KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Qarlsson (C):
Min fråga går till statsrådet Annika Strandhäll och gäller psykisk ohälsa, som är den vanligaste orsaken för unga att vara sjukskrivna. Att skolbarns psykiska ohälsa har ökat har vi sett i utredningar från 1985 och framåt. Man har pekat på både skolans funktionssätt och de krav och förväntningar som finns på utbildning och kompetens när unga ska etablera sig på arbetsmarknaden.
När det gäller hur den psykiska ohälsan påverkar unga på arbetsmarknaden finns det inte så väldigt mycket forskning. Trots att ökad psykisk ohälsa resulterar i långa sjukskrivningar saknas det fortfarande kunskap på området. Jag tror att vi alla i denna kammare är överens om att det är rätt allvarligt när unga människor börjar sitt liv på arbetsmarknaden med långa sjukskrivningar.
Min fråga till statsrådet är: Vad gör regeringen för att öka kunskapen för att man ska kunna förebygga den utvecklingen?
Annika Qarlsson (C):
Det finns många satsningar som görs för att möta det som redan har utvecklats och där man har dessa bekymmer och besvär. Det jag egentligen frågar om är hur vi ska kunna öka kunskapen för att vi inte ska nå dit utan förebygga det. Parterna har nu tillsammans via Afa gjort satsningar med rätt stora pengar. Man kommer att forska på området på olika sätt. Men det behövs ännu mer kunskap även härifrån sett.
Jag funderar därför på vad regeringen kan göra mer för att öka kunskapen.
Annika Qarlsson (C):
Det är oerhört viktigt att vi har en bra beredskap om det sker med avtal men också om det skulle bli utan avtal. Det är fortfarande lite svävande kring vad som kommer att ske. I den delen kan vi ju inte påverka utgången, utan det är den andra sidan vi kan påverka. Statsrådet beskrev att det finns en beredskap även i fall det skulle bli utträde utan ett avtal.
Vart vänder sig företagen som befinner sig i den här situationen, och vad finns det för stöd och hjälp att få om olyckan skulle vara framme?
Annika Qarlsson (C):
Det som är så spännande i balansgången är hur vi kan använda EU som påtryckning, stöd och hjälp för Polen att ställa om och samtidigt se till att inte ta över de länder som inte har samma ambitionsnivå. Det är verkligen en balansgång att både se till att de är med på banan och att ställa de krav som kan vi göra.
Finns det några diskussioner kopplade till hur man balanserar de här två delarna så att man inte ramlar ned i det ena diket?
Annika Qarlsson (C):
Diabetes typ 1 är en sjukdom som i allra högsta grad påverkar livet för de barn som drabbas. Utan rätt behandling med ständiga insulininjektioner dör de drabbade. Även med insulinbehandling finns risk för både akuta och framtida komplikationer. Blodsockernivån behöver kontrolleras många gånger varje dag. Insulindoser behöver beräknas med hänsyn till ett antal faktorer.
Det är ett ansvar som barn varken kan eller ska behöva ta, utan det måste kunniga vuxna göra. I dagsläget har föräldrar ingen rätt till ersättning för den tid de avstår från arbete för att överföra denna kunskap om behandling av diabetes typ 1 till personal i förskola, skola eller fritis. Att lämna sina barn där utan den kompetensen är såklart inte ett alternativ.
Min fråga till statsrådet Ardalan Shekarabi är om det är möjligt att låta dessa föräldrar ha rätt till tillfällig föräldrapenning för att kunna överföra kompetensen till berörd personal.
Annika Qarlsson (C):
Stort tack för svaret, statsrådet! Forskning från Örebro universitet visar att många av de föräldrar som har barn med sjukdomar som denna är mer stressade och drabbas i högre grad av utbrändhet. Det här gäller alltså inte bara säkerheten för barnen och möjligheten för dem att kunna vistas i skolan, utan det handlar även om föräldrarnas situation som finns inom samma system.
Finns det någon möjlighet att ta initiativ som snabbar på det hela?
Annika Qarlsson (C):
Min fråga går till statsrådet Anna Hallberg. Nu när smittspridningen åter ökar inom EU och medlemsstaterna åter inför interna och regionala nedstängningar och restriktioner är det av stor vikt att gränserna mellan medlemsstaterna fortsätter att vara öppna så långt som det är möjligt. Det är centralt att EU drar lärdom av mars och april i år, när gränserna stängdes väldigt fort och såväl varor som var viktiga för hanteringen av covid-19 som all annan handel hindrades.
Den fria rörligheten som grundfundament i EU hindrades rent konkret i våras. EU fick utstå kritik för passivitet och för långsamt agerande men har nu goda möjligheter att agera mer proaktivt och säkerställa ett effektivt smittbekämpande utan att detta går ut över de fria rörligheterna och den inre marknaden samt, såklart, utan att riskera smittspridning.
På vilket sätt agerar nu statsrådet och den svenska regeringen för att inte göra samma misstag som i våras?
Annika Qarlsson (C):
Min fråga går också till Peter Eriksson. Nu när vi befinner oss i ett läge med covid-19 vet vi att kvinnor som är utsatta för våld i nära relationer eller i annan utsatthet har ännu större risk att drabbas och också svårare att söka hjälp. Det gäller inte bara i Sverige, utan vi vet att utanför landets gränser gör, förutom konservativa krafter, covid-19 det ännu svårare för kvinnor.
Var elfte sekund dör en kvinna eller nyfött barn i samband med förlossning, och det utförs också 25 miljoner osäkra aborter, och covid-19 förvärrar det hela. På vilket sätt kan vi med vårt bistånd vara med och stödja och hjälpa kvinnor runt om i världen i den här utsatta situationen?
Annika Qarlsson (C):
Ja, det är oroväckande. Det är redan nu färre som söker mödravård, och det i sin tur leder till betydligt högre risk för mödradödlighet. Även om vi tillför resurser och har strategier är utmaningen under en pandemi att nå ut med dessa. På vilket sätt säkerställer regeringen att detta verkligen når hela vägen fram och inte bara är fina ord i en talarstol?
Annika Qarlsson (C):
87-åriga Gerd Eriksson hittades nedkyld av sin son. Det gick inte att ringa efter ambulans eftersom telenätet kopplats bort utan fungerande alternativ. Jag står här med ett brev från Anne-Christine och Stig Engdahl i Uddalen i Dalsland som vittnar om försämrad postservice och sårbarheten när man inte kan kommunicera med omvärlden. Hur ser statsrådet Ygeman på att de som bor på landsbygden får det allt svårare att leva ett fullgott liv på samma sätt som människor i de större städerna?
Utan ett fast telefonnät kommer många inte att kunna kontakta sina anhöriga eller ringa 112. Parallellt ligger bredbandsutvecklingen efter, vilket gör att människor på landsbygden kommer att bo utan vare sig täckning eller telefoni. Likaså försämras servicen vad gäller breven och posten. Hur försvarar statsrådet det som nu framstår som en avveckling av landsbygden? Vad säger han till dem som behöver jobba på distans, till skoleleverna som behöver ta del av distansundervisning eller till dem som behöver komma i kontakt med sjukvården digitalt?
Annika Qarlsson (C):
Det är väldigt vackra ord, och det är ord som går i rätt riktning. Jag kan bara hålla med om det. Men det räcker inte. Vackra ord räcker alltså inte i detta fall.
Sonens upplevelse när det inte går att få tag på ambulans och när han inser att hans mor är på väg att lämna honom eller bristande möjligheter att faktiskt ha kontakt med sjukvården eller Skatteverket - även om man kanske inte har lika stort önskemål om det - omöjliggör förutsättningarna för att faktiskt bo och leva i hela landet.
Annika Qarlsson (C):
Min fråga går till utrikesminister Ann Linde. Vi får dagligen skrämmande rapporter från Afghanistan där det framgår hur utsatta kvinnor och flickor är. De får inte gå till skolan, och de utsätts för avrättningar och allsköns hemskheter. Vi var ju i och för sig rädda att detta skulle ske, och nu får vi vittnesmål om att det sker.
När Sverige och EU nu diskuterar olika typer av åtgärder, hur kan utrikesministern försäkra sig om att vi inte på något sätt legitimerar talibanstyret?
Annika Qarlsson (C):
Min fråga går till arbetsmarknads- och jämställdhetsminister Eva Nordmark. Fler än 300 kvinnor har under de senaste 20 åren dödats av en person som kvinnan hade eller hade haft en nära relation till. För anmälda misshandelsbrott mot kvinnor är det i fyra av fem fall så att brottet begicks av en bekant till brottsoffret. Nationellt centrum för kvinnofrid har regeringens uppdrag att höja kunskapen nationellt om mäns våld mot kvinnor. De ordnar utbildningar för både yrkesverksamma och studenter.
De finns som stöd för kommuner och för sjukvården och jobbar med metodutveckling och information. Sedan 2007 driver de den nationella stödtelefonen Kvinnofridslinjen, dit man kan ringa anonymt och kostnadsfritt. Coronapandemin har varit svår för många. Den har varit extra svår för våldsutsatta kvinnor. Ett dystert rekord slogs den 1 januari 2022.
Då besvarades 193 samtal från våldsutsatta. Under förra mandatperioden försökte den socialdemokratiska jämställdhetsministern stänga ned verksamheten. Min fråga är hur Eva Nordmark ser på NCK:s uppdrag och arbete nu.
Annika Qarlsson (C):
Jag har en fråga till EU-minister Hans Dahlgren. Förra veckan hade EU ett stort toppmöte där alla regeringschefer sammanstrålade, och det var en mängd punkter som rörde den fruktansvärda situationen i Ukraina. Putins invasion är anskrämlig, och många ukrainare har fått fly för livet. Det är en fruktansvärd situation i landet. Men det är också en besvärlig situation alldeles utanför gränserna. På toppmötet var det inte någon punkt på dagordningen som rörde just dem som har tagit sig ut från landet.
Jag vet att Ylva Johansson som kommissionär sedan kom med ett tiopunktsprogram om att bland annat samordna transporter, så att de som samlas vid gränserna faktiskt får möjlighet att komma vidare till andra länder, att komma vidare till en ny start och få möjlighet att landa någonstans i fred och frihet. Frågan är: När blir det verkstad av detta? Just nu är det fullt.
Det blir som en tryckkokare när mängder av människor samlas och inte kommer vidare.
Annika Qarlsson (C):
Det är verkligen en styrka som vi har visat upp stort och brett. Det är oerhört värdefullt och helt avgörande i det här läget. Men jag är lite bekymrad. Det är privata initiativ, och det är kommuner som tar initiativ. Grästorp åker ned med bussar och hämtar hem. Till Alingsås kom det 52 personer häromveckan. I dag är det Uddevalla som åker ned både för att lämna av livsmedel och läkemedel och för att ta med sig flyktingar hem. Det är helt fantastiskt initiativ som tas och oerhört värdefullt.
Men någonstans är det så stort att det också måste finnas annat. Var finns Sverige i detta?
Annika Qarlsson (C):
Nu har vi både jämställdhetsministern och näringsministern här, så nu får ni slåss om vem som vill svara på min fråga. Under 2020 var det knappt en tredjedel av företagen som startades av kvinnor. 1 procent av riskkapitalet har tillgängliggjorts för kvinnor. Det är knappt en fjärdedel av alla företag i Sverige som drivs av kvinnor. Vi är sämst i EU-klassen.
När det gäller stödfunktioner och olika typer av riktade insatser från staten och olika myndigheter hamnar pengarna och stödet alltid på fel ställe. På vilket sätt jobbar regeringen på att det ska skapas ökade möjligheter för kvinnor att starta och driva företag och att få vara fria att starta och förverkliga sina idéer på en mängd olika områden? Vilka insatser görs?
Annika Qarlsson (C):
Centerpartiet har under många år varit drivande för att vi inom EU ska ställa stora krav på länderna när det gäller rättssäkerhet och frihet. När vi hade budgetdiskussioner för ett par år sedan fick vi in ett demokratilås.
Vi kunde alltså bromsa utbetalningar av pengar från EU till länder som inte ser till att medborgarna garanteras rättssäkerhet, möjlighet till fria högre studier och så vidare. Nu är vi framme vid den första omgång där vi har möjlighet att markera och tala om för Polen att de behöver göra mer för att vara en del av den europeiska gemenskapen.
De måste göra mer för att visa att de faktiskt har ändrat inriktning på sin politik och att de står upp för de värden som är gemensamma för EU. I EU-nämnden i går bad den svenska regeringen om mandat för att bevilja pengar till Polen. Vi tycker att det är för tidigt. Hur har ni resonerat för att släppa igenom det, Magdalena Andersson?
Marianne Carlström (S):
Det känns som om vi pratar runt varandra. Yvonne säger att familjen är viktig, och jag instämmer i det. Men ibland finns det inte en familj. Yvonne Andersson säger att relationerna är viktiga. Det håller jag också med om. Jag håller med om att det är bra med bra föräldrar, men när det inte finns bra föräldrar får man ersätta dem på något annat sätt. Jag har en mångårig erfarenhet som lärare.
Man har kunnat ställa upp både som lärare och med annan personal i skolan för att hjälpa de elever som inte har det bra hemma och som inte har bra vuxenrelationer. Det handlar om att hjälpa alla barn i alla sorters familjer. Det är självklart att man ska känna till sina rötter. Jag vet också att vissa adopterade har det svårt, men väldigt många adopterade mår bra.
De mår bra om de hamnar i rätt familjer och har bra relationer. Jag tror verkligen på den undersökning som redovisas i Svenska Dagbladet i dag. Jag tror att det allra viktigaste är att se barnen och att de har någon att prata med. Jag tror inte att det kan finnas något viktigare.
Marianne Carlström (S):
Vi har inte fattat beslut. Vi har inte diskuterat frågan. Nu går det till en utredning. Sedan kommer frågan att diskuteras under tiden. Vi har precis haft en partikongress, men den handlade om tillväxt. Vi har en ny kongress i november 2005. Jag tror att jag kan lita på mina kamrater här och i övrigt i partiet att det kommer motioner och att frågan kommer att diskuteras där.
Den kommer också att diskuteras i andra sammanhang. Det är inte lika lätt att diskutera när man är ca 200 på gruppmötena. Vi har inte haft den diskussionen ännu. Dessutom tycker vi att det är en större fråga än bara för riksdagsgruppen. Vi vill föra den i ett större sammanhang.
Marianne Carlström (S):
Jag har sagt till andra som har frågat om det att det är lättare att diskutera tidsperspektivet när direktiven är klara. När man ser hur omfattande utredningen kommer att bli kan man göra upp ett tidsperspektiv. Det handlar också om hur stor utredningen blir och hur mycket material man behöver. Jag har lite svårt att bedöma detta. Trots allt vet man att utredningar ska göras på ett bra sätt.
Man kan inte göra en utredning på ett halvår. Sedan ska det också vara remisstid. Då kan var och en räkna själv. Jag tycker att det viktiga är att göra ett bra arbete och inte slarvar ifrån, men det är inte ett arbete som behöver ta åratal, som skedde förr.
Marianne Carlström (S):
Kan jag tolka det som så att om det blir en könsneutral äktenskapslagstiftning i framtiden, om ett eller två år, då är det ett beställningsverk men om det inte blir en könsneutral äktenskapslagstiftning är det inget beställningsverk? Så måste jag tolka det, om jag förstod Tuve Skånberg rätt. Sedan har jag lite svårt för det här med barn och att man ska lära känna sina föräldrar.
Vi har ju varit överens i huvuddebatten om att vi alla slår vakt om barnen och att det är viktigt med föräldrar. Men föräldrarna finns inte alltid. Vi har alla dessa barn som lever i splittrade familjer och så vidare. Undersökningar visar att man kan må väldigt bra ändå om man har bra vuxenkontakter.
För många år sedan stiftade vi en lag om insemination. Man har rätt att eftersöka sina föräldrar; det finns antecknat. Det finns även i heterosexuella förhållanden. Det är massor av barn som lever utan sina föräldrar och som inte känner till dem men som ändå mår bra.
Bryr sig inte Tuve Skånberg om de barnen alls? Är de inte viktiga?
Ulf Holm (MP):
När det gäller det här utskottsbetänkandet vill jag börja med att yrka bifall till reservation 4 och reservation 5 som vi kommer att stödja från Miljöpartiets sida. Väldigt kortfattat vill jag säga att det finns en majoritet, Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet, när det gäller aktiebolag utan vinstintresse, att detta ska utredas. Vi är helt överens om att det ska göras.
Det håller nu på att beredas inom Regeringskansliet, och vi är från vår utgångspunkt helt nöjda med detta. Vi har liten förståelse för de borgerligas ord om att det blir jobbigt. Jag tror att det tvärtom kan vara väldigt bra om vi får en ordentlig utredning om detta för att bereda frågan.
När det gäller redovisningsfrågan har jag absolut noll förståelse för Folkpartiets krav om att göra undantag i redovisningskravet om anställdas sjukfrånvaro och könsfördelning. Vi har precis infört ändringen att man ska redovisa i årsredovisningen. Det är alldeles för tidigt att utvärdera om detta är bra eller dåligt.
Jag är helt övertygad om att det är en bra reform som vi har genomfört för att uppmärksamma aktiebolagsägare och ledning om hur det står till i företaget när det gäller just sjukfrånvaron och könsfördelning. Man måste naturligtvis efter några år titta på om lagstiftningen har fått rätt verkning. Men för min del är det alldeles för tidigt att göra det nu.
Så jag håller fast vid det beslut vi fattade i riksdagen tidigare om det här. När det gäller könsfördelning i bolagsstyrelser är jag helt övertygad om att en kvotering är nödvändig. Det går alldeles för sakta i dag att få in kvinnor i bolagsstyrelserna. Visst har vi fått en ökad andel, men det går sakta, sakta. Kvotering är inte målet.
Det är medlet för att männen ska lämna bolagsstyrelserna och fler kvinnor ska komma in. Det är det viktiga. Man kanske skulle hitta på ett annat ord än kvotering eftersom det verkar ha fått en väldigt dålig klang i de här frågorna, men jag är helt övertygad om att det är nödvändigt.
Jag vet också, eftersom det finns en överenskommelse mellan s, v och mp att titta på de här frågorna, att det ska komma något förslag förr eller senare, förhoppningsvis förr enligt min uppfattning. När det gäller avtalsvillkor mellan näringsidkare är det en klar ideologisk skillnad mellan partierna.
Den är ideologisk i den bemärkelsen att vi från Miljöpartiet tycker att det är helt nödvändigt att man har vissa särregler för småföretagen. Man kan inte regelmässigt jämföra stora bolag med 100 miljoner i omsättning med mindre bolag med kanske 1 miljon i omsättning. Det krävs olika lagstiftning. Därför stöder vi den här reservationen.
Det är viktigt att stärka småföretagens möjligheter på det här området. Därmed är jag nöjd med detta inlägg, herr talman.
Ulf Holm (MP):
Eftersom Miljöpartiet inte har någon ledamot i utskottet har vi inte kunnat vara med vid behandlingen i utskottet. Men i den här frågan tänker vi stödja de fyra borgerliga partierna när det gäller ett tillkännagivande om att det ska tillsättas en utredning om namnlagen. Det har tidigare gjorts ett tillkännagivande. Men regeringen förstod tydligen inte frågans vikt.
Det har inte hänt särskilt mycket. Jag tror att det är viktigt att vi nu återigen under denna mandatperiod pekar på att vi anser att frågan är viktig. Och i sak tycks det inte vara så stor skillnad mellan oss. Alla vi inser att det måste göras en översyn, och alla har gjort goda inlägg i den frågan, och jag ska inte repetera alla goda argument.
Som Tasso Stafilidis var inne på handlar det om en debatt om formen. Jag kan dela Tassos uppfattning att det är viktigare att Justitiedepartementet arbetar med frågan om äktenskap och assisterad befruktning. Men jag anser också att vi från riksdagen i vissa fall måste hjälpa regeringen med prioriteringarna för framtida arbete.
Och detta är en signal från riksdagen som högsta beslutande organ att regeringen inte får glömma denna fråga. Vi måste hjälpa regeringen att prioritera. Det är en klar signal från riksdagen, och det tycker jag är viktigt att framföra.
Slutligen vill jag bara understryka det särskilda yttrandet nr 2 från Folkpartiet och Vänsterpartiet om att man i detta arbete också ska titta på de problem som finns i dag för personer som har genomgått könsbyte och så vidare så att detta verkligen behandlas seriöst i den utredning som vi kommer att besluta om nästa vecka.
Ulf Holm (MP):
En sak som vi gemensamt har kommit överens om är mer pengar till kvinnors organisering. Det är nästan en åttadubbling av pengarna som kommer till detta år. Vi har också gett mer pengar till kvinnojourerna, inte minst en väldigt viktig fråga.
Vi har också tagit steget till en lönehandlingsplan, där vi förhoppningsvis ska kunna påverka fack och arbetsgivare att ta ett större ansvar för att utjämna de oskäliga löneskillnaderna mellan män och kvinnor. Lönesättningen är ingenting som vi bestämmer över här i riksdagen, men vi har målmedvetet jobbat hela mandatperioden för att prata med fack och arbetsgivare.
Vi har också satt till 6 miljoner kronor till JämO, just för att de ska bli bättre på att undersöka att den gällande lagstiftningen följs. På ingen av de här punkterna finns det en enighet inom den borgerliga alliansen. På vissa punkter har Folkpartiet stött, och på andra har något annat parti gjort det.
Men inte på någon av de tre punkterna har den borgerliga alliansen en politik för detta, medan vi tre som sitter i majoritet nu har genomfört någonting för dessa frågor.
Ulf Holm (MP):
Först frågar Tina Acketoft om jag kan nämna tre saker, och när jag då nämner tre saker, ganska konkreta, får jag skäll för att det var fel saker. Ursäkta! Vi har gjort saker för att främja jämställdheten i Sverige den här mandatperioden, och jag tog tre konkreta exempel. Då svarar Tina Acketoft med kvotering till bolagsstyrelser, att det är färre kvinnor i bolagsstyrelser och på vd-poster nu. Okej då!
Vi har ett arbete på gång med att vi ska se om kvotering kan vara ett sätt att öka just detta. Okej - jag är jätteglad om Folkpartiet kan ställa upp på det om det kommer till kammaren den här mandatperioden. Men jag är väldigt tveksam till om den borgerliga alliansen kommer att stödja ett sådant förslag om vi hinner lägga fram det denna mandatperiod. Jag och Miljöpartiet är inte främmande för att vi ska införa en sådan lagstiftning.
Tina Acketoft tar sedan upp lönepolitiken. Vill Tina Acketoft att vi ska ha en statlig lönepolitik, riktad från riksdagen? Jag vill inte ha det. Jag vill att fack och arbetsgivare ska komma överens om lönesättningen. Problemet är att vi inte kan bestämma härifrån exakt hur lönerna ska formuleras. Vi kan uppmuntra, och vi kan inleda samtal med fack och arbetsgivare. Men vi kan inte besluta det härifrån.
Ulf Holm (MP):
Kvotering är inte målet utan ett medel. Jag skulle helst av allt inte vilja ha kvotering, men den erfarenhet vi har i Sverige i dag är ju att det går för sakta. Det händer ingenting. Ta frågan om kvinnliga styrelseledamöter i bolagsstyrelser! Vi har pratat om detta i hur många år som helst, och knappt någonting händer.
Någon gång måste vi från politisk sida säga: Om inte marknaden själv kan sköta detta måste vi hjälpa den på traven. Därför är jag positiv till exempelvis en lagstiftning om kvoterade bolagsstyrelser så att kvinnorna tar makten där också.
Sedan kan man alltid hoppas att vi en dag kan ta bort denna lagstiftning, när marknaden - eller rättare sagt männen - har börjat förstå att det kanske inte var så hemskt med kvinnor i bolagsstyrelserna, att de faktiskt var kompetenta. Det verkar nämligen männen i de här förbaskade nomineringskommittéerna inte tro. De försöker bara hitta andra män och säger att det inte finns några kvinnor. Det gör det visst! Det finns jättemånga. Ge dem bara chansen! Kan inte marknaden sköta detta själv får vi minsann hjälpa den på traven.
Till exempel har kvotering till bolagsstyrelser i Norge hittills varit ett bra steg. Där har det nu börjat hända saker, just därför att man ska införa en lagstiftning.