KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kerstin Lundgren (C):
Tack, utrikesministern! Jag hoppas att planen för att kunna använda alla diplomatiska redskap är avdammad.
Om det händer är det viktigt att man agerar, men även om en dom skulle dröja är det viktigt att man reagerar och agerar, för det handlar kanske egentligen om Nadijas möjligheter att överleva.
Hennes krav på att få en sjyst och rättvis rättegång samt att få återföras till Ukraina, hennes hemland, är naturligtvis helt legitima och måste få fullt stöd. Det ryska agerandet i den delen kräver mycket tydlig kritik för att visa att sådant inte accepteras.
Det är inte så vi ska agera. Ryssland är medlem i Europarådet, och Ryssland har skrivit under på villkor för hur vi ska förhålla oss till varandra. Men man väljer att, inte bara på ett område utan på många områden, helt lämna de överenskommelser man har gjort. Sedan är det naturligtvis bra om man väljer att agera tillsammans.
Det är bra om Sverige skulle kunna bygga en allians med andra utrikesministrar och gemensamt agera för att de frihetsberövade ska släppas fria och återföras till Ukraina. Det vore i så fall välkommet. Jag hoppas att utrikesministern lyckas med att få flera att ställa upp med krav på Ryssland att återge makten över territoriet till Ukraina.
Så länge man inte har gjort det blir nämligen alla stödinsatser vi försöker göra inte fullt effektiva. Det handlar om att Ryssland fortfarande vill destabilisera, och det måste vi bekämpa.
Kerstin Lundgren (C):
Tack, biståndsministern, för svaret på mina frågor! Jag konstaterar att bilden är att en utvärdering har gjorts av det samarbete som har ägt rum. Utvärderingen kom 2015. Den visar på gott utfall.
På grund av flyktingavräkningar har man värderat att här inte finns möjlighet att stötta parlament och parlamentariker eftersom det inte är prioriterat.
Regeringen har i sin beredning av ny strategi uppenbarligen inte prioriterat själva kärnan i parlamenten, nämligen parlamentarikerna. Utgångspunkten är naturligtvis att se hur vi får stabilitet, hur parlamenten skapas som en konfliktlösande arena.
Det bygger på att parlamentarikerna har makt och möjligheter att fungera som konfliktlösare. Biståndsministern jobbar ofta med konfliktfrågor, och hon borde uppmärksamma värdet av att säkra parlamentens roll.
Tyvärr verkar det som att regeringens arbete med att stärka governance, att jobba konfliktförebyggande, för demokrati, handlar mer om att stötta regeringar och bygga institutioner än att stötta parlamenten som parlament.
En av de signaler som jag har fått, fru talman, är att parlamenten inte är identifierade som en strategisk punkt i den nya strategin. Det är också en av bilderna som har givits till skälet till att man från svensk sida vill avsluta ett 30-årigt samarbete med Awepa och Awepa International.
Det kan inte tolkas på annat sätt än att parlamenten inte bedöms vara fokusområden. Det beklagar jag. Jag har också hört att man tycker att parlamenten är besvärliga eftersom parlamentarikerna byts ut. De kommer och går. Det har jag sett i en del av den kommunikation jag själv har haft. Det är naturligtvis en del av utmaningen, men det är också en del av demokratin. Fru talman!
Både det ena och det andra partiet ger stöd för att bygga partier som skapar möjligheter för människor att ta på sig uppdrag i parlament och därmed vara folkets röst in i problemlösande uppdrag. De är viktiga.
Men om parlamenten är tandlösa och inte kan arbeta blir förutsättningarna svåra. I många afrikanska länder är utmaningen att regeringsmakten är stark. Regeringsmakten har ett stort övertag i förhållande till parlamenten. Det blir ingen balans, och parlamenten blir inte konfliktlösare.
Därför är det viktigt att fortsätta att arbeta parlament till parlament och parlamentariker till parlamentariker. Awepa är just en organisation som arbetar parlamentariker till parlamentariker.
Det är beklagligt att Sverige hänvisar till samtal med EU:s panafrikanska program eller hänvisar till globala stöd - UNDP, utgår jag från - för att vara med och stötta men inte stöttar det långvariga 30-åriga samarbetet med Awepa International.
Kerstin Lundgren (C):
Awepa är i det här fallet ett exempel. Det som är viktigt är att regeringar har styrt under 30 år, och därmed också tyckt att det har varit värdefullt med ett samarbete med Awepa International. Det har varit fråga om att bygga nätverk parlamentariker till parlamentariker och därmed stärka parlamentarikerna och parlamentens roll.
Vi talar här om demokratistöd. Jag håller med om att det finns många andra delar. Det som ofta glöms bort är just parlamentens viktiga roll som konfliktlösare. Väl fungerande parlament är oerhört viktiga för att kunna möta olika grupper i samhället och olika gruppers intressen och vara en del i en process.
Därför är det oerhört viktigt att demokratistödet inte glöms bort. När man i en strategi pratar om att värna demokrati, politiska partier, civilsamhället, good governance, bra samhällsstyrning och ett fristående rättsväsen får man inte glömma bort parlamenten. Parlamenten har en central roll.
Det är bra när Panafrikanska parlamentet får en lagstiftande beslutsmakt. Det har i dag Ealas parlament. Det är naturligtvis en viktig föregångare. Där har Sverige varit med och stöttat. Det är ett stöd som nu upphör. Signaler sänds ut att vi från svensk sida inte längre prioriterar den typen av stöd. UNDP är en av aktörerna.
Det är naturligtvis intressant, fru talman, att Sverige som har haft ett långt samarbete och byggt upp parlamentariker-till-parlamentariker-stödet i det här fallet väljer att avsluta - eller fasa ut, som ministern uttryckte det.
Jag hade hoppats att ministern skulle säga att detta var en tillfällig situation på grund av flyktingåtaganden och de kostnader som följer av detta men att vi har ambitionen att brygga över och komma tillbaka. Det är naturligtvis en viktig signal också till de myndigheter som lyssnar på, hör, läser och tolkar de signaler som regeringen sänder ut och de direktiv som finns i den kommande strategin.
Om regeringen skulle säga att detta var en tillfällig situation men att ambitionen finns att vi ska komma tillbaka och att vi ska finnas med och stötta - vi pekar inte ut den ena eller den andra - parlament och parlamentariker-till-parlamentariker-samarbete, är det naturligtvis en signal som tolkas på annat sätt än jag har uppfattat att man har tolkat regeringens nuvarande signaler.
Man har nämligen tolkat det som att det inte är en intressant eller strategisk utgångspunkt för det samarbete som ska vara. Så har jag uppfattat att andra har tolkat regeringens ställningstaganden. Där önskar jag att ministern skulle kunna vara tydlig och markera att detta är ett tillfälligt steg men att vi har ambitionen att finnas med och att jobba parlament till parlament.
De är viktiga för demokratin att stärka och därmed också för att förebygga konflikter i Afrika.
Kerstin Lundgren (C):
Det är bra att ministern är tydlig med vikten av parlamentens roll. Det är svårt att styra sina myndigheter.
Men om man beskriver demokrati och mänskliga rättigheter med bara dessa ord och inte exemplifierar genom att till exempel lyfta fram och stärka parlamenten som fristående aktörer och som en del i konfliktförebyggande och så vidare riskerar man att de tappas bort därför att det finns många andra starka intressenter.
En av de signaler som vi ofta får - det utgår jag från att ministern också har mött under sin tid i Europaparlamentet - i kontakter med andra parlamentariker är just att de känner att de inte har möjligheter att granska och att de inte vet - inte heller i fråga om biståndet - och inte har förmåga att kontrollera vart pengarna går.
En av de viktiga delarna för oss när vi ska bygga demokrati är naturligtvis att vi bygger den med civilsamhället, med partier, med parlament och med de institutioner som behövs. Fru talman! Jag hörde att ministern markerade att UD har tagit över Genèvekontoret som en del i en multilateral organisation.
Så kan man göra även på andra områden om Utrikesdepartementet och biståndsministern bedömer att man ska göra det. Det finns andra multilaterala organisationer som inte är knutna till FN.
Ministern har naturligtvis möjlighet att också här pröva och se förutsättningarna för att fortsättningsvis kunna vara med och stötta multilaterala organisationer som jobbar med parlament för att också där stärka parlamentens förutsättningar att arbeta. Jag har förståelse för de svårigheter som har funnits när det gäller att kunna prioritera i och med den neddragning som har gjorts i år. Men jag hoppas att det är en övergångsfas och inte en slutfas.
Kerstin Lundgren (C):
Jag har i ett annat sammanhang ställt en fråga till biståndsministern om just kampanjen till säkerhetsrådet. I utrikesutskottet i går hade vi möjlighet att ha ett särskilt samtal med både biståndsministern och utrikesministern kring just kampanjen till säkerhetsrådet, och vi fick kompletterande information. Fru talman! Låt mig vara tydlig.
Från Centerpartiets del har vi ställt oss bakom att Sverige ska kandidera till säkerhetsrådet och att vi ska ha en kampanj som är en lågbudgetkampanj - inte röstfiske. Det ska vara en kampanj som handlar om transparens och där vårt track record, alltså vårt FN-cv, ska tala för vår sak.
Det är naturligtvis från den utgångspunkten som vi har tittat på vad som har framkommit från regeringens sida när det gäller säkerhetsrådskampanjen. Vi har noterat att det har redogjorts på hemsidan för den offentliga delen för 2015 men inte för 2016.
Vi har också noterat att det nu har kommit fram uppgifter om att biståndspengar, som vi uppenbart har en del brist på med tanke på flyktingavräkningar och annat, har använts kopplat till säkerhetsrådskampanjen. Det renderar naturligtvis ett antal frågor.
Budgeten som redovisas är en sida av saken, men det är ett antal satellitverksamheter som pågår och som inte redovisas. Här, fru talman, finns det skäl att skapa tydlighet.
Från vår sida är vi angelägna om att riksdagen, som ju har uppdraget som parlament att verkligen granska regeringen, synar om det man säger stämmer.
Det hoppas jag att vi ska kunna göra, så att vi får god insikt i även de delar som nu inte redovisas och att de ska kunna bli föremål för granskning i utrikesutskottet under de kommande månaderna. Vi kommer inte att hinna göra det före omröstningen i säkerhetsrådet. Men vi ska kunna få fram ett brett underlag för att verkligen kunna syna kampanjen. Fru talman!
Detta är viktigt, för det är ju inte varje år som den här typen av verksamhet bedrivs. Och det finns i den globala miljön rätt många kommentarer till hur olika länder agerar i den här typen av kampanjer. Det har nämnts i debatten att Holland bjuder ambassadörer till Aruba.
Vi bjuder uppenbarligen in till Stockholm. Det är naturligtvis en del av en verklighet som vi från riksdagens sida har skäl att granska och bedöma, också för fortsatta slutsatser om den här typen av kampanjer. Fru talman!
Biståndet handlar också om mänskliga rättigheter, och en av våra slutsatser när det gällde kampanjen för en plats till MR-rådet var att vår tydliga röst för mänskliga rättigheter var något som andra irriterade sig på och som gjorde att vi inte fick stöd i slutomröstningen.
Jag hoppas, fru talman, att Sveriges röst inte har tystnat för en plats i säkerhetsrådet.
Kerstin Lundgren (C):
Jag har som sagt tidigare ställt en fråga till biståndsministern om andra insatser med en eller annan koppling till att kampanjen för en plats i säkerhetsrådet har finansierats av biståndsbudgeten. Det var när vi hade fått bilden av att en grupp ambassadörer under hösten hade bjudits in till en konferens. I det svar jag fick nämndes inget om något mer.
Svaret är undertecknat av Isabella Lövin den 13 april. Under denna tid blev det dock uppenbart att ytterligare en grupp ambassadörer hade bjudits in. Om detta skrivs inget i svaret på min fråga. Det är givetvis ytterligare en signal som gör att vi känner osäkerhet.
Finns det fler frågor som ligger i det dolda? Bilden är inte helt tydlig och transparent. Jag kan förstå att man inte vill presentera alla frågor offentligt. Men det är fullt möjligt att presentera för utrikesutskottet och därmed för riksdagen under sekretess.
Vi hade till och med möten med Utrikesdepartementet under de tre veckor som informationen fanns tillgänglig, men under dessa tre veckor fick vi inte ta del av någon uppgift om vad som hade förevarit. Det gör att vi har anledning att ställa frågor. En av de frågor som finns gäller kampanjkansliets roll.
Kampanjkansliet är en nyckelspelare i det arbete som bedrivs. Det har framkommit att kampanjkansliet också har haft en roll i styrningen av just den biståndsfinansierade delen. Fru talman! Då undrar man förstås, också med tanke på tidigare debatt, över UD:s styrning av biståndet i denna del.
Kerstin Lundgren (C):
Tack, utrikesministern, för svaret! Jag vill inledningsvis säga att svaret har försenats på grund av mig, för jag kunde inte när utrikesministern kunde. Nu har vi gemensamt hittat en tid. Jag tycker att det var en bra ordning, så tack också för viljan att försöka hitta gemensamma tider! : Ingen orsak!)
När det gäller svaret på min interpellation är jag dock fortfarande lite fundersam. Vad är skälet till att man inte fortsätter att publicera rapporter om mänskliga rättigheter? Skälet till att ta fram en ny skrivelse till riksdagen kan inte hindra att man 2014-2015 arbetar med fortsatt region-rapportering.
Jag skulle gärna vilja veta skälet till att det bryts. Arbetet skulle annars ha kunnat fortsätta för att kunna ta vid innan regeringen drog igång det andra arbetet 2015.
Jag vet inte, fru talman, om skrivelsen innebär en ny strategi för arbetet, eftersom den nuvarande strategi som Sida arbetar utifrån - frihet från förtryck - syftar till att stärka det genom mänskliga rättigheter, jämställdhet, demokrati och rättsstatens principer. Det är precis dessa frågor som utrikesministern faktiskt nämner för en kommande skrivelse eller strategi.
Det har hetat lite olika under resans gång. Jag är därför fortfarande nyfiken. Varför stannar regeringen upp med regionrapporteringen?
Jag vill vi inte vara konspiratorisk, men det är en händelse som ser ut som en tanke att arbetet och skrivelsen kommer att rapporteras till riksdagen i juli månad, som jag tror att det har sagts. Då är riksdagen inte samlad, men det är också efter omröstningen om en plats i säkerhetsrådet.
Den skrivelsen är naturligtvis inte avgörande i detta sammanhang, men det är ändå lite grann en händelse som ser ut som en tanke. Man kan också fundera på vilken region det var som stod i tur att lyftas fram.
Var det Afrika - inte Nordafrika men Afrika i övrigt - som var näst i tur? Var det måhända skälet till att man från regeringens sida inte ville gå vidare med regionredovisning, vilket hade varit naturligt att vi hade fått se?
När det gäller frågan om självcensur kommer den signalen inte bara från luften, utan den kommer från det som rör sig där ute. Där och inom UD sägs det att det rapporteras in men att ingenting händer därför att det inte finns något intresse för kritiska rapporter just nu.
Det går att läsa om och på andra sätt ta del av den typen av signaler som finns där ute. Det är naturligtvis viktigt att så inte är fallet. Men det finns inga tydliga motbevis genom en tydlig och stark röst från utrikesministern när mänskliga rättigheter kränks. Det kan också vara ett skäl till att man lyfter fram den frågan.
Kerstin Lundgren (C):
Jag tackar utrikesministern för detta. Jag hoppas verkligen att de mänskliga rättigheterna kommer att vara, precis som de har varit, en viktig del i den svenska rösten. Ibland har vi fått kritik. Även utrikesministern har fått kritik när hon var tydlig och kritiserade Saudiarabien. Det blev en tydlig motreaktion.
Det är klart att det visar att när Sveriges röst är tydlig och kritisk mot länder blir andra störda. Det är en del av rollen.
Därför är det viktigt att inte någon får bilden av att Sverige kommer att vara tyst, eller vara en tystare aktör, i säkerhetsrådet för mänskliga rättigheter utan våga kritisera, våga vara tydlig och våga vara öppen - inte bara i enskilda möten bakom stängda dörrar. Fru talman! Jag blev förvånad.
I min enfald trodde jag att det fortfarande var arbete på gång. På UD:s egen hemsida kan man läsa om UD:s rapporter om mänskliga rättigheter. Där står följande: "Utrikesdepartementet sammanställer varje år rapporter om situationen för de mänskliga rättigheterna i världens länder. Sedan 2002 är rapporterna offentliga och kan läsas här på regeringens webbplats för mänskliga rättigheter.
Utrikesdepartementet granskade under 2013 läget för de mänskliga rättigheterna i länderna i Asien och Oceanien . Rapporterna för ASO offentliggjordes i maj 2014." Vidare kan man läsa: "Regeringens webbplats för mänskliga rättigheter har i genomsnitt över 30 000 besök per månad." I lärarhandledningen för gymnasieskolan om mänskliga rättigheter 2014 lyfter man också fram dessa MR-rapporter och hänvisar till dem, och man talar om att de finns att ladda ned på regeringens hemsida.
Sidan har årligen en kvarts miljon besökare. Men detta har, som sagt, inte uppdaterats efter 2014. Många gymnasielärare, unga och andra som går in och söker efter årliga uppdateringar av de rapporter som utlovats blir frågande inför detta.
Det har nämligen inte kommit något nytt, vilket naturligtvis är intressant. Jag tittade på den rapport som kom om Etiopien 2010. Det är en ganska omfattande rapport om mänskliga rättigheter. Jag utgår från att den rapporten har använts och uppdaterats i någon form eftersom regeringen återkommande har varit i Etiopien och mött representanter för Etiopien.
Då vore det värdefullt om vi riksdagsledamöter, men också de 30 000 som varje månad besöker webbplatsen - gymnasieungdomar med flera - hade möjlighet att få en uppdaterad version och inte bara en äldre version från 2010. Så hade det kunnat vara om man hade fortsatt med den regionala redovisningen, vilket inte har skett. Jag beklagar det.
När det gäller den tredje punkten, om risk för att man frångår MR-frågorna för att vinna röster i kampanjen inför omröstningen till säkerhetsrådet, kan jag säga att vi har en tidigare erfarenhet när det gäller MR-rådet. En av de signaler som kom var att de inte röstade för att vi var för starka MR-förespråkare. De var därför rädda att få en in en svensk röst i detta sammanhang.
Det skulle kunna vara så att en och annan har gett ett råd till regeringen om att tala lite tystare på detta område. Annars kanske fler blir irriterade än välvilligt inställda när det kommer till kritan vid omröstningen till en plats i säkerhetsrådet.
Kerstin Lundgren (C):
Tack, utrikesministern! Jag hoppas att det blir en framgång i säkerhetsrådsomröstningen och att Sverige kommer att vara en stark röst som också är offentlig. Det är en av våra klassiska roller: att ta den offentliga positionen och även att kritisera.
Det var precis vad utrikesministern gjorde, vilket jag tycker var helt rätt, när det gäller Saudiarabien och det sätt på vilket de hanterar - eller trampar på och stenar - mänskliga rättigheter. På samma sätt tycker jag att det är viktigt att Sverige har en tydlig röst och att ingen tvekar när det gäller att vi är beredda att använda rösten också offentligt.
Det är en sak att som utrikesminister möta sina kollegor i stängda rum och en annan sak att ta den offentliga debatten och vara tydlig. Detta har varit ett av skälen till att våra MR-rapporter har varit viktiga. De har gått igenom. När jag ser på vad det står om Etiopien, till exempel, kan jag läsa om kvinnors rättigheter och hur illa ställt det är med just detta.
Exempelvis könsstympas 74 procent av kvinnorna och flickorna. Jag läser om den omfattande handel med kvinnor som sker framför allt med länder i Mellanöstern. Det finns mer att läsa här. När det gäller barnens rättigheter handlar det också om hur de trampas på. Dessa är några av de områden som utrikesministern anknöt till i sitt svar.
Fler sådana - oerhört viktiga - områden är rätten till utbildning, rätten till arbete, minoriteters rättigheter, rättsstatsprincip och rättssäkerhet. Det hade varit värdefullt med en uppdatering av läget. Inte minst när statsministern och utrikesministern med flera åkt många gånger till Etiopien och Addis Abeba hade det varit viktigt att ha med sig en tydlig röst också på detta område.
Kerstin Lundgren (C):
Tack, försvarsministern, för svaret på mina fyra frågor eller åtminstone delar av dessa frågor! Jag tycker att det är bra att försvarsministern så tydligt markerar solidaritetsklausulen som en central del i svensk säkerhetspolitik.
Den handlar ju ytterst också om militära insatser, annars är det inte mycket värt. Detta framgår inte av försvarsministerns svar. Finlands president uttryckte sig så här: "Då och då får vi höra tankar som skisserar upp något slags delansvar för Finland när det gäller försvaret av Baltikum. Jag har dock varit tvungen att vara ganska precis i denna fråga.
Av den enkla anledningen att Finland inte befinner sig i en sådan ställning där det kan ge andra sådana militära säkerhetsgarantier som det inte ens själv har. - - - Om ett folk på drygt fem miljoner invånare under dessa förhållanden i princip själv ansvarar för sitt försvar är det ett tillräckligt stort ansvar."
Finland uppfattar alltså att man inte har förmåga att svara med solidaritet, militär om så är, med oss - eller med våra baltiska grannar, som vi anser är en del av vårt ansvar.
Jag undrar, fru talman, om inte denna hållning i grunden urholkar en central del av vår säkerhetspolitik, urholkar vår solidaritetsklausul. Fru talman! Estland, Lettland och Litauen är våra grannar, och vi har sagt - jag utgår från att försvarsministern delar den åsikten - att vår solidaritet betyder att vi också militärt är beredda att bistå dem om så skulle krävas.
Men de tror oss inte när det gäller vår solidaritet, fru talman. Det är åtminstone vad jag har hört. De uppfattar den inte som trovärdig eftersom vi inte kan ge garantier. Garantier finns i Natos artikel 5, och det är den enda garanti som finns. Det är en garanti som inte heller Finland har och som man därför säger att man inte kan ge andra.
Det innebär ju att hela vår solidaritetsklausul och hela vårt solidaritetsarbete, som är en central del av vår säkerhetspolitik, urholkas. Bred samsyn i säkerhetspolitiken har jag också frågat om, fru talman. Jag noterar det stycke som försvarsministern hänvisar till, för det var också det stycke som vi var överens om i förhandlingarna när det gällde den försvarspolitiska inriktningspropositionen.
Det var just detta som landade i en studie under Krister Bringéus mandat. Men det är där den breda samsynen upphör. Ett stycke i den försvarspolitiska inriktningspropositionen är ju inte en bred samsyn. Den militära alliansfriheten menar väl inte försvarsministern att vi har bred samsyn om?
Den har regeringen samsyn om med Vänsterpartiet och Sverigedemokraterna. Jag uppfattar inte det som en bred samsyn, men det kanske försvarsministern känner sig nöjd med.