KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Vi måste värna allemansrätten, sa Maria Gardfjell. Ja, det ska vi göra. Men frågan, som jag även tog upp i mitt huvudanförande, är: Var går gränsen? Med rätten följer även krav på hänsyn och varsamhet mot natur, djurliv, markägare och andra människor. Vi vill att man ska uppdatera gällande lagstiftning, så att den svarar bättre mot dagens efterfrågan, och därmed förtydliga allemansrätten.
Maria Gardfjell tog upp naturturismen, som är en viktig del av vårt näringsliv. Men även där får vi konflikter med allemansrätten. Till exempel finns hemma i Värmland ett Natura 2000-område med ett väldigt rikt fågelliv. Ja, så är det på våren, fram till dess att kanotuthyrningsföretagen startar sin verksamhet.
Då kommer kanotisterna och drar i land sina kanoter där, för det är så fint att sitta där och rasta. Därmed finns det inte kvar några fåglar där när äggen egentligen ska kläckas. Här handlar det alltså om att se var gränsen går, till exempel inom sådana områden. Sedan finns det markägare som får sin skog förstörd längs med till exempel kanotleder för att man inte bryr sig om de lagar som gäller.
Jag vill fortfarande hävda att vi har ett jobb att göra för att kunna stärka allemansrätten. När det gäller till exempel bärplockning är det en del företag som verkligen brukar naturen över gränsen för vad som borde falla under allemansrätten. Jag vill fråga Maria Gardfjell: Anser Maria Gardfjell att allemansrätten i alla lägen ska övertrumfa den i grundlagen skyddade äganderätten?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Som jag sa tidigare är allemansrätten viktig. Själv går jag gärna i skogen. Jag är ute och paddlar, går i fjällen, åker långfärdsskridskor och åker skidor. Självklart vill jag ut och färdas i skogen. Det är enormt viktigt. I sitt svar tog Maria Gardfjell upp det här med skyddet gentemot fågellivet. Men de som äger skogen, äger marken, får i vissa områden se sina planteringar förstörda för att människor går där.
Man tar sig alltså större friheter än vad allemansrätten ger rätt till. Därför anser vi att vi måste hitta nya vägar för att kunna möta orsakerna till konflikter. Som sagt är allemansrätten viktig, men vi har även äganderätten. Det är faktiskt någon som äger marken.
Jag får ofta höra: Jag är i min skog och plockar bär, jag är i min skog och plockar svamp! Men nej, det är inte din skog bara för att du är där och plockar bär eller svamp. Det är faktiskt någon som äger den, och äganderätten är som jag nämnde grundlagsskyddad.
Jag vill fråga Maria Gardfjell än en gång - jag vänder på frågan för att se om jag får svar då: Anser du att äganderätten någon gång ska kunna övertrumfa allemansrätten när det gäller hur enskilda personer kan bli drabbade?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Tack, statsrådet, för svaret! Det är glädjande att statsrådet vill kämpa vidare och har höga ambitioner. De exempel jag läste upp visar nämligen att detta verkligen krävs. Statsrådet tog upp föreningstillhörighet. Föreningsfriheten är jätteviktig - där delar jag absolut statsrådets mening och har ingen annan tanke.
Men det är ändå väldigt viktigt att trycka på att föreningstillhörighet inte får tillåtas påverka eventuell myndighetsutövning så att den enskilde lider skada. Det är jätteviktigt att vi klarar att hålla vattentäta skott däremellan.
Statsrådet nämner också Värdegrundsdelegationens rapport, där man bland annat skriver om den obligatoriska introduktionsutbildningen och att regeringen gav Tillitsdelegationen ett utökat uppdrag gällande denna fråga i början av mars. Jag skulle vilja fråga statsrådet när det förväntas bli verkstad av detta. Att ge ett utökat uppdrag är en sak, men det måste bli verkstad av det hela.
Detta handlar om introduktionsutbildning. Vi har också dem som är gamla i gården och har jobbat på myndigheterna länge. Hur ska vi nå dem med dessa utbildningsinsatser för att få med även dem på banan när det gäller det ämbetsmannaideal vi har varit inne på? Vi kan inte bara rikta oss till dem som är nya.
Vi har som sagt andra som har jobbat länge, och där ser vi att det finns problem med detta. Detta är mina frågor till statsrådet.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Tack, statsrådet, för ytterligare svar! Det gläder mig som sagt att statsrådet verkligen ser allvaret i dessa frågor och vill jobba vidare. Vi har några tillkännagivanden från riksdagen, bland annat om introduktionsutbildning, som vi har nämnt. Det finns även ett tillkännagivande om nya regler om tjänstemannaansvar, som behandlades i KU 2017/18.
Mig veterligen har det inte presenterats några svar på det. Jag hoppas att det snart kommer svar så vi ser att detta inte bara är ord utan att det verkligen blir verkstad när det gäller dessa frågor. Som jag sa i min inledning drabbar ju detta näringsidkare, inte minst på landsbygden. Där är det många som upplever det som ett mycket stort problem att man inte kan lita på myndigheterna.
Där har alltså statsrådet absolut ett jobb att göra, och jag förväntar mig att statsrådet gör det. Utifrån den debatt vi har haft här är jag faktiskt förhoppningsfull. Jag vill tacka så mycket för statsrådets svar.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
För att klara att möta kraven på omställning är stöd till forskning väldigt viktigt, och där borde den svenska staten vara ett föredöme. För Sveriges del borde det i betydligt större omfattning än i dag handla om forskning om produktion av hållbara biobränslen. Forskning behövs eftersom vi behöver få fler processer och råvaror godkända som biobränsle för bland annat flyget.
Utan svensk produktion blir Sverige beroende av importerat biobränsle, och det vore väldigt tråkigt eftersom vi var ett av de första länderna som införde reduktionsplikt för flygbränsle. Därmed borde vi vara en av de första producenterna av biobränsle för flyget - vi har ju råvaran själva i form av svensk skog. I M-KD-budgeten gavs 100 miljoner extra till forskning på biobränsle, men det har regeringen skurit bort i vårändringsbudgeten.
Därför är min fråga till statsrådet Ernkrans: Vad tänker regeringen göra för att ytterligare stärka forskningen kring biobränsle - eller anser regeringen att det inte behövs?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Tack för svaret, Matilda Ernkrans! Ni lade tillbaka en hel del saker som era egna experter har sågat och sagt inte är effektiva, vilket vi har pratat om tidigare. De har sagt att det inte är en politik som för frågan framåt. Forskare vid Luleå universitet har visat hur enbart rester från skogsavverkning kan försörja det svenska inrikesflyget med biobränsle utan att vi behöver avverka mer skog. Med den teknik vi har i dag ser de att vi är uppe i nästan 100 procent.
Vi ser potentialen, men det verkar inte regeringen göra. Varför?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
En nedgång med 2 procent på tre år är betydligt sämre än en nedgång med 19 procent på åtta år. I går kunde vi läsa att utsläppen under 2018 faktiskt har ökat. Det håller inte! Vi måste hålla en kurva som leder till att vi når det svenska 2030-målet. Då måste vi rikta om fokus från symbolåtgärder till förändringar som faktiskt ger större kvantitativ effekt.
Det var en rätt intressant dragning vi hade för en tid sedan när representanter från trafikutskottet och miljö- och jordbruksutskottet var samlade för att få höra de stora dragen i rådets rapport. För mig som landsbygdsbo var det tillfällen under dragningen då jag inte visste om jag skulle skratta eller gråta. När jag sedan fick läsa rapporten mer ingående hade rådet ändå kommit med några rekommendationer som visar att allt inte kretsar kring Södermalm.
I rekommendationerna skriver rådet att vi bör beakta de skilda förutsättningarna mellan stad och land och att vi bör utjämna negativa fördelningspolitiska effekter. Vidare skriver rådet att en effektiv klimatpolitik bygger på legitimitet, tillit, rättvisa och acceptans. Den meningen är oerhört viktig.
Det är lätt att sätta sig på sina höga hästar när man bor i en större stad och har helt andra förutsättningar att ställa om eller välja kollektivtrafik jämfört med på landsbygden. Rådet tar även upp vikten av samverkan mellan politik och industri när det gäller industrins omställning. Medbestämmandet ger den tillit och legitimitet som krävs. När industrin sedan lyckas ställa om har vi stora miljövinster att hämta hem.
Transportföretagen ser gärna längre och tyngre lastbilar för att få färre transporter på våra vägar. Även om vi vill föra över så mycket gods som möjligt på järnväg måste vi ändå ha lastbilar i framtiden. Trafikverket har visat att vi för 150 miljoner kronor skulle få 450 mil sammanhållet vägnät som skulle fungera för lastbilar på 34,5 meter. Tyvärr har detta fastnat någonstans på vägen i regeringens kvarnar. Tråkigt, för det skulle drastiskt minska utsläppen.
Forskning visar att vi kan komma mycket längre när det gäller biobränsle, vilket jag också tog upp under gårdagens frågestund. Forskare har visat hur enbart rester från skogsavverkning kan försörja hela det svenska inrikesflyget med biobränsle utan att mer skog behöver avverkas.
När det gäller elektrifieringen, som rådet är tydligt med att man måste påskynda, ser vi i Kristdemokraterna på hur vi, förutom att satsa på teknikneutral laddinfrastruktur, ska elektrifiera de större vägarna för tyngre fordon. Här är det av stort värde att samarbeta med andra länder i Europa för att vi ska få samma tekniska lösning. Slutligen, fru talman: Norge har pekat ut riktningen när det gäller elektrifiering av inrikesflyget.
Och kan Norge kan vi!
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Tidigare, i vintras, hade vi en lång dust i miljö- och jordbruksutskottet. En hel dag från och till höll vi på med möten om LULUCF. Enligt ministern skulle det vara totalt omöjligt att genomföra det. I går såg jag att Skogsindustrierna på sin hemsida skriver att kommissionen nu har antagit det svenska förslaget gällande LULUCF. Ministern visar därför att hon inte vill använda den svenska skogen fullt ut. Vi ska använda den svenska skogen - men hållbart.
Så långt vill inte ministern gå. Men nu ser vi att det fungerar.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
I omställningen måste vi vara smarta. Var är det enklast att ställa om? Jo, i större städer som har en väl fungerande kollektivtrafik som dessutom relativt enkelt kan byggas ut eftersom det finns rätt infrastruktur. I städerna är det dessutom betydligt enklare att cykelpendla. Vi måste tydligt visa på vinsterna med kollektivtrafik jämfört med att sitta i en bilkö och stångas. Var fuskas det mest med reseavdragen?
Jo, i större städer där man egentligen inte har lika stort behov av bilen. Vi måste ta fram styrmedel som ska pressa fram en förändring för miljöns och klimatets skull.
Då måste vi ha styrmedel som inte målar med breda penseldrag utan styrmedel som med kirurgisk precision träffar rätt, just för att det inte ska bli symbolpolitik eller för att vi inte ska förlora den legitimitet, tillit, rättvisa och acceptans som en effektiv klimatpolitik bygger på. Vi inom Kristdemokraterna håller till exempel på att titta på en helt ny modell för vägtrafikbeskattning, som just är tuffast i de områden där alternativen finns, i de större städerna.
Transporterna är en sak, men vi måste se på landsbygdens totala situation när det gäller företagsklimat, möjlighet till arbete, tillgång till service, varor och tjänster och så vidare, för har vi ingen levande landsbygd kvar har vi heller ingen svensk mat, inga svenska råvaror. Biobränsle kan vi se långt efter. Fru talman! När jag i går kom tillbaka till kontoret efter voteringen fick jag e-post från en pensionär i norra Värmland, som jag väldigt kort ska avsluta med att läsa upp.
Han skrev så här: "Är vi dessutom pensionärer med låg pension finns inte de ekonomiska musklerna för att vi i större utsträckning ska kunna bidra till miljön. Inte blir det bättre av att det från regeringens sida har aviserats om nya skatter och avgiftshöjningar. Det kan inte vara meningen att vi ska sitta still i våra hem och invänta den sista resan upp till Sankte Per. Glädjande är dock att på den resan finns det då ingen skatt. Än så länge är det kanske bäst att tillägga." En effektiv klimatpolitik bygger på legitimitet, tillit, rättvisa och acceptans.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Svaret på denna fråga har Marlene Burwick egentligen redan fått av Jessica Rosencrantz. Era egna experter, Konjunkturinstitutet och Riksrevisionen, sågade flera av satsningarna och sa att de var ineffektiva. Vi har haft kontakter med andra organisationer inom miljörörelsen som är helt eniga med dessa om att satsningarna inte når fram. Och detta ser vi ju. Under våra år i regeringen gick utsläppen ned betydligt mer än vad de gör nu. Nu går de till och med upp.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Vad gäller ordet "lagom" handlar det om vad EU ska bry sig om, inte vad EU ska göra. Är det något som EU ska jobba stenhårt med är det miljö- och klimatfrågorna, för det går över alla landgränser. Här måste vi jobba gemensamt. Som den största samlade ekonomin ska EU verkligen gå före och visa andra länder, som Kina och USA, att en omställning lönar sig. Vi måste få med dem på tåget. Annars går tåget mot stupet, och vi kommer att följa med.
Vi kan alltså inte ha en lagom miljö och klimatpolitik.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
I går var vi senast med och röstade igenom ett tillkännagivande om det som inte vara väntat. I övrigt är det min kollega Camilla Brodin i näringsutskottet som driver dessa frågor - på ett förtjänstfullt sätt, skulle jag vilja påstå. Vad som ligger i hennes agenda kan jag tyvärr inte svara på, Martin Kinnunen. Jag får be dig att prata med Camilla Brodin, för det är som sagt hon som driver dessa frågor för vår del.
Jag vet dock att vi kommer att fortsätta att jobba på, för vi ser, precis som IPCC:s rapport säger, att kärnkraften är en viktig del.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Sverige har mer än en halv miljon laglydiga skyttar. De flesta är jägare, och en del är målskyttar. Sverige är dessutom ett framgångsrikt land i dynamiskt skytte. Jakten är inte bara en del av vår miljövård, utan den är också en bred och historiskt förankrad svensk folkrörelse. Nu hotas emellertid både jägare och sportskyttar av Sveriges regering.
Med EU:s vapendirektiv som täckmantel förbereder regeringen en proposition som kraftigt kommer att försvåra legalt vapenägande och som kommer att slå mot både jakt och sportskytte. Regeringens lagrådsremiss är betydligt mer långtgående än EU:s vapendirektiv. Är det verkligen landets jägare och sportskyttar, statsministern, som hotar säkerheten på gator och torg? Om inte, varför går regeringen längre än vad EU:s vapendirektiv kräver?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Som jag sa i mitt anförande handlar det om att klara av att ha flera tankar i huvudet samtidigt. Här handlar det om prioriteringar. Vi prioriterar andra delar i vår klimat- och miljöbudget. Maria Gardfjell vet väldigt väl att Klimatklivet har fått stryk av många experter. Därför har vi ansett att Klimatklivet i dess nuvarande form ska tas bort.
Vi vill i stället satsa på bland annat bioproduktion, alltså att ta vara på det som den svenska skogen ger för att få flygbränsle som är betydligt mindre farligt än det vi har i dag. Det handlar om produktion av till exempel vätgas plus en del andra saker. På samma gång handlar det om prioriteringar. Över 90 000 personer har väntat olagligt länge på operation.
För dem är det oerhört viktigt att få vård. Där handlar det verkligen om liv och död och det nu. På nyheterna i dag kan vi se om det i Uppsala, Gislaved, Trollhättan och Malmö. Vi har satsat mer pengar på trygghet. Det handlar om liv och död för människor just nu. Samtidigt satsar vi på klimat- och miljöåtgärder. Det gäller alltså att ha två tankar i huvudet på samma gång. De satsningar som görs på klimat- och miljöåtgärder måste också vara åtgärder som gör faktisk nytta.
Riksrevisionens rapport har bland annat talat om att Klimatklivet har en lång väg att gå.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Det är glädjande att även Maria Gardfjell känner oro. Jag hoppas att även regeringen kan visa det och göra saker som faktiskt ger verkan även på sjukvårds- och trygghetsområdena. Jag trodde att vi i riksdagens talarstolar skulle hålla oss till sanningen. Det är nämligen inte sant att vi skär ned på och tar bort alla satsningar på miljön och klimatet. Det är helt fel. Jag tog upp en del satsningar i mitt tidigare svar. Vi satsar på andra saker som faktiskt gör nytta.
Det handlar inte om symbolpolitik eller plakatpolitik. Det handlar om satsningar som gör större nytta, till exempel ett snabbspår, som skulle hjälpa de stora industrierna, som är de stora utsläppsbovarna. Där finns redan ett tillkännagivande från 2016/17. Det ligger klart. Det är bara för regeringen att agera. Men regeringen agerar inte. Maria Gardfjell har inte fler chanser att svara.
Men det är intressant att man har så lågt hängande frukt som man inte tar. Det är mer skrämmande, herr talman.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Låt mig först korrigera Marlene Burwick: Om du räknar med utrikes transporter har utsläppen i Sverige ökat med 2 procent under de senaste två åren. Men det var inte detta som var min fråga. Allt fler rapporter visar att vi behöver mer el framöver, inte mindre, om vi ska klara klimatutmaningarna. Som jag sa i mitt anförande vill vi se en framtid för både kärnkraft, vattenkraft, solkraft och vindkraft. Den energimix som vi har i Sverige är bra.
Vår gemensamma fiende borde i stället vara olja och kol, inte kärnkraft. Sveriges elbehov kommer att öka, och det betyder att vi ska utveckla samhället och minska oljeberoendet samtidigt som vi ska klara klimatmålen. Planeringen för ökad elanvändning ser ut att utgå från ett elbehov på minst 200 terawattimmar år 2045 om alla åtaganden ska kunna uppfyllas.
Här behövs alltså alla icke-fossila energislag och ett utbyggt elnät. Det är avgörande. Detta är Svenskt Näringsliv, IVA och Energiföretagen eniga om. Det behövs alltså minst 200 terawattimmar år 2045. Hur tänker Socialdemokraterna att vi ska klara att lösa detta när vi lägger ned kärnkraften, och till vilken kostnad? Det är min fråga till Marlene Burwick.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Något som är viktigt för svensk konkurrenskraft är att svensk industri har elektricitet och trygg och säker strömleverans. Det är betydligt viktigare än något annat, för utan detta får de inte gjort något av det de ska. Jag var på Gotland i början av december och fick höra lite grann om hur det fungerar varje gång strömmen går på Cementa i Slite. Det tar otroligt lång tid innan de kan starta upp sin process igen, och de förlorar väldigt mycket pengar.
Sådana saker är betydligt viktigare än en energiöverenskommelse som inte visar sig fungera. Motståndet mot kärnkraften verkar tyvärr vara viktigare än att rädda klimatet. Enligt Sweco kommer det att krävas investeringar på drygt 1 500 miljarder kronor till år 2040 för att garantera leveranssäkerhet utan kärnkraft. Men belastningen på den svenska ekonomin blir minst 1 000 miljarder mindre med ny kärnkraft.
Varför då inte satsa på något som faktiskt är billigare och ger den elektricitet och trygghet som svenska företag kräver?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Det var mycket i Maria Gardfjells anförande som man skulle kunna ta tag i. Det var en del prioriteringar jag funderade på, med tanke på de utmaningar vi står inför. Jag vill börja med att korrigera Maria Gardfjell, precis som jag gjorde med Marlene Burwick. Om man räknar med utrikes transporter har utsläppen under denna period ökat med 2 procent - de har inte minskat, vilket representanten sa i sitt anförande.
Min fråga gäller det som jag tog upp i mitt anförande, nämligen den gröna gräddfilen. Det finns ett tillkännagivande från riksmötet 2016/17.
För dem som är närvarande i kammaren ska jag ägna mig åt lite högläsning ur skrivelse 75, som vi behandlade i utskottet i våras: "Naturvårdsverket har i september 2017, med anledning av uppdrag i regleringsbrev för 2017, redovisat förslag till modell för att årligen upprätta och redovisa statistik om miljötillståndsprövningar.
Länsstyrelserna och Domstolsverket har därefter i februari respektive mars 2018 redovisat kompletterande uppdrag i regleringsbrev för 2018 om hur de kan bidra till en sammanhållen statistikredovisning avseende miljöprövning. Regeringen har gett i uppdrag till länsstyrelserna och Domstolsverket att fr.o.m. 2020 bidra till en sammanhållen statistikredovisning. Naturvårdsverket har fått i uppdrag att förbereda så att myndigheten fr.o.m.
2021 kan ansvara för att ta emot, sammanställa, analysera och presentera den statistik som övriga myndigheter bidragit med. Punkten är inte slutbehandlad." Tack och lov för att punkten inte är slutbehandlad! Min fråga till Maria Gardfjell är: Varför sjabblade man bort en sådan här bra inriktning både för miljön och för den svenska industrin?
Det handlar inte om statistik, utan det handlar om att vi ska få snabbspår för strategiska klimatrelaterade projekt. Det handlar inte om statistikinsamling. Varför har inte regeringen kommit längre i denna fråga när man ändå har haft så pass många år på sig? Det är min fråga.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Som jag sa i mitt anförande sjönk utsläppen under Alliansens år med 19 procent, och om vi räknar med utrikes transporter sjönk de med 18 procent - bara så att det är sagt. Vi satsar till exempel på biojet och elflyg i vår budget. I Norge ska elflyg vara i kommersiell drift redan 2023, så det finns absolut lösningar för flyget. Men det var inte det som var min huvudfråga, utan den gällde just den gröna gräddfilen. Statistikinsamlande är en sak, men det räddar liksom inte miljön.
Det är verkstad det handlar om här. Här handlar det alltså om att få ett snabbspår för att vi inte ska behöva harva igenom i alla möjliga domstolsinstanser som jag rabblade upp i mitt anförande. Miljöpartiet brukar ofta framhärda att det är mycket bråttom att rädda miljön och klimatet. Hur länge ska vi då hålla på och samla in statistik i stället för att övergå till verkstad?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Jag var faktiskt fundersam till om jag skulle ta replik på Rebecka Le Moine eftersom det var så otroligt mycket märkligt i hennes anförande att jag inte vet i vilken ände jag ska börja. Ja, vi vill ha en egen jakt- och viltvårdsmyndighet just för att få bort våra aktivister på myndigheter från jakten. Vi vill ha människor som vet vad jakt och viltvård handlar om. Därför vill vi ha en egen jakt- och viltvårdsmyndighet.
När det gäller Rovdjurskampanjen brukar Rebecka Le Moine tala mycket om mångfald. Rovdjurskampanjen är just till för att man ska kunna begränsa antalet predatorer som inte har naturliga fiender och därmed få en större mångfald. Rebecka Le Moine talade även om olika värderingar, och det är mycket tydligt att vi har olika värderingar.
Tidigare i höstas var bland andra Rebecka Le Moine med på rovdjursmarschen här i Stockholm tillsammans med en representant från Vänsterpartiet. Det var en demonstration där militanta djurrättsextremister var med. Det handlar bland annat om Hunt Saboteurs Sweden, Djurfront och Djurens Revolt. Detta är alltså organisationer som hotar och hatar och som alltså går till attack mot jägare. De sågar ned jakttorn så att det är stor risk att jägare ramlar ned och bryter ryggen eller till och med dör.
Man har inga skrupler för hur man agerar. Är det så att Miljöpartiet och Rebecka Le Moine står bakom den typen av djurrättsextremism eftersom Rebecka Le Moine var med i rovdjursmarschen i Stockholm tidigare i höstas? Om Rebecka Le Moine är med legitimerar hon därmed även den formen av extremism. Står Rebecka Le Moine och Miljöpartiet bakom den?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Illegal jakt har vi diskuterat många gånger, men inte när vi debatterar utgiftsområde 20 eftersom det inte avhandlar just jakt. Sedan var det frågan om myndighetsaktivister. Myndighetsanställda ska inte driva egna agendor. De ska driva demokratiskt fattade beslut. Tyvärr ser vi på flera fronter i Sverige att så inte sker. Bland annat finns en del myndighetsaktivism runt området jakt och viltvård.
Det är anledningen till att vi vill ha en egen myndighet där det finns människor som kan området och vet vad de pratar om. När det gäller rovdjursmarschen kunde Rebecka Le Moine ha gjort en enkel googling. Då hade hon sett vilka som var inbjudna och som hade deltagit i tidigare rovdjursmarscher. Jag fick inte något svar huruvida Rebecka Le Moine står bakom dessa extremister eller om hon tar avstånd från dem.