Isabella Lövin (MP):
Jonas Jacobsson Gjörtler har frågat mig hur jag och regeringen ser på den kritik mot klimatpolitiken som Finanspolitiska rådet framför och vilka åtgärder jag avser att vidta till följd av slutsatserna i Finanspolitiska rådets rapport.
Låt mig först säga att det redan när klimatkonventionen antogs 1992 stod klart att de industrialiserade länderna ska gå före genom att minska utsläppen i snabbare takt än utvecklingsländerna och göra det utifrån ansvar och förmåga. Det är inget vi kan välja att göra eller inte.
Det är beklagligt att den tidigare regeringen inte agerade för att skapa större tydlighet kring ansvarsfrågan och tydligt visa att Sverige är berett att visa ledarskap. Desto mer glädjande är det att den parlamentariska miljömålsberedningen nu har enats om förslag till gemensamma målsättningar. Regeringen genomför viktiga klimatsatsningar i Sverige.
Exempel är Klimatklivet, stadsmiljöavtal och supermiljöbilspremien, som stöttar ambitionen om fossilfria resor och transporter och klimatsmarta städer. Vi satsar på järnvägsunderhåll och kollektivtrafik. Det kostar; regeringen satsar stora medel på detta.
Kostnadseffektiviteten i klimatsatsningar är viktig, men det leder fel att enögt fokusera på klimatnyttan av vår klimatpolitik. Satsningarna skapar attraktivare städer med renare luft och skapar innovation och jobb i hela Sverige. Vi investerar i det hållbara samhällsbygget.
De många nyttorna av vår klimatpolitik låter sig inte enkelt analyseras i makroekonomiska modeller; det är väl känt. Jag konstaterar att varje beslut om nya mål har föregåtts av debatt om kostnader för klimatpolitiken. De ekonomiska modellerna har visat på höga kostnader.
I backspegeln har vi dock nått våra nya mål både lättare och billigare än de samhällsekonomiska analyserna och modellerna har gjort gällande, samtidigt som den förnybara energin nu slår igenom inte bara i Sverige utan globalt. Det är mycket förvånande att interpellanten och Finanspolitiska rådet har uppfattningen att regeringen minskar på internationella klimatinsatser. Det hade räckt att läsa vår senaste budget för att se att det inte stämmer.
Det behövs enorma klimatinvesteringar i utvecklingsländer. Därför har regeringen drivit igenom en rekordstor svensk finansiering av Gröna klimatfonden. Den svenska finansieringen meddelades redan 2014 och fick andra länder att följa samma exempel. Det är ett tydligt exempel på hur ledarskap kan få andra länder att följa efter.
Betydande satsningar görs också på klimatområdet inom ramen för bilaterala och regionala utvecklingssamarbetsstrategier. Sverige använder också sitt inflytande i det multilaterala samarbetet och i de internationella finansiella institutionerna för att investeringar i och stöd och subventioner till fossil energi ska fasas ut och att investeringar i förnybar energi ska öka.
I min roll som minister för internationellt utvecklingssamarbete och klimat möts jag av respekt för Sveriges politik och agerande, som ger hög trovärdighet. Jag möter ett stort intresse för de styrmedel vi använder men även våra tekniska lösningar och innovationer. Efterfrågan på samarbete med Sverige är stor.
Genom en ambitiös klimatpolitik och en offensiv näringslivs, innovations- och exportpolitik är regeringen övertygad om att kunna bidra till globala målsättningar och fortsatt stark konkurrenskraft för svenska företag. Klimatavtalet från Paris innebär en avsevärd höjning av de globala klimatambitionerna.
Alla länder är nu förbundna att bidra till att stärka sitt klimatarbete och till att begränsa klimatförändringen så långt under 2 grader som möjligt och helst under 1,5 grader. Ska vi lyckas med det fungerar inte den vänta-och-se-attityd som interpellanten är inne på. I stället måste alla länder kliva fram och presentera hur det egna arbetet kan stärkas. Det gäller även Sverige.