KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Otto Littorin (M):
Det blir lägre arbetslöshet med en s-politik, hävdar Peter Hultqvist. Med all respekt har ni haft tolv år på er. Är ni stolta och nöjda med ett läge där var femte svensk i arbetsför ålder står utanför arbetsmarknaden? Det skulle jag inte vara om jag vore som ni. Det talas mycket om att vi ska pressa ned lönerna. Låt oss komma ihåg att vi nu går ned till nivåer som gällde 1997 och 1998. Var det låglöneträsket som Göran Persson då regerade över?
Nej, det kan jag inte säga att det är. Just effekter som verkar i den riktningen, om det finns några, tas tillbaka dels av de sänkta arbetsavgifterna, där vi får en lägre total lönekostnad, dels av jobbavdraget. Det kommer i plånboken att leda till att den som arbetar kommer att tjäna mer när man räknar ihop alla de åtgärder vi gör. Låt mig slutligen också påminna om att detta var kärnfrågan i valet.
Vi har jobbat med frågan och hållit på med förslagets utformning i två och ett halvt års tid. Vi har talat med arbetsmarknadens parter, som naturligtvis inte var nöjda före valet och som inte är nöjda efter valet. Vi sade vad vi skulle göra, och vi gör vad vi har sagt, med arbetslinjen i fokus. Det är vår uppgift som väljarna har gett oss. Det ska vi göra och måste göra när så många som var femte svensk står utanför.
Jag skulle inte vara så nöjd om jag hade suttit på andra sidan i opposition.
Sven Otto Littorin (M):
Vi kanske inte ska förlänga debatten. Vi har lite olika syn på vad som behövs och är nödvändigt. Jag kan försäkra Bo Bernhardsson om att jag under de senaste 14 månaderna har fått en strid ström av förslag på lagändringar från alla håll på arbetsmarknaden. Det har varit lagförslag om lagstiftade proportionalitetsregler å ena sidan och förslag om lagstadgad rätt till heltid å andra sidan, och vad det nu kan vara.
Jag är generellt väldigt försiktig med att klampa in i glasbutiken som en stor elefant och ägna mig åt en massa lagstiftning. I fråga om mycket av det som Bo Bernhardsson alldeles korrekt pekar på som problem och som vi har sett i olika reportage finns de instrument som behövs redan på plats. Det är min uppfattning.
Dessutom tycker jag att det finns möjligheter, nu när man förhoppningsvis på måndag fattar beslut om att sätta sig ned i förhandling om huvudavtal, att diskutera de här frågorna och se om vi med informationsinsatser eller på annat sätt kan förbättra situationen. Det borde rimligen ligga också i arbetsgivarorganisationernas intressen att se till att deras medlemsföretag är bra arbetsgivare och föregår med gott exempel.
Sven Otto Littorin (M):
Maria Stenberg har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att säkerställa att Arbetsmiljöverket kan agera för god arbetsmiljö i gles- och landsbygdsregioner. Bakgrunden till frågan är de anslagsminskningar på arbetsmiljöområdet som riksdagen har beslutat om på förslag av regeringen. Jag har i ett flertal tidigare interpellations- och frågesvar beskrivit bakgrunden till regeringens besparingar beträffande Arbetsmiljöverket och på arbetslivsområdet i övrigt. Jag tror inte jag behöver påminna om innehållet i de svar som tidigare har getts.
Låt mig bara konstatera att med de anslagsminskningar som föreslagits för Arbetsmiljöverkets del kommer anslagsnivån för verkets förvaltningsmedel från och med 2009 att ligga på i stort sett samma nivå som den låg på i slutet av 1990-talet. Det kan läggas till att det statliga bidraget till regional skyddsombudsverksamhet ligger på en högre nivå i dag än vad det gjorde då. Jag är övertygad om att Arbetsmiljöverket kommer att bedriva en effektiv tillsyn inom ramen för de resurser som man tilldelats.
En viktig prioritering är att inspektionsverksamheten är inriktad mot arbetsställen med störst risk för ohälsa och olycksfall. Denna inriktning av inspektionsverksamheten gäller oavsett var i landet arbetsställena är belägna och oavsett i vilken bransch de är verksamma. Byggsektorn, som Maria Stenberg särskilt nämner, hör i vissa avseenden till de områden som verket gett särskild uppmärksamhet under 2007. Som jag nämnt i tidigare interpellations- och frågesvar har regeringen inlett ett arbete med att se över politiken på arbetsmiljöområdet.
Vad denna översyn kommer att leda fram till ifråga om politikens innehåll och olika aktörers roller är ännu för tidigt att säga. En avsikt är dock att det även i arbetsmiljöpolitiken bör finnas en koppling till frågorna om utanförskap och målsättningen att fler människor ska komma i arbete. Min ambition är som tidigare meddelats att ha en bred dialog om dessa frågor, inte minst med arbetsmarknadens parter.
Sven Otto Littorin (M):
Maria Stenberg talar om att man måste ta hänsyn till lokala skillnader. Jag kan bara hålla med om det. När jag var partisekreterare var jag ofta i Norrbotten och hade samtal med vår ombudsman i Luleå om just frågan om de stora avstånd som finns. Det ställer särskilda krav på hur man tar sig till olika saker och ting. Om man ska åka från Luleå till Kiruna för ett kvällsmöte tar det i princip ett dygn att ta sig fram och tillbaka om man ska vara helt ärlig.
Jag känner till detta, och jag håller helt med. Maria Stenberg säger också att arbetsplatserna i Norrbotten är precis lika viktiga som alla andra arbetsplatser. Det är självklart. De är snudd på viktigare, höll jag på att säga. Det kanske jag inte får säga om det är någon här från andra delar av landet. Det är en region som kanske har kännetecknats av högre arbetslöshet än i andra delar av Sverige med de särskilda glesbygdsproblem som finns. Jag håller alldeles med också om det.
När det gäller hur Arbetsmiljöverket prioriterar och på vilket sätt det hanterar det har vi sagt när budgeten lades fram och i regleringsbrev och annat att anslagsminskningen så långt som möjligt ska belasta andra delar av verksamheten än den regionala tillsynen. Det var väldigt viktigt för mig att poängtera detta. Hittills har det varit så att Arbetsmiljöverket har genomfört anpassningen till det minskade anslaget på det sätt som vi har föreskrivit.
Det gör att man genomför en avsevärt större besparing på huvudkontoret än i de tio distrikten. Poängen med det från min sida var att se till att den regionala tillsynsverksamheten sker på det sätt som Maria Stenberg efterlyser. Man kan naturligtvis diskutera anslagets omfattning. Jag förstår att man helst skulle vilja se mer. Det har jag all respekt för.
Min utgångspunkt har varit att försöka hantera en budgetsituation som gör att vi vill prioritera utanförskapsbekämpning samtidigt som vi efter förändringarna landar på anslag som gällde för ett antal år sedan. Det är inte korrekt att beskriva det - inte som Maria Stenberg har gjort, utan som jag sett på andra håll i debatten - som en stor slakt, eller vad det nu kan vara. Så är det inte. Men där någonstans hamnar det.
Exakt hur Arbetsmiljöverket gör sina interna budgetar och prioriterar och driver sin verksamhet får jag inte ha någon synpunkt på, eftersom det är ministerstyre. Däremot följer vi det och försöker se att man gör det som vi har föreskrivit i regleringsbrev och annat.
Av det vi hittills har sett känns det som att Arbetsmiljöverket har gjort så att besparingarna i huvudsak hamnar på huvudkontoret och inte på de regionala distrikten.
Sven Otto Littorin (M):
De ytterligare personalminskningar som verket nu har bestämt om beror inte på ytterligare besparingar från regeringens eller riksdagens sida; det kanske bara ska konstateras. Den inriktning av anslagsminskningarna som beslutades under hösten 2006 gäller fortfarande. Det finns inte några nya eller mer omfattande besparingar som är beslutade om av regering och riksdag för 2008.
Men i syfte att bättre hantera omställningen har regeringen lämnat besked om en tillfälligt utökad anslagskredit som gör att man lättare kan hantera förändringen. Arbetsmiljöverket har som huvuduppgift att fokusera på de sämsta arbetsmiljöerna alldeles oavsett var i landet de ligger. Jag tror att det är rätt utgångspunkt. Å andra sidan har jag full respekt för Maria Stenbergs utgångspunkt; man kan inte hitta de arbetsmiljöerna om man inte finns i hela landet och om man inte har möjlighet att bevaka hela landet. Det håller jag helt med om.
Därför var det viktigt för mig att i samband med neddragningarna se till att så mycket som möjligt av neddragningarna inte skulle hamna på de regionala tillsynsverksamheterna och de tio distrikten. Vi kommer inte att överge Norrbotten heller i arbetsmiljöfrågor. Det kan jag lova Maria Stenberg.
Sven Otto Littorin (M):
Torbjörn Björlund har ställt följande frågor till mig. 1. Vilka åtgärder ämnar jag vidta med anledning av resultatet från Arbetsmiljöverkets tillsynskampanj om belastningsergonomi som presenterades på årets arbetsmiljöriksdag? 2. Vilka åtgärder är jag beredd att vidta för att öka kunskapsläget om orsakerna till belastningsskadorna inom fordonsindustrin och i arbetslivet i övrigt? Arbetsmiljölagstiftningen syftar till att förebygga ohälsa och olycksfall.
Om reglerna inte efterlevs riskeras personalens hälsa. Även företaget förlorar i det långa loppet. En hälsosam och utvecklande arbetsmiljö är bra för företagets produktivitet och en viktig förutsättning för att kunna rekrytera den personal man behöver. En grundförutsättning för ett effektivt arbetsmiljöarbete är därför att man i verksamheten själv inser fördelarna med en bra och hälsosam arbetsmiljö. Arbetsmarknadens parter har i detta arbete ett stort ansvar, och mycket samarbete sker redan i partsgemensamma organ.
Det lokala arbetsmiljöarbetet på arbetsplatserna är också mycket viktigt. Detta arbete stöds av staten genom det årliga anslaget till den regionala skyddsombudsverksamheten. Därtill behövs en effektiv arbetsmiljötillsyn, särskilt inriktad på att nå de arbetsställen som har störst risk för ohälsa och olycksfall. Den översyn som pågår av arbetsmiljöpolitiken omfattar de frågor Björlund tar upp och det jag har nämnt om staten och parternas roller.
Det resultat som har framkommit av Arbetsmiljöverkets tillsynskampanj kring belastningsskador är ett viktigt bidrag i översynsarbetet.
Sven Otto Littorin (M):
Svaret är ja. Vi har partssamråd med arbetsmarknadsparter löpande under året. Vi kommer i vår att fortsätta debatten och diskussionen med parter, forskare och andra när det gäller just arbetsmiljöfrågorna. Detta kommer definitivt att vara en sådan fråga som vi kommer att diskutera. En del av diskussionen var uppe redan i augusti när vi träffade parterna på ett seminarium om arbetsmiljöfrågor.
Lavaldomen ska det bli en särskild debatt om i januari, vad jag förstår. Då kan vi säkert återkomma till det. Men med tanke på en del av de reaktioner som jag fick på min reaktion i förrgår så tror jag att den allmänna uppfattningen inte handlar om att jag inte skulle gilla kollektivavtal utan om något annat. Det korta svaret på Eva-Lena Janssons fråga är ja, vi kommer att ta upp och diskutera frågan.
Den faller väl in i de diskussioner som vi ändå ska ha om arbetsmiljö framöver.
Sven Otto Littorin (M):
Luciano Astudillo har frågat näringsministern vilka åtgärder hon ämnar vidta för att minska regelkrånglet med anledning av a-kasseförändringarna. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Regelförenkling är ett av medlen för att regeringens mål om fler jobb ska uppnås. Målet för regeringens regelförenklingsarbete är att företagens administrativa kostnader för samtliga statliga regelverk ska minska med minst 25 procent till hösten 2010.
Regeringens syfte är också att regelförenklingsarbetet ska leda till en märkbar förändring i företagens vardag. Arbetet med handlingsplanen för regelförenklingsarbetet genomförs i två steg under 2007. Det första steget beskrevs i den handlingsplan som presenterades i maj 2007. I ett andra steg under hösten 2007 kommer redovisningen att utvecklas och konkretiseras. Handlingsplanen bygger på underlag från samtliga departement och 53 myndigheter.
Arbetet som genomförs ska resultera i en mer omfattande handlingsplan som ska redovisas i en skrivelse till riksdagen i början av 2008. Dock är det så att det varierar mellan olika regelsystem hur mycket det går att förenkla. Vad gäller de regler som styr arbetslöshetsförsäkringen är det riktigt att regelbördan, främst i form av arbetsgivarintyget, inte har kunnat förenklas i samma utsträckning som andra regelsystem. Förändringarna i regelverket har troligtvis inneburit en något ökad administrativ regelbörda för företagen.
Detta ska ställas mot det omfattande arbete som regeringen, den nuvarande men också den tidigare, genomfört och genomför i syfte att minska de felaktiga utbetalningarna i trygghetssystemen. I budgetpropositionen för år 2007 aviserade regeringen att den avsåg att skärpa och se över reglerna i arbetslöshetsförsäkringen med syfte att säkerställa arbetslöshetsförsäkringens roll som omställningsförsäkring samt att minska eventuellt fusk och felaktiga utbetalningar.
Ett flertal förändringar har under budgetåret 2007 genomförts i denna riktning, och i budgetpropositionen för år 2008 redovisade regeringen ytterligare åtgärder som man avser att genomföra i syfte att minska de felaktiga utbetalningarna. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, IAF, spelar här en väsentlig roll i sitt arbete att utöva tillsyn över arbetslöshetsförsäkringen.
Det är regeringens uppfattning att förändringarna i arbetslöshetsförsäkringens regelverk har bidragit till den ökning av sysselsättningen och den minskning av utanförskapet som skett under 2007. Regeringens arbete med att förstärka tillsynen måste vägas mot intresset för att minska företagens administrativa kostnader. Jag förväntar mig därför att den regelöversyn som nu sker kommer att leda till förändringar som minskar företagens regelbörda även på arbetslöshetsförsäkringens område.
Sven Otto Littorin (M):
IAF konstaterar att det främst är arbetsgivarintyget och ifyllandet av detta som kostar pengar för företagen samt att de förändringar som gjorts i samband med regelförändringarna i arbetslöshetsförsäkringen troligtvis har inneburit ökade kostnader för företagen eftersom det tar sju-åtta minuter längre tid att fylla i intyget för att säkerställa att det inte innefattar fusk. Jag tycker att det säger allt om Luciano Astudillos konstruerade konflikter.
Sven Otto Littorin (M):
Luciano Astudillo har frågat mig vilka initiativ jag är beredd att ta för att fler ungdomar ska ges möjligheter till stöd av näringsverksamhet. Regeringen har genomfört en betydande omläggning av arbetsmarknadspolitiken. Arbetslinjen har tydliggjorts, och de arbetsmarknadspolitiska resurserna inriktats mot att matcha arbetssökande med lediga jobb samt bidra till att motverka utanförskap. De programinsatser som finns på arbetsförmedlingarna ska koncentreras till dem som står allra längst från arbetsmarknaden. Regeringen har mot denna bakgrund infört en jobbgaranti för ungdomar.
Denna garanti omfattar ungdomar mellan 16 och 24 år som varit inskrivna som arbetssökande på arbetsförmedlingen i tre månader. Jobbgarantin är bara en del av den satsning som regeringen gör för att bekämpa ungdomsarbetslösheten. Flera andra åtgärder har redan vidtagits. Dit hör den halvering av socialavgifterna för arbetsgivare som anställer ungdomar som fyllt 18 men inte 25 år som gäller från och med den 1 juli 2007. Ungdomar mellan 20 och 24 år kan dessutom kvalificera sig för nystartsjobb redan efter sex månaders arbetslöshet.
Stöd till start av näringsverksamhet kommer att finnas kvar som insats men i mycket mindre omfattning given den nya inriktningen på arbetsmarknadspolitiken. Arbetsförmedlingen kommer i varje enskilt fall att göra en prioritering av vilken insats som är mest lämplig. Regeringen anser att det är viktigt att unga människor får en chans att utveckla sin kreativitet och sin förmåga att ta initiativ och att se möjligheter och ta ansvar för att själva eller tillsammans med andra driva och utveckla sina idéer.
För att främja dessa förmågor har regeringen givit Nutek i uppdrag att driva ett nationellt program för att främja entreprenörskap hos unga. Uppdraget omfattar framför allt satsningar inom grund- och gymnasieskola samt universitet och högskola. Satsningen syftar till att få fler företagsamma ungdomar och att öka kunskaperna om företagande hos både elever och lärare. På sikt hoppas vi att fler ungdomar kan se företagande som ett naturligt alternativ till att bli anställd och att fler unga människor i framtiden också väljer att starta egna företag.
Sven Otto Littorin (M):
Det är väldigt roligt - där håller jag med Luciano Astudillo - att så många ungdomar vill starta eget. Problemet, och den ideologiska skillnaden som går som en avgrund mellan oss, är att Luciano Astudillo utgår från att bästa sättet att stimulera ungdomar att starta företag är en rejäl Amsåtgärd. Det är precis som vanligt. Det är fråga om samma misslyckade politik för jobb och företagande som Socialdemokraterna alltid stått för. Det är Amspolitik som ska skapa nya företag i Luciano Astudillos värld. Det är så man baxnar! Fru talman!
Under förra mandatperioden, 2002-2006, var 5 procent av dem som fick stöd till start- och näringsverksamhet ungdomar. Det är exakt lika många i dag. Att antalet sjunkit beror på att antalet arbetslösa ungdomar sjunkit kraftigt tack vare den borgerliga regeringens ekonomiska politik.
Sven Otto Littorin (M):
Det är som vanligt. Luciano Astudillo verkar inte riktigt höra på de svar som ges. 5 procent av dem som fick starta-eget-bidrag under förra mandatperioden var ungdomar. 5 procent av dem som får starta-eget-bidrag i dag är ungdomar. Att antalet har sjunkit beror på att ungdomsarbetslösheten och arbetslösheten totalt sett har sjunkit kraftigt sedan vi tog över. Vi har gjort precis det som vi gick till val på att vi skulle göra.
Vi skulle se till att minska arbetslösheten, öka sysselsättningen och minska utanförskapet. Nu har vi tagit de steg som vi behöver. Vi kommer att fortsätta att arbeta och ta de steg vi behöver för att se till att vi får fler i arbete. Då slutar det femtedelssamhälle som ni lämnade efter er med över 100 000 ungdomar i arbetslöshet. Det här var ett av de värsta länderna i Europa när vi tog över i fråga om ungdomsarbetslöshet. Det var 100 000 människor, Luciano Astudillo, som ni hade ansvaret för, som ni lämnade efter er, som stod på perrongen när tåget hade gått.
Alla ska med, var stridsropet från Socialdemokraterna under valrörelsen. Ja, uppenbarligen inte ungdomarna. Dem lämnade ni efter er. Regeringen piskar och jagar, säger Luciano Astudillo. Socialdemokraterna är beredda att ställa krav, säger Luciano Astudillo vidare. Ja, det är uppenbarligen inte krav på arbetsgivarna, givet förra debatten, att redovisa arbetstiden så att vi undviker fusk och annat. Det här börjar bli lite näst intill patetiskt, fru talman.
Om vi återgår till den grundläggande diskussionen och det som var frågan i interpellationen: Vilka åtgärder tänker vi vidta för att hantera starta-eget-bidrag för ungdomar? Jag konstaterade just det i mitt svar att det inte är så att nyföretagande per definition stimuleras fram genom Amsåtgärder.
Det kan vara en viktig ingrediens och ett viktigt sätt givet den enskilda personens förutsättningar och intressen att det kan vara en rimlig åtgärd. Det är därför andelen starta-eget-bidrag fortfarande är ungefär 5 procent till ungdomar jämfört med 5 procent under förra mandatperioden.
Sven Otto Littorin (M):
Mängden långtidsarbetslösa har ökat, säger Luciano Astudillo. Det är som vanligt fel. Mängden har sjunkit med 20 000 om man lägger ihop antalet öppet långtidsarbetslösa med antalet unga i programåtgärder sedan vi tog över. Det är hela poängen. Poängen är att arbetsmarknadspolitiken ska användas för att rusta den enskilde för att snabbast möjligt komma tillbaka i arbetslivet - som anställd, egenföretagare eller vad det kan vara. Det är precis det som nu sker.
Men Luciano Astudillo menar att en rejäl programåtgärd är det rätta sättet att starta företag i Sverige. Jag är hemskt ledsen, fru talman, men det är inte syftet med arbetsmarknadspolitiken.
Sven Otto Littorin (M):
Jag kan lugna Luciano Astudillo med att säga att tårtkalaset var jättetrevligt. Det kan säkert Ulf Holm intyga som faktiskt var där. Det blir en ny chans efter 200 interpellationer. Då lovar jag att återkomma med mer tårta. Jag ska börja med att försöka redogöra lite grann för detta. Hundradagarsregeln, som den såg ut tidigare, infördes 2001. Vi går tillbaka till en regel som gällde fram till 2001. Då fanns inte den här hundradagarsregeln. Då hade vi en socialdemokratisk regering.
Jag förstår naturligtvis att Luciano Astudillo säger att borttagandet av hundradagarsregeln leder till ett samhällsekonomiskt haveri, för det var precis vad vi såg med socialdemokratiska regeringar tidigare i Sverige. Jag förstår precis vad du menar. Det är inte arbetsförmedlingen som avgör ersättningen till den enskilde. Det är a-kassorna som gör det. Arbetsförmedlingens uppdrag är att anvisa ett arbete. Då kommer vi tillbaka till det här. Jag kan naturligtvis inte, som ni förstår, kommentera det enskilda fallet.
Men jag vill påpeka att i det regelverk som gäller om lämpligt arbete, som vi inte har ändrat, som är detsamma som tidigare, står det väldigt tydligt definierat vad det är man ska betrakta som en familjesituation att ta hänsyn till när man avgör ersättningen. I 11 § står det till exempel så här: "En sökande får under en skälig övergångsperiod på grund av familjeskäl begränsa sitt sökområde geografiskt."
Sedan står det: "a) ett barn eller någon annan medlem som ingår i hushållsgemenskapen är beroende av den sökandes tillsyn och stöd och därför kräver den sökandes dagliga närvaro, samt att hushållet inte kan flyttas. b) den andre makens eller makans eller därmed jämställd persons arbetsförhållanden medför att denne inte ensam kan sköta det gemensamma hushållet eller flytta med till en annan bostadsort. c) den sökande är ensamstående förälder och är beroende av stöd från någon annan på bostadsorten för att kunna klara ett arbete.
Med skälig övergångsperiod avses den tid som krävs för den sökande att kunna finna lösningar som gör att beroende och stödbehov kan tillgodoses på annat sätt." Jag tycker i grunden att den principen är rimlig. Det var också den principen som gällde före 2001 när vi inte hade en hundradagarsregel. Jag är naturligtvis den första att beklaga om det är enskilda som råkar illa ut beroende på den oklarhet som råder när det gäller det faktum att det är arbetsförmedlingen som anvisar och a-kassorna som beslutar om ersättningsnivåerna.
Men det finns inget argument, tycker jag, i den diskussionen som är starkt nog för att man ska avstå från att ta bort hundradagarsregeln. De konsekvenser som inte minst Sven-Erik Österberg nämnde i sitt anförande har ju fram till i dag funnits vid dag 101 i stället. Då har precis samma överväganden gällt.
Jag menar att de föreskrifter och förordningar som finns om bedömningen av vad som är att anse som ett lämpligt arbete när a-kassorna fattar beslut om ersättning är tillräckliga. De var tillräckliga före 2001. De var tillräckliga under förra mandatperioden. De är också tillräckliga nu.