KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lennart Sacrédeus (KD):
Jag får tacka Tommy Waidelich för det här inlägget. Jag fick en liten släng om hur jag hade röstat i folkomröstningen 1994. Men det tycker jag att vi så här 13 år senare kan bjuda på. Tommy Waidelich talar mycket systematiskt om en flyttskatt. Då har jag en fråga tillbaka.
Innebär den parlamentariska utredning som ni socialdemokrater vill genomföra om er reservation går igenom tillsammans med Vänstern och Miljöpartiet ett löfte till landets fastighetsägare att ni kommer att verka för att denna räntebeläggning kommer att tas bort? Är detta ett direktiv som ni kommer att ge? Det kan vara värdefullt att få ett entydigt svar på den punkten.
Jag vill ställa en annan fråga: Hur ser ni på det som EU-kommissionen ändå har konstaterat? Om man säljer ett hus i Sverige och sedan tar med sig uppskovet när man köper det nya huset i Grekland eller på Cypern så kan man sälja huset vidare, och Skatteverket har ingen tillgång över huvud taget till några handlingar. Jag vill verkligen att du ska veta att detta är en genuin oro.
Man kan alltid ha diskussioner om vad som är den bästa modellen, men vi är genuint oroliga över att vi får en skatt, en reavinstbeskattning, som bara rinner ut i sanden. Det är därför som vi senare i eftermiddag kommer att diskutera detta när det gäller förmögenhetsskatten. Vi menar att till sist blev den, Tommy Waidelich, en skatt som vissa kunde betala men som väldligt många kunde slippa att betala och vara fullt lagliga. Antingen har vi en skatt, och då ska det betalas, eller så har vi inte en skatt, och då gäller det för alla.
Jag tycker att det är jättespännande när du talar om en skatterevolt, att det kan ske på fastighetsskattesidan. En skatterevolt kommer att ställa krav på allianspartierna. Den kommer också att ställa krav på Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet. Det innebär sänkta skatter i så fall.
Lennart Sacrédeus (KD):
Jag tackar Tommy Waidelich för de kommentarerna och de synpunkterna. Ni talar om orimliga effekter. Du nämnde i ditt anförande 130 000 fastighetsägare i ditt eget län och valkrets Stockholms län. Det är förvisso många människor. Men frågan står ändå obesvarad: Hur hanterar vi den problematik som jag beskrev? Jag valde Grekland och Cypern.
Jag kunde ha valt Spanien eller Portugal, andra exempel inom unionen, eller kanske Bulgarien som en del nu reser till och köper hus i. Den frågan står obesvarad. Jag läser upp än en gång vad ni från oppositionens sida säger: Mot bakgrund av de principer som tillämpas kan vi inte föra fram ett förslag till kammaren som innebär att avslagsyrkandena i våra nu aktuella motioner tillgodoses fullt ut.
Tommy Waidelich, verkligheten är ibland så komplicerad att man ser ett problem men man vet inte riktigt hur man ska lösa det. Om ni finner oss tomhänta - säg gärna det - tycker jag att vi är lika tomhänta på bägge sidor. Faktum är att Europeiska unionen - då kommer vi tillbaka till folkomröstningen 1994 - nog har ändrat spelvillkoren för både er och oss. Kritisera gärna detta!
Men gör det mer trovärdigt utifrån hur ni vill ha det i stället själva. För jag tror att ni kommer att ha det lika lätt eller lika svårt att lösa denna fråga. Retroaktivitet skulle väl innebära, utifrån min förståelse av det ordet, att uppskov som är från 1998, 1991 eller 1982 retroaktivt beskattas, och så får man en klumpsumma på detta fram till den 1 januari 2008.
Det här är inte retroaktivt i den bemärkelsen, utan det löper från den 1 januari 2008. Om det skulle visa sig att det blir en enorm revolt 2009 ska den tacklas av bägge politiska sidor.
Lennart Sacrédeus (KD):
Det är inte fel att citera bibelord. De kan slå åt alla håll. Att man inte ska bära falskt vittnesbörd gäller oss alla. Ordet "avbön" användes här, och det är ett språkbruk som en kristdemokrat normalt kan känna sig tilltalad av.
Vi ska vara så sanningsenliga vi någonsin kan. Jag har försökt att vara uppriktig och ärlig om vad vi har gått till val på, om vad som har skett i regeringsförhandlingarna och om den position vi har i dag. Den första frågan handlar om något som är ett etiskt och moraliskt problem. Vi anser som parti att det är ett problem att vi har dubbla beskattningar. Först har vi energibeskattning, och sedan tillkommer en full momssats på detta.
Christin Hagberg vet mycket väl att det är en riktig mjölkko för staten om bensin- och oljepriserna i världen stiger. Jag kan inte ärligt säga att jag känner till alla de inre förehavandena i regeringen - jag är ju inte ledamot av regeringen - men i regeringsförhandlingarna har Kristdemokraternas position varit känd.
Hur kraftfullt man har drivit den vet jag inte, men resultatet är uppenbart: Man har inte vunnit gehör för detta. Genom arbetsgruppen och genom den debattartikel i Dagens Nyheter som partiledaren har sanktionerat har man tillkännagett att man är beredd att släppa kravet, men man tittar i stället på andra möjligheter att se till människor som realistiskt sett inte har alternativ med kollektivtrafik.
Låt mig säga till Christin Hagberg, som är socialdemokrat: Glöm aldrig att höjda energiskatter klarar alltid de med god ekonomi och stor förmögenhet medan de med knappa ekonomiska resurser alltid är de som drabbas.
Lennart Sacrédeus (KD):
Jag ber att få svara på den sist ställda frågan först. Christin Hagberg inledde sina frågor till mig med att säga att man inte ska bära falskt vittnesbörd. Om regeringen har kommit fram till att man gör en höjning av skatten på alkohol för att man vill förstärka budgeten, och detta är det ärliga skälet, så är det inte att bära falskt vittnesbörd utan att hålla sig till sanningen.
Sedan kan man tycka att man kunde klä in det hela i en vackrare språkdräkt och motivera det med folkhälsoaspekten, som självklart finns med. Men om nu regeringen kom fram till detta utifrån rent ekonomiska överväganden och man skriver det så är det inte att bära falskt vittnesbörd utan att tala sanning.
Även om frågan riktas till mig vill jag skicka tillbaka till oppositionen att man inte ska underskatta väljarnas förmåga att se igenom oss när vi genomför förändringar - även de höjda beskattningarna på koldioxidsidan - och kallar dem för miljöåtgärder när det främst är fiskala åtgärder.
Vi ska vara observanta på att fin och vacker retorik kan ses igenom om motiveringarna i själva verket är mindre ädla. Om motiveringen var mindre ädel på skatteområdet har regeringen faktiskt uttalat det. Heder åt regeringen för att man säger som det är! Sedan finns det en folkhälsoaspekt. Om det är det som är motiveringen eller blir motiveringen nästa gång så ska det sägas ut. Sedan vill jag gå in på ordet valrörelse. Var och en får föra sin talan.
För egen del kan jag säga att när jag aktualiserade den här frågan om bensinskattenivån och koldioxidbeskattningen var jag genuin, äkta och ärlig. Det var säkert också tusentals andra kristdemokrater runt om i landet. Jag vill tala för egen del. Allmänt sett menar jag att ett vallöfte är något viktigt och något som man har ett stort ansvar för.
Lennart Sacrédeus (KD):
Jag tycker att det är viktigt att besvara den sist ställda frågan. Självklart har jag yrkat bifall till förslaget i skatteutskottets betänkande i dess helhet. Vi har det bästa samarbete. Jag är väldigt glad över det goda samarbetet jag har med kollegerna i skatteutskottet, med Moderaterna, med Folkpartiet och med Centerpartiet.
Men utifrån de tidigare debatter som jag har fört här i kammaren, och som jag har uppskattat, med bland annat Marie Engström, Miljöpartiets Helena Leander och olika företrädare för Socialdemokraterna tycker jag att det finns viss anledning för mig att som kristdemokrat besvara den kritik som ni har riktat mot oss som parti. Jag vill förskona andra företrädare för alliansen från att försvara vårt parti. Det lär jag göra själv. På den punkten får en kristdemokrat reda ut kristdemokratisk politik.
Det vi gemensamt har kommit fram till är det jag har tillstyrkt. Jag hoppas att de här rollerna är någorlunda tydliga. Jag försöker att upprätthålla den rågången själv. Jag uppskattar att Marie Engström säger "Heder åt er!". Det var alltså heder åt oss kristdemokrater vad gäller energi- och miljöpolitiken.
Sedan är det så - jag vill bara redovisa det - att när partiledaren skriver en debattartikel innebär det i praktiken en omläggning av partiets politik, men formellt sett är det först i ett riksting som man kan upphäva den tidigare positionen, och det föreligger inte förrän nästa sommar.
Lennart Sacrédeus (KD):
Det var ett viktigt förtydligande som Marie Engström gjorde. Det var inte beröm åt hela vår miljö- och energipolitik, utan det var beröm just när det gällde bensinskattefrågan. Jag försummade - det ber jag om ursäkt för - att besvara frågor kring det som Marie Engström kallade för en främmande fågel, ett schabloniserat avdrag. Jag har sagt detta många gånger i kammaren.
Och jag tycker att det är en problematik även för er i Vänsterpartiet och självklart för alla partier att fundera över. Att höja beskattningen kommer självklart att minska resandet, men det kommer inte att minska resandet med den privata bilen för dem som har råd att ha en oförändrad livsstil.
Vi har genom att presentera det här förslaget, eller kalla det ett utspel eller initiativ, om ett schabloniserat reseavdrag för icke-arbetsresor baserat på bostadsort velat tillföra någonting till debatten på samma sätt som Vänsterpartiet och Marie Engström många gånger gör.
Marie Engström kallar det omgående för en främmande fågel, men det speglar ändå ett behov och en problematik som finns där ute bland människor, inte minst bland pensionärer som bor i orter där kollektivtrafiken inte alltid är ett realistiskt alternativ. Jag är inte en stor bilkramare. Jag köpte faktiskt inte min första bil förrän jag var 33 år gammal. Jag hankade mig länge fram på cykel i tillvaron, och jag kånkade.
Men jag tycker inte att man ska moralisera över vanliga svenska barnfamiljer, eller pensionärer för den delen, som vill få livet att gå ihop. De reser inte mycket med bil för att vara miljötjuvar, utan de behöver handla. De behöver ta sig till läkarmottagningen, och de behöver skjutsa barnen till fotboll, innebandy eller till skolan ibland. Vi måste se till att människor klarar sitt vardagsliv.
Lennart Sacrédeus (KD):
Jag uppskattar också här att få välkomnade formuleringar om heder. Det var heder till följd av den av partiledningen sanktionerade omläggningen av bensinskattepolitiken. Jag vill ändå komma tillbaka, Helena Leander, till den grundläggande värdekonflikt som finns.
Vi vill minska koldioxidutsläppen, men samtidigt vill vi att människors vardagsliv ska fungera. I detta ligger en väldig konflikt. Jag kan vara väldigt ärlig här i kammaren. Vi talar väldigt mycket om det vi kallar för regionförstoringar - och vi kristdemokrater och jag personligen är positiva till detta.
Man ska kunna bo i Mora och ha jobbet i Falun, 9 mil bort, eller i Borlänge, 10 1⁄2 mil bort, och så vidare. Man ska kunna arbetspendla inom allt större regioner. Helena Leander med bas i Uppsala vet hur många Uppsalabor som jobbar här nere i Stockholm. Det finns bra med tåg. Men samtidigt innebär hela denna tanke med regionförstoring att människor ska lägga mer tid på att resa och att vi ska ha en större apparat för att transportera folk från bostadsort till arbete. Och de här regionerna ska bli ännu större.
Jag har ingen lösning på denna problematik, men jag tycker att man ska vara uppriktig och ärlig och säga att det när vi talar om regionförstoringar kanske inte är helt i linje med de klimatmål vi har. Idealet är att kunna bo, som jag själv faktiskt har kunnat göra under ett antal år, så att man kan gå till skola och att man, när det är lite stressigt, ibland får cykla för att hinna i tid. Men frågan är alltså: Hur klarar vi hela denna problematik? Vi har skissat på de här avdragen för att fånga in den här problematiken.
Jag säger inte att ert glesbygdsavdrag, som ni hade tidigare, var fel tänkt. Nu landade alliansregeringen i att ta bort detta. Jag kan inte redogöra för de diskussioner som fanns där. Men det är ändå inte orimligt med en kompensation.
Lennart Sacrédeus (KD):
Jag uppskattar de olika uppslag som Helena Leander presenterar här. Även om Miljöpartiet inte i alla stycken ens under samverkan med Socialdemokraterna och Vänsterpartiet har fått hela sin politik förverkligad har ni ändå tillfört mycket till idédebatten. Det hoppas jag också att kristdemokrater och andra partier gör vilken fråga det än rör sig om.
Vad gäller teknikutvecklingen med bränslesnåla bilar tycker jag att vi borde ha haft mer fokusering på morötterna i debatten än, som det här trots allt är, någon form av piska. Samtidigt erkänner vi - och det är också utifrån vår människosyn - att man behöver både morötter och piskor. Vi människor gillar morötter bättre, men till syvende och sist behövs även de andra instrumenten. Det är en del av tillvaron.
Att kompensera för resekostnader menar Helena Leander är fel. Jag vet inte om Miljöpartiet tycker att vi kraftigt ska sänka reseavdraget eller helt ta bort det, men på något sätt måste man inse att vi måste föra en politik som gör att alla människor kan klara sig så gott som möjligt. Då handlar det om avdrag på olika sätt. Vi har talat om ett höjt reseavdrag, ett schabloniserat reseavdrag för icke-arbetsresor.
Det är ett sätt att ändå förstå dem som har sämst ekonomiska resurser. Deras problematik vill vi ta på allvar. Det är självklart i ett initialt skede som de här idéerna är utarbetade och föreslagna. Det kan återstå en hel del vad gäller konkretion, och det återstår en del innan det eventuellt någon gång i tiden blir eller inte blir alliansens politik.
Det är ändå ett uttryck för en omsorg om de människor som har det svårt ekonomiskt. Till dem hör också pensionärskollektivet.
Lennart Sacrédeus (KD):
Tack, Marie, för dina frågor! Jag ber dig precisera vad du menar på den andra punkten med att vi skulle ha höjt skatten för frivilligorganisationerna. Där kunde jag inte riktigt följa ditt resonemang och vad du egentligen specifikt syftar på. Frågan var en aning dunkelt formulerad. Om jag nämner i ett anförande här att skatterna under socialdemokratisk ledning i vårt land har gått spikrakt uppåt menar jag förstås inte att de har gjort det varje år.
Men den långsiktiga trenden är självklart och uppenbart åt det hållet. Man kan naturligtvis lyfta fram regeringsåren 1991-1994, då vi hade en alliansmajoritet - eller det hade vi inte, eftersom Ny demokrati fanns med. Vi hade i alla fall en alliansregering på den tiden. Jag beskriver det här i vårt perspektiv. Man kan självkritiskt fundera på varför Sverige hade hamnat i ett läge med sviktande sysselsättning och sviktande statsfinanser.
Från den borgerliga sidan menar vi att den långsiktiga ökning av skattetrycket som hade ägt rum i vårt land och den sysselsättningspolitik och näringslivspolitik - eller snarare brist på sådan - som hade bedrivits under 70- och 80-talen långsiktigt hade underminerat Sveriges konkurrenskraft. Därmed hade också statens finanser försvagats.
Det är klart att om någonting inträffade i det här fallet under alliansens regeringsår 1991-1994 innebär inte det att utgångsläget från 70- och 80-talens ekonomiska politik och brist på näringslivspolitik var så gynnsam. Men detta är vårt perspektiv; jag vet att ni har ett annat.
Lennart Sacrédeus (KD):
Får jag börja med den sista frågan? Jag tror att vi ska ha klart för oss att människor som har det väl ställt ekonomiskt, det handlar både om inkomst och om eventuell förmögenhet, per definition inte behöver vara ondsinta. De kan ha ett varmt hjärta. På samma sätt är inte människor som har en svagare ekonomisk situation per definition altruistiska, osjälviska, generösa och goda. Vi människor är människor av kött och blod.
Det finns mängder av människor som är goda och generösa som har en förmögenhet. Måla inte ut dessa som ett annat släkte! Självklart måste allt förvaltas på ett klokt sätt.
Men avdragsrätten innebär ändå - om jag kan få Marie Engströms uppmärksamhet - att man skapar incitament i det svenska samhället där man indirekt säger till den förmögne, till den rike, till höginkomsttagaren: Skänk gärna! Ge gärna! Vi vill uppmuntra detta, och vi vill också ge detta ett moraliskt stöd.
Vad gäller maktfördelningen inom organisationer finns det alltid ett spänningsfält. Det ska man alltid bevaka. Jag håller med om att pengar inte ska styra utan att det ska vara människors sinnen och värderingar. Men det finns makt. Staten utövar makt. Politiker utövar makt i kraft av de skatteintäkter som vi tar in. Ha heller inte bilden av att politiker per definition inte skulle stå efter makten! Jag måste ta upp frågan om gode männen.
Jag ser det dilemma som Marie Engström nämner. När man ska förenkla i skattesystemet och Skatteverket har kommit med synpunkterna att begränsa avdragsrätten kan det få sådana här följdeffekter. Man kan öka ersättningen från statlig och kommunal sida till gode männen. Det vore ett sätt att hantera detta. Allra sist: Ni sänkte skatten med 50 miljarder mellan 2000 och 2005. Varför välkomnar ni inte att vi gör det nu också?
Lennart Sacrédeus (KD):
Jag tar den sista frågan direkt. Jag kan säga att det finns en bristande logik både från socialdemokratisk sida och kanske från alliansens sida också. Varför införde ni en avdragsrätt bara för fackföreningar? Varför skulle man i socialdemokratins Sverige inte få någon avdragsrätt om man är med i Röda Korset, om man är med i Svenska kyrkan eller om man är med i IOGT-NTO utan just bara för medlemskap i fackföreningsrörelsen? Varför plockade ni ut just denna grupp?
Jag vet att ni står nära fackföreningsrörelsen. Men ni gör det också på ett monopoliserande sätt. När jag talar om fackföreningsrörelsen är det LO-sidan jag menar. Jag tycker att det är en tragedi för fackföreningsrörelsen i Sverige att man har tytt sig så entydigt till ett enda parti och inte tror att det finns vänner hos några andra. Det finns massor av människor som backar upp fackföreningsrörelsen från kristdemokratiskt håll, från moderat, centerpartistiskt och liberalt håll, men också från Vänsterpartiet och Miljöpartiet.
Men ni tror er äga LO. Ni har till och med en ledamot i verkställande utskottet som är ordförande i LO. Vem tror att den fackföreningsrörelsen, som har knappt två miljoner medlemmar, därmed blir opolitisk? Jag tycker att det är tragiskt att inte fackföreningsrörelsen har en tradition av att stå till alla partiers förfogande när det gäller arbetarsidan, LO-sidan.
Min tanke är att om ni vill återinföra avdragsrätten för fackföreningar den dag ni eventuellt skulle komma tillbaka till makten, gör det då även för alla andra medlemskap! Jag gav några exempel på detta. Laila Bjurling nämner att hundratusentals har lämnat fackföreningar och a-kassa därför att de inte har råd. Jag tror att den bilden är alldeles för förenklad. Varje medlemsorganisation, så också fackföreningar, kyrkor, Röda Korset eller vad det än är, måste motivera för ett medlemskap.
Det har aldrig varit billigt att vara med i LO och många andra fackföreningar i vårt land. Netto har våra skattesänkningar varit betydligt större än de ökningar vad gäller a-kassan och försvunnen avdragsrätt för fackföreningar som Laila Bjurling nämner.
Lennart Sacrédeus (KD):
Tack, Laila Bjurling, inte minst för den retoriska frågan mot slutet! Vi kämpar för ett så rättvist och gott samhälle som möjligt. Den exakta rättvisan - det har vi varit överens om i väldigt många debatter - låter sig icke alltid så lätt definieras. Det är Skatteverket som vill förenkla vad gäller avdragsrätten, och vi har stött det här i kammaren. Det finns många olika aspekter på detta, som jag nämnde i ett tidigare replikskifte med Marie Engström.
Man får i så fall titta över ersättningsnivåerna för frivilligarbetare och gode män. Denna fråga är inte olöslig därför att man gör en förändring vad gäller avdragsrätten. Laila Bjurling nämnde i sitt första engagerade anförande att det finns gott om pengar som vi kan ta in till frivilligorganisationerna, nämligen miljontals via tv-galor.
Men det är icke alltid det glassiga som går i tv på bästa sändningstid en lördagskväll, utan det är det lokala strävsamma arbetet i det lilla samhället, i den lilla byn, i stadsdelen eller staden som vi ska stödja. Det är inte alltid det som får mediernas stora uppmärksamhet. Jag tycker att man ska ha det perspektivet. Jag tackar för den beskrivning Laila Bjurling gav utifrån Socialdemokraternas motiv för att tidigare verka för och införa en avdragsrätt för fackföreningsavgifter. Balansen på arbetsmarknaden är väldigt viktig.
Det finns mycket att säga om den balansen. På näringslivssidan menar man att fackföreningsrörelsen, den Socialdemokraterna närstående, har använt lagstiftningshotet: Om vi inte får igenom det i förhandlingarna går vi till regeringen och riksdagen, och så får vi gå lagstiftningsvägen. Det finns mycket att säga om den balansen.
Jag underkänner inte det argument du framför här, men ett annat perspektiv som man kan framföra, i förhållande till föreningslivet och Organisations-Sverige för övrigt, är varför just fackföreningarna skulle ha denna avdragsrätt.
Lennart Sacrédeus (KD):
Jag vill också tacka utrikesministern för hans svar. Självklart blev jag inte helt glad över att utrikesministern avvisade tanken på en särskild ambassadör för Sveriges engagemang för religionsfriheten. Men det var kanske första gången detta utspel kom.
Vi har de facto en ambassadör i dag med särskilt fokus på hiv/aids-problematiken. Vi har mig veterligen en ambassadör som arbetar särskilt med mänskliga rättigheter i ett internationellt perspektiv. Jag vill till utrikesminister Carl Bildt säga att jag inte alls tror att man ska mäla ut religionsfriheten på något sätt från det övergripande arbetet med mänskliga fri- och rättigheter. Detta är rätt.
Men jag tror att det är viktigt att religionsfriheten nämns vid namn också. Det är en del av människors identitet. Det är en del av den verklighet vi befinner oss i nationellt och över hela världen. Jag vill vädja till utrikesministern och den alliansregering som vi har att tålmodigt återkomma och ompröva, eller åtminstone pröva denna fråga i ett längre perspektiv. Det behöver icke hasta just i dag. Men jag vill ändå lansera den tanken.
Sedan valde utrikesministern att i sitt förvisso ändå mycket fylliga svar inte kommentera det jag nämnde om utrikesdeklarationen. Den ägde rum i denna kammare förra onsdagen. Där "råkade det" inte nämnas någonting om förföljelse av människor till följd av religiös tillhörighet, om de så är muslimer, judar, buddister, hinduer eller kristna.
Detta kommenterade inte utrikesministern. Kommer ett avsnitt om religionsfrihetens betydelse in i den utrikespolitiska deklarationen nästa år?