Maj Karlsson (V):
I dag har vi samlats för att debattera förslaget om en ny placeringsform för barn och unga. Det nya stödboendet som regeringen föreslår ska ses som ett komplement till de befintliga placeringsformerna HVB och familjehem. Placeringsformen vänder sig till barn och unga i åldern 16-20 år med bristande familjestöd och som bedöms kunna bo i eget boende med anpassat stöd utan särskilt vård- eller behandlingsbehov.
Vi anser att det kan vara ett bra alternativ för de ungdomar som bedöms vara så pass självgående att de redan är på väg in i vuxenlivet och själva känner att de är redo för en mer självständig tillvaro men fortfarande behöver visst stöd. Den nya placeringsformen kan också fungera som ett utslussningsboende för ungdomar som tidigare har varit placerade i till exempel HVB-hem och ett alternativ för de ensamkommande barn som endast är i behov av mindre stöd i sitt boende.
Vi delar regeringens uppfattning att det är viktigt att det finns olika former av boenden som är anpassade efter de behov som barn och unga har. Systemet som finns i dag är stelt, och många av de barn och unga som har varit placerade i familjehem eller i HVB-hem har själva efterfrågat variationer i placeringsformer. Därför välkomnar vi regeringens förslag. Samtidigt finns det en viss oro hos oss.
Vi har stor förståelse för att Sverige befinner sig i en extraordinär situation som kräver att vi agerar skyndsamt. Men samtidigt får vi inte fatta beslut i dag som vi kommer att ångra i morgon. Därför vill jag ta tillfället i akt att höja ett varningens finger.
Om situationen hade varit annorlunda hade vi önskat att det hade varit möjligt att genomföra en ordentlig översyn av effekterna av placeringar överlag innan nya placeringsformer hade införts. Barnombudsmannen publicerade nyligen en artikel som visar att barn som har vårdats av samhället löper extrema överrisker att drabbas av missbruk, självmord, förtidspensionering och socialbidragsberoende.
Studierna visar dessutom att fler barn har begått brott eller missbrukat narkotika efter att de har vårdats på institution än innan de blev omhändertagna. Det är inte vad vi vill uppnå när vi vill hjälpa barn i behov av samhällets skydd. Därför kommer vi att noga följa hur den nya boendeformen utvecklas. Vi vill försäkra oss om att det inte blir en placeringsform som används för att det är en billig lösning.
Vi vill veta att de unga som placeras i ett stödboende själva har önskat det och att de har fått den hjälp och det stöd de behöver. Dessutom är det angeläget att det inte blir en särskild lösning för ensamkommande barn. Vi menar att alla barn har rätt att utredas och få hjälp på samma villkor. Herr talman! Det är oerhört viktigt att vi förstår att det är barns hela liv vi har i våra händer.
Det är barn som vi lovar att vi ska ta hand om när vi anser att ingen annan kan det. Därför måste vi se dessa barn som om de vore våra egna. Vad hade vi accepterat för våra egna barn? Vilken hjälp och vilka rättigheter hade vi krävt, och med vilken kraft hade vi slagit till om vi hade sett att våra barn inte fått den hjälp de var i behov av?
Hur vi än vrider och vänder på det hör de familjer som vi ingriper i oftast inte till de resursstarkaste grupperna i vårt samhälle. Det är inte den grupp som skriker högst när samhället sviker, och det är inte dessa människor som har politikens fullaste uppmärksamhet när vi har misslyckats. Vår mörka historia när det kommer till barn som har vårdats av samhället är dessvärre ett brutalt bevis. Vi har inte tagit ansvar för den roll vi har åtagit oss.
Om inte vi vågar se detta finns en överhängande risk att misslyckandet kan komma att upprepas även i framtiden. Det är därför centralt att vi för fram förslaget i ljuset av den kris socialtjänsten har befunnit sig i under oförsvarbart lång tid. Det är en kris som med handen på hjärtat absolut inte har legat högst på den politiska dagordningen.
Om vi fortsätter på den vägen spelar det ingen roll hur bra förslag regeringen presenterar om vi ändå inte ger förutsättningar att använda dem på rätt sätt. Lite senare i dag ska utskottet debattera utgiftsområde 9 i kammaren. I budgetförhandlingarna var en av Vänsterpartiets prioriteringar att få mer resurser till socialtjänsten. Därför är vi oerhört glada över att vi har kommit överens om en miljardsatsning till den sociala barn- och ungdomsvården under en fyraårsperiod.
Vi vet att det behövs såväl resurser som personal med rätt kompetens, men vi vet också att det krävs mycket mer än så. Vi behöver ta ett helhetsgrepp om vår socialtjänst där vi tillför de resurser som krävs och även utvärderar de metoder som tillämpas och ger förutsättningar för socialt arbete på riktigt.
Även om vi ställer oss bakom regeringens förslag förväntar vi oss att detta bara är ett första steg i ett rejält omtag av socialtjänsten, framför allt arbetet med att utveckla den sociala barn- och ungdomsvården.