KBLab/rixvox huggingface dataset:
Saila Quicklund (M):
Moderaterna vill se en Nado, en fristående nationell antidopningsorganisation där alla idrotter ska innefattas. Det är också det som Europarådet har lagt fram och som flera nationer har.
Detta nämner inte ministern, utan hans åtgärd för att förbättra antidopningsarbetet är att vanliga människor på gym ska dopningstestas. Integritetsaspekten verkar inte finnas med, och det finns fortfarande en stor otydlighet kring detta.
Anledningen till att jag ställde den här interpellationen till ministern är att vi vill ha en uppföljning av arbetet kring en Nado. Vi vill ha en större tydlighet i ministerns förslag om att man ska kunna testa människor på gym. Jag tycker att det fortfarande saknas en tydlighet på det här området.
När man, som ministern, kommer med förslag och det finns en samverkan mellan två olika lagstiftningar - det handlar om dopning och narkotika - måste dessa följas åt. Ministern har inte svarat på frågan om han tycker att det ska vara hårdare straff eftersom han vill höja straffskalan för narkotikabrott. Det finns en stor otydlighet.
Jag hade hoppats att ministern skulle lämna ett tydligare svar. Men vi får säkert all anledning att ytterligare komma tillbaka i den här frågan. Avslutningsvis tackar jag för debatten.
Saila Quicklund (M):
Tack, ministern, för svaret! Idrotten är i dag den i särklass största folkrörelsen i Sverige med 650 000 ideella ledare som varje dag gör fantastiska insatser för våra barn och ungdomar och för samhället i stort. Jag hyllar ofta idrottsrörelsen, och jag har under hela mitt liv verkat inom den på olika positioner.
Därigenom vet jag också vilken fantastisk samhällsnytta idrotten gör. Ca 1 miljon barn och unga i åldern 6-18 är medlemmar i en förening som är ansluten till Riksidrottsförbundet. Lägg därtill också dem som inte är anslutna men som ändå idrottar. 90 procent av alla barn och ungdomar är någon gång medlem i en förening inom idrotten.
Det innebär också att idrottsrörelsen har ett otroligt stort ansvar för att verksamheterna utövas på bästa sätt. Fru talman! Idrottsministerns svar förvånar mig verkligen oerhört mycket.
I svaret finns flera felaktiga tolkningar av idrottsrörelsens uppbyggnad och organisation och hur den fungerar. Jag ska bemöta några av påståendena från ministern. Ministern säger: Regeringen tar arbetet med att skydda barn och deras rättigheter på allvar. Notera då att barnens skydd och rättigheter skiljer sig avsevärt mellan idrottsrörelsen och övriga samhället.
Det är till exempel inte möjligt för ideella ledare att begära utdrag från belastningsregistret. Det kan ju ske inom skolans verksamhet. I fråga om uteslutning kan , beroende på hur idrottsföreningens stadgar lyder, sexuella övergrepp vara en grund för uteslutning ur idrottsföreningen. Sexuella övergrepp kan vara en grund för uteslutning. Ministern uttrycker att skyddet av barn alltid ska komma i första rummet.
Inom idrotten förekommer det och har det förekommit till exempel sexuella övergrepp. Varför får då barnen inom idrotten inte det stöd som så många efterfrågar? Det gäller till exempel stöd i det enskilda fallet, som i dag inte kan ges. Ministern säger en sak om skydd för barn, men i verkligheten fungerar det helt annorlunda.
Samarbetet med socialtjänsten är viktigt, säger ministern, och att anmäla misstankar om att barn far illa till socialtjänsten ska vara en självklarhet. Ja, men inom idrotten finns ingen anmälningsplikt till socialtjänsten så som det gör under skoltid. Hur sker samarbetet mellan idrottsrörelsen och socialtjänsten, anser ministern? Är ministern inte medveten om att det inte finns någon anmälningsplikt?
Den svenska idrottsrörelsen ska vara fri och självständig, säger ministern. Jag håller med. Dock kan inte hälso- och sjukvårdsministern, som idrottsministern också är, strunta i eller blunda för att barn far illa fysiskt eller psykiskt och inte får de insatser som de behöver för att idrotten är självständig. Idrottsministern skjuter över problematiken och sitt övergripande ansvar på idrottsrörelsen.
Det tycker jag är oansvarigt, då det handlar om utsatta barn och ungdomar. Vi har hört om många fall av övergrepp, och de som har varit utsatta har varit tydliga med att resurserna inte är tillräckliga. Ministern säger att det här är en fråga för Riksidrottsstämman. Ska Riksidrottsförbundet besluta om en barnidrottsombudsman? Det är helt felaktigt.
Frågan är: Har alla de människor som påtalar brister för ministern fel?
Saila Quicklund (M):
Idrottsministern har lyft fram att insatser redan finns som ska kompensera för de saker som till exempel Patrik Sjöberg och Klas Östberg med flera - många flera - driver. Tyvärr räcker de här insatserna inte till. Vi vet nu att RF tillsammans med Bris har en stödtelefon.
Det finns statliga pengar för det här - det är integrationspengar, vilket gör att de är vikta för nyanlända - och stöd för ledare. Det här kommenterade Bris i en artikel i Aftonbladet så sent som i förra veckan. Bris säger att nu måste vi ta övergreppen som sker inom idrotten på allvar.
Det är alltså inte bara vi som driver den här frågan utan även organisationerna själva. Om ministern hade läst på hade han också noterat att jag säger att man bör utreda förutsättningarna för att inrätta en barnidrottsombudsman. Det kan också betyda att Barnombudsmannen får ökade mandat och resurser för att kunna arbeta i det enskilda fallet, vilket också Bris föreslår.
En annan fråga som absolut måste lyftas fram i en större utredning är att Riksidrottsförbundet anmärkningsvärt nog har en egen, specifik preskriptionstid för anmälan i sina stadgar. Så här står det: "Påföljd för förseelse får inte åläggas någon, om inte förseelsen anmälts för bestraffning senast inom två månader från det förseelsen begicks eller blev känd." Två månader! Det här är mycket anmärkningsvärt.
Varför har idrottsrörelsen egna preskriptionstider som missgynnar barnens trygghet, dessutom för anmälan och två månader? Inom skolväsendet, som ministern inte vill dra paralleller till, finns ett utökat skydd via anmälningsplikten. Jag måste fastställa: Finns det någon variant som kan gå i liknande riktning inom idrottsrörelsen? Den frågan är relevant.
Ministern har flera roller: folkhälsominister, hälso- och sjukvårdsminister och idrottsminister. I de andra rollerna har ministern uttryckt att det är oerhört viktigt att vi nu utreder svenska folkets sexvanor. Det är viktigt bland annat för hälsan.
Men att barn inom idrotten inte kan få det stöd i det enskilda fallet som organisationer, företrädare för idrotten och så vidare tycker att vi ska införa engagerar inte ministern till att vidta en åtgärd. Han skjuter i stället över hela ansvaret på idrottsrörelsen, är nöjd och har förtroende för den. Jag har också förtroende för idrottsrörelsen, jag om någon.
Men det finns problem, och vi kan inte blunda för dem. Ministern har flera poster som skulle kunna passa för att vidta en åtgärd där. I radioprogrammet Kaliber i P1 den 6 juni tog man upp osunda relationer inom idrotten. Jag lyssnade på det och berördes otroligt mycket. Jag rekommenderar och hoppas att ministern lyssnar på det programmet. Det är otroligt värdefullt.
Jag tror att man kan få större förståelse för den problematik som ändå finns i en i övrigt fantastisk idrottsrörelse som gör mycket gott. Min fråga är varför idrottsministern inte ser allvaret och kraftfullt agerar i den här frågan. Vi är många som väntar på svar.
Det finns ett otroligt tryck i detta, men ministern skjuter det ifrån sig och säger att idrotten är självständig.
Saila Quicklund (M):
Ministern lyssnar inte på de röster som talar för en barnidrottsombudsman. Man bör utreda förutsättningarna, som jag poängterade tidigare.
Kan signalerna om behovet bli tydligare än så? Det räcker inte med att säga att idrotten är självständig och ska så vara. Det finns statliga mål för idrottspolitiken. Därför pågår just nu en parlamentarisk utredning här i riksdagen, och jag har förmånen att vara ordförande för den. Vi har speciellt fokus på barn- och ungdomsfrågorna, och den kommer att redovisas i vår.
Jag kommer att återkomma i frågan, tro mig! I de svar som ministern har gett mig i dag finns det ingenting som kommenterar till exempel Riksidrottsförbundets preskriptionstid på två månader för att anmäla missförhållanden och så vidare. Detta är värt att återkomma till, och det kommer jag att göra. Tack för debatten!
Saila Quicklund (M):
Tack, inrikesministern, för svaret! En anledning till att vi står här i dag är att jag vill lyfta upp frågan om den underbemanning som råder för polishelikoptern i Östersund. Det får oacceptabla konsekvenser. Enligt inrikesministerns svar var intentionerna för den nya polisorganisationen att polisen ska vara nära medborgarna. Påtagligt negativa konsekvenser skulle också undvikas.
Ja, Polismyndigheten avgör också hur resurserna fördelas, men inrikesministern är ytterst ansvarig för myndigheten. Det är också därför vi debatterar i dag. Intentionerna är bra, men tyvärr ser verkligheten helt annorlunda ut. Rikspolischefen har enligt uppgift, utan täckning, påbörjat en anställningsprocess av tusen civilanställda.
Samtidigt äskar han också 3,9 miljarder till Polismyndigheten. Regeringens anslag vet vi kommer till största delen åren 2018 och 2019. Om rikspolischefen inte får sina pengar uttrycker han att han kommer att säga upp just tusen personer inom Polismyndigheten.
Det tillvägagångssättet förvånar mig mycket. En relevant fråga kan vara: Hur påverkar detta en redan underbemannad polismyndighet? Herr talman! Det finns stora utmaningar. Jag tycker att vi återvänder till dagens ämne i debatten. Polishelikopterenheten i Östersund är underbemannad, och så har det varit en längre tid.
Helikoptern verkar inte bara i Jämtlands län utan den täcker 25 procent av landets yta. Sedan finns även uppdrag i Grekland. Man åker ned till Grekland och jobbar för Frontex. Det är också ett sätt att få in medel till Polismyndigheten. Då finns ingen polishelikopter under den perioden. Även om jag tycker att den insatsen är värdefull är det en verklighet.
Det finns alltså en polishelikopter som kostar 60 miljoner. Hyran för lokalerna är 1 miljon. Det finns en heltidsanställd tekniker som servar helikoptern. Det finns fyra befattningshavare, tre polispiloter - helikopterpiloter - och en navigatör.
Det är just att navigatören är ensam som gör att det inte finns maximal och optimal täckning för den dyra och avancerade polishelikoptern, som vi är tacksamma för. Polisen är också ansvarig för fjällräddningen. Där gör polisflyget fantastiska insatser. Det finns mängder av sådana historier där man räddar liv och besparar lidande för skadade personer.
Det är också den enda enheten i Sverige där det finns förmåga att vinscha personer i fjällen. Det finns många historier om fantastiska insatser. Listan på värdefulla insatser är lång, och vi ska inte ta upp fler av dem. Jag tror att inrikesministern förstår. De långa avstånd som finns i Norrlands inland gör att bemanningen av poliser är svårare.
Polisflyget är en fantastisk resurs för att flyga ut och förflytta personal till de avlägsna byarna i ett stort glesbygdslän. Med så få befattningshavare, som jag nyss redovisade, är det också svårt att nå upp till kraven på täckning och göra transporterna. Tiden är ofta avgörande när folk försvinner i terrängen.
Med täckning på endast nio timmar om dygnet för helikoptern och fyra av sex helger undrar jag om inrikesministern kan kommentera dessa förhållanden.
Saila Quicklund (M):
Låt oss påminna oss om att det ändå är inrikesministern som är ytterst ansvarig för budgettilldelningen och myndigheten. Polishelikopterenheten når inte upp till bemanningsmålet. Det ger självklart konsekvenser.
Det innebär stora konsekvenser i form av otrygghet för medborgare, som jag många gånger hör uttrycka att de betalar skatt som alla andra och även de i den landsdelen har rätt till trygghet. Herr talman! Jag håller med dem som uttrycker detta. Jag förstår de stora utmaningar som finns i storstäderna.
Däremot får vi inte lämna övriga landet åt sitt öde, särskilt inte landsbygden och glesbygden. Där råder enorma avstånd, och där finns många turister som vill besöka fjällen. Det är basnäringen i de regionerna. Det finns också förväntningar från oss som bor i de här landsdelarna och från turisterna att det finns en väl fungerande samhällsfunktion, det vill säga polisen.
Utbildningstiden för en pilot är lång, och självständighet når man först efter tre år. Det finns stora behov av att rekrytera piloter för utbildning. Men nu råder ett anställningsstopp och ett övertidsstopp. Detta påverkar även den processen. Det är mycket allvarligt. Hur länge ska anställningsstoppet vara? Det är en relevant fråga.
Ansvarig chef för polishelikopterdelen ser självklart behovet. Han har också äskat medel till ytterligare en navigatör. Inrikesministern och jag har tidigare debatterat situationen i Jämtlands län vad gäller polisinsatser.
Vi har varit hårt ansatta på grund av flytten av LKC, Länskommunikationscentralen, från Östersund till Umeå. Fel län, fel adress och fel stad sammanfattar väl vad många poliser uttrycker av det som har skett sedan enheten flyttades upp till Umeå.
Det finns flertalet exempel på polispatruller som har hänvisats fel från Umeå därför att man har tagit fel på Ö-vik, Örnsköldsvik, och Östersund. I en skarp uttryckning har de åkt 30 mil fel. Tidigare i somras fanns ett prio-1-ärende där en ung flicka blev beskjuten av en person. Vid larm konstaterades att det tyvärr inte fanns någon polispatrull att skicka.
Under sommaren fanns en polispatrull på 45 mil. Vad ska jag svara de länsinvånare som känner en stor oro för sin personliga trygghet?
Vad ska jag svara de turister och besökare, vår basnäring, som känner en oro när de ska nyttja våra fantastiska fjäll och vårt fantastiska friluftsliv, som är så högt uppskattade? Ministern får gärna svara.
Saila Quicklund (M):
Rikspolischefen äskar nästan 4 miljarder, så ni är uppenbarligen inte överens om att medelstilldelningen är fullt tillräcklig. Den här interpellationsdebatten har inte gett de svar jag hade önskat. Jag har heller inte fått några förhoppningar om förbättringar av polissituationen i Jämtlands län eller generellt i landet.
Tvärtom kan vi ta del av beskedet att myndigheten hotas av massuppsägningar i tider när otryggheten i landet är som allra störst. Det oroar mig, och det oroar landets invånare. Som jag sa tidigare finns det förståelse för att storstäderna har enorma utmaningar, men hela landet måste leva. Jag vill att inrikesministern beaktar det jag framfört och att vi ska kunna se att tryggheten ökar generellt.
Sverige befinner sig också - låt oss påminna oss om det - i en högkonjunktur. Förväntningarna är just därför extra höga på att regeringen kan säkerställa att vår polisorganisation, en sådan viktig samhällsfunktion, ska fungera med tillräckliga resurser. Så är ju inte fallet i dag. Regeringens största tillskott till myndigheten ser dessutom ut att komma efter valet, och det oroar mig.
Men jag vill ta tillfället i akt att tacka alla de poliser och även civilanställda som varje dag gör ett fantastiskt jobb, som jobbar för att vi ska känna trygghet i samhället. Ett stort tack till dem! Avslutningsvis vill jag också tacka inrikesministern för debatten i dag.
Saila Quicklund (M):
Jag tackar utbildningsministern för svaret. Den här interpellationen avviker lite grann från gängse rutiner, och jag ska berätta varför. Idrotts- och folkhälsominister Gabriel Wikström har vid flera tillfällen uttryckt att han inte vill införa fler lektioner i idrott och hälsa i skolan på grund av att kvaliteten på lektionerna är för låg.
Självklart väcker detta starka reaktioner bland annat hos en samlad lärarkår, som känner sig förtvivlad. Som ministern nyss uttryckte jobbar lärarna och gör allt de kan för att hålla en hög kvalitetsnivå på lektionerna. Det väcker dock reaktioner även hos oss andra. Vad är det egentligen idrotts- och folkhälsoministern menar? Det var det som var utgångspunkten för denna interpellation.
Förvånande nog vill han inte svara på frågan, utan han hänvisar till utbildningsministern. Utbildningsminister Gustav Fridolin ska därför i dag förklara vad idrotts- och folkhälsoministern Gabriel Wikström menade med sitt uttalande. Nåja, vi får i stället titta vidare på vad utbildningsministern har svarat, och jag ska nämna några av de sakerna. Ministern hänvisar till Skolinspektionen och dess två rapporter.
När vi tittar närmare på dem ser vi att de är sju och fem år gamla. I svaret hänvisas också till att det kan finnas risker för att bedömningar och betygsättningar inte utgår från styrdokumentet. Regeringen har lämnat ett uppdrag till Skolinspektionen att genomföra en kvalitetsgranskning av ämnet idrott och hälsa i grundskolan.
Uttalandet om låg kvalitet är alltså mer ett antagande och inte säkerställt, och därför förvånar det. I svaret hänvisar ministern även till att Centrum för idrottsforskning ska göra en undersökning av idrottsrörelsens barn- och ungdomsverksamhet.
På vilket sätt menar ministern att idrottsrörelsens verksamhet påverkar idrott och hälsa i skolan? Idrottsrörelsen gör fantastiska insatser och samhällsnytta; de 650 000 ideellt arbetande ledarna är våra vardagshjältar i detta. Riksdagen har för övrigt också utvärderat statens idrottspolitiska mål för barn och ungdomar.
Det är en väldigt omfattande rapport som kommer att redovisas i riksdagen den 11 maj. Eftersom många barn inte når idrotten därför att de inte har den kulturen och bakgrunden är skolans verksamheter mycket viktiga för att barnen ska få fysisk aktivitet.
Jag är oerhört förvånad - och det har vi talat om tidigare - att regeringen tillsammans med Vänsterpartiet aktivt här i riksdagen har valt att säga nej till fler timmar idrott och hälsa i grundskolan, med de stora folkhälsoutmaningar vi har. Jag upplever detta som ett stort svek mot de barn och ungdomar som går i grundskolan.
Sverige har lägst antal timmar idrott och hälsa jämfört med de övriga nordiska länderna, och vårt antal timmar är bland de lägsta i EU. Jag vill därför fråga utbildningsministern hur han tänker gällande att Sverige är sämst i klassen i idrott och hälsa kopplat till de väldigt stora folkhälsoutmaningar vi har.
Saila Quicklund (M):
Över hälften av Sveriges befolkning är överviktig alternativt lider av fetma. Dessa rapporter kom så sent som i förra veckan. Precis som ministern sa är skillnaden mellan hög- och lågutbildade väldigt stor, och den växer. Det är oroande. Fysisk och psykisk hälsa plus kortare medellivslängd är över lag vanligare hos personer med låg utbildningsnivå.
Värst är det för dem som inte har gymnasieutbildning över huvud taget. Vi har även tagit del av rapporter som säger att den psykiska ohälsan fortsätter att öka och att det är de unga som mår dåligt, vilket är oroväckande. En god och jämlik hälsa är en grundförutsättning för samhällets utveckling.
Rapporter visar att det behövs kraftfulla satsningar på folkhälsan i Sverige och att arbetet måste bli en viktig del i samhällsplaneringen. Svenska läkare varnar för en tickande hälsobomb, då många barn är så feta att de riskerar att få sjukdomar som förstör deras liv: åderförfettning, diabetes, ledbesvär med mera.
Dessutom blir allt fler fetare allt tidigare. På tio år har antalet överviktiga barn fördubblats, och beräkningar visar att vart femte barn mellan sex och tio år är överviktigt.
Sahlgrenska Universitetssjukhuset har sett en trefaldig ökning av insulinnivåerna, förhöjt blodtryck under natten och en allvarlig förtjockning av hjärtats vänsterkammare som leder till skadliga effekter hos överviktiga 13-åringar. Om samhället inte gör någonting nu riskerar vi att i framtiden få en vårdsituation i landet som är helt ohållbar.
Samma rapport delger oss också fakta som uppmanar till minst en timme gympa om dagen samt mer fysisk aktivitet i skolans regi, även efter skoltid. Vi moderater har tagit detta på största allvar, och det är därför vi föreslår en 20-procentig ökning av antalet timmar i ämnet idrott och hälsa. Jag skulle gärna se mer, men det här är en bra början.
Även Riksidrottsförbundet och forskare föreslår detta, och lägg därtill att vi också föreslår idrott på fritis. Här ska Svenska Skolidrottsförbundet tillsammans med föreningarna ha en viktig roll i att nå 500 000 barn - ungefär så många finns på fritis i dag. För många barn och ungdomar är det svenska föreningslivet inte en tradition, och därför har de inte heller kommit i kontakt med idrottsrörelsen.
Det här är en jättefin inkörsport till mer fysisk aktivitet. Framför allt gäller detta resurssvaga personer, barn och ungdomar som kan närma sig idrotten och fysisk aktivitet. Hur kan man då, med all den forskning och expertis som finns, här i riksdagen aktivt säga nej till mer idrott och hälsa?
Jag måste komma tillbaka till detta och få ett mer utförligt svar än det jag fick tidigare. Jag vill också fråga: Påstår utbildningsministern att alla vi som, beroende på forskning och annat, förespråkar mer idrott och hälsa har fel? Har vi som driver detta och vill ha detta fel?
Saila Quicklund (M):
Jag tycker att det som utbildningsministern säger är lite luddigt, men vi får fortsätta att följa detta. Jag är fortfarande orolig för barnen och ungdomarna i gruppen utrikes födda, som vi vet har svårt att komma in i idrottsrörelsens skydd, så att säga.
Jag oroar mig fortfarande för dem med funktionsvariationer och för resurssvaga grupper. Vi måste nå dem. Det finns utmaningar även för idrottsrörelsen, men det gäller i ännu högre grad för skolan. Jag är också oroad för lärarnas kunskaper om och intresse för ämnet som du, Gustav Fridolin, vill införa - rörelse generellt sett.
Forskningen visar att aktiviteterna ska vara pulshöjande. Hur ska de utföras i de ofta trånga lokaler som finns? Vi vill också gärna ha 30 minuters aktivitet för att effekten ska bli god. Dessa utmaningar är stora, och det finns stora frågetecken när vi talar om rörelse.
Insatserna måste vara kvalitativa - vi talar alltså inte om armar uppåt sträck för att bryta en lektion, för att eleverna ska få bättre koncentrationsförmåga och så vidare, utan detta är mer vetenskapligt än så. Det är här jag ser de stora utmaningarna: Hur ska vi få till det här? Många frågetecken kvarstår, och vi kommer att behöva följa upp detta. Det verkar finnas många pågående insatser.
Vi får se hur utfallet blir, men jag hoppas och tror att ministern förstår allvaret i detta och de stora folkhälsoutmaningar som vi står inför. Det finns ett stort och brett stöd för mer idrott och hälsa i skolan, och vi tar detta på allvar.