KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Borg (M):
Sverige gör mer än praktiskt taget alla andra länder i klimatfrågan. Vi har den högsta CO2-skatten i Sverige. Vi är nästan ensamma i världen om att ha en så hög CO2-skatt. Vi har minskat undantagen, särskilt den dieselåterbetalning som Socialdemokraterna och Miljöpartiet drev igenom tidigare. Med bidragen till de internationella åtagandena har vi större klimatfinansiering än praktiskt taget något annat EU-land. Vi gör insatser i EIB:s styrelse för att ytterligare förstärka detta.
Detta gör vi på område efter område i EU. Jag kan inte se någon grund för Per Bolunds anklagelser om att vi inte handlar. Det är alldeles uppenbart att Sverige tar på sig väldigt stora åtaganden internationellt och hemma, och så ska det vara. Jag är inte skiljaktig mot Per Bolund om hur det ska vara. Sverige ska göra mer både internationellt och hemma, och det gör vi.
Jag kan inte förstå varför vi ska föra en debatt med utgångspunkt i ett förnekande av det enkla förhållandet att Sverige för den kanske ambitiösaste klimatpolitiken av alla länder. Men det är naturligtvis bra om andra länder vill konkurrera om den posten. Vi kan se länder som följer oss när det gäller koldioxidbeskattning, klimatfinansiering och insatser, och det är bra. När det gäller EIB:s målsättningar är det viktigt att konstatera att det har skett framsteg.
Hälften av energiutlåningen sker i dag i förnybar energi och energieffektivisering. Det är en betydande förbättring mot hur det var för ett antal år sedan. Det är en mycket kraftig ökning, som jag tidigare redovisat. Vill vi förstärka det ytterligare? Ja. Vill vi skärpa de kraven tydligt för att det ska bli mer förnybar energi som finansieras av EIB? Ja. Vill vi begränsa möjligheten att ersätta fossilbaserad kraft med fossilbaserad kraft? Ja.
Vi vill skärpa de villkoren, och det är det vi ska arbeta för. Men vi ska göra det på ett sådant sätt att vi bygger en gemensam majoritet i EIB, så att vi inte fastnar i att ställa krav som inte får något praktiskt genomslag i den verksamhet man bedriver.
Anders Borg (M):
Bodil Ceballos har frågat mig hur jag avser att följa upp Världsbankens lån till ett kolkraftverk i Sydafrika inom ramen för utvärderingen av Sveriges politik för global utveckling och i dialogen med Världsbanken. Vidare har Bodil Ceballos frågat mig om det svenska stödet till lånet överensstämmer med utvecklingspolitiken samt hur Sverige verkar för samstämmiga regler i internationella finansiella institutioner.
I överensstämmelse med den svenska utvecklings- och klimatpolitiken verkar Sverige aktivt för att de aktuella institutionerna ska fortsätta att utöka sin utlåning till förnybar energi och främja globala utsläppsminskningar. Regeringen verkar också för att rigorösa miljökrav ska ställas på utlåningen. Samtidigt kan det finnas enskilda fall där det, efter en noggrann prövning av alternativ, är motiverat att finansiera även icke förnybar energi. Tillgång till energi är en förutsättning för tillväxt och fattigdomsbekämpning.
Syftet med lånet till kolkraftverket i Sydafrika är att stödja ett land och en region med stort behov av säker energi för utveckling och fattigdomsminskning. Världsbanken och Sydafrika har bedömt att det enda ekonomiskt hållbara alternativet för att den närmaste tiden kunna förse regionen med nödvändig energi är att använda kolkraft. Lånet innefattar också investeringar i förnybar energi och energieffektivitet. Regeringen anser att resultatuppföljning och projektutvärdering är mycket viktigt.
Världsbankens ledning har ännu inte redogjort för sin inställning till den av Bodil Ceballos nämnda utvärderingen av om banken vid projektet i Sydafrika följt sina interna riktlinjer. När så sker kommer regeringen att ta ställning till rapportens slutsatser och ledningens svar och avgöra hur de ska följas upp. Regeringen redovisar löpande, via flera kanaler, sin verksamhet i Världsbanken. Sveriges agerande i internationella finansiella institutioner redovisas återkommande i en skrivelse.
Regeringen avser att under våren 2012 överlämna en sådan skrivelse som omfattar 2010 och 2011 till riksdagen.
Anders Borg (M):
Sverige är pådrivande i klimatfrågorna. Vi har under den tid som jag har varit finansminister varit pådrivande i såväl EU som Världsbanken, IMF, EFC, EIB och alla de olika institutioner där vi är verksamma inom klimat- och utvecklingsfrågor.
Det finns inte något land som tydligare har drivit detta än de nordiska länderna och den nordiskbaltiska valkretsen som vi ingår i. Det gäller från Världsbanken till FN och Rio + 20. Det finns inte någon grund för att hävda att vi skulle ha minskat ambitionerna i klimatpolitiken. För mig blir den anklagelsen helt främmande eftersom jag har suttit i Världsbankens styrelse det senaste året. Det är Sverige och de nordiska länderna som tar det tunga ansvaret.
Att hävda något annat är inte en rimlig beskrivning av verkligheten. Man skulle önska att andra ville göra mer och att vi kunde få större genomslag för det vi driver men att ge bilden av att Sverige inte tar ansvar är inte rimligt. Innan hade jag en debatt mer Per Bolund om EIB och kolkraftverk i Europa.
Det är en mycket rimligare kritik än kritiken mot att man bygger kolkraft i Sydafrika. Vi talar om ett land med 5 miljoner hivsmittade människor och nästan 20 miljoner människor som lever på under 2 dollar om dagen. Vi talar ofta om Gini-koefficienten. Sydafrika har nästan dubbelt så hög Gini-koefficient som Sverige. Det är enorma ekonomiska skillnader.
De människor som lever under knappa förhållanden har mycket begränsat ekonomiskt välfärdsutrymme för att forma sin framtid. Då väljer den sydafrikanska regeringen efter noggranna ekonomiska överväganden tillsammans med Världsbanken att landa i att man vill bygga detta kolkraftverk. Jag hade givetvis önskat att vi hade hittat annan energiproduktion, sol och vind, som hade gjort detta rimligare.
Sverige har dock och ska ha en nära relation med utvecklingsländer som inte bygger på att vi bara ger pekpinnar utan också lyssnar till dem. Det är uppenbart att sydafrikanerna har gjort sitt val och att vi då skulle bidra till att försöka stänga Världsbanken som finansieringskälla för dem är inte rimligt.
Det måste vara så att de som har mest tar störst ansvar för att återställa de koldioxidutsläpp som kommer från den industrialisering som vi i västvärlden har genomdrivit. Vi ska ta ett stort klimatansvar, men jag är inte beredd att underkänna den sydafrikanska regeringens egen prövning i denna fråga.
Det är klart att vi ska vara pådrivande, och det är vi på CO2-skatteområdet, i det vi gör själva, i det vi driver i EU vad gäller energiskattedirektiven och i det vi talar om med andra länder. Vi har tagit bort en del av undantagen som tidigare fanns, och det ska vi fortsätta göra så att alla delar av ekonomin ska bära sitt ansvar. Vi är pådrivande i EU för att man ska förstärka både klimatfinansiering och klimatmål, och det ska vi också vara i Världsbankssammanhang.
Det betyder dock inte att vi kan titta på enbart ett mål. Vi måste också väga in utvecklingsfrågorna. Sydafrika är som sagt ett land där uppemot 20 miljoner människor lever på mindre än 2 dollar om dagen. Då måste vi ha respekt för att man också prioriterar ekonomisk utveckling.
Anders Borg (M):
Låt oss notera att ett antal länder röstade nej till att Sydafrika skulle få göra detta. Det var USA, Storbritannien och en handfull andra. Har de avstått från kolkraft? Släpper de ut mindre koldioxid per invånare än vad Sydafrika gör? Nej. Det här är länder som själva är djupt beroende av kolkraft och som har ytterst lite förnybar energi.
Storbritannien är kanske ett av de europeiska länder som har mest eget arbete att göra på kolkraftsområdet. Det är inte Sydafrika som har släppt ut kol i Europa, utan det är Storbritannien och ett antal industriländer som har gjort det.
Sydafrika är ett rikt land för att vara ett afrikanskt land, men trots det lever strax under 40 procent på under 2 dollar om dagen. Jag känner en djup respekt för att regeringen i Sydafrika måste göra vad man kan för att lyfta människor ur fattigdom och erbjuda utveckling. Det är närmast otänkbart att det ska ske utan att man också får en möjlighet att släppa ut större mängder koldioxid.
Att Sydafrika skulle kunna öka sin industriproduktion med 5-10 procent per år i ett par decennier utan att det får effekter i termer av ökad energiförbrukning är inte realistiskt. Det är därför vi rika länder måste ta ett större ansvar för att hantera denna typ av frågeställningar. Vi ska stötta och hjälpa, och när det finns ny teknik och en möjlighet att erbjuda sol- och vindkraft för utvecklingsländerna på ett bra sätt ska vi självklart göra det och vara generösa med det.
Vi ska dock vara ödmjuka inför att Sydafrika står inför mycket tuffare politiska avvägningar än vad vi gör och visa respekt för att de också har kompetensen och förmågan att göra den samlade bedömningen. Jag avslutar med att tacka för debatten.
Anders Borg (M):
Peter Persson har frågat mig genom vilka ekonomisk-politiska åtgärder jag avser att vända det som han beskriver som en ökning av bidragsberoendet och skapa förutsättningar för fler jobb. Den finanskris som slog mot Sverige 2008 orsakade det kraftigaste internationella tillväxtfallet vi upplevt sedan andra världskriget. Det ekonomiska läget i vår omvärld är fortsatt allvarsamt med tydliga risker. Skuldkrisen väntas dämpa utvecklingen på den svenska arbetsmarknaden. Sverige har samtidigt en stark position.
Ordning och reda i de offentliga finanserna gör att vi har utrymme att föra en aktiv politik medan skuldtyngda länder tvingas skära ned på jobb och välfärd. Låt mig ändå konstatera hur Sverige skiljer sig från övriga EU-länder. Sverige hör numera till de länder i EU som har lägst arbetslöshet. År 2005 låg Sverige på 14:e plats; nu ligger vi på 7:e plats. Regeringen menar att bidragsberoende är när en person inte kan försörja sig på egen hand utan är beroende av olika transfereringssystem för sin försörjning.
Trots skuldkrisen har detta utanförskap, mätt som helårsekvivalenter, minskat med 164 000 personer sedan 2006 tack vare arbetslinjen. Full sysselsättning är fortsatt ett av regeringens främsta mål. Regeringen tänker fortsätta att driva en politik där det lönar sig att arbeta och som stärker personer som står långt från arbetsmarknaden. Regeringen har sänkt arbetsgivaravgifter och gjort det mer lönsamt att arbeta. Vi satsar på utbildning och genomför stora reformer när det gäller gymnasieskolan. Vi gör allt detta för att människor ska komma närmare arbetsmarknaden.
Mot detta står åter en opposition som hellre vill höja bidragen. Det är inte att ta ansvar för svensk ekonomi.
Anders Borg (M):
Man kan inte nog beklaga att detta är det avslutande inlägget i en mycket spännande debatt om svensk politik. Den beskrivning som mina meddebattörer gör av Sverige är häpnadsväckande. Låt mig bara dra några grundläggande förhållanden, så att vi har det på plats. Reallönerna stiger i Sverige. Disponibelinkomsterna stiger i Sverige. Vi har en avtalsförhandling som nu pågår. Jag kan inte minnas att det är något förbund som har lagt fram lönesänkningskrav i denna.
Jag kan minnas fel, men jag har ett märkligt minne av att praktiskt taget alla LO-förbund, TCO-förbund och Sacoförbund har lagt fram krav på löneökningar. De flesta av dem kräver reallöneökningar, och de flesta av dem kommer att få reallöneökningar. Några lönesänkningar blev det alltså inte. Inte ens på något enskilt avtalsområde sänktes lönerna. Vi kan konstatera att sysselsättningen gick ned mindre än vad vi trodde. Vi räknade med 300 000 i förlorad sysselsättning under krisen.
Det blev 100 000-150 000. Vi trodde att det skulle dröja innan jobben kom. Vi talar om kanske flera år av svag sysselsättningsökning. Jobben kom direkt. Vi kom upp över krisnivån redan under 2010. Jobben ökade kraftigare än vad vi hade trott. Det blev alltså mindre, tidigare och kraftigare. Den socialdemokratiska oppositionens linje när det gäller denna hållning visar sig inte hålla måttet i förhållande till verkligheten. Det handlar om skillnaderna. Nu har vi haft en borgerlig regering i Sverige i fem år.
Vi har varit kraftfulla i vårt arbete för att organisera välfärden. Men varför har då inte skillnaderna ökat på det sätt som man vill beskriva det? Sverige är ju fortfarande det land som har minst inkomstspridning, minst förmögenhetskoncentration och allt det där. Och det ska vi fortsatt vara eftersom detta är ett bra land som präglas av sammanhållning. Låt oss titta på välfärden! Den har inte raserats. Vi har kunnat satsa på sjukvård, skola och äldreomsorg och vi har kunnat tillföra resurser.
Det är fortfarande ungefär en femtedel av arbetskraften som jobbar i de här verksamheterna därför att det är bra och viktiga verksamheter som ger människor bra och viktig välfärd, som i sin tur bidrar till den sammanhållning vi vill ha. Det är så här Sverige ser ut. Välkomna till verkligheten!
Anders Borg (M):
Peter Persson har frågat mig vad jag avser att göra för att förstärka kommunernas ekonomi. Jag vill framhålla att regeringen har tagit ett stort ansvar för kommunernas ekonomi. Regeringen har nyligen tillfört kommunsektorn 20 miljarder kronor i konjunkturstöd. Stöden har motverkat uppsägningar och nedskärningar i den kommunala verksamheten. Dessa stöd har därmed bidragit till att överbrygga nedgången i konjunkturen. Utöver konjunkturstöden höjde regeringen förra året också statsbidragen till kommunsektorn permanent med 5 miljarder kronor årligen.
Regeringens aktuella prognoser tyder på stabila finanser för kommunsektorn som helhet. Årets höjning av den genomsnittliga kommunalskatten med 5 öre påverkar sektorns intäkter endast i liten utsträckning. Oberoende av den mindre skattehöjningen väntas kommunsektorn redovisa ett överskott i år och kommande år. Detta tyder på att den kommunala verksamheten kan bedrivas med bibehållen kvalitet och service. Antalet sysselsatta i den kommunalt finansierade verksamheten ökade förhållandevis mycket förra året. Sysselsättningen bedöms i stort sett vara intakt i år och nästa år.
Sammantaget gör regeringen i nuläget bedömningen att det inte föreligger något stort behov av att pröva frågan om ytterligare resurser till kommunsektorn. I dag råder dock stor osäkerhet om konjunkturutvecklingen i Europa och i Sverige. Den ekonomiska utvecklingen i kommunsektorn påverkas i hög grad av händelser i vår omvärld - händelser som är svåra att förutse. Regeringen följer noga utvecklingen i kommunsektorn och återkommer med en ny bedömning av kommunsektorns ekonomi i den ekonomiska vårpropositionen.
Anders Borg (M):
Som vanligt i debatter med Peter Persson får vi börja med att ge några grundläggande fakta. Kommunalskatten, det samlade skatteuttaget från kommuner och landsting, var 31:60 år 2006. Det kan vi vara överens om. Det är så siffrorna ser ut. Såvitt jag förstår kommer kommunalskatten för 2012 att vara 31:60.
Om jag jämför 31:60 med 31:60 är det i min föreställningsvärld en nästan obefintlig förändring. Kommunalskatten har alltså legat på ungefär 31:60 år 2006 och ungefär 31:60 år 2012. Det har alltså inte skett någon massiv höjning av kommunalskatterna i svensk ekonomi därför att det inte har skett någon massiv övervältring och därför att vi inte har undergrävt kommunernas ekonomi. Vi har tvärtom förstärkt kommunsektorn i nivå med 25 miljarder kronor.
Det har skett dels genom höjda statsbidrag, dels genom förändrad fastighetsbeskattning och dels genom förändrad arbetsgivaravgift. Så ser fakta ut. Kommunernas intäkter, en siffra som är relativt enkel att kontrollera, har ökat från 656 miljarder till 800 miljarder under åren 2006-2010. Det är en relativt kraftig ökning. Det är en ökning med i storleksordning 20 procent som har inträffat under de här åren.
Det beror på att regeringens framgångsrika arbetsmarknadspolitik och arbetslinje har bidragit till att fler människor arbetar. Då stiger skatteintäkterna, och då har vi mer pengar till välfärd. Ni säger att vi nu skulle ha en situation där vi är på väg mot dåliga resultat. Titta på 2006-2010! Vi har levererat överskott i kommunresultaten på mellan 8 och 18 miljarder varje år. Det har inte varit några underskott i kommunsektorn. Resultaten i kommunsektorn har varit starka.
Det kan man inte säga att de var under hela den socialdemokratiska perioden. Då hade vi underskottsår i kommunsektorn. Det här har inte skett till priset av att lönerna eller sysselsättningen i den kommunfinansierade verksamheten har tryckts undan. Vi har alltså haft starkare löneökningar i den kommunalt finansierade verksamheten än vad vi har haft i näringslivet som helhet.
Det beror naturligtvis på sammansättning, nyrekryteringsbehov, demografi och så vidare, men det är inte så att Kommunals medlemmar har fått lönesänkningar för att finansiera stora skattelättnader. Kommunalskatten har alltså inte ökat, utan 31:60 till 31:60 är en oförändrad kommunalskatt. Därmed tycker jag att den här debatten faller lite grann.
Anders Borg (M):
Jag har tillgång till bedömningar av den kommunala skattekraften på 31:60. Dem har jag tillgängliga därför att de finns i Peter Perssons interpellation. Där anges att skattesatsen ska bli 31:60, och jag antar att vi kan utgå från att det är en riktig uppgift. Den överensstämmer för övrigt också med Finansdepartementets bedömning. Skillnaden mellan 2006 och 2012 är skillnaden mellan 31:60 och 31:60. Det har alltså inte skett någon skattehöjning under den här mandatperioden på kommunalsidan.
Kommunalskattesatsen låg 2006 på 31:60, och den ligger för 2012 enligt interpellationen på 31:60. Att det skulle vara en massiv ökning av det kommunala skatteuttaget är för mig en orimlighet, för det har varit oförändrat! Låt oss titta på SKL:s bedömningar.
SKL räknar med att den kommunala konsumtionen 2012 - om det nu inte var 2011, det är bäst att jag bläddrar i papperen så att jag får det rätt - landar på 697 miljarder kronor. Den landade året dessförinnan på 677 miljarder kronor och ökade alltså med 20 miljarder kronor.
Det är inte så att vi har någon massiv nedgång av den kommunala konsumtionen i det här landet, utan den ökade alltså med 20 miljarder mellan föregående och innevarande år. Tittar vi på resultatbedömningarna ser vi att den senaste prognosen som föredragits från SKL:s sida för mig på Finansdepartementet visar att man har ett plusresultat i år. Trots att nästan hela övriga Europa har stora underskott och att det är ett betydande bekymmer uppvisar svenska kommuner faktiskt plusresultat.
Det är inte några stora plusresultat, men det är ändå plusresultat. Det här beror på att vi har tillfört stora resurser samlat till kommunsektorn. Det handlar om över 25 miljarder kronor i förstärkt nivå för kommunsektorn under de här åren. Det är för att vi prioriterar välfärden. Vi tycker att det är viktigt med barnomsorg. Vi tycker att det är viktigt med sjukvård.
Vi tycker att det är viktigt att alla har tillgång till äldreomsorg oavsett inkomst. Det är inte där den stora skiljelinjen ligger. Socialdemokratisk budget är bidragspolitik, inte kommunpolitik. Det är klart att ni skulle ha ett väsentligt starkare alternativ om det var 10-15 miljarder till kommunerna i er budget, men er budget innehåller ju inte det utan 10-15 miljarder till bidragssystemen. Ni prioriterar ju inte välfärdens kärna, utan ni prioriterar bidragssystemen.
Det visas i stället att antalet arbetade timmar, som är den viktigaste skattebasen, har ökat väldigt kraftigt under de här åren och att det gör att kommunerna har en stabil ekonomisk bas. Det är därför som det inte heller har skett någon höjning av kommunalskatten. Den är 31:60 i år och var 31:60 år 2006, och därmed faller hela interpellationen.
Anders Borg (M):
Den här debatten handlar om att det skulle ske stora skattehöjningar i kommunsektorn som kommuner och landsting tvingas till. Vi konstaterar igen, bara för att göra detta tydligt, att i interpellationen står det 31:60, och när vi tillträdde var kommunalskatten 31:60. Var är den massiva höjningen av kommunalskatten? Den har inte inträffat. Det är inte så verkligheten i kommunerna ser ut.
Vi hade en valrörelse där Socialdemokraterna hårt drev linjen att nu hade det skett en massiv neddragning i kommunsektorn. Det var ett genomgående tema. Låt oss titta på siffrorna. När den här regeringen tillträdde jobbade 1 199 000 människor i den kommunalt finansierade verksamheten. I år är det 1 197 000 personer. Det är alltså en minskning med omkring 3 000 personer.
Det här är den värsta kris världsekonomin har upplevt sedan 30-talet. Ni kanske vill att jag ska upprepa hur det såg ut med uppsägningar under 90-talskrisen. Jag kanske ska föredra sysselsättningssiffrorna från 1994, 1995, 1996 och 1997 under den socialdemokratiska regeringen.
Det finns i dag 1 197 000 personer - ungefär 25 procent av arbetskraften, en av de högsta siffrorna av alla industriländer - som jobbar i de olika välfärdsverksamheterna. Det har inte skett några massiva neddragningar. Låt oss titta på hur det blir. SKL:s bedömning var att kommunal konsumtion uppgick till 654 miljarder kronor 2010. SKL:s bedömning är att kommunal konsumtion 2014 uppgår till 750 miljarder kronor.
Såvitt jag förstår är det en ökning på nära nog 100 miljarder kronor av kommunal konsumtion, som Peter Persson vill beskriva som närmast en slakt av den kommunala verksamheten. Vi har skött kommunerna väl därför att vi prioriterar välfärden. Vi håller välfärden främst. Socialdemokraterna är och förblir ett bidragsparti !
Anders Borg (M):
Låt mig understryka att det jag citerat i talarstolen har varit lagrådsremissen. Det är Lagrådets yttrande om propositionen om förändrade F-skatteregler. Jag upprepar att lagrådsyttrandet ifrågasätter om man ens behövde göra ändringen av lagstiftningen eftersom detta i allt väsentligt var en kodifiering av gällande praxis. Eva-Lena Jansson och Peter Persson hävdar med upprörda adjektiv att det har skett någon form av systemskifte.
Det väcker frågan: Vari skulle detta systemskifte ha bestått? Det finns ingen som helst beskrivning av detta eftersom Lagrådet har hävdat att detta i allt väsentligt är en kodifiering. Det går inte att föra en diskussion utifrån ett låtsasproblem som konstrueras här i talarstolen. Man kan föra många seriösa diskussioner om skatteundandraganden och företagsamhet.
Det är därför vi har försökt att vidta åtgärder. Vi har både RUT, ROT och ändrad restaurangmoms för att minska drivkrafterna för fusk. Vi har gjort omvänd moms för byggsektorn och har krav på kassa och personalliggare för at säkra att det blir minskade möjligheter till skatteundandraganden. Den diskussionen kan man föra. Men att göra det utifrån en förändring av lagstiftningen om F-skattsedlar, som Lagrådet konstaterar inte är någon förändring, blir väldigt märkligt.
Jag kan inte se att vi ska beskriva företagsamheten i Sverige som någonting som handlar om slaveri och lönedumpning. Det är inte rimliga beskrivningar av hur förhållandena är i Sverige. Vi har vare sig sett någon lönedumpning eller något slaveri. Vi har haft reallönetillväxt i god utvecklingstakt jämfört med andra länder. Vi har haft stigande disponibla inkomster, och vi har haft en mycket bättre sysselsättningsutveckling än vad man haft på de allra flesta håll.
Jag delar helt enkelt inte interpellanternas beskrivning av problemet.