KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva-Lena Jansson (S):
Jag hade önskat få svar på min fråga, men det är så här i debatter med Hillevi Engström. Jag brukar ställa ett antal frågor som jag får upprepa i mina inlägg, men jag får aldrig svar på dem. Sedan kommer det någonting på slutet om att det är sossarnas fel. Jag hade i alla fall velat höra vad arbetsmarknadsministern drar för slutsatser av de fakta som visar att andelen inskrivna i fas 3 ökar medan andelen lönebidragsanställda minskar.
Kan det vara så att arbetsgivarna tycker att det är mer attraktivt att ta emot någon och få betalt än att ha någon anställd och betala?
Hanif Bali satt inte i arbetsmarknadsutskottet den förra mandatperioden, men i arbetsmarknadsutskottets betänkande redogör man faktiskt för att en del av fas 3-placeringarna är fullständigt meningslösa. En del deltagare uppfattar det som väldigt bra sysselsättning, och för en del är det rena arbetsplatser där de borde ha en anställning.
En anledning till att det har varit en så stark kritik mot fas 3 är att människor utnyttjas men faktiskt också får fullständigt icke meningsfulla arbetsuppgifter.
Att sitta vid ett bord hela dagarna och fika tar en inte närmare arbetsmarknaden, och vad vi försökte visa var att om man i stället till exempel hade haft ett plusjobb med kollektivavtalsenlig lön så hade man haft en mycket starkare ställning på arbetsmarknaden. Vi tycker inte att fas 3 var någon bra idé. Nu har jag förstått det som att arbetsmarknadsministern är nöjd och Hanif Bali är nöjd med fas 3.
De är nöjda trots att vi har en hög arbetslöshet. Jag förstår inte varför de är nöjda, men det kanske arbetsmarknadsministern kan redogöra för i sitt sista inlägg, för hon kommer förmodligen inte att svara på mina frågor.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag har tagit del av Försäkringskassans Metoder för bedömning av arbetsförmåga inom sjukförsäkringen - slutrapport . Jag gjorde det efter att jag hade sett ett pressmeddelande från Försäkringskassans generaldirektör där man beskrev att nya regler ska förenkla under sjukskrivningen. Det började så här: "För sjuk för att arbeta. Men för frisk för sjukpenning. I dag kan beskeden från Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan vara motstridiga.
Nu ska det bli ändring på det, enligt ett förslag om gemensam bedömningsmetod för de båda myndigheterna." Som statsrådet säger handlar det om att införandet av den här metoden tar sig formen av ett naturligt experiment. Jag undrar om det inte finns några risker med den här typen av metoder.
I rapporten framgår att arbetsmarknadens parter pekar på att materialet kan få en för fyrkantig och styrande effekt och att materialet inte har en självständig juridisk status. Man pekar också på att Försäkringskassan kanske inte har utbildning för det här.
Nu säger statsrådet att man inte har infört detta, men enligt uppgifter från Försäkringskassan är man på väg att genomföra det här naturliga experimentet. Man räknar med att 10 000 individer ska kunna utsättas för det. Frågan är: Blir det ett rättssäkert system om man har ett så kallat naturligt experiment där man bedömer människors arbetsförmåga?
Tycker statsrådet att det känns tryggt med den typen av naturliga experiment?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag blir lite förvånad när statsrådet säger att jag antyder att Försäkringskassan inte gör ett bra jobb. Jag är ganska noggrann med att påpeka att Försäkringskassan gör precis vad regeringen har sagt och följer det regelverk som lagstiftarna har tagit fram. Sedan finns det naturligtvis brister hos enskilda handläggare.
I går kom en rapport från ISF som visade att hanteringen av sjukpenningen inte alls är tillfredsställande. Försäkringskassan får ganska skarp kritik där. Detta tror jag att statsrådet måste ta del av. I rapporten skriver man så här: "Försäkringskassans uttalade uppfattning är att metoden har betryggande kvaliteter. Det betyder inte att den är perfekt.
När användandet nått lite större volymer kommer det att möjliggöra analyser som innan dess inte är möjliga." Med större volymer avses att fler människor varit involverade. Man vet inte riktigt hur det kommer att gå. Man vet inte riktigt om det här kommer att vara bra eller inte. Det är klart att jag vill försäkra mig om att Försäkringskassan har bra instrument för att göra en bedömning av arbetsförmågan och rätten till sjukpenning.
Sedan inser jag också att där är en del som inte kommer att förändras av att dagens regelverk ser ut som det gör. Man kommer i alla fall att kunna bli utförsäkrad. Det är därför jag har ställt frågan om det här. Jag tycker att statsrådet ska ta mina frågor på allvar i stället för att raljera.
Jag vill vinnlägga mig om att vi har system som gör att de människor som har en svår situation och är sjuka ska kunna känna sig trygga i att de får en bra bedömning. Jag är nog inte den enda som reagerar på att man använder begreppet "naturligt experiment". Jag kan tänka mig hur det känns att utsättas för ett naturligt experiment om man är svårt sjuk och ska försöka fylla i de här blanketterna som finns redovisade.
Det handlar inte om en sida, kan jag tala om.
Eva-Lena Jansson (S):
Då håller statsrådet alltså med mig om att det är viktigt att man tittar på hur enskilda fall faktiskt hanteras i försäkringen. Det är bra. Jag tycker att det är viktigt att vi har en sjukförsäkring och en bedömning av arbetsförmågan som har legitimitet. Det jag försöker peka på är att man inför ett system som inte fullt ut är prövat.
Man konstaterar att Försäkringskassans personal inte har utbildning för det, och ändå räknar man med att 10 000 personer kommer att prövas i bedömningen. Man kan förstås säga att det är Försäkringskassans problem och att Eva-Lena Jansson borde skriva ett brev till Försäkringskassan. Nu har ju statsrådet möjlighet att skriva regleringsbrev för Försäkringskassan och påtala detta. Den möjligheten har jag som enskild riksdagsledamot inte.
Däremot kan vi från riksdagen, om vi tycker att det är viktigt, möjligtvis göra ett utskottsinitiativ. Det tycker jag dock är att gå lite långt. Det vi i stället försöker göra är att kommunicera med Försäkringskassan. Därför är jag intresserad av att höra från statsrådet, som är ansvarig för dessa frågor, om han känner sig nöjd med att man nu genomför det man kallar ett naturligt experiment. Herr talman! Med det har jag inget mer att tillföra den här debatten. Det är uppenbart att statsrådet är nöjd med dagens situation.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag ska å Jennie Nilssons vägnar tacka statsrådet för svaret, även om hon hade ställt frågan till statsministern, precis som Per Bolund hade gjort. Jag ska läsa ur Jennie Nilssons interpellation. "Svenska Dagbladets rapportering kring turerna i Nuonaffären väcker ett flertal allvarliga frågor kring vilken kontroll statsminister Fredrik Reinfeldt har över regeringens arbete.
I medierna har vi under den senaste veckan kunnat ta del av Regeringskansliets hantering när Vattenfall år 2009 köpte det holländska företaget Nuon för 97 miljarder kronor, vilket måste klassificeras som den största kontantaffären i Sverige någonsin. En affär av detta slag är en viktig fråga inte bara för bolagsstyrelsen utan också för ägaren, i detta fall den svenska staten." Precis som Per Bolund lyfter Jennie Nilsson upp att statsministern pekar på Maud Olofsson.
Det är ett nästan lika absurt svar vi får nu som på frågan om statsministerns syn på Maud Olofsson. När affären blev känd 2009 lät han Maud Olofsson svara på hur han såg på Maud Olofsson som statsråd. I frågan till statsministern från Jennie Nilsson står det: "Har eller har inte statsministern haft kännedom om och godkänt affären?"
Jag kan uppdatera statsrådet Norman, som inte satt i regeringen vid den tiden. År 2009 satt jag i näringsutskottet, och vid utskottssammanträdet den 12 mars - nästan på dagen fyra år sedan - fick utskottet information om regeringens syn på Vattenfalls planerade samgående med nederländska Nuon.
Det står i protokollet att det är regeringens syn, och man företräder alltså regeringen. Jag utgår då från att regeringen har haft diskussioner kring det här. Då borde väl svaret från statsrådet vara lite tydligare. Det framgår också att man har haft vissa diskussioner. När jag läser skrivelsen från regeringen om det statliga ägandet som är undertecknad av Fredrik Reinfeldt och Maud Olofsson inser jag att även Fredrik Reinfeldt har haft en betydelse i detta fall.
Man skriver där: "Staten har ett stort ansvar att vara en aktiv och professionell ägare. Det övergripande målet för regeringen är att företaget ska skapa värde och i förekommande fall se till att de särskilt beslutade samhällsintressena utförs." I detta fall kan det diskuteras om man har lyckats eller inte. Jag har ytterligare en fråga till statsrådet: Var regeringens utförsäljningsråd informerat och tillfrågat kring denna affär?
Det som pågick och det som gjorde att man hela tiden sköt på att ha en tydligare styrning av Vattenfall var att man utredde alla statliga företag och då lät utförsäljningsrådet vara en av dem som granskade de här företagen. Då är min fråga: Har det rådet haft någon kännedom om affären?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag ställde också en fråga till finansmarknadsministern, men inte heller jag fick något svar. I interpellationssvaret står det att ägaren i huvudsak hade två underlag. "I huvudsak" betyder att det fanns mer underlag men att dessa två täckte in de stora delarna. Jag ställde frågan om regeringens utförsäljningsråd också var involverat i affären eftersom man hade det för att få en second opinion i en massa andra affärer.
Jonas Jacobsson Gjörtler! Ni skulle ha följt Socialdemokraternas, Miljöpartiets och Vänsterpartiets förslag att ha en tydligare styrning av Vattenfall i stället för att i riksdagen i november 2008 säga: Samtliga motioner som på olika sätt innefattar krav på Vattenfalls uppdrag eller inriktning avstyrks.
Det var innan beslutet om affären togs. Det är alltså bra att läsa näringsutskottets betänkande. Den 23 februari stod följande på Regeringskansliets hemsida: Förvärvet av holländska Nuon är ett naturligt steg i att skapa ett ännu större värde i Vattenfall. Jag antar att det som står på regeringens hemsida står för hela regeringen.
Näringsdepartementet hade ju varit och dragit regeringens syn. Man talar om regeringens syn men hamnar hela tiden i att det nog var Maud Olofsson. Maud Olofsson stod i alla fall upp för regeringens politik. Även om hon inte alltid tyckte om allt stod hon bakom obekväma beslut.
I detta fall känns det som att man låter ett tidigare statsråd stå till svars för en obekväm affär som man inte vill hantera. Statsministern har dock uttalat sig i årsredovisningar för statliga bolag, och man har uttryckt detta på regeringens hemsida. Kan statsrådet inte tala om huruvida hela regeringen var informerad?
Jennie Nilsson har inte fått något svar. Har statsministern haft kännedom om och godkänt affären? Det är en enkel fråga. Har statsministern haft kännedom, ja eller nej?
Eva-Lena Jansson (S):
Statsrådet Peter Norman svarade på en av frågorna, men han svarade inte på den som finns med i Jennie Nilssons interpellation: Har eller har inte statsministern haft kännedom om och godkänt affären? Det är den fråga som vi förväntar oss att få svar på här i dag.
I budgetpropositionen 2008/09 kan man läsa regeringens bedömning: Regeringen noterar i sin fortsatta förvaltning av bolaget - Vattenfall - att Riksrevisionens synpunkt att innebörden i bolagsordningens tillägg bör klargöras. Det visste regeringen redan då.
Regeringen aviserade i sin höstproposition till riksdagen 2008 att man tänkte göra någonting åt styrningen. Sedan röstades det förslag som Socialdemokraterna genomförde ned. Min fråga återkommer: Vad visste statsministern? På fredag kommer vi alla i Sverige att uppmärksamma alla starka kvinnor som står upp för vad de tycker och tänker.
Vi kommer att manifestera just dessa kvinnor som finns runt om i hela världen och också i Sverige. Kvinnor tar stort ansvar. Vi har sett hur kvinnor har fått lämna regeringen när de har begått mindre förseelser, men männen är kvar. Det som jag tycker är häpnadsväckande är att den enda som står upp för den affär som regeringen gjorde är den kvinna som inte längre sitter kvar i regeringen. Dagens regering vill inte låtsas om detta beslut.
Man negligerar det, och man överlåter till en tidigare minister att ta hela ansvaret. Jag tycker faktiskt att det är lite skämmigt.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag vill tacka Ali Esbati för en viktig interpellation. Jag har själv ställt frågor till arbetsmarknadsministern tidigare och fått något liknande svar. Jag vet inte riktigt om det här ska tolkas som ett svar. Ali Esbati försöker lyfta upp Medlingsinstitutets sätt att hantera konflikter i samband med löneförhandlingar.
Efter Finn Bengtssons tillägg är det viktigt att påpeka att Kommunalarbetarförbundet, Vårdförbundet med flera är de förbund som kollektivavtalsförhandlar med såväl privata som offentliga arbetsgivare. Det blir ingen skillnad i lönen bara för att de byter arbetsgivare. Möjligen kan de få sämre villkor i privat sektor. De har i alla fall inte samma semesteravtal, men det glömde Finn Bengtsson att nämna.
Semestern ingår väl i begreppet löner. Jag har tidigare frågat om arbetsmarknadsministern är beredd att ge Medlingsinstitutet i uppdrag att utvärdera hur det egna arbetet påverkar löneutvecklingen hos kvinnor och män ur ett jämställdhetsperspektiv. Är ministern beredd att ge det uppdraget till Medlingsinstitutet?
Om ministern inte är beredd att göra det, hur tänker sig arbetsmarknadsministern att med ett vidhållet uppdrag till Medlingsinstitutet, där industrin ska vara normerande, komma till rätta med de löneskillnader som i dag beror på värdediskriminering mellan yrken? De frågorna vill jag ha svar på, herr talman.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag vet inte om vare sig statsrådet eller Finn Bengtsson vet vad vi diskuterar, men interpellationen handlar om Medlingsinstitutets uppdrag när det gäller löner och hur det uppdraget i dag motverkar jämställda löner eftersom det per definition värdediskriminerar den sektor som kvinnor befinner sig i, nämligen den gemensamma sektorn.
Jag vill också för protokollets skull tydliggöra, om Finn Bengtsson har missat det, att vi tycker att det är viktigt att subventionera kvinnors arbete. Själva den offentliga sektorn är ju finansierad till nästan 100 procent, till 99 procent, och det jobbar ganska mycket kvinnor i den gemensamma sektorn. Det har till och med Finn Bengtsson fått klart för sig. Det är väl bra att vi talar om det.
Oavsett vem som är arbetsgivare är det fortfarande samma avtalstecknare på kollektivavtalssidan där fackföreningarna befinner sig. Jag har hittills inte sett den privata arbetsgivare som betalar mer än vad SKL gör i sitt avtal. Jag förstår inte hur det skulle kunna leda till en bättre löneutveckling när det gäller löner för dem som till exempel jobbar som undersköterskor på ett privat vårdboende eller ett kommunalt vårdboende. Frågar jag Kommunal visar de samma siffror för allting.
Det är väl bra om Finn Bengtsson utvecklar kontakten med de fackliga organisationerna, för den har jag i alla fall ganska bra utvecklad. Jag hade två frågor till arbetsmarknadsministern, och en fråga var: Är hon beredd att ge Medlingsinstitutet uppdraget att utreda sig självt? Och om inte det hjälper, om det kvarstår att man hela tiden befäster de löneskillnader som finns, är ministern beredd att göra en förändring av Medlingsinstitutets uppdrag?
Eva-Lena Jansson (S):
Tack, Ali Esbati, för en viktig interpellation även i den här frågan! I helgen hade Socialdemokraterna kongress. Vi antog ett uttalande bland annat just om frågan om lex Laval. Vi kräver, som tidigare, att man ska riva upp den här lagen och göra om och göra rätt. Det som är lite märkligt nu, tycker jag, är att arbetsmarknadsministern står här och, som alltid, säger sig värna den svenska modellen, men hon gör ingenting för att rädda den svenska modellen.
Det är snarare tvärtom. Man ser passivt på vad som händer ute i Europa och här i Sverige. När Ali Esbati ställer sina frågor säger regeringen: Det är ett antal komplicerade rättsliga frågor. Dessa bereds för närvarande. De var ju komplicerade redan från början, när ni antog lagen. Och nu säger ILO, FN:s organ för fackliga rättigheter, att ni har gjort fel. Hur svårt kan det vara att ändra?
Vill ni verkligen ändra de här reglerna, arbetsmarknadsministern? Eller är ni nöjda med att det som händer i Sverige är att man faktiskt sakta med säkert bryter ned den svenska modellen? Det finns företrädare som inte tycker att ILO:s kritik är värd att ta på allvar - det har man till och med sagt till medierna - och som sitter i den här utredningen. Det är viktigt att klargöra vad regeringen tycker. Talar man med dubbla tungor som vanligt?
Tror man inte på den svenska modellen men säger sig göra det här i kammaren, och så vägrar man agera? Tänker regeringen verkligen agera och följa ILO:s kritik och göra någonting åt detta?
Eva-Lena Jansson (S):
Som det reformistiska parti vi är har vi inte för avsikt att revolutionera EU-rätten utan mer se till att svenska lagar fungerar som de är tänkta att göra. Det här utstationeringsdirektivet kom i september 2012. Redan då riktade TCO kritik mot att utredningsdirektivet var alldeles för snävt, precis som Ali Esbati har redogjort för här.
Samuel Engblom, chefsjurist på TCO, säger att uppdraget borde ha vidgats till att se till att Sverige lever upp till andra internationella åtaganden och EU:s regler om fri rörlighet, exempelvis ILO:s konventioner. Det är klart, Katarina Brännström, att jag står här och är ganska förbannad.
I samband med folkomröstningen om EU lovade man ju att svenska kollektivavtal skulle gälla på svensk arbetsmarknad och att svensk arbetsrätt och sättet som vi förhandlar löner på inte skulle påverkas av ett medlemskap. Nu verkar det som om regeringen i alla fall hjälper till att få till den förändringen. Det är klart att då vill vi också säkerställa att vi river upp den här lagen och ser till att det faktiskt händer någonting.
Men när det gäller de här personerna som ska komma hit och vara dem som tecknar kollektivavtal är ni lika luddiga. Ni säger en sak i kammaren, och när ni går till lagstiftning gör ni någonting helt annat. Det är det här hyckleriet som jag är så trött på. Ska man stå för den svenska modellen ska man göra sitt bästa när det gäller lagstiftning för att åstadkomma förändring så att svenska kollektivavtal inte bara ska gälla svenska löntagare utan alla löntagare.
Om man tror på alla människors lika rätt och lika värde ska nämligen inte människor från andra länder komma hit och lönediskrimineras och utnyttjas nästan som i slaveriarbete.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag hade egentligen inte för avsikt att ge mig in i denna interpellationsdebatt. Men jag hör Jan Björklund tala här om att han anser att vi socialdemokrater genom att säga att det är viktigt för alla unga att få högskolekompetens - men inte nödvändigtvis gå vidare till högskola just nu - slår ut unga när vi ger dem ökad kunskap. Det vore intressant om en utbildningsminister kunde förklara hur ökad kunskap slår ut människor.
Ungdomar anger att yrkesutbildningarna inte är tillräckligt breda. De tror nämligen att detta kommer att stänga dörrar för dem i framtiden. Det är därför de inte vill gå yrkesutbildningen. Jag tycker att det är konstigt att utbildningsministern inte ser detta. I sitt svar skriver han att samtidigt får inga program utgöra återvändsgränder, och alla elever ska erbjudas möjlighet att förbereda sig för vidare studier. Det är det de inte gör.
Jag tillhör den generation där alla inte gick treårig gymnasieskola, och jag har inte högskolekompetens. För att jag ska kunna komma vidare och läsa vidare på högskolan behöver jag komplettera och gå via komvux. Jag har nämligen bara tvåårig gymnasieutbildning. Regeringen har valt att dra ned på komvuxplatserna, och nu försöker man öka och säga att man satsar fast man egentligen inte har någon satsning. Detta stänger dörrar för många som mig.
Från 1997 och framåt satsade den förra, socialdemokratiska regeringen på ett kunskapslyft för att nå just många grupper som inte hade högskolekompetens. Det här har varit en viktig del i politiken - att ge alla människor i dag i Sverige en möjlighet att komma vidare i det livslånga lärandet. Vi har insett - och det borde också Jan Björklund inse - att arbetslivet i dag inte ser ut som det gjorde för 30-40 år sedan. Man går vidare, och man byter yrken.
Då är det också viktigt att kunna höja sin kompetens och kanske skaffa sig den högskoleutbildning som man inte hade tänkt från början och därmed ha dessa ingångar. Ser inte utbildningsministern detta? Hur kan vi ha en utbildningsminister i Sverige i dag som säger att framgångsfaktorn är att sänka kravet på kunskap? Alla behöver inte ha denna kunskap, menar han.
Varför skulle det slå ut unga om man ger dem möjlighet att höja sin kompetens och kunskap? Allting visar att många av dem som i dag är arbetslösa inte har en färdig gymnasieutbildning. Många av dem saknar adekvat kunskap.
Tänk om man då blir arbetslös och vi har en utbildningsminister som säger att kunskap inte behövs, att vi inte behöver vara så noga med kunskapskraven och att det kan räcka med att man går ett år i skola på gymnasiet! Det är helt barockt, fru talman.
Eva-Lena Jansson (S):
Vi har en utbildningsminister som tänker att anfall är bästa försvar. Han tror att om han skriker tillräckligt högt hör inte någon vad han egentligen säger. Om ungdomarna på de här skolorna anger att utbildningen inte är tillräckligt bred, att de är rädda för att de inte ska kunna ta sig vidare om de vill göra någonting annat om två, tre eller fem år och att de därför inte kommer att söka den utbildningen är utbildningsministerns svar: Ni har fel.
Ni borde läsa detta även om jag har stängt alla andra dörrar. Låt mig läsa upp vad en skolledare säger: Jag förundras över att en charterresenär har ett större skydd för att kunna ta sig hem från solsemestern än vad en elev har för att kunna slutföra sin gymnasieutbildning. Detta apropå den yrkesutbildning som läggs ned därför att den inte är tillräckligt lönsam. Jag tycker att utbildningsministern borde ha koll på vad som händer.
Vi säger att det är viktigt att ge ungdomar den kunskap och den möjlighet de förtjänar. Jag tror att människor faktiskt kan ta till sig kunskap. Det handlar om satsa på lärare och mindre klasser och om att ge förutsättningarna för eleverna. Det handlar inte om att säga att en del aldrig kommer att kunna lära sig, så dem kan vi skicka ut. Det är den människosynen Jan Björklund ger uttryck för här. Han har nämligen gett upp hoppet om en del människor.
Det har inte jag. Jag blir inte glad av att personer misslyckades i den socialdemokratiska skolan. Jag blir inte heller glad om ungdomar misslyckas i Jan Björklunds skola, utan då tycker jag att vi ska ge dem en ny möjlighet att komma tillbaka. Då måste vi satsa mer på utbildning, inte mindre som den här regeringen gör.
Vi måste ge människor möjlighet att komma vidare i skolan genom att ge dem rätten till utbildning och inte stänga några dörrar som Jan Björklund gör.
Eva-Lena Jansson (S):
Tack, Monica Green, för en bra interpellation! Jag skulle vilja ställa några frågor till utbildningsminister Jan Björklund med anledning av den fråga som Monica Green lyfter upp men också den rapport som vi kunde se i går, som kommer från Skolverket och som visar på de ökade skillnaderna mellan skolorna, alltså den minskade likvärdigheten.
För mig, och jag tror att det borde vara det även för Jan Björklund, är det ett bekymmer när vi ser att skillnaderna i skolorna ökar, för eleverna men också mellan eleverna. En del elever får gå i en bra skola, och en del elever får tydligen gå i en dålig skola eller i alla fall en mindre bra skola. Vad tänker regeringen att man måste göra för att minska den här segregationen?
Vi har haft en likvärdig skola och har sett att det har gett ett bra resultat i samhället. Nu när vi får ökade skillnader i skolan måste ändå Jan Björklund som har varit utbildningsminister i snart sju år dra några slutsatser. Jag vet inte, herr talman. Kanske kommer han att säga att det är sossarnas fel.
Men vi har i alla fall inte suttit vid regeringsmakten de senaste sex åren, så det vore väl önskvärt om utbildningsministern kunde vara framåtsyftande och säga någonting om hur han tänker när det gäller den minskade likvärdigheten och just den rapport som kom från Skolverket i går.