Hillevi Engström (M):
Monica Green har frågat statsministern vad han avser att göra för att bringa klarhet i det så kallade utanförskapsmåttet samt, som hon uttrycker det, vad han avser "att göra för att minska antalet som lever utanför utanförskapet, det vill säga helt utanför våra trygghetssystem". Interpellationen har överlämnats till mig. När regeringen tillträdde 2006 skedde det mot bakgrund av att ett växande antal människor hamnade i bidragsberoende.
Genom att tala i termer av utanförskap ville regeringen synliggöra denna grupp och därmed möjliggöra nödvändiga politiska prioriteringar för att bryta utvecklingen. Det finns flera sätt att titta på utanförskapets beståndsdelar. Olika statistiska mått har genom åren använts, men inget av dem fångar utanförskapet i alla dess dimensioner.
Regeringen har valt att använda sig av helårsekvivalenter som en av flera indikatorer på utanförskap, trots att också detta mått har sina brister. En helårsekvivalent motsvarar en person som försörjs under ett helt år via sociala ersättningar och bidrag. Det innebär att två personer som varit heltidssjukskrivna under ett halvår vardera motsvarar en helårsekvivalent.
Helårsekvivalenterna ger en sammanhållen bild av den samlade volymen inom de arbetsmarknads- och ohälsorelaterade ersättningssystemen. Till skillnad från andra mått som förekommer i debatten är helårsekvivalenter en vedertagen indikator som även används av Statistiska centralbyrån. Tillsammans med arbetsmarknadsstatistiken ger den en uppfattning om hur många människor som står utanför arbetsmarknaden.
Att använda sig av den officiella statistiken möjliggör för oberoende institutioner att följa upp och granska måttet och skapar förutsättningar för en kontinuerlig utveckling av kvaliteten. Sedan regeringen tillträdde 2006 har en mängd olika åtgärder vidtagits som inneburit att utanförskapet har minskat. Detta gäller oavsett vilken indikator som används. Framför allt har antalet personer beroende av sjukpenning eller sjuk- eller aktivitetsersättning minskat.
Till följd av det försämrade arbetsmarknadsläget i samband med den ekonomiska krisen ökade antalet personer beroende av arbetslöshetsersättning eller aktivitetsstöd. Sedan dess har läget emellertid förbättrats. Jämfört med den situation som rådde när regeringen tillträdde 2006 befinner sig i dag färre personer utanför arbetsmarknaden och i bidragsberoende. Regeringen bedriver en långsiktig sysselsättningspolitik för att möta utanförskapets utmaningar.
Det innebär en kombination av åtgärder för att stimulera arbetsutbudet och arbetskraftsefterfrågan samt förbättra matchningen på arbetsmarknaden. Särskilda satsningar har riktats mot dem som står allra längst ifrån arbetsmarknaden. Jobbskatteavdraget och reformerna av arbetslöshets- och sjukförsäkringarna har stärkt drivkrafterna att arbeta. Införandet av rehabiliteringskedjan innebär tydliga riktlinjer för prövning av arbetsförmågan.
Försäkrade som inte längre kan få sjukpenning eller tidsbegränsad sjukersättning erbjuds att delta i arbetslivsintroduktion som en väg tillbaka till arbetslivet. Samtidigt har regeringen föreslagit justeringar av sjukförsäkringsreformen i syfte att säkerställa att människor som är alltför sjuka inte behöver lämna sjukförsäkringen. Nystartsjobben har haft en viktig funktion för att stärka konkurrenskraften hos grupper med svag förankring på arbetsmarknaden.
På motsvarande sätt har instegsjobben varit viktiga för nyanlända invandrares möjligheter att få arbete. Flera åtgärder har dessutom vidtagits för att främja företagande, bland annat sänkt bolagsskatt och restaurangmoms, som är på gång nästa år, samt RUT- och ROT-avdrag. Arbete är grunden för såväl den enskilde individens som samhällets gemensamma välfärd. Att få fler människor i arbete och därigenom minska utanförskapet förblir regeringens viktigaste mål.