KBLab/rixvox huggingface dataset:
Michael Svensson (M):
Jag vill börja med att be om ursäkt. Jag stod här för ett par veckor sedan i talarstolen och sa att det skulle bli min sista debatt, men jag fick helt enkelt blodad tand! Jag skulle också gärna vilja berätta att jag under åtta har sjungit i riksdagskören. Det kan man göra om intresse finns, men det krävs också en viss musikalitet och lite gehör. Alternativet är att man är tondöv.
När jag nu läser regeringens respons på Riksrevisionens rapport får tondövheten ett ansikte. Jag kommer ihåg en duktig och ambitiös generaldirektör för Skolverket, numera minister. Hon klagade allt som oftast på alla regeringsuppdrag och alla riktade statsbidrag. Den dåvarande oppositionen stämde oftast in i höga toner. Vad har hänt nu?
Ingenting, nada, rien. Vi politiker är oftast duktiga, ambitiösa och kunniga. Vi vill gärna dela med oss av det. Men risken är att vi petar i detaljer.
I sitt budgetunderlag för 2018-2020 skriver Skolverket att man under 2017 beräknar att hantera mer än 70 olika bidrag och stöd som regleras i över 50 olika förordningar och regleringsbrev. Det är ena sidan. Den andra sidan är än mer dyster.
Det handlar om alla icke sökta statsbidrag, oftast av små och medelstora kommuner som inte har vare sig tid, resurser eller medarbetare att klara av arbetet. Det finns kommuner som borde söka därför att statsbidraget skulle göra stor skillnad. Riksrevisionen skriver i sina iakttagelser att deras övergripande bedömning är att systemet med riktade statsbidrag inte kan anses vara ändamålsenligt.
Systemet brister enligt Riksrevisionen i vissa delar när det gäller huvudmännens organisatoriska förutsättningar, administrationen runt bidragen samt bidragens konstruktion och ekonomiska aspekter. Vi politiker ska ordna ramar, ge förutsättningar och staka ut mål för att bedriva en bra skolverksamhet genom att rigga systemen så att man ger de bästa förutsättningarna.
Vi måste låta professionen få styra mer över sin egen vardag. De kan, vill och har kompetensen. Det gäller allt från skolverk till huvudmän, rektorer och lärare. Av allt detta finns i majoritetens svar ingenting. Fru talman! Jag tänkte egentligen ha avslutat det hela med en sång.
Men ett par kollegor sa till mig i går att det inte är seriöst att sjunga i riksdagen, och jag vill ju inte framstå som oseriös, så jag läser raderna i stället. Det skulle egentligen ha varit melodin till Where have all the flowers gone . Vart har alla löften gått? Vi söker svaren. Det är tomt och inget kvar. Vi söker svaren. Blott några veckor kvar vi svaren redan har.
Till detta, fru talman, har jag inget ytterligare att tillägga mer än att önska talmän, tjänstemän och kollegor en skön sommar.
Michael Svensson (M):
Jag tror att vi är många ledamöter som har börjat vår politiska bana genom att vara ute med partiets ungdomsförbund och informera i skolan. Vi har insett hur oerhört viktigt detta uppdrag är.
Vi vet att okunskapen är stor, både om politik och om demokratin, liksom när det gäller förståelsen för att ta debatten, diskussionen och kampen varje dag för att få människor att inse hur viktigt det är att engagera sig politiskt. Det kan vi bäst råda bot på genom att tidigt nå våra elever.
Jag tror att vi alla kan intyga att uppmärksamheten hos en del elever ibland kan falla, kanske på kemilektionen eller på religionskunskapslektionen, men nästan aldrig när det gäller politik. Jag skulle till och med vilja gå så långt som att säga att kunskapstörsten är ganska stor.
Det ser vi inte minst på alla skolklasser som besöker riksdagen varje vecka. När jag var ute på 70- och 80-talen fanns det problem. Det var på den ena politiska kanten. De senaste åren har vi upplevt problem på den andra politiska kanten.
Det är naturligtvis oerhört viktigt att vi stöder rektorerna i deras viktiga jobb, men de har också fått förtroendet att leda en viktig arbetsplats, med många lärare och väldigt många elever. Jag hade tänkt säga något om det inlägg som hölls av Sverigedemokraternas representant här. Jag tycker dock att han har visat bristande respekt för oss och kammaren genom att lämna debatten innan den är slut. Det är lite tråkigt.
Jag ska inte lägga till så mycket, annat än att jag har förtroende för våra rektorer. Jag vill också betona att även Alliansen inser att det då och då kommer en god proposition från regeringen. Då ska man naturligtvis ställa sig bakom den och stödja den, och det gör vi i det här fallet.
Michael Svensson (M):
Jag ber att få tacka utbildningsministern för svaret. Det finns en sak som är genomgående för det här och några andra svar som ministern har levererat här i kammaren. Det handlar om att regeringen, och inte minst utbildningsministern, gick in i mandatperioden med oerhört höga ambitioner. Men om man får vara lite skämtsam bidde det bara en tumme, på många av områdena.
Enligt Lärarförbundet har Miljöpartiet och Socialdemokraterna svikit vallöftet om att minska lärarnas administration. Lärarnas administration har, vilket ministern själv hänvisade till, ökat de senaste fem åren. Och det är en oroväckande utveckling. Jag håller med Gustav Fridolin om att lärarna är nyckeln till framgångsrik undervisning, och vi ska ge dem mer tid med eleverna.
Tyvärr har utvecklingen gått i motsatt riktning. Regeringen har lämnat förslag på riksdagens bord om åtgärdsgarantin som innebar att lärarnas administration skulle öka. Det är därför glädjande att regeringen har tagit till sig och lyssnat till den breda kritik som funnits mot förslaget. Nu drar regeringen tillbaka förslaget för omarbetning, precis som vi har föreslagit.
Det är viktigt att regeringen återkommer med ett förslag som säkerställer att lärarna får mer tid för eleverna. Vi tycker också att regeringen har slagit in på fel väg genom att tro att den administrativa bördan minskas genom att man plockar bort flera nationella prov. Det finns andra administrativa bördor att plocka bort, till exempel resultat som inte alltid behöver samlas in.
Men kunskapsresultat behöver samlas in för att följa elevernas utveckling. Det finns alltså fortfarande mycket regeringen kan göra, även om tiden nu är kort.
Michael Svensson (M):
Regeringen försöker plocka poäng på att det har blivit fler anställda i skolan. Men det regeringen inte berättar är att det i stort sett är en effekt av att elevkullarna har vuxit. Då blir det naturligt. Men lärartätheten har inte förändrats under Fridolins år som utbildningsminister. Jag och Gustav Fridolin är överens om att det är viktigt med central rättning av prov och att de blir digitaliserade snarast möjligt.
Men vi vill inte att de nationella proven tas bort. Vi föreslår också ordningsbetyg, vilket utbildningsministern kommenterade. Jag tror att ordningsbetyg skulle leda till mer rena ämnesbetyg.
Det är mänskligt att lärare, när de sätter betyg, också funderar på hur eleven har uppfört sig i klassrummet. Därför skulle ordningsbetyg underlätta för många lärare. Vi vill införa lärarassistenter. Det skulle också kunna underlätta. Jag har en sista fundering och fråga till Gustav Fridolin. Den är kanske lite annorlunda.
Jag tror inte att utbildningsministern vågar uttala någon åsikt i frågan, eftersom det egentligen är en facklig fråga. Det inser även jag, och jag har själv stuckit ut hakan ibland. Det finns två typer av avtal på skolans område: ferietjänst och semestertjänst. Det är inte för inte som många friskolor har använt sig av semestertjänst.
Även kommunala skolor har anställt många förstelärare på semestertjänst. Lärare med semestertjänst tillbringar nämligen mycket mer tid med sina elever. Har utbildningsministern någon åsikt om detta? Vågar han i så fall uttala sig om det?
Michael Svensson (M):
Tack, utbildningsministern, för svaret! I vår förra interpellationsdebatt uppfattade jag det som att regeringen och utbildningsministern hade höga ambitioner. Här har jag dock inte sett lika höga ambitioner. Mer undervisningstid betyder oerhört mycket, precis som Gustav Fridolin pratade om.
Mina tre frågor i dag hänger delvis samman: minskning av den administrativa bördan, mer undervisningstid samt ordning och reda, vilket vi ska återkomma till.
Det är naturligtvis oerhört viktigt att eleverna får tillbringa många timmar med en skicklig pedagog som har stor förmåga att fånga elevernas intresse och överföra kunskap och färdigheter. Sverige ligger ganska långt efter när det gäller undervisningstid. Jämfört med elever i andra länder tappar våra elever nästan ett helt år i grundskolan.
Regeringen har från dag ett motsatt sig, tycker vi, att göra nödvändiga investeringar i mer tid mellan lärare och elever. Under mandatperioden motarbetade regeringen den majoritet i riksdagen som ansåg att undervisningstiden i matte och idrott skulle utökas. Det är bra att regeringen nu tänker om och, om det hinns med, kommer att införa detta. Jag tycker att regeringen saknar de höga ambitionerna för skolan.
Vi pratade tidigare om de nationella proven som avvecklas, vilket försämrar möjligheterna att följa elevernas kunskapsutveckling. Dessutom har administrationen ökat, vilket ger mindre tid för kontakt mellan elever och lärare, och ordningsproblemen är fortfarande väldigt stora.
Regeringen är inte beredd att investera i att utöka undervisningstiden i lågstadiet med en timme per dag, som vi har föreslagit. Inte heller är man beredd att förutsättningslöst undersöka om ett treterminssystem skulle kunna leda till högre kunskapsresultat. Här är jag lite nyfiken. Jag skulle vara väldigt intresserad av att höra utbildningsministerns skäl till att han inte tror på det. Ni vill inte ens utreda det.
Vilka nackdelar ser utbildningsministern med ett treterminssystem? Jag kan räkna upp vad jag tror är många fördelar, inte minst när det gäller sociala problem med många elever som är ensamma hela långa sommarlovet. Det skulle man också kunna komma till rätta med inom ett treterminssystem.
Vi har också problem med gymnasiet, där man för länge sedan tog bort kopplingen mellan antalet poäng och antalet timmar, något som har lett till att de flesta elever på gymnasiet i dag inte får den undervisningstid de har rätt till.
Utbildningsministern var också inne lite grann på de socioekonomiska skillnaderna, och även dessa skulle naturligtvis kunna utjämnas om vi hade mer tid för undervisning. I min nästa interpellation återkommer vi till ordning och reda, något som jag också tror skulle betyda jättemycket. Att ministern tar upp lovskola och läxhjälp tycker jag är lovvärt. Det är initiativ som vi stöder och tycker är väldigt bra.
Andreas Schleicher sa när han var här för några år sedan - han har varit här många gånger - att om ni har en krona över så satsa den inte på mindre klasser utan på lärarna. Jag tror att det är oerhört viktigt att vi ger våra elever mer undervisningstid.
Michael Svensson (M):
Det finns mycket lovvärt i det utbildningsministern säger och en hel del som vi är överens om. När det gäller obligatorisk förskola hade vi lite olika syn. Vi menar att detta är en förändring framför allt för ungefär 3 1⁄2 procent av sexåringarna.
Den förändring som vi hade velat göra hade i stället inneburit en förändring för 100 procent av sexåringarna i och med att vi ville att det skulle bli den nya årskurs 1 i grundskolan. Då skulle man få fyra år på sig att uppfylla de krav som man i dag har tre år på sig för. Det skulle ha varit lite förändringar även med stödåtgärder och bedömning.
Det är delvis en matematisk abrovink man gör när vi nu räknar in antalet timmar, men jag inser också att man med hjälp av statistik kan få fram i stort vad man vill. Jag tycker ändå att man i en sådan här interpellationsdebatt eller möjligtvis efteråt skulle kunna ta ut svängarna lite grann.
Utbildningsministern har ju själv varit lärare, och då kunde det vara intressant om ministern möjligtvis ville spekulera eller filosofera om det finns några för- och nackdelar med treterminssystem, utifrån lite olika områden. Vad gäller elevens val tror jag också att det är bra att vi stärker upp så att det blir mer av annan undervisning i stället för detta system som inte har fungerat.
I min hemkommun Falkenberg håller man nu på att införa ett tvålärarsystem, något som jag tror är alldeles utmärkt för att få mer undervisningstid. Det är ju naturligtvis som så, vilket vi återkommer till i nästa fråga, att har vi dåliga lärare och dåligt med undervisningstid är det oftast de svaga eleverna som förlorar mest på det hela. Det har vi sett under alltför många år.
Jag nämnde tidigare gymnasiet angående att antalet timmar inte motsvarar kursens poäng, men det är ju ännu värre än så eftersom den ofta dåliga ekonomin i många kommuner gör att det finns väldigt få vikarier. Eleverna får därför ofta sitta utan lärare, gå hem eller ha håltimme. Detta tror jag att vi skulle kunna åtgärda.
Michael Svensson (M):
Jag håller till hundra procent med Gustav Fridolin om undervisningstiden. Det är inte bara undervisningstiden som är viktig. Det gäller inte heller pengar. Vi vet att Sverige satsar mest per elev i dag av OECD-länderna. Däremot är skickligheten hos läraren oerhört viktig.
En underpresterande eller dålig lärare som undervisar 15 eller 30 elever spelar ingen större roll - mer än möjligtvis att ytterligare 15 elever får dålig undervisning. Vi vet att olika regeringar sedan 30 år tillbaka har medverkat till att statusen för lärarna har sjunkit. Därmed har det blivit mindre intressant att bli lärare.
Det är inte bara en lönefråga, utan det är också fråga om en administrativ börda och friheten i yrket. I ett riktigt bra skolsystem ska studenterna hämtas från den bästa och smartaste tredjedelen av samhället. För 20 år sedan gick det 10-12 sökande per plats till lärarutbildningen. I dag vet vi att så inte är fallet. Jag instämmer helt i dessa tankar.
Det handlar inte bara om att ytterligare justera lärarutbildningen, utan det handlar om att få en bra ambitionshöjning och vidareutbildning av de befintliga lärarna i dag. Vidare måste vi få kommunerna att inse att rektorerna är oerhört viktiga i arbetet att hjälpa och stödja sina lärare.
Michael Svensson (M):
Min fråga går till statsrådet Anna Ekström. Skolverkets uppföljning av Alliansens gymnasieskola visar att fler av de elever som påbörjar gymnasiet också avslutar det. Den största förbättringen finns på yrkesprogrammen. Eftersom de har dragits med stora svårigheter är det mycket glädjande, och denna syn tror jag att vi delar. Att utvecklingen går åt rätt håll får inte överskugga det faktum att tre av tio elever fortfarande inte klarar gymnasiet inom utsatt tid.
Här måste vi göra mer. Ett viktigt steg är att förbereda de elever som ska börja på gymnasiet för att fler ska kunna gå igenom och klara gymnasiet. Moderaterna och regeringens gymnasieutredning har därför bland annat föreslagit att behörighetskraven till gymnasiet ska vara lika höga oavsett om programmen syftar till högskole- eller yrkesstudier. Men tyvärr har regeringen backat från utredningens förslag.
Varför föreslår inte regeringen att det ska ställas lika höga krav för att bli antagen till ett högskoleförberedande program som ett yrkesprogram?
Emil Källström (C):
Angående den företagsnära forskningen verkar vi vara väldigt samstämmiga. Däremot tror jag inte att man ska backa in i framtiden. Jag tror inte att en återgång till de branschprogram som Socialdemokraterna hade som sin politik riktigt är vägen framåt.
Däremot tror jag stenhårt på just det jag nämnde, att lärosätena fungerar och får ytterligare incitament att just fungera som de tillväxtnoder som de är, att man regionalt fungerar som ett drivhus som bidrar till regional tillväxt. Den regionala tillväxten kommer givetvis att bidra till nationens tillväxt.
I ett tidigare replikskifte hävdade ju Thomas Strand att det alltid är fel med detaljstyrning. Men branschprogrammen är tvärtom ett exempel på en ganska ordentlig detaljstyrning av forskningsanslagen. Jag tror att man får bestämma sig för hur det är egentligen. När det gäller skolforskningen och att tidigare socialdemokratiska regeringar har jobbat hårt med frågorna kan jag säga att det bevisligen inte gick så bra.
Betty Malmberg redogjorde för hur det låg till med publicering och citering av svensk forskning på området. Exakt hur vi ska jobba nu kan inte jag redogöra för, av naturliga skäl. Jag tycker inte att jag ska redogöra för detta. Vi går mot alltmer autonoma lärosäten. Det innebär att politiken inte ska detaljreglera.
Vi ska ge lärosäten, vi ska ge rektorer och vi ska ge människor på lärosätens mål, medel och möjligheter att utforma detta. Det är med varm hand jag räcker över den bollen till dem som faktiskt jobbar med frågorna.
Emil Källström (C):
Då vill jag bolla tillbaka samma förväntan. Eftersom vi är eniga i den här frågan gäller det givetvis alla som är intresserade av frågeställningen. När det däremot gäller det andra vi pratade om, det som Thomas talar om som den företagsnära forskningen och jag väljer att mer prata om innovationer och nya företag, tror jag att det finns en hel del att göra. Jag tror att det behövs fler innovationskontor.
Jag tror att de behöver bättre resurser. Jag tror att vi ska kolla på incitamentssystemen. Det kanske finns anledning att hitta andra parametrar som på ett bättre sätt stimulerar arbetet med innovationer och våra lärosätens samarbete med det omkringliggande näringslivet till exempel. Det skulle vara väldigt intressant att fortsätta jobba med detta. Kommer Socialdemokraterna och Thomas Strand med någon god idé lovar jag att sno den rakt av.
Emil Källström (C):
Pia Nilsson är ju medlem och engagerad i ett parti som en gång gick till val på en slogan som hette Stolt men inte nöjd.
När du frågar om jag är nöjd med en mängd olika aspekter av Sveriges välfärd kan jag svara med att jag är stolt över att vara en del av ett regeringsunderlag som har lotsat Sverige genom den värsta krisen sedan depressionen och gjort det med bibehållen välfärd för Sveriges medborgare, om vi jämför med tidigare kriser.
Jag är nöjd med att vi har en så säker ekonomi, en så stabil ekonomisk situation att vi kan låna pengar billigt. Det får ju konsekvenser för statens kostnader, för kommunernas ekonomi och för oss som har studielån. Vi fick i veckan veta att vi får sänkt ränta. Det är jag stolt över. Sedan är jag inte nöjd med allt det du räknar upp, det vi måste bli bättre på.
Vi har fortfarande en massa steg att ta, inte minst på skolområdet så att vi får fler som går ut gymnasiet med fullständiga betyg och kan söka vidare till högskolan. Där har vi ett jättejobb med att gå ifrån en negativ trend som har pågått i decennier. Där har vi tagit viktiga steg.
Du anmärkte på att jag anmärkte på att oppositionspartierna har budgetar som skulle gå ut över en arbetslinje och en företagarlinje. Det är helt korrekt noterat. Det jag ser när jag läser era förslag är nya skatter, mer krångel och nya avgifter som skulle få ett Sverige med färre arbetade timmar, med färre startade företag och med mindre välfärd. Det kan ju inte jag vara nöjd med.
Det är klart att jag måste anmärka på detta.
Emil Källström (C):
Jag har svårt att se vad i mitt anförande och i min replik som fick dig att tro att jag tycker att Socialdemokraternas alla förslag är bra. Det kan jag försäkra dig om att jag inte gör. Du kallar mig för stolt centerpartist. Det är väl klart att jag är det.
Det är väl klart att jag är stolt över att inte bara få vara medlem och engagerad utan dessutom riksdagsledamot för ett regeringsparti som dag för dag tar steg mot ett Sverige som är lite mer företagsamt, lite grönare och lite mer modernt och framgångsrikt. Gymnasiereformen är i grunden väldigt bra.
Gymnasiereformen kommer att leda till att vi får ett Sverige där fler går ut med fullständiga betyg, där fler får välja den linje som passar just dem. Det kommer att skapa ett Sverige och en kommunal ekonomi, en regional ekonomi och en statlig ekonomi som blir mycket bättre. Det är klart att kommuner i ett inledningsskede måste ställa om.
Men de facto är detta ett system som kommer att kosta mindre. Och det är inte förrän vi lägger ut de här besparingarna som kommunerna kommer att göra dem. Du missuppfattade mycket av det jag sade, att jag skulle stå för socialdemokratisk politik till exempel. Men en sak förstod du mycket väl.
Det är att jag är en stolt centerpartist.
Emil Källström (C):
Det du nämnde i det förra replikskiftet, Louise Malmström, var för mig nyheter. Då har man privilegiet att svara att man inte riktigt vet. Jag har inte följt det där. Jag kan bara säga, så att säga på volley, att om något är uppenbart fel ska vi självklart rätta till det. Det gör varje ansvarsfull regering. Om någon påpekar brister ska man göra vad som krävs för att det ska bli bra igen. Men låt mig återigen komma med brasklappen att du nämner något som jag inte har hunnit ta del av.
När det gäller snedrekryteringen tycker du kanske att jag gör det lätt för mig, men jag vill säga att snedrekrytering till den högre utbildningen aldrig är en fråga exklusivt för den högre utbildningen. Det handlar om att göra rätt saker i tidiga åldrar.
Vi måste återupprätta den svenska skolan som en kunskapsskola, och vi måste inte minst ha ett gymnasium där vi ser individen som han eller hon är och där man har möjlighet att skräddarsy sin gymnasieutbildning som man vill ha den, så att så få som möjligt inte slutför gymnasiestudierna. Där har vi gjort många reformer som kommer att sätta sig.
Även om jag är säker på att min meddebattör inte håller med mig är jag övertygad om att svensk skola är på rätt väg tack vare Alliansens reformer och fokus på området.
Emil Källström (C):
Att en ny proposition spänner över fyra år och kommer att innebära delvis en annan politik, att man vrider inriktningen på propositionen, är helt naturligt. Mycket av det Thomas Strand säger är bra, men hans partis historia visar också problemet i att göra rätt.
När Socialdemokraterna hade makten och satt på berört departement försvann grundforskningens resurser ned i de stuprör som branschprogrammen innebar till lägre nytta än vad de annars skulle vara. Jag tycker att Thomas Strand delvis gör sig skyldig till polariseringen, uppdelningen, som jag i mitt anförande vände mig mot.
Jag anser inte att lösningen för svensk forskning och innovation är en fortsatt eller tilltagande dragkamp. Systemen generellt ska främja öppenhet, samverkan och innovation.
Emil Källström (C):
Thomas Strand avslutade med ett resonemang om politikens roll. Jag väljer att spinna vidare på den tråden. Jag tror att politikens roll är att skapa grundläggande förutsättningar och bygga bra, relevanta och transparenta incitamentssystem. Det är ingen hemlighet att jag och Centerpartiet tycker att dagens incitamentssystem borde kompletteras med ett större fokus på innovation, samverkan och öppenhet, precis som jag redogjorde för i mitt anförande.
Thomas Strand nämner också Svenskt Näringslivs inspel. Jag har skrivit en debattartikel tillsammans med Tobias Krantz på Svenskt Näringsliv, så jag har svårt att inte hålla med i den delen av din replik. Jag tror att det för en utomstående betraktare av detta replikskifte blir bara krystat att vi försöker hitta någon form av konfliktyta. På det här stadiet finns ett stort samförstånd i det vi säger.
Senaste gången som Socialdemokraterna formulerade ett konkret svar på vad man ska göra blev det inte bra. Det innebar att vi hade riskerat att tappa i svensk grundforskning eftersom de försvann ned i stuprör som kallades branschprogram. Det ska vi absolut inte komma tillbaka till. Med detta sagt vill inte heller Thomas Strand tillbaka till det. Det är bra.
Det här känns som en god grund att jobba vidare på för att Sverige ska bli ännu mer öppet och innovativt, och vi ska ha en akademi som präglas av detta och samverkan.