Teres Lindberg (S):
Ledamöter, åhörare! Vi behandlar i dag trafikutskottets betänkande It-politik med ett 40-tal yrkanden från allmänna motionstiden, regeringens skrivelse Hur Sverige blir bäst i världen på att använda digitaliseringens möjligheter och Riksrevisionens rapport kring regeringens insatser för att uppfylla det bredbandspolitiska målet. Inledningsvis vill jag yrka bifall till utskottets förslag i TU9.
Sverige ska, enligt det it-politiska målet, vara bäst i världen på att tillvarata digitaliseringens möjligheter. Det är en målsättning som förpliktar. Egentligen handlar det framför allt om två övergripande saker: å ena sidan om robusta och pålitliga system, å andra sidan om tillgänglighet och användbarhet.
Annorlunda uttryckt skulle man kunna säga att det ska fungera, och det ska fungera för alla. Detta sätter it-politiken i både ett tekniskt och ett demokratiskt sammanhang. Internetstiftelsens undersökning Svenskarna och internet visar att den uppkopplade delen av befolkningen har ökat kraftigt de senaste tio åren.
I dag utnyttjar hela 94 procent av befolkningen internet. Samtliga upp till 45 år är i dag internetanvändare. Bland 46-55-åringarna är det 99 procent, och bland 56-68-åringarna är det 98 procent. Näst intill hela befolkningen i arbetsför ålder använder alltså internet i dag.
Det är först när vi ser på dem som passerat pensionsåldern som vi behöver bli lite eller ganska oroliga. Totalt är det 8 procent av dem som är mellan 66 och 75 år som inte använder internet, och när vi kommer till gruppen som är över 75 år är det så mycket som 43 procent.
Även om förändringen är positiv och går ganska snabbt är det en ganska stor grupp som fortfarande står utanför det som blir allt viktigare för att få vårt demokratiska samhälle att fungera. I dag behövs i praktiken kunskap om såväl internet som användandet av detsamma.
Därför måste också den fortsatta digitaliseringen av samhället kombineras med en satsning på folkbildning. Svenskarnas vardagliga digitalisering går i en rasande takt. När Skatteverket 2017 skickade ut deklarationerna till invånarna var det 1 miljon som fick den via sin digitala brevlåda.
I år, alltså nu i början av mars, när deklarationerna gick iväg har siffran mer än fördubblats. Totalt var det 2,3 miljoner som fick sin deklaration via en digital brevlåda. Det är en stor andel av dem som har deklarationer, för det är ju inte alla som får en deklaration.
Detta säger inte bara att vi behöver ha en snabbare bredbandsutbyggnad utan också hur den digitala mognaden faktiskt ser ut. Tillgången till bredband är därför en förutsättning - inte bara för människor i allmänhet.
Det är också en förutsättning för svensk konkurrenskraft och såklart för en levande landsbygd.
Det är också därför som vi under många år ekonomiskt har stöttat bredbandsutbyggnad på landsbygden både genom regionalfondsprogrammet, som kopplar ihop olika orter, och inom landsbygdsprogrammet, som stärker utbyggnaden till hemmen, där det har saknats en kommersiell grund för utbyggnad. Det är inte bara privatpersonerna, utan det handlar lika mycket om näringslivet.
Vi behöver ha snabbhet och robusthet i bredbandet för att näringslivet ska kunna fungera, såväl på landsbygden och på mindre orter som i de större städerna. Det är också den snabba utbyggnaden och teknikutvecklingen som faktiskt har gjort att vår huvudstad i dag är ett av världens främsta startup-områden.
Det här är alltså en jätteviktig del för den svenska konkurrenskraften. Det är också välkommet att regeringen det senaste året inte bara har höjt målsättningen rejält i bredbandsstrategin utan också när det gäller målsättningarna för hur många som ska ha bredband.
De nya målen är ambitiösa, men de är inte orealistiska. Tvärtom går de mycket väl att uppfylla, och de nya målen anger ju att 2025 ska alla ha tillgång till snabbt bredband.
Regeringen har också presenterat en ny digitaliseringsstrategi och aviserat en ny myndighet för offentlig sektors eget arbete med digitalisering. Herr talman!
Det här är den sista it-politiska debatten den här mandatperioden, och även om jag har en fast övertygelse om vilka jag tror och vill ska bilda regering är det ändå så att vårt förtroende prövas av väljarna.
Väljarna är de som vägleder oss i vilken konstellation det så småningom kommer att bli, så om ni så tillåter skulle jag gärna vilja ge några rekommendationer kring framtidens utmaningar. Jag tror att it-politik som politiskt område är förbi.
Framöver behöver vi se digitalisering och informationsteknik snarare som ett medel för att uppnå andra politiska mål. För trafikutskottets del kommer såklart den tekniska infrastrukturen att vara viktig, och ansvaret för den borde fortsatt ligga där.
Med stor sannolikhet kommer det att vara den viktigaste infrastrukturen vi har framöver, eftersom den kommer att relatera till all annan infrastruktur. Den tillåter oss att kommunicera snabbt och effektivt utan att förflytta oss, och den kommer att betyda mer än vad vi nog kan föreställa oss. Men utöver detta behövs inte ett särskilt politikområde.
Det här är en förutsättning för demokratin och utbildningspolitiken. Det handlar om vår integritet och att få vardagen att fungera för oss som medborgare. Det handlar om att kunna effektivisera sjukvården och byggandet - i princip allt.
Informationstekniken är antagligen också vår svagaste länk när det kommer till frågor om yttre hot och hur vi ska förhålla oss till försvar och säkerhet i framtiden. Den är den framtida konkurrensmöjligheten för våra företag, och den är kanske vår allra viktigaste utbildningspolitiska fråga över huvud taget.
Men den är också en mycket viktig del när det handlar om hur vi och resten av världen förhåller sig till FN:s hållbarhetsmål och världsfattigdomen. Ja, det finns nog ingenting som inte behöver förhålla sig till it-frågorna. Jag vill avsluta mandatperiodens sista debatt på området med att uppmana den regering som kommer att forma sig efter valet att faktiskt tänka om och sätta frågorna i en bredare kontext.
Digitaliseringen och teknikutvecklingen måste ligga högt på dagordningen på alla politiska områden. Den är ett medel för att uppnå politiska mål, och det samlade ansvaret kan bara den högsta ledningen av vårt land ta.