbättra hyresbostadsmarknaderna är den nya lagstiftning kring allmännyttan och hyressättningen som riksdagen beslutade om i juni i år och som träder i kraft den 1 januari 2011. Det nya regelverket har brett stöd i riksdagen och skapar därför långsiktigt stabila spelregler på denna marknad, vilket också skapar bättre förutsättningar för nyproduktion.
Regeringen avser också att förbättra möjligheterna till olika former av till- och frånval, vilket också kommer att göra hyresrätten mer flexibel och attraktiv. När det så gäller Amineh Kakabavehs första fråga vill jag inledningsvis framhålla att det redan åligger varje kommun att planera bostadsförsörjningen i syfte att skapa förutsättningar för alla i kommunen att leva i goda bostäder. Kommunerna ska också främja att ändamålsenliga åtgärder för bostadsförsörjningen förbereds och genomförs.
Jag har inte för avsikt att verka för att skärpa denna lagstiftning, eftersom den redan är tydlig med vilket ansvar kommunerna har. Däremot lämnar lagen öppet för kommunerna hur de ska arbeta för att uppfylla sitt ansvar. Kommunerna ser alla olika ut med helt olika förutsättningar och behov. Det är dock rimligt att staten på olika sätt stöder kommunernas möjlighet att uppfylla lagens krav. Av bostadsförsörjningslagen framgår även att länsstyrelsen ska lämna kommunerna i länet råd, information och underlag för deras planering av bostadsförsörjningen.
Regeringen har också uppdragit åt Boverket att i sin tur stödja länsstyrelserna i detta arbete. Jag menar därför att staten har tagit uppgiften att stödja kommunerna på allvar. Det kan dock finnas anledning att se över om detta arbete i sin tur kan förbättras. Jag vill dock betona att detta inte på något vis ändrar min uppfattning om att det är kommunen som själv, utifrån lokala förutsättningar, ska hantera det ansvar som kommunen har vad gäller bostadsförsörjningen.
Man ska också hålla i åtanke att god tillgång till ändamålsenliga bostäder och lokaler är en nödvändig förutsättning för tillväxt och välfärd. Hur den kommunala processen för planläggning och byggande bedrivs är en viktig faktor för effektiviteten i samhällsbyggandet, inte minst för bostadsförsörjningen. Enligt den nya plan- och bygglag som träder i kraft nästa år ska kommunens översiktsplan ange inriktningen för den långsiktiga utvecklingen av den fysiska miljön. Av översiktsplanen ska det framgå inte bara hur den byggda miljön ska utvecklas och bevaras utan också hur den ska användas.
Med detta nya regelverk blir det lättare för kommunerna att använda översiktsplanen som ett levande instrument, vilket underlättar för dem att uppfylla sitt ansvar enligt bostadsförsörjningslagen. Vad gäller Amineh Kakabavehs andra fråga om ett program för ökat byggande av hyresrätter till rimliga hyror är det uppenbart att det är nya subventioner som efterfrågas, vilket återigen skulle fjättra bostadsbyggandet till statliga bidrag och villkor. Bostadsbyggandet är enligt alla prognoser på väg upp efter nedgången som orsakades av finanskrisen.
Nyckeln till ett ökat byggande av bostäder som innebär boendeutgifter som hushållen upplever som rimliga ligger i förbättrad konkurrens inom byggsektorn och ökat utbud av mark som är tillgänglig för och planlagd för bostäder. Under den förra mandatperioden påbörjade regeringen ett arbete tillsammans med aktörerna i byggsektorn för att pressa ned byggpriserna, och som jag tidigare nämnt träder en ny plan- och bygglag i kraft nästa år.
Detta är uppgifter som det är angeläget att arbeta vidare med just för att skapa förutsättningar för byggandet av fler bostäder, också hyresrätter, som är överkomliga för vanliga hushåll. Den tredje frågan handlar om ungdomars och studenters möjlighet till ett förstahandskontrakt till rimliga hyror. Det är självklart att även ungdomar och studenter har behov av en bostad till en kostnad som är rimlig i förhållande till deras disponibla inkomst. Det finns dock inga särregler för dessa grupper när det gäller förstahandskontrakt.
Det som kan vara en nackdel för dem är deras ofta låga inkomster och det faktum att många ungdomar saknar fast anställning. Det instrument som riksdagen beslutat om under den förra mandatperioden, och som kan vara till hjälp för ungdomar, är möjligheten till kommunal hyresgaranti, något som det vore önskvärt att fler kommuner använde sig av. För att skapa möjligheter att bygga fler och billigare bostäder för unga har regeringen också för avsikt att förenkla byggreglerna.
Exempelvis skulle nuvarande detaljkrav om storlek och olika utrymmens avskiljbarhet kunna begränsas beroende på vilken målgrupp bostäderna riktar sig till. Studenter är en mycket rörlig grupp, som flyttar till en universitets- eller högskoleort för att under en trots allt begränsad tid bedriva studier, varefter många flyttar vidare. Den lösning som traditionellt finns och som det funnits bred enighet kring är studentbostäder, vilket innebär att det finns en separat bostadsmarknad för studenter så att man kan flytta till studieorter utan att konkurrera på den reguljära bostadsmarknaden.
En kompletterande möjlighet, inte minst under perioder av brist på lämpliga bostäder, är att hyra i andra hand, ibland som inneboende. För att öka utbudet av sådana boendemöjligheter har vi redan tidigare höjt schablonavdraget från 4 000 kronor till 12 000 kronor för privatpersoner som helt eller delvis hyr ut den egna bostaden. I budgetpropositionen för 2011 föreslår regeringen ytterligare höjning av schablonavdraget vid sådan uthyrning till 18 000 kronor.