Kalle Larsson (V):
Låt mig inledningsvis instämma i det som Veronica Palm här just har yttrat. Det är förstås en allvarlig anklagelse att säga att ministern borde ha känt till att en person avvisas till tortyr - ett av de mest fruktansvärda brott man kan utsätta en annan människa för. Likväl är det påståendet, tycker jag, utifrån de uppgifter vi har tillgängliga ganska enkelt att bekräfta. Det är inte första gången.
Sådant här har hänt förut. Den 18 december 2001 avvisades de två egyptierna Ahmed Agiza och Mohammed Alzery från Sverige till tortyr i Egypten. Detta fördömdes, och Sverige fälldes i FN:s tortyrkommitté - för övrigt inte enda gången Sverige fällts i denna kommitté.
Vi innehar något slags inofficiellt och icke smickrande rekord i antalet fällningar i FN:s tortyrkommitté. Det var också ett tillfälle då många blev väldigt upprörda.
Genom avslöjanden i medierna och många debatter här i riksdagens kammare klargjordes det med väldigt stor tydlighet att den form av diplomatiska garantier som man hade fått för att de här personerna inte skulle utsättas för kränkande behandling inte var tillförlitlig. Det fick också en väldigt intressant följd. Nuvarande migrationsministern var själv riksdagsledamot då.
Tobias Billström skrev en motion tillsammans med partiföreträdare där man fördömde just användandet av diplomatiska garantier. Man sade väldigt tydligt att det finns ett absolut förbud mot att återsända en person till länder där denne riskerar att utsättas för tortyr eller förnedrande och kränkande behandling. Den stora frågan är vad som har hänt sedan dess.
Har utnämnandet av Tobias Billström till minister gjort att han har förändrat sin position, eller vidhåller Tobias Billström detta absoluta förbud? Ja, jag ser vad som står i svaret och hör vad migrationsministern säger här i kammaren. Det finns ett absolut förbud. Men frågan är väl lite grann vad ett absolut förbud är värt om man inte gör allt som står i ens makt för att utreda om en person faktiskt riskerar att utsättas för en sådan behandling som det här är fråga om.
Om man förlitar sig på uppgifter som regimen själv ger och om man förlitar sig på enstaka betraktelser genom en fängelsekorridor - har man då tagit in all den information man kan ta in för att se till att en person inte riskerar att bli utsatt för någon form av kränkande behandling eller tortyr? Det är inte heller det enda landet i världen.
Förutom Egypten finns det en rad andra länder dit människor utvisas med risker för tortyr. Libyen är ett annat exempel. Det är viktigt, herr talman, att vi inte bara talar enskilda ärenden utan ser ett mönster, en systematik som tyvärr finns i det svenska hanterandet av en del ärenden förknippade med terrorism, påstådd terrorism, ska sägas.
Vi lever i denna sköna världsordning där bara anklagelsen om att någon har samröre med terrorister är tillräcklig i en del regimers ögon för att man ska vara dömd på förhand, för att man ska kunna avvisas, för att man ska kunna fängslas i Guantánamo eller en rad andra hemliga fängelser runt om i världen.
Det är den här verkligheten som Sverige har att agera i. Det är i ljuset av den här verkligheten som migrationsministerns svar måste ses. Den grundläggande fråga som vi behöver få besvarad i dag är: Är förbudet mot återsändande till tortyr absolut, och har Tobias Billström verkligen gjort vad man har kunnat för att utreda om det finns en sådan risk? Jag tycker att jag ser svaret på den frågan.
Man har inte gjort vad man har kunnat. Man har underlåtit att ta in den information som faktiskt fanns tillgänglig. Det är allvarligt.