Hans Wallmark (M):
Det skulle vara mig helt främmande att förminska regeringen eller försvarsministern. Jag har bara sagt som det är. När det gäller punkten om vad ni själva skulle vilja bidra med hade jag på min lilla lapp åtminstone tolv förslag som var ord på vägen på områden, utöver en nationell säkerhetsstrategi, som jag tycker borde beredas. Fru talman! Jag ska ge försvarsministern alldeles rätt. Han kom med ytterligare sex åtta förslag som jag tycker är fullt rimliga att man också resonerar och diskuterar om. Fru talman! Titta där!
Vi har alltså 18-20 punkter som vi borde kunna diskutera över parti- och blockgränser kring en nationell säkerhetsstrategi. Vi har alltså den traditionen. Låt mig även berömma regeringen. I samband med de konvulsioner som den brittiska folkomröstningen ändå har skapat har det i dag på morgonen förts samtal mellan oppositionsföreträdare från Alliansen och regeringen kring konsekvenserna för svensk del av brexit. Det tycker jag är bra.
Man talar med varandra. I samband med Frankrikes begäran i enlighet med EU-fördraget 42.7 om stöd och hjälp i kampen mot terrorn efter de fruktansvärda dåden i Paris förde vi också samtal partierna emellan. Det tycker jag i grunden är bra. Nu säger försvarsministern att en nationell säkerhetsstrategi handlar om så många och viktiga frågor.
Det har han alldeles rätt i. Han säger att det krävs en bredare bearbetning än bara Försvarsberedningen. Men i en försvarsberedning sitter åtta partier. Det som försvarsministern nu har berättat om regeringens handläggning när det gäller en nationell säkerhetsstrategi är att de två regeringspartierna sitter och talar med varandra. De har också kallat in en grupp statssekreterare och haft ett seminarium.
Med all respekt, fru talman, tycker jag nog att en försvarsberedning är ett annat forum där många partier kommer samman och på ett tidigt stadium kan diskutera de olika säkerhetsutmaningarna. Ta de 18-20 punkter som försvarsministern och jag har skrapat ihop bara under några minuters samtal.
Nog borde det vara sådant som man skulle kunna tala om tillsammans med gemensamma föredragningar, med gemensamt bakgrundsmaterial och ett samtal mellan olika personer. Den grundläggande frågan till försvarsministern är: Hur gör man detta till en nationell säkerhetsstrategi? Statsrådsberedningen har hållit på med detta arbete ett antal månader. I Sälen i januari utlovades att det skulle vara klart i sommar.
Nu förstår jag av försvarsministern att det tar ytterligare några månader. Det har varit sex-nio månaders arbete. Sedan har man för avsikt att presentera några papper. Då kommer den grundläggande frågan: Hur gör man detta nationellt?
I min värld är det så att om man vill uppnå någonting som är till nytta och gagn för landet och som har en bred förankring försöker man tala med de olika företrädarna för riksdagspartierna, åtminstone med företrädarna för de fyra alliansoppositionspartierna. Mitt råd i all ödmjukhet, och utan att på något sätt förminska regeringen, är att man verkligen borde fundera över hur man skapar denna nationella säkerhetsstrategi. Mitt råd är att man gör det brett.
Mitt förslag är att det skulle kunna ske inom ramen för en försvarsberedning. Vi vet nämligen att en försvarsberedning arbetar på det sättet att man först tar fram en säkerhetspolitisk analys. Det tar något år. Sedan tar man fram konsekvenserna för det svenska försvaret. Det tar också något år. Det är en alldeles utmärkt form om man inte själv kommer på någonting som är bättre.
Då tycker jag inte att två regeringspartier som har ett seminarium tillsammans med sina statssekreterare är ett fullgott alternativ.