KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Hultqvist (S):
Barn lär sig efter mognad. Det är nyckeln till balansen mellan omsorg och pedagogik. Förskolan ska vara en plats dit barn kommer utan att de ska behöva uppleva stress eller alltför påstridiga kunskapskrav. Det är därför leken måste vara grunden för barns lärande. Här ligger nyckeln till att, som Jan Björklund säger, utnyttja förskolans potential för att stimulera barns naturliga lust att lära.
Men det bär lite emot att använda orden "utnyttja" och "potential" i det här sammanhanget. Däri ligger krav på någon sorts ribbhöjning, mätning och kriterier. Det kan vara bra på ett sätt, men det är mycket lätt att det blir obalans och att det slår över åt fel håll. Förskolan kan snabbt förvandlas till det man kan kalla barnskola.
Förskolan ska ha kvaliteten i centrum. Det innebär att vi inte ska erbjuda barnpassning. Kvalitet innebär heller inte att barnen ska stressas av kriterier som att det här ska en fyraåring kunna och det här ska en femåring kunna.
Om det sedan blir grunden för snabba krav på studieresultat i skolans årskurs 1 kan det skapa situationer med mycket magont, nervositet och otrivsel i förskolan. Däremot kan en väl genomtänkt pedagogik inom barnomsorgen ge mycket goda resultat i form av förberedelse inför skolarbetet. Regelbundna utvecklingssamtal mellan barn, förskollärare och föräldrar är ett mycket viktigt inslag.
De utvecklingsböcker som finns inom stora delar av barnomsorgen är ett mycket gott exempel. Där kan barnens framsteg följas när det gäller teckningar, upplevelser, lek ute och inomhus, deltagande i tema- och projektarbeten, kunskaper som att kunna knyta sina skor och skriva sitt namn för första gången och så vidare. Jag har tagit del av många sådana böcker, och de är djupt fascinerande. Ett annat viktigt inslag i förskolan är barns sociala relationer.
De är en väsentlig del av utvecklingen. Det är sådant som inte går att mäta men som kan observeras av personalen och som är intimt sammankopplat med den värdegrund som verksamheten förmedlar. Kvaliteten är den viktiga framtidsfrågan när det gäller barnomsorgen.
Den kan klaras dels genom resurser som gör att barngrupperna kan hållas på rimliga nivåer, dels genom fortbildning och pedagogiskt utvecklingsarbete, men framför allt genom att förstå vikten av att behålla balansen i verksamheten. Det måste finnas en tydlig gräns mellan förskola och skola.
På vilket sätt kommer regeringen i den kommande översynen av läroplanen att ta till vara de positiva exempel som finns runtom i landet där pedagogik och omsorg balanseras och kombineras? Ser också ministern ett tydligt behov av att markera en skiljelinje mellan förskola och skola?
Peter Hultqvist (S):
När det gäller framtidens barnomsorg kanske man skulle fundera på hur man tar ut steglängden på ett bra sätt. Hur gör man något som är nytt och utvecklande? Många pratar om det hållbara samhället och den stora miljöutmaning vi har framför oss. Den sitter väldigt mycket i människors attityd, människors sätt att bete sig, människors sätt att hantera miljöfrågan.
På många håll runtom i landet drivs ett mycket progressivt arbete inom barnomsorgen med till exempel sopkompostering. De har djur i anslutning till förskolorna. De driver en verksamhet mycket inriktad på ekologi och natur. De skapar på det sättet ett positivt intresse hos barnen i de här frågorna och lägger in det i sina långsiktiga utvecklingsplaner.
Jag har besökt många sådana här daghem och sett vilket sätt de jobbar på och hur positivt det här upplevs av både barn och föräldrar. Många gånger har jag också fått rapporter om att barnen sedan har påverkat föräldrarna i mer miljövänlig riktning i sitt vardagliga liv i hemmet. Om man nu ska se över läroplaner, om man ska se över den framtida inriktningen, kanske det här vore ett spår att ta upp i sammanhanget.
Det här är ju en av mänsklighetens stora framtidsutmaningar. Kan man börja med den här typen av frågor redan i tidig ålder, plantera och även utveckla synsätt, tror jag att man kan göra något som sedan fortplantar sig i den övriga skolverksamheten och som också påverkar samhället på bredden. Det skulle kunna vara ett tips från mig till dig inför den kommande översynen som jag, i all ödmjukhet, hoppas att du möjligen skulle kunna ta till dig.
Peter Hultqvist (S):
Jag konstaterar att det är tigande och väntan på KU som är konklusionen av den här debatten i dag. Då ska det bli intressant att se de klarlägganden som ska presenteras inför offentligheten så småningom.
Men jag tror att det är så här, Carl Bildt: Vi känner nog inte varandra tillräckligt väl för att kunna ha någon som helst uppfattning om bottnarna i engagemanget när det gäller politiska frågor eller för Afrika, för någon annan kontinent eller för något annat problem här i världen.
Den debatt du försökte föra in här blir liksom ett sätt att försöka smita ifrån de frågor vi har och att göra det här till en partipolitisk historia för kortsiktiga poänger. Nog skulle det vara skönt för alla om vi slapp föra en debatt om oväld, om säkerhetsavstånd och om den här typen av aktieägande och kopplingar till bolag kors och tvärs över världen.
Det är inte sådant som har varit grunden för i alla fall mitt engagemang politiskt, alltså att behöva föra den typen av debatt, men det är ju händelser och faktaförhållanden som gör att vi för den här typen av debatter. Det har ju uppkommit en situation som gör den här typen av granskning, frågor och debatt nödvändig. Det är ju därför som också KU har sina arbetsuppgifter.
Det är alltså inte vi som egentligen är orsaken till att vi står här i dag, utan den kan du nog söka i din tidigare verksamhet och i de kopplingar som du fortfarande har som utrikesminister. Vi kommer naturligtvis att fortsätta följa det här, vilket du har fullständigt klart för dig, och vi kommer att vara med in i minsta detalj ända till slutet av detta.
Men om du tar någonting med dig kan det ju vara detta: Fundera på hur du värnar ovälden och säkerhetsavståndet till ämbetet för att den här typen av debatter inte ska behöva förekomma i framtiden.
Peter Hultqvist (S):
Arbetsmarknadsministern säger när det gäller den så kallade politiska styrningen i sammanhanget att det är en diskussion vi kan få. Det är en diskussion som egentligen bara har förts av moderater som i något syfte att svartmåla verksamheten har använt den typen av argument. Jag har inte uppfattat att man bland dem inom Arbetslivsinstitutet som jobbar med de här frågorna har upplevt att den så kallade styrningen har varit ett problem. Den har av dem uppfattats som i stort sett obefintlig.
Det är ett konstruerat argument det handlar om. Jag kan konstatera att det inte finns något svar på frågan om vem som tar det samlade ansvaret. Det finns ingen konkret handlingsplan för hur man ska klara ut hela ALI:s verksamhet. Det handlar om 400 personer i personalen och ungefär 250 forskare. Här finns det inte ordentliga svar på frågorna. Det är ett hänvisande till utredningar och analyser av olika slag. Det visar bara en sak.
Det är att beslutet inte var moget. Det var inte färdigberett på ett sådant sätt som man skulle kunna kräva i ett sådant viktigt sammanhang. Det handlar om att vi lägger ned ett helt arbetslivsinstitut. Det vi ser i dag är inte svårt att få bekräftat. Det är bara att ringa några telefonsamtal och tala med dem som är inblandade i verksamheten. Det är ett sönderfall som pågår.
På något sätt blir det pengar till enskilda aktörer och enskilda forskare och tillfälliga insatser från olika håll av det slag som jag har beskrivit tidigare. I Umeå går man in från kommun och landsting och universitetsstyrelsen, Jag säger precis det som Lennart Levi säger. Det behövs sammanhållna forskningsmiljöer med uthållig finansiering. Det är här någonstans som problemen sitter.
Man ska inte glömma bort att vi låg i fronten i världen när det gällde den här forskningen. Det Sverige har gjort och det ni har drivit igenom i riksdagen har uppfattats som mycket märkligt runt om i världen. Jag hoppas att du nu tar till dig en del av den här debatten, där vi har betonat att en konkret handlingsplan behövs. Den måste vara konkretare än det allmänt hållna svaret.
Peter Hultqvist (S):
Jag delar förhoppningarna om att diplomatin och medlingsarbetet ska vara framgångsrikt. Allt annat vore rena dumheterna. Men när det gäller oljan och Sudan så får ju den sudanesiska staten sin vinning i sammanhanget. Den går inte lottlös ur detta. Och den sudanesiska staten har också en armé, och den sudanesiska armén har också hjälptrupper vilkas status man kan fundera på.
Det är milisförband av olika slag. Det går pengar från olja till militär. Och oljebolagens verksamhet har inte alltid skett på ett särskilt humant sätt, utan det har också varit mycket brutala tag i dessa sammanhang. Många människor har fått lida och sätta livet till just för att röja väg.
Finansiering med oljepengar av militär är inte bra. Det måste man också lyfta fram i en sådan här debatt. I det konsortium, Block 5 B, där Lundin Petroleum nu är med och jobbar äger Sudapet, den sudanesiska statens bolag, 13 procent. Det gör alltså att det finns en koppling mellan detta svenska bolag och den sudanesiska statens bolag. Det tycker jag inte ser bra ut.
Och det är därför som jag upprepar frågan till dig Carl Bildt: Har du möjlighet att på något vis påverka detta? Jag inser att regeringen inte kan besluta om det, men det måste gå att tydliggöra att detta inte är acceptabelt, särskilt som ABB och tyska Siemens har dragit sig ur detta sammanhang. Jag tackar för debatten.
Jag tycker att den har belyst olika aspekter på detta svåra, komplicerade och för världen oerhört viktiga problem som på olika sätt måste lösas. Utrikesministern utvecklade sin syn på när EU eventuellt ska gå in och diskutera sanktioner.
Men jag vill understryka: Ta fasta på det som International Crisis Group säger, eftersom det är människor med djup kunskap som har följt detta mycket länge och som är trötta på att Sudans regering nonchalerar det.
Peter Hultqvist (S):
Det var inte ens en gång roligt, statsministern, det här med att det slutar med A-lotteriet. Det är inte särskilt många företag som borrar efter olja i Sudan under de här omständigheterna och under de här premisserna. Det finns någonting som heter omdöme också. Och det finns någonting som heter etik också i affärslivet. Varför drar sig ABB och Siemens ur Sudan, medan Lundin Petroleum är kvar? Man kan ställa sig den frågan.
Vad jag har förstått tycker ABB och Siemens att det börjar bli lite väl mycket där nere. De följer också de uppmaningar som kommer från International Crisis Group. Jan Eliasson har inte tjänat några pengar på den här konflikten. Han har ett FN-uppdrag. Jag citerade också FN:s syn på situationen i Sudan. Det kom en rapport i förrgår som jag förstår att även statsministern väl känner till. Det här handlar om omdöme.
Jag tror inte att det är särskilt vanligt i affärslivet att man satsar i projekt och företag och borrar efter olja där oljan har kopplingar till ett statligt bolag som transporterar pengar till en statsbudget som går till militären. Dessutom rör man sig i en miljö med en mycket brutal diktatur. Det här är inget vanligt europeiskt land eller ett land under normala förhållanden.
Det här är en brutal hård diktatur som ständigt är under analys och ständigt är under press från det internationella samfundet. Det här visar alltså att det finns samband som man måste titta på i också en blivande ministers förflutna. Hur kan det påverka ministerrollen?
Frågan varför det bara står 14 rader i utrikesdeklarationen i lite nedtonad form om Sudan är relevant att ställa. Så ser det ut. 14 rader handlar det om, i en så stor fråga. Sedan har vi då en utrikesminister som är tongivande i regeringen, oavsett hur ni har det med kollektiva beslut - det förutsätter jag att ni har.
Han är hur som helst tongivande på detta område, och det skulle förvåna mig oerhört mycket om regeringen skulle göra något annat än utrikesministern.
Peter Hultqvist (S):
Jag tycker att det har varit intressant att ha den här debatten med Mats Odell. Det ska bli intressant att följa utvecklingen av de förslag som han avser att presentera. Frågorna är så pass svåra och komplicerade och regeringens start på det här området så traditionell att ord och verklighet kanske inte överensstämmer. Många gånger tål inte de mest hårdföra och tvärsäkra utfall konfrontationen med verkligheten.
Då blir det praktiska resultatet förändringar som av eftervärlden möjligen uppfattas som randanmärkningar. Det är inte säkert att det här blir så omfattande i praktiken som det har låtit i valrörelsen. Vi får se vad Odell kan åstadkomma. Tillsättningen av de gamla moderata trotjänarna Unckel och Cederschiöld ger inte bilden av något djupare nytänkande. Jag är inte lättsinnig med arbetsrätten. Däremot tycker jag att det är lättsinnigt att tala om korruption i den statliga förvaltningen.
Där tror jag alltså inte att man kan säga att det är någonting som präglar svensk statsförvaltning. Är det så, Mats, att detta föreligger och att det är regeringens uppfattning förutsätter jag bara att ni vidtar åtgärder mot det eller mot de personerna. Så enkelt ska du inte slippa undan att du bara kan säga att jag tar lätt på arbetsrätten.
Sedan säger du så här: Det har sagts mycket i valrörelsen och andra statsråd har yttrat sig, men nu handlar det om min ministerutövning. Det var ju det jag sade redan inledningsvis, att det är en väldig skillnad på att stå i talarstolen på valmöten och att sitta som ansvarig på ett departement. Då gäller det att hålla tungan rätt i mun, och det gäller också att respektera den yrkeskompetens som finns. Jag noterar att jag egentligen inte har fått svar på mina tre frågor i någon djupare mening.
Men jag tycker att debatten har varit intressant och att den har haft ett värde. Slutligen vill jag säga att konkret alltid är bättre än generellt och allmänt. Generellt och allmänt gör att man inte behöver stå till ansvar för sina egna ord och yttranden, Tobias Krantz.
Peter Hultqvist (S):
Jag tycker inte att det är speciellt märkligt att jag gör en bedömning av hur jag tror att man kommer att ställa sig i remissomgången. Det sker självfallet utifrån vissa kontakter. Jag har fört vissa resonemang och försökt informera mig. Den friheten och rätten har man ju alltid som riksdagsledamot. Det får visa sig om jag har fel i den bedömningen, men det är den bedömning jag gör. Jag vet inte om jag är mer välinformerad här än vad ministern är.
Det återstår väl också att klara ut en vacker dag. Bakgrunden till den här interpellationen är naturligtvis att jag vill ta alla chanser att till ministern överföra eventuella synpunkter, kunskaper och erfarenheter och använda interpellationsinstrumentet för att påverka ett eventuellt beslut. Jag tror ju att det har någon mening att vi står här.
Jag tycker att jag på ett sakligt sätt har försökt att peka på en del huvudpunkter när det gäller varför det här inte är bra. Jag har intagit den ståndpunkten redan från första början. Jag var med och reagerade i andra sammanhang när man fattade beslutet om att detta skulle redas ut. Jag har ägnat en hel del kraft åt det här under en rätt så lång tid.
Jag hoppas att den här debatten, precis som den i oktober, leder till eftertanke och analys och att de ståndpunkter som Claes-Göran och jag intar förmedlas till ministern så att den här frågan så småningom kan avdramatiseras. Jag hoppas att vi slipper en politisk strid som handlar om säkerhet, kompetens och långsiktig funktion i de här viktiga myndigheterna.
Det är detta det här handlar om. Med den förhoppningen vill jag tacka för dagens debatt.
Peter Hultqvist (S):
Sverige ligger oerhört bra till i Europa när det gäller just livslångt lärande. Jag har statistik som visar att vi ligger i topp. Det här är ett resultat av mångåriga satsningar, där Kunskapslyftet har haft en mycket viktig roll. Kunskapslyftet var enligt min mening, och där har jag motsatt uppfattning i förhållande till ministerns, inte enbart en arbetsmarknadssatsning.
Det var en utbildningssatsning, kompetenssatsning och det handlade framför allt om att på allvar introducera tanken på livslångt lärande. Det synsättet skiljer sig definitivt från ministerns. Han säger att det här bara var arbetsmarknadssatsning.
Vår syn på vuxenutbildning är inte heller att det bara är en konjunkturberoende arbetsmarknadshistoria, utan det är en rättighet, en möjlighet att få en ny chans i livet, en nystart och öppnar för att skapa nytt arbete eller liknande. Jag tror att i ett modernt flexiblare samhälle måste vuxenutbildningen ha en större roll. Då kan man inte bara ha defensivt tänkande och säga att det här är en arbetsmarknadsåtgärd.
Ska vi behålla den position som redovisas i rapporten, krävs något mer offensivt än att betrakta det som en arbetsmarknadsåtgärd. CFL är en del i en helhet. CFL:s uppgift var att stimulera IT-kunnande, IT-lärande, att använda den pedagogiken, att se till att skapa tyngd för det sättet att jobba.
Jag vet att CFL:s sätt att jobba och de projekt som de har dragit i gång i kommuner och regioner har haft god effekt. De verkar än i dag. Det är ingenting som har avstannat. Det jag beskriver är att man riskerar att minska det nationella trycket och på det viset skapa en sämre situation. Jag tycker inte att man följer upp OECD-rapporten, som visar att vi halkar efter på det här området.
Jag tycker inte heller att den strategi som ministern redovisar är speciellt innehållsrik. Det handlar bara om att slå ihop för ens egen skull.
Peter Hultqvist (S):
Vi är överens om att det finns brister i systemet. Jag väljer att uttrycka mig tydligare än vad ministern gör. Formuleringar av typen "kanske hamnar mellan stolarna" är för försiktiga. Det är så att det hamnar mellan stolarna. Många överväger över huvud taget inte att hävda sin rätt eftersom de inte ser att de har ekonomisk möjlighet att klara det med det system som finns i dag.
Jag har skrivit en motion om detta till riksdagen. Jag har fått stöd för den hos den socialdemokratiska gruppen i riksdagen och avslag på den av den borgerliga majoriteten. Det är ändå bra att ministern jobbar med frågan. Jag har inget emot att man är beredd att prioritera småföretagare, offer för allvarliga brott utomlands och bortrövade barn.
Men man borde också precisera ojämlikheten i utnyttjandet av rättskyddet som ett problem i direktiven. Det är ett reellt problem. Preciserar man det i direktiven pekar man på den fråga som kanske är den största av allihop. Hemförsäkringarna täcker i dag kostnader upp till 120 000 kronor. Det är här problemet ligger för den stora massan av människor.
Det borde vara med när man utformar direktiv. Man kan se detta ur många aspekter. Det finns mycket man kan kommentera. Jag kan nämna en sådan sak som att många människor i dag hamnar i svåra tvister med Försäkringskassan. Det gäller arbetsskadelivränta, handikappersättning och sjukpenningen.
Här finns i princip bara LO:s och TCO:s rättskydd att tillgå, om de är beredda att ta upp fallet. Rättshjälp kan i de här sammanhangen bara beviljas i få undantagsfall. Vid personskaderegleringar gäller rättsskyddet, som vi tidigare konstaterat. Men många av de fallen är mycket komplicerade, och det egna försäkringsbolaget blir motparten.
Fram till år 1988 kunde man få rättshjälp för att anlita ombud i personskaderegleringar. När rättshjälpen ändrades utgick man från att försäkringsbolagen skulle svara för ombudskostnaderna. Det här är viktigt. Trygg Hansa och Länsförsäkringsbolagen har i dag inskränkt denna möjlighet.
Trots att man från början när man gjorde om lagstiftningen sade att försäkringsbolagen skulle ta ombudskostnaderna har de själva gjort den här typen av förändring. Det är inte rimligt att försäkringsbolagen i praktiken ska ha ett avgörande inflytande över hur rättsskyddet utformas. Här borde samhället ta det avgörande och slutliga ansvaret. Det är inte heller rimligt att rättsskyddet i många år låg på 75 000 kronor.
Det blev en debatt om att det var för lite. Sedan höjde man till 120 000 kronor. Samhället har abdikerat i förhållande till försäkringsbolagen. Det är inte bra. Man kan mot bakgrund av det fråga sig: Är det inte lika bra, som när det exempelvis gäller trafikskadade, att gå tillbaka och återinföra rätten till trafikskadade att få rättshjälp för ombudskostnaderna när ändå försäkringsbolagen ska strida?
Det är stora krav som ställs på bevisning för den enskilde. Tre basbelopp räcker inte långt. Det måste hända någonting. Det är för många som upplever en rättslöshet i dag. Ta med ojämlikheten i det nuvarande systemet i direktivet! Det täcker betydligt större problem än de vi hittills har nämnt.
Peter Hultqvist (S):
För min del handlar det inte om att lova vare sig det ena eller det andra. Det handlar om att peka på en mycket svår problematik som jag tror är större än vad man egentligen riktigt har velat kännas vid i många olika sammanhang. Det omfattar betydligt fler människor. Jag talade med en advokat om detta senast i går.
Han säger: Jag måste börja åta mig allt fler fall utan att ta betalt. Jag kan inte med min bakgrund och min syn på det låta dessa människor gå och inte få sin sak hävdad beroende på att de inte har råd att betala. Jag vet att sådant har förekommit tidigare också. Men den mannen beskrev för mig att det börjar bli alltmer vanligt. Det beror på en lång rad olika saker.
Det som rent principiellt är anmärkningsvärt i dagens system är att försäkringsbolagen har fått ett allt starkare och avgörande inflytande över hur rättsskyddet fungerar i praktiken. Det här är inte bra. Det är inte rätt balanserat i förhållande till statsmakten. Därmed inte sagt att man ska ta bort rättsskyddsförsäkringarna. Det har jag heller aldrig sagt. Men man måste kunna peka på en problematik i sammanhanget om man ska kunna lösa det här. Rättshjälpen är viktig.
Men kom ihåg att den är en liten del av systemet! Det är rättsskyddet som är den stora delen. Det är riktigt att man bör analysera och precisera innan man lägger fram förslag. Men det är också viktigt att man känner av de problem som finns i samhället så att man utreder och analyserar på rätt sätt. Man får inte glömma bort de stora frågorna, och jag menar att ojämlikheten är en av dem.
Kontrollera och analysera utifrån det perspektivet så får ni se vad ni får fram! Det kan bli mycket nyttigt när det gäller vilken lagstiftning vi ska ha i framtiden. Artikel 6 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga fri- och rättigheterna handlar om allas rätt till en rättvis rättegång. Det har vi skrivit på här i Sverige, och vi måste leva upp till det.
Peter Hultqvist (S):
Jag har aldrig sagt att någonting går för långsamt. Jag har bara pekat på kärnan i mitt resonemang och försöker jämföra det som jag anser vara ohederlig kampanj och stabila överord i valrörelsen med den verklighet som utvecklar sig. Jag kan konstatera att det har tillsatts en stor mängd generaldirektörer, tjänster som inte har utannonserats. Regeringen har också utsett en stor mängd borgerliga politiker.
Jag tycker också att ni har gett en något skev och vinklad bild av hur utnämningspolitiken gick till under den socialdemokratiska regeringsperioden. Om de som utsågs under s-regeringen inte var kompetenta borde du ha sett till att de hade blivit avskedade. Men så har det inte varit. Därför faller resonemanget om att kompetens har fått stå tillbaka för partibok.
Jag tycker att det är viktigt att redovisa sådana saker också. När man kommer i regeringsställning blir verkligheten mer nyanserad, mer grå och mer svårhanterlig. Och då kanske man skulle kunna kosta på sig att erkänna att det var ett och annat som sades en gång som inte är riktigt så enkelt och som kanske inte stämmer riktigt med verkligheten.
Jag förutsätter att Odell har ett utmärkt samarbete med de generaldirektörer och andra som Socialdemokraterna utsåg och att han också har respekt för att de har ett stort yrkeskunnande och man därför inte har behövt göra några justeringar i sammanhanget. Slutligen har jag vid ett par tillfällen sammanträffat med Maria Norrfalk som har blivit landshövding i Dalarna. Den tjänsten utannonserades inte, men jag tror att detta var ett bra val. Jag tycker att hon verkar vara en gedigen och kompetent kvinna.