KBLab/rixvox huggingface dataset:
Raimo Pärssinen (S):
Jag måste tyvärr säga att det här är ett typiskt svar från arbetsmarknadsministern. Det är ett fullständigt icke-svar. Frågan som är ställd är vilka åtgärder ministern är beredd att fundera över eller vidta med tanke på problemen. Då svarar hon att det är arbetsgivaren som måste ta ansvar för lagar och regler. Det är ett typiskt svar.
Men det kanske finns lite grann av Moderaternas arbetsmarknadspolitik i det här - det händer ingenting, och det kommer inga nya förslag. Det här är ändå en väldigt konkret fråga. Tänk om man åtminstone kunde utläsa lite engagemang i svaret! Herr talman! Jag har ställt en motsvarande interpellation som hamnade hos Attefall. Han svarade också undvikande.
Det måste väl finnas några bra svar - eller åtminstone delsvar - till det här, Elisabeth Svantesson, som säger att man kan förbättra miljön på Arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlarna är i dag kringgärdade av regler. Arbetsförmedlingen har tappat svenska folkets förtroende, och det är många som kritiserar Arbetsförmedlingen. Det är inte roligt att jobba där.
Det uppstår naturligtvis konflikter när man med hårda regelsystem skjuter undan många av de arbetssökande som känner stor frustration. Då uppstår konflikter på jobbet. Det borde därför finnas lite mer substans i svaret, kan man tycka, och därför upprepar jag Ann-Christin Ahlbergs fråga: Vilka åtgärder kan Elisabeth Svantesson tänkas vidta med tanke på förekomsten av hot, våld och dålig arbetsmiljö på Arbetsförmedlingen?
Raimo Pärssinen (S):
Elisabeth Svantesson säger att det är arbetsgivaren som har ansvaret för arbetsmiljön. Det är självklart. Men vem är det då som är arbetsgivare åt Arbetsförmedlingen? Det är naturligtvis departementet. Och högst upp där sitter statsrådet. Statsrådet säger att man har bytt generaldirektör. Nu kommer Mikael Sjöberg, en alldeles utmärkt man, ett utmärkt val. Det tycker jag också.
Men då måste den retoriken betyda att det var den förra generaldirektören som stod för den dåliga arbetsmiljön eller stod för att man inte gjorde någonting åt den dåliga arbetsmiljön och de hot och det våld som förekommer. Är det så vi ska tolka det svaret? Hänger det på vem som är generaldirektör? I det här fallet är det då Mikael Sjöberg som kommer att ordna saken. Statsrådets svar är alltså att det är arbetsgivarens ansvar.
Men det finns ju någon som bestämmer över departementet, och jag inbillar mig att det är Elisabeth Svantesson. Herr talman! Man kan också fråga sig om det går att skriva någonting om det här i regleringsbrevet till Arbetsförmedlingen. Jag vet inte. Det kanske redan står där? Det kan nog statsrådet svara på. Men att säga att man nu har bytt generaldirektör och att det därför ska bli bättre arbetsmiljö tycker jag är ett dåligt svar.
Raimo Pärssinen (S):
Gunnar Andrén frågar hur mycket 77 miljarder kronor är. Ja, det är mycket pengar. Men jag vet i alla fall hur mycket 87 miljarder kronor är. Det är ungefär 10 miljoner i timmen vilket motsvarar 87 miljarder kronor. Det är precis det som staten lånar nu. Det är det underskott som ni har dragit på oss. Då kan man fråga sig hur det kan främja finanserna.
Det är precis så det är, 10 miljoner kronor i timmen. Herr talman! Vi blir anklagade för att vara svartmålare. Då kan jag fråga statsrådet: Visst är det så att det är 400 000 som är arbetslösa i Sverige i dag? Och visst är det så att långtidsarbetslösheten nästan har tredubblats sedan ni tog över?
Visst är det också så att Svenskt Näringsliv har rapporterat att man har missat ungefär 70 000 jobb på grund av matchningsproblem? Visst kan vi också konstatera att 35 500 är inskrivna och inlåsta i fas 3? Vi ser också att det är 100 000 fler arbetslösa nu än när ni tog över 2006.
Det är mycket siffror, herr talman, men det är faktiskt fakta. Och då kan man säga att vi svartmålar. Man kan också säga att vi kommer med Ams-åtgärder. Men vad är då fas 3? Ska vi jämföra fas 3 med ett jobb inom till exempel omsorgen?
Ungefär 4 000 av de 35 500 har inte en svensk ettöring i ersättning. Ska vi jämföra det med en chans för individen att komma in och jobba inom omsorgen med en avtalsenlig lön? Man får dessutom utrymme för att lära sig mer om jobbet och kanske skaffa sig ett större intresse och få möjlighet att få ett jobb.
Vi är överens, statsrådet och jag, om att det alltid är lättare att få ett jobb om man redan har ett jobb. Det står ni här och raljerar över, de människor som i dag är inlåsta i fas 3, och kallar det för Amstrams. Det är bara att beklaga.
Om Gustav Nilsson tycker att fas 3 är bättre än ett jobb inom omsorgen, ett jobb med möjlighet till avtalsenlig lön, kom då fram till talarstolen och säg det. Om Katarina Brännström tycker det så varsågod, säg det. Låt oss ta den utmaningen och resonera om de två olika alternativen.
Vi har under Alliansens regeringstid fått se en arbetsförmedling i kris, i fullständig upplösning. Styrelseordföranden avgick, man fick avsätta generaldirektören, en massa fel har inträffat; 61 000 arbetslösa blev kallade till samtal i Stockholm och så vidare. Det blir fel på fel på fel.
Trots det säger representanterna för Moderaterna i riksdagens kammare att vi är svartmålare och att Sverige har den lägsta långtidsarbetslösheten - den har tredubblats - och den näst högsta sysselsättningen i Europa.
Jag måste, herr talman, tyvärr konstatera att om det är på det viset finns det bara ett sätt att nu beskriva Moderaterna, och det är att de är trötta, nöjda och rent av uppgivna.
Raimo Pärssinen (S):
Först vill jag säga till Gunnar Andrén att det där kallas strukturomvandling. Den kommer att fortskrida. Hela tiden sker en strukturomvandling. Tänk vad många jobb som har försvunnit, men tänk vad många jobb som tillkommer också! Jag kan konstatera, herr talman, att Moderaterna med statsrådet Svantesson i spetsen gärna talar om hur det var förr. Ni försöker tala om det som var förr, och det är ganska intressant.
Vi försöker nämligen tala om nuet, och vi försöker framför allt tala om framtiden. Jag kan bara säga att vi har bra förslag när det gäller framtiden. Vi tycker att de är jätteskarpa. Ni förlitar er hela tiden på att det ska handla om skattesänkningar.
På er motsvarande kongress har ni tagit beslut om att statsrådets uppdrag är att driva igenom större skattesänkningar och ett sjätte jobbskatteavdrag samt sänka kapitalskatterna, ägarskatten och så vidare. Sedan vill jag säga följande till Gustav Nilsson: Inte har väl vi tänkt tanken att vi skulle ersätta någon personal med det vi kallar extratjänster!
Vi ska ju faktiskt tillföra fler händer i vården. Vi vill föra in mer. Det finns ett stort behov av detta. Samtidigt ser vi att det finns ett stort rekryteringsbehov - som bara växer, speciellt i de små kommunerna. Då tycker vi att det är en ganska smart idé: Varför inte prova de människor som nu finns i fas 3, ge dem utbildning och kanske intresse att fortsätta jobba med det?
Det är en ganska enkel och simpel tanke. Herr talman! När Elisabeth Svantesson tidigare har varit med och lagt fram skarpa förslag har de handlat om skattesänkningar. Betyder det att ni kommer att fortsätta att lägga fram skarpa förslag om skattesänkningar? Det sitter i den moderata genen någonstans: skattesänkning, skattesänkning! Uppgivet, herr talman.
Raimo Pärssinen (S):
Den här debatten visar två sidor av Sverige. Den ena sidan står nöjda moderater för. De säger att de kommunala skatteintäkterna har ökat. Då kan vi konstatera att nästan alla kommuner och landsting i Sverige varit tvungna att höja skatten. För att klara av det välfärdsuppdrag man har väljer man att göra det.
Vilka är då de kommuner som har sänkt skatten? Jo, det är kommuner i Stockholmstrakten med god skattekraft. Det finns någon kommun nere i Skåne, typ Vellinge, som också har sänkt skatten.
Det är klart att intäkterna har ökat om man varit tvungen att höja kommunalskatten för att klara av att värna skolan och sjukvården. I Gävleborg har man höjt skatten för att kunna anställa fler sjuksyrror och undersköterskor. I Gävle kommun har man höjt skatten för att kunna värna skolan mer.
Det här har att göra med att försörjningsstödet ökat kraftigt, och den största anledningen till det, herr talman, är den höga arbetslösheten. Människor som är arbetslösa har inte ett grundläggande skydd från en a-kassa ens.
Då måste kommunen betala ut pengar kontant till de här personerna, och då försvinner en massa pengar som man skulle kunna använda till skola, vård och omsorg. Det fanns en kommitté som skulle diskutera och fylla på det utjämningssystem som skulle jämna ut mellan rika kommuner och kommuner med sämre skattekraft. Vad gjorde då regeringen?
Vi var egentligen överens från början om att vi skulle fylla på systemet. Men ni moderater valde i stället att lägga 981 miljoner kronor, tror jag att det var, nästan 1 miljard kronor till de tio rikaste kommunerna. Vi för samma diskussion nu som vi har haft tidigare här i dag. Det handlar om värderingar. Ni väljer alltid att gynna dem som redan har mycket. Varför skulle ni annars fylla på till de här rikare kommunerna?
Det kanske var för att kommunalråden här i Stockholmstrakten inte skulle klaga så hemskt mycket på att man är tvungen att dela med sig till gamla Agda i Jokkmokk eller lilla Pelle som går i skolan i Ragunda. Det är detta som skiljer våra partier värderingsmässigt och ideologiskt. Jag kan konstatera att ni är nöjda. Här får vi nu höra att sysselsättningen ökat med 250 000.
Men samtidigt har arbetslösheten ökat med 100 000. Det nämner ni aldrig. Om vi blir fler i landet ökar självklart sysselsättningen, men i det här fallet kan man säga att nästan hälften av det ökade antalet människor gått ut i arbetslöshet. Det pratar ni inte om. Ni är fullständigt nöjda när ni säger att kvaliteten är bra i välfärdsverksamheterna.
Ni pratar inte om utförseln av vinstmedel från förskolor och skolor. Det är inget bekymmer för er moderater, för ni är nöjda. Ni tycker att läget är under kontroll och att det fungerar bra. Vi är bäst i Europa, säger Anders Borg. Men om vi jämför oss med de länder som har lägre arbetslöshet än vi kan vi se att det faktiskt är många länder som har klarat sig bättre än vi. Herr talman!
Jag vill bara konstatera att det aldrig kan vara bra för Sverige att ha en nöjd regering när det finns så många utmaningar att ta i. Vi utgår från verkligheten.
Raimo Pärssinen (S):
Låg mig vara dristig och påstå att Anders Borg gör en klen analys. Han försöker att göra en prognos och en analys av vad som händer efter valet. Vi går till val som ett parti, och vi hoppas på ett högt stöd. Sedan får vi se vem vi kan göra upp och förhandla med. Jag har en känsla av att den borgerliga regeringen inte alltid är överens.
Problemet för er och för regeringen är att det finns en verklighet som vi möter därute. Frågan är vem som har högst trovärdighet när vi står här. Ni kastar ur er massvis med siffror och bombar oss med siffror. Det är miljarder hit och dit, och det är väldigt svårt att följa. Å andra sidan kan man bo någonstans, träffa sina vänner och jobba någonstans, och man kan vara arbetslös. Vi ser hur Sverige ser ut.
Arbetslösheten är jättehög. Det är 400 000 arbetslösa. När vi säger att vår målsättning är att vi ska ha Europas lägsta arbetslöshet år 2020 har vi satt ett mål. Vi pekar framåt med hela handen. Alla våra förslag som vi lägger fram ska leda till den lägsta arbetslösheten. Låg arbetslöshet ger stora inkomster för landet. Vi blir rikare och kan dela med oss på ett mycket mer generöst och solidariskt sätt.
Ni kastar som sagt ur er siffror. Det är 87, 65 och vad som helst fram och tillbaka. Frågan är: Varför sätter ni inga mål när det gäller arbetslösheten? Då säger ni att den ska vara så låg som möjligt och att det ska vara full sysselsättning. Men har ni ett delmål när det gäller arbetslöshet? Där har ni inga siffror. Det är helt enkelt för att ni är ganska nöjda. Moderaterna är nöjda och nu ganska mätta.
De tycker att det är bra i kommunerna, och arbetslösheten gungar på en lagom nivå. Vi har inte så mycket att bekymra oss för. Ni har ingen politik som visar på att ni ska möta bekymren vi ser.
Raimo Pärssinen (S):
Jag tycker att detta är en utmärkt möjlighet att påminna arbetsmarknadsministern om att det finns enkla sätt att dra ned kostnaden när det gäller administration och övrigt i Arbetsförmedlingen. Nu är det tvärtom; nu lägger regeringen på en massa regelsystem på själva arbetsförmedlarna, som sitter fast i detta garn av regler och känner sig frustrerade för att de inte kan göra det de är satta att göra, nämligen förmedla jobb.
Nu vet jag att Arbetsförmedlingen inte är med i Statens servicecenter. Om Arbetsförmedlingen skulle ansluta sig dit finns det direkt en potential som man kan spara pengar på i löneadministration och annat. Men nu vet jag också att det finns en broms här någonstans, och den sitter i Arbetsmarknadsdepartementet.
Elisabeth Svantesson tycker att det där får Arbetsförmedlingen bestämma själv. Den stora potentialen när det gäller Statens servicecenter har jag tagit del av i regeringens eget underlag. Den handlar om investeringar i it-system och annat, herr talman, på så stora och kraftiga summor som ända upp till 1,2 miljarder kronor. Kan man samordna detta mellan myndigheterna på ett mycket bättre sätt?
Om man däribland kunde få Arbetsförmedlingen att bli inlemmad i Statens servicecenter skulle man kunna spara betydande belopp på ren administration som ligger utanför förmedlarnas uppdrag. Samtidigt kan jag konstatera att det finns en kraftlöshet. Detta kan man bestämma från politiskt håll, men man gör det inte. Det beskedet tar jag emot med stor förvåning.
Varför ska man regelbelägga det hela och låta förmedlarna fastna i ett garn av regler och så vidare när man inte gör det som är naturligt att göra, herr talman? När man rationaliserar i företag eller i statlig verksamhet ska man naturligtvis ge sig på det som kan göras bättre och effektivare.
Då handlar det om vanlig administration som finns runt anställningar, personal, löner och så vidare. Denna möjlighet finns. Detta är ett gott tips.
Jag har haft en interpellationsdebatt med statsrådet Attefall om detta, och jag har ställt en skriftlig fråga till Elisabeth Svantesson: Varför inte se till att Arbetsförmedlingen kan vidta den enkla åtgärden att ansluta sig till Statens servicecenter och därmed hålla ned de kostnader som inte direkt handlar om förmedlarnas jobb? Det är ett mycket bra tips. Visa handlingskraft för en gångs skull!
Raimo Pärssinen (S):
Det är precis som Kerstin Nilsson beskriver det. Vi har sagt det tidigare: Vi har en arbetsförmedling i kris och som har tappat förtroende ute i landet. Vi har förmedlare som tycker att de inte får göra det som de är ålagda att göra. Och nu står arbetsmarknadsministern och frågar oss vad det är för regler. Det känner hon till mycket väl.
När jag pekar på att det finns en stor rationaliseringspotential genom det enkla att ansluta Arbetsförmedlingen till Statens servicecenter säger ministern att hon inte svarar på det. Samtidigt säger hon i interpellationssvaret till Kerstin Nilsson att det är myndighetscheferna som anställer, lönesätter, utvecklar och så vidare med de ekonomiska förutsättningar som ges.
Då finns det en bra förutsättning om man låter Arbetsförmedlingen ansluta till Statens servicecenter. Som jag sade tidigare, inom hela det statliga myndighetsområdet skulle det innebära en rationalisering på upp till 1,2 miljarder.
Men enligt beskrivningen som kommer från Regeringskansliet kan man spara investeringskostnader på 1,2-1,7 miljarder kronor på en rationalisering som är logisk och som man kan genomföra för att på så vis lösgöra resurser till arbetsförmedlarna som har att förmedla jobb.
Jag förstår inte att arbetsmarknadsministern vägrar att ta upp detta till diskussion i riksdagens kammare. Det är en lösning som hon väl känner till eftersom jag har ställt en skriftlig fråga om detta också. Varför kan inte ministern se till att man gör den här anslutningen? Myndigheten har ju regeringen själv ordnat och satt på plats. En sak vet jag. Om vi socialdemokrater har den stora lyckan att vinna valet kommer vi inte bara att ändra arbetsmarknadspolitiken. Vi kommer också att se till att vi får en rationell hantering.
Vi kommer att ansluta förmedlingen till Statens servicecenter.
Raimo Pärssinen (S):
Tack, näringsministern, för svaret! Jag har skrivit interpellationen utifrån den information jag har fått om det arbete som pågår i EU-kommissionen med det så kallade Refit-initiativet. Sedan ni vann valet och tog över regeringsmakten har det hänt en hel del på arbetsmiljöområdet.
Det första som hände var att ni lade ned arbetslivsforskningen. Sedan fyllde ni på med att ta bort 30 procent av Arbetsmiljöverket, och den nedskärningen fortsätter. Då blir man lite orolig och undrar var regeringens fokus och intresse när det gäller arbetsmiljöfrågorna egentligen finns.
Jag riktade interpellationen till arbetsmarknadsministern, för det här är frågor av arbetsmiljökaraktär. Nu får man höra att regeringen, både på ministerråd och i andra sammanhang, har godkänt vidare arbete med Refit. Jag har tidigare haft en interpellationsdebatt med dåvarande arbetsmarknadsministern Hillevi Engström och ställt frågan hur man ser på det hela.
Då fick jag inget riktigt svar. Nu vet jag inte om jag ska tolka näringsministerns svar som att Annie Lööf och regeringen absolut inte kommer att gå med på någon typ av gräns, så att man alltså ska ha en annan typ av arbetsmiljölagstiftning för företag som har färre än 250 anställda. Detta kan väl ministern kommentera ordentligt?
Det andra jag undrar är vad som händer på arbetsmiljöområdet i Europa nu. Det har ju inte presenterats någon arbetsmiljöstrategi. Då är frågan vad Sveriges regering har haft för roll i det hela. Vi förväntar oss att det ska komma något. Det har funnits ett färdigt belastningsskadedirektiv sedan 2010, men det har stoppats, trots att det har godkänts i vissa instanser.
Det var framtaget redan 2010. När det gäller direktivet om frisörers hälsa och säkerhet gjorde parterna inom EU upp. Jag blev hemskt förvånad när jag såg att dåvarande arbetsmarknadsministern hade skrivit ett brev till kommissionen bakvägen, så att säga, alltså utan att informera om det, och stoppade direktivet.
Det är alltså mycket som händer där ute. Man kan ta det här med förenkling av cabotagereglerna. När man kommer hit som utländsk förare får man köra tre gånger inom sju dagar, och sedan ska man lämna landet. Inom Refit finns en avsikt att öppna för en ändring av detta och ta bort den begränsningen. Sådana här frågor är jätteviktiga för svensk arbetsmarknad och arbetsmiljö.
Det är ett välkänt problem att många oseriösa transportföretag utnyttjar arbetskraft i dag. Det finns också förslag om detta i Refit, och då blir frågan hur ministern ställer sig till detta. Sedan kommer en översyn av deltidsarbete och visstidsanställningar. Då blir jag också orolig.
Refit-initiativet innebär att man ska införa något som kallas gold-plating, det vill säga att de länder som inför bättre arbetsmiljöregler än vad som krävs ska bli utpekade, och då ska man kunna motivera varför man lägger fram bättre arbetsmiljöförslag.
I dag har vi en annan ordning, där det finns minimikrav på arbetsmiljöområdet och där det är fritt fram att införa högre krav om man vill. I framtiden ska man alltså bli utpekad om man gör det.
Raimo Pärssinen (S):
Tack för svaret, Annie Lööf! Om jag ska tolka det hela säger regeringen absolut nej till en sådan här gräns när det gäller antalet anställda och att det ska finnas en arbetsmiljölagstiftning som gäller oavsett var man jobbar någonstans. Regeringen har blivit uppvaktad av de centrala fackliga organisationerna: LO, TCO och Saco.
De är väldigt oroliga i den här frågan. Nu vet inte jag om organisationerna har missat just det klara svar som Annie Lööf lämnade här i dag, att det absolut inte ska vara någon skillnad i det här regelsystemet. Det vore väldigt tacknämligt om det verkligen är så här. Nu är det lite synd, herr talman, att det inte är arbetsmarknadsministern som är här, eftersom det är arbetsmiljöfrågor.
Men då kommer de frågor som jag nämnde tidigare. Det gäller belastningsskadedirektiv, till exempel. Vad kan Annie Lööf göra så att man verkligen kommer fram med det? Hur är det med arbetsmiljöstrategin när det gäller EU-kommissionen? Om man ska slå ihop lagstiftningarna, till exempel om arbetstagarinflytande, om övergång av verksamhet och det som är allmänt om information och samråd, till en enda rättsakt finns det en oro.
Den finns också hos de centrala fackliga organisationerna. När det gäller förenkling finns det faktiskt en erfarenhet på löntagarsidan av att förenkling har betytt försämring. Det kunde vi se när ni antog sammalöneregeln när det gäller semesterlagen, till exempel. Det här har vi kunnat se när ni från regeringens sida har pratat om studieledighetslagen.
Det kan vi se när man kallar det för förenkling när man lägger fram förslag om att det ska bli billigare för en företagare att säga upp människor. Det ska bli svårare för den som hamnar i en dispyt med en arbetsgivare och som blir uppsagd. Då ska den personen kunna gå på a-kassa i stället för att som i dag vara kvar på jobbet tills tvisten är löst i en domstol.
Det finns en stor skepsis, vill jag säga, Annie Lööf, när man pratar om regelförenklingar och det handlar om löntagarna. Och om man nu ska slå ihop tre regelverk, om arbetstagarinflytande, om övergång av verksamhet och om information och samråd, till en enda rättsakt är det klart att det blir nervöst. Jag är glad över det första beskedet när det gäller antalet anställda. Det är vi absolut emot. Där har vi en gemensam ståndpunkt.
Sedan gäller det gold-plating, om man ska gå in på arbetsmiljöregler. Gold-plating är bra. Ja, regelförenkling är bra där det passar. Men här handlade det om att försöka ge sig in på arbetsmiljölagstiftningen och där göra förenklingar som leder till försämringar. Jag har uppfattat svaret från Annie Lööf nu som att det absolut inte kommer att ske.
Det ska inte kunna bli något utpekande eller någon gold-plating när det gäller just den del som handlar om arbetsmiljöfrågorna eller de arbetsrättsliga frågorna - det är de frågor som är oerhört viktiga för arbetsmarknadens parter. Min fråga är helt enkelt: Är det verkligen så att jag får två bra svar här i kväll?
Raimo Pärssinen (S):
Jag vill inte verka förvirrad. Det är klart att jag får ställa en ny interpellation som har specifikt med arbetsmiljöfrågorna att göra direkt till arbetsmarknadsminister Svantesson. Men som jag har förstått det handlar gold-plating om att du, om du har regler som går utöver kraven, ska motivera dem.
Det är liksom tvärtemot mainstreaming, om jag har förstått det, för då tittar du på vad som är bra, och sedan tar du efter det. I det här fallet med gold-plating, när man ska motivera regler som ger bättre skydd, säger Annie Lööf att arbetsmiljöregler som ska ge bättre skydd ska motiveras. Jo, tyvärr uppfattar jag det så. Om jag har uppfattat detta fel får ministern gärna säga något mer.
Ministern har mer talartid än jag. Förklara för mig. Vi vänder oss mot att ett bra förslag som förbättrar arbetsmiljön ska behöva motiveras ute i Europa. Förslaget ska inte behöva granskas. I sådana fall ställer jag en ny interpellation till arbetsmarknadsminister Svantesson för att diskutera specifikt de frågorna.
Jag tolkar Annie Lööfs svar på mina frågor i interpellationen om hur regeringen agerar för att stoppa EU-kommissionens förslag och om regeringen delar kommissionens uppfattning som att regeringen säger nej till olika nivåer för de anställda och att regeringen till viss del delar kommissionens uppfattning. Återigen varnar jag för misstänksamheten mot regelförenklingar.
Vi är vana vid att de inte har lett till förbättringar för löntagarna. Vi är noga med att se till att arbetsmiljöfrågorna verkligen hanteras varsamt. Vi vill ha en bättre arbetsmiljö i landet, inte sämre.