Sven-Olof Sällström (SD):
I dag debatterar vi det betänkande som rör skärpta åtgärder mot missbruk av tidsbegränsade anställningar. Skärpta åtgärder mot missbruk av tidsbegränsade anställningar Jag vill inleda med att yrka bifall till reservation 1. Den svenska modellen är en modell där arbetsmarknadens parter genom samförståndslösningar, förhandlingar, kollektivavtal och gemensamma regelverk tillsammans sätter gränserna och bestämmer spelreglerna på den svenska arbetsmarknaden.
Den svenska modellen ska nu inskränkas ytterligare med lagstiftning. Det beror inte på att man i förarbetet med regeringens proposition har kunnat påvisa att något omfattande missbruk föreligger - tvärtom. Regelverket fungerar till synes väl, och arbetsmarknadens parter har de instrument de behöver för att rätta till och reglera de eventuella brister som uppkommer. Varför ska då lagen ändras?
Det normala är trots allt att vi i den här kammaren ändrar lagar och regelverk för att förbättra och åtgärda uppenbara felaktigheter. Svaret på frågan är EU.
Bilden träder fram ganska tydligt om man i betänkandet läser avsnitten Redogörelse för ärendet, Ärendet och dess beredning och vidare avsnittet Bakgrund, där anställningsskyddslagen, visstidsdirektivet och överträdelseärendet behandlas, samt avsnittet som rör propositionen.
Det finns inte en rad om missbrukande arbetsgivare och inte en enda hänvisning till missförhållanden på den svenska arbetsmarknaden. Det finns inte ett enda exempel eller en enda hänvisning till situationer där den svenska lagstiftningen, den svenska modellen eller arbetsmarknadens parter inte klarar av att hantera eventuella missförhållanden eller felaktigheter när det gäller användande av visstidsanställningar.
Den lagstiftning som majoriteten i den här kammaren kommer att rösta igenom i eftermiddag är i stället helt och hållet en eftergift till EU, på bekostnad av svenskt självbestämmande och på bekostnad av den svenska modellen. Vi får i betänkandet en utförlig redogörelse av EU:s visstidsdirektiv, framför allt ramavtalets klausul 5 som är tillämplig i det här fallet. Det hela började med att TCO anmälde Sverige till EU-kommissionen.
Man anser att Sverige bryter mot visstidsdirektivet. År 2010 fick Sverige en formell underrättelse av EU-kommissionen för bristande genomförande av visstidsdirektivet. Under ärendets gång har Sverige och den förra regeringen faktiskt föredömligt försvarat den svenska modellen och svenskt självbestämmande på arbetsmarknadsområdet.
EU-kommissionen har också dragit tillbaka huvuddelen av den kritik som den initialt hade mot Sverige när det gäller tillämpning. Det är därför med förvåning jag nu konstaterar att Alliansen och framför allt Moderaterna har bytt åsikt och sida också i den här frågan.
Inom andra politikområden, där man den senaste månaden under bilan när verkligheten kommer i kapp i en annars naiv och nyliberal, flummig politik, har man lyckligtvis omvärderat och kopierat den mer ansvarstagande sverigedemokratiska hållningen. Varför man i det här fallet, med visstidsdirektivets implementering i Sverige, plötsligt har bytt fot är mer oklart.
Förmodligen har det att göra med en i allmänhet undfallande och underdånig attityd till EU-kommissionen och EU:s institutioner. Nåväl, två dagar efter att statsministern högtidligt deklarerade att man nu minsann ska ta strid för den svenska modellen gör man i stället precis tvärtom. Statsministern talade visserligen om det svenska samhällsbygget när han hänvisade till den svenska modellen.
Det är ett samhällsbygge som Socialdemokraterna har glömt och försakat under decennier, men som nu under bilan återigen ska vara ledstjärna för regeringens arbete. Det återstår väl att se. Det gäller att fylla alla fagra ord med verkligt innehåll och riktiga åtgärder, vilket inte har varit regeringens starka sida än så länge.
Statsministern nämnde till exempel också att staten inte ska gå in och sänka lönerna utan att lönerna ska sättas av arbetsmarknadens parter, i enlighet med den svenska modellen. Det har han naturligtvis rätt i. Men statsministern ser tydligen inga som helst problem med att EU gör intrång på och begränsar parternas förmåga att sluta avtal och gemensamt bestämma regelverk på den svenska arbetsmarknaden.
Just arbetsmarknaden är och ska vara ett område som dels vi i den här kammaren ska bestämma om, dels ska regleras av arbetsmarknadens parter. Tyvärr delas inte längre den uppfattningen av vare sig Alliansen eller regeringen, med Socialdemokraterna i spetsen.
Visserligen ger den nya lagstiftningen som nu föreslås utrymme för arbetsmarknadens parter att genom kollektivavtal göra avsteg från omvandlingsregeln. Men kollektivavtalet borde vara norm. Det borde vara gränssättande och en självklarhet. Det ska inte vara ett undantag. Det är inte EU-kommissionen som ska vara gränssättande för arbetsmarknaden i Sverige.
EU-kommissionens intrång på svenskt självbestämmande är beklagligt. Herr talman! Förmodligen kommer det nya regelverket inte att få särskilt stor praktisk inverkan på den svenska arbetsmarknaden. Det faktiska resultatet kommer ärligt talat att vara ganska begränsat. Däremot ser jag att den eventuella påverkan det kommer att få i stort sett enbart är av negativ karaktär.
Delar av arbetsmarknaden är beroende av visstidsanställningar för att kunna upprätthålla en hög effektivitet och klara personalbemanningen under tillfälliga återkommande anhopningar med hjälp av vikariat. Jag har själv varit aktiv inom just en sådan bransch, detaljhandeln. Min senaste arbetsgivare, där jag arbetade innan jag kom in i rikspolitiken, hade under perioden oktober till december ungefär fyra gånger så hög omsättning som under perioden januari till mars.
Under perioden april till juni juli hade man tre gånger så hög omsättning som under augusti och september. Under sådana förhållanden är det med nuvarande arbetstidslagstiftning helt omöjligt att bara planera in tillsvidareanställd personal när man ska klara av att lägga schema. Det är helt omöjligt.
På min förra arbetsplats hade vi arbetstagare som återkom år efter år för tillfälliga anställningar under högsäsong. Däremellan arbetade de till exempel inom den jämtländska turistnäringen under perioden januari till mars, som då hade sin högsäsong. De var duktiga, uppskattade och lojala medarbetare.
Och tro mig, om det hade funnits möjlighet hade jag erbjudit dem tillsvidareanställning. När det uppstod vakanser fick de också tillsvidareanställningar. När man inskränker möjligheterna till visstidsanställning tar man risker på det principiella planet. Nu talar jag inte specifikt om detaljhandeln. Där tror jag mig veta att det finns ett avtal mellan parterna. Det kommer säkert att bli ett avtal mellan parterna även efter den här lagförändringen.
Det man riskerar är att företaget när det ska anställa i stället väljer att ta in ny och oerfaren arbetskraft eftersom risken annars är att en visstidsanställning övergår i tillsvidareanställning. Eller så riskerar man att inte alls fylla luckan eftersom man inte hittar personen som ska ta platsen.
I det första fallet förlorar företaget på att inte kunna anställa den bästa, mest lämpade och kunniga för arbetet. Och den tidigare anställde förlorar helt enkelt en chans till ett jobb. I det andra fallet, då man inte fyller luckan, förlorar vi alla, Sverige, på färre arbetade timmar och lägre skatteintäkter.