Caroline Helmersson Olsson (S):
Ibland används uttrycket "det är svårt att se skogen för alla träd". Med det menas att om man har för stort fokus på delarna missar man att se helheten. Låt mig därför först säga några ord om helheten och riktningen i regeringens förslag om gymnasieskolan. En fullständig gymnasieutbildning av hög kvalitet är i dag en viktig och nödvändig grund för ungdomars inträde på arbetsmarknaden.
Det är också skälet till att regeringen nu i två propositioner har föreslagit viktiga förändringar i gymnasieskolan. Den första proposition som vi behandlar i dag handlar bland annat om bättre övergångar till gymnasiet, mer utvecklat stöd till eleverna, tydligare ansvar för rektorer att följa upp frånvaro och förbättringar av introduktionsprogrammens struktur och kvalitet, med bland annat krav på garanterad minsta undervisningstid.
Den andra propositionen, som vi behandlar senare, innehåller förslag om att även yrkesprogram ska ge en grundläggande behörighet som norm, utan att man minskar yrkesämnenas andel. Där föreslås också att ett estetiskt ämne ska ingå i alla program.
Till detta ska läggas regeringens beslut om att tillsätta två viktiga utredningar: dels en utredning om att se över möjligheterna att återinföra ämnesbetyg i gymnasieskolan, dels en utredning som ska se över möjligheterna till en regionalisering av gymnasieutbildningen för att säkerställa ett brett utbud av utbildningar med hög kvalitet i hela landet.
På detta sätt vill vi utveckla den framtida gymnasieutbildningen och skapa en gymnasieskola för alla. Fru talman! Jag kom in i riksdagen 2007. Då hade Jan Björklund precis kastat den föregående regeringens förslag Gy 2007 i papperskorgen. Mycket tid, kraft och pengar hade investerats i utredningen och propositionen.
Det kändes som någon sorts prestige från den dåvarande ministern att kasta bort det arbetet och tillsätta en egen utredare. Propositionen kom fyra år senare, Gy 2011. Den innehöll ändå några av de förslag som hade jobbats fram tidigare. Mycket var bra, men några saker blev inte så lyckade.
Uppdelningen mellan högskole- och yrkesprogram blev för stark, och yrkesprogrammens attraktivitet monterades ned. Resultatet blev att antalet sökande till yrkesprogrammen gick ned markant. Introduktionsprogrammen blev större. När Björklund började oroa sig för det låga söktrycket tillsatte han Yrkesprogramsutredningen.
Vi socialdemokrater gick till val på att bevara det som fungerade bra i den nya gymnasieskolan och göra om det som bevisligen inte fungerade. Vi gick därför till val på att stärka yrkesprogrammens attraktivitet och på att få fler elever att välja en yrkesutbildning, liksom att de stödåtgärder som finns i grundskolan skulle finnas även i gymnasieskolan. Vi gick till val på välbehövliga reformer för gymnasieskolan och landets elever.
Men vi gick också till val på att inte kasta något i papperskorgen. Skolan behöver långsiktiga förutsättningar. Därför tog vi Yrkesprogramsutredningen vidare, vilket bland annat har resulterat i att vi i höst inrättar branschskolor i Sverige för smala yrkesområden som behövs på arbetsmarknaden. Vi tillsatte också en stor och omfattande gymnasieutredning som skulle se över helheten.
Eftersom vi inte ville riskera att behöva börja om på ruta ett igen var det en parlamentariskt sammansatt utredning där alla riksdagspartier var med. Alla partier hade möjlighet att påverka utredningen och föra fram sina politiska förslag. Det fanns läge för förhandlingar mellan partierna, och så skedde.
Det är väl bland annat därför som den proposition vi i dag debatterar ser ut att gå igenom, med något undantag. Fru talman! Jag talade inledningsvis om riktning. Riktningen måste vara att alla ska skaffa sig en gymnasieutbildning. Det betyder inte att alla ska bli akademiker eller att alla ska ta sin gymnasieexamen på samma sätt och på samma tid.
Vi ska skapa förutsättningar för att alla ska kunna genomföra en gymnasieutbildning - på olika sätt, mer individuellt och kanske i olika steg. Men låt oss vara ärliga och säga: Alla ungdomar kommer att behöva en gymnasieutbildning för att klara sig i dagens och framtidens kunskapsintensiva samhälle.
Därför har regeringen nu under fyra år investerat kraftfullt i möjligheten att utbilda sig och att ställa om. Vi har brutit med nedskärningarna i komvux och inrättat en rätt till komvux. Rätten att gå i vuxenutbildningen för att komma vidare till YH och högskola är viktig. Det skapar möjligheter och något att vara stolt över.
Vi har också tillsatt en komvuxutredning, som bland annat har i uppdrag att se över om nuvarande prioriteringar fortsatt ska gälla. Borde vi till exempel i högre grad kunna utbilda människor som gått ett högskoleförberedande program till ett yrke? Vi vet ju att vi behöver fler undersköterskor, barnskötare, svetsare och vvs-montörer och så vidare.
Det är yrken som behöver locka fler som tidigare har haft siktet inställt på något annat. Vi har satsat stort på regionalt yrkesvux, och påbyggbara yrkespaket har tagits fram i samverkan med branscherna enligt den svenska modellen. De kan användas i yrkesvux men också på introduktionsprogrammen.
Detta möjliggör bättre utbildningsutbud, högre kvalitet i utbildningen och att nyanlända som kommer till Sverige kan ges skräddarsydda utbildningar som leder till jobb i bristyrken. Fru talman! Dagens betänkande handlar framför allt om att fler ska ges förutsättningar och stöd för att kunna fullfölja sin gymnasieutbildning.
Enligt Skolverket har drygt hälften av dem som inte tar examen bara några enstaka kurser kvar att klara för att fullfölja sin utbildning. De är alltså nära en examen. Många av dem skulle ta en examen om de fick stöd. Den här propositionen innebär att sådana möjligheter nu kommer på plats. Strukturen och kvaliteten på introduktionsprogrammen förbättras också, vilket är nödvändigt.
Regeringens satsningar på lovskola och 300 miljoner årligen för att stärka introduktionsprogrammen är också viktiga i sammanhanget. Det som borgerligheten tillsammans med Sverigedemokraterna i dag något fyrkantigt avslår är att elever på introduktionsprogram som bedöms klara studierna på ett högskoleförberedande program kan undantas från vissa behörighetskrav.
Det vill man alltså avslå. Vårt förslag är ett sätt att försöka se varje individ och göra utbildningen mer flexibel. Ibland är det ju så väldigt nära. Jag fick höra om Ahmed som går på ett introduktionsprogram i Sörmland. Han är otroligt duktig i skolan och har nått behörighet i kärnämnena och i åtta andra ämnen. Ett ämne fattas, nämligen idrott och hälsa. Där blir han inte godkänd, för han har ännu inte lärt sig simma 200 meter.
Vi måste kunna få in studiebegåvade och ambitiösa ungdomar som lärare och rektorer bedömer klarar undervisningen på nationella program. Vi måste kunna göra det även när det gäller elever som är födda utanför Sveriges gränser. Vi vill inte sänka några kunskapskrav, men vi vill se individuella lösningar i vissa situationer och en större flexibilitet. Jag får be om ursäkt. Jag kommer nu att dra över talartiden och säga några ord till.
Den andra propositionen, som jag tidigare har nämnt, debatterar vi här den 19 juni. Det handlar framför allt om att yrkesprogrammen inte ska upplevas som återvändsgränder. Det handlar också om en kvarts miljard i budgeten för att kommuner och fristående skolor ska klara av att genomföra framgångskonceptet som flera vittnar om.
Jag hoppas fortfarande att förnuft går före prestige och att någon sorts långsiktighet och anständighet finns i gymnasiepolitiken. Därför vill jag uppmana samtliga partier i Sveriges riksdag: Var åtminstone pragmatiska, och kasta inte återigen ett väl genomfört arbete i papperskorgen!
Sveriges elever och lärare har inte tid att sätta sig på ruta ett igen bara för att vi inte kan komma överens. Kompetensbristen är här och nu, och vi måste göra allt vi kan för att lösa den. Jag yrkar bifall till reservation 1, och i övrigt yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet.