Finn Bengtsson (M):
Detta är verkligen en klargörande debatt. Jag har hört den bölja fram och tillbaka. Jag konstaterar att socialministern och Kristdemokraterna för fram ett väldigt viktigt budskap. Barn är personer med olika behov, som socialministern skriver i sitt svar. Det ställer vi upp på i Moderaterna, och de andra allianspartierna också. På samma sätt är föräldrarna personer med olika behov.
Men socialisterna som pratar här ser medborgarna huvudsakligen som ett kollektiv med socialistiska behov. Utifrån det perspektivet kommer ändå perspektivet jämställdhet före barnperspektivet. Det ställer till ett problem. De går då inte att förena med mindre än att det ena perspektivet ställs före det andra. Kristdemokraterna förde fram idén om vårdnadsbidrag i valrörelsen, och alliansvännerna ställer upp på detta.
Nu kommer det en proposition från regeringen på temat. Det här är en regering som är vald av svenska folket just på grund av att man tröttnat på ett tolvårigt socialdemokratiskt styre. Med viss spelad indignation säger man här från Socialdemokraterna att man är upprörd över att inte se vad den här reformen kommer att leda till.
Precis som socialministern konstaterar både i svaret och i inlägget handlar det här om att en ytterligare folkvald församling enligt det kommunala självstyret ges en möjlighet till en förändring som vi aldrig tidigare har sett maken till. Det är ett frivilligt val. Då kommer man plötsligt in på en fråga som blir fullständigt bisarr för mig, nämligen konsekvensanalyser. Jag har glädjande nog diskuterat konsekvensanalyser med socialister under min tid i politiken.
Där framstår ytterligare en ideologisk skillnad. Socialisterna vill gärna ha en konsekvensanalys innan man har sett resultatet av en genomförd reform. För det är naturligtvis så att när man har genomfört reformen, framför allt om den är socialistisk, ska man aldrig kunna ifrågasätta resultatet. Det är ju livsfarligt för den typen av dogmatisk ideologi. Men socialministern säger faktiskt i sitt svar, sist men inte minst, att självklart kommer propositionen att innehålla avsnitt som behandlar konsekvensanalyser. Men låt då för Guds skull den här reformen först få träda i kraft!
Låt oss se resultatet av den, och låt oss sedan utvärdera den! Den retoriska motfrågan kommer. Interpellanten säger i sin tredje fråga: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att propositionen om vårdnadsbidraget ska innehålla en konsekvensanalys om vårdnadsbidragets effekter för samhällsekonomin, jämställdheten och barns rättigheter? Låt mig ställa en fråga när interpellanten, Vänsterpartiet eller för den delen Socialdemokraterna ställde motfrågan.
Under många år har man förbjudit vårdnadsbidrag, en tanke som finns i många i andra länder. Har man gjort en konsekvensanalys av resultatet av det? Nej, det har man inte gjort, för det hade bekräftat möjligheten att det fria valet får ligga där det ska vara, hos föräldrarna och hos barnen i första hand. Man ska naturligtvis samtidigt sträva efter ett jämställdhetsperspektiv.
Men jag tror inte att man kan sätta politikens dogmer framför detta och sedan hävda att barnperspektivet ska lysa igenom. Låt mig avsluta med de remissinstanser som man hänvisar till i interpellationen. Det är JämO, de fackliga centralorganisationerna, Arbetsgivarverket och Statskontoret.
Låt mig då fråga: Är detta de största garanterna för barnens behov och ett barnperspektiv? Eller är det möjligtvis föräldrarna som bättre ser till barnens behov? Är det inte de politiker som vågar stå upp för föräldrarnas rätt att titta på barnens behov som är viktiga att lyssna till snarare än de särintressen som remissinstanserna står för? De kan rimligen inte sätta barnperspektivet före just sina olika särintressen.
Det är viktigt att man gör en konsekvensanalys. Det är viktigt att den görs efter att reformen har provats, inte på förhand.