KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isak From (S):
När man hör statsrådet Stefan Attefall låter det ganska positivt. Vi får försöka se positivt på det och hoppas att det kommer något som vi kan diskutera här. Utredningen som presenterades var tämligen bra, så det måste ändå vara en god grund att stå på.
Det här berör inte bara de statsfinansierade teatrarna utan även de 60 länsteatrar som har bidrag från staten.
Vi får en snedvridning av kulturmöjligheterna ute i landet eftersom pensionspremien räknas fram utifrån vad man har för historia, vad man har gjort, om man varit utomlands, om man är ung eller gammal, dansare eller sångare.
Vi har en situation där pensionspremien ibland är högre än lönen. Den betalas in för frilansade skådespelare men kommer dem aldrig till del. De frilansade har nämligen sällan en fast anställning när de går i pension.
Premiepensionerna tär på de statliga och regionala kulturanslagen till teatern och är inte till glädje för scenkonsten eller dess utövare. Utredningen som presenterades för två år sedan är ett förslag till ett nytt pensionssystem för scenkonstanställda.
Utredningsförslaget löser i stort sett samtliga problem som branschen levt med under lång tid och medför ingen ökad kostnad för staten. Enligt förslaget ska arbetsmarknadens parter ansvara för scenkonstens pensionsvillkor.
Västerbottensteatern beräknar utifrån de lönesummor de betalar in och utgår från de prognoser som kommer från Statens pensionsverk när man gör sin budget. Under innevarande år blev det en felräkning på 800 000. Det är väldigt mycket pengar för en liten länsteater.
Norrlandsoperan i Västerbotten upplever att det i stort sett har blivit omöjligt att planera långsiktigt för sin verksamhet. Man kan inte säga om man har råd att göra uppsättningar i egen regi eller om man måste, som på många andra håll, köpa in färdiga produktioner utomlands ifrån.
Det är till stor skada för den regionala kulturutvecklingen. Herr talman! Kulturen som tillväxtfaktor har i det nuvarande systemet fått sig en kraftig törn. Vi socialdemokrater fråga oss varför inget händer.
Alla är eniga om att något måste göras, men inget händer. Därför vill jag säga till statsrådet att om ni behöver hjälp ställer vi gärna upp.
Isak From (S):
Tack, Siv Holma, för en viktig uppdatering! Vi i S-gruppen i kulturutskottet är nya allihop. Frågorna har varit nya för oss. Samtidigt känns det oerhört angeläget att vi kommer till rätta med detta. Det här berör hela Kultursverige, på ett eller annat sätt. Det berör också tilltron till pensionssystemet.
Därför är det oerhört viktigt att vi kommer till rätta med det här. Vad som händer är att dyra dansare och dyra sångare får svårt att hitta jobb. Det betyder att det blir färre konserter och färre teaterpjäser på Sveriges scener. Det innebär, som vi har det nu, ett utslagningssystem inom scenkonstområdet. Som Norrlandsoperan presenterade här är det ett minfält.
Man vet inte riktigt vad kostnaderna blir när man anställer. Om vi pratar alliansregeringens jobblinje innebär det nuvarande systemet ingen utveckling. Det är i stället en avveckling, eftersom teatrarna har allt svårare att behålla sin personal. Det allmänna pensionssystemet har genomgått en stor förändring.
Men, herr talman, en nödvändig reglering av pensionskostnaderna inom scenkonstområdet har inte skett. Nu när vi har en ansvarig minister här är frågan: Kommer det att hända något, eller hur länge kommer skillnaderna att få fortsätta att öka, vilket de gör i dag? Det är de frilansande scenkonstarbetarna som drabbas. Det är särskilt de äldre. De är de riktigt stora förlorarna. Men på kvalitetssidan förlorar också institutionerna och publiken.
Sedan förlorar vi allihop när SPV inte har någon att skicka räkningen till. Enligt den nya arbetsfördelningen i Regeringskansliet är det Stefan Attefall som är ansvarig. Herr talman! Det är många som väntar på resultat.
Isak From (S):
Jag tackar Sven-Erik Bucht för en viktig interpellation, en interpellation som har stor bärighet i detta lands framtida förutsättningar. Jag kommer att hålla mig till den sammanhållna gruvpolitiken. Vill vi kan rätt åtgärder för gruvnäringen leda till många nya arbetstillfällen. Det har vi varit överens om, inte minst på landsbygden.
Avfolkningen har under lång tid utarmat många glesbygdsområden eftersom utbildnings- och arbetstillfällen har funnits i storstäderna. Malmbrytningen, mineralutbildning och kringindustrier till mineralnäringen har skapat och kan fortsättningsvis också skapa goda möjligheter utanför de stora tätorterna. Sverige är i dag ett högintressant land för både svenska och utländska mineralprospekteringsföretag och gruvföretag.
Antalet aktörer på marknaden har väsentligt ökat under de senaste åren. Resultatet är att nya stora och små mineralfyndigheter upptäcks så att olika nya typer av mineraler kan börja utvinnas. Branschen själv beskriver det som att konjunkturbotten har passerats och att en återhämtning har inletts. Det andas tydligt optimism.
Jag var, precis som mina kolleger här, på gruv- och mineralseminariet på Grand Hôtel där samtliga aktörer andades tillförsikt. Man ser dock att det finns behov, som har lyfts fram av mina interpellationskamrater. Vad som har varit ett stort dilemma - jag har haft interpellationsdebatter med Hillevi Engström i frågan - är riktade arbetsmarknadsutbildningar mot gruvnäringen.
I både svar och debatt skymtar vi en stor okunskap från regeringens håll om gruvnäringens förutsättningar. Nu undrar jag hur ansvarig näringsminister, som faktiskt är från Västerbotten och kanske lite bättre bevandrad i gruvföretagens förutsättningar, kommunicerar de här viktiga frågorna i regeringen.
Jag är medveten om att frågan ligger på flera olika ministerområden, men jag måste utgå från att ansvariga ministrar samtalar och samarbetar i den här viktiga frågan. Om man inte har gjort det ordentligt är det väl hög tid att man gör det nu. Krister Örnfjäder var inne på domstolshandläggningen, och även näringsministern.
Om man hör med Bergsstaten och ansvarig bergmästare framgår det att bergsstaterna kommunicerar med fler och fler oseriösa företag som vill leta metaller i Sverige, och var fjärde ansökan avslås.
Eftersom fler och fler undersökningstillstånd söks och beviljas i naturkänsliga områden får det mig att tänka på frågeställningen: Kommer det också fler komplicerade ansökningar till domstolarna som de ska hantera? Kommer man då att kunna snabba på handläggningen, som vi alla vill? Det skulle vara intressant att få reda på det.
Isak From (S):
Enligt Arbetsförmedlingen har arbetslösheten för gruv- och gruvrelaterade arbeten legat på en mycket låg nivå under längre tid jämfört med övriga yrken. Den låga nivån kvarstår fortfarande och minskar sannolikt ytterligare kommande år. De närmaste åren förväntas det vara en god balans mellan tillgång och efterfrågan i landet som helhet, säger man på Arbetsförmedlingen.
Därför säger man på Arbetsförmedlingen också att det inte finns något nationellt behov av gruvrelaterade arbetsmarknadsutbildningar. Här tror jag att det finns en skillnad i synsätt. I vart fall i gruvregionerna finns det ett väldigt stort behov av kompetens, både bergarbetarkompetens och högre utbildning.
Just nu pågår projektering av ett antal gruvområden, i Pajala, Tärnaby och Västerbottens inland, där man på grund av att det egentligen inte finns projektörer i Sverige anlitar projekteringsföretag från England. Det är bra, för då kanske man kommer i gång. Men här har vi en gammal synd att ta igen.
Då är frågan hur man gör det så fort som möjligt. Det är klart att det snabbaste då är att vidareutbilda gruvarbetare och att ta in nya. Men det görs inte i den omfattning som det borde göras. I branschen säger man att det finns ett behov motsvarande drygt 3 500 i den nordliga regionen inom fem år.
Visst behövs det en samlad nationell strategi för gruvnäringen. Inte minst behöver det - som mina kamrater har sagt - vägas in kommunikationer. Där har vi en lång bit kvar innan vi är i mål.
Isak From (S):
Jag tackar Sven-Erik Bucht för en viktig interpellation och ministern för svaret. Vi ser i norra Sverige en tillväxt utan dess like och som vi inte hade tillstymmelse till tro på för tio år sedan när gruvnäringen var hårt åtgången.
Utbildningssystemen satsade inte på rätt kompetens, och myndigheterna satsade inte heller på att se till att man hade dessa kompetenser.
Jag tror, herr talman, att vi har en viss kompetensbrist, för det borde inte behöva vara de långa handläggningstider som vi nu ser i olika delar av Sverige. Enligt bland andra myndigheten Bergsstaten är det många oseriösa företag som söker sig hit och söker tillstånd på bristfälliga underlag.
Det gör att handläggningstiden växer även för seriösa företag. Detta måste vi hitta ett system för att hantera. Vi har också aspekten att undersökningstillstånden och gruvetableringarna nästan alltid är lokaliserade till känsliga områden.
Vi har rennäringens riksintressen, Natura 2000-områden och nationalparker som vi också ska klara. Samtidigt vill inte investerarna i gruvnäringen vänta i två år eller 22 månader medan man får tillstånd. De initiala kostnaderna för gruvnäringen är tillräckligt höga ändå.
Avkastningen kommer långt efteråt. Vi har i dag förhållandevis få större gruvbolag. Vi har Boliden och LKAB och några som är på väg in, men det borde kunna vara fler. En orsak verkar vara att handläggningstiderna är alldeles för långa. Det satsas ändå ganska mycket.
Jag skulle vilja höra hur miljöministern ser på frågan om kompetensbrist, hur miljöministern kommunicerar detta i regeringen och vad han kan tänkas göra åt den eventuella kompetensbristen.
Isak From (S):
Jag fick i alla fall svar på några frågor. Sedan kanske vi får svar på fler. I mitt hemlän Västerbotten är man när det gäller IGE Nordic i det initiala skedet. Man har gjort den första projekteringen och är i starten av handläggningen av miljötillstånden. Det är ett ypperligt tillfälle att följa denna process.
Detta sker i renbetesområdet, i gränslandet till nationalparken och i ett Natura 2000-område. Detta är också ett nytt gruvföretag med nya investerare i vårt land som jag tycker att det är viktigt att vi är rädda om. Jag kommer att följa detta noga för att se vart det tar vägen. Är detta möjligt?
Är det i så fall handläggningstiderna som blir för långa, och vad kan man i så fall göra åt det? Precis som Sven-Erik Bucht har varit inne på är belastningen på miljödomstolen i Umeå mycket hög för närvarande. Jag tycker att vi måste hjälpas åt för att göra någonting åt det. Det kan miljöministern faktiskt göra någonting åt. Detta handlar inte bara om gruvnäringen. Skogsnäringen är faktiskt också lite drabbad av detta.
När man träffar företrädarna för skogsbolagen ler de lite grann. De förstår vikten av att man gör grod- och ormkulvertar under skogsbilvägar. Men samtidigt undrar de om tillståndet ska vara dyrare än att göra själva kulverten. Är det detta som är meningen? Eller ska man kunna göra detta på ett snabbt och effektivt sätt när man nu gör en skogsbilväg och gör hela prövningen?
Här tror jag att vi kan göra förbättringar. Jag fortsätter att bevaka detta, och jag hoppas att miljöministern gör detsamma.
Isak From (S):
Eftersom det är första gången vi träffas vill också jag ta tillfället i akt och gratulera statsrådet till utnämningen. Det är en principiellt mycket viktig interpellation som debatteras här, eftersom det rör människors förutsättningar för fri rörlighet och möjligheter att bo och verka i hela landet.
När fast telefoni försvinner, är inte det oreglerad avveckling av glesbygden, eller kan det vara en möjlighet till utveckling? Det beror på hur man faktiskt agerar. Över 500 000 hushåll i Sverige kommer att bli av med den fasta telefonen de närmaste åren. Det gäller bland annat Svartnäs och Frautjälen, byar i Västerbotten i min kommun, som kommer att drabbas och har drabbats alldeles nyligen.
Telia drar ned delar av det fasta telefonnätet. Orsaken är att bolaget tycker att det är alldeles för dyrt att underhålla gamla stolplinjer där det är glest mellan kunderna. Totalt kommer hushåll i över 200 kommuner att drabbas under de närmaste fem åren. Det råder inga tvivel om detta.
Vem har då gett detta uppdrag att kapa ledningarna utan samråd med berörda kommuner? Vad händer med de äldre som behöver trygghetslarm? Har den borgerliga regeringen grepp om avrustningen av glesbygden, eller sitter man som vanligt med händerna i byxfickorna och är förvånad?
Vi har nu hört statsministerns regeringsförklaring, och nu förväntar vi oss nya tag. Vi socialdemokrater anser att staten måste ta det övergripande ansvaret för drift av och investeringar i vägar, järnvägar, flygplatser, post och IT och genom sitt ägande av Telia även till möjligheterna till telefoni.
En väl utbyggd, fungerande telefoni- och postinfrastruktur i hela landet är nödvändig av många skäl. Den behövs för att man ska kunna utveckla telemedicin och kunna utveckla företag men också för att nya företag ska kunna startas. Även fritidssektorn och besöksnäringen är viktiga.
Här kan också nämnas distansutbildningen, folkhälsoperspektivet och den fria rörligheten. Nu ser vi ytterligare ett område där regeringen har misskött sitt uppdrag. Sedan ett par år tillbaka erbjuder delstatliga Telia Sonera enbart fastmobil som försök i Norrlands inland och i Småland trots vetskap om bristfällig täckning.
Såväl kunder som statliga Post- och telestyrelsen har konstaterat att denna tjänst inte uppfyller lagens krav på god funktion, kvalitet och säkerhet. Herr talman! I min kommun har vi en positiv händelse, men det där har nu naggats i kanten. Det är nämligen så att väg 971 mellan Norsjö och Bastuträsk byggs om.
Efter väldigt många års påtryckningar från både kommun och transportnäring bygger Transportverket om vägen. Men döm om vår förvåning när Telia samtidigt tar tillfället i akt och plockar ned befintligt telenät utan att ersätta det med något nytt! Det handlar om en sträcka på en och en halv mil där befintligt nät plockas ned.
Här har inget samråd skett med kommunen. Eftersom det gäller en del av befintlig växel behövs inget samråd, utan då räcker det med att skicka ett brev till kommunen där man talar om hur man kommer att göra. Brev skickas också till berörda där det står: Ni kommer att få erbjudande om fastmobil. Så får det inte gå till! Vad tänker statsrådet göra åt detta?
Isak From (S):
Vi socialdemokrater är för att man använder ny, modern teknik, men vi tycker också att det är jätteviktigt hur man genomför övergången mellan de olika systemen. Vi anser att det allra minsta man kan begära är en samrådsplikt mellan berörda myndigheter för att minimera effekterna för den enskilde.
Hemma hos mig hade detta förmodligen kunnat lösas på ett för brukarna tillfredsställande sätt om ett tidigt samråd hade genomförts. Det är ett rent hederlighetskrav. Det har inte hänt.
Det är naturligtvis oacceptabelt att delstatliga Telia Sonera monterar ned väl fungerande telenät och erbjuder en tjänst som inte uppfyller lagkravet. Vi funderar på vad som händer med den äldre befolkningen, som kanske behöver trygghetslarm eller som redan hade ett. Ska kommunerna gissa vilken sorts trygghetslarm som ska tillhandahållas?
Det är inte delstatliga Telias uppdrag att tillhandahålla trygghetslarm, utan i dagsläget är det kommunernas skyldighet. Jag undrar om det är statsrådets åsikt att kommunen ska gissa och bekosta flera olika system för trygghetslarm. På vilka villkor ska det vara möjligt att som glesbygdsbo, gammal eller ung, bo kvar?
Det är många som ställs inför frågan om de ens kan bo kvar i sina hem när de blivit gamla eftersom det plötsligt saknas ett system som tidigare fanns. Det handlar även om någonting annat. Vårt område är ett relativt nyligen anlagt fritidshusområde där flera har investerat många dyra pengar, uppemot 25 000 kronor, för att installera en fast telefon - och nu får man mobil.
Isak From (S):
Låt mig först gratulera herr talmannen till uppdraget. Jag gläder mig åt att få hålla mitt första anförande, mitt så kallade jungfrutal, i en så viktig fråga.
Jag vill också gratulera Hillevi Engström till utnämningen till en av de viktigaste ministerposterna, vilken jag anser att arbetsmarknadsministern innehar. Herr talman!
Ungdomsarbetslösheten är livligt debatterad, men fokus ligger allt som oftast inte på orsaker och åtgärder utan på statistiken eller parametrar för hur man mäter statistiken och vilka som ingår i statistiken.
Låt oss i stället konstatera att varje gång en arbetslös ungdom vill ha ett arbete eller en arbetsmarknadsåtgärd och inte får det är det ett misslyckande. Det finns i dag ett aktivitetsförbud som införts av den borgerliga regeringen. I praktiken innebär det att man inte får någon åtgärd under de tre första månaderna och ibland under de sex första månaderna.
Låt mig berätta om min arbetskamrats dotter, och detta kan gälla många döttrar och söner. Hon fick ett jobb och flyttade till en annan kommun. Hon jobbade där några månader men blev sedan arbetslös. Hon hann inte tjäna in till sin a-kassa.
Hon anmälde sig till Arbetsförmedlingen men fick vänta drygt tre månader på en åtgärd, en praktikplats med dålig ersättning. Min arbetskamrats dotter blev då tvungen att flytta tillbaka till sin hemkommun och sina föräldrar och tvingades tacka nej till sin praktikplats.
Väl hemma fick hon anmäla sig hos en annan arbetsförmedling, dock inom samma arbetsmarknadsområde. Det gjorde att hon fick ytterligare tre månader med aktivitetsförbud. Det är många ungdomar i dag som är i denna situation.
Den höga arbetslösheten är ett enormt slöseri med en hel generations kunskaper och engagemang. Vi har länge vetat att den största ungdomskullen sedan 60-talet skulle lämna gymnasiet samtidigt som 40-talisterna går i pension. Men regeringen har monterat ned arbetsmarknadspolitiken och försämrat vuxenutbildningen.
Det kanske inte alltid var bättre förr, men vi borde åtminstone ta lärdom av vad som hände förr. Nu ligger många unga i soffan och kommer inte ut i någon åtgärd, och det är svårt att rucka ett invant beteende.
Efter 90-talskrisen tog det lång tid och ett kunskapslyft över en hel nation för att ändra detta. Det tog många år att få ordning på det. Nu är vi där igen, och det är viktigt att krafttag tas.
Det är viktigt att vår nya arbetsmarknadsminister som är lyckligt lottad och har ett jobb använder hela sin makt för att se till att aktivitetsförbudet de första tre månaderna försvinner.
Isak From (S):
Statsrådet! Jag noterar svaret från Hillevi Engström. Jag håller med om att skolan är jätteviktig. Lärlingsutbildningen är också viktig. Jag tror på den utbildningsformen. Jag har själv erfarenhet från den eftersom jag har varit utbildningsnämndens ordförande i min hemkommun.
Vi har under tio års tid jobbat med teknikcollege, vård- och omsorgscollege och industriprogrammet i nära samarbete med företag. Herr talman! Det har hänt något. Vi fick en industrikris och det kom en massa åtgärder från Arbetsförmedlingen.
Vi har också det som vi diskuterade tidigare, nämligen de utförsäkrades situation. Vi har fått ut en massa sjuka i jobb- och aktivitetsgarantin som har trängt ut unga från arbetsmarknaden.
Det gör att företagen inte orkar eller törs ta på sig att vara en del i utbildningsanordningen över så lång tid som en lärlingsutbildning varar. Jag vill gärna höra hur statsrådet har tänkt att lärlingsutbildningen ska fungera.
I det försök som är genomfört i gymnasieskolan har man inte kunnat fylla platserna till stor del på grund av att det har varit otydligt. Utfallet har inte varit särskilt bra. Jag vill höra mer om det.
Isak From (S):
Precis som Anders Borg, finansministern, säger har den borgerliga regeringens politik i allt väsentligt vänt sig till och utformats för människor i tillsvidareanställning med fasta jobb. Jobbskatteavdrag och neddragningar i socialförsäkringssystemen visar detta med all tydlighet.
Vad som också visar sig är att skillnaderna i övriga grupper - barn, pensionärer, sjuka och arbetslösa - ökar. Den gruppen har det inte lika lätt med den moderatledda regeringen, men det är ju också meningen. Har då risken för barnfattigdom och fattigdom i allmänhet ökat med den borgerliga regeringen?
Ja, all mätning visar att under de snart fem åren med borgerligt styre har den i vart fall inte minskat. Fru talman! Moderaterna gjorde ett stort nummer i valrörelsen av att kommunerna bara ska syssla med välfärdens kärna. Johnny Munkhammar var inne på samma sak här. Många undrar vad som egentligen ligger i begreppet välfärdens kärna. Samtidigt som många undrar över det här lyfter regeringen över kostnaderna till kommunerna. Socialbidragen ökar.
Finansiering av järnvägar, vägar och flygplatser lämnar man över till kommunerna. Är det välfärdens kärna? Eller kan det vara något annat som ligger i välfärdens kärna? Kan det vara så att det borde vara jämlika förutsättningar för barnen att nyttja musikskolan, att delta i friluftsaktiviteter, att delta i idrottsföreningen?
Och kan det vara så att kostnaderna också här har ökat under den borgerliga regeringen? Det har vi inte fått svar på. Vad ligger i välfärdens kärna? Vad är det som faktiskt minskar skillnaderna? Är det en kommunal, stark finansiell sektor som kan utjämna skillnaderna?
Eller är det så, precis som Monica Green är inne på här, att skillnaderna under den borgerliga regeringen har ökat och att samhället slits isär? Det vill vi ha reda på.
Isak From (S):
Jag konstaterar att jag fortfarande inte har fått något svar på vad som egentligen ingår i välfärdens kärna. Frihet och värdighet kommer med förutsättningen att försörja sig, att ha en lön som man kan försörja sig på. Fru talman! Alla föräldrar vill kunna försörja sig själva. Man vill kunna köpa glasögon till sina barn. Man vill kunna skicka sitt barn på en skolresa. Man vill också kunna köpa kläder när det är kallt på vintern.
Så är det inte i dag. Finansministern gick mycket in på skolan. Jag måste kommentera det. Jag var själv utbildningsnämndens ordförande under förra mandatperioden, och jag kan hålla med om att det finns stora skillnader över landet. Överlag har vi dock bra skolor. Jag har själv varit ansvarig för teknikcollege i min hemkommun.
Där har samtliga som gått ut fått arbete. Finansministern är välkommen att komma till Norsjö och se hur det fungerar, för det behöver nog spridas över landet. Jag väntar på att lärarkåren ska resa sig. Både finansministern och utbildningsministern har under många år rackat ned på lärarkåren som om den vore helt värdelös.
Så är inte fallet. Det som har hänt är att skillnaderna har ökat och att vissa lärare inte har fått de förutsättningar de behöver. Vi är eniga om att detta behöver styras upp. Men låt oss hålla oss till sanningen. Många skolor är bra skolor, och de flesta lärare gör ett utmärkt jobb.