Anders Forsberg (SD):
Tack för svaret igen, miljöministern! Jag lyssnar på ministerns svar. Givetvis har jag inte någon tanke på att vi ska gå in i enskilda siffror, utan det här är exempel från vattenmyndigheten själv. Oavsett vem som ska stå för notan måste någon göra det. Om man ska följa principen polluters pay principle är det lantbruket, och annars får någon annan ta på sig det.
Om man tittar på lantbrukets kostnader är ganska mycket av det historiska kostnader, som jag är tveksam till. Ministern talar också om att vattendelegationerna har en god dialog och att det verkar fungera bra. Det är inte de signaler jag får, även om det säkert finns sådant. Det finns ett problem här, och det är att det blir en form av tjänstemannastyre. Jag tycker att den politiska realiteten måste in i frågan. Jag ska nämna de investeringar i miljöåtgärder som jag har beskrivit tidigare.
Det krävs förutsättningar för ett lönsamt företagande med lika villkor på en konkurrensutsatt marknad. För mig riskerar detta att bli ett gigantiskt självmål för svenskt lantbruk men också för svensk vattenvård. Nyligen släppte Havs- och vattenmyndigheten ett utredningsförslag om vattenprovtagning där lantbruket skulle bekosta provtagning av vatten för 20-40 miljoner kronor per år.
Samtidigt kommer åtgärdsförslag från de regionala vattenmyndigheterna som kostar 1,2-1,3 miljarder per år och dessutom stora investeringar på kanske 20 miljarder. Utöver detta har regeringen aviserat andra förslag som jag anser vara direkt skadliga. Man måste titta på en implementering av vattendirektivet. Politiska intressen måste i det här fallet vara samhällsintressen som man väger mot varandra.
Det måste kunna gå att förena god vattenkvalitet med en god svensk matproduktion. Då krävs lönsamma företag, som jag ser det. Låt mig citera från s. 218 i åtgärdsprogrammet: "En stor del av åtgärderna föreslagna i detta åtgärdsprogram påverkar inte heller jordbruksproduktionen i någon nämnvärd omfattning. Sedan finns det vissa åtgärder som kommer att bli svårare att förena med lönsamhet i jordbruket.
Vissa kostnader förväntas lantbrukarna bära i linje med förorenaren betalar, medan det för andra kostnader föreslås styrmedel som ersätter lantbrukaren för de ökade kostnaderna. Jordbruk hör, i viss utsträckning, även till vinnarna av detta åtgärdsprogram." Detta är märkligt. Först säger man att det inte är några kostnader, sedan säger man att det kanske kommer att kosta lite och till sist att jordbruket faktiskt kommer att tjäna på det här. Jag köper inte det.
Sammanfattningsvis visar detta att vattenmyndigheterna och dess beslutsorgan vattendelegationerna inte är en lämplig beslutsordning. Det behövs poliska avvägningar i mycket svåra frågor. Det är närmast beklämmande att behöva konstatera hur små mängder fosfor man beräknas spara med alla dessa hektar av olika skyddszoner och våtmarker. Det kanske handlar om något enstaka hekto per hektar ytenhet. Det är alltså ytterst små mängder.
Jag vill hävda att merparten av de åtgärder som är föreslagna är synnerligen ineffektiva. Ineffektiva åtgärder som är genomförda med metoder som inte hör hemma i en rättsstat anser jag inte att man ska lägga ut på lantbruket. Vi kan också lyfta frågan om huruvida ministern tycker att det är rimligt att fem regionala myndigheter ska hantera dessa svåra avvägningar.
Min fråga till statsrådet är följande: Anser miljöministern att det är rimligt att Sverige som enda land i EU har valt vägen med regionala myndigheter och experter i råden som fattar bindande beslut med miljön i centrum? Övriga länder låter politiska församlingar avväga miljökraven med beaktande av jordbruket och landsbygdens konkurrenskraft. Anser statsrådet att det är rimligt?