Jakob Olofsgård (L):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation nummer 1. Vårt lands självbild när det gäller den svenska djurhälsan är att vi är ett av världens bästa länder på djurhållning. Vi har ett gott djurskydd, god djurhälsa och ett bra smittskydd.
Men bilden av vårt land är farlig att ta för given. Otroligt mycket står och faller med att det finns välutbildade veterinärer som kan komma vart som helst och när som helst. Det ska inte spela någon roll var någonstans i Sverige man bor om ens djur behöver vård. Detta är oerhört allvarligt.
Enligt den bild som Riksrevisionen ger finns i dag ingen tydlig bild av vem som ser till att jouren verkligen fungerar. Det finns brister även i samarbetet mellan privata aktörer och Distriktsveterinärerna. Det behöver bli bättre för att få jourtiderna att fungera.
Vilka åtgärder som än måste komma till behöver Jordbruksverket ta itu med detta så fort de kan för att detta ska fungera. Fru talman! Det är inte bara i egenskap av ledamot som jag står här i dag, utan jag är även bondson.
Som bondson fick jag långa armar, och dessa långa armar har jag en gång använt för att bära hem en kalv från betesvallen när kon precis hade kalvat. Här inne i mitt hjärta finns många minnen av hur viktigt det var hemma på gården att djuren skulle må bra.
De dagar har etsat sig fast hos mig då ett djur fick skickas till nödslakt efter att veterinären varit där och konstaterat att det inte fanns mer att göra. Hela vår familj var involverad i detta, och mest min pappa. Han var frustrerad, arg och ledsen.
Det var smärtsamt när jag växte upp att se vilken stor betydelse djuren hade för en lantbrukare. Jag vill dröja mig kvar vid ett minne, fru talman. Det var en gång när jag och mina tre bröder var hemma själva en helg. Vi var tonåringar.
När vi kom ut i ladugården på kvällen upptäckte vi att en av korna hade kalvat och hade efter kalvningen drabbats av livmoderframfall. Jag vill inte berätta exakt hur det ser ut, hur det går till eller vilka åtgärder som görs, men ett är säkert: Jag minns hur jag satt där och räknade minuterna från det att min bror hade sprungit in i huset och ringt efter veterinären.
Jag satt där och tittade in i kons ögon. Hon hette Beda; jag hade memorerat alla kors namn. Efter alla de minuter som jag räknade kom så veterinären och kons liv kunde räddas, även denna helg. Jourtider är oerhört viktiga. Jag känner tacksamhet gentemot veterinären.
Det är inte främst den ekonomiska förlusten som känns när man ser ett djur lida eller när man mister ett djur, utan det är för att man som lantbrukare har lagt sin själ i detta djur från den dag då man bar hem det från betesvallen till djurets sista dag i livet. Det räcker därför inte enbart att tillsätta en utredning. Det behövs akuta åtgärder nu.
Lantbrukarna finns nu. De befinner sig nu i samma situation som jag gjorde och väntar och räknar minuterna tills veterinären kommer. Det tar alltför lång tid innan de hinner fram, om de ens kommer. Det känns inte okej att stå och titta på.
Det ska heller inte vara svårt att få tag på personer med lantbruksbakgrund som vill utbilda sig, men då behöver utbildningsplatserna och utbildningsorterna bli fler. Jag är tacksam för de kollegor i jordbruksutskottet som har lagt fram motioner om detta, vilket jag som enskild ledamot själv inte hunnit göra då jag är ny.
De finns dock - det är jag tacksam för - och de behövs för att det ska bli fler utbildningsplatser så att den akuta veterinärbristen kan lösas. Veterinärerna behöver bli fler så att vi kan säkerställa att den arbetsbörda som i dag ligger på dem på grund av jourtider minskar. I dag är dessa jourtider inte något attraktivt eftersom arbetsbördan gör att veterinärerna är få. Vi behöver ändra på detta, och det är akut.
Gissa vilka som var mina idoler när jag växte upp hemma på gården! Det var veterinärerna. Oj, vad jag såg upp till dem! Om det hade funnits en utbildning på min hemort kan ni lita på att jag hade stått i kön till den, och förhoppningsvis hade jag haft tillräckligt höga betyg. Dessa hjältar som kallas veterinärer behöver bli fler i vårt land.