Eskil Erlandsson (C):
Matilda Ernkrans har frågat mig om det verkligen är korrekt att surströmmingsproduktionen hade hotats om Sverige inte hade fått behålla sitt undantag, det vill säga att det inte fanns några andra alternativ än att upphöra med produktionen, och hur jag och regeringen avser att arbeta för att minska de höga intagen av dioxin bland befolkningen nu när Livsmedelsverket inte lyckats med sin information.
Först vill jag betona att för att få bukt med problemet i grunden måste utsläppen av miljöföroreningar till Östersjön begränsas ytterligare. Sverige har en aktiv roll i det arbetet både inom EU och internationellt. Surströmmingen är en del av vårt matarv och en viktig tradition i stora delar av Sverige. Regeringens utgångspunkt är att den traditionen ska få leva vidare.
I samband med att det tidsbegränsade svenska dioxinundantaget från 2002 löpte ut under 2011 fick Livsmedelsverket och Fiskeriverket i uppdrag av regeringen att redovisa möjliga handlingsalternativ. Av myndigheternas rapporter framgår det att situationen när det gäller halterna av dioxin och dioxinlika PCB i strömming är blandad.
Halterna i sill och strömming som är högst 17 centimeter ligger under gränsvärdet. Samtidigt är merparten av den strömming som fångas i Bottenhavet och Bottenviken större än 17 centimeter och överskrider gränsvärdet. Det är företrädesvis den lite större strömmingen som används till surströmming. Det innebär att surströmmingssalterierna skulle ha fått problem utan ett fortsatt undantag.
Strömmingsfisket och salterierna existerar inte isolerat från det övriga småskaliga kustfisket. För att surströmmingsnäringen ska kunna överleva krävs det att näringen som helhet är bärkraftig.
När det gäller frågan om den svenska befolkningens dioxinintag vill jag vara tydlig med att vuxna i Sverige i medeltal får i sig ungefär en fjärdedel av det så kallade tolerabla dagliga intaget av dioxiner och PCB. För barn och kvinnor i barnafödande ålder är det särskilt viktigt att få i sig så lite som möjligt av dessa ämnen.
Jag vill också ta tillfället i akt att klargöra att Livsmedelsverkets och Fiskeriverkets rapport inte har undanhållits någon. Under 2011 skulle det tidsbegränsade undantaget löpa ut.
För att kunna fatta ett väl underbyggt beslut om ett eventuellt fortsatt undantag efter 2011 gav regeringen 2009 Livsmedelsverket och Fiskeriverket i uppdrag att efter samråd med Naturvårdsverket redovisa möjliga handlingsalternativ för Sverige i fråga om gränsvärden för dioxiner och PCB i fisk från Östersjöområdet. De rapporter myndigheterna lämnade som svar på uppdraget fungerade som beslutsunderlag.
Dessa rapporter har varit tillgängliga för envar som önskat läsa dem. Jag vill också understryka att Sverige som ett villkor för det tidsbegränsade undantaget löpande har rapporterat till EU-kommissionen om bland annat tidstrender för dioxiner och PCB i människor och mat, om kostråden och befolkningens kännedom om dem, om haltdata för dioxiner och dioxinlika PCB i fisk med mera.
Det är min och regeringens bedömning att Livsmedelsverket genom kostråd och informationssatsningar kan nå en god skyddsnivå för hela befolkningen samtidigt som det småskaliga fisket i Östersjöområdet kan bibehållas. Regeringen verkar för att ytterligare stärka medvetenheten om kostråden i befolkningen.
Livsmedelsverket fick därför sommaren 2011 i uppdrag av regeringen att ta fram en strategi för hur konsumenternas kännedom om kostråden ytterligare kan stärkas. Extra pengar har också tillförts Livsmedelsverket för arbetet med att sprida kostråden, bland annat i form av en informationskampanj och webbaserad information.
Jag är övertygad om att förstärkt information till relevanta konsumentgrupper ger ett gott folkhälsoskydd.