KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Larsson (S):
Jag tycker att det är ett konstigt argument att vi om vi inte kan göra något åt allt industriellt transfett som finns i Sverige inte ska göra någonting alls. Det är väl en dubbel anledning att agera och se till att åtminstone förbjuda transfetter i de produkter som kommer från Sverige. Vad det handlar om är nämligen att vi har en grupp människor i det här landet som riskerar att exponeras för väldigt höga nivåer av transfett.
Det handlar såklart om var man handlar - om man handlar i många billighetsaffärer - men också om vad man äter. Det finns till exempel ofta mer transfett i mikropopcorn, frityrolja i gatukök, kaffebröd och kex. Det är naturligtvis inte överallt och alltid; man ska inte dra allt över en kam.
Man kan dock se att människor som äter en speciell sorts mat som ofta innehåller en hög andel transfett är i riskzonen. De som utsätts för det kommer nämligen långt över gränsvärdena. Vill vi se till att importmaten har lägre andel transfett är det väl dessutom bra att vi föregår med gott exempel och säger att vi förbjuder det i Sverige. Då har vi en starkare förhandlingsposition på EU-nivå för att se till att det blir ett förbud även där.
Självklart vore märkning bra, men det bäste vore ett förbud. Jag var tidigare inne på hjärt- och kärlsjukdomar och cancer. Det man också har kunnat se är att det finns risk för kortare graviditet. Man kan se att graviditetens längd minskar om det finns mycket transfett i barnets blod, vilket det gör om mamman äter mycket transfett. Det innebär ju en risk för barnet. Det här är ett tydligt samband.
Man kan också se skador över huvud taget, och man kan se minskad fertilitet hos kvinnor. Det är alltså en jätteviktig folkhälsofråga. Därför tycker jag att vi faktiskt ska förbjuda det och sedan gå vidare på EU-nivå och jobba för ett förbud även där.
Hillevi Larsson (S):
Många av de långtidsarbetslösa finns i fas 3. Resultaten av fas 3 är mycket dåliga. Det har inte lett till jobb, och det finns undanträngningseffekter där riktiga jobb hotas.
Det finns också totalt meningslösa arbetsuppgifter och företag som startas enbart för att kunna kassera in pengar från detta system, i och med att arbetsgivaren får 5 000 kronor per arbetslös medan den arbetslöse får leva på aktivitetsstöd eller försörjningsstöd. Elisabeth Svantessons företrädare Hillevi Engström följde inte riksdagens beslut.
Det är mer än två år sedan riksdagen fattade beslutet om inga nya anvisningar till fas 3 och dessutom en bättre hantering av de långtidsarbetslösa. Ingenting av detta har skett. Min fråga till Elisabeth Svantesson är: Kommer du att följa riksdagens beslut på det här området? Man kan också säga att fas 3 har försämrats ytterligare genom att man har utökat arbetstiden.
Tidigare var den 32 timmar i veckan, och nu är den 40 timmar i veckan. Man jobbar alltså heltid utan att få riktig lön och utan att ha rättigheter på arbetsplatsen. Det gör det ännu svårare att delta i utbildning som kan leda till jobb och gör det dessutom svårare att söka jobb och få tiden att räcka till för det.
Min fråga är: Vad gör regeringen för att förbättra åtgärderna för de långtidsarbetslösa, och när tänker regeringen följa riksdagens beslut om att stoppa anvisningarna till fas 3?
Hillevi Larsson (S):
Regeringen glömmer inte bort dem som är i fas 3, säger Elisabeth Svantesson, men det är just så de själva känner och upplever det. De är bortglömda. Jag träffade en grupp fas 3:are i Malmö för ett par veckor sedan, och de sade just det: Vi är bortglömda. Vi kommer aldrig ur detta med fas 3. Vi får ingen hjälp att ta oss ur det. De upplever det som en enorm förnedring att tvingas jobba heltid och inte få lön.
Dessutom förekommer det att man får utföra ordinarie arbetsuppgifter utan lön, och det förekommer också totalt meningslösa arbetsuppgifter. Ett exempel som nämndes var att tvingas tapetsera ett rum utan någon som helst anledning. Det skulle inte användas till något, utan det var bara ett påhitt för att de skulle hålla sig sysselsatta helt enkelt.
Det känns inte meningsfullt för dem som tvingas göra det bara för att någon ska tjäna pengar på att de är i fas 3. De fas 3:are som jag träffade påtalade mycket allvarliga brister - inte bara detta att det var förnedrande utan också att det fanns en risk att bli avstängd och för att få karens, alltså att inte få ersättning, under en lång tid, om man påtalade brister på sin fas 3-arbetsplats.
Så ska det inte vara, men det händer faktiskt att de som slår larm om att det inte går rätt till drabbas. I väldigt få fall är det företagen, alltså fas 3-anordnarna, som drabbas. De sade också att om man inte redan är sjuk när man går in i fas 3 så blir man det. En del av dem bollas också mellan Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen. Man är sjuk, och sedan ska man söka jobb, och fas 3-anordnaren tar över.
Det blir alltså en rundgång. Det finns väldigt allvarliga problem som jag hoppas att ministern tar till sig och gör något åt, och helst att hon lägger ned fas 3 helt och hållet.
Hillevi Larsson (S):
En av mina frågor handlade just om man inte skulle kunna specificera regelverket så att man satsar mer på kvalitet och mindre på kvantitet. Det gäller inte minst aktivitetsrapporterna. Det är många arbetslösa som redan innan aktivitetsrapporter infördes har upplevt att de tvingats söka jobb som de inte haft en chans att få. Det låter positivt som ministern säger.
Men jag tvivlar på att det automatiskt kommer att bli så överallt. Jag hoppas att regeringen i det fortsatta arbetet lägger mer fokus på att det verkligen ska vara mer kvalitet som leder till jobb i stället för bara kvantitet. Det är kanske viktigare att söka fem jobb som de har chans att få än att söka 50 som de har noll chans att få. Det är ändå större chans att de ska få napp på de där de har kvalifikationerna.
Man ska också gå vidare och höja kvalifikationerna för de sökande. Då öppnar man upp många fler jobb som de kan söka och också har en chans att få. Även om det är ett jättestort problem med matchningsproblemen på arbetsmarknaden så att arbetsgivaren i vart femte fall inte kan hitta rätt människor till de jobb som de vill ha människor till är det samtidigt en utmaning.
Åtminstone en del av de arbetslösa kan kanske ta de jobben om de får rätt utbildning. Jag hoppas att det fortsatta arbetet både handlar om de barnsjukdomar vi ser med systemet och de utvärderingar som görs av det men att man också lägger mer krut på det som verkligen ger resultat och inte bara är statistik där man samlar pinnar. Något som jag glömde ta upp tidigare är att detta också kan tillämpas inom socialtjänsten.
Det är viktigt att man också försöker lösa problemen med den ökade administrativa bördan för socialtjänsten med aktivitetsrapporter.
Hillevi Larsson (S):
Det här är ett problem på många sätt. Först och främst är det skattebortfallet, som kunde ha använts till välfärd. Men det allra värsta är att de seriösa företagen riskerar att bli utkonkurrerade av de oseriösa. Jag har själv träffat taxichaufförer som säger att de inte vet hur länge till de orkar.
De vägrar att ägna sig åt samma metoder som de vet att många andra gör, det vill säga att inte betala in fullständiga skatter och avgifter. Hur länge klarar de detta? Seriösa företagare ska inte behöva känna trycket att själva börja använda sig av sådana metoder för att överleva ekonomiskt. Det finns mycket kvar att göra.
Vi har verkligen inte nått ända fram. Låt oss se på det konkreta förslaget om personalliggare och månadsredovisningar av löner och skatter. Det är fråga om ett riksdagsbeslut. Det var i januari som beslutet fattades, och det har snart gått ett år.
Oavsett vad man tycker om beslutet är det riksdagen som är högsta beslutande organ, och därför borde regeringen rätta sig efter riksdagens beslut. Det är ett bra förslag. Med personalliggare går det att ha ordentlig koll på de anställda. Med månadsredovisningar av löner och skatter blir det lättare att kontrollera att allt går rätt till. Jag kan inte förstå problemet med förslaget.
Det borde givetvis vara så att regeringen kan genomföra förslaget. Nu hörde vi av finansministerns svar att huvudproblemet inte är att regeringen inte kan utan att regeringen inte vill. Det är allvarligt utifrån att det är ett bra förslag som kan bekämpa skattefusket, det är fråga om ett riksdagsbeslut och regeringen ska följa riksdagens beslut.
Sedan finns annat som kan göras, till exempel fler oanmälda besök på företagen för att kontrollera att det som redovisas verkligen stämmer. Huvudentreprenören kan få ett större ansvar. Inom byggbranschen används ofta underentreprenörer. De kan finnas i flera led.
Så länge inte huvudentreprenören har ett ansvar för vad underentreprenörerna gör är det risk för kaos, att en del av underentreprenörerna inte betalar in skatter eller inte betalar ut kollektivavtalsenliga löner, trots att de på papper säger att de ska göra så. Jag hoppas att regeringen kan tänka sig att gå vidare med att se till att huvudentreprenören får ett större ansvar för att det går rätt till i alla led.
Huvudentreprenören får uppdraget, och huvudentreprenören anlitar i sin tur underentreprenörer för att genomföra uppdraget. Men eftersom huvudentreprenören är den som har fått uppdraget borde också denna part ha ett huvudansvar. Det skulle öka viljan att se till att det går rätt till och att se till att underentreprenörerna är seriösa.
Det i sin tur gynnar också seriösa underentreprenörer, inte minst småföretag, som det i en hel del fall är fråga om. De ska inte gå under i konkurrensen mot oseriösa aktörer. Inom transportbranschen ser vi att situationen är så alarmerande att det är fråga om de seriösa kan överleva på längre sikt. Med tanke på hur verkligheten ser ut återstår mycket att göra.
Skatterna ska betalas in, kontrollen måste öka och de seriösa ska gynnas, inte de oseriösa.
Hillevi Larsson (S):
Det intressanta i denna debatt är varför regeringen inte går fram med det beslut som riksdagen fattade för nästan ett år sedan. Det är ett bra förslag.
Till och med Skatteverkets generaldirektör har gått ut och ställt sig bakom förslaget på personalliggare, som innebär att man ska anteckna vilka som jobbar och när de jobbar så att människor inte blir utnyttjade och så att skatter och löner betalas på ett ordentligt sätt.
Skatteverket anser att förslaget med personalliggare i byggbranschen skulle vara ett sätt att värna de seriösa aktörerna mot de oseriösa. Man har redan infört detta i restaurangbranschen och frisörbranschen, och det finns egentligen ingen anledning att inte gå vidare med byggbranschen. Byggbranschen är stor och viktig.
Näst efter den offentliga sektorn är det den största branschen i Sverige. Vi vet att det finns skattefusk, svarta löner och icke kollektivavtalsenliga löner där man på papperet har kollektivavtalsenlig lön men betydligt lägre lön i verkligheten.
Med tanke på att vi vet detta förstår jag inte varför vi inte kan gå vidare med personalliggare när till och med Skatteverket kräver att vi ska göra det och helt ställer sig bakom att det skulle vara bra för de seriösa aktörerna. De andra förslaget handlade om månadsredovisningar av löner och skatter.
Även detta fattade riksdagen beslut om i januari i år. Jag hoppas att regeringen lyssnar på riksdagen och följer riksdagens beslut och även lyssnar på Skatteverket som säger att detta värnar de seriösa.
Hillevi Larsson (S):
Den här frågan är väldigt viktig, på grund av att vi kan se både rökningens negativa effekter på folkhälsan och alla ungdomar som börjar röka trots det vi vet om tobakens skadeeffekter. Vi har anslutit oss till FN-konventioner som kräver att vi ska begränsa tobaken i samhället.
En konkret sak som vi har förbundit oss via FN är att vi ska minska möjligheterna att marknadsföra tobak, inte minst cigaretter. Ett konkret förslag är att införa ett exponeringsförbud för tobak i butiker, och det har införts i vårt grannland Norge. Det betyder inte ett förbud att sälja tobak.
Däremot innebär det att man inte skyltar med det, så tobaksmärkenas namn och deras logotyper finns inte framme i kassan. Mar har inte cigaretter, snus och andra tobaksprodukter fullt synliga, utan de finns under disk. De som vill köpa får alltså be om dem.
Det här har fått positiva effekter i Norge, där det finns ett starkt stöd hos befolkningen för att framför allt förhindra nyrekrytering. När vi talar om rökning tror jag att det mest effektiva sättet är att förhindra att man börjar. De flesta är i 15-årsåldern.
Jag tycker att det är hemskt att man kanske ska leva med ett livslångt beroende som i många fall är ofrivilligt när man fattar beslutet när man är så ung. Att förebygga att fler ungdomar börjar röka tror jag är något av det viktigaste vi kan göra. I tobakskonventionen från FN sägs det att på sikt ska all marknadsföring av tobak förbjudas.
Det betyder alltså inte förbud mot försäljning av tobak men däremot förbud mot marknadsföring. Vi kan se redan i dag att man har kraftigt begränsat reklamen för tobak, vilket jag tror att de flesta tycker är någonting positivt. Men fortfarande har vi marknadsföringen i butikerna som dessutom är ganska aggressiv. Om vi kunde få ett exponeringsförbud i Sverige tror jag att det skulle vara ett viktigt steg i rätt riktning.
Hillevi Larsson (S):
Ja, det är sant att rökningen har minskat. Jag tror att det finns ett starkt samband mellan det och de åtgärder som har vidtagits. Jag kan dock inte se någon anledning att stanna vid det vi har uppnått. Det är fortfarande alldeles för många ungdomar som börjar röka redan på högstadiet. Ju tidigare man börjar, desto större är risken att det är svårt att sluta senare om man vill det.
Det är väldigt många som vill det men tycker att det är svårt. Dessutom är det så att om man börjar röka senare har man större chans att leva längre med livskvalitet. Det bästa är naturligtvis att inte börja över huvud taget. Men ju yngre man är när man börjar, desto fler skador riskerar man att dra på sig. Då skadar tobaken kroppen i väldigt många år.
Allt vi kan göra för att skjuta upp tobaksdebuten och helst se till att den inte äger rum över huvud taget tror jag är det viktigaste för att minska tobakens skadeverkningar. När det gäller försäljningsställen finns det ingen anledning, tycker jag, till att tobaksföretagen ska kunna göra sin marknadsföring i butiken.
Nu har man ju förbjudit tobaksreklam till exempel i tv, men varför ska de göra reklam i affärerna? Där är det ju dessutom väldigt nära till hands att köpa. Om man ser reklam i ett sammanhang tänker man kanske inte så mycket på det ett par dagar senare. Om man däremot ser reklamen precis när man står i kassan kan det faktiskt bli så att impulsen gör att man handlar.
Det gäller både barn och ungdomar, men det gäller även vuxna - kan vi minska rökningen är det ju också positivt. Sedan tror jag att vi till detta med exponeringsförbud borde lägga bättre kontroll av försäljning till minderåriga. Det är bevisligen många under 18 år som kan köpa sin tobak i vanliga affärer. Man borde ha bättre kontroll av tobaksförsäljningen eftersom den inte fungerar.
Hillevi Larsson (S):
Det har varit en del problem, minst sagt, efter avregleringen av apoteksmarknaden. Vi har sett att det blivit svårare att få tag på receptbelagda mediciner. Hudkrämer och annat, liksom icke receptbelagda mediciner, är naturligtvis inte svårt att få tag på.
När det gäller receptbelagda läkemedel vittnar många om att de får gå till flera apotek innan de hittar sina mediciner. Har man flera olika sjukdomar och är äldre är det jobbigt att gå från det ena stället till det andra för att få tag i medicinerna.
Statskontorets utvärdering av situationen för personalen vid apoteken visar att det finns problem; det är den utvärdering som regeringen beställt av Statskontoret. De anställda upplever att de inte har tillräckligt med tid för kompetensutveckling och inte heller tid till att fullt ut informera patienterna.
Det är ett problem på både kort och lång sikt, framför allt på lång sikt, när kompetensen helt enkelt tunnas ut. Samtidigt upptas en tredjedel av våra sjukhussängar av patienter som fått medicin i fel doser och i felaktiga kombinationer.
Många fall skulle kunna förebyggas, men då är det jätteviktigt att personalen vid apoteken har rätt kompetens och också tid att informera patienterna, liksom tid att reagera.
Före avregleringen hände det att personalen reagerade på ett recept, alltså när de hade tid och kompetens att reflektera över de läkemedel som de skulle lämna ut. De kunde se när något inte stämde. Det är viktigt för patientsäkerheten att det fungerar. I riktlinjerna står mycket riktigt att apoteken ska hålla hög kvalitet och ha tillräckligt med personal.
Men verkligheten visar att det finns stora problem. Statskontorets rapport visar att sex av tio anställda vid apoteken upplever att de inte får den kompetensutveckling som de behöver. Det är alltså ett problem. Dessutom vittnar patienterna om att informationen blivit sämre.
Det är både ett arbetsmiljöproblem, eftersom personalen är stressad, och ett problem vad gäller patientsäkerheten. Glesbygdsdiskussionen är viktig att ta tag i. Hittills har apoteken funnits kvar i glesbygden eftersom man betalat dem för att bli kvar, alltså de privata apoteken. Det blir en ohållbar situation om människor får allt längre till ett apotek.
Där gäller det verkligen att förebygga. Visst har vi fått fler apotek i stadskärnorna, men problemet är inte om man ska gå 25 meter åt det ena eller det andra hållet. Problemet är dålig tillgänglighet när man till exempel bor i glesbygden. Här gäller det därför att ha en långsiktig plan.
Dessutom är patientsäkerheten och arbetsmiljön för personalen viktiga frågor att ta tag i. De privata apoteken drivs i konkurrens och i vinstsyfte - det är grunden för dem - och när organisationen slimmas kan personalen känna sig stressad. Det är viktigt att patientsäkerheten upprätthålls och att arbetsmiljön för personalen är god.
Hillevi Larsson (S):
Att det finns fler apotek innebär inte att det blir bättre tillgänglighet till receptbelagd medicin. Men det är egentligen det som är apotekets huvudsyfte. Apoteket är ingen affär utan en viktig del av vårdkedjan, helt nödvändig för att vården ska fungera.
Därför ska man koncentrera sig på att se till att folk får tag i sin receptbelagda medicin så smidigt och snabbt som möjligt. Att det finns många apotek garanterar inte det. Det finns små apotek även i storstäderna, och där riskerar det att vara dålig lagerhållning, så att man kanske kommer dit och inte får sin medicin utan får gå till nästa apotek.
Jag hoppas verkligen att regeringen koncentrerar sig på patientsäkerheten. Det handlar om möjligheten att få tag i sin receptbelagda medicin och inte minst att få bra information från personalen på apoteken.
Hillevi Larsson (S):
Självklart är målet att alla människor som kan arbeta också ska göra det. Det är ju det som de allra flesta vill. Problemet i dag är att människor som skulle vilja inte kan arbeta. Det finns ett problem i utbildningssystemet som måste rättas till. Regeringen har skurit ned på utbildningsplatser samtidigt som företagen skriker efter arbetskraft.
Det handlar inte om vilka jobb som helst, utan det är specifika jobb. Det finns ett rekryteringsgap som innebär att var femte gång som en arbetsgivare söker folk hittar han eller hon inte personal med rätt kompetens. Den naturliga lösningen borde vara att hjälpa företagen med den uppgiften, och då handlar det om utbildning.
På Arbetsförmedlingen borde man ju kunna leta upp regelverket för vilka utbildningar som man kan erbjuda arbetslösa. I dag kan Arbetsförmedlingen inte ens hjälpa till när arbetslösa saknar fullständig grundskole- eller gymnasieutbildning, trots att man vet att risken för arbetslöshet är mycket högre om man inte har grundskole- och gymnasiekompetens.
På högskolenivå har regeringen skurit ned på antalet utbildningsplatser, trots att de studenter som avslutar sin utbildning har mycket goda chanser att få jobb. Det gäller inte minst bristyrkesutbildningar som borde utökas, men det kan inte högskolorna göra på grund av nedskärningarna. Detta gäller också vanliga utbildningar inom ett brett fält.
I princip alla som går utbildningar har mycket stor chans att få jobb. Det borde regeringen satsa på för att sluta rekryteringsgapet och se till att folk får jobb.
Hillevi Larsson (S):
Jag vill börja med att säga att detta ju inte gäller alla muslimska kvinnor. Det är väldigt viktigt att slå fast. Många muslimer i vårt land är födda här, och en del kommer från andra länder. Men det är också helt olika lagar som gäller i olika länder. Det är ju inte så över hela världen att alla muslimska kvinnor är förtryckta. Det finns dock exempel på där det kan vara lättare för mannen att initiera en skilsmässa. Då blir kvinnan skild om mannen vill skilja sig, men det kan vara svårare för kvinnor.
Det gäller ändå en begränsad grupp. Jag tror att det blir alltför förenklat att se det som att alla muslimska kvinnor lever i något slags tvångsäktenskap. Jag har läst i reservationen vad Sverigedemokraterna skriver, att det ska gälla alla vigselförrättare oavsett religion.
Det innefattar Svenska kyrkan, katolska kyrkan, muslimska samfund och alla andra religiösa samfund i Sverige. Vigselförrättare är alla svenska präster i Svenska kyrkan, imamer i muslimska församlingar och så vidare. I dag viger inte alla präster samkönade par, och de tvingas inte heller till att göra det. Däremot har man rätt att bli vigd i Sverige.
Om man är myndig och äktenskapet är frivilligt ska alla ha den rättigheten. Hittar man ingen vigselförrättare inom sitt samfund får man gå till en borgerlig vigselförrättare som är tvingad att viga alla. Men man tvingar inte alla i religiösa samfund att viga alla.
Det kan vara ett helt samfund som vägrar att viga en viss grupp, men det kan också vara enskilda i det samfundet, till exempel enskilda präster eller imamer. Det är ju väldigt långtgående förslag att alla vigselförrättare ska tvingas viga.
Hillevi Larsson (S):
Det finns vissa kvinnor som enligt iransk lag fortfarande är gifta, men det hindrar ju inte ett muslimskt samfund i Sverige att överpröva den iranska lagen. Jag håller med dig om att det finns ett problem, men det rör sig inte om så många kvinnor.
Men om man ska gå så långt att alla i samfundet ska tvingas att viga någon, oavsett vad samfundet har kommit fram till, då gäller det över hela linjen. Jag vet att Sverigedemokraterna har motsatt sig tvång att viga samkönade par. Men här föreslår ni faktiskt detta. Alla vigselförrättare är alla präster som ska tvingas viga samkönade par.
Inom katolska kyrkan ska man tvingas att viga skilda personer. Ni vill egentligen komma åt fallen inom islam, och därmed får ni med allt annat. Jag kan bara glädjas åt att ni är så progressiva i och med att ni går fram på det här sättet.
Hittills har vi valt linjen att det naturligtvis är önskvärt att samfunden viger alla som enligt svensk lag har rätt att vigas, men ytterst är det upp till samfunden. Vissa präster gör som de själva vill, andra gör det inte. Vissa samfund säger helt nej. Då kan man enligt svensk lag gå till en borgerlig vigselförrättare. Det kan de muslimska kvinnorna också göra. Så som regelverket ser ut har de möjlighet att bli gifta enligt svensk lag.
Jag undrar om Sverigedemokraterna verkligen står bakom det som de själva skriver. Det innebär ju att varenda präst ska viga skilda och samkönade. De tvingas även viga folk från andra samfund som plötsligt vill komma in, muslimer som vill komma in i det katolska och tvärtom. Det är alltså väldigt långtgående, och jag tror inte att de egentligen menar det.