KBLab/rixvox huggingface dataset:
Désirée Pethrus (KD):
Jag har en fråga när det gäller den budget vi ska anta på integrationsområdet. Sverigedemokraterna föreslår att budgeten för integration och jämställdhetsåtgärder ska minskas med 10 miljarder kronor, nästan en halvering. Det är väldigt mycket.
Sverigedemokraterna hänvisar till att det är i paritet med de minskade mottagningsnivåer som följer av Sverigedemokraternas politik på det migrationsrättsliga området. Detta är dock budgeten för nästa år. Vi har personer som har sökt sig hit, och då är frågan: Hur ska Sverigedemokraterna minska utgifterna?
Ersättningarna till personer som kommer hit ska sänkas, och kommunersättningarna ska minskas med över 2 miljarder. Min fråga är: Hur tänker sig Sverigedemokraterna att det här ska fungera med det stora mottagandet här och nu?
Désirée Pethrus (KD):
Det innebär alltså att du står här och säger att ni har lagt fram en utopibudget, Paula Bieler. Det är en budget som inte har någon realism över huvud taget. Nu har personer sökt sig till Sverige, och jag vet att Sverigedemokraterna inte vill att någon ska komma hit. Att 10 miljarder nu tas bort innebär att kommunerna står helt ensamma och lämnas åt sitt öde, men det bryr sig Sverigedemokraterna alltså inte om.
Etableringsersättningen för nyanlända tas bort i sin helhet, står det också. Pengarna till civilsamhället verkar också i princip försvinna eftersom även ersättningen för insatser för vissa nyanlända invandrare försvinner. Hemutrustningslån ska tas bort.
Vad är Sverigedemokraternas budskap till de kommuner som i dag ropar efter mer resurser och mer stöd för att kunna ta emot? Nu handlar det om nästa år. Jag pratar inte om vad Sverigedemokraterna vill ha i framtiden, utan det är nästa år vi lägger fram en budget för. Jag tycker att det vore sjyst om kommunerna kunde få ett besked om hur de ska klara av mottagandet utan dessa ersättningar.
Désirée Pethrus (KD):
Tack, Magda Rasmusson, för ditt inlägg! Du pratade gott om yrkessvenska, alltså språkutbildning med inriktning på yrkeskunskaper, och det gjorde mig lite nyfiken. Det här är någonting som vi har föreslagit i vår motion. Jag vet att den borgerliga kommunen Nacka har jobbat länge med det här, och det finns andra som borde göra det.
Vi föreslår att man skulle införa någon typ av nationellt system så att detta blir tillgängligt i alla kommuner. Min fråga till Magda Rasmusson som pratar gott om det här är: Vilka förslag har ni på det här området? Har ni något eget yrkande? Jag har inte hittat något, men det kanske finns någonstans fast jag inte har upptäckt det. Det skulle vara intressant att veta.
Désirée Pethrus (KD):
Jag tackar för det svaret och fortsätter min lobbning. När det gäller barnfamiljer har vi föreslagit att möjligheten för båda föräldrarna i barnfamiljer att få tillgång till sfi ska utökas med någon typ av stöd - barnvakt, barnpassning eller någon annan möjlighet att kunna delta i sfi:n även om man har småbarn. Det är en annan sak. Magda Rasmusson kanske kan kommentera hur hon ser på det.
En annan fråga i Kristdemokraternas budget som ni i Miljöpartiet kanske också skulle vara intresserade av är kollektivtrafik på landsbygden. Vi föreslår 50 miljoner per år under 2016-2019 för att utveckla det. Vi kommer att tvingas fördela människor över hela landet så att alla kommuner tar hand om sin del.
Då kommer många att hamna utanför storstäderna, på mindre orter. Då är frågan om vi kan förbättra möjligheterna på arbetsmarknaden genom att ha bättre kollektivtrafik på landsbygden. Vi tror att det är nödvändigt. Jag vill gärna ha en kommentar från Magda Rasmusson och Miljöpartiet om hur de ser på den frågan.
Désirée Pethrus (KD):
Tack, arbetsmarknadsministern, för anförandet! Jag tror att vi delar problembilden och den utmaning vi står inför. Sverige kan inte ensamt ta emot alla asylsökande som kommer till EU. Den fria rörligheten har ju blivit en utmaning. Man kan förstå att människor väljer att komma till Sverige. Sverige är ett fantastiskt land.
Vi har en trygg och en god ekonomisk utveckling som fortfarande håller i sig efter det att Alliansen byggde en stark och stabil grund för detta. Något som vi också införde var etableringsreformen där vi hade arbetslinjen i fokus för att Arbetsförmedlingen snabbt skulle få nyanlända i arbete. Då kommer vi till den fråga som vi från Alliansen har diskuterat vid ett flertal tillfällen. Vi vill se en reformering av Arbetsförmedlingen. Vi tror att det är nödvändigt.
Kristdemokraterna föreslog redan 2008 att Arbetsförmedlingen skulle konkurrensutsättas. Jag inser att det inte är ett lätt arbete, men jag tror att det är nödvändigt med fler aktörer. Ibland tar också kommunerna över på vissa ställen. När man inte tycker att Arbetsförmedlingen är tillräckligt snabb gör kommunen egentligen Arbetsförmedlingens insatser. Frågan är vad mer vi kan göra för att bredda det.
Jag tror inte att den stora kolossen Arbetsförmedlingen med lite inre förändringsarbete kan klara den utmaning som finns. Min första fråga till ministern är hur hon ser på Arbetsförmedlingen. Min andra fråga gäller det som jag var inne på tidigare, RUT-tjänsterna. Varje gång det föreslås någon typ av förändring eller försämring blir det oro i leden och företagen slutar nyanställa. Det drabbar alla dem som är nyanlända.
Det var just den sektorn vi ville behålla, eller snarare utöka, för att fler skulle få möjlighet att komma i arbete. Hur ser arbetsmarknadsministern på RUT-tjänsterna, och hur ska vi få dem att öka i stället för att minska?
Désirée Pethrus (KD):
Det är jättebra, och jag är verkligen tacksam för att ministern tar upp det och kommer att driva på frågan om yrkessvenska. När det gäller RUT-tjänsterna är det rätt att vi har tagit med det i överenskommelsen. Jag hoppas att frågan nu får ligga trygg och att det kommer att bli en utökning.
Vi kommer att behöva vartenda jobb i den sektorn för att få ut personer i arbete, för att de ska få sin första arbetslivserfarenhet. Jag hoppas att ministern ser till att det inte blir förändringar, för minsta lilla förändring skapar stor oro. Redan nu kan vi se hur många lite grann lagt locket på. Man nyanställer inte inom RUT-företagen. Det är ett jättestort hot. Vad gäller reformering av Arbetsförmedlingen är det möjligt att vi inte kommer längre.
Arbetsmarknadsministern säger att hon vill reformera Arbetsförmedlingen, som ju är en jättekoloss. Visst, man kan styra jättekolosser på olika sätt, men jag tror att Arbetsförmedlingen skulle må bra av fler aktörer på marknaden. Jag var tillsammans med statssekreteraren på Arbetsmarknadsdepartementet på ett seminarium med Almega.
Det framkom att flera företagare har jättebra idéer om hur folk ska komma in i arbete, hur de som står långt ifrån ska komma in. De har en stor mängd idéer. Varför ska vi inte ta vara på dem ännu mer? Jag menar inte att Arbetsförmedlingen ska läggas ned, men jag tror att det behövs någon typ av möjlighet för människor att själva välja vilken aktör de vill ha.
Det ska inte vara Arbetsförmedlingen som hela tiden väljer vilken aktör jag ska ha, utan jag ska få mer makt att själv kunna välja mellan olika aktörer med olika inriktningar.
Désirée Pethrus (KD):
När det gäller lönekartläggningar är vi överens om att vi vill minska diskrimineringen på arbetsmarknaden. Lönegapet på 5 procent som är oförklarligt och en diskriminering måste minska. Jag tror dock att ha så ofta återkommande kartläggningar snarare kommer att skapa problem, irritation och inte långsiktiga lösningar utan kanske kortsiktiga lösningar i stället för att man gör långsiktiga planer för förbättrad jämställdhet.
Konsultmarknaden kommer naturligtvis se det som väldigt positivt. Det är ett sätt att komma in och göra det åt de företag som inte klarar av det. Mitt fokus är på aktiva åtgärder. Vi tycker att man ska ha aktiva åtgärder.
Men man kan kanske kvarstå i antalet 25 anställda i stället för 10 eftersom man ökar risken att människor blir identifierade om man har för få anställda. I paragrafen om aktiva åtgärder står det att man först ska undersöka om det finns risker för diskriminering. I undersökningsplikten brukar det ingå att man ska göra statistik och titta på hur många det är. Det är väldigt enkelt när man tittar på kvinnor och män och så vidare och jämför kvinnor och män.
Men hur anser Eva-Lena Jansson att undersökningsplikten i övriga fall ska gå till när det gäller könsöverskridande identitet, etnisk tillhörighet, religion och annan trosuppfattning och så vidare? Finns det inte en risk här för att den enskildes integritet kan bli åsidosatt när man ska börja registrera för att göra den här undersökningsplikten? Det är min fråga.
Désirée Pethrus (KD):
Det är naturligtvis för att det är enklare att identifiera enskilda individer när man jämför 10 personer än när man jämför 25 personer. Det är en ganska självklar ekvation. Enligt regeringen fanns det remissinstanser - som jag uppfattade det i varje fall - som hade sagt att de såg risker för den personliga integriteten. Jag tror att det är någonting som man måste ta i beaktande. När jag har gjort lönekartläggningar och man jämför mellan kvinnor och män är det enkelt.
Men när vi kom in på det som heter mångfaldsplaner började det genast bli mindre enkelt. Skulle vi utgå från namnet på personerna som var anställda, eller vad skulle vi utgå från för att kunna göra det som kallas för undersökningsplikt som det står om i 2 § punkt 1, att undersöka om det finns risker för diskriminering? Man måste alltså undersöka och ta reda på vilka personer som finns i olika grupper.
Kan Eva-Lena Jansson ge något konkret exempel på hur hon anser att en företagare ska undersöka om det finns diskriminering av personer av en annan etnisk tillhörighet eller könsöverskridande identitet? Ge bara ett enkelt exempel.
Désirée Pethrus (KD):
Vänsterpartiet brukar säga att man står upp för de svaga i samhället. Därför reagerade jag lite på det Ali Esbati tog upp om fas 3. Han sa att det är jättebra att fas 3 ska fasas ut och att det ska komma rimliga insatser. Vad är det för rimliga insatser? Det är det många i fas 3 som undrar.
Även många av de sociala företagarna undrar vad som ska hända nästa år. Ali Esbati får gärna ge lite information om vad han tänker sig ska komma. Det är ungefär 35 000 personer i denna insats, så det är många som väntar på svar. Ali Esbati säger att han är emot skattesubventioner.
Säger han då även nej till att subventionera ett höjt lönestöd? Kristdemokraterna föreslår i sin budget att höja taket för lönestöd till arbetsgivare. Det har legat still på 6 700 under ett tag, och vi vill höja det till 19 000 för att fler arbetsgivare ska kunna anställa på rimliga villkor.
Det handlar om anställningar för dem som är allra mest utsatta och som på grund av till exempel en funktionsnedsättning har svårt att komma in på arbetsmarknaden. Därför behöver de få detta lönestöd med sig. Herr talman! Min fråga till Ali Esbati är: På vilket sätt vill Vänsterpartiet göra något för de allra svagaste i samhället och på arbetsmarknaden när det gäller fas 3 och lönestödet?
Désirée Pethrus (KD):
Det är tydligt att Ali Esbati och regeringen inte har några svar till personerna i fas 3. Ali Esbati talar om att det behövs en avveckling och vad det kan komma att handla om, men han säger inget konkret om vad det faktiskt kommer att handla om. Men dessa människor vill ha ett besked nu, inför den nya budgeten, om vad som kommer att hända.
För någon vecka sedan frågade jag ett socialt företag som jobbar med personer i sysselsättningsfasen. De sa att de inte visste vad som kommer att hända. I vår motion skriver vi att enligt Arbetsförmedlingen är 89 procent av de som har deltagit nöjda. 63 procent har fått jobb när de har lämnat sysselsättningsfasen. Eftersom det handlar om en grupp som har mycket svårt att komma in på arbetsmarknaden är det inget dåligt resultat.
Det är ett bra resultat. Fas 3 kan säkert göras om, men man kan inte avveckla något innan man har något annat på plats. Jag vill inte veta vad som kanske kommer framöver. Jag vill veta nu. Jag vill kunna säga till folk att med regeringens budget kommer detta att hända med er. Men jag vet inte vad som kommer att hända med dem.
Jag uppfattar att Ali Esbati inte heller kan säga mer än att han tror att det kommer att komma något men han vet inte vad. Det är bra att vi är överens om att höja lönestödet. Ni kunde förstås redan ha gjort det, men nu förväntar jag mig att Vänsterpartiet vidtar en åtgärd i nästa budget för att höja lönestödet.
Désirée Pethrus (KD):
Det var intressant att lyssna till arbetsmarknadsministern. Hon pratar om de stora reformer som nu är på gång. Det är traineejobb, extratjänster i välfärden, utbildningskontrakt och så vidare. Det låter bra. Men om man tänker efter är det en lite tragisk utveckling som vi riskerar att gå emot. Det är ju mer arbetsmarknadspolitiska åtgärder än riktiga jobb.
Man höjer kostnaderna för att anställa. Då förstår jag inte hur jobben ska komma fram. Man lägger om politiken, säger arbetsmarknadsministern. Men att höja skatter, skapar det fler jobb? Nej, vanligtvis inte. Regeringen säger att man ska ordna utbildningar och ordna jobb själv.
I stället för att skapa förutsättningar för att arbete och jobb kommer fram ska regeringen själv hålla på att skapa både utbildningar och jobb genom olika insatser, arbetsmarknadsåtgärder och utbildningskontrakt. Det finns många saker som vi kan göra som säkert är jättebra, och vi behöver ibland kortsiktiga åtgärder i övergångsperioder för personer.
Men risken är att det blir den varaktiga, långsiktiga inställningen från regeringen, och det ser jag som ett stort hot. Jag skulle också vilja ställa konkreta frågor till arbetsmarknadsministern. Det är samma frågor som jag hade till Vänsterpartiet. Hur ser arbetsmarknadsministern på att fas 3 fasas ut? Hur ska de personer som i dag är mycket utsatta kunna få nya uppgifter?
Hur ser arbetsmarknadsministern på detta att höja lönestödet? Den tredje frågan gäller Arbetsförmedlingen och utredningen, vart den tar vägen. Det är mina tre konkreta frågor till arbetsmarknadsministern.
Désirée Pethrus (KD):
Tack för svaren! Det är möjligt att arbetsmarknadsministern inte uttryckte det exakt så att det gällde ordna jobb. Men när man tittar på den fantastiska reformlista som arbetsmarknadsministern räknade upp ser man att traineejobb och extratjänster i välfärden är de stora åtgärderna. Då tänker jag: Det kan väl ändå inte vara de stora arbetsmarknadspolitiska åtgärder som krävs just nu?
Det behövs en helt annan typ av politik för att skapa nya jobb. Det handlar om helt nya sektorer, att utveckla tjänstesektorn, att skapa ett näringsliv och att skapa fler kvinnliga företagare och invandrare som företagare. Allt detta är vad vi skulle vilja höra. Men det vi hör talas om är traineejobb och extratjänster i välfärden.
Extratjänster i välfärden kanske inte är dåligt i sig, men det har vissa undanträngningseffekter - det kan man inte komma ifrån - från ordinarie arbetstillfällen, som detta egentligen borde ge. Man höjer arbetsgivaravgifter, ökar beskattningen på arbete och gör det dyrare att anställa både unga och äldre. Hur kan det skapa mer jobb?
Arbetsmarknadsutskottets ordförande Raimo Pärssinen sa förut: Hur kan Moderaterna bara vilja sänka skatterna? Det finns faktiskt en idé med det, eftersom det ofta skapar fler arbetstillfällen. Höjda skatter ökar inte antalet jobb. Jag skulle vilja att ministern ger ett konkret svar på hur vi ska få fram de nya jobben.
När det gäller lönebidrag är vi glada. Vi har från Kristdemokraterna lagt fram en egen budget. Vi har inte behövt förhandla den med andra partier. I den budgeten har vi föreslagit 900 miljoner för att höja lönebidraget och lönestödet, från 16 700 kronor till 19 000 kronor. Det vore bra om regeringen också gick på den linjen.
Désirée Pethrus (KD):
När det gäller tvånget har vi haft en diskussion. Våra kommunpolitiker gick faktiskt före partiet här, så det kom underifrån. Våra kommunpolitiker i Sveriges Kommuner och Landsting, SKL, sa att vi behöver denna lagstiftning. De drev på oss i riksdagen. Jag tycker att vi har haft ett underifrånperspektiv där våra kommunpolitiker har fått säga sitt. De har sagt att detta är nödvändigt.
När det gäller tiden för etablering förstår jag inte hur Paula Bielers argument för att inte ha en kommunanvisningslag skulle snabba på den. De det handlar om är i dag ungefär 10 000 personer som nu finns på asylboenden.
De platserna behöver vi till att börja med. Men de kan ju inte börja med sitt liv, med ett arbete när de sitter på ett asylboende. De måste få veta var de ska bo. Vad är Paula Bielers alternativ för dessa 10 000 personer som sitter fast på asylboenden om vi inte kan se till att få ut dem i kommunerna? Detta är en nödåtgärd.
Våra kristdemokratiska kommunpolitiker hade önskat en tillfällig lag, för vi tror att situationen just nu är extrem. Men nu gäller den här lagen tills vidare. Vi får väl se hur länge vi kommer att behöva ha en sådan lagstiftning. Men vad är det för alternativ som Paula Bieler ser, om jag nu får ställa den frågan?
Désirée Pethrus (KD):
Paula Bieler menar att det kommer att bli en kortvarig lag. Nu vill ju vi se en alliansregering. Jag är inte alldeles säker på att vi kommer att behöva riva upp den här lagen. Förhoppningsvis får vi igång ett system som fungerar, och sedan kanske det går av sig självt. Jag är inte så säker på att detta med tvånget kommer att vara ett jättestort problem. Paula Bieler frågar om en quickfix. Självklart finns det ingen sådan.
Jag tror inte att det är någon här som tror att allt kommer att lösas enkelt. Då tänker jag egentligen med på det som handlar om integrationen och om att komma i arbete. Jag antar att Paula Bieler följer debatten om dem som kommer hit. De som kommer hit säger att de vill ha en ny framtid. De vill ha ett arbete. De vill komma in i jobb. De vill ha sina barn i skola och börja ett nytt liv. Låt oss då ta vara på den möjligheten.
De människor som kommer hit ska också få möjlighet till arbete. Här håller vi i Alliansen på att jobba fram flera olika nya förslag inom våra partier. Vi tror att det kommer att behövas stora förändringar för att snabba på integrationen. Vi gjorde mycket med en ny arbetsmarknad, RUT- och ROT-marknaden, men vi kommer att behöva göra mer för att sänka trösklarna in i arbete. Jag hoppas att vi snart får möjlighet att komma till makten och göra detta.
Jag tror heller inte att människor kommer hit för att få bidrag, utan de kommer hit för att bygga sig en ny framtid. Det hoppas jag att vi ska vara med och bygga under nästa mandatperiod.
Désirée Pethrus (KD):
Nu ska vi debattera lite ytterligare, Annelie. Ja, man ska kunna leva på sin lön. Det är också vi för. Men precis som Hanif Bali säger vill vi ju att man ska gå från bidrag till lön, och då är frågan bara hur hög lönen ska vara. Det vi föreslår är att man i så fall skulle ha 75 procent av en kollektivavtalsenlig lön, så vi säger inte att vi egentligen ingriper i hur kollektivavtalet sätts.
Det kan snarare faktiskt få en uppdrivande effekt om man nu ser att man ska kunna ha marginal för att erbjuda några en lite lägre andel av lönen för att lära sig jobbet på jobbet. Min fråga till Annelie Karlsson gäller dock snarare Arbetsförmedlingen, som får ganska mycket kritik av Riksrevisionen i den skrivelse som har kommit till oss. Det skulle behövas mycket förnyelse där.
Arbetsförmedlingen jobbar mycket med åtgärder, åtgärder och åtgärder, och många fastnar i åtgärderna. Det försenar snarare inträdet på arbetsmarknaden. Hur ser Annelie Karlsson och Socialdemokraterna på förändringen av Arbetsförmedlingen? Vad ska man göra för att minska hela åtgärdshysterin, eller vad man ska säga? Vi kristdemokrater är för fortsatt subvention av vissa anställningar, men problemet är att många tycker att det är så krångligt. Det är nystartsjobb, instegsjobb och ungdomsgarantier.
Man ska veta vilka tider som gäller för lönestödet, hur mycket stöd man får, vilka åldrar som ska få och hur länge. Arbetsförmedlingen ska granska allt detta med tider, löner och uppföljning. Det är otroligt mycket administration. Det är därför jag har tyckt att vi måste hitta ett annat sätt, och där är introduktionsanställningar en del för att ta bort detta. Låt arbetsgivarna och arbetstagarna själva fatta ett beslut om att någon får börja på en lägre lön medan man lär sig jobbet!
Har vi tid med alla de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna som ska granskas och all den administrationen? Är det inte bättre att försöka förenkla?
Désirée Pethrus (KD):
Det som jag tycker mig ha sett i mycket av den forskning och i det som vi har fått del av från Riksrevisionen och från andra aktörer när det gäller återkopplingen till arbetsmarknadspolitiken är att arbetsmarknadsåtgärderna ofta försenar inträdet på arbetsmarknaden.
Det är bra och vällovligt att nu försöka förenkla och slå ihop olika åtgärder - det kan vi kanske till viss del vara överens om - men problemet kvarstår, att människor går kvar i olika åtgärder. De kommer inte in på arbetsmarknaden med riktiga jobb. Det är det här som är den stora utmaningen. Jag tror inte heller att Arbetsförmedlingen kommer att klara av detta själv. Man är helt inne i åtgärder och hur man ska följa upp.
Man kommer aldrig att komma ifrån uppföljningssystemen. Det är därför som vi säger att när det kommer så här många nya människor till Sverige måste vi se till att arbetstagare och arbetsgivare själva sköter detta. Vi har inte tid och inte råd att vänta så här länge på att få ut människor i arbete. Vi i Alliansen får naturligtvis vara självkritiska till etableringsfasen.
Man har sett efter hur många i etableringsfasen, som uppgår till två år, som efter tre månader har kommit in i arbete. Det är alltså 5 procent som har ett riktigt jobb. Det är ju absolut oacceptabelt. Vi måste vidta åtgärder. Då säger Socialdemokraterna att de ska slå ihop och vidta lite andra åtgärder. Det är det som vi vänder oss emot. Vi tror inte att det är lösningen att vidta åtgärd efter åtgärd. Det försenar inträdet på arbetsmarknaden.
Det är här som vi måste sätta in åtgärder. Arbetsförmedlingen och arbetsmarknadspolitiken behöver förnyas. I stället bör det handla om: Låt människor komma in i riktiga jobb på en gång! Det är det som är min kritik mot Socialdemokraterna.
Désirée Pethrus (KD):
Tack, Ali Esbati, för frågan! Lite kort och förenklat tycker vi att utstationeringsdirektivet som det har varit har haft sina fördelar. Det är väldigt tydligt att man inte får lönedumpa. Man får inte gå lägre än det lägsta kollektivavtalet som finns inom olika områden.
Det fanns ganska mycket i utstationeringsdirektivet som visade sig vara ganska tydligt när man väl började tolka och tillämpa det. Problemet var egentligen att det fanns ett fack som inte riktigt ville anpassa sig till utstationeringsdirektivet. Det var Byggnads, och det gjorde bland annat att vi fick lex Laval.
Jag tycker att vi har ett utstationeringsdirektiv som går in för att skydda arbetstagarna. Vi vill ha rörlighet mellan olika arbetsmarknader. Den svenska modellen vill vi inte tvinga på alla andra, men vi vill kunna ha kvar vår arbetsmarknadsmodell. Då måste vi anpassa oss till utstationeringsdirektivet genom att alla måste anmäla det lägsta kollektivavtalet till Arbetsmiljöverket. Det har Byggnads inte velat göra under väldigt lång tid.
Det har skapat ett problem. Då har vi sagt att vi är med på att försöka göra det här tillämpningsdirektivet. Det ska tillämpas på rätt sätt, men det har inte ens fått börja verka. Och nu vill ni öppna upp för ytterligare förändringar. Vi är som sagt rädda för att det snarare slår undan benen på den svenska modellen.