Matheus Enholm (SD):
Sverige har fått en ny kurs. För att staka ut en sådan kurs har det varit nödvändigt att kompromissa i viss utsträckning. Kompromisser är ofta nödvändiga för att värna det som verkligen är av betydelse. En bred samsyn i grundlagsfrågor för att värna vårt lands demokrati är exempel på något som vi sverigedemokrater arbetar för i utskottet och står bakom.
Detta är mandatperiodens sista höstgranskning och därmed således den sista debatten i ämnet före valet. Jag kommer tyvärr att gå över tiden något men hoppas att talmannen har överseende med det. Rådande tillstånd har satt mycket på prov, men riksdagen i allmänhet och KU i synnerhet har i mångt och mycket kunna lösa sina uppgifter.
I och med detta hålls den sista granskningsdebatten för denna mandatperiod. Jag vill därför tacka såväl mina kollegor i utskottet som utskottets tjänstemän för mycket gott samarbete under de gångna fyra åren. Denna mandatperiod har inte varit som andra. Den började med 129 dagar utan regering och fortsatte med pandemi under två år, och nu under pågående krig i vårt närområde behandlas en gemensam svensk-finsk Natoansökan.
Det är även ett faktum att det är genom just breda, konstruktiva politiska överenskommelser, som det budgetunderlag vi sverigedemokrater nu har röstat igenom tillsammans med Moderaterna och Kristdemokraterna, som den parlamentariska processen stärks i praktiken. När alla partier talar med varandra och reella sakfrågor snarare än tom symbolpolitik får stå på agendan är vårt statsskick starkt.
Jag kommer att begränsa mitt anförande till tre ämnen, nämligen förvaltningsärenden om gruvor, remissväsendets utveckling samt framställningar och beslut från JO. Varje år uppmärksammar konstitutionsutskottet i sin granskning någon eller några grupper av förvaltningsärenden. Årets granskning har omfattat sju ärenden om bearbetningskoncession enligt minerallagen eller, enklare uttryckt, gruvärenden. KU har granskat ärendena utifrån handläggningstid och andra förvaltningsrättsliga aspekter.
Mycket har hänt, och sannolikt kommer än mer att hända. Trots dessa allvarliga omständigheter har KU:s arbete i stort kunnat bedrivas under de vanliga formerna, och den parlamentariska enheten har varit god. Detta är ett gott betyg inte bara åt riksdagens arbete utan även åt den svenska parlamentarismen i stort. Ett mindre gott betyg får dock regeringen eftersom KU i år har skäl att påtala brister i 14 av 35 anmälningar.
Ibland kan det dock vara enkelt att glömma bort att vår demokrati också är beroende av yttre förutsättningar för att den ska fungera. I en situation med kraftigt eskalerande brottslighet hotas rättsstatens legitimitet. I en situation med betydande sociala slitningar mellan olika kulturer hotas tilliten i samhället. Om vi vill ha en fungerande demokrati som håller ihop över tid kan en sådan samhällsutveckling göra det nödvändigt att kompromissa med enskilda budgetposter.
Av granskningen har framgått att flera av ärendena uppvisar långa handläggningstider, i vissa fall så långa som tre, fyra eller upp till fem år. Jag kan inte undgå att nämna att detta är handläggningstider i en regering som för några år sedan i den nya förvaltningslagen införde regler för sina myndigheter om att begränsa handläggningstiderna till sex månader. Nåväl, utskottet noterar att detta rör komplicerade ärenden med många motstående intressen.
Vi kommer att återkomma till dessa senare under debatten, men jag vill ta tillfället i akt att komma med några allmänna reflektioner. KU har fortsatt sin granskning av regeringens arbete under coronapandemin. Regeringens dokumentation och relation till coronapandemin och arbetet i gruppen för strategisk samordning, även kallad GSS, är områden där KU har funnit skäl att lämna synpunkter och påtala brister.
Frågan är vad man kompromissar med, hur mycket och framför allt varför. Våra samarbetspartner i budgeten, Moderaterna och Kristdemokraterna, har i det stora hela en liknande syn på den rådande situationen i landet. Herr talman! Hot och våld mot våra invånare när de utövar sin religion kan vi aldrig acceptera. Det är en av prioriteringarna i budget, där det skjuts till extra medel till trossamfundens säkerhet.
Detta äger såklart sin riktighet. Men det har förekommit att ärenden blivit liggande under flera år utan att några utredningsåtgärder funnits diarieförda. Handläggningstiderna framstår därför som omotiverat långa i flera av de genomgångna ärendena. Det är enligt utskottet viktigt att handläggningen av gruvärenden inte fördröjs i onödan.
I sammanhanget vill jag poängtera att KU även förra året fann att regeringens arbete hade varit behäftat med brister. Det är naturligtvis inte bra. Gransknings- betänkandeInledning Ett annat område som KU finner skäl att ha synpunkter på är statsrådens tjänsteutövning, det vill säga områden där KU inte huvudsakligen granskar regeringens kollektiva beslutsfattande. Här finns klander att lämna mot en rad olika statsråd: Anna Ekström, Morgan Johansson, Ann Linde och inte minst statsministern själv.
Gängbrottslighet är ett av vårt samhälles största hot. Oskyldiga drabbas dagligen av den utbredda gängbrottsligheten, och detta måste vi få bukt med. För bara en månad sedan var det en skjutning utanför en mataffär i min grannkommun. Kulan gick rakt igenom en bilruta för någon som var inne och handlade och som var där av en helt annan anledning än att få en kula genom sin ruta. Det kunde ha slutat väldigt illa.
Den förvaltningsrättsliga principen att ärenden ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts ska även följas av regeringen i förvaltningsärenden. I grunden rör det sig om rättssäkerhet för den enskilde. Långa handläggningstider medför inte bara osäkerhet för de inblandade utan kan även leda till personliga och ekonomiska förluster.
Vissa av dem jag nu har nämnt har dessutom varit statsråd under åtta år, och KU får ständigt skäl att återkomma till dem, vilket är mycket tråkigt. Men det kommer vi att diskutera mer under kommande debatt.
För att komma åt gängbrottsligheten behöver ny lagstiftning komma på plats, och där skjuter vi till medel för att skynda på arbetet. Nu har vi för första gången tagit ett reellt steg mot att tillsammans - grundligt och kompromisslöst - motarbeta de svåra samhällsproblem som Sverige lider av. Vi ser fram emot att göra detta och att därigenom stärka den svenska demokratin. Med detta sagt yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut.
Granskningen har även avsett andra förvaltningsrättsliga aspekter av handläggningen och beredningen av gruvärenden, såsom rätten till partsinsyn, myndigheters utredningsansvar och kravet på kommunikation med part. När det gäller det pågående ärendet om Kallak noterar utskottet att regeringen såvitt framkommit inte tidigare vänt sig till Unesco i ett gruvärende. Huruvida det var motiverat att inom ramen för ärendet inhämta ett utlåtande från Unesco är inte klarlagt för utskottet.
Dock kan utskottet notera att regeringen väntade över tre år med att bereda Unesco tillfälle att yttra sig och att Unescos utlåtande hittills endast har kommunicerats med bolagen. Av granskningen framgår vidare att det även i andra ärenden har dröjt flera månader innan Näringsdepartementet kommunicerat inkomna handlingar med part. I ett av ärendena översände departementet vid två olika tillfällen ingivna handlingar till berörd sameby först efter det att samebyn efterfrågat inkomna handlingar.
I kravet på en snabb handläggning av ett förvaltningsärende ligger att ett ärende ska tas upp till avgörande så snart som möjligt. Detta krav ska samtidigt vägas mot regeringens utredningsansvar. Utskottet vill i denna del framhålla att en viktig del i detta utredningsansvar är kravet på kommunikation med part. Det kravet innebär en aktivitetsplikt för myndigheten oberoende av en begäran från en part om att få ta del av inkomna handlingar.
Utskottet förutsätter att Regeringskansliet vidtar nödvändiga åtgärder för att förbättra hanteringen av gruvärenden. Herr talman! Utskottet har även granskat remissväsendets utveckling över tid. Remissväsendet är en viktig del i den grundlagsfästa principen om att behövliga upplysningar och yttranden ska inhämtas från berörda myndigheter och kommuner samt att sammanslutningar och enskilda ska ges möjlighet att yttra sig i skälig omfattning. En utgångspunkt för granskningen är att den remittering som görs sker inom ramen för regeringens beredning.
Utskottet och regeringen är överens om vikten av att remisslistor inte fastställs slentrianmässigt och att den aktuella frågan blir allsidigt belyst. Väl att märka är att det av kostnadsskäl finns anledning till viss nogsamhet och restriktivitet i valet av remissinstanser. Det gäller särskilt i urvalet av myndigheter som regeringen har direktivrätt över, eftersom de är skyldiga att svara på remisser.
Utskottets genomgång visar att antalet remissinstanser har ökat över tid och att utvecklingen har gått mot att myndigheter har fått fler remisser att svara på. Det har även blivit mer ovanligt att remisser begränsas i syfte att underlätta remissinstansernas arbete. Utskottet vill mot denna bakgrund understryka vikten av att antalet remissinstanser är välmotiverat och att valet av varje remissinstans är noga övervägt.
Särskilt då det remitterade underlaget är omfattande eller remissen skickas till ett relativt stort antal remissinstanser bör möjligheten att på olika sätt begränsa remisserna kunna användas i större utsträckning. KU har sedan tidigare konstaterat att det är viktigt att remissinstanserna ges goda förutsättningar att komma med synpunkter och att remisstiderna är så väl tilltagna att remissinstanserna ges reella möjligheter att överväga förslagen i behörig ordning. Som huvudregel bör remisstiden inte sättas kortare än tre månader.
Utskottet kan emellertid konstatera att remisstiderna under många år har varit relativt korta och att huvudregeln om minst tre månaders remisstid endast har efterlevts i vart fjärde fall, om hänsyn tas till jul- och sommarledigheter. Vidare framgår av genomgången att remisser till kommuner och regioner ofta har haft kortare svarstid än tre månader. Utskottet vill inskärpa vikten av att remisstiderna är så väl tilltagna att remissinstanserna ges goda möjligheter att överväga och ge synpunkter på förslagen.
KU påminner även om att kravet på välavvägda tidsfrister och lämpligt antal remissinstanser även gäller då regeringen nödgas bereda ärenden av brådskande karaktär. Utskottet vill i sammanhanget peka på värdet av att i efterhand kunna ta del av det underlag som remitteras och ligger till grund för regeringens beslut. Detta gäller särskilt när det är fråga om förordningar och lagförslag. Det finns stora skillnader i hur utförliga departementen har varit med information om hur remissunderlaget har utarbetats eller vad remisserna avser.
Skillnaderna i den formella utformningen tyder enligt utskottet på att det kan finnas skäl att se över behovet av gemensamma rutiner i Regeringskansliet för utformningen av remisslistor och missiv. Slutligen, herr talman: Justitieombudsmannaämbetet har funnits sedan början på 1800-talet och är en omistlig del av den svenska rättsstaten och rättstraditionen.
JO utför ett mycket viktigt arbete med att tillse att domstolar och förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet iakttar regeringsformens bud om saklighet och opartiskhet och att medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter inte träds för när i den offentliga verksamheten. Justitieombudsmännen ska även verka för att brister i lagstiftningen avhjälps.
Om det vid tillsynsverksamheten uppkommer en anledning att väcka en fråga om en författningsändring eller någon annan åtgärd från statens sida får en justitieombudsman göra en framställning i ämnet till riksdagen eller regeringen. Det förekommer också att en justitieombudsman överlämnar en kopia av ett beslut till ett departement för kännedom. Detta kallas för framställning och sker enligt 4 § i JO:s instruktion. Detta förfarande har KU granskat. Utskottet noterar att framställningarna från JO till regeringen har föranlett åtgärder från regeringens sida i ungefär hälften av fallen.
När det gäller beslut som JO överlämnat för kännedom är andelen ärenden som föranlett åtgärder från regeringens sida något större. KU, som betonar att det är regeringens sak att bedöma varje framställning eller beslut för sig, vill framhålla att regeringen bör dra nytta av framställningarna från JO men även beslut som JO överlämnar till Regeringskansliet för kännedom som ett angeläget inslag i arbetet med att förbättra lagstiftning och rutiner. Detta gäller givetvis samtliga departement vars områden berörs.
Beträffande två framställningar som JO gjort till regeringen sommaren 2019 noterar utskottet att dessa fortfarande när Socialdepartementet svarade utskottet i oktober 2021 var föremål för beredning. Utskottet ställer sig frågande till att framställningarna efter mer än två år fortfarande inte hade varit föremål för något ställningstagande. Slutligen konstaterar utskottet att framställningar från JO enligt 4 § görs till regeringen.
Ärenden om sådana framställningar bör således enligt utskottet avslutas genom regeringsbeslut, alternativt genom ett regeringskanslibeslut med en tydlig hänvisning till ett regeringsbeslut där den fråga som JO:s framställning avser har hanterats. Utskottet förutsätter att rutinerna inom Regeringskansliet vid behov ses över för att säkerställa att så blir fallet framöver.