Jonas Sjöstedt (V):
I och med Lissabonfördraget får Europaparlamentet medbeslutanderätt över EU:s budget i dess helhet, som man inte har haft förut. Det är lite grann som att utse en känd förskingrare till kassör i en idrottsklubb. Jag tror att man många gånger om under åren kommer att hinna ångra att man har gett EU-parlamentet den utpressningsmakt som medbeslutanderätt i budgetfrågor innebär.
Det är ett parlament som fortfarande sammanträder i två olika länder och som har en administration utspridd på tre länder, vilket kostar ett antal miljarder kronor för skattebetalarna. Det får förtroendet att förvalta våra pengar. Inom den europeiska unionen finns det Europapartier. De har en frikostig budgetpost naturligtvis som EU-parlamentet har ordnat där de får pengar.
Det konstitutionella utskottet i EU-parlamentet vill att reglerna för Europapartierna ändras så att de ska ha möjlighet att kampanja i nationella folkomröstningar. Våra skattepengar ska alltså gå till EU som ger dem till ofta EU-positiva europeiska partier så att de ska kunna påverka nationella folkomröstningar om EU-frågor.
Det är ett exempel på hur man kliver över gränsen för att bedriva politisk propaganda med skattebetalarnas pengar. Jag tycker att det är fel, det är någonting som man rent principiellt ska motsätta sig, inte minst om man samtidigt betänker hur Lissabonfördraget, som ger EU-parlamentet den här möjligheten, blev till. Först röstade fransmännen nej, sedan röstade holländarna nej.
Så stoppade man folkomröstningarna, döpte om fördraget, genomdrev det utan att fråga fransmännen, utan att fråga holländarna. Då röstade irländarna nej, och de fick rösta en gång till. Det var ett uppenbart förakt för folkvilja och demokratiska beslut som var grunden för hur man drev igenom det gällande fördraget. Nu använder man de möjligheter som fördraget ger till att ge sig själv rätten att gå in och propagera i framtida nationella folkomröstningar som handlar om EU-frågor.
Jag menar att här går en gräns för hur man får göra. Hur skulle vi uppfatta det i Sveriges riksdag om man från staten anslog pengar för att gå in och aktivt kampanja för den ena eller den andra sidan i en folkomröstning om en viktig fråga? Det skulle vara främmande för oss alla att ta den typen av beslut. Här har det snarare varit Svenskt Näringsliv som har fått ta den rollen i EU- och EMU-omröstningar för att finansiera jasidans massiva ekonomiska övertag.
Jag tycker att här finns en fråga att resa för ministern som har ansvar för demokratifrågor och Europapolitiken i Sverige. Man måste sätta en gräns för vad EU-systemet får använda sina informationspengar till. Jag välkomnar det tydliga ställningstagandet mot den ungerska antiabortkampanjen. Jag undrar om den har rättslig grund i EU-systemet eller om man skulle kunna göra en rättssak av det.
Det är inte EU:s sak att bedriva den typen av politiska kampanjer. Jag skulle önska att Sverige gick vidare och aktivt utmanade Ungerns sätt att använda medlen från ett EU-program. Det kan vara en hårfin skillnad mellan att informera och att propagera.
Men jag tror att det är lite naivt att tro att EU:s syfte inte är att påverka opinionen på Island och i andra ansökarländer när man går in med de stora kampanjer för anslutning så som man gör. EU har betydande demokratiska problem, inte minst i samband med eurokrisen blir det tydligt.
Att missbruka skattebetalarnas pengar på det här sättet är allvarligt i sig, och man binder ris åt egen rygg. Jag skulle önska att Sverige intog en tydligare position för att klippa ned floran av informations- och propagandakampanjer som finns inom den europeiska unionen.