Inger Jarl Beck (S):
Regeringsformens inledningsbestämmelse att all offentlig makt utgår från folket sammanfattar väl en socialdemokratisk demokratisyn. I en representativ demokrati sker detta genom att folket utser representanter i fria och hemliga val.
För att förverkliga de samhällsförändringar som medborgarna i val gett uttryck för och önskar krävs dock mer än styrande organ. Mycket av samhällsförändringarna förverkligas genom statliga och kommunala förvaltningsmyndigheter. Tjänstemän i förvaltningen är inte valda i demokratisk ordning utan har sin position som ett resultat av ett anställningsförhållande eller liknande.
Av detta följer att myndigheterna är och ska vara styrda av politiska beslut. Myndigheterna är skyldiga att följa de lagar som den folkvalda riksdagen beslutar och de beslut som regeringen fattar. Regeringen utnämner chefer och vissa andra befattningshavare vid myndigheterna och kan även på annat sätt ge uttryck för vad den förväntar sig av förvaltningen.
Myndigheterna och de som är anställda där är skyldiga att utöva den makt de fått inom de ramar som i demokratisk ordning blivit beslutade. I ett särskilt avseende har myndigheterna en stark självständighet gentemot den politiska makten.
Riksdagen och regeringen får och ska styra myndigheterna genom att utfärda regler och andra normer, men tillämpningen av dessa regler ska myndigheterna hantera själva.
De politiska organen får inte i enskilda fall avgöra hur en myndighet ska besluta om någons rättigheter eller skyldigheter, om någon ska beviljas en förmån eller inte eller hur en domstol ska döma. Sådan inblandning skulle strida mot rättsstatliga principer som principen om allas likhet inför lagen.
Däremot kan och ska de politiska organen följa hur myndigheter tillämpar lagar och andra normer och utifrån den tillämpningen göra ändringar i reglerna om tillämpningen står i strid med de folkvaldas uppfattningar. Fru talman! I grund och botten är en politiskt styrd förvaltning en nödvändig del av en fungerande demokrati.
Vår nuvarande förvaltningsmodell bygger just på dessa demokratiska grundprinciper. En annan sak är i vad mån de politiska organen väljer att använda sin rätt att styra myndigheterna och hur mycket som genom delegation faller på myndigheter och enskilda tjänstemän att själva bestämma.
Lagar och andra regler som de politiska organen beslutar hålls många gånger allmänna och oprecisa och ger stort utrymme för tolkning och utfyllnad. Detta ger myndigheterna ett ofta nödvändigt handlingsutrymme att hantera olika situationer, men det riskerar också att göra ansvarsförhållandena otydliga.
Det finns därför starka skäl för att de politiska organens styrning av förvaltningen på många sätt behöver stärkas och utvecklas. Det kan handla om att exempelvis förenkla och förtydliga myndighetsstrukturen eller att göra förändringar av relationen mellan regering och myndigheter men också om ett behov av en bättre myndighetssamordning.
Detta är ett av de viktigare uppdrag som Ansvarskommittén har. Det pågår över huvud taget redan ett omfattande arbete i Regeringskansliet kring frågor som rör statlig förvaltning. Ansvarskommittén och Grundlagsutredningen är de två man först kommer att tänka på, men som visas i betänkandet pågår det även andra arbeten kring de här frågorna.
Fru talman! Låt mig kommentera några av de reservationer som finns till betänkandet. Förslaget om en särskild utbildning om bemötandefrågor för statligt anställd personal är redan tillgodosett genom att det i 1 kap.
2 § regeringsformen står: "Den offentliga makten skall utövas med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans frihet och värdighet." Detta är en mycket stark skrivning och en uppmaning till alla myndighetschefer att se till att det finns både utbildning och andra verktyg för att klara uppgiften.
Vilka behov som finns på olika myndigheter är inte en sak för riksdagen att besluta om utan en ren verkställighetsfråga för respektive myndighet, och att påtala för regeringen att den ska se till att myndigheterna följer regeringsformen är faktiskt klåfingrigt i överkant.
Folkpartiets förslag om att varje ny myndighet som inrättas ska motsvaras av en myndighet som läggs ned låter ju som ett kraftfullt instrument för att hålla antalet myndigheter nere. Problemet med Folkpartiet är att man talar med kluven tunga i denna fråga.
När kammaren i november i fjol beslutade, mot vår vilja, att på förslag från Folkpartiet inrätta en hållbarhetskommission lyste förslagen om vilken annan myndighet som skulle läggas ned med sin frånvaro. Om vi andra ska ta era förslag på allvar får ni faktiskt börja leva efter dem.
Folkpartiet har också en reservation kring utredningsväsendets oberoende ställning där man på fullt allvar hävdar att vi socialdemokrater skulle vara mindre objektiva än andra just för att vi är socialdemokrater. Den typen av förenklade cirkelresonemang används förstås eftersom sakargumentationen är svag.
Självklart företräder vi socialdemokrater inga andra värderingar än våra egna i utredningar, liksom vi utgår från att Folkpartiets representanter i utredningar har mandat att företräda sitt parti. Alternativet blir ju mycket konstigt. Slutligen, fru talman, vill jag säga några ord kring motionerna om HBT-frågor.
Precis som anges i betänkandet pågår det redan ett arbete i regeringen kring dessa frågor. Men grunden är här, liksom i bemötandefrågorna tidigare, att det redan är uttalat att myndigheterna ska syssla med dessa frågor. Det finns ett uttalat förbud mot att diskriminera på grund av inte bara personers sexuella läggning utan också trosuppfattning, etniskt ursprung med mera.
På grund av myndigheternas olika arbetsuppgifter blir det olika risker för diskriminering i olika verksamheter. Därför måste varje myndighet utifrån sin egen verksamhet och andra förutsättningar få en möjlighet att arbeta med frågorna, till exempel vad gäller information och personalutbildning. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget till beslut i betänkandet och avslag på samtliga reservationer.