Kent Ekeroth (SD):
Centerpartiet har väckt initiativ till den här debatten om polisens situation. Det skadar sannerligen inte att prata om den i dessa dagar. Problemet är bara att Centerpartiet, liksom troligen alla andra, kommer att ha ett högt tonläge och slå sig för bröstet i den här debatten. Det blir aningen svårt att göra med trovärdighet med tanke på de andra partiernas politik för just polisen genom åren. Låt oss börja med Centerpartiet.
Vad föreslog de till Polismyndighetens budget för 2016 i den senaste skarpa budgeten som de lade förra året? Inte en enda krona mer. Faktum är att om man tittar på deras budgetförslag ser man att de drog ned på medlen till rättsväsendet totalt sett. 15 miljoner kronor mindre ville de lägga på brottsförebyggande arbete. Det var deras förslag för mindre än ett år sedan. Egentligen ville Centerpartiet dra ned ännu mer på rättsväsendet.
I deras ursprungliga förslag ville de dra ned med 145 miljoner kronor, men de fick inte göra den pris- och löneomräkning de hade velat göra. För 2017 ville de dra ned med 245 miljoner kronor, för 2018 ville de dra ned med 375 miljoner kronor och för 2019 ville de skära ned på rättsväsendet med över en halv miljard.
Det här var alltså för mindre än ett år sedan, och i dag står de här och låtsas att de är rättsväsendets försvarare när det var de som ville dra ned allra mest av alla partier i den här riksdagen. Det är inte speciellt imponerande. Vad kan vi säga om Liberalerna då? Det är samma sak där. De ville förvisso inte dra ned lika mycket - bara 10 miljoner på rättsväsendet. De lade lite mer på polisen: 5 miljoner kronor.
Sätter man det i relation till po-lisens budget på 21 560 miljoner kronor framgår det att Liberalernas satsning var en ökning med 1/4312 av polisens budget. I princip var det alltså absolut ingenting. Inte nog med det. Vad gick deras satsning på 5 miljoner till? Jo, den ska vara öronmärkt för stöd till lokalt arbete i kommuner för att förebygga radikalisering till våldsbejakande extremism.
I en debatt i Aktuellt förklarade Roger Haddad närmare vad det betydde: mer pengar till fritidsgårdar och moskéer. I bästa fall gör det ingen skillnad. I värsta fall förvärrar det situationen genom att pumpa mer skattepengar till precis de organisationer där radikalisering sker. Moderaterna då? De var något bättre. De satsade 50 miljoner kronor på polisen, varav större delen skulle gå till nationella insatsstyrkan.
Men det var ingen budget för civilanställda och ingen budget för så mycket mer än så. KD lade 35 miljoner kronor, vilket också det är en minimal satsning. Om man tar ett snitt av allianspartiernas satsningar på rättsväsendet ser man att de alltså skulle satsa mindre än vad den socialdemokratiska regeringen gjorde förra året. Regeringen då?
Jo, i den första budgeten som de lade hösten 2014 underfinansierade de polisen med omkring 1 miljard kronor jämfört med vad Genomförandekommittén sa behövdes.
Året därpå hade de fått pli på socialdemokraten Dan Eliasson, för då behövde polisen helt plötsligt inte den där miljarden utan efterfrågade 1 miljard mindre - det var såklart bekvämt för regeringen - bara för att strax efter att förra årets budget kommit i panik säga: Oj, vi behöver visst mer pengar!
Man skulle med lätthet kunna säga att inget parti förutom Sverigedemokraterna lyckades förutse behovet hos polisen. Vad gjorde vi i motsats till alla andra? Vi satsade stenhårt på rättsväsendet och framför allt på polisen. År 2014 föreslog vi 2 700 miljoner extra till rättsväsendet varav 1 1⁄2 miljard gick till polisen. Det är 300 gånger mer än vad Liberalerna satsade eller 30 gånger mer än vad Moderaterna satsade.
År 2015, alltså förra året, föreslog vi 2 miljarder extra till rättsväsendet, varav nästan hälften gick till polisen, bland annat i form av en satsning på 7 000 nya poliser - inte 1 000, som Moderaterna var inne på, även om de nu höjde till 2 000. Vi skrev också i vår budget att vi behöver ha ett mål som är anpassat efter befolkningsutvecklingen - 250 poliser per 100 000 invånare - så att vi kan bibehålla den här nivån.
Om några år är vi nere på samma polistäthet som 2006 när Moderaterna gjorde sin satsning på polisen. Det jag beskriver här, herr talman, är ett mönster som jag under ett bra tag har försökt att poängtera i kammaren, nämligen de andra partiernas förmåga, eller brist på förmåga, till analys av verkligheten. I otaliga frågor har vi år ut och år in sagt vad som behövs. De andra har förnekat det och skrattat åt oss.
Ibland har de sagt att vi gör efterhandskonstruktioner. Men vi har haft rätt när det gäller invandringspolitiken, vilket vi kunnat se. När det gäller åldersbestämning har alla helt plötsligt vänt på en femöring. På samma sätt är det med tiggeriet, försvaret, energipolitiken och en mängd frågor inom kriminalpolitiken. Nu står återigen dessa partier, som konsekvent underfinansierat polisen, yrvaket och låtsas som att de är handlingskraftiga när de varit precis tvärtom.
I mitt andra inlägg kommer jag att gå in lite mer i detalj på vad som behövs förutom utökade resurser till polisen. Det handlar i dag framför allt om en ledarskapsfråga inom Polismyndigheten, där Dan Eliasson kanske är den största symbolen för misslyckandet.
Man bjuder kriminella på kaffe och bullar eller varmkorv och låter inte de egna poliserna utföra de arbetsuppgifter som de faktiskt är ålagda att göra, bland annat att hitta illegala invandrare. Detta stoppar man i den politiska korrekthetens tecken, vilket jag kommer att gå in på lite mer i mitt nästa anförande.