KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Hultberg (M):
Jag har varit riksdagsledamot länge nog för att veta att byråkratins kvarnar mal långsamt och att det kan ta tid att bereda olika ärenden. Men jag tror att man från det att riksdagen fattade sitt beslut om tillkännagivandet 2020 skulle ha kunnat färdigställa utredningsdirektiv och tillsätta en utredning. Det tror jag inte hade gjort att man behövt stressa ihjäl sig på departementet om jag uttrycker mig så, fru talman.
När det gäller frågorna som statsrådet lyfter fram om fördelarna för semesterkommuner eller kommuner med många delårsboende är det till stora delar korrekt. Samtidigt måste man vara medveten om att kommuner som min hemkommun Tanum - jag tar den återigen som exempel - och grannkommunen Sotenäs är kommuner där delårsboendena nog faktiskt är fler än helårsboendena. Det skapar stora utmaningar för kommunerna.
Det skapar också andra utmaningar - de höga taxeringsvärdena, till exempel. De gör att det är dyrt för personer att köpa en bostad om de vill bo i kommunen. Vi har priser som mer liknar dem här i huvudstaden, men tyvärr är inte lönerna riktigt i nivå med dem här i Stockholm.
Det är också en utmaning för kommunerna när de ska locka till sig och behålla kommuninvånare som kan vara stadigboende och betala skatt. Just att man ska vara folkbokförd och betala skatt är som sagt grunden för den kommunala ekonomin. Som statsrådet nämnde i sitt svar kommer 80 procent av de kommunala intäkterna från skatterna, från generella statsbidrag och skatteintäkter.
Det är därför det är så viktigt att titta på det kommunala utjämningssystemet - om man inte väljer att titta på möjligheten att vara folkbokförd i flera kommuner.
Johan Hultberg (M):
Mycket blir nog bättre inom kriminalvården. Men vi måste ändå komma ihåg att kriminalvården i grunden i dag inte har uppdraget att behandla personers beroendesjukdomar. Detta ansvar ligger egentligen i grunden på kommunernas socialtjänst och på regionerna som ansvarar för hälso- och sjukvården.
Det är här som det många gånger uppstår ett bekymmer med att det blir ett glapp mellan de olika aktörernas ansvar och att personer inte får de vård- och behandlingsinsatser som de behöver när samverkan inte fungerar.
Därför tycker jag att det hade varit bra med en överenskommelse mellan Kriminalvården och Sveriges Kommuner och Regioner om hur detta samarbete kan utvecklas och förstärkas, så att alla får den vård som de har behov av och som de har rätt till och att den sker enligt nationella riktlinjer för till exempel beroendevården. Så funkar det inte i dag. Och det är därför som jag föreslår detta.
Jag tror att det vore bra om Kriminalvården fick rätten att ta initiativ också till vård och behandling enligt till exempel LARO, eftersom det är en livräddande behandling som också kan betyda oerhört mycket för att förebygga framtida kriminalitet. Personer som har ett tungt opioidmissbruk är, som en konsekvens av sitt beroende, i regel mycket kriminella för att kunna finansiera sitt beroende. Jag tar även upp en annan fråga i min interpellation.
Den handlar om att ge Kriminalvården i uppdrag att också jobba aktivt för att förebygga överdoser. Vi vet att personer som friges från fängelse och som har ett opioidberoende har en kraftigt förhöjd risk att dö i överdoser. Enligt den europeiska narkotikabyrån är risken åtta gånger högre under de två veckorna efter frigivning. Här vore det en väldigt konkret och enkel åtgärd att ge Kriminalvården i uppdrag att ta fram en överdosstrategi.
Det vore också bra om en sådan blev en del av en nationell svensk överdosstrategi. Där kan vi lära mycket av Norge som har jobbat framgångsrikt för att minska antalet överdoser, som är den vanligaste orsaken till narkotikarelaterad dödlighet. Jag tackar för debatten.
Johan Hultberg (M):
Jag är övertygad om att jag och ministern delar vilja att utveckla svensk diabetesvård. Men jag känner en viss frustration över att ministern intar en så tillbakalutad roll. Jag tycker givetvis precis som ministern att ansvaret för att erbjuda och bedriva en god hälso- och sjukvård först och främst är regionernas. Det är de som är vårdgivarna.
Men vi nationella politiker måste ändå kunna se de problem som finns. De nationella riktlinjerna är ett viktigt verktyg för att utveckla svensk hälso- och sjukvård i stort liksom specifikt inom diabetessjukvården, som vi nu diskuterar.
Som ministern nämnde i sitt första inlägg uppdaterades de nationella riktlinjerna för diabetesvården 2018, och det var ett viktigt och bra arbete. Min poäng är att det inte räcker att utveckla nationella riktlinjer. De behöver också implementeras och efterlevas. Papperstigrar förbättrar inte vården.
Därför hade det varit intressant att titta på exemplet från cancersjukvården där just en nationell cancersamordnare införts för att utveckla cancersjukvården och minska de regionala skillnaderna. Jag tror att man skulle kunna applicera ett motsvarande angreppssätt inom diabetesvården. Men om socialministern har andra och bättre förslag är jag idel öra.
Mitt fokus för denna debatt är att vi ska diskutera lösningar på de problem och utmaningar vi förhoppningsvis båda ser. När det gäller ojämlikheten är det tydligt att efterlevnaden brister. Ministern nämnde till exempel riktlinjen om gruppbaserat utbildningsprogram.
Enligt de nationella riktlinjerna ska alla som har diabetes oavsett typ erbjudas en gruppbaserad patientutbildning. Men en undersökning som gjordes av Diabetesorganisationen i Sverige, Dios, tillsammans med Storstockholms Diabetesförening visade att hela åtta av tio patienter inte har erbjudits en patientutbildning.
Min slutsats är att vi måste titta på vad vi kan göra för att förbättra efterlevnaden av de nationella riktlinjerna, inte bara hänvisa till dem. Då vore det bra med en nationell samordnare. Inte minst hade ett bra första steg varit att genomföra den nationella kartläggningen av orsakerna till den bristande efterlevnaden och till de stora regionala skillnaderna i vården.
Det är ett stort problem med detta postkodslotteri, inte minst när det gäller vilken tillgång man får till medicintekniska hjälpmedel.
Det gäller också stöd i skolan och mycket annat där skillnaderna är stora och där det finns en stor frustration hos alla dem som lever med diabetes eller har barn med diabetes. Ministern lyfte fram betydelsen av Nationella diabetesregistret.
Det är samma sak här: Det i sig leder inte till att vården blir bättre. Det är ett verktyg, ett underlag för att utveckla vården. När det tydligt visar stora regionala skillnader måste vi ta nästa steg och ställa oss frågan vad vi kan göra för att adressera dem. Så återigen: Vilka åtgärder är regeringen beredd att vidta?
Är man till exempel beredd att ge Socialstyrelsen i uppdrag att titta på hur man kan förstärka det psykosociala stödet eftersom det är något få diabetiker får trots att många efterfrågar det?
Johan Hultberg (M):
För att kunna veta hur vi ska åtgärda de brister som jag lyfte upp i min interpellation - bristande efterlevnad av de nationella riktlinjerna liksom stora och omotiverade regionala skillnader - tror jag att det hade varit bra att göra kartläggningen först. Det hade varit ett bra första steg om vi hade kunnat enas om detta här i kammaren i dag. Låt oss ge Socialstyrelsen i uppdrag att genomföra kartläggningen som en grund för ett fortsatt utvecklingsarbete.
Jag lägger ingen prestige i vilka åtgärder vi sedan vidtar för att komma till rätta med de problem som vi ser. Jag och Moderaterna har fört fram förslaget om en nationell samordnare som ett förslag just för att vi tycker att erfarenheterna från cancervården är goda.
Den nationella samordnaren har på intet sätt klivit in och överprövat eller styrt regionerna på det sättet, utan den personen har haft en viktig funktion för att påtala brister, sprida kunskap och säkerställa att standardiserade vårdförlopp och riktlinjer implementeras på ett hyggligt likvärdigt sätt över hela landet.
Samtidigt behöver naturligtvis regionala och lokala anpassningar göras utifrån de förutsättningar som finns i just den regionen eller på den vårdcentralen eller mottagningen.
Jag skulle kunna göra politiska poänger av att 90 procent av patienterna med typ 1-diabetes i moderatstyrda Halland använder sensorbaserad kontinuerlig glukosmätning medan bara 65 procent i S-styrda Västmanland gör det, men min poäng är bara att adressera problemen. Ministern får gärna avfärda alla mina förslag, men jag har fortfarande inte hört ett enda konkret förslag från ministern om vad man skulle vilja göra.
När det gäller primärvården är vi överens om att den behöver stärkas. Det är viktigt med fasta läkarkontakter, men jag vill inte låsa in patienter på det sätt som regeringen föreslår i sin primärvårdsreform. Jag tycker att det är viktigt att man om man är missnöjd med vården ska kunna byta vårdgivare och också söka sig utanför den egna regionen.
Johan Hultberg (M):
Jag delar uppfattningen att pandemin förhoppningsvis har bidragit till att sätta fart på den digitala omställningen och att regionerna och andra aktörer inom svensk hälso- och sjukvård har förstått värdet och de möjligheter som finns och att en kris faktiskt kan föda ett viktigt förändringsarbete. Men då behöver vi inom politiken skapa förutsättningar för att förändringarna ska bli långsiktiga och riva de hinder som finns för arbetet framöver.
Min bestämda uppfattning är att det har gått alldeles för långsamt och att det fortsatt går för långsamt. Det är närmast naivt att tro att visionen att Sverige ska bli bäst i världen på e-hälsa till 2025 kommer att bli verklighet, om man nöjer sig med de initiativ som redan lagts fram och det tempo som vi har i dag. Det är för lågt, och det händer för lite. Jag menar att det finns mycket att göra här som inte behöver ta så lång tid. Det handlar om det statliga ledarskapet och om att tydliggöra ansvarsfördelningen.
Det är otroligt många myndigheter som har ansvar och uppdrag inom detta område, så det är ganska svårt att få en överblick över det. Jag tror som sagt att det är oerhört viktigt att få till en bättre nationell styrning och förvaltning av gemensamma standarder så att vi kan bygga upp den infrastruktur som behöver vara lika över landet. Sedan ska varje region och aktör kunna göra sina egna val, men det behövs en struktur för detta.
Vad som också är jätteviktigt är att stödja regionerna och hälso- och sjukvårdens aktörer när det gäller att navigera i den djungel det ändå är när det gäller lagstiftning. Jag upplever att många regioner och andra aktörer helt enkelt är rädda för att göra fel och att denna rädsla gör att de inte gör något. Denna ängslighet behöver adresseras genom mer stöd juridiskt.
Det finns en del uppdrag om detta, som ministern nämnde i sitt svar, men det behöver gå till hälso- och sjukvårdens samtliga aktörer, inte bara till de offentliga så som i dag.
Johan Hultberg (M):
Om det är så att alla underlag finns på plats ser jag fram emot att det nu blir verkstad. Jag tror att åtgärder är det bästa sättet att möta de problem som vi har sett under pandemin.
För att möta den misstro som tyvärr har skapats av de problem som har funnits kring huruvida man verkligen kan tro på visionen om Norden som den mest integrerade regionen och på att det ska vara möjligt att leva sitt liv med ett ben i Sverige och ett ben i Norge eller med ett ben i Danmark och ett i Sverige krävs det åtgärder.
Jag har lagt fram många förslag här i Sveriges riksdag på konkreta åtgärder som man skulle kunna vidta för att knyta starkare band och stärka det nordiska samarbetet. Jag har till exempel - också i den interpellation som vi debatterar här - tagit upp att man borde stärka Gränshinderrådet och höja ambitionen där. Ministern sa i sitt svar att mandatet har förstärkts. Ministern får gärna utveckla på vilket sätt detta har skett och om det skulle vara möjligt att ytterligare höja ambitionen.
Jag tycker att det hade varit ett tydligt besked till människor i gränsbygderna och i Norden om man på allvar höjde tempot i arbetet med att riva gränshinder. Det hade skickat en väldigt viktig signal. Herr talman! Uttalanden i all ära - det är jättebra om man kan göra ett uttalande vid mötet i Halden.
Men jag tror att det är ännu viktigare att människor och företag i Norden, i synnerhet i gränsområdena, ser verkstad och konkreta åtgärder som gör att vi kommer närmare varandra, till exempel investeringar i gränsöverskridande infrastruktur. Apropå infrastruktur, herr talman, blev jag faktiskt bekymrad över ministerns svar om att samarbetet i transportfrågor är välfungerande.
Min bild är inte att det är så välfungerande. Min bild är snarare att det finns stora problem. Till exempel saknas det en modell för att beräkna den gränsöverskridande nyttan av järnvägsinvesteringar. Det försvårar tillskapandet av det som jag har varit oerhört engagerad för, nämligen en dubbelspårig järnväg mellan Oslo och Göteborg.
Det är en otroligt viktig pulsåder på västkusten där vi har en väldigt eftersatt infrastruktur. Hittills har vi inte förmått komma överens om hur vi ska bygga ut den viktiga infrastrukturen över den svensk-norska gränsen. Därför tror jag att det vore bra om man kunde gå vidare med det som Nordiska rådet har efterfrågat och som riksdagen har fattat beslut om, nämligen ett särskilt nordiskt transportministerråd.
Det vore också som sagt bra om man kunde få till en modellering för den gränsöverskridande infrastrukturen. Men det är måhända någonting jag får återkomma till i nya interpellationsdebatter med infrastrukturministern. Som sagt efterlyser jag konkreta åtgärder och ökade ambitioner.
Jag är idel öra att höra mer om arbetet med Gränshinderrådet och hur det arbetet kan stärkas samt gärna lite ytterligare om vad uttalandet i Halden kan tänkas innehålla. Vi har som sagt en vision, och det är bra att om det kan uttalas en gemensam målbild.
Men det som verkligen behövs är de konkreta åtgärderna för att trovärdiggöra att visionen kan bli verklighet och att målbilden kan förverkligas.
Johan Hultberg (M):
Jag är naturligtvis glad att jag och statsrådet i stort delar ambitionerna när det gäller att vi måste höja tempot i arbetet med att riva gränshinder och göra allt vad vi kan för att lära av pandemin och stärka och utveckla det nordiska samarbetet.
Jag tycker konkret, herr talman, att det vore utmärkt om det uttalande som görs i Halden kunde följas av flera avsiktsförklaringar, till exempel en avsiktsförklaring om att förbättra den nordiska infrastrukturen och en avsiktsförklaring om att förstärka och utveckla den gränsöverskridande infrastrukturen. Vi har ju sett erfarenhetsmässigt vad enormt mycket det har betytt när vi gjort stora investeringar i den nordiska infrastrukturen.
Vi har sett vad Öresundsbron har gjort för integrationen vid Öresund och vad den nya Svinesundsbron har betytt i min del av Sverige. Vi vet att de här investeringarna är lönsamma och att de betyder mycket.
Jag hade allra helst också velat se en avsiktsförklaring om att gränsstängningar inte ska uppstå utan att vi ska hitta modeller för att hantera sådana här situationer ändå, men jag skulle åtminstone vilja se en avsiktsförklaring om att företag och människor i gränsbygderna måste hållas skadeslösa vid gränsstängningar. Det måste införas särskilda regler för gränspendlare och människor som lever och verkar över gränserna.
Det som har skett under pandemin, när familjer har splittrats och människor inte kunnat ta sig till sina arbeten och blivit utan försörjning och ekonomisk kompensation, är helt oacceptabelt. Det krävs att ministrarna i alla våra nordiska länder tar ansvar för detta. Herr talman! Jag tackar för debatten och önskar statsrådet lycka till vid det viktiga mötet i Halden.
Jag ser fram emot att fortsätta verka för och diskutera hur vi kan stärka det nordiska samarbetet. Jag önskar talmannen, statsrådet och alla medarbetare här i riksdagen en glad sommar.
Johan Hultberg (M):
Tack för svaret, ministern! Man kan tycka att frågan om dioxin i fisk är en ganska smal fråga, fru talman, men det handlar om en viktig ambition att försöka få mer av fisken i framför allt Östersjön att gå till humankonsumtion.
Det är viktigt inte bara ur ett resursperspektiv - att det är mer effektivt att använda fisken direkt till humankonsumtion än att till exempel använda den som råvara för fiskmjöl som blir insatsvara i fodertillverkning - utan det är också en viktig åtgärd för att försöka stärka lönsamheten i det svenska yrkesfisket.
Det betalar sig naturligtvis bättre att sälja fisk för humankonsumtion än som råvara till fiskmjölsindustrin eller fiskoljeindustrin. En utmaning när det gäller just fisken i Östersjön är dock problemet med dioxin. Det är en allvarlig och viktig fråga, för som ministern var inne på handlar det om livsmedelssäkerhet. De här kraven och gränsvärdena finns ju av en anledning.
Det är dock bra att Sverige har ett undantag från grundreglerna inom EU, vilket gör att vi har möjlighet att sälja fisk till humankonsumtion och att vi kan ta vara på den resurs vi ändå har i Östersjön. Det som också är glädjande, fru talman, är att vi under ganska många år har sett att halterna av dioxin i fisk från Östersjön har sjunkit. Vi ser alltså en positiv utveckling. Det ska också sägas att en del av förklaringen till det måhända är just yrkesfisket.
När yrkesfiskarna landar fångst från Östersjön som går till industrin tar de upp en liten mängd av det dioxin som finns i Östersjön, och på det sättet kan det renas bort inom industrin.
Det jag lyfter i den här interpellationen är dock följande: Om man ska uppnå den ambition som jag och ministern uppenbarligen delar - i sitt svar var ministern tydlig med att han tycker att det hade varit positivt om en större andel av yrkesfiskets fångster kunde gå till humankonsumtion - menar jag att det är viktigt att vi utvecklar provtagningen i Östersjön, fru talman.
Vi behöver provta i större utsträckning för att få underlag gällande i vilka områden fiskarna har högre eller lägre halter av dioxin, om det finns variationer över året, om det finns variationer mellan mindre och större fisk och mycket annat. Det är helt enkelt detta som behövs för att möjliggöra den ambition som både ministern och jag har.
Tyvärr fick jag väl inte riktigt svar på frågan om ministern och regeringen är beredda att ta initiativ för att öka provtagningen. Det är alltså ett konkret verktyg för att uppnå den ambition som ministern uppenbarligen delar med mig. Jag upprepar därför gärna den frågan, fru talman. Den är nämligen central.
Johan Hultberg (M):
Jag välkomnar det sista som ministern säger, nämligen att det finns en öppning hos regeringen att utöka provtagningen. Jag vill verkligen understryka att det vore viktigt. Det vore en konkret åtgärd som inte skulle kosta särskilt mycket pengar men som hade kunnat stärka yrkesfiskets konkurrenskraft. Det hade också varit positivt som omväxling till de många andra åtgärder som den här regeringen tyvärr har vidtagit och som snarare har försvagat yrkesfiskets konkurrenskraft, fru talman.
Man har till exempel gått fram med långt dragna förslag om kameraövervakning av yrkesfisket och en begränsning av räkfisket genom att till exempel stoppa bottentrålningen i Västerhavet. Detta vore alltså en konkret åtgärd där regeringen skulle kunna stärka yrkesfiskets konkurrenskraft. I dag är det tyvärr så att provtagningen är väldigt begränsad. Det är ett bekymmer.
Med en ökad provtagning skulle vi ha en bättre miljöövervakning och bättre underlag för våra myndigheter i deras rådgivning.
I dag blir rådgivningen från Livsmedelsverket ganska schablonmässig givet att man inte har särskilt bra underlag gällande hur det ser ut mer på detaljnivå i Östersjön - till exempel, som sagt, hur dioxinhalterna varierar mellan olika delar av Östersjön, hur de varierar mellan olika arter av och storlekar på fiskar samt hur de varierar över året.
I dag sker viss provtagning genom Naturhistoriska riksmuseet, och Livsmedelsverket har viss övervakning av Östersjön som en del av sitt livsmedelssäkerhetsarbete. Det vore alltså positivt om man kunde skala upp detta. Jag tror också att det är viktigt i just det sammanhang som ministern lyfter fram, nämligen i diskussionen om förändring av gränsvärdena.
Det vore bra om vi hade bättre underlag för hur vi ska förhålla oss till de olika gränsvärdena.
Jag ser alltså fram emot att de ord som uttrycks här i kammaren omsätts i handling så att vi får se ökade anslag till den här provtagningen - och kanske nya uppdrag till ansvariga myndigheter att se hur man kan utveckla och förstärka provtagningen för att på det sättet stärka yrkesfiskets konkurrenskraft och bidra till att konsumtionen av fisk kan öka på ett livsmedelssäkert och miljömässigt bra sätt.
Johan Hultberg (M):
Det är riktigt att vi har en särskilt stor utmaning i Östersjön när det gäller bestånden. Vi har ju allvarliga miljöproblem i Östersjön som är kopplade till ett historiskt överfiske och till industrins påverkan med till exempel tillförsel av dioxin, som vi har i våra hav. Vi har i dag också en väldigt allvarlig problematik med övergödning. Östersjön är ju ett innanhav som vi delar med väldigt många länder.
Det är därför Moderaterna driver på för ökat internationellt samarbete för att adressera de många och väldigt stora utmaningar som vi har när det gäller Östersjön. Moderaterna har också varit pådrivande för att lägga om EU:s fiskeripolitik. Den är ju i dag mycket mer ekosystembaserad och hållbar. Vi i Moderaterna vill stärka detta arbete ytterligare med inte minst mer av långsiktiga förvaltningsplaner som ligger fast över flera år och som skapar en förutsägbarhet för branschen.
Det som är viktigt, inte minst i ljuset av att kvoterna minskas, är att vi också funderar på hur vi kan göra mer och få ut större värden av den resurs som vi ändå fiskar. Då är det viktigt att titta på hur en större andel av den fisk som fiskas i Östersjön kan landas för humankonsumtion och komma högre upp i förädlingsledet.
Här är frågan om ökad provtagning viktig. Jag hoppas att det inte var så ministern menade, men jag uppfattade ministerns senaste inlägg lite som att han ställde ökad provtagning emot arbetet med gränsvärdena. Detta är ju två saker som borde gå hand i hand. Jag tycker att det är viktigt att vi ökar och bygger ut provtagningen och att detta arbete går hand i hand med arbetet med att se över och förändra gränsvärdena.
Vi behöver bättre underlag för att kunna utforma våra rekommendationer till konsumenter. Vi behöver också bättre underlag för att kunna föra en bra och nyanserad diskussion om var gränsvärdena ska ligga.
Johan Hultberg (M):
Jag tror nog att det blir ganska klart för alla som följer den här debatten att det finns tydliga ideologiska skillnader mellan mig och Per Bolund. Vi har väldigt olika syn på skogsägande, skogsbruk och hur man når högt ställda ambitioner. Herr talman!
Jag vill ändå säga att jag tror att jag och Per Bolund enas om en ambition om att vi som land ska skydda värdefull natur, nå våra miljömål och värna den biologiska mångfalden. Men jag har inte som ingångsvärde, herr talman, att det stora problemet för naturvården och det stora hotet mot den biologiska mångfalden är Sveriges skogsägare - tvärtom.
Jag menar att Sveriges 330 000 skogsägare gör ett väldigt viktigt arbete och är besjälade av och engagerade i att skapa höga naturvärden och att ta ansvar för att bruka sin skog på ett hållbart sätt, så att man kan leverera virke och andra material som driver den gröna omställning som gör att vi kan nå våra klimatmål och minska vårt beroende av fossil energi och energiintensiva material.
Ska vi nå miljömålet Levande skogar kan vi inte stirra oss blinda på hektarsmål, utan vi behöver skapa delaktighet och få med oss Sveriges skogsägare. Staten måste i första hand börja ta ansvar för redan avsatta områden. Ja, det är sant att Moderaterna anslår mindre pengar till att skydda ytterligare områden. Vi prioriterar i stället att ta ansvar för redan avsatta områden.
Redan i dag är omkring 25 procent av Sveriges skogar undantagna skogsbruk. Vi tycker att det är rimligt att prioritera att sköta avsatta områden innan vi bildar nya naturreservat eller annat. Jag förundras över att miljöministern inte är beredd att skapa det underlag som jag efterlyser genom en nationell inventering och en kostnadsberäkning av hur stor den svenska skötselskulden är.