KBLab/rixvox huggingface dataset:
Björn von Sydow (S):
Språkfrågor är inte endast en angelägenhet för den enskilda människan. Det är inte bara en fråga om mänskliga rättigheter för individen, utan det finns också samhälleliga perspektiv. Det är motivet till att Kulturfonden för Sverige och Finland har tagit initiativet till projektet Finska nu.
Det handlar om att öka intresset för det finska språket och den finska kulturen i Sverige och öka kunskapen om barns tvåspråkighet. Syftet är att utveckla samhörigheten och kontakterna mellan våra två länder och främja ett riktigt flerspråkigt Sverige.
Finska nu vänder sig till personer som har en finsk bakgrund men som inte nödvändigtvis har finska som aktivt språk eller som kanske inte ens en gång kan finska. För denna grupp vill vi i projektet skapa samtal om hur familjer med finsk bakgrund kan utnyttja minoritetsspråklagen. Vi tror att förskolan är en viktig plattform.
Barn och föräldrar kan ses som en samverkande helhet tillsammans med förskolepersonalen. Barn kan få övningar i språk och sånger och föräldrarna en möjlighet att ta upp sina rötter. Pedagogerna får en ökad kunskap om finskans särställning och kompetens och om hur man kan stimulera barn att lära sig flera språk.
Det är fantastiskt att se vad som kan ske för de små barnen med flerspråkighet! Även om alla språk har ett lika stort värde är ett av syftena med Finska nu att för vår befolkning lyfta fram det finska språkets särställning i Sverige.
Jag tar upp detta därför att konklusionen i interpellationen är frågan om Centrum för finska språket och kulturen. Jag gör det därför att det finns en motsvarighet i Finland som heter Svenska nu. Där har Finlands förre statsminister Paavo Lipponen axlat ordförandeskapet.
Detta projekt har en liknande bärighet - att skapa en möjlig förståelse för att återuppväcka svenska rötter hos föräldrar och barn i Finland som i huvudsak är finskspråkiga.
Jag vill fästa statsrådets uppmärksamhet vid att om man ser en nedläggning av en högskoleinstitution i Sverige för finska språket och låter den ske måste man tänka på vad vi inte skulle vilja se hända i Finland.
Jag tror att det två projekt som Kulturfonden driver kan betyda en sorts nyrekrytering av intresset för de två språk som spelar en stor roll för det som är framtiden för Sverige och Finland både som nationer och för de människor som bor där.
Jag vill fästa statsrådets uppmärksamhet vid att det nu är viktigt att se att denna sak inte skadas av att statsmakterna förbisåg saker. Sveriges regering och Finlands regering har markerat sitt intresse för de två projekten - Finska nu och Svenska nu - genom anslag som vi hoppas ska kunna förvaltas på ett fint sätt. Jag är ansvarig för den svenska delen.
Björn von Sydow (S):
Talmannen var vänlig nog att låta mig få skjuta på ett avrundande inlägg. Syftet var att jag ville höra statsrådet utveckla sin syn på den här frågan inte bara ur perspektivet mänskliga rättigheter utan också utifrån samhällets kollektiva synvinkel.
Jag tycker, herr talman, att jag hört det från statsrådet, med referaten från Europarådet och så vidare som jag också känner mycket för, men här finns ändå ytterligare dimensioner. Jag tycker också att mina kolleger har lyft fram just detta: Det står egentligen något större på spel. Regeringarna i våra båda länder har skickat signaler om att vi vill ha finska i Sverige och svenska i Finland.
Låt mig få säga att jag tycker att det skulle vara möjligt för regeringen att uppmuntra högskolan och säga: Det går ju inte att ni inte har studenter, att ni inte får forskningsanslag - ni måste väl, kanske tillsammans med regeringen eller Vetenskapsrådet, kunna göra något som lyfter institutionen ur den kanske för låga rekrytering som man har.
Det är vad jag tycker att debatten pekar på.
Nog är det, som kollegerna säger, mycket viktigt att regeringen har en helhetsbild av hur mycket Sveriges universitets- och högskoleväsen klarar av, för att bära upp alla de åtaganden som statsrådet själv säger måste ske för att vi ska få finska i Sverige nu och svenska i Finland nu.
Björn von Sydow (S):
Här visar sig den dubbelhet som vi har sett när det gäller Sverigedemokraternas agerande. I omröstningen den 3 november fastställdes Alliansens budgetförslag.
Men här i dag tar Jonas Åkerlund avstånd från de möjligheter som finns att inom den ramen förverkliga sitt partis önskemål.
Björn von Sydow (S):
Det är svårt att styra Sverige med den förutsättningen. Det är därför som vi befinner oss i en svår och svårhanterlig situation. Det är också därför som vi går mot ett extraval.
Vi beklagar det ställningstagande som Sverigedemokraterna har gjort när det gäller ramarna och vill peka på den inkonsekvens som ligger i att man anser sig tala för sin egen budget när man i realiteten har skaffat riket Alliansens budget.
Björn von Sydow (S):
Jag vill knyta an till det allra sista som Maria Abrahamsson sa, angående anslagen till Regeringskansliet. Det är en neddragning som endast i ringa del används för att finansiera anslagsförstärkningar på utgiftsområde 1. Det går till andra delar i Moderaternas samlade politik.
Anser inte Moderaterna att partiet är bundet vid den överenskommelse som träffades 2011? Jag refererar till att Socialdemokraterna vid den tiden, första året efter alliansregeringens seger 2010 som kvarvarande regering, hade föreslagit en nedsättning av Regeringskansliets anslag med 600 miljoner kronor.
Det väckte opposition. Men Sverigedemokraterna anslöt sig till yrkandet som gick igenom. Inför nästa budgetår träffades dock en överenskommelse mellan Socialdemokraterna och den dåvarande regeringen. Parterna bestämde sig för att tillföra anslaget igen, för att återställa det regeringen hade föreslagit.
Det finansierades budgettekniskt genom att man tog av anslagssparandet. Parterna träffade en överenskommelse om att föra pengar till Regeringskansliets anslag för att på det sättet finansiera hotade nedstängningar av svenska ambassader i andra länder och exportfrämjande åtgärder.
Anser ni moderater att den överenskommelsen fortfarande har giltighet? Vi socialdemokrater slutade nämligen vid den tiden att lägga fram förslag om att sätta ned anslagen för Regeringskansliet.
Björn von Sydow (S):
Det var inte den frågeställningen jag väckte. Vi har ansett att det som skedde 2011 var en överenskommelse av principiell karaktär. Sverige hade på nytt fått en minoritetsregering. Vi förstod att vi kanske också skulle komma att bilda en minoritetsregering efter nästa val.
Är det rimligt att riksdagens majoritet, eller majoriteter, går in och beskär möjligheterna för den regering som Sverige nu har att arbeta på ett rimligt sätt? Vi har tolkat överenskommelsen på det sättet.
Den hade en principiell och långsiktig karaktär, och den syftade till att bidra till stabilitet och handlingskraft hos den regering som riksdagen är skyldig att se till finns. Jag kan säga att vi är förvånade och besvikna över att Moderaterna använder sig av denna metod för att finansiera sin politik i övrigt.
Och min fråga är: Finns det förutsättningar för oss att fortsättningsvis vidhålla den överenskommelse som vi ansåg hade principiell och långsiktig inriktning? Vi hoppas och vädjar till er att ni också ser på samma sak inför nästa agerande i budgetsammanhang.
Björn von Sydow (S):
Jag vill ta upp samma fråga som jag tog upp i ett tidigare inlägg från socialdemokratisk sida.
Jag har dragit historien för kammaren om den överenskommelse som träffades 2011, hur det innebar att ett tidigare yrkande som hade vunnit kammarens bifall under föregående riksmöte nu lades till handlingarna, och i stället uppfinansierades det som regeringen hade dragit in för att tillmötesgå riksdagens beslut.
Jag vill fråga Per-Ingvar Johnsson hur han som företrädare för Centerpartiet ser på den överenskommelsen, som vi alltså har mottagit med överraskning och besvikelse eftersom vi anser att i det läge vi befinner oss är det regeringen, oavsett dess parlamentariska ställning, som har en skyldighet att göra det som regeringsformen kräver, nämligen ansvara för att riket har en regering.
Hur ser Centerpartiet på den överenskommelse som har träffats? Anser Centerpartiet att den egentligen gäller? Anser Centerpartiet att det vore bra om den kunde gälla? Har Centerpartiet kanske till nästa budgetbehandling en annan inställning i den här frågan än vad som i dag redovisas, då Centerpartiet är det alliansparti vars förslag till neddragningar på Regeringskansliet är de största?
Björn von Sydow (S):
Vi diskuterar principfrågan, den om överenskommelsens giltighet. Jag är tacksam för ytterligare en kommentar till det av Per-Ingvar Johnsson. Man kan naturligtvis väga in olika förhållanden, ställa effektivitetskrav och så vidare. Det visar sig att Regeringskansliet under föregående år inte ökat vad gäller personal, antalet anställda. Tvärtom ligger antalet kvar.
Inte heller har de politiskt motiverade anställningarna ökat. Det ser ganska oförändrat ut. Möjligen kan man säga att Regeringskansliet i dag utsätts för en oerhörd press, nämligen genom de parallella krisförlopp Sverige som land och det svenska samhället utsätts för.
Att i den situationen som kommentar till utgiftsområde 1 lägga den största vikt vid att skära ned på Regeringskansliet gör att vi, herr talman, är förvånade, överraskade och besvikna över den inriktningen.
Jag vill hoppas att Per-Ingvar Johnsson finner det möjligt att i dag till kammaren ha en formulering som visar att man förstår att en minoritetsregering behöver vara säker på att Sverige kan regeras.
Björn von Sydow (S):
Med något sänkt stämma vill jag rikta mig till Mathias Sundin med anledning av den frågeställning som jag varit i tillfälle att behandla nyligen med kollegorna i Alliansen. Vi har ju noterat att Liberalerna har ett väsentligt lägre förslag till besparingar på Regeringskansliet.
Jag vill egentligen ställa samma fråga som tidigare, principfrågan: Anser Liberalerna att den överenskommelse som träffades 2011, som innebar att Socialdemokraterna från och med då inte motionerar om neddragningar av Regeringskansliet när vi är i opposition, fortfarande gäller?
Åtminstone kan man säga att den verkar gälla väldigt mycket för Liberalerna eftersom besparingsförslaget är endast 26 miljoner kronor. Jag kunde kanske använda ytterligare en minut för att argumentera, men jag nöjer mig så här och ställer frågan till Liberalerna.
Björn von Sydow (S):
Jag beklagar den sakståndpunkt som Mathias Sundin redovisar, nämligen att överenskommelsen har löpt ut i och med förra mandatperioden. Vi ansåg att den var prövad en gång från vårt parti under oppositionstiden. Det var inte bra.
Riksdagen är ju i hög grad beroende av Regeringskansliet som maskineri. Min och vår inställning är att överenskommelsen var av principiell karaktär. Den bör gälla. Vi vill ha den inriktningen, och det vore mycket värdefullt om vi kunde följa upp den här kammardiskussionen med överläggningar om detta inom ramen för våra partiers samarbetsmöjligheter.
Björn von Sydow (S):
Tack, Tuve Skånberg, för att du i huvudanförandet berört frågeställningen och ökat insynen i vad som hände vid den överläggning som skedde 2011!
Jag tycker ändå att det är värt att fundera över och ta ställning till detta: Är det endast så att en regering ska vara skyddad mot att det ur dess budget bryts ut vissa anslagspunkter inom ett utgiftsområde och att de blir föremål för en annan uppläggning, antingen i själva budgetprocessen eller vid ett senare tillfälle? Är det detta saken handlar om?
Ja, den handlar om det, till en del. Men den handlar också om regeringens ställning i statsskicket. Visst, det är små belopp det handlar om, men som situationen nu är parlamentariskt ser vi av motionerna att regeringen egentligen inte har en absolut majoritet i kammaren för detta anslag, liksom andra anslag.
Här är vi inne på någonting som ändå är djupt betydelsefullt. Riksdagen kan i verkligheten inte arbeta för full maskin utan regering och regeringsmaskineri. Och förverkligandet av statsmakternas strävan kan inte ske annat än med en finansiering som är av klass.
En minoritetsregering ligger här hela tiden under risk i fråga om möjligheterna att å grundlagarnas mening styra riket. Min fråga till Tuve Skånberg är: Vore det inte bra att avsluta den här debatten med ett konstaterande - varje minoritetsregering har förståelse för att det är lättare för oppositionen att komma med sådana här förslag, men det är någonting som vi borde hålla oss ifrån?
Björn von Sydow (S):
Tack, Mathias Sundin, för vänligheten att kalla mig för statskramare! Jag kan ta det på ett skämtsamt sätt, men jag kan också säga att när vi nu lever i dessa allvarsamma tider har det i många demokratiska länder blivit en ökad förståelse för en statsmakt eller en effektiv offentlig makt.
Det märkte man faktiskt, om jag minns undersökningarna rätt, redan från angreppet den 11 september 2001. Forskningen som till exempel Rothstein bedriver visar hur kolossalt avgörande det är att den offentliga makten inte är korrumperad.
Han menar ju att det första kravet, nästan, är ett korruptionsfritt samhälle, före kravet på i bred mening mänskliga rättigheter och ett folkligt deltagande i demokratin.
Som före detta gammal statskramare kan jag säga att i svåra tider är en effektiv statsförvaltning väldigt betydelsefull och likaså ett effektivt demokratiskt deltagande. Där spelar minoritetsspråkens möjligheter och rättigheter för de människor som har dem en väldigt stor roll. Jag ser alltså ingen direkt motsättning i detta.
Vi vet att det är uppskattat, men vi har till regeringen fått en del indikationer på att det kan vara problem som har att göra med om pengarna kommer till rätt användning. Är det rimligt att använda dem som man gör?
Översynen har det syftet, och i det ljuset har vi ansett att det kan vara acceptabelt den här gången.
Björn von Sydow (S):
Vi har stor förståelse för vilket viktigt element det är i en demokrati med minoriteters rättigheter, inte minst språkfärdighet och möjligheten att med det egna hemspråket, modersmålet, vara fullt delaktig. Vi har full förståelse för det. Systemet ska utvecklas, inte avvecklas.
Vi menar att det även inom den fastlagda ramen finns möjligheter för myndigheter och regering att ge nya minoriteter tillträde till förvaltningsområdesstatus, men det finns inte samma ekonomiska handlingsmöjligheter under det kommande budgetåret.
Vi hoppas att översynen görs snabbt och att regeringen kan komma till riksdagen med ett grundat förslag framgent.
Björn von Sydow (S):
Vad som ligger bakom regeringens sätt att presentera budgetpropositionen kan jag inte svara på. Jag kan naturligtvis ta reda på svaret på den frågan, men jag har det inte nu. Jag kan däremot säga att vi är intresserade av effektutvärderingar av olika slag. Det finns ingen principiell motvilja hos oss mot att ha sådana.
Det förslag som har lagts fram av Moderaterna om att utöka riksdagens utredningstjänst kommer inte att gå igenom nu med den beslutsordning vi har. Men vi har inte argumenterat om frågan hur man vill använda budgetutrymmet som ni anser att ni frigör genom att dra ned på Regeringskansliet.
Det används i huvudsak för andra utgifter eller för att finansiera andra utgiftsområden. Vi har i verkligheten, i samhället, en ganska omfattande effektivitetsmätning. Den viktigaste är riksrevisorerna.
Det råder väl allmän enighet om att det är ett mycket betydelsefullt instrument eftersom Riksrevisionens arbete sker utan några så att säga strategiska avsikter. Det är ett bra instrument som vi ofta använder oss av.
Vi är helt eniga om att det är en effektiv form för effektmätning utöver traditionell revisionell analys.
Steget från att rikta kritik mot hur regeringen redovisar effektmått i budgetpropositionen till att ha ett förslag till en neddragning av anslaget till Regeringskansliet är svårt att förstå för mig i det här sammanhanget.
Björn von Sydow (S):
Jag tackar för den förståelse som Maria Abrahamsson visar i sitt svar. Det finns ju andra instrument som också ligger under regeringen formellt sett men som är av betydelse för oss. Det är till exempel Finanspolitiska rådet.
Det är en organisation som på sätt och vis också mäter effekter och ger förslag till både kritik och framgångsmöjligheter, inte bara i den allmänna finanspolitiken utan också på många delområden. Det står oss fritt att använda detta.
Vi har också möjligheten att inom utskotten göra utfrågningar och så vidare och pressa fram besked, till exempel i fråga om någonting som något utskott anser inte har redovisats med tillräcklig klarhet av regeringen. Det finns alltså ingen ovilja hos oss att ha goda möjligheter för riksdagen att undersöka effekter av regeringsförslag.
Det är vi helt öppna för. Jag vill bara säga att sett som markeringar av intresseinriktningar är Moderaternas förslag till ökning av riksdagens förvaltningsanslag, som Maria Abrahamsson har argumenterat för, på 5 miljoner kronor. Neddragningen av Regeringskansliet är på 104 miljoner kronor.
Björn von Sydow (S):
Enligt min tolkning sammanhänger det med att frågan om hur organiseringen och politiken i det hänseendet ska ske framåt är föremål för en utredning. Det pågår en utredning som man snart ska slutrapportera, och då blir det möjligt för oss att lägga fast riktlinjer om politik på längre sikt. Det är den bild som jag har av situationen. Någon avsikt att i reella termer minska insatserna finns inte.
Anna Kinberg Batra (M):
Det kortaste svaret på de här frågorna är: Jodå, men inte exakt i den form som Ulf Holm vill ha just här och just i dag. Vad gäller parlamentsflytt framgår det tydligt i den moderata rapport som jag var med och skrev, och som Ulf Holm redan har berömt en gång i den här kammaren, att vi tycker att det är dumt, dyrt och dåligt att flytten mellan de två städerna innebär så väldiga merkostnader, miljöproblem med mera.
Det är ingen hemlighet alls utan officiell moderat politik, som även partiledaren tillika statsministern har instämt i. Sedan handlar det om när och i vilken form man lyckas genomföra sina beslut. Ingen skulle vara gladare än jag om det svenska Moderata samlingspartiet hade egen majoritet både här och i ministerrådet. Varför inte kontrollera hela ministerrådet? Då skulle vi nämligen kunna genomföra det här.
Nu måste vi välja våra strider inom de ramar vi har, till exempel 27 länder och dessutom ett kort svenskt ordförandeskap. Då är det allra viktigast att få en global uppgörelse om klimatet, att spara pengar, att se till att EU kan skapa jobb och att bekämpa den internationella terrorismen. Det utesluter inte att vi vill fortsätta att driva effektiviteten även i flyttfrågan. Även vad gäller klimatet delar jag en hel del av Ulf Holms intentioner.
Det har vid flera tillfällen i den här debatten varit uppe att EU:s jordbrukspolitik inte alltid gynnar de mest miljövänliga formerna, till exempel när det handlar om både marken och djuren. Det måste in mycket mer i jordbrukspolitiken. Det är också ett ämne för hälsokontrollen av jordbrukspolitiken. Detta vill vi fortsätta driva genom vårt aktiva arbete i kärnan i EU. Det kommer vi att jobba vidare med.
Närmast i morgon är Ulf Holm välkommen att ställa upp bland majoriteten när vi har EU-nämnd om jordbruksfrågor. Välkommen då!
Anna Kinberg Batra (M):
Det var tråkigt att höra de två sista små inspelen. Jag antar att Ulf Holm tillhör de sex av tio medborgare som vill ha ännu mer information om vad vi faktiskt gör i EU-frågor, och det kan jag ge lite grann även här och nu. Vad gäller fördraget är vi ganska överens om det i den här kammaren, bland annat av det skälet att det tydligt definierar vad EU ska göra och inte. En sådan katalog fanns inte förr. Och EU blir effektivare i bekämpningen av internationell brottslighet.
Det tycker jag är viktigt och det tycker de flesta svenska väljare är viktigt. Det är en typisk strid som vi gärna tar och som vi använder EU till. Tar vi några strider om klimatfrågan? Det är en närmast fånig fråga, och det vet egentligen Ulf Holm. Det är inte någon stor grej att det har skrivits dit några enstaka ord i fördraget om att klimatfrågan är viktig. Jag kan hålla med om att det är närmast kosmetiskt. Men vad använder vi då medlemskapet till?
Jo, bland annat till att driva på alla de andra länderna och genom EU driva på de andra världsdelarna för att vi tillsammans ska bekämpa hotet mot klimatet. Och vad handlar det om? Jo, om att ta strid för att människor på jorden ska kunna överleva genom att politiken samsas om att minska utsläppen och rädda klimatet. Om det inte är att ta en strid i en viktig EU-fråga, vad är det då?
Vi väljer att jobba tillsammans med andra länder, att driva på där vi kan nå framgångar och att använda EU även mot andra världsdelar. Ulf Holm väljer att stå här och prata om ett sätt att skriva budgettexter. Vi väljer att jobba tillsammans politiskt, och Miljöpartiet är naturligtvis fortsatt välkommet att hjälpa oss i den kampen.
Anna Kinberg Batra (M):
Av de lite mer kritiska inläggen kan man få intrycket att det sitter en liten djävul i Bryssel och vrider på några rattar i överstatlig riktning. Sedan kan vi diskutera kontroller och bromsar. Men då har man missuppfattat en fundamental sak i denna debatt, nämligen att EU är politik. Det kommer bort ibland. Vi pratar faktiskt om människor. Kommissionärer är politiker. Ministerrådet består av ministrar som är ansvariga inför sina hemparlament.
Sveriges riksdag är mig veterligen demokratiskt folkvald. Det är politiker överallt. Nu har vi dessutom en majoritet som är engagerad politiskt och vill påverka EU på alla nivåer - och försöker göra det också. Det här kommer bort lite grann i debatten. Då kan vi diskutera hur vi gör det här bäst. Sveriges riksdag har bra förutsättningar för ett djupare och bättre engagemang.
Visst är det så som Ulf Holm tar upp, nämligen att det är upp till politikerna i bland annat de nationella parlamenten vad vi gör av EU. Jag kan jämföra med första gången jag kom in i det här huset våren 2000. Jag hittade en intressant EU-fråga i arbetsmarknadsutskottet. Jag sade att vi borde göra något av den frågan. Men då fick jag veta att det är en EU-fråga som borde tas upp i EU-nämnden. Så är det inte längre. Den svenska riksdagsordningen förändrades för ett år sedan, och vi är nu nybörjare i detta.
Nu är det ett betydligt djupare och bredare engagemang i det här huset än vad det har varit förut i EU-frågor. Det är en bra början. Jag träffar kolleger från andra länder. Nu finns det också en livlig debatt mellan de nationella parlamenten inom EU om hur vi bäst ska använda de skarpare möjligheterna till subsidiaritetskontroll. De har faktiskt inte fått tänder än men förhoppningsvis får de det den 1 januari.
EU är politik, och det är upp till politikerna hur vi använder EU bäst. Där kan vi alltid bli bättre, men kom inte och säg att det inte är demokratiskt.
Anna Kinberg Batra (M):
Jag hörde inte mig själv säga vare sig piska eller fattigdom. Det får stå för Ulla Andersson. Jag har med mig beräkningar på vilka effekter den sammanlagda allianspolitiken har fått. En ensam trebarnsmamma som jobbar deltid i vården uppfyller kraven på maximalt bostadsbidrag.
Jag vill understryka, vilket jag också gjorde i mitt anförande, att det behövs fortsatta skattesänkningar, bättre arbetsmarknad och riktade satsningar till hennes typ av familj. Hon har fått närmare 800 kronor i lägre skatt per månad. För 800 kronor kan man köpa en overall till sitt barn eller åka på en utflykt eller också kan man lägga undan till semestern.
Det är beklagligt att Ulla Andersson förringar sådana effekter. Tack vare våra beslut kommer den ensamstående mamman att få 600 kronor per månad i högre bostadsbidrag. Sådant behövs också.
För grupperna med allra lägst marginaler är inte skattesänkningar svaret på alla frågor, men jag tycker att det är beklagligt att oppositionen förringar den effekt som skattesänkningar faktiskt har för låg- och medelinkomsttagare. För dem är hundralapparna avgörande för om det funkar eller inte, om det går ihop eller inte, om barnen får glasögon, overaller eller utflykter eller inte. Det får den här mammans barn nu.
Det har Ulla Andersson varit emot.