Finn Bengtsson (M):
Jag vill gärna spinna vidare på vad Boriana Åberg sade i sitt inlägg nyss. Analysen av Hillevi Larssons interpellation kan fördjupas något. Jag konstaterar att precis som förra interpellationen ställdes till fel minister är det om man har barnperspektivet som utgångspunkt det statsråd som har ansvar för barnpolitiken som bör svara på frågan.
Jag tycker att det är ganska naturligt att det i det här fallet inte huvudsakligen är en försäkringsfråga utan en fråga för de mest utsatta barnen. Det är fundamentet för detta. Interpellationen anspelar på julafton. Det är nog så trevligt. Det finns mycket empati som väcks hos oss inför julen. Men det finns fler dagar på året än julafton.
För alla dessa dagar, inklusive julafton, lämnade den socialdemokratiska regeringen över till alliansen en massarbetslöshet som vi inte har haft på mycket länge i Sverige. Vad hade då detta för konsekvenser för de mest utsatta barnen som interpellanten säger sig värna om? Jo, att hundratusentalet fler än i dag när alliansen tog över regeringsmakten var beroende av att någon annan försörjde dem.
Denna någon annan fick alltmer ökade skatteutgifter för att ekvationen skulle gå ihop. Under tolv år av socialdemokratiskt regeringsinnehav har man kunnat skapa såväl en massarbetslöshet som vad det har lett till i form av utanförskap.
Det betyder rimligen att ännu fler utsatta barn under årets alla dagar har haft föräldrar som har haft svårare att göra sig gällande ekonomiskt. Dessa säger man sig värna om. Det klingar falskt, tycker jag. Jag har också en käpphäst när det gäller utanförskapet som är nog så viktig. Det är min erfarenhet som medicinare.
Studier har visat siffror på upp till sju gånger ökad för tidig dödsrisk för dem som är satta i utanförskap jämfört med åldersrelaterad befolkning som har arbete och sysselsättning. Det här är ett rent medicinskt problem. Man kan naturligtvis ta till sig av det känslomässiga anslaget av flickan med svavelstickorna som beskrivs i interpellationen. Men allt är inte pengar. Hälsan går först.
Man kan också tycka att de allra mest utsatta barnen vill ha en förälder i livet. Därför är det viktigt att göra såsom alliansregeringen gjorde strax efter maktskiftet: att offensivt satsa på en jobblinje där utanförskapet bryts med de satsningar man har på skattereduktioner för låg- och medelinkomsttagare. Det handlar också om det hälsobringande att komma ifrån utanförskapet.
Allt detta är för att gynna just de svagaste i vårt land, i detta fall de utsatta barnen som beskrivs i interpellationen.
Eftersom det anspelas på julen nämner interpellanten att kommuner ibland väljer att efter julen betala ut socialbidrag, som vi hellre skulle överföra till egen inkomst förstås, den typ av socialbidrag som vi måste ha för dem som inte förmår och som behöver stödjas. Då måste jag ändå säga att vi har haft regeringsmakten en ganska kort tid.
Tidigare har tolv år förflutit med socialdemokratisk makt i det här landet. Min fråga tillbaka till interpellanten är: Är det så att inga kommuner har betalat ut dessa socialbidrag vid ungefär den här tidpunkten efter julaftonen under alla år dessförinnan? Om svaret är ja på den frågan: Varför gjorde den socialdemokratiska regeringen inget åt detta om man delar interpellantens bekymmer just för denna särskilda del av interpellationen?