Morgan Johansson (S):
Som jag tror framgick av Gunilla Nordgrens inlägg är det som hon efterfrågade egentligen redan genomfört. Det vi pratar om här är tillämpningen. Fungerar det i verkligheten? Hur pass hårt styr vi myndigheterna på olika sätt för att se till att de gör som vi säger att de ska göra? Jag kan säga att Migrationsverket gör som vi säger att de ska göra.
Jag bad inför den här debatten om att göra ytterligare en kontroll, alltså: Hur går det egentligen till i praktiken? Vi stämde av det med Migrationsverket. När man ska göra en sådan bosättning är gången sådan att man i samtliga ärenden som man ska hantera först ser till närhetsprincipen.
Man tittar alltså först på om det finns möjlighet att anvisa till den kommun där de redan bor. Sedan kan man se till andra särskilda skäl. Det kan vara på det sättet att de söker sig till en annan kommun där de kanske har släktingar. Då får man titta på det. Man tittar alltså först på den kommun där de redan bor. Om det kommuntalet redan är fyllt tittar man på grannkommuner. Det kanske går att pendla till den skola de går på eller den praktikplats som de kanske har fått.
I så fall är det bra om de inte förläggs alltför långt bort. Om inte heller det går tittar man på övriga länet och övriga riket. Men det är nästa del. Det är alltså på det sättet det går till i praktiken. Man tittar på den kommun de bor i, på grannkommunen och först därefter på andra kommuner.
Jag skulle säga att Migrationsverket faktiskt gör det vi har sagt att man ska göra. Problemet är att asylboendena ofta ligger till på ett sådant sätt att det går ganska snabbt att fylla kommuntalet. Det handlar kanske om små kommuner och kommuner som har en ganska svag arbetsmarknad. Som Gunilla Nordgren vet är anvisningslagstiftningen sådan att man fördelar efter hur många som bor i kommunerna.
Därefter tittar man också på hur arbetsmarknaden ser ut i de olika delarna. Även om kommuner som till exempel Lindesberg och Norberg har många asylboenden kan de inte ta emot alla som får uppehållstillstånd, utan dessa måste fördelas på övriga kommuner. Det var precis därför vi införde den lagstiftningen. Nu har vi den här anvisningslagen. Den fungerar faktiskt bra.
Om vi inte hade haft den under det här året hade det varit mycket svårare att anvisa människor och att få en jämnare fördelning. Varje vecka följer vi det här, hur många av kommuntalet från 2016 och hur många av kommuntalet från 2017 som har blivit fördelade.
Förra året fördelades ungefär 18 000 asylsökande på olika kommuner; det finns fortfarande en rest. I år ska lite drygt 23 000 fördelas. De flesta kommuner tar emot bra. Men det finns några kommuner som släpar efter. Två av dem skulle jag behöva hjälp med, Gunilla Nordgren. Den ena är nämligen Täby, och den andra är Kungsbacka. Där har du partivänner som styr.
Ju mer vi hjälps åt för att se till att kommunerna kan ta emot, desto bättre är det. Det är bra för samhället men också för de asylsökande. Herr talman! Mitt besked är detta: Det är redan som Gunilla Nordgren har begärt. Vi gör också uppföljningar hela tiden för att se till att detta verkligen fungerar.
Det är inte jag personligen som gör alla utflyttningar och övervakar allting i detalj, men Migrationsverket gör som regeringen har sagt att man ska göra.