KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kerstin Lundgren (C):
Jag begärde replik för att jag hörde Pyry Niemi tala om gränshinder och vikten av att slopa gränshinder, och jag hörde varmt tal om det gränslösa Norden - i ett förhoppningsvis gränslöst Europa, skulle jag vilja säga.
Men jag hörde inte någonting specifikt om det stora gränshinder som vi återinförde under en tid mellan till exempel Sverige och Danmark, rätt igenom den största nordiska gemensamma arbetsmarknadsregionen, alltså den mellan Malmö och Köpenhamn.
Jag vill komma tillbaka till det, eftersom det har varit ett tydligt exempel på vad som händer när man inför kraftfulla gränshinder mot den fria rörligheten. Det har inneburit miljardkostnader för företag och för den ekonomiska utvecklingen, och det finns en kraftfull misstro hos människor som har berörts.
85 procent av pendlarna har ställt sig frågan om det här är hållbart eller om de måste byta arbetsplats, flytta och så vidare. Det är ett grundskott mot tilltron till det som har varit adelsmärket för Norden - gränslösheten. Hur tänker Pyry Niemi och regeringssidan följa upp det som har hänt och återställa förtroendet?
Kerstin Lundgren (C):
Det lät som en brasklapp: Härtill var man nödd och tvungen. Vi har sett sådana brasklappar förr genom historien i Sverige. Tvånget var tydligt, enligt Pyry Niemi. Sedan är det väl alltid så att man kan göra saker på olika sätt. Det finns inte bara en lösning. Åtminstone tillhör inte jag ett parti som tror att det bara finns en lösning eller ett sätt.
Om det nu var tvång var det tvånget självpåtaget och dessutom väldigt långvarigt. Men det låter bra om signalen är att det kommer att ske en uppföljning. Då undrar jag: Kommer Pyry Niemi, som är med i gränshinderdiskussionen, att säkerställa att de frågorna lyfts fram.
För det handlar också om att diskutera hur vi återställer människors tilltro till att detta inte händer på nytt helt plötsligt i morgon dag. Hur återställer vi tilltron till det gränslösa Europa? Det måste vara en oerhört viktig fråga för det nordiska samarbetet framåt, för människors syn på Norden som en gemensam marknad i allt väsentligt.
Jag hoppas att det är någonting som Pyry Niemi kommer att arbeta för i gränshinderdiskussionen, och jag utgår också från att man från regeringens sida kommer att försöka återställa ett förlorat förtroende i den här delen.
Kerstin Lundgren (C):
Tack, statsrådet, för informationen om regeringens prioriteringar för 2017! De liknade med stor överensstämmelse prioriteringarna som presenterades i mars 2016, så det var inget riktigt nytt under solen i den delen.
Jag vill också bara instämma i statsrådets hållning när det gäller Sveriges agerande i kommande brexitförhandlingar, både när det gäller att hålla samman EU och när det gäller att vara en konstruktiv partner för att försöka nå ett bra frihandelsavtal med Storbritannien, som vi hoppas också håller samman när den dagen kommer.
Jag valde att begära replik därför att jag lyssnade noggrant för att höra om statsrådet i någon del berörde den händelseutveckling som har ägt rum under den senaste tiden när det gäller Turkiets syn på EU:s värden.
Om EU ska kunna vara en stark global aktör måste EU vara tydligt och stå upp för de värden som vi gemensamt byggt EU kring. Vi måste tydligt markera när dessa värden angrips, oavsett om det är internt inom EU eller kommer från en extern aktör. I det här fallet har vi kunnat höra hur president Erdogan hoppat på flera av våra medlemsländer, som Tyskland och Holland.
Det är viktigt att vi samlat är tydliga från Sveriges sida men också från andra EU-länders sida att vi står bakom våra medlemsgrannar när de angrips på ett sådant oacceptabelt sätt som vi har kunnat höra från president Erdogan. Jag vill höra om regeringen delar den synen.
Kerstin Lundgren (C):
Jag hör att regeringen oroas eller känner djup oro. Vi kunde i måndags ta del av Venedigkommissionens rapport om det konstitutionella förslag som ska vara föremål för folkomröstning i Turkiet. Det är en förödande rapport i sin tydlighet om förutsättningarna för att kunna hålla en demokratisk folkomröstning.
Efter att ha läst utlåtandet finns det skäl att vara tydlig. Förutsättningarna för en demokratisk folkomröstning saknas, så som verkligheten ser ut i Turkiet i dag. Det behöver Sverige och EU vara tydliga med.
När det gäller utvecklingen den senaste veckan instämmer jag i synpunkten att vi inte ska trappa upp och skapa ett högt tonläge. Däremot, fru talman, måste vi vara tydliga med att vi står solidariskt tillsammans för de värden som EU har grundats på.
När de trampas på av president Erdogan är det helt tydligt en solidaritetsfråga för oss att stå bakom både premiärminister Rutte och förbundskansler Angela Merkel.
Kerstin Lundgren (C):
Jag vill för klarhets vinnande få ett besked från regeringssidan om Agenda 2030 har övertagit PGU. Eller är det så att Agenda 2030 enligt regeringens bedömning är liktydigt med PGU? Det är en oklarhet som Expertgruppen för biståndsanalys såg och som vi ser när vi läser skrivelsen.
Hur tolkar regeringen Agenda 2030 - som lika med PGU? Är det sant eller falskt? Nästa fråga som jag vill ta upp rör ett spännande område i skrivelsen, nämligen mål- och intressekonflikter när det gäller företagande på svåra marknader. Här lyfter regeringen fram sin exportstrategi och talar om värdet av denna för sysselsättning, svensk konkurrenskraft och så vidare.
Jag ser inte riktigt hur intressekonflikterna synliggörs och skulle vilja höra Maria Andersson Willners syn på var intressekonflikterna egentligen ligger, inte minst med tanke på att två regerings- och handelsdelegationer har besökt Saudiarabien och Iran.
Vid det senaste, till Iran, hörde jag statsministern säga att han inte kände till vilka fackliga regler och facklig lagstiftning som gäller i Iran. Jag blev lite nyfiken när jag hörde detta uttalande i svenska medier, eftersom det står lite grann i kontrast till vad som anförs i den här delen av skrivelsen. Avslutningsvis, herr talman, vill jag ta upp frågan om krigsmateriel.
Det sägs i handlingsplanerna att PGU ska användas där den har betydelse för frågans behandling. Då undrar jag: Hur ser man då på PGU - som något generellt?
Kerstin Lundgren (C):
I delen om hållbart företagande finns ett stycke med rubriken "Mål- och intressekonflikt: Företagande på svåra marknader". Vilka mål- och intressekonflikter har regeringen identifierat? Jag har inte sett att något annat än exportstrategin lyfts fram och att det hela i princip anses positivt. Därför är jag nyfiken på att få höra vilka intressekonflikter som har identifierats.
Vad gäller Iran ska en representant för regeringen ha "informerat handelsdelegationer om hållbart företagande inklusive situationen för mänskliga rättigheter och regeringens förväntningar på deltagande företag". Om statsministern säger att man inte vet vilka regler som gäller i Iran blir detta en märklig hållning. Slutligen vill jag, herr talman, ta upp frågan om krigsmateriel.
I en av de handlingsplaner som vi hade möjlighet att läsa står det att man ska försöka ta med PGU till Exportkontrollrådet - när det har betydelse för frågans behandling. Jag undrar om PGU inte har betydelse i behandlingen av alla frågor som avser krigsmaterielexport. Här låter det som om det har betydelse i vissa fall men inte i andra.
Jag är lite nyfiken på hur en sådan syn på PGU stämmer överens med vad som tidigare har framförts här.
Kerstin Lundgren (C):
För oss i utskottet som har varit på departementet och läst handlingsplaner under ett antal timmar finns det nog ett stort frågetecken angående de konkreta och tydliga målen.
Det som finns är Agenda 2030mål, som man nämner att man ska bidra till eller berör på annat sätt. Men något tydligt mål för arbetet finns inte i handlingsplanerna vad vi kunde läsa, om det inte fanns någonting som regeringen inte presenterade. Vi har läst alla departements handlingsplaner och kan konstatera att det är ett rent Agenda 2030-perspektiv.
Det finns inte något PGU-perspektiv annat än i rubriken. Men PGU är mer än Agenda 2030, herr talman. Jag måste avslutningsvis fråga: Anser Emma Nohrén att det är likhetstecken mellan PGU och Agenda 2030?
Kerstin Lundgren (C):
Utrikesministern talar om att det inte ska vara tvära kast i vår säkerhetspolitik. Men vår omläggning handlar inte om tvära kast, utrikesministern. Den har pågått sedan vi i riksdagen i bred politisk samsyn enades om en ny säkerhetspolitisk linje 1992. Då övergav vi den gamla neutralitetspolitiken.
Jag hörde till och med Stig Henriksson tidigare i debatten hänvisa till att säkerhetspolitiken har ändrats sakta men säkert. Uppenbarligen är det inte tvära kast vi talar om. Men den svenska säkerhetspolitiken måste vara uppgraderad och dess hårda kärna fungera för vår nya tid.
Regeringen brukar gömma sig bakom att det finns ett brett stöd för Sveriges säkerhetspolitiska linje. Men här bygger regeringen i så fall Sveriges säkerhet i en ny tid på ett smalt stöd i kammaren, om ni inte hänvisar till ett stöd från Sverigedemokraterna. Det är röster som vi under senare tid har hört har lätt för att få kontakt med Putinvänliga krafter och som vi vet inte är att lita på. Som grund för svensk säkerhetspolitik känns det minst sagt allvarligt.
Det borde, herr talman, även för Socialdemokraterna och utrikesministern vara besvärande. Ser utrikesministern det som ett säkerhetspolitiskt problem att det saknas ett brett stöd för hennes linje, om vi bortser från Sverigedemokraterna? Om det är så, vilken blir slutsatsen? Krister Bringéus utredning Säkerhet i ny tid är värd att läsa. Gör gärna det.
Ryssland är hotet i vår region, är aggressivt och oförutsägbart och berett att använda militära medel för att nå sina politiska mål. Nato har en defensiv och konfliktavhållande profil, precis som vårt svenska försvar, som syftar till att försvara och inte angripa. Till skillnad från Sverige och våra bilaterala samarbeten talar Nato inte bara om solidaritet. Natomedlemmarna är beredda att garantera den.
Varför är Sverige inte berett att garantera solidaritet? Om utrikesministern varnar för en president Trump i USA så borde utrikesministern vara mer bekymrad av att sitta bilateralt i knät på den presidenten än att umgås tillsammans i Natokretsen.
De flesta är trots allt EUmedlemmar - våra kompisar. Det finns inte bara ett svar på säkerhetspolitiska frågor. Det tyckte jag att jag var tydlig med. Frågan är om inte utrikesministern saknar ett svar, om inte utrikesministern har en blind fläck, nämligen hur vi skapar en trovärdig säkerhetspolitik. Ryssland har varit tydligt.
Det vill inte se Ukraina, Georgien, Finland eller Sverige som medlemmar i Nato. I dag är det bara Ryssland som i vårt omland vill se Sverige som militärt alliansfritt - vid sidan om regeringen och några andra partier här i kammaren. Vi kan notera av utredningen att buffertstater är destabiliserande, och Sverige ska inte vara en buffertstat.
Utredningen pekar på Östersjöregionen som en säkerhetspolitik helhet, där Sveriges vägval kan försvaga eller förstärka den samlade konfliktavhållande förmågan. Centerpartiet har tagit ställning. Vi vill förstärka den konfliktavhållande förmågan, inte försvaga den. Vi hoppas att Socialdemokraterna vill föra ut utredningen till ett brett samtal och inte stoppa den andra utredningen på några år i en byrålåda.
Kerstin Lundgren (C):
För att Sveriges säkerhetspolitik ska vara trovärdig måste vi också ha en trovärdig och hård kärna i den politiken. Vi vill vara solidariska. Vi talar inte bara om det; vi tycker att vi ska kunna garantera solidariteten med våra nordiska grannar och med våra baltiska grannar.
Vi tycker att det är viktigt att vi säkerställer att vår Östersjöregion blir en region som inte inbjuder till konflikter och inte inbjuder Putin att manövrera och destabilisera utan faktiskt klarar ut att man här inte ska göra sig besvär. Herr talman!
Tänk tanken att vi hade haft den här debatten om våra baltiska grannar inte hade varit medlemmar i Nato. Hur hade vi då sett på deras situation? Jag tror att flera i den här kammaren då skulle kunna tänka tanken att det nog skulle kunna vara nära till hands att de upplevde samma sak som våra vänner i Georgien eller Ukraina har upplevt.
Just nu är den konfliktavhållande insatsen, det som Nato gör, det som håller Rysslands fingrar borta från de baltiska grannarna. Tiden är inne att göra vår uttalade solidaritet trovärdig genom att både ge och ta emot garantier för att på nytt hitta en bred politisk samsyn som bygger fred och frihet i vår del av världen.
Jag hoppas att vi ska kunna göra den resan tillsammans. När man hör Sverigedemokraternas Putinvänliga krafter tycker jag att Socialdemokraterna borde fundera på om vi ska ha en säkerhetspolitik som vilar på Sverigedemokraternas axlar.
Kerstin Lundgren (C):
Det säkerhetspolitiska läget är allvarligt. Strategiskt viktiga funktioner som hamnar behöver fredas från ryska statsintressen. Gotland befinner sig nästan i beslutsläge. I nästa vecka är första beslutstillfället. Karlshamns hamnbolag har också möte i nästa vecka.
Vi vet att på lucia, den 13 december, har utrikesministern och försvarsministern ett möte med företrädare därifrån. Det här kan tyckas lite sent, eftersom det bara är några dagar kvar till beslut.
Min fråga till försvarsministern är: Finns det skäl att se över strategiskt viktiga och centrala funktioner för att freda dem från ryska statsintressens närvaro så att man från kommunens och andra aktörers sida vet vad som bör göras?
Kerstin Lundgren (C):
Tack, försvarsministern, för svaret! Det handlade ändå inte om i vad mån man avser att vidta åtgärder. Vi talar inte om Nord Stream och havsrättskonventionen. Det handlar om svenska centrala vitala säkerhetsintressen. Kan de på ett tydligt sätt fredas i framtiden så att man inte svävar i tvivelsmål, vilket man nu har gjort, om vad som bör gälla?
Delar försvarsministern ÖB:s och Centerpartiets uppfattning och avråder från uthyrning?
Kerstin Lundgren (C):
När jag såg att det fanns möjlighet att få göra ett inlägg i en socialpolitisk debatt kunde jag inte hålla mig från att göra det. Den här gången har jag faktiskt en motion som finns med bland övriga motioner och som avslås av utskottet med stark frenesi. Den handlar om gårdsförsäljning. Fru talman! Det här är spännande.
Jag kan åka till Norrtälje och sätta mig på färjan till Åland och handla, men jag kan inte åka till Norrtälje och besöka något av mikrobryggerierna för att äta och prova och kanske också, om jag tycker att det smakar bra, få köpa med mig något innan jag åker därifrån.
Vi säger ja till färjeförsäljning och omhuldar den, därför att det handlar om arbetstillfällen och om vår vana. Men många här säger nej till gårdsförsäljning av vana och av rädsla. Egentligen handlar det här om en ny tid.
Människor söker möjligheter att köpa närodlat och gårdar som erbjuder ost, mat, kött och annat men också goda drycker. När det gäller de olika mikrobryggerierna eller gårdarna som tillverkar sådant är det få som tror att det kommer att vara stora busslaster med folk som åker dit för att handla.
Folk åker i busslaster till Tyskland för att handla, eller möjligen med Finlands- och Ålandsbåtarna, men inte till mikrobryggerier i Norrtälje eller på Ekerö eller något annat ställe. Norge och Finland har gjort det möjligt att förena detaljhandelns monopol med gårdsförsäljning.
I Norge har man nu, precis som i Finland, öppnat för en större procenthalt än tidigare, och man har inte upplevt några problem. Den socialpolitiska delen av att just de här små aktörerna, som utestängs från Systembolaget för att de inte är så stora, får sälja sina produkter behöver inte bli ett problem.
De små gårdarna som ger möjlighet att verkligen få uppleva en helhet med både mat och dryck vill vissa stoppa. Jag vill utveckla dem, och jag tycker att det är bra att man har tagit ett steg på vägen.
Jag skulle mycket väl kunna tänka mig en försöksverksamhet, därför att vanans makt är stor och rädslans makt också här är någonting som styr - rädslan för uppfinningsrikedom och möjlighet att utveckla jobb, företag och upplevelser på landsbygden. Jag tycker att vi ska bejaka den här vägen, och jag välkomnar att utskottet nu ändå tar ett litet steg i den riktningen.
Jag ska med glädje rösta för utskottets linje i den här delen. Jag hade också gärna röstat för min motion, men jag väljer att gå på det som kan samla en majoritet.
Kerstin Lundgren (C):
Ja, så är det. Det är uppenbart att den militära närvaron är kraftfull och att avskiljningen av Georgiens territorium är tydlig.
Alla försök från den georgiska regeringen att sträcka ut handen till utbrytarregionerna i landet, till exempel försöka ge särskilt stöd för det abchaziska språket, leder till ännu mer slutna gränser och ännu mer avskiljningspolitik från den ryska sidan.
Att den ryska sidan är där och styr är entydigt, speciellt i Sydossetien. Vi vet att den så kallade ledningen för Sydossetien med jämna mellanrum söker kontakt med Kreml för att få det fullständiga resultat man önskar, nämligen en anslutning till Ryssland.
Det är detta som pågår. Den säkerhetsordning vi har måste vi vara tydliga med att upprätthålla. Denna typ av agerande måste möta ett kraftfullt språk, inte eftergifter på nytt när Ryssland trycker på den finansieringsknapp som de försöker använda i olika sammanhang.
Kerstin Lundgren (C):
Det går ju inte att ha en debatt utan ett enda replikskifte! Därför begärde jag replik när jag hörde Kenneth G Forslund tala om vikten av alliansfrihet. I mitt anförande - som Kenneth G Forslund inte hade möjlighet att lyssna till, herr talman - tog jag upp frågan om alliansfria östliga länder. Jag nämnde Georgien, som är alliansfritt, och jag nämnde Ukraina, som är alliansfritt.
I båda fallen äts ländernas territorier upp av vår stora granne Ryssland, som inte bryr sig om normer och inte bryr sig om den säkerhetsordning vi har varit överens om i Europa. Den alliansfria rösten, herr talman, önskar sig medlemskap i Nato. De önskar sig en tydlig säkerhet från demokratier.
Vad är problemet för Socialdemokraterna och Kenneth G Forslund när det gäller att bygga säkerhet tillsammans med andra demokratier för att vara tydlig mot vår stora granne Ryssland?
Kerstin Lundgren (C):
Jag tror att Kenneth G Forslund gör det enkelt för sig när han talar om Sveriges säkerhetspolitiska situation. Sveriges säkerhetspolitiska situation är inte i denna del skild från den situation som gäller för våra baltiska grannar, för våra grannar på den södra sidan av Östersjön eller för övriga Norden.
Vi är en del av den miljö som vi befinner oss i, med Ryssland som en stor och aggressiv granne.
Ingenting pekar på att Ryssland vill kliva in i den ordning som har gällt sedan andra världskriget och efter Helsingforsöverenskommelserna när det gäller att inte med militära medel ändra gränser igen på den europeiska kontinenten. Ryssland ändrar gränser och är berett att gå in och destabilisera.
Förutsättningen för att säkra detta är att man bygger ett gemensamt skydd och att man bygger en tydlighet. I den delen saknar Socialdemokraterna ett svar. Det enda ni hänvisar till är att det finns ett automatiskt skydd. Men det är ju den delen, säkerhetsgarantin, som är den yttersta försäkringen. Jag utgår från att Kenneth G Forslund själv har någon form av försäkring mot brand eller annat hemma.
Om något händer är en sådan bra att ha. Vad är felet med att ha en sådan när vi pratar om Sveriges, svenska folkets och vårt systems säkerhet? Där blir Kenneth G Forslund svaret skyldig, herr talman.
Kerstin Lundgren (C):
Det är välkommet att vi nu har en EU-minister. Vi startade denna mandatperiod utan EU-minister, och det var naturligtvis en brist som vi var många som förvånades över och påtalade. Det är desto roligare att det nu finns en EU-minister när vi avslutar perioden. Jag är också glad för den starka frihandelsröst jag hörde från ministern.
Detta är en bild av att många av de regler vi har utgör hinder för jobb och tillväxt - en hållning som man också kan se i Sverige, herr talman. Det finns alltså skäl att se denna frihandelsambition också när vi ska öppna upp och göra det möjligt för fler jobb i landet.
Men jag begärde ordet framför allt för att understryka vikten av att EU har klarat att upprätthålla sanktionerna mot Ryssland till följd av den olagliga annekteringen av Krim och kriget i Ukraina. Det är naturligtvis viktigt att vi håller ihop och inte backar här.
Det var också viktigt att vi var många som markerade efter Skripalattacken i Storbritannien. Detta visar att vi ändå kan stå upp gemensamt när det gäller. Visst vore det bra om vi också kunde ha en gemensam Magnitskijlagstiftning på EU-nivå, men nu är vi inte riktigt där.
Vilka åtgärder har EU-ministern vidtagit för att försöka driva på för att nå en sådan lagstiftning på EU-nivå? Det finns ju många EU-länder som ändå har valt att gå den vägen, så visst borde det vara möjligt att göra också från svensk sida.
Kerstin Lundgren (C):
Men enskilda EU-länder har infört Magnitskijsanktioner. Kanada, som vi har frihandel med, har valt den vägen, liksom USA. Det vi föreslår och vill se är ett agerande från svensk sida om man inte kommer fram, och vi vet att detta blockeras av länder som står nära det ryska narrativet.
Vi har möjlighet att göra detta, för det handlar om en situation där vi inte sitter och snickrar på detta själva i Sverige utan gör det tillsammans med andra länder i EU och försöker samordna oss. Detta är vägen framåt. För att utveckla EU måste man också vara beredd att gå vidare tillsammans. Det är inte alltid alla står bakom, utan det är viktigt att också gå före.
Med detta, herr talman, vill jag avslutningsvis tacka kamraterna i utskottet, talmannen och talmanskansliet och naturligtvis också hela utrikesutskottets kansli och önska alla en fin sommar, inklusive regeringens företrädare här i dag.
Kerstin Lundgren (C):
Jag har några frågor och en kommentar. Jag noterar att Sverige fortfarande inte har skrivit under NPT. Vi har röstat för, och nu tar vi reda på vad det var vi röstade för och vilka konsekvenser det får för oss. Jag skulle vilja fråga Kenneth G Forslund om den solidariska säkerhetspolitiken, som faktiskt också utgör grunden för vår säkerhetspolitik.
Vilka valmöjligheter vill Kenneth G Forslund se i den solidariska säkerhetspolitiken? Vilken signal sänder Kenneth G Forslund till våra grannar?
Är det viktigt för oss att Natos säkerhetsgarantier upprätthålls och hävdas?
Kerstin Lundgren (C):
Natomedlemskap är naturligtvis inte ett svar på varje säkerhetspolitisk utmaning. Däremot är det en fråga om säkerhetsgarantier om något händer här. Fru talman!
Varför har Kenneth G Forslund större tilltro till ett bilateralt avtal som inte är samövat med ett Natoland och att Polen skulle komma, att Danmark skulle komma eller för den delen att USA skulle komma och att det skulle ge ett snabbare resultat än att lita till att ett Natomedlemskap skulle kunna hjälpa inte bara Sverige utan faktiskt också våra grannar? Det är nämligen detta det handlar om.
I vissa lägen, men inte alla - vi talar inte om terrorism, vi talar inte om klimatfrågor och vi talar inte om alla hot som vi kan stå inför, men vi talar om hot som vi kan utsättas för i vår region om Ryssland väljer att agera militärt i vår region - utgör Natomedlemskapet en tröskel som är avhållande och som ger tydlighet och säkerhet, inte bara för oss utan också för våra grannar. Det handlar om solidaritetspolitik och inte om neutralitetspolitik.