KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Olovsson (S):
Elisabeth Svantesson gör så gott hon kan för att allting ska låta ungefär som vanligt, men det är inte som vanligt. Tre månader efter valdagen har vi ännu inte en ny svensk handlingskraftig regering på plats.
Och även om vi inte har en övergångsriksdag - det blir lätt en lek med ord här - kan ingen riksdagsledamot som har varit här förut säga att denna höst har liknat någon annan i riksdagsarbetet. Ingen som vet någonting om den svenska konstitutionen kan säga att allting är precis som vanligt här i riksdagen.
Ingen som vet någonting om hur man styr detta samhälle och vilken roll regeringen har i det kan säga att allting är som vanligt och att det bara är att låtsas som att vi ska fortsätta på det sättet. För en knapp månad sedan röstade en klar riksdagsmajoritet nej till att utse Ulf Kristersson till statsminister. De partier som röstade för var Moderaterna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna.
I dag tänker samma tre partier, har vi på olika sätt fått veta, gå samman för att rösta igenom en statsbudget. Till sitt innehåll är politiken bekant - det hör vi när vi lyssnar på Elisabeth Svantesson. Det är stora skattesänkningar. Det är nedskärningar i jobbpolitiken, nedskärningar i byggandet av hyresrätter som folk har råd att bo i och kanske framför allt nedskärningar i fråga om klimatet.
Jag skulle ändå vilja veta, med tanke på hur viktig och central en regering är i vårt system, vad det är för regering hon tänker sig ska genomföra denna politik under hela nästa år. När riksdagen prövade just det underlag som står bakom den politiken blev det ju nej. Varifrån ska det långsiktiga stödet komma?
Det är väl inte bara ett irrbloss som hon har presenterat för kammaren i dag?
Fredrik Olovsson (S):
Vi kan ha en debatt, förstås, om hur Sverige utvecklades under de senaste fyra åren. Det blev allt starkare statsfinanser och ökade resurser till kommuner och landsting. Återuppbyggnaden av polisutbildningen påbörjades, så att vi nu får ut poliser på gatorna. Allt det kan vi naturligtvis diskutera. Vi kan också vara överens om att vi för nästa år behöver ytterligare resurser till sjukvård, polis och försvar. Allt det kan vi vara överens om.
Men det vi socialdemokrater har varit tydliga med under hösten är att vi nu behöver få en regering på plats som kan lägga fram en samlad och genomarbetad ändringsbudget som innehåller alla de reformer som Sverige behöver. Det var en princip som partierna var överens om: att det var viktigt att det skulle gå till på det sättet. Men Moderaterna orkade inte stå bakom den. Därför har vi en motion som har haft väldigt många problem. Det finns exempel på 3 000 procent i marginalskatt i de förslag som har lagts på riksdagen bord.
Det finns också en del andra problem, för det har varit slarvigt skrivna lagförslag. Kan Elisabeth Svantesson nu lova att det inte uppstår några problem med att genomföra den reservation som ni nu ska trycka igenom med stöd från Sverigedemokraterna?
Fredrik Olovsson (S):
Oscar Sjöstedt berömde Sverigedemokraternas fördelningspolitik i det anförande vi just lyssnat till. Men i Sverigedemokraternas budgetmotion kan man faktiskt läsa att de samlade effekterna av er ekonomiska politik innebär att den rikaste tiondelen av befolkningen får en nästan dubbelt så stor förstärkning av sin privatekonomi som den fattigaste tiondelen.
De med de bästa ekonomiska förutsättningarna vinner alltså mest på Sverigedemokraternas ekonomiska politik. Det man kallar ökad sammanhållning är i själva verket ökade klyftor. Detta är inte heller någon engångsföreteelse. Det kan inte vara ett olycksfall i arbetet; det kan man knappast påstå. Detta är ju närmast regel när Sverigedemokraterna författar sina budgetmotioner.
Jag skulle därför vilja fråga Oscar Sjöstedt hur det kommer sig att det alltid är den grupp som har de högsta inkomsterna som prioriteras när Sverigedemokraterna lägger fram sin ekonomiska politik här i kammaren.
Fredrik Olovsson (S):
Vi socialdemokrater är alltid beredda att kompromissa om en helhet för att få till stånd en ny regering. Sverige måste ju få en sådan på plats. Men det handlar naturligtvis om en helhet, där vi i politikens hela bredd ska kunna se en samlad effekt för trygghet, rättvisa och en bra välfärd.
Den effekt som jag tog upp med Oscar Sjöstedt, nämligen att de som har de högsta inkomsterna får mest pengar av Sverigedemokraterna - 3 000 kronor mer i plånboken för mig som höginkomsttagare än för dem som har de lägsta inkomsterna - är den samlade effekten av er ekonomiska politik. Det har RUT räknat ut åt er, så det är säkert alldeles korrekt.
Detta är siffror hämtade direkt ur Sverigedemokraternas budget. Så när jag, som har högre inkomst, och den som har lägre inkomst ska gå och handla har jag 3 000 kronor mer med Sverigedemokraternas politik än den som har det sämst ställt. Sedan berömmer man sig av att äldre kanske får lite mer än andra, men det är ju de rikaste äldre.
Fredrik Olovsson (S):
Vår position har varit väldigt tydlig under hela denna höst: Vi ska ha en ordnad process som leder fram till att vi får en ny handlingskraftig regering på plats, så att den kan återkomma hit till riksdagen med en genomarbetad, långsiktig politik. Det är väl vad väljarna förväntar sig. Vi är inte en övergångsriksdag, men vi kan mycket väl bli den mest kortlivade riksdag som detta land har upplevt på mycket länge.
Om vi vill undvika det - om vi vill undvika extraval - är det oerhört viktigt att vi får bästa möjliga förutsättningar för en regeringsbildning. Det trodde jag var självklart. Nu talar människor i denna kammare om att allting är ungefär som vanligt. Det är inte den bild jag möter. När människor tittar på riksdagshuset här utanför skakar de på huvudet. Det är farligt. Vi måste få en regering på plats; det förväntar sig människor efter ett val. Sedan är det naturligtvis så att vi har en beredningsprocess.
Den är till en del formell och har genomförts som den ska. Eftersom det är kloka och duktiga människor som tillfrågas har de upptäckt misstag och problem som ni hävdade inte fanns när ni lade fram era motioner - då var allt genomförbart. Med tanke på den mycket korta tid - några dagar eller kanske någon vecka i stället för, som normalt, månader av remisstid och arbete - kan det ju vara så att allt ännu inte är upptäckt.
Jag kan fråga Jakob Forssmed: Kan du garantera att det som nu läggs på riksdagens bord och ska röstas igenom faktiskt går att genomföra utan väsentliga problem för myndigheter, företag och medborgare?
Fredrik Olovsson (S):
Det är märkligt hur man som riksdagsledamot och före detta statssekreterare i Statsrådsberedningen kan undvika att vilja förstå hur central en regering är för att genomföra den politik som det fattas beslut om i denna kammare. Det är en väldigt viktig aspekt på detta. Jag tycker också att det är märkligt att man har varit så sparsam med information - om jag ska vara snäll - och att det är så otydligt och icke-transparent.
Det är faktiskt väldigt svårt att i dag säga exakt vad denna politik innebär. Jag såg att det nu kom någon sorts sammanställning till medier som jag inte har sett tidigare med exempelvis ospecificerade minskningar av anslag om 4 miljarder och 5,47 miljarder som rör omprioritering inom skola, vård och omsorg.
Vi har faktiskt inte en aning om vad detta innebär när vi nu står här och diskuterar det som Forssmed tycker ska vara den ekonomiska politiken för nästa år men som jag tycker bör vara en parentes som en ny regering får ändra på.
Fredrik Olovsson (S):
Jag ska börja med att säga något snällt. Vi är nämligen helt överens, Elisabeth Svantesson och jag, om behovet av de stora investeringar som nu görs i polisen och i vår rättsstat. Det är utmärkt och jättebra att det politiska systemet kan ha en gemensam och enad front mot kriminalitet och brottslighet.
Den utbyggnad vi nu gör av inte minst polisen är dessutom långsiktig och måste vara uthållig. Då är det viktigt att det finns ett brett politiskt stöd här i riksdagen. Detsamma borde gälla välfärden. Under den förra mandatperioden sköt vi i regeringsställning till 35 miljarder mer till kommuner och regioner. I årets budget kommer nya miljarder, och så kommer det att behöva fortsätta.
När man lyssnar till Moderaterna förefaller det som att de håller med om denna politik, men när man tittar närmare ser man att det inte riktigt stämmer. De nya tillskotten är ju i första hand riktade statsbidrag som gjorts om till generella. Detta behöver i och för sig inte vara fel i sak - vi gör också det i propositionen - men det ger inte mer pengar till sektorn.
Moderaterna övervältrar dessutom stora kostnader från arbetsmarknadspolitiken, där man vill skära ned. De vill också införa stupstocken i sjukförsäkringen så att cancersjuka skickas till socialkontoren i stället för att få försörjningsstöd.
Därutöver, framför allt, riktar de om pengar från de kommuner som har de största behoven, inte sällan små kommuner som har tagit ett stort ansvar för nyanlända, för att i stället ge dem till de rikare kommunerna, som har de bästa förutsättningarna, kommuner som dessutom ofta dumpar sina sociala problem, som de ser det, på andra med sämre förutsättningar. Hur motiverar Elisabeth Svantesson denna politik?
Fredrik Olovsson (S):
Vi har naturligtvis jämfört budgetarna mycket noga. Det är inte så enkelt, för Moderaterna gör det så svårt som möjligt att se hur deras politik egentligen ser ut. Med den övervältring av kostnader som de facto redan har börjat genom de stora nedskärningar i arbetsmarknadspolitiken som Svantesson är mer ansvarig för än de flesta i denna kammare ser vi att kommunernas möjligheter att finansiera sin välfärd gröps ur. Vi ser också den stora omriktningen.
Det är sant att det finns en skuld i form av segregation som vi vill bryta. Men det är från just de kommuner som har tagit ett stort ansvar för inte minst Elisabeth Svantessons migrationspolitik som man tar, och sedan delar man ut till de kommuner som har de bästa förutsättningarna. Hur kan man motivera en sådan politik?
Och hur kan man, som partiordförande Kristersson gjorde häromdagen i Dagens industri, motivera att det är rätt att de rikaste kommunerna dumpar sociala problem på de fattiga?
Fredrik Olovsson (S):
Det är en upplevelse att lyssna till Oscar Sjöstedt. Det är ett språkbruk och en ton som påminner om det man hör från den yttersta högerkanten i andra länder, som i Ungern eller under brexitkampanjen i Storbritannien, eller om hur Donald Trump beskriver sina medmänniskor och meddebattörer. Det är mycket märkligt.
Dessutom är Oscar Sjöstedt lika faktabaserad som dem han inspireras av. Han påstår sig satsa på välfärden. Jakob Forssmed visade dock i sin replik väldigt tydligt vad Sverigedemokraterna egentligen gör: De vältrar över stora kostnader på kommunerna.
Oavsett om det handlar om arbetsmarknadspolitiken eller om att skära ned på etableringsersättningen eller kommunersättningen blir nettot - det vet alla som tittar på det här - stora kostnadsökningar som man får finansiera genom att ta från välfärden, från äldreomsorgen och från skolan. Det är så det blir; det vet vi allihop. Men Oscar Sjöstedt försöker att förneka detta.
Dessutom är det också här en omriktning från de kommuner som har de tuffaste förutsättningarna till de kommuner som har de bäst utbildade, till dem som har högst löner och till dem som tjänar mest. Så slår Sverigedemokraternas politik. Det är det som händer när man tar bort Delmos och när man tar bort resurserna för de kommuner som har gjort allra mest. Det är så det blir när man viktar om mellan kommunersättning och andra insatser.
Det är så ni slår. Det är så politiken slår. Beror detta på att ni nu ska anpassa er till Moderaterna för att få vara med och bilda regering med dem så småningom, eller står ni upp för detta själva? Är det er innersta önskan att öka klyftorna på detta sätt och att slå på välfärden på det sätt som du beskriver, Oscar Sjöstedt?
Fredrik Olovsson (S):
Det är väldigt tydligt att Oscar Sjöstedt inte förstår att det naturligtvis slår stenhårt mot kommunsektorn om man gör det som Sverigedemokraterna föreslår i sin budgetmotion och skär ned 10 miljarder på arbetsmarknaden, tar bort kommunersättningen för nyanlända och tar bort etableringsersättningen och vältrar över kostnaderna på kommunerna.
Men det slår inte jämnt över alla kommuner, därför att de som har de bästa förutsättningarna, de som är rikast, har inte tagit ansvaret och har inte behov av de här statliga insatserna. Oscar Sjöstedt förstår inte och kan därför inte heller se till att vi har välfärd i hela landet.
Fredrik Olovsson (S):
Vi har i tidigare replikskiften från flera partier visat att Sverigedemokraterna inte alls skjuter till några ökade resurser till kommunerna. Tvärtom övervältras så stora andra kostnader att det inte blir pengar kvar till välfärden. När man tar bort pengar från lärarlönerna på det här sättet finns inte pengarna i kommunerna att betala dem med. Eller också får man göra besparingar och ha färre lärare och färre undersköterskor för att i så fall betala lönen till dem som blir kvar.
Det är det som blir effekten av Sverigedemokraternas politik. Dessutom har vi den stora omviktningen från de kommuner som har de tuffaste förutsättningarna, inte minst ute på vår glesbygd i Sverige, till de kommuner kring våra storstäder som har de absolut bästa förutsättningarna. Det slår alltså också väldigt orättvist regionalt.
När det sedan handlar om Sverigedemokraternas antifackliga inställning förstår man nu vad den bottnar i. Den beror på att Oscar Sjöstedt tror att alla som har fackliga uppdrag är socialdemokrater och använder sitt fackliga uppdrag till att driva politiska frågor. Det är en mycket märklig inställning, inte minst eftersom förbund inom TCO och Saco absolut inte har någon koppling till Socialdemokraterna.
Med LO har vi ett nära samarbete som har varit väldigt bra för arbetande människor i det här landet. Vi tycker att det är väldigt viktigt med starka fack, oavsett om det är poliser, officerare, tjänstemän inom industrin, metallarbetare eller kommunanställda. Vi tycker att det är oerhört viktigt att vi har starka fack. Det är en viktig del i den svenska modellen. När det handlar om skyddsombuden riktar Sverigedemokraterna in sig på dem.
När det handlar om att det ska vara dyrt att vara med i facket riktar Sverigedemokraterna in sig också på den punkten. Så här kan man fortsätta. På punkt efter punkt driver ni en politik som är dålig för den svenska modellen. Och när det är dåligt för den svenska modellen, när facken blir svagare, blir också människor mer utsatta och lönerna för vanligt folk lägre.
Fredrik Olovsson (S):
Det kan också handla om att Oscar Sjöstedt gör det dyrare att vara med i facket. Det kan också handla om att Oscar Sjöstedt i alla sina politiska förslag försöker försämra möjligheten till starka fackliga organisationer i Sverige.
Han beskriver fackliga organisationer som någon sorts politiskt parti när vi har tre stora centralorganisationer och det finns en som har ett politiskt samarbete - vi har en facklig-politisk samverkan för att vi vill att det ska finnas LO-arbetare med i politiken exempelvis. Det tycker vi är väldigt viktigt.
Oscar Sjöstedt visar tydligt att han inte vill ha fria fackliga organisationer och att han inte vill ha starka organisationer som kan förhandla om bra villkor för sina medlemmar. Det handlar om transportarbetare, kommunalarbetare, poliser och andra. Oscar Sjöstedt struntar i dem därför att han inte förstår att det här är en väsentlig och viktig del av den svenska modell som har byggt Sverige starkt.
Fredrik Olovsson (S):
När vi i dag debatterar finansiell stabilitet och finansmarknadsfrågor gör vi det utifrån helt andra förutsättningar än vad som rådde för bara någon månad sedan när utskottet påbörjade behandlingen av betänkandet. Det nya coronavirusets spridning har utlöst en global kris. Sverige och de flesta andra länder i vår omvärld är under stor press. Först och främst hotar viruset människors liv och hälsa.
Men redan nu ser vi betydande negativa effekter på global och svensk ekonomi. Hela samhället kommer att påverkas av denna situation. Det gäller såväl privatpersoner som företag, organisationer och offentlig verksamhet. De senaste åren har en viktig del av den ekonomiska politiken handlat om att bygga motståndskraft. De offentliga finanserna har stärkts. Statsskulden har amorterats ned.
Buffertarna i det finansiella systemet har skruvats upp, och kraven på inte minst bankerna har skärpts. Nu kan den styrka som har byggts upp användas för att värna vår gemensamma ekonomi till gagn för människor och företag. De senaste dagarna har regeringen och våra myndigheter frigjort hundratals miljarder i likviditet och i ökade möjligheter att inte minst låna ut pengar till företag.
Därigenom släpps en väldig kraft ut i svensk ekonomi. Det gör vi förstås för att vi har motståndare - ett virus och en ekonomisk nedgång - som utgör en mycket stor utmaning. Vi kommer gemensamt att göra det yttersta för att människor och företag ska värnas i denna situation. Jag är väldigt glad över att kammaren och det politiska systemet så pass mangrant sluter upp bakom denna linje.
Detta är något vi gör tillsammans. Vi kommer att få många tillfällen att resonera om de motioner och förslag som har förts fram i detta betänkande. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Fredrik Olovsson (S):
Jag är alldeles övertygad om att vi under lång tid framöver, inte bara i den akuta krisen, kommer att behöva öka resurserna till kommuner och regioner till välfärdens verksamheter - skola, vård och omsorg - från den statliga nivån. Jag är alldeles övertygad om det, inte bara på grund av coronakrisen utan på grund av den underliggande demografiska utvecklingen där vi har många barn och gamla samtidigt. Och det är barn och gamla som driver upp de kostnader som kommuner och regioner har för skola, vård och omsorg.
Det är vår uppfattning att detta är ett långsiktigt åtagande, och vi ser att denna utveckling kommer att fortgå framåt 2030-2035. Under denna period kommer vi att behöva prioritera välfärden före andra insatser, även efter denna mer akuta kris.
Sedan är det otroligt svårt att i ett sådant här snabbt krisförlopp göra prognoser för exakt hur mycket pengar olika verksamheter behöver och vilket genomslag den ekonomiska utvecklingen får på skatteintäkterna. Jag tror att man ska ha en mycket stor ödmjukhet inför detta. Med tanke på det snabba krisförloppet blir det mer gissningar än prognoser.
Men vårt budskap är att vi vill skjuta till de resurser som krävs för att ta välfärden genom denna kris. Sedan ska vi möta den demografiska utvecklingen som vi ser åren därefter. För oss är detta en oerhört viktig fråga och någonting som vi prioriterar mycket högt.
Fredrik Olovsson (S):
Vi och regeringen planerar för att fortsätta stärka välfärden. Det är därför vi skjuter till stora belopp för generella statsbidragsökningar, och det är därför vi planerar för att fortsätta att göra det - för att möta de demografiska behov som finns. Det innebär inte bara att vi behöver se till att det finns mer pengar i kommuner och regioner. Det innebär också att det måste utbildas fler undersköterskor, sjuksköterskor, läkare och lärare. Det är naturligtvis en helhet för att kunna möta just den demografiska utvecklingen.
Sverige är också sällsynt bra rustat för att göra det. Vi har starka offentliga finanser som vi nu kan använda, både för att värna jobb och företag, som är en viktig grund för att vi ska har resurser långsiktigt, och för att värna välfärden genom stora tillskott till kommuner och regioner. Vi är väl rustade eftersom vi har haft ordning och reda i de offentliga finanserna. Det är klart att många länder runt om i Europa nu tittar på sitt läge med stora underskott.
Vi är naturligtvis glada över att vi har kunnat hålla ordning och reda och därmed också har en stor styrka i en sådan här svår situation.
Fredrik Olovsson (S):
Vi har i denna debatt kunnat ta del av regionalpolitiska beskrivningar. Det har bland annat handlat om att man vill förstärka en ända av landet som man känner ett stort engagemang för, exempelvis Gotland. I detta anförande fick vi höra att en del av landet inte riktigt duger och bör märkas ut som bidragstagare som parasiterar på alla andra.
Jag tycker att detta är väldigt märkligt i en situation då Sverige verkligen försöker att samla sig och se hela landet, alla människor och vår kraft gemensamt. Hur kommer det sig då att en kommun som Malmö får mer resurser den här vägen än många andra? Charlotte Quensel kanske kan förklara vad som händer när 8 000 människor jobbar i Danmark och betalar inkomstskatt där som sedan kommer tillbaka till Sverige genom ett skatteavtal.
Tycker Charlotte Quensel att dessa pengar på något sätt inte ska återföras till Malmö? Är det fel att Malmö får tillbaka dessa pengar genom det här systemet? Om det är fel att Malmö får dessa resurser den här vägen, vilken annan lösning har då Charlotte Quensel? Vill Sverigedemokraterna skriva om avtalet med Danmark? Hur vill ni lösa det här problemet?
Fredrik Olovsson (S):
Det är alldeles uppenbart att Charlotte Quensel inte har en aning om hur resurserna när det gäller de människor som bor i Malmö och arbetar i Danmark sedan kommer tillbaka till Malmö genom vårt skatteavtal med Danmark. Det är alldeles uppenbart att hon antingen inte vet detta eller struntar i att det är på det viset. Människor arbetar och betalar skatt i Danmark, och Danmark betalar sedan tillbaka pengar till Sverige på grund av detta. Det ingår i vårt skatteavtal.
Dessa pengar återförs därefter till Malmö genom skatteutjämningssystemet. Detta är ju en väldigt viktig sak att känna till om man över huvud taget ska resonera om de här sakerna. Jag utgår dock från att Charlotte Quensel inte är helt okunnig om detta väldigt viktiga faktum och att det egentligen handlar mer om att tala illa om en del av Sverige därför att det finns politiska eller ideologiska skäl att göra det.
Medan vi andra i denna kammare försöker att se till att vi håller ihop det här landet i en svår situation väljer Sverigedemokraterna en annan väg. Det beklagar jag.
Fredrik Olovsson (S):
När Elisabeth Svantesson talar om välfärden skaver det trots allt. Moderaterna föreslår i sina budgetar kraftiga besparingar som innebär mycket ökade kostnader för kommunerna. Dessa talar Svantesson förstås inte om, men de finns ju där likväl och tenderar alltid att återkomma i nya budgetar.
Svantesson nämner inte heller de 5 miljarder som regeringen kommer att anslå till kommuner och regioner i samband med vårbudgeten utan bara de 2 miljarder som de facto blir resultatet av denna operation. Dessutom har Moderaterna på mycket kort tid frångått två viktiga principer för den svenska budgetprocessen.
För några veckor sedan valde de att frångå reservationsförbudet när de försökte rösta ned plastpåseskatten trots att den ingick i budgeten. Därmed lämnade Moderaterna en praxis som har gällt sedan 90-talskrisen. I dag kommer Moderaterna att ta nya steg för att underminera ordning och reda. Även dagens agerande strider solklart mot andan i budgetprocessen och mot det finanspolitiska ramverket.
Det argument som Elisabeth Svantesson använder sig av nu när de tar initiativ till en extra ändringsbudget blir ganska svagt eftersom vi har visat att vi kan använda den vanliga budgetprocessen för att presentera mer än dubbelt så mycket pengar som det Elisabeth Svantesson säger i talarstolen i dag. Det visar att systemet fungerar om man vill och om det inte handlar om politiskt spel.
Frågan är varför Moderaterna väljer att köra sönder den ordnade processen om det nu inte är ett kortsiktigt spel. Hur blir Sverige bättre av den oordning Elisabeth Svantesson skapar? Varför lämnar Moderaterna den budgetordning som de tidigare har värnat?