KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack för svaret, ministern! Klockan är 22:05, och ministern är här för att försvara sin miljöbudget. Det är välkommet. I sitt svar nämner ministern kanske främst EU och ETS. Jag vill verkligen understryka att EU är vår i särklass viktigaste miljöorganisation. Man kan såklart känna oro för vad EU ska bli i framtiden, till exempel vad ett brittiskt utträde kommer att innebära.
Storbritannien är ju ett land som vi har mycket handel med. Man kan också känna en viss oro inför hur överstatligheten utvecklar sig. Det kan finnas tendenser till att en social pelare blir så att säga bägaren som rinner över. EU är dock alltjämt viktigt, och det spelar roll när EU agerar gemensamt. Det spelar ingen roll om det är i Köpenhamn, Paris eller Bonn; EU är en kraftfull röst.
Tyvärr används EU ibland lite fel. Jag tänker på det åtagande som EU har tagit på sig för att uppfylla Parisavtalets mål. Det utgörs av 100 procent som ska fördelas bland unionens medlemsländer. Då räcker Sverige upp sin hand och säger: Vi kan ta den stora bördan i utsläppsminskningar.
Det blir problematiskt, eftersom länder som Polen och Bulgarien då kan göra små eller inga utsläppsminskningar. Sverige hade oavsett vilken bördefördelning man tog på sig ändå jobbat för att nå det nationella målet, som hade satts upp i bred enighet i Sveriges riksdag, om att ha nollutsläpp år 2045. Ministern sa även mycket om utsläppsrätter. Jag tror att det även i fortsättningen är viktigt att arbeta med dem.
Det finns en oro, åtminstone hos mig, inför när ekonomin så småningom vänder och tysk och fransk industri kommer att skrika efter mindre regleringar och mindre hårda tag om utsläppsrätter för att kunna konkurrera med exempelvis Kina, som inte har samma system. Jag hoppas verkligen att unionen då kan hålla emot.
Det är nämligen problematiskt att man i så fall kan trycka nya utsläppsrätter. ETS är viktigt, inte minst för flygbranschen. Det har en miljöstyrande effekt och har till skillnad från flygskatten, som föreslås i Sverige, en mer miljöstyrande karaktär än enbart fiskal karaktär, vilket är välkommet. Miljöbudgeten i Sverige är, som ministern nämner, stor och ligger på ungefär 5 miljarder kronor.
Den innehåller dock många olika saker, och det är egentligen detta som min interpellation handlar om. Låt oss exempelvis titta på Energimyndigheten. När man utvärderar de internationella insatser som den har gjort och den portfölj den har haft under 2000-talet kommer man fram till att dessa insatser kostar ungefär 60 kronor per ton koldioxidekvivalenter som utsläppen kan minskas med.
Om man tittar på Klimatklivet, som dock inte har funnits så länge, och de utredningar som har gjorts ser man att det då handlar om att 1 krona leder till utsläppsminskningar på 2,3 kilo. Om min matte fortfarande fungerar blir det i översättning ungefär 400 kronor per ton minskningar av koldioxidutsläpp. Min fråga till ministern är naturlig: Miljöbudgeten är stor, men är den klimatmaxad?
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, ministern, för svaret! Tonen i svensk politik är påverkad av internationella strömningar. Inget land är vaccinerat mot faktaresistens eller extrema åsikter. Jag skulle vilja avsluta debatten med att säga något snällt. För mig är Miljöpartiet som bäst när man bejakar ekonomins strukturomvandling, välkomnar nya tekniska lösningar och ser positivt på framtiden.
Miljöpartiet kan vara en viktig grön röst, men då måste man vara stram med statens pengar. Utan budgetdisciplin blir miljödebatten inte mer än en tävling om vem som har bäst önskelista, och den förtjänar mer än så. Vi ser att internationella klimatinsatser kostar ungefär 60 kronor per ton koldioxid vi får bort, medan Klimatklivet kostar ungefär 400 kronor.
Klimpsystemet, som man i viss mån vill kopiera med nya satsningar, har låg additionalitet, det vill säga det blir inte nya satsningar men man stärker balansräkningen för dem som ändå hade tänkt göra dem. Jag är beredd att titta på nya styrmedel, men jag vet att Miljömålsberedningen är ganska tveksamt inställd till dubbla styrmedel. Detta borde man ha med sig.
Miljöpartiet och Moderaterna står som sagt egentligen bakom samma miljömål, men vi har olika idéer om hur man ska nå dem. Det tror jag är bra. Denna debatt ska inte enbart vara så att Miljöpartiet lägger en lunta på riksdagens bord, utan den förtjänar att fortsätta oavsett regeringsfärg framöver. Med detta tackar jag för mig i kväll.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Jag tackar finansministern för svaret. Det fanns en tid då Socialdemokraterna värnade finansiell stabilitet. Med Göran Persson som finansminister slutfördes den budgetsanering som påbörjats av Anne Wibble, och Finansdepartementets särställning inom Regeringskansliet återupprättades. Med Göran Persson som statsminister fick Sverige ett finanspolitiskt ramverk med målet att göra finanspolitiken långsiktigt hållbar och transparent.
Vissa delar av ramverket är lag, och andra delar är praxis. Jag vill i den här debatten särskilt nämna överskottsmålet för den offentliga sektorn, vilket infördes 2007 och innebär att överskottet under en konjunkturcykel ska vara 1 procent av bnp. Den nivån har dock ändrats nu. Tillsammans med utgiftstaket är överskottsmålet ett starkt stöd för politiken i att stå emot trycket att öka utgifterna och i stället ta ett långsiktigt ansvar.
Tillsammans med inflationsmålet är överskottsmålet det tydligaste målet i den svenska ekonomiska politiken. Överskottsmålet disciplinerar svensk finanspolitik och säkerställer reformkraft i tider av ekonomisk tillbakagång. Även när målet inte nås är det en betydelsefull indikator. Fru talman! Det finns dock en del att fundera över kring den struktur som omger budgetprocessen här i Sveriges riksdag.
Med nya komplicerade parlamentariska lägen finns det inte längre garantier för att sittande regeringar får igenom delar av - eller rent av hela - sin föreslagna budget. Vi såg det 2013, när Socialdemokraterna bröt budgetpraxis tillsammans med Sverigedemokraterna. Vi såg det 2014, när Sverigedemokraterna valde att rösta på Alliansens budgetförslag. Även om jag är glad att vi fick en nionde alliansbudget ställer detta frågor om framtiden.
Det finns en risk att ett fortsatt svårt parlamentariskt läge leder till att budgetar som inte har passerat Finansdepartementets rigida och välkomna granskning får stöd i kammaren, och det kan leda till vissa olyckliga konsekvenser.
Utöver att en sådan ordning kan göra finanspolitiken osäker och riskfylld, vilket i sig skadar svensk ekonomi, gör det att mindre genomtänkta förslag kan bli verklighet. Här är det viktigt att komma ihåg att riksdagen inte i mer än i ganska särskilda fall är kompetent nog att skriva egen lagtext.
Den kompetensen är till största delen förbehållen Regeringskansliet, även om det är riksdagens kammare som formellt säger ja eller nej. Det väcker ju frågan om riksdagen ska kunna lägga en budget som inte har granskats på kammarens bord. Även om det finns en etablerad ordning har jag därför en uppföljande fråga.
Finansministern säger att man kan titta på detta "om riksdagen anser" att det ska göras, men det vore intressant att få veta vad regeringen säger om frågan. Ser inte finansministern att det kan finnas ett behov av att göra partiernas budgetar mer disciplinerade och därigenom skapa en säkerhetsmekanism inför svåra politiska tider?
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Jag vill tacka för möjligheten att ha denna debatt. Jag tror att den är viktig. Jag tror att vi kommer att behöva återkomma till den eller se på andra förslag som kan om inte vaccinera så i alla fall förbereda finanspolitiken på en osäker tid, som vi ju går till mötes.
Det finns skäl att vara orolig, både för regeringens ganska expansiva finanspolitik i detta läge, när vi egentligen borde spara betydligt mer, och för strukturen och processen som omgärdar budgeten nu när det blir mer turbulens i politiken framöver. Men man ska inte enbart slå på domedagstrumman. Sverige är ett fantastiskt land. Det är ett av världens bästa länder att leva i. Visst har vi våra utmaningar. Detta gör oss inte särskilt unika - det finns många bra länder som har många utmaningar.
Men vi har goda förutsättningar att möta dessa utmaningar, och det är jag väldigt tacksam för. Med detta tackar jag för den här debatten.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Klockan är nästan prick 19.00, och miljöministern är i kammaren för att debattera glyfosat. Att ministern spenderar sina tisdagskvällar här är snart så vanligt att man kan ställa sin klocka efter det. Tack, ministern, för svaret på min interpellation! Texten till svaret är dock skriven som om vi vore tillbaka i mitten av november, för några veckor sedan.
Sedan interpellationen skrevs - och svaret, får jag anta - har en överenskommelse kommit till stånd på EUnivå, som säger att glyfosat får användas i Europeiska unionen i åtminstone fem år till. Jag är glad att man har enats om detta. Glyfosat är trots namnet, som kan låta farligt och främmande, ett av världens mest använda växtskyddsmedel. I Sverige är det det mest använda.
Dessutom kan man nämna i sammanhanget att glyfosat är ett verksamt medel som, åtminstone till viss del, substituerar andra, mer farliga alternativ som exempelvis klororganiska föreningar. Glyfosat är också, vilket ministern tar upp i sitt svar, godkänt av både Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet, Efsa, och Europeiska kemikaliemyndigheten, Echa.
Det är dessa två instanser som vanligtvis ligger till grund för den svenska ståndpunkten i frågor som rör kemikalier. Traditionen att lyssna på vetenskaplig expertis snarare än att politiker går på magkänsla eller låter intresseorganisationer diktera villkoren säkerställer att branscher som är beroende av växtskydd får långsiktiga, förutsägbara spelregler.
Här har regeringen svajat något, trots att regeringen vet att vår användning av glyfosat redan i dag är restriktiv, trots att regeringen vet att konventionell odling kräver effektfulla växtskydd och trots att regeringen vet att vi har en kortare säsong än i Sydeuropa och därmed har lite färre grödor att välja mellan. På bordet i kommittén har det legat olika förslag: Det har varit tio år, och det har varit fem år.
Den 25 oktober sa Sverige nej till att förlänga tillståndet med tio år, och den 9 november röstade man ja till en förlängning på fem år. Det tycks som att regeringen har spelat lite spel med den svenska ståndpunkten i frågan. Min uppföljande fråga till miljöminister Karolina Skog, nu när det finns en färdig överenskommelse och beslut har fattats, är: Vad har regeringen drivit på för i kommittén? Har regeringen drivit på för att det ska vara fem år?
Här vill jag ha ett tydligt svar. Har man drivit på för tio ursprungligen, eller har man sagt fem från början? Anser regeringen att man, med det agerande man har haft, har följt det mandat som har getts av riksdagen i EU-nämnden?
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Jag tackar ministern för att hon närmar sig pudelns kärna i denna debatt. Efsa och Echa, de två expertmyndigheter vi har som ligger nära sådana här frågor, har sagt att ämnet inte är så farligt som det kanske låter och känns i en känslofylld debatt. FAO, som är FN:s organ, har sagt samma sak.
Jag är inte säker på att Europaparlamentet är den bästa aktören för peer review, utan jag tror faktiskt att det finns kompetenta människor på dessa myndigheter. Jag är övertygad om att mer transparens är av godo; jag är inte på något sätt emot det. Däremot tycker jag att det finns skäl att ställa en fråga till ministern när hon säger att jag inte förstår det hon skriver.
I det skriftliga svaret på interpellationen står det: "Det är viktigt att vi tar den oro som finns kring miljörisker kopplat till glyfosat på allvar." Jag skulle vilja fråga om det inte är så att ministern har ett ansvar att möta den oron och faktiskt klargöra att den saknar stöd i de vetenskapliga bedömningar som gjorts.
Både miljöministern och klimatministern har ett ganska högt tonläge kring alternativa fakta, fake news och så vidare, och det är bra. Vi har ju partier i Sveriges riksdag, exempelvis Sverigedemokraterna, som riktar in sig på den lilla procent av forskningen som säger att växthuseffekten är bluff. Man säger att det måste vara så, för det känns bra i magen.
Lösningen kan då inte vara att vi andra, seriösa, partier går på det som känns bra i magen, utan vi borde ställa oss i mitten - ganska bredbent - och säga: Vi vill följa den vetenskapliga expertisen. Vi kan jobba för mer transparens, men det är inte så att vi kommer att gå magkänsla när det gäller saker som kan slå undan benen för svensk produktion - både konventionell och ekologisk.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Statsrådet vill inte svara ja eller nej på om regeringen vill skicka studenter i fängelse. Det känns lite olustigt. Det nämns i interpellationssvaret att det skulle ske bara om man till exempel uppger falska uppgifter till en hyresvärd eller till myndigheter. Men jag tycker ändå att det är en ganska stor gradskillnad därifrån till att systematiskt förmedla kontrakt på den svarta marknaden. Det är så att säga skillnad mellan äpplen och päron. Fru talman!
En annan sak som nämns i interpellationssvaret är investeringsstöden och att det är investeringsstöden som kommer att lösa problemen på hyres- och bostadsmarknaden. Det kan jag också tycka är lite märkligt att ta upp i en debatt som handlar om dessa eventuella nya lagändringar. Investeringsstödens effektivitet är nämligen långt ifrån självklar.
Additionaliteten, det vill säga hur många bostäder som byggs som inte skulle ha byggts utan investeringsstöd, är inte riktigt utredd. Jag är med på att byggs mycket i Sverige, och jag är med på att det finns investeringsstöd. Det behöver dock inte vara så att det ena automatiskt leder till det andra, även om det sker samtidigt. Man nämner också i interpellationssvaret att det byggs många studentbostäder.
Ja, det gör det, men frågan är hur många studentbostäder som hade kunnat byggas om regeringen inte hade tömt Akademiska Hus på över 5 miljarder år 2015. Då hade det så att säga funnits rätt mycket mer pengar att bygga studentbostäder för. Fru talman! Sveriges unga har på flera olika sätt missgynnats av de regleringar som omgärdar den rigida bostadsmarknaden.
En låg inflation, nya amorteringskrav och en ökad reglering av kreditmarknaden missgynnar unga som inte har så mycket kapital och som vill köpa bostad. Samtidigt har vi Hyresgästföreningen och regeringen som slår vakt om en hyresreglering som stänger unga ute. Jag förstår inte riktigt hur det kan vara ungdomars fel att de drabbas av en icke fungerande bostadsmarknad.
I det här läget känns det som att man försöker illegalisera symtom men inte tittar på sjukdomen från början. Det är på sätt och vis ganska tondövt. I ett välfärdsland som Sverige ska ingen student behöva tacka nej till drömutbildningen eller drömjobbet för att det inte finns bostäder. Bostadsbristen sätter de facto väldigt många käppar i hjulet.
Men det är väl ett utmärkt tillfälle att i brinnande högkonjunktur göra de strukturreformer som behövs för att få ett ökat och ändamålsenligt byggande? Att gå fram med förslag som skulle kunna ge någon fängelse i två år när personen egentligen bara vill sitta i skolbänken - är inte det väldigt konstigt?
Om detta måste väl regeringen ha åtminstone en tillstymmelse till åsikt, även om man kan gömma sig bakom att andra har tyckt så tidigare.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Det är regeringen som ska lägga fram ett förslag på riksdagens bord, så det är väl rimligt att man frågar regeringen vad den tycker - inte Fastighetsägarna. Om Heléne Fritzon är helt övertygad om att Fastighetsägarna till hundra procent står bakom hela betänkandet får det dock stå för henne. Att vi har ett stort byggande i Sverige i dag är bra, men jag tror att man gör sig själv en otjänst om man tror att det är saker regeringen gjorde i fjol som har gjort att det är så.
Detaljplaneprocessen tar ofta tio år från idé till färdigt hus, och jag tror att det var en annan regering som satt vid makten för tio år sedan. Fru talman! Sverige har testat att ha en reglerad hyresmarknad där utbud och efterfrågan inte möts. Det leder till köer, det leder dålig allokering och det leder till inlåsningseffekter. Regeringen har haft ett gyllene läge för strukturreformer under en brinnande högkonjunktur.
I stället har man fokuserat på att höja skatten på arbete och finansiera utbyggda bidragssystem. Det är problematiskt att hyresmarknaden fungerar så dåligt som den gör - det håller jag med regeringen om - men vi borde fokusera på strukturproblemen på hyresmarknaden snarare än på förslag om att med ny lagstiftning försöka rädda lagar som i dag inte efterlevs.
Det borde så att säga vara prioriterat att sätta åt dem som säljer de svarta kontrakten, vilket redan i dag är olagligt, snarare än att jaga efter dem som drabbats av en icke fungerande hyresmarknad och bostadspolitik.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, ministern, för svaret! Det är välkommet att John Widegren har påkallat den här debatten om äganderätt och näringsfrihet. Det är angelägna frågor för ett land som har byggt sitt välstånd med just dessa två ben som fundament. Som ledamot i miljö- och jordbruksutskottet vill jag passa på att bredda den här debatten med några exempel från verkligheten som rör just detta område. Herr talman!
År 2013 gjorde länsstyrelsen ett tillsynsbesök hos familjen Hillström i Bredöl, några mil från Vänern. Familjen har i flera generationer, sedan 1856, drivit ett småskaligt sågverk med energi från Nossans strömmande vatten. Men ungefär 200 meters mellanrum finns två turbiner, som vid maxeffekt tar ut ungefär en fjärdedel av vattendragets medelflöde.
Men efter länsstyrelsens besök förklarades häradsdomen för ingreppet i vattendraget som ogiltig. Motivet var att man ville ge fiskarna bättre vandringsvägar uppströms. Det kan vara bra, men det finns här naturliga vandringshinder två kilometer nedströms, som omöjliggör för fiskar att ta sig uppåt när det är dags att leka. Den juridiska processen beräknas kosta 1,2 miljoner kronor.
Det är små belopp i den här kammaren, där vi ofta pratar om miljarder, men för en enskild familj är det hisnande summor. Herr talman! År 2014 beslutade Länsstyrelsen i Västra Götaland att utöka strandskyddet för 66 av 141 sjöar i Lerum. Skyddet från strandkant gick då från att vara 100 meter till 300 meter. Detta skedde trots att flera områden redan var bebyggda. Det fanns alltså ingen strand där.
Dessutom fanns det ett antal fastigheter dit kommunen själv hade dragit VA ända fram till tomtgräns. Den investeringen blir då tämligen värdelös. När överklagande sedan gjordes till Högsta domstolen slog man fast att staten är skadeståndsansvarig om grundläggande rättigheter inte respekteras. I det här fallet kan man tänka sig att det handlar om äganderättsskyddet i regeringsformen eller Europakonventionen.
Men när regeringen har fått ärendet på sitt bord har man viftat bort detta. Herr talman! År 2017 uppmärksammades skogsägarparet Andreasson i Bollebygd. De hade gjort en avverkningsanmälan till Skogsstyrelsen enligt konstens alla regler, men de fick ändå vänta i elva månader på ett beslut om vad de ska få göra på sin egen mark. Det är nu det blir intressant.
När beslutet väl kom ville myndigheten begränsa avverkningsplanerna för att skydda tjäderns spelplats. Men tjäderns spelplats var inte på paret Andreassons mark utan på grannens mark. Det är klart att man kan tycka att sällsynta fåglar bör skyddas, men tjädern är inte ens rödlistad. Tvärtom får man faktiskt skjuta hur många man vill under jaktsäsongen.
Då kan man undra vem det är till gagn att äganderätten åsidosätts, för varken grannen, paret Andreasson eller samhället verkar göra någon särskild vinst. Herr talman! Man ska inte dra stora växlar på enskilda exempel, men jag skulle bli förvånad om inte också justitieministern ser det mönster som avtecknar sig.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Vi har just nu tillväxt i Sverige, och det beror lite förenklat på tre saker. För det första är exporten till andra länder stark. Vi vet dock att många av de ekonomier vi exporterar till är lånedopade. För det andra har vi en stor offentlig konsumtion till följd av ett stort flyktingmottagande. Mottagandet har dock minskat avsevärt sedan 2015 och fortsätter att minska med aviserad politik.
För det tredje har vi en stark privat konsumtion. Detta beror till stor del jobbskatteavdragen, men dessa är ju Socialdemokraterna kritiska till. Herr talman! Man behöver därför fundera på var den framtida tillväxten ska komma ifrån. Som ett retoriskt grepp kan vi titta på de tre stora sektorerna inom den tillverkande industrin, det vill säga basen i det svenska välståndet.
När det gäller cementindustrin på norra Gotland, där Europas grönaste cementfabrik ligger, hotas hela verksamheten av regeringens förslag på nya, stora Natura 2000-områden. När det gäller skogen i Norrland och våra 330 000 privata skogsägare har regeringen verkligen ökat tempot i att peka ut nya nyckelbiotoper, något som inte ger formellt skydd men gör att virket blir värdelöst.
När det gäller SSAB och LKAB, två stora bolag, är det klart att de påverkas av regeringens totala skattehöjningar om 40 miljarder sedan 2014. Frågan blir självklart var tillväxten egentligen ska komma ifrån när äganderätten sätts ur spel. För övrigt vill jag med emfas ställa mig bakom de förslag John Widegren har lyft fram i sin interpellation och tacka för debatten.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, ministern, för svaret! Jag tycker att det är välkommet att Jonas Jacobsson Gjörtler har påkallat den här debatten om växtskydd och jordbrukets långsiktiga förutsättningar. Sverige är ett avlångt land i norra Europa, och med vårt kalla klimat behöver vi all draghjälp som är möjlig att få för att ha en fungerande livsmedelsproduktion. Då är det också orimligt om Sverige på eget grepp ska fälla krokben på sig självt. Herr talman!
Glyfosat är ett namn som kan låta farligt och främmande, men det är faktiskt namnet på ett av världens mest använda växtskyddsmedel. I Sverige är det det mest använda växtskyddsmedlet. Det är bra. Glyfosat är ofta det medel som ersätter andra, mer skadliga alternativ, exempelvis växtskyddsmedel med klororganiska föreningar som aktiv substans.
Glyfosat är också godkänt av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet, Efsa, och av Europeiska kemikaliemyndigheten Echa. Det är de två instansernas ståndpunkter som vanligtvis ligger till grund för den svenska ståndpunkten i frågor som rör kemikalier. Det är bra, eftersom kemikaliepolitiken genom Reachförordningen ligger på EU-nivå.
Traditionen att lyssna på vetenskaplig expertis snarare än att låta politiker gå på magkänsla eller låta intresseorganisationer diktera villkoren säkerställer att branscher som är beroende av effektiva växtskydd får långsiktiga, förutsägbara spelregler. Här har regeringen svajat betydligt under hösten med sina olika besked i frågan om ett förlängt godkännande av just glyfosat. Det är väldigt märkligt.
Regeringen vet att den svenska användningen av glyfosat är restriktiv. Man får exempelvis inte använda medlet före skörden när man odlar spannmål. Regeringen vet också att konventionell odling kräver effektiva växtskydd. Vill man till exempel ägna sig åt plöjningsfritt jordbruk, som bland annat leder till minskad dieselanvändning, krävs glyfosat.
Regeringen vet också att vi har en kortare odlingssäsong i Sverige än i exempelvis Sydeuropa, vilket leder till att vi har färre grödor att välja mellan. Herr talman! Det kanske kommer ännu bättre alternativ än glyfosat i framtiden. Jag är övertygad om att nanoteknik, grön kemi och digitalisering kan leda till nya innovativa lösningar.
Det är inte otroligt att de framstegen också görs här i vårt land, men till dess skulle ett förbud mot glyfosat bli en enorm riskfaktor för svenska lantbrukare. Jag är intresserad av att höra svaret på Jonas Jacobsson Gjörtlers andra fråga som handlar om vilka alternativa metoder regeringen ser i sin spåkula.
Jag frågar lantbrukare, forskare och experter, men ingen verkar se de här alternativa metoderna som regeringen lutar sig mot och tror kan ersätta all användning av växtskydd i konventionell odling fullt ut. Är det inte lite märkligt att det bara verkar vara regeringen som ser de här alternativa metoderna? Och om de nu finns, vilka är de egentligen?