KBLab/rixvox huggingface dataset:
Elin Lundgren (S):
Det har flera gånger tidigare förekommit att man har ändrat i lagstiftningen på det här området. Senast gjorde man en stor ändring 1994 när det gällde definitionerna. Bakgrunden var ett fall där en pensionerad person som tidigare hade arbetat åt en matbutik fortsatte att leverera butikens pengar till banken även efter sin pensionering.
Eftersom personen då inte längre var anställd av matvaruföretaget utan gjorde jobbet i egen regi var man inne och klampade på bevakningsområdet, då det handlade om transport av pengar. Därför gjorde man ett förtydligande i lagen där man lade till skrivningen "bevaka sedlar, mynt eller annan egendom i samband med transport".
Om man vill komma undan de luddigheter och problem som justitieministern själv pekar på är det fullt möjligt att göra det. Justitieministern talar om kriminella dörrvakter och säger att detta är svårt att göra något åt.
I 4 § bevakningslagen står dock väldigt tydligt angivet att hos ett auktoriserat bevakningsföretag ska personalen vara prövad med avseende på laglydnad. Nog går det att styra upp de här delarna om man vill.
Jag skulle vilja tala lite om vad konsekvenserna blir om vi i det här fallet skulle få ett domslut som visar att företag som utövar vad jag uppfattar som bevakning inte behöver auktoriseras. Då fyller lagen ingen funktion. Man kan ju då gå runt den genom att kalla vakter för något annat, till exempel värdar.
Ett av skälen till att lagen kom 1974 var just att man ville förhindra kriminell verksamhet i samband med bevakningsuppgifter. Om då lagen spelar ut sin roll blir det väldigt tydligt att vi som konsekvens kommer att få in kriminella företag. Det kan inte rimligtvis vara önskvärt för någon part i det här.
Det finns också en risk, även om den kanske inte är jättestor, för att vi får in företag från utlandet som inte alls jobbar på samma sätt som vi i Sverige gör. Man kan också fundera över medborgarperspektivet. Som medborgare vill jag gärna att de som ska bevaka, särskilt där det är mycket folk i omlopp, ska vara utbildade.
Jag tycker att det är lite märkligt att Beatrice Ask, som säger sig följa det här noga, inte riktigt verkar se allvaret i vad som kan hända om lagen sätts ur spel. Det görs en hel del anmälningar när det gäller den här typen av fall.
Men ofta är det så att polisen lägger ned dem. Även om det är väldigt uppenbart att det är felaktigt agerat och polisen lägger ned skulle man kunna misstänka att en del poliser faktiskt inte heller förstår den här lagen och vad den säger. Jag har hört att polisen på vissa ställen faktiskt använder icke-auktoriserad bevakning själv, och det är naturligtvis otroligt oroväckande.
Med det här som bakgrund undrar jag igen: Är justitieministern tillfreds med dagens lagstiftning och hur den tillämpas?
Elin Lundgren (S):
Jag kan konstatera att jag och justitieministern är överens om att det finns problem. Vi är också överens om att det är viktigt att man ska veta när man ska använda så kallade riktiga, eller det jag skulle kalla auktoriserade, bevakningsföretag. Jag tycker att det är viktigt att man inte blandar ihop vad man pratar om. Det här med att lag använder sina medlemmar eller supportrar som värdar på matcher är någonting helt annat.
Bevakningslagen handlar om när någon utför bevakning åt någon annan, inte när man använder sina egna. Restauranger och liknande kan använda sin egen personal lite grann hur de vill. Det är en annan grej. Det här handlar om när man anlitar ett företag för att utföra sysslor åt en. Det har pratats en del om just vakter och väktare nu. Men man ska också vara medveten om att det även gäller de företag som jobbar med larm, alltså inte precis med personer. Det är samma typ av problem där.
Det är alltså stora otydligheter i lagen, vilket är väldigt olyckligt. Det får naturligtvis samma konsekvenser som när man pratar om det personella skyddet. Det är naturligtvis jättebra att justitieministern följer den här frågan, som jag har sagt tidigare.
Utifrån den bakgrundsbeskrivning som jag har gjort och som justitieministern själv har fyllt på skulle jag vilja veta: Vad är det som behöver hända för att justitieministern på något sätt ska förtydliga lagen så att den inte längre behöver uppfattas som luddig? I vilket läge tycker justitieministern att det skulle vara aktuellt att förtydliga lagen?
Elin Lundgren (S):
Jag skulle vilja börja med att resonera kring det som Krister Hammarbergh tog upp absolut sist och där han kritiserar Socialdemokraterna och säger att Socialdemokraternas förslag skulle strida mot ramverket. Krister Hammarbergh är väl medveten om att det ju var på hans initiativ som justitieutskottet bad att få ett utlåtande från finansutskottet. Jag förutsätter att Krister Hammarbergh har läst samma utlåtande från finansutskottet som jag.
Där står det absolut ingenting om att det här skulle bryta mot det finanspolitiska ramverket. I finansutskottet sitter även Krister Hammarberghs partikamrater som i så fall hade kunnat lyfta upp frågan, men det kan jag inte se någonstans. Hammarbergh talar en del om uppklarningsandelen vad gäller brott. Där skulle jag kunna säga att en del är siffertricksande.
Andelen uppklarade brott har definitivt inte ökat. Det är någonting som jag tycker att våra medborgare har att förvänta sig. Beträffande polisutbildningen tycker jag mig höra att det finns ett slags splittring bland allianspartierna, så vi får se vad de som står längre ned på talarlistan kommer att säga i den frågan.
Jag tycker att Krister Hammarbergh ger ett visst uttryck för att det finns problem inom hela rättsväsendet. Jag tycker att det är ganska tydligt i hela rapporten, och det blir tydligt när man läser i medier om hur det ser ut.
Tycker då inte Krister Hammarbergh att det faktiskt är ett slöseri när polisens resurser inte främst går till polisarbete, utan poliser får sitta och svara i telefon? Tycker Hammarbergh att det är ett korrekt sätt att använda polisens pengar?
Elin Lundgren (S):
Jag hör att Krister Hammarbergh säger att han inte är nöjd. Då är vi väl åtminstone överens i den frågan - hur rättsväsendet presterar. Hammarbergh talar också om alla de resurser som är tillförda rättsväsendet. Om han nogsamt har läst Riksrevisionens rapport ser han att det tydligt står där att det främst inte är en fråga om resurser. Det är andra saker som gör att rättsväsendet inte fungerar som det ska, det vill säga arbetsmetoder och liknande.
Jag tror absolut att resurser är bra, men det är inte hela lösningen. Man ska inte slå sig för mycket för bröstet utifrån det. Jag kan naturligtvis inte kommentera de andra partierna, men från Socialdemokraterna tyckte jag att jag var tydlig med att vi ser att det är ett problem att utbildade poliser sitter och gör uppgifter som någon annan hade kunnat göra. Jag har inte heller sagt någonting annat än att civil personal också kan göra utredningar och utföra andra kvalificerade uppgifter.
Men det är inte specifikt detta som vi har talat om i dag.
Elin Lundgren (S):
Caroline Szyber pratar lite grann om Tullverket. Jag skulle nog vilja påpeka att det för de kriminella inte spelar någon roll vilket utskott eller vilket departement som skriver regleringsbrevet till Tullverket. De facto är cigaretter särskilt utpekade men inte vapen. Utifrån dagens situation tycker jag att det är lite anmärkningsvärt.
Jag skulle vilja fråga Caroline Szyber om hon tycker att dagens lagstiftning är anpassad för dagens situation med illegala vapen. Jag skulle vidare vilja fråga om Caroline Szyber kan säga att vi kommer att få se en straffskärpning utifrån den utredning som pågår. Jag skulle också vilja fråga om det verkligen är ett allvarligt problem att förlänga vapenamnestin och testa hur sex månader fungerar jämfört med tre.
Det problem som Caroline målade upp kan jag egentligen inte se skulle vara ett hållbart argument mot att prova med sex månader.
Elin Lundgren (S):
Det är naturligtvis så att ordet "vapen" inte är borttaget ur Tullverkets regleringsbrev. Men det är inte heller tillagt. Då skulle jag vilja fråga om Caroline Szyber tycker att det är rimligt att peka ut till exempel cigaretter när man inte pekar ut vapen. När det gäller längden på vapenamnestin: Vi i Sverige har faktiskt inte prövat att ha sex månader.
Det scenario som Caroline målar upp om att människor skulle kunna skylla på att de är på väg att utnyttja en vapenamnesti gäller naturligtvis också under en tremånadersperiod, om man provar det. Är man väldigt rädd för det ska man nog inte testa tre månader heller.
De frågor som jag i övrigt ville ha svar på var om Caroline Szyber anser att lagstiftningen är anpassad till dagens situation med illegala vapen och om Caroline Szyber nu kan säga att vi kommer att få se en straffskärpning när det gäller grovt vapenbrott.
Elin Lundgren (S):
Patrick Reslow har nu beskrivit Moderaternas hållning till illegala vapen. Han har beskrivit det som prioriterat och som viktigt. Tidigare stod Caroline Szyber från Kristdemokraterna här och pratade om att hon tror att ett förslag kan komma, som jag uppfattade det, hösten 2014. Det skulle eventuellt innehålla straffskärpningar och möjligheter till telefonavlyssning.
Uppenbarligen ser regeringspartierna ett behov av detta. När vi då ser att de här besluten skjuts framför oss undrar jag: Vidhåller Patrick Reslow att regeringen har agerat så kraftfullt som man tycker att man kan begära i en så pass viktig fråga?
Om vi tycker att straffskärpningar och möjligheter till telefonavlyssning till exempel är viktigt undrar jag: Varför har regeringspartierna suttit här inne i kammaren när vi har lagt fram den typen av förslag och tryckt på nejknappen? Om det inte spelar någon roll vad som står i Tullverkets regleringsbrev undrar jag: Varför pekar man över huvud taget ut någonting?
Elin Lundgren (S):
Då kan väl jag bara konstatera att det i så fall är ännu mer anmärkningsvärt. Om de som i dag sitter i regeringen var väldigt missnöjda 2003 över hur vapenlagstiftningen såg ut och ändå inte har presterat någonting tio år senare kan man verkligen fundera över hur man har valt att agera.
Jag skulle vilja att Patrick Reslow dementerar eller bekräftar det som Caroline Szyber tidigare sade, att vi under nästa höst kan förvänta oss ett tydligt och konkret förslag som bland annat innehåller straffskärpningar och möjlighet till telefonavlyssning. Det vill jag att han är väldigt tydlig med.
Elin Lundgren (S):
Jag noterade att Beatrice Ask inte nämnde någonting om högskoleutbildning, något som vi tror är väldigt viktigt för att höja kvaliteten i polisens arbete. Kvalitet är någonting som vi har problem med i hela Sverige. Polisen löser helt enkelt för få brott. Jag tror också att Gävleborgs polismyndighet ser fram emot resurstillskottet med glädje. De sitter nog hemma och ler nu.
Självklart har jag läst regeringens budgetförslag inför 2013, och där finns faktiskt ett par rader om detta: "Medborgare ska, oavsett bostadsort, känna sig förvissade om att Polisens verksamhet leder till trygghet." Där är vi överens, och det känns väldigt bra. I det första inlägget nämnde justitieministern en del om organisationsutredningen.
Frågan är om vi ska behöva vänta till 2015 och den nya organisationen innan vi har det så som regeringen nämner i budgeten att det ska bli: att man ska vara förvissad om att polisens verksamhet leder till trygghet. Eller kan det vara så att vi kan göra en del redan nu? Justitieministern har talat om de här specialsatsningarna.
Då undrar jag hur det hjälper glesbygden på sikt att komma in och göra en kort insats. Det är naturligtvis värdefullt där och då, men på sikt spelar det ingen roll alls. En sådan ansträngd situation som det till exempel var i Hälsingland i somras när patrullerna var ytterst få och inte ens hade normaltäckning - hur räddas något sådant upp av Rikspolisstyrelsens satsning mot serie- och mängdbrott? Inte alls, skulle jag säga.
Vi vet att polisen brottas med stora problem i dag, och det drabbar i allra högsta grad medborgarna. Därför undrar jag nu: Vilket är justitieministerns skarpa besked till poliserna som sitter och jobbar utan möjlighet till snabb backup i Hälsingland, Dalsland och Norrbotten? Vilket är justitieministerns besked till medborgarna i glesbygden?
Elin Lundgren (S):
Jag kommer från Gävleborg, och det här är en viktig debatt för alla gävleborgare. I slutänden gäller det naturligtvis också hela Sverige. Jag skulle vilja lyfta fram en del av den sträcka Leif Pettersson har interpellerat om, nämligen Ostkustbanan och behovet av dubbelspår mellan Gävle och Härnösand. Låt mig göra en tillbakablick till 1996.
Då tog det tre timmar att sitta på tåget mellan Sundsvall och Stockholm. I dag tar det tre timmar och 40 minuter, alltså 40 minuter längre tid. Låt oss ställa det i relation till att vi nu lever i en tid där vi förväntar oss att saker ska gå snabbare och snabbare. Ostkustbanan har blivit ett långsamt undantag.
Sedan år 2000 har beläggningen av tåg ökat från 30 tåg till 70 tåg per dygn på vissa delar av Ostkustbanan. Den prognos som Trafikverket gjorde i sin framtidsplan till 2015 har redan överträffats med de tåg som åker på Ostkustbanan i dag. Till 2020 säger Trafikverket att vi nog ska räkna med ungefär 100 tåg per dygn.
I Kapacitetsutredningen sägs det att persontrafiken på de regionala tågen på Ostkustbanan i dag på grund av kapacitetsbristen ska få stå tillbaka till förmån för godset. På sätt och vis kan jag förstå prioriteringen, men det betyder alltså att gävleborgare som vill åka fram och tillbaka till högskola eller företag i stället för att åka tåg ska få åka buss.
Det är en orimlig utveckling som vi absolut inte vill se eller över huvud taget ska behöva se. För de stora företagen i regionen, till exempel Stora Enso och Sandvik, har det stor betydelse att arbetskraften snabbt och enkelt kan pendla in till företagen. Ministern sade i en tidigare interpellationsdebatt att det är viktigt med konkurrenskraft.
Ett dubbelspår som gör det snabbt och enkelt att åka tåg fram och tillbaka inom länet och över länets gränser är naturligtvis viktigt. Det byggs nu tio mötesstationer på sträckan. Jag kallar det lite av en nödlösning. Den styr förmodligen upp det absolut värsta scenariot, men det är inte precis hållbart i längden.
Jag har tagit med mig en bild här till kammaren som visar en del av Ostkustbanan. Det lilla hålet som syns på bilden visar var spåren passerar Hudiksvall under stadshotellet. Det är den kapacitet som tågen kör på i Gävleborg just nu. Så kan vi självklart inte ha det. Hur ser ministern på frågan om ett dubbelspår på Ostkustbanan? Kommer det att finnas med i ministerns plan framöver?
Elin Lundgren (S):
Det känns skönt, tycker jag, att jag och ministern har samma bild av de tio mötesstationer som byggs längs Ostkustbanan mellan Gävle och Härnösand, att det är inte så mycket av det som egentligen skulle behövas för att få riktigt snurr på spåren - om man nu önskar att spåren ska snurra; det kanske man inte gör.
Det har sagts tidigare i denna interpellationsdebatt att hela Botniska korridoren, också sträckan Gävle-Härnösand, är en del av det av EU prioriterade transeuropeiska transportnätverket. Det har inte varit självklart hela tiden, men nu är det så. Det gör att vi skulle ha möjlighet att få väldigt mycket pengar för att bygga dubbelspår på den här sträckningen.
Jag hade naturligtvis hoppats, och hoppas fortfarande, att vi kommer att lyckas med det i Sverige. Nu är det ganska tydligt att det här skjuts på framtiden. Trafikverket har räknat lite grann på ekonomin kring dubbelspåret på Ostkustbanan. Som enskilt investeringsobjekt skulle det ge en avkastning på 5 procent och skulle alltså vara en ren vinstaffär.
Det beror till exempel på att svenska råvaror då snabbare når en global marknad och vi får det mer konkurrenskraftiga näringsliv som är av största vikt för Sverige. Längs sträckan finns det hamnar som också är en del av den här transportkedjan. Det funkar mycket bra. Vilka företag kommer att vilja investera i norra Sverige, som blir en logistikmässig avkrok om de här satsningarna inte görs? Det bekymrar mig otroligt.
Jag hoppas att ministern kan komma till samma slutsats som jag, att det här behöver göras nu, snabbt, och att hon agerar utifrån det.
Elin Lundgren (S):
Tack för Kent Ekeroths frågor! Dessa frågor avhandlades bra i det tidigare replikskiftet med Beatrice Ask. Där skiljer sig inte våra åsikter åt så mycket.
Däremot vänder jag mig mot en del av formuleringarna, till exempel att vi vill släppa lös människor eller att det är önskvärt att det går omkring - som jag uppfattar det som underförstått i vad Kent Ekeroth säger - någon form av odetonerade mänskliga bomber. Beatrice Ask redogjorde tydligt för att det sker en kontroll av dessa personer, och det ska vara så.
Naturligtvis måste varje fall bedömas enskilt. Det är olika vad människor har för avsikt att göra eller inte göra och vad som eventuellt kan trigga dem. Vad jag förstår sker kontrollerna.
Har Kent Ekeroth några exempel på där människor som har omfattats av lagen faktiskt har utfört något i Sverige på det sätt han beskriver?
Elin Lundgren (S):
Kent Ekeroth påstår att det finns ett egenintresse hos Socialdemokraterna och förmodligen även hos andra partier att människor som kan vara farliga ska släppas lösa. Så är det naturligtvis inte. Precis som jag sa i min förra replik är det så att människor som omfattas av den här lagstiftningen och är föremål för den faktiskt bevakas. Jag bad om ett exempel av en anledning.
Jag ville höra om Kent Ekeroth hade några exempel på att den här lagen inte har funkat. Jag tyckte att jag fick ett svar: Det hade han inte. Det är för mig svar nog på varför jag tycker att dagens lagstiftning är ändamålsenlig.
Elin Lundgren (S):
Tack så mycket för frågan, Krister Hammarbergh. Jag har aldrig uttryckt mig som att det är någonting fel på dagens poliser. Man får verkligen hålla isär polisverksamheten och de enskilda poliserna. Det jag betonade i mitt anförande handlade om möjligheten till forskning och utvärdering. Vi vet att den miljön finns i det du kallade för den akademiska miljön. Det är där man är bäst på detta.
Om polisen redan i dag vore färdigutvecklad, eller vilket annat ord man än vill använda om det, skulle vi haft bättre resultat än vad polisen har, men det har vi inte. Jag var på besök på polisutbildningen i Växjö häromveckan. Där har de förberett sig ganska länge på att bli en del av högskoleutbildningen. De ser det som självklart. Motiveringen är ganska enkel.
När brottligheten blir mer komplex måste poliserna stå mer rustade. Det finns ingenting som säger att inte mer i den treåriga utbildningen skulle kunna vara av den praktiska karaktär som Krister Hammarbergh efterfrågar. Det är precis det som kommittédirektivet ska ta fasta på. Hur skulle en sådan utbildning utformas?
Elin Lundgren (S):
Det är tråkigt att Krister Hammarbergh framhärdar i användandet av frågan: Vad är det för fel på polisen? Jag vill säga det igen: Vi har inte sagt att det är något fel på respektive polisman och poliskvinna som jobbar i organisationen. För att utveckla svaret lite mer kring fördelarna med en akademisk utbildning ser vi till exempel att det skulle attrahera fler personer som kanske har en utbildning tidigare som de vill använda.
Då kan de på ett bättre sätt komma in och få fler vägar in i polisorganisationen, vilket vi tror är viktigt, just utifrån att samla upp erfarenheter. Det var också någonting som Krister Hammarbergh tryckte på - erfarenhet är viktigt. Det tror vi att man kan fånga upp där. Det finns också en annan aspekt. I dag lägger man två år plus ett halvårs praktik på sin polisutbildning.
Sedan kan det av olika skäl vara så att det inte känns som att man ska gå vidare. Man kanske också har jobbat inom polisen ett antal år men tycker att det inte längre känns rätt. Också för enskilda individen betyder det att om man har med sig en akademisk utbildning kommer man att bli mycket mer attraktiv också på andra arbetsmarknader. I en tid när omställning på arbetsmarknaden är viktigt tror vi att det är viktigt för varje enskild individ.
Det är dock inte den största poängen, utan det viktigaste är naturligtvis att få en polisutbildning som är tätare knuten till den miljö där man är absolut bäst på forskning och utvärdering. Ja, det går att göra sådant i dag. Men vi ser att det behöver bli ännu bättre.
Elin Lundgren (S):
I dag debatterar vi ärendet Några ändringar i vapenlagen . Det innehåller två förändringsförslag från regeringen. Det första är lite mindre. Det handlar om avgifter. Det är ett förslag om att det ska finnas en bestämmelse om att Polismyndigheten får ta ut avgifter för prövningar av ansökningar enligt vapenlagen eller föreskrifter som meddelas med stöd av vapenlagen.
Regeringen ska meddela storleken på avgifterna. Det här är i stället för ett generellt riksdagsbemyndigande från 1990 om avgifter vid statliga myndigheter. Nu gäller det en ny princip på området. Det här är en anpassning till den.
Det som är det största i propositionen från regeringen är lagändringar som innebär att kravet på märkning av vapen eller vapendelar vid införsel till Sverige begränsas till länder utanför EU.
Bakgrunden är att EU för ungefär ett år sedan antog ett vapenprotokoll som kompletterar FN:s konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet. En av artiklarna i protokollet handlar om regional organisation för ekonomisk integration. Här betraktas hela EU som en part.
Följden av det blir att kraven på märkning endast ska tillämpas vid införsel till en medlemsstat från ett land utanför EU, inte mellan ett EU-land och ett annat EU-land på det sätt som sker i dag. När det gäller förslaget om märkning tror jag vi alla delar känslan av att det kanske inte direkt är det absolut bästa direktivet som har kommit från EU.
Om det finns tillfällen att tala om att härtill är vi nödda och tvungna skulle jag säga att det här ett sådant tillfälle. Det finns en gemensam oro att det här förslaget kan försvåra bekämpningen av illegala vapen. Det är något som vi noggrant måste följa upp. Ett enigt utskott har ställt sig bakom propositionen, trots allt. Det är glädjande.
Men vi är ändå alla lika bekymrade och oroade över de illegala vapen som cirkulerar och alla de allvarliga konsekvenserna. Jag har stått i talarstolen några gånger tidigare när vi har diskuterat vapen och då undrat varför det inte har varit prioriterat för tullen i dess regleringsbrev att titta på just vapen, när till exempel cigaretter särskilt har pekats ut, med tanke på situationen med illegala vapen i Sverige.
Nu kan jag till min glädje se att i det regleringsbrev som finns till tullen för 2015, skrivet av S-MP-regeringen, finns mål om vapen inskrivet under Mål 2. Där står det att analys och kontroller av in- och utförselrestriktioner särskilt ska inriktas på hot mot hälsa, miljö och säkerhet inklusive vapen. Det är ett stort steg framåt för att ta smuggling av vapen på allvar.
Med anledning av propositionen har utskottet också enats om ett par tillkännagivanden på initiativ av allianspartierna. De handlar om initiativ inom EU för att skapa spårbarhet bland vapen, ett digitaliserat vapenhandlarregister och ett digitaliserat system för vapendeklarationer. Jag tror att alliansföreträdarna själva kommer att redogöra för sina förslag, så jag lämnar förslagen till dem.
Med det yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.