KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulf Holm (MP):
Jag vill tacka arbetsmarknadsministern för svaret, även om jag naturligtvis inte är riktigt nöjd med det. Ja, ett av svaren är jag nöjd med, det som handlar om företagshälsovården. Det är jag ganska nöjd med, måste jag säga, men det finns en del andra saker som jag är mindre nöjd med. När det gäller Arbetsmiljöverket har regeringen gjort ganska stora nedskärningar i två budgetar i rad nu.
Häromveckan kom det besked om att ytterligare 50 arbetsmiljöinspektörer ska sägas upp. Det betyder att 150 personer har sagts upp när det gäller arbetsmiljöinspektion. Det är ganska mycket folk, mycket folk framför allt därför att det som Arbetsmiljöverket har jobbat med väldigt mycket är förebyggande arbete. De har inspekterat för att se till att det går till på rätt sätt.
Svenska Arbetsmiljöverket brukar inte gå ut och göra stickkontroller i syfte att sätta åt arbetsgivare utan tvärtom förebyggande hjälpa arbetsgivare att förbättra arbetsmiljön för att arbetstagare ska ha en bättre arbetsmiljö och inte ska behöva bli sjukskrivna. Man gör annorlunda i andra länder, men så är inte den svenska traditionen. Jag tror att det är väldigt viktigt. Nu har vi en högkonjunktur, och fler och fler människor kommer i arbete.
Då borde vi kanske ha fler arbetsmiljöinspektörer som kontrollerar arbetsplatserna i förebyggande syfte. Arbetsmarknadsministern har själv sagt att nästa steg är att vi ska ta itu med alla sjukskrivningar och förtidspensioneringar. Varför har de flesta av förtidspensionärerna i det här landet blivit förtidspensionärer?
Jo, på grund av bristande arbetsmiljö och utslitning, dålig organisering och förslitningsskador framför allt inom vårdyrken. Arbetsmiljöverket spelar naturligtvis en oerhört viktig roll i ett systematiskt arbetsmiljöarbete för att förhindra att människor blir utslitna på arbetsplatserna.
Jag menar att den politik som regeringen nu för är direkt kontraproduktiv. Vi riskerar i alla fall att få ännu större problem med hälsofrågor längre framöver.
Det är ingenting som kommer kanske detta år eller nästa år, utan det är något som kommer om fem-tio år när arbetsmiljön har blivit försämrad på arbetsplatserna och man inte får någon hjälp av till exempel arbetsmiljöinspektörer att förbättra arbetsmiljön. Därför är jag så orolig för att regeringen skär ned så kopiöst mycket inom det här området.
För bara några veckor sedan fick vi en rapport från Sif och HTF, som har tittat på arbetsmiljön för alla tjänstemän som sitter vid skrivbord, som inte är den vanligaste arbetsmiljöproblematiken hittills. Vanligtvis är det problem med arbetsmiljön inom vårdyrkena med tunga lyft.
Det är oftast problem på företag, men också inom tjänstemannayrket finns det stora problem med ryggar och musarmar, och man har psykosociala problem. Därför är arbetsmiljöfrågorna A och O. Jag välkomnar givetvis den proposition, tror jag att det är, fru talman, som ska komma nästa år, eller om det bara är en rapport om arbetsmiljöfrågor.
Jag anser också att det är väldigt viktigt att avsätta pengar för att man ska kunna genomföra ordentliga arbetsmiljöinspektioner ute på arbetsplatserna.
Ulf Holm (MP):
Det gläder mig att arbetsmarknadsministern har ett så starkt engagemang i den här frågan. Det är viktigt och det är bra. Men samtidigt beklagar jag att man skär ned så mycket på Arbetsmiljöverket. Nu ska jag inte säga att pengar löser allting. Man måste också se till att de som jobbar på Arbetsmiljöverket gör rätt saker, och det tror jag faktiskt att de gör i det här fallet.
Att då skära bort 150 tjänster tror jag är olyckligt, framför allt om vi vill ha en politik där folk ska ha det bra på arbetsplatserna. Då kräver det att man har ett systematiskt arbetsmiljöarbete för att förhindra förslitningsskador av diverse skäl och andra saker. Man kan säga att det är en ledarskapsfråga. Det håller jag med om. Då kanske man ska ordna en utbildning för chefer etcetera som ett förebyggande arbete.
Arbetsmiljöverket kan bidra med att hjälpa företagen - de kan säkert ta lite betalt för det också, fru talman - att ordna just en sådan utbildning. Det är jag inte alls främmande för. Men eftersom vi inte har kommit dit är det konstigt att man först ska skära ned på personalen och två år senare komma med en departementsskrivelse i frågan.
Det hade varit bättre om departementsskrivelsen hade kommit först och att man sedan sett vilka resurser som behövs för att uppnå denna politik. Nu gör regeringen tvärtom, och det är det som är så frustrerande och beklagansvärt. Vi har en ganska bra arbetsmiljölagstiftning i Sverige. Jag tror i alla fall att den är ganska bra.
Jag är inte den som hojtar om att vi måste förändra regelverket, utan det är tillämpningen av det som måste förändras. En av de rapporter som har kommit de senaste månaderna visar att tre av fyra företag bryter mot gällande arbetsmiljölagstiftning, att de inte kan ordna en bra arbetsmiljö. Vem är det då som ska hjälpa de här tre av fyra företagen att få en bättre arbetsmiljö? Är det arbetsmarknadsministern själv som ska vara ute och dela ut smileys?
Nej, jag tror inte det. Jag tror att Arbetsmiljöverket kan hjälpa till med detta arbete, och då måste det också finnas arbetsmiljöinspektörer. Smileys i all ära, men jag tror inte att de förbättrar arbetsmiljön för fyra miljoner arbetare i Sverige.
Ulf Holm (MP):
Jag är nog inte ensam om att inte förstå regeringens prioriteringar. Kan man sänka skatten för rika män i storstadsområdena med så många miljarder kan man väl satsa ett par hundra miljoner på en bättre arbetsmiljö för fyra miljoner arbetstagare. Jag kan inte förstå regeringens prioritering, det är helt korrekt uppfattat av arbetsmarknadsministern. Jag tycker att det är fel prioritering.
Man borde ha behållit de 150 tjänsterna på Arbetsmiljöverket som man nu drar ned på och i stället satsat ännu mer. Visst är det så att enskilda företag, som jag tror att arbetsmarknadsministern hänvisade till, ska kunna tjäna på en bra arbetsmiljö.
Det var precis det som den förra regeringen tillsammans med Miljöpartiet och Vänstern försökte komma åt, nämligen att ge ekonomiska incitament för att ha en bättre arbetsmiljö och därigenom motverka ohälsa. Företag skulle i princip få rabatt om de hade en bra arbetsmiljö och tog tag i detta. Vi hade undantagit de små företagen så att det inte skulle drabbas av detta, utan de gällde framför allt de större arbetsgivarna.
Ärligt talat blev det oftast landstingen därför att de tyvärr är en av de sämre arbetsgivarna när det gäller arbetsmiljöfrågor. Det beklagar vi djupt eftersom det är en politiskt styrd verksamhet. Att vi inte har kunnat fixa till det bättre är beklagansvärt, men så är det. Förslaget att ge ekonomiska incitament för att minska ohälsa tog regeringen bort. Det var en av de första återställarna, som ni kallar det. Efter det har inget kommit.
Det ser vi också i statistiken. Ohälsotalen sjunker inte. Det blir inte färre förtidspensionärer. Det är risk att de kommer att bli fler om regeringen inte tar arbetsmiljöfrågorna på riktigt stort allvar, och det gör man inte. Den prioritering som är gjord är att man inte ska ge pengar till arbetsmiljöfrågor. I stället ska man sänka skatten för de rika i storstadsområdena. Det är fel prioritering!
Ulf Holm (MP):
Givetvis är jag och Cecilia Malmström ganska överens om att vi måste ändra på EU:s budget. Jag vill dock gå fram snabbare än vad Cecilia Malmström vill göra. Min ena fråga var: Har Cecilia Malmström hela regeringen med sig? Jag frågar detta med anledning av att Andreas Carlgren som miljöminister uttalat att det nog inte är nödvändigt att använda EU:s budget, och vid riksdagens frågestund i går var statsministern lite svävande och tyckte att man kanske skulle använda klimatpengar till forskning.
Cecilia Malmström borde ta en heldag med regeringen och förklara EU:s budget och de delar som finns där - för det kan Cecilia Malmström - och sedan systematiskt gå igenom vad man skulle kunna ändra på. Det finns nämligen ganska mycket sådant. När det exempelvis gäller Trans-European Networks finns där många miljarder som oftast går till vägar.
Man borde titta på om inte mer kunde gå till järnvägar för att öka kollektivtrafiken inom EU. Det är enkelt att gå igenom den och se vilka nödvändiga justeringar vi måste göra. Sedan håller jag med om att det många gånger är fråga om att lagstiftningsvägen gå före inom EU, och då måste medlemsstaterna ta ett stort ansvar.
EU får inte motverka de nationella förslag som läggs fram. Det får inte vara så att EU beslutar om strafftullar på lågenergilampor från Kina. Det motverkar enskilda medlemsstaters möjlighet att satsa på detta. Hela EU förlorar på att skydda en viss industri. Det tror jag är fel väg att gå.
Det finns många förslag om hur man kan förändra EU:s budget. Jag hoppas att Cecilia Malmström och regeringen använder sig av dem, lägger fram förslag och verkligen jobbar för att förändra budgeten. Om det finns 30 miljarder till Galileo måste det också finnas några miljarder till att klimatanpassa EU:s budget.
Ulf Holm (MP):
Jag vill tacka statsrådet för svaret på interpellationen i ett dagsaktuellt ärende. Det kom nya rapporter i dag om att Smittskyddsinstitutet hade underskattat siffrorna. Tyvärr är det mycket högre procentsiffror än de som presenterades preliminärt för ett tag sedan. Det inger väldigt stor oro för framtiden.
Givetvis är den debatt vi såg när hiv och aids först kom till Sverige på 80-talet inte lika intensiv i dag. Det pratas alldeles för lite om hiv och aids. Samtidigt har vi sett genombrott när det gäller mediciner, vilket, tror jag, har lett till att många tror att det inte är några problem längre. Det finns bromsmediciner. Det är givetvis helt fel.
Bromsmedicinen bromsar upp sjukdomsförloppet, men man blir aldrig riktigt frisk. Att leva med hiv är inte att ha ett vanligt liv. Det ställer väldigt stora krav på personen i fråga, på omgivningen och på relationer. Man har också en skyldighet att informera om sin smitta i nära relationer. Det förändrar ens liv fullständigt.
När jag då hör statsrådets svar blir jag bekymrad, därför att det enbart utgår från att man är rädd för att smittan ska spridas ytterligare. Men ökningen är redan här. Vi såg de första rapporterna 2006. De kom från våra grannländer och andra länder. Sverige var då förskonat. Redan då borde man ha förstått att någonting var på gång.
I andra sammanhang lever vi i en fruktansvärt globaliserad värld, inte minst med EU-medlemskapet. Men just hivfrågan skulle tydligen vara en nationell sak. Det kommer inte att drabba oss. Så är det inte. Det drabbar oss också. Redan då borde man ha tagit initiativen för det förebyggande arbetet. Men det gjordes inte. Regeringen har lagt fram flera budgetar, men det har legat på samma siffra hela tiden.
Statsrådet säger att det är 145 miljoner. Jag tror att det är 142 500 000, men det kanske är en petitess. Det ligger på samma nivå, och dessutom är nivån densamma i den preliminära budgeten för 2009-2010. Där finns inte några ökningar av medel trots att man har fått veta att det är någonting på gång. Min andra fråga gällde om statsrådet avser att verka för mer pengar i statsbudgeten. Den får jag inte svar på här.
Det verkar vara ett: Men det räcker väl. Uppenbarligen räcker det inte. Den nya regeringen har försinkat arbetet väldigt mycket. Det gäller framför allt det här nationella rådet. Jag har inte fått svar på frågan om när regeringen kommer att presentera en ny ordförande i rådet. Det rådet har fungerat sedan 2006.
Det fanns en ordförande som avsattes av den nya regeringen. Man tillsatte en ny, och sedan blev den personen minister. Sedan hände ingenting och ingenting. Det är inte acceptabelt eftersom detta råd har en mycket viktig funktion. Ordföranden i ett råd brukar ha en mycket viktig funktion, men det hände ingenting.
En och en halv timme efter det att jag fick svaret i förväg fick jag ett TT-meddelande om att regeringen plötsligt hade utsett en ordförande. Jag tror att han heter Gunnar Wettergren. Det är ett bra val. Jag har stort förtroende för den mannen. Jag tror att han är ett bra val, men regeringen har uppenbarligen försinkat hela det här arbetet med över ett år. Det kan man inte annat än beklaga.
Ulf Holm (MP):
Jag skulle gärna vilja vara i den situationen att jag var minister och att mitt svar om jag kunde ge mer pengar eller inte skulle spela stor roll. Men jag är i den situationen att jag är i opposition, och jag kan inte påverka lika mycket som statsrådet. Men att säga att jag har sagt att det är oviktigt med seminarier, oviktigt med forskningsresultat och oviktigt med utvärderingar är totalt fel. Jag sade: Var är frivilligorganisationerna på de här seminarierna där rapporter ska presenteras?
Var finns detta i statsrådets svar? Det finns inte skrivet klart och tydligt, och det är inte så enligt den information jag har fått heller. Det är helt koncentrerat på Myndighets-Sverige, och jag tror inte att det är helt lyckat att man ska köra sitt eget race. Det måste bli mer samverkan för att man tillsammans ska kunna nå de målgrupper som är så viktiga att nå.
Med den erfarenheten att det faktiskt har gått ett och ett halvt år sedan de första rapporterna borde någonting mer vara på gång. Jag får fortfarande inget svar på om mer pengar kommer att avsättas - fortfarande ingenting. Och det är klart: Ska man göra mer riktade insatser och man ska ha större ambitioner i det förebyggande arbetet mot hiv, ja, då kommer det att kosta lite.
Statsrådet sitter faktiskt i en regering som sänker skatten med åtskilliga miljarder kronor. Man kanske skulle stoppa några av sänkningarna och avsätta ytterligare några miljoner till hivprevention för att förhindra att fler människor drabbas av hiv, för att rädda deras liv och för att se till att de som har hiv blir bättre. Man kan göra en omprioritering. Man kan erkänna att det skulle behöva göras. Men jag hör inte en gnutta av det från statsrådet.
Jag har också frågat: Vilka är de nya arbeten som statsrådet funderar på behöver göras? Men jag hänvisas hela tiden till seminarier som är bestämda sedan ganska länge tillbaka. Jag hoppas i alla fall att statsrådet efter den här interpellationen kommer att bjuda in frivilligorganisationerna och se till att de är med på banan ordentligt i det här viktiga arbetet.
Ulf Holm (MP):
Det låter lite som om Cecilia Malmström för fram i debatten att EU-kommissionen och EU tycks lida av att de inte kan fatta en massa beslut därför att de inte har möjligheter. Jag vill påminna om att EU, jag tror att det var förra året, slog rekord i antal nya lagstiftningsärenden. Det är alltså ingen brist på beslut på EU-nivå, som det tycks låta: Allting kommer att gå mycket smidigare.
Nu när vi är 27 länder i EU måste vi ha ett Lissabonfördrag. Det är helt felaktigt att påstå det. Det som däremot är rätt är att EU:s makt ökar betydligt. Om någon ökar sin makt måste någon annan rimligtvis få mindre makt. Och det är ju de nationella parlamenten. Då för statsrådet fram att det finns flera bra saker i det nya Lissabonfördraget som kommer att stärka de nationella parlamentens makt.
Det första är prövningen av subsidiaritetsprincipen. Då är första frågan: Hur många gånger har den gamla principen använts hittills i EU? Det är lätträknat, statsrådet. Det är mycket lätträknat. Det går inte att använda som argument att en tredjedel av de nationella parlamenten inom åtta veckor kommer att uppmana kommissionen att ompröva. Det är inget särskilt starkt steg framåt för de nationella parlamenten. Det måste man säga.
Det pratas vidare om medborgarinitiativ. Inte heller det är ett tvång. Det är ett förslag till EU-kommissionen. Man kan aldrig tvinga den till någonting. Vi är då tillbaka på ruta ett, nämligen att det medborgerliga inflytandet i EU kommer att minska med Lissabonfördraget. Det är lågt redan i dag, och det kommer att bli ännu lägre längre fram. Fru talman!
Det är konstigt att föra fram att Lissabonfördraget har tagits fram för att vi ska öka människors deltagande i EU-frågor. Sedan förvägrar regeringen människor tillfälle att folkomrösta om det är rätt steg för EU eller inte. Det är beklagansvärt.
Ulf Holm (MP):
Tack så mycket, utrikesminister Carl Bildt, för svaret! Jag tycker att det var långt och välgrundat och höll en balanserad ton. Jag ställde fyra frågor, bland annat om EU kommer att skärpa sin ståndpunkt mot Burma när man nu ska anta en ny gemensam hållning.
Bakgrunden är, precis som Carl Bildt nämner i sitt svar, den situation som råder i Burma och som tyvärr inte kan anses gå i rätt riktning. Tvärtom är Burma fortfarande ett av de fattigaste och mest korrupta länderna i världen.
Med tanke på det hopp som tändes för två år sedan vid de kraftiga demonstrationerna hade vi kanske hoppats att utvecklingen skulle ta en något annan riktning, men tvärtom har de styrande fortsatt med sin regim.
Den folkomröstning om en ny konstitution som hölls 2008 var också märklig med tanke på den situation som landet då befann sig i efter cyklonen Nagris. Denna folkomröstning var en parodi på demokrati där det till exempel var olagligt att kritisera förslaget och människor tvingades att rösta ja.
Nästa steg är vad regimen kallar allmänna val, som ska hållas 2010. Den utveckling vi ser i dag inger oro, och den oron tycks ju Carl Bildt dela. Utrikesministern tar upp en rad synpunkter i sitt svar. Jag skulle vilja fråga om det särskilda EU-sändebudet Fassino.
Hur går det engagemanget? Vilka framsteg har han gjort i sitt uppdrag? Som utrikesministern säger var detta ett svenskt initiativ i EU, men vi har hört väldigt lite om framstegen. Det tycks tyvärr, eller tack och lov, handla om tyst diplomati. Den får gärna spridas lite mer utanför de stängda rummen.
Utrikesministern säger att det finns en beredskap för att ytterligare skärpa den gemensamma ståndpunkten. Men kommer utrikesministern att agera för att det blir en sådan skärpning när EU ska fatta sitt beslut i april? Det var det som var frågan, inte om möjligheten finns utan om utrikesministern faktiskt kommer att agera för detta.
Om regimen ändrar sig, kan utrikesministern då också ange någon tidtabell för att införa det som han kallar sanktionslättnader men som jag skulle vilja kalla morötter för förändring, så att regimen inte bara känner press utan också ser möjligheter till utveckling? Det tror jag är väldigt viktigt.
Jag är glad att Carl Bildt kommer att vara med på det gemensamma möte som ska hållas i Hanoi i maj. Jag hoppas att utrikesministern då också kommer att vara klar och tydlig när det gäller frigivning av politiska fångar. När det gäller vapenembargo har tyvärr Carl Bildt rätt i att förutsättningarna för ett internationellt sådant ser mörka ut.
Men kommer då till exempel Sverige i stället att agera för att tvinga de enskilda länder som i dag säljer vapen till Burma att upphöra med detta? Kommer vi att sätta tryck på de enskilda länder som har en sådan export i dag? Slutligen, fru talman, är givetvis frågan om demokratistöd väldigt viktig. Det är bra att Sverige ger så pass mycket resurser till civilbefolkningen.
Dock sägs det inte klart och tydligt hur mycket mer stöd man ska ge till själva demokratirörelsen. Det tror jag är väldigt viktigt.
Ulf Holm (MP):
Tack så mycket, utrikesministern, för vidareutveckling av svaret! Jag ska börja med ståndpunkten om Sverige kommer att agera för en skärpning av hållningen mot Burma. Det vore bra om utrikesministern kunde slå fast att det åtminstone inte handlar om en försvagning. Det kan man läsa in i det resonemang som utrikesministern för, det vill säga att det inte har skett några förbättringar.
Utrikesministern ser i dag inga möjligheter till skärpningar därför att det enligt utrikesministern inte finns så mycket mer att skärpa. Detta får inte betyda att det blir en försvagning av EU:s ståndpunkt som ska beslutas i april. Det är en väldigt tydlig markering att så inte får ske. Det handlar om att sätta upp mål framöver kring vad som kan göras och ha incitament för förändringar för regimen.
Det tror jag är väldigt viktigt om vi ska kunna ta steg i rätt riktning. Jag tycker att det är bra att utrikesministern lyfter fram, som han gjorde i den förra interpellationsdebatten, Sveriges goda relationer med Kina. Jag hoppas att de kan utnyttjas också i detta fall när det gäller kontakterna med Burma. Kina har väldigt viktiga kontakter där, vilket också Indien har.
Jag hoppas att det blir ett möte Indien-EU under hösten, och det förmodar jag. Det kan utrikesministern bekräfta, men jag har för mig att det brukar ske en gång per år. Jag hoppas att Sverige som ordförandeland i EU sätter Burmafrågan högt på dagordningen så att man kan ta steg framåt.
Jag tror att det är väldigt viktigt att man utnyttjar de möjligheter som ges och att Sverige utnyttjar ordförandeskapet i EU under nästa halvår till att lyfta fram frågor som Burma men också den fråga som togs upp i förra interpellationsdebatten, Tibet, när man har så goda möjligheter att göra det.
Det är glädjande att höra att utrikesministern flaggar för FN-chefens engagemang och att det kan bli en resa om möjligheten ges. Det är lite svårt att avgöra i dag, men bara det att beredskap finns tycker jag sänder en positiv signal. I frågan om demokratistöd svävar utrikesministern fortfarande lite.
Jag tror att det är väldigt viktigt att vi naturligtvis håller fast vid det civila stödet till människor som bor där. Det är otroligt viktigt. De behöver mycket mer stöd än vad som kan ges. Men jag noterar också att detta är enda avsnittet i utrikesministerns svar där han inte omnämner EU. Det har han gjort i alla andra avsnitt. Frågan är på vilket sätt man kan använda EU:s biståndsbudget till att också stödja demokratirörelsen.
Det står inte uttryckligen hur mycket Sverige ger till demokratirörelsen, men jag tror att det är viktigt att vi försöker öka det successivt så att vi ger de goda krafterna i landet en möjlighet att växa och få förändringar framöver.
Ulf Holm (MP):
Den springande punkten i den här interpellationsdebatten är trots allt vilka signaler man kan se av regimen i Burma. Har utvecklingen sedan tidigare beslut i EU om den gemensamma ståndpunkten gått i rätt riktning eller inte? Där måste vi kunna vara överens om att vi inte ser några sådana tydliga signaler i rätt riktning.
Tvärtom framhåller också utrikesministern de olyckliga domarna i 65 mål mot demokratikämparna i Burma som fullständigt absurda. Om EU inte gör något utan låter det vara status quo kan detta uppfattas av regimen i Burma som att det är okej, och den signalen får vi inte sända.
Det är därför viktigt, även om utrikesministern inte i dag kan se några sätt att skärpa ståndpunkten, att sända signalen att vi inte tycker att det är okej såsom regimen hanterar situationen i Burma. Då måste någon sorts skärpning ske, vilken sort kan vara svårt att tala om i dag.
Men det är viktigt att utrikesministern har detta i bakhuvudet när han ska försöka påverka resten av EU. Jag tror samtidigt att det är viktigt att föra fram deadlines för vad som kan bli bättre när det gäller att ge incitament för förändringar.
I frågan om vapenembargo duckar utrikesministern lite, men jag tror fortfarande att det är viktigt att Sverige kanske bilateralt ska försöka påverka de länder som fortsätter att exportera vapen till Burma och få dem att upphöra med detta, trots att vi inte kan få något internationellt vapenembargo. Med det vill jag tacka, fru talman, utrikesministern för denna debatt.