Katarina Köhler (S):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 8 och 10 i betänkandet CU13. Av tidsskäl väljer jag att yrka bifall till dessa men står naturligtvis bakom även våra andra reservationer. Bostaden är en av de viktigaste frågorna för den enskilda individen.
Att ha en egen bostad är en mycket viktig faktor för att skapa sig ett bra liv. Att ha en egen bostad är en förutsättning för att komma in i vuxenlivet. En bostad när jag studerar på annan ort eller när jag flyttar från min hemkommun någon annanstans för att jag fått ett arbete är också en förutsättning för att jag ska lyckas med det.
Bostadsfrågorna är också en oerhört viktig samhällsfråga. Att tillgången på bostäder matchar arbetsmarknaden ute i kommunerna och att det finns studentlägenheter är en förutsättning för högre utbildning på orten. Det i sin tur är väldigt viktigt för möjligheten till utveckling för orten i sig. Bostadsfrågorna handlar också om hur vi vill bygga upp vårt samhälle och våra städer.
Ska vi bygga för segregation eller för gemenskap? Vi kan välja att motverka segregation beroende på hur vi planerar och bygger våra bostadsområden. Det är viktigt med blandade upplåtelseformer i våra bostadsområden. Dessa frågor har nu under en tid varit rätt mycket i fokus.
Allt fler upplever att det finns många problem när det gäller bostäder och bostadsfrågor. Många säger också att samhället har tagit sin hand från de här frågorna, och man är besviken över att marknadens inflytande blir allt större. Bostadsfrågorna har under ett antal år varit osynliga på den politiska arenan.
De har avpolitiserats i hög grad. I stället har det blivit marknaden som i mångt och mycket har fått styra utvecklingen. När det blir så skapar det också större klyftor i samhället mellan grupper och mellan människor. Framför allt gäller problemen följande områden som jag vill prata lite om. Det är för det första bostadsbristen.
Mer än hälften av våra kommuner har brist på bostäder inom olika kategorier. Boverket menar att bostadsbyggandet behöver öka med ytterligare 40 procent för att motsvara befolkningsutvecklingen. Det byggs alldeles för få bostäder i dag, särskilt hyreslägenheter.
Enligt Boverkets indikatorer från oktober 2010 säger man bland annat att 220 kommuner av 290, alltså 75 procent, anger att det är en brist på hyresrätter. Hälften av kommunerna har för få bostäder till sina unga mellan 19 och 25 år.
År 2009 lämnades bygglovsansökan in för 60 studentlägenheter i hela landet. Man kan klart säga att det byggandet egentligen helt har upphört. Det är jätteviktigt att vi får i gång bostadsbyggandet.
Vi socialdemokrater menar att ett statligt investeringsstöd kan skapa ett ökat byggande samtidigt som det kan skapa tusentals nya arbetstillfällen. Vi vill också utöka möjligheterna till ROT-avdrag för bland annat energieffektivisering i allmännyttans bostäder.
Obalansen mellan olika upplåtelseformer är alarmerande i vissa delar av landet, kanske framför allt i storstäderna. De flesta markupplåtelserna de senaste åren har gått till nybyggande av bostadsrätter, och väldigt många hyresrätter har ombildats till bostadsrätter. Det har skapat ett underskott av hyresrätter som inte gynnar någon.
Prisutvecklingen på bostadsmarknaden är ett annat stort problem. Många samverkande faktorer riskerar nu att skapa en bostadsbubbla även här i Sverige. Prisutvecklingen på bostäder är skrämmande. Prisökningen på bostadsrätter har varit 153 procent de senaste tio åren.
För egnahemmen har priserna ökat med 72 procent, medan den allmänna prishöjningen ligger på 16 procent. Dessa siffror talar för sig själv. Bolånen växer snabbare i Sverige än i andra länder och framför allt snabbare än hushållens inkomster. Hushållens bolån växer varje månad med 13 miljarder kronor.
Det motsvarar en årstakt på 8 procent. Nu behöver vi en balanserad politik för att hantera den alltmer riskfyllda utvecklingen på bostadsmarknaden. Ändrad lagstiftning riskerar att skapa en syn på hyresrätter som inte är rättvis och som ytterligare riskerar att öka klyftor mellan människor i olika områden i landet.
Då tänker jag framför allt på stora bestånd av allmännyttans miljonprogramsområden. Många människor som bor i de områdena bor i lägenheter som inte har renoverats eller hållits efter på annat sätt på många år, områden som i vissa fall skulle klassas som sanitära olägenheter, där fukt, ohyra och ventilationsproblem är stående inslag. Det här är ovärdigt Sverige. Ingen ska behöva bo på det viset.
Då kommer jag in på en av de reservationer som vi yrkar bifall till. Det handlar om den borttagna förvärvslagen. Den har tagits bort och i stället ersatts av en förstärkt bostadsförvaltningslag. Vi socialdemokrater menar att den förändringen inte är hyresgästerna till gagn.
Tidigare kunde man anmäla till hyresnämnden om man ansåg att en köpare inte var seriös och det fanns regler som skulle uppfyllas för att förvärvet skulle vara giltigt. Med den nya bostadsförvaltningslagen är hyresnämnden den som i efterhand kan ingripa mot en hyresvärd som åsidosätter sina åtaganden, bland annat genom särskild förvaltning eller genom tvångsförvaltning.
Det här kan göras upp till tre år efter förvärvet. I praktiken innebär det att människor som bor i dåliga lägenheter och kanske har gjort det under väldigt lång tid riskerar att få göra det ytterligare flera år innan åtgärder sätts in. Det borde väl vara mer effektivt att stoppa en oseriös förvärvare före köpet än efteråt.
Regeringen menar att den tidigare förvärvslagen inte gav ett bra skydd till hyresgästen därför att tillämpningen av lagstiftningen inte fungerade. Vi säger att man då måste se till att den fungerar och se över tillämpningen. Det hade varit bättre än att ta bort lagstiftningen. Vi menar att behovet av en förvärvslagstiftning har ökat, inte minskat.
Vid remissomgången inför den här förändringen svarade många, inte bara några utan många kommuner att man ville ha kvar förvärvslagen av flera skäl. Bland annat menade man att den hade en preventiv inverkan som man menade skulle försvinna vid lagändringen.
Man sade också från flera kommuner att man ansåg att reglerna var så tydliga att det gick lätt att handlägga och hantera de här frågorna och att det var ett skäl att behålla förvärvslagen. Vår andra reservation handlar om rättssäkerhet vid omvandling av hyresrätter till bostadsrätter. Då vill jag börja med att betona att vi socialdemokrater är för en mångfald av upplåtelseformer.
Vi tycker att bostadsrätter är en bra form, att tillsammans äga och förvalta sin bostad. Det ger också rätt till ett direkt inflytande över det egna boendet. Men som jag tidigare har sagt är det viktigt att det finns en balans mellan de olika upplåtelseformerna.
Särskilt i vissa områden i storstäderna är det inte så, utan bostadsrätterna och det egna ägandet är dominerande, och vi tror inte att det är bra. Det är viktigt att det finns en rättssäkerhet vid ombildandet av hyresrätter till bostadsrätter. Regeringen tog 2007 bort den tillståndsprövning som tidigare gällt vid ombildning.
Vi menar att också det här är en ideologisk fråga för regeringen. Marknaden ska återigen få ett större inflytande och ska styra. Nu blir det fritt fram för ombildning utan den kontroll som fanns tidigare, bland annat när det gäller prisbildningen. Det här är också ett skäl till att priserna i dag har rakat i höjden. I dag köps ofta tjänsten av en konsult som ska hjälpa till vid ombildningen.
Det har utvecklats en praxis, har jag förstått, som innebär att konsulten inte ska ha betalt om inte ombildningen blir verklighet. Då kan man ändå tro att det finns en risk att någon av de här konsulterna kanske slirar lite med saklighet och rätt information bara för att få igenom ombildningen.
Vi menar också att man i efterhand ska kunna pröva om ombildningen har skett på ett korrekt sätt, till exempel i hyresnämnd eller fastighetsdomstol. Sammanfattningsvis menar vi alltså att bostadsfrågorna naturligtvis är mycket viktiga, både för individen och för samhället. Bostadsfrågorna hör ihop med andra politikområden och är en viktig del av det goda samhällsbygget.
Politiken måste ta sitt ansvar och inte lämna frågan till marknaden att styra över. Bankernas oskäliga agerande måste stramas upp och regleras tydligare. Bankernas risktagande måste dämpas. Det har alltså att göra med risken för den bostadsbubbla som jag pratade om förut.
Politikens ansvar är också att stimulera till ett ökat byggande och ökade insatser till renovering. Framför allt är det jätteviktigt att de boende får veta att det finns en rättssäkerhet, att det finns möjligheter till prövning och att det finns en trygghet i att seriösa fastighetsförvaltare tar sitt ansvar.