KBLab/rixvox huggingface dataset:
Leif Jakobsson (S):
Det är ett ansvar vi har gemensamt att tala med våra kommunalpolitiker om. Det gäller att aktivera de kommunala bostadsbolagen och bygga där det finns behov och brist. Jag kan inte se att det skulle vara en problemställning som har med själva hyressättningen att göra.
Det finns kommunala bostadsbolag som väljer att använda nuvarande regel att oförhandlat sätta hyror och sedan chansa på att inte någon överprövar. De hyrorna blir också normerande som allmännyttiga hyror. Det ser jag inte som något problem. Jag vill göra Agne Hansson och kammaren uppmärksamma på Centerns reservation.
Här finns ett förslag om att det ska införas politiska nämnder i kommunerna som ska klassificera bostäder. Den klassificeringen i olika områden ska då gälla för hyressättningen. Med jämna mellanrum ska man mäta genomströmningshastighet i de olika områdena. Via genomströmningshastigheten - det vill säga många ut- och inflyttande - kan man anta att hyresnivåerna är för höga.
Är det för lite genomströmning i ett område kan man väl anta att hyresnivåerna är för låga, och så ska man politiskt besluta vilka nivåer man ska ha. Jag hoppas och misstänker att det har varit någon nyliberal konsult inblandad i detta. Det här förslaget är sådant att det till och med skulle få någon öststatsbyråkrat att blekna såsom det är formulerat.
Vi väljer att se framtiden an, eftersom Agne Hansson säger att Centern och Socialdemokraterna har en gemensam uppfattning om en social bostadspolitik och allmännyttans betydelse. Vi glömmer den reservation som finns här i dag.
Leif Jakobsson (S):
Tack statsrådet för svaret. Min hemstad Malmö är väl den kommun som antagligen tagit mest ansvar för flyktingmottagandet under lång tid. Det är väl känt att belastningen har varit hård. Det finns mycket positivt med inflödet av människor från andra länder.
Bara en sådan sak som den demografiska situationen gör att Malmö antagligen kommer att klara sig betydligt bättre i ett längre perspektiv därför att det kommer att finnas folk i arbetsför ålder på ett helt annat sätt än i andra kommuner. Den kulturella blandning som uppstår berikar staden något alldeles oerhört.
Det finns en hel del sådana aspekter som man gärna tappar bort i diskussionen. Det är alldeles uppenbart att mottagandet i sig innebär en stor påfrestning på Malmö stad och Malmö kommun. Under ett antal år i ett gott samarbete med Invandrarverket har man fått ned mottagandet och planerat mottagandet på ett bättre sätt.
Men nu visar det sig efter det att den tillfälliga lagstiftningen införts att bara under januari och februari har Malmö tagit emot 610 flyktingar. Problemet i den folkliga opinionen är naturligtvis att Malmö är omgivet av ett antal kommuner med höga genomsnittsinkomster, låg arbetslöshet och goda villkor.
Tittar man på det material som kommunerna delar ut för att folk ska flytta till kommunerna är det fråga om näst intill paradiset på jorden. Men de har aldrig varit med i flyktingmottagandet. Det är klart att det uppstår en rejäl diskussion. Varför ska det vara så? Kommunerna har inte ens skrivit avtal med Integrationsverket. Det upplevs som oerhört orättfärdigt.
Jag har ställt en fråga till statsrådet om han nu är beredd att fundera på en lagstiftning. Jag menar att flyktingmottagandet är ett nationellt och ett internationellt ansvar. Det gäller hela Sverige - hela territoriet. Det går inte att friskriva sig med olika former av krystade förklaringar, som dessa kommuner gör.
Jag menar att vi måste titta på möjligheten att se till att flyktingarna får en bra start. En del av de kommuner som jag har räknat upp i min interpellation är sådana som skulle kunna erbjuda betydligt bättre förutsättningar än Malmö med den situation som finns där i dag. Statsrådet säger att han inte just nu överväger en lagstiftning. Men det är inte år 0.
Vi har haft den här diskussionen i 10-15 år, och den eskalerar för varje gång den här situationen uppstår. För varje gång kommer företrädare för dessa kommuner fram och säger att det är än det ena, än det andra. Det är brist på bostäder eller brist på arbete. De friskriver sig från att ta sitt ansvar. De har gjort precis samma sak som Sjöbo men utan en folkomröstning och utan att behöva schavottera i den allmänna opinionen.
Med den erfarenhet vi har fått genom åren att kommunerna med hjälp av olika argument har smitit undan är det dags att titta på en tvingande lagstiftning. Om väljarna väljer om mig kommer jag personligen att motionera i riksdagen om en sådan lag.
Leif Jakobsson (S):
Det är alldeles utmärkt att statsrådet har aviserat bättre ekonomiska förutsättningar för de kommuner som ställer upp. Det är alldeles klart att den nuvarande ersättningen inte räcker på långa vägar. Det är vi överens om. Jag tror inte att det är grundproblemet i det vi diskuterar här. Grundproblemet är att det finns ett antal borgerligt dominerade kommuner som har bestämt sig för att ha som affärsidé att vara etniskt rena.
Det är vad man har gjort. Genom urval i sättet att sköta bostadspolitik och annat ser man till att det inte finns utrymme för flyktingmottagning och inte heller för människor av svenskt ursprung med låga inkomster. Det är inte bara en etnisk utan också en klassmässig fråga.
När man kör på motorvägen från Malmö till Vellinge står det: Här är friheten större. Man kan fråga sig: För vem är friheten större? Alla som ställs utanför får vara med i detta lågskatteparadis. Man använder till exempel bostadsfrågan som argument. Jag anser att det är ett svepskäl. Det finns inte tomma lägenheter i Malmö.
Bostadssituationen i Malmö är betydligt värre än vad den är i de kranskommuner som säger att de omöjligt kan ställa upp. Väldigt avslöjande är en del uttalanden från Lomma kommun. Man säger: Här kan inga flyktingar bo, men man kan få komma hit och jobba på dagarna. Så är det. Sysselsättningsfrekvensen är oerhört hög i de här kommunerna.
Det borde finnas mycket bättre förutsättningar att få arbete om man bodde och fanns i närområdet. Lomma är dessutom en kommun som just nu säljer kommunens bestånd av hyreslägenheter. Man säljer lägenheter som kommunen har haft för socialförvaltningens ändamål och man säljer också de studentlägenheter som man inte har kunnat hyra ut.
Det står alltså tomma lägenheter som kommunen äger i Lomma. Samtidigt svarar man att man inte kan ta emot flyktingar eftersom man inte har några bostäder. Det säger en hel del om vad detta egentligen handlar om. Jag har ställt frågan hemma i medierna till folkpartister, kristdemokrater och centerpartister. Var är de i de här kommunerna? Var finns opinionen?
Hur försöker man påverka?
Nu blev det ingen flyktingamnesti. Det är jag glad för. Det skulle fullständigt ha slagit undan fötterna på den svenska flyktingpolitiken. Nu har vi en prövning som är individuell. Den lagen finns där. Tobias Billström må ha röstat emot den, men det är ett gemensamt ansvar för Sverige att se till att alla de människor som nu får möjlighet att stanna här får bästa möjliga start i livet.
Det måste ligga också på ditt ansvar att prata med dina partivänner i till exempel Vellinge och Lomma om att det får vara nog med frispel.
Leif Jakobsson (S):
Det är inte år 0. Tobias Billström kan naturligtvis hålla på och försöka krumbukta sig med hänvisningar till den senaste lagen om tillfällig asylmottagning. Men det är faktiskt så, Tobias Billström, att när krigen härjade på Balkan sade dessa kommuner, och framför allt Vellinge kommun, nej i lika stor utsträckning.
Jag trodde faktiskt att vi var överens om den grundläggande flyktingpolitiken och de åtaganden som Sverige har i dessa frågor. Då måste vi också ta ett gemensamt ansvar för att alla kommuner är med. Detta är inget nytt påhitt. Detta handlar inte om att det är kopplat just till denna lag, utan denna inställning har dessa kommuner haft från år 0.
Och du måste vara precis lika medveten som jag om att väldigt många malmöbor uppfattar det som oerhört orättfärdigt att kommuner med de allra bästa resurserna faktiskt kan svära sig fullständigt fria från att ta sin del av ansvaret.
Vi har ett gemensamt ansvar för att se till att flyktingpolitiken och flyktingmottagandet fungerar bra därför att ni också ställer er bakom den grundläggande flyktingpolitiken och det grundläggande flyktingmottagandet. Då måste också folk kunna se att det tas ett gemensamt ansvar för det. Och det gör inte dessa kommuner, framför allt Vellinge och Lomma som jag har nämnt. Det är alldeles riktigt att Staffanstorp tidigare har tagit emot flyktingar.
Men det är inte fallet för till exempel Vellinge. Senast i veckan avgjordes en försäljning av lägenheter i kommunstyrelsen i Lomma, där socialdemokraterna föreslog att man inte skulle sälja kommunens lägenheter utan i stället ställa upp och ta emot flyktingar. Men de blev nedröstade på den punkten.
Leif Jakobsson (S):
Statsrådet säger att Regeringskansliet mycket väl vet hur allvarlig situationen är. Då blir man ännu mer oroad över bristen på handling i det här läget. Jag ska inte gå närmare in på beskrivningar, men jag säger: Ta till er läget och situationen såsom den är på marken bland människor.
Jag tror att vi har ett gemensamt intresse av att flyktingmottagandet fungerar på ett bra sätt. Gör det inte det så innebär det att man ger näring åt främlingsfientliga krafter som kommer att kunna säga: Se, Sverige klarar inte av det! Politikerna klarar inte av det!
Det kan bli en jordmån när människor i vissa kommuner har problem med att komma till vård och till annan service därför att kommunen oplanerat får ta ett alldeles för stort ansvar för den nationella flyktingpolitiken. Om nu regeringen inte själv tänkt göra något annat än utreda och se om man kan få fram någon krona i vårpropositionen vill jag ge ett litet miniprogram att jobba med.
Kom med skarpa förslag om hur vi kan se till att alla kommuner tar det nationella ansvaret. Kom tillbaka till kammaren och säg vad regeringen vill göra för att se till att alla kommuner är med. På vilket sätt får regeringen klura ut själv. Starta fler anläggningsboenden.
Argumentera redan vid ansökningstillfället för varför man ska välja det framför att vara inneboende, boende på någon svart adress eller som del i rum. Godkänn EBO-adresser endast om det är fråga om ett förstahandskontrakt på en bostad som passar familjen och framför allt passar barnen. I annat fall gäller anläggningsboende.
Ta vara på alla irakiska föreningar och andra invandrarföreningar i samband med mottagandet. De kan göra en stor insats för att se till att det hela går bra. Det är en liten agenda att börja med.
Leif Jakobsson (S):
Det avgörs också av vilka ambitioner politiker har och vilken politisk agenda olika regeringar sätter, och den här har ingen. Det enda jag har lyckats få ut av Mats Odell i den här debatten är att han noga ska följa utvecklingen i Malmö. Tack!
När det gäller den bostadspolitik som Mats Odell har drivit skulle man kunna använda det gamla uttrycket: Operationen lyckades, men patienten dog. Visst, ni har sagt att staten inte ska blanda sig i och att ni ska låta marknaden sköta det. Helt rätt, ni har genomfört det. Men bostadsmarknaden mer eller mindre dog.
Man kan undra om ni har haft tårtfest på departementet. Ännu är det fest i Kapernaum. Nu har vi gjort av med bostadssubventionerna, och nu får vi ned bostadsbyggandet. Det är förvånande hur man kan stå här utan någon form av självrannsakan att man åtminstone borde försöka hitta något sätt att få fart på byggandet igen.
Det var vad vi socialdemokrater tvingades göra. Odell har under eftermiddagen i flera debatter pratat väldigt mycket om de tolv s-åren. Jämför hur många lägenheter som byggdes när den socialdemokratiska regeringen kom till och när den avgick, så ska du se en väldigt tydlig kurva över hur vi faktiskt fick upp bostadsbyggandet efter kaoset efter er när människor lämnade sina bostadsrätter mitt i natten för att slippa betala de gemensamma kostnaderna.
Jag har bara en fråga kvar. Om det är så fördärvligt med investeringsstöd och statliga stöd, varför ville då Kristdemokraterna i sin budget året före valet fördubbla investeringsstödet till studentbostäder? Eller är det samma svar som när det gällde bensinskatten, att det var ju valår?
Leif Jakobsson (S):
Jag måste först säga att jag blir ganska förvånad över att statsrådet Odell använder så mycket av sin tid åt att försöka fördela skuld på gamla regeringar, och inte ens det verkar räcka, utan han menar att också oppositionens brister gör att sakernas tillstånd inte är så bra som de borde.
Det är klart: Har man inte mycket mer att komma med än ett par hundra miljoner i denna jättefråga får man väl försöka vända intresset åt något annat håll. Det var väl detta vi fick bevittna. Men, herr talman, frågan om energiförbrukningen i våra bostäder är alltför allvarlig för att gömmas i partipolitiska angrepp från det ansvariga statsrådet.
Vi har inte sett Klimatberedningens slutförslag ännu, men vi vet ungefär vilka krav på sänkningar av koldioxidutsläppen som måste till, och vi vet att det huvudsakligen kommer att belasta trafiken och våra bostäder.
När det gäller de nivåer som vi kommer att röra oss med när vi ska försöka omsätta de beting vi kommer att ha för framtiden är det inte vanlig energibesparing vi pratar om. Det handlar om mycket större åtgärder.
Då är det så här, statsrådet, att det finns ett öppet fönster ungefär 10-15 år framåt när en fjärdedel av landets bostäder ska byggas om, inte för att de är dåliga men för att åldern tar ut sin rätt och för att de tekniska systemen behöver bytas. Det är stamrenoveringar. Det är en lång rad andra saker som ska göras. I samband med det kommer naturligtvis också en hel del energieffektiviseringar på köpet. Det är bra.
Och fastighetsägare som har rejäla muskler kommer säkert att investera extra i energisnål teknik som kan betala sig på längre sikt. Men jag menar att staten måste in här och ta till vara detta öppna fönster, detta tillfälle, när en sådan stor del av vårt bostadsbestånd ska byggas om, när byggbodarna kommer att stå på plats, när infrastrukturen för ombyggnaden är där.
Det handlar om ett partnerskap mellan staten och fastighetsägarna för att klara av klimatmålen och för att sänka koldioxidutsläppen. Där menar jag att det för statens del handlar om finansiering av sådant som man inte kan räkna hem med kända fakta och på kort sikt, men det handlar framför allt om insatser i forskning och utveckling, så att vi inte gör nya misstag, att vi inte gör om 80-talets misstag och bygger täta hus.
Det handlar kanske inte så mycket om det som Mats Odell pratar om, stora svulstiga visioner. Vad vi behöver är hands on och byggmetoder. Hur gör vi för att sänka koldioxidutsläppen? Hur får vi ned energiförbrukningen i den stora massan av bostäder som redan är byggda? Det är det som är utmaningen, och där kan inte staten lämna walk over, som Mats Odell nu gör. Sabo har tagit initiativ till en energiutmaning.
Ett stort antal av medlemsföretagen förbinder sig att minska utsläppen med 20 procent till 2016. Den här utmaningen kommer att lämnas över till statsrådet Olofsson på torsdag och riktar sig också till andra fastighetsägare. Men min fråga här i dag till statsrådet Odell är: Antar Mats Odell utmaningen? Det handlar om att staten aktiverar sig och ser till att vara en part när en fjärdedel av landets bostäder ska byggas om, så att vi verkligen kan nå klimatmålen.
Leif Jakobsson (S):
Det sägs att det inte finns någon rök utan eld. Statsrådet får diskutera rubriksättning och allt annat, men man väljer ett program och skriver att man kan rekommendera kommuner att riva hus. Tysklind försöker att släta över det hela med att det här om huset inte längre går att använda. Då blir det en självklarhet.
Då kanske Kristdemokraterna också ska skriva i sitt program att om gräset är för högt är det dags att klippa det, eller någon annan sådan självklarhet om det skulle vara på det viset. Men det kanske inte är det som är bostadspolitik. Det är alldeles riktigt, Lars Tysklind. Det händer väldigt mycket. Jag nämnde energiutmaningen som Sabo har antagit.
Vi ska vara väldigt glada i det här landet för att en stor del av hyresrätten faktiskt finns i bolag som inte bara tittar på att leverera vinst till ägaren utan också kan ta sig an samhälleliga uppgifter. Det är därför Sabo har kunnat gå först och säga att de ska sänka sin energiförbrukning med 20 procent. Mycket av det kan man göra inom ramen för en klok och långsiktig fastighetsekonomi. Men min poäng är att vi måste ett steg längre för att klara klimatutmaningarna.
Då kan man inte längre bara ställa de kraven på de enskilda fastighetsägarna, privata eller kommunala spelar ingen roll. Då måste faktiskt staten ta en del av det ansvaret. När det gäller tekniken för det, räntefria lån eller hur det nu ska gå till, får vi se. Men vi har en politik för att kunna ta vara på det här fönstret. För att göra saken ännu mer utmanande har vi också kraven på tillgänglighet.
Vår åldrande befolkning ska kunna bo kvar i de här områdena. Jag menar att det är ett gemensamt ansvar för fastighetsägare och samhälle att se till att under de 10-15 år vi bygger om en fjärdedel av landets bostäder det blir möjligt att göra tillgängligheten bättre, sätta in hissar och allt annat som behövs.
Leif Jakobsson (S):
Traditionen bjuder att man tackar för svaret, och det gör jag också. Jag måste berätta att när jag fick svaret i går satt jag på sammanträde och läste det i min mobiltelefon. Då tänkte jag att det måste vara det nya mobilabonnemanget jag har i riksdagen som har klippt svaret mitt av.
Men när jag väl kom till min dator och kunde läsa att det var hela svaret förstod jag att statsrådet inte har svarat på de frågor som jag för fram som polisstyrelsen i Skåne har rest. En enig polisstyrelse med en moderat ordförande i spetsen har skrivit till justitieministern och talat om att med de förutsättningar som finns kommer man inte att klara situationer.
För att det inte ska bli någon tveksamhet om att en socialdemokrat övertolkar ska jag läsa vad moderaten i Skåne skriver: Det är uteslutet att Polismyndigheten i Skåne inom givet anslag ska kunna ta emot ett nettotillskott på ca 200 poliser det närmsta året. Det är uttalat i budgetpropositionen för 2009 att medel kommer att tillföras polisorganisationen 2010.
Det är oförståeligt varför en delleverans inte kan ske för 2009 för att kunna undvika onödiga osäkerheter och risk för ifrågasättande av ambitionerna att öka antalet synliga poliser. Vad polisstyrelsen syftar på är att regeringen har lagt fram en budget som inte täcker in de ambitionerna. I stället hänvisar man precis som ministern nyss gjorde till att pengar ska komma 2010.
Man behöver inte läsa mellan raderna för att förstå att budskapet från Beatrice Ask är: Kör på underskott 2009, och så får ni pengarna 2010. Fru talman! Det är inte ett seriöst sätt att hantera ekonomi och verksamhet. Ska polismyndigheten använda anslagskredit för att Justitiedepartementet inte klarar matchen med Finansdepartementet? Vad händer 2010?
Blir budgeten då så stor att det både täcker det underskott som man uppmanas att ha 2009 för att ta hand om de tillkommande poliserna och kostnaden för 2010? Jag lyssnade med intresse på den förra interpellationsdebatten. Där citerade ministern vad Göran Persson sade om att den som är satt i skuld inte är fri. Det gäller också polismyndigheterna och polisen som helhet.
Därför känns det väldigt olustigt att signalerna är att man ska gå in och planera för stora underskott för 2009 med något slags underhandslöfte om att det ska komma nya pengar 2010. Det enda raka ministern kan göra är att gå fram med en tilläggsbudget och ta fram pengarna som behövs så att polisen kan planera sin verksamhet. I den socialdemokratiska budgeten finns 100 miljoner mer till polisen.
Vi ser att justitieministern har skapat ett svart hål i ekonomin för de myndigheter hon ansvarar för. Det blir inte bättre av att det de senaste dagarna har delegerats till Rikspolisstyrelsen. Men hon kan inte gå från sitt ansvar i den här frågan. Man har bara fördelat pengar för halva 2009.
Hur ska man kunna begära att polismyndigheterna ska kunna planera? Man har fördelat mer än hälften av anslaget för 2009 för första halvåret. Vad är det för signaler? Är det efter oss Ragnarök?
Leif Jakobsson (S):
Det måste ändå vara möjligt att i Sveriges riksdag diskutera en sådan här högst väsentlig fråga. Över partigränserna har det funnits en strävan att öka antalet poliser i synlig tjänst och att öka brottsbekämpningen på väsentliga områden. Återigen: Jag kommer från Malmö, och jag lever med den vardag och den oro där folk frågar sig vad det är som händer.
Finns det inte resurser? Finns det inte poliser nog för att sätta stopp för framför allt den organiserade brottsligheten? Nu får jag höra ministern argumentera för att poliser ska göra civilanställdas uppgifter. Jag tror inte att människor i allmänhet har uppfattat att ambitionen att öka antalet poliser handlade om att man skulle ersätta civilanställda.
Jag tror att alla har varit överens om, eller i alla fall trott, att det faktiskt ska finnas fler poliser i uniform, utan uniform, patrullerande i polisbilar, i närpolisverksamhet och i avancerad brottsbekämpning. Det var precis det som gjorde att den socialdemokratiska regeringen såg till att vi ökade polisutbildningen. Det gjorde man inte för att hamna i den här situationen.
Jag har respekt för att man har delegerat detta till Rikspolisstyrelsen, men det är ändå ministerns ansvar. Det är alldeles självklart att det blir en väldig oro om man skickar ut signalen att nu vågar vi bara släppa ut pengar för halva året. Vem kan planera en verksamhet ett halvår i taget?
Ministern ger själv uttryck för att vi kanske efter ett halvår måste omfördela alltihop, och då måste det kanske bli en annan fördelning. Det är ju det som man är så orolig för ute på polismyndigheterna. Man vill veta hur det här året ska se ut. Det minsta man kan begära är väl att man kan ha en planeringshorisont på ett år.
Leif Jakobsson (S):
Jag kan börja med att svara på Billströms fråga. De åtgärder vi kommer att vidta är att vår partiledning kommer att tillskriva samtliga kommuner som styrs av oss och påtala det här. När det gäller Skåne har den socialdemokratiska distriktsstyrelsen tagit ett likadant beslut och satt i gång att jobba med varje kommun.
Det är alldeles självklart. Jag sade inte att någon går fri. Tobias Billström säger att man använder samma retorik i andra kommuner. Nej, det gör man inte. Det är riktigt att man klagar på ersättningen, och det är riktigt att man pratar om det nationella ansvaret. Men det som stod på Vellinges hemsida var något helt annat. Det var insinuationer.
Det var försåtliga formuleringar som ifrågasatte barnen. Det skulle ha varit ett problem att en stor del av dem var av manligt kön och att de kom från Asien och Afrika. I den texten är det uppenbart vad man vill och vad man underblåser för stämningar. Det är tack och lov inte vanligt i Kommunsverige, oavsett politisk färg.
Det är det som har gjort att så många, inte minst Vellingebor, har gått ut och sagt att nu är det stopp, nu kan vi inte leva med en sådan här stämpel på vår kommun. Jag tycker att det är en väsentlig skillnad.
Jag försöker prata om och ställa frågan om ansvaret när det gäller att sätta i gång sådana här opinioner och framför allt underblåsa dem med den typ av resonemang som förts på Vellinge kommuns hemsida av kommunledningen. Jag skulle gärna sett att statsrådet som är ansvarig varit betydligt tydligare i den frågan.
Det är snarare den moderata partisekreteraren som har fått ta jobbet att inom partiet ta Vellingemoderaterna i örat och försöka klara upp det. Om vi låter de här formuleringarna stå okommenterade från regeringens sida, om vi säger att det är okej att man underblåser främlingsfientlighet i sin kommun är vi riktigt farligt ute.
Vi som bor därnere och Billström som har gjort det vet mycket väl hur fort och illa en sådan utveckling kan ske. Det är bara att titta över sundet hur politiker av olika schatteringar i försök att röstmaximera har hängt på sådana här trender och till och med underblåst dem.
Jag säger alltså "ja" när det gäller åtgärderna - bra att regeringen nu är på gång med mycket av det som inte minst Luciano Astudillo tidigare har påpekat här i kammaren. Men vi väntar fortfarande på frågan om det politiska ledarskapet när det handlar om de kommunalpolitiker som underblåser främlingsfientlighet.