KBLab/rixvox huggingface dataset:
Monica Green (S):
Jag är inte lika säker på att mångfalden är nödvändig. När jag ser hungriga och svultna barn och barn som far illa är det inte värt det.
Jag kan tänka mig mångfald i form av non profit-företag, personaldrivna företag och så vidare, men om vi ser mer av dessa avarter i Sverige är jag inte beredd att offra våra barns framtid. Då får barnen sitta i kläm för att vissa ska få en tjusig förskola. Så långt är jag inte beredd att gå.
Ser vi till att ha regler för och insyn i företagen så att vi kan kontrollera dem och göra oanmälda besök när som helst för att titta på verksamheten är jag beredd att stå upp för mångfalden.
Men om barn ska behöva svälta för att andra ska ha fina förskolor är det inte värt det. Så långt ska vi inte gå i ett ojämlikt Sverige. Då är det bättre att vi har en bra gemensam förskola för alla. Sverige är ett bra land att leva i, men utvecklingen oroar. Resurserna till välfärden räcker inte till.
Det är färre anställda per barn och äldre eftersom vi har blivit fler. Regeringen brukar skryta med att de har höjt anslagen till kommuner och landsting, men på grund av löneutveckling och inflation och eftersom vi är betydligt fler som bor i Sverige i dag är det färre anställda som måste ta hand om fler barn och äldre. Så kan vi inte ha det.
Vi vill ha nationella kvalitetslagar och skarpa bemanningskrav för ordning och reda i välfärden. Vinstintresset ska inte vara styrande i välfärden. Vi måste ha in nya resurser. Det måste gå före skattesänkningar. Ni har sänkt skatterna med 134 miljarder. Det säger sig självt att då kan kvaliteten inte hållas uppe.
När vi ser sådana här avarter blir jag allvarligt oroad när förskoleministern säger att hon är stolt över mångfalden. Så mycket är mångfalden inte värd, inte för mig i alla fall. Jag vill att vi har mycket skarpare regler, kvalitetslagar, som jag sade, och spelregler för privata utförare inom välfärden.
Personaltäthet och andra kvalitetsrelaterade kostnader ska inte kunna tummas på. I de få alternativ som ska finnas ska det vara ordning och reda och fullständig insyn om de ska leva på skattebetalarnas pengar.
Det är ändå skattebetalarna som har betalat för detta och som nu får se hur barn svälter och hur skrupelfria kapitalister stoppar pengar i egen ficka. Så kan vi inte ha det. Det måste stoppas.
Monica Green (S):
Om Maria Arnholm var naiv eller ej när hon drev att det skulle vara alternativ inom förskolan vet jag inte, men hon säger själv att hon var det. Det är möjligt eftersom vi nu ser avarterna. Maria Arnholm är stolt över att det finns bra förskolor och att det är stora skillnader. För det blir det när det finns många som är bra och ett antal som är dåliga.
Då har skillnaderna ökat. Vi socialdemokrater vill införa nationella kvalitetslagar som reglerar vilka spelregler som ska gälla för privata utförare inom välfärden, eftersom det är skattebetalarnas pengar och det handlar om människor. Det är anställda, små barn, skolbarn, äldre och så vidare.
Vi ska ha personaltäthet och andra kvalitetsrelaterade kostnader som inte ska kunna vara väsentligt lägre i privata verksamheter än i offentliga. Vi ska införa en offentlighetsprincip med meddelarfrihet för personalen i hela välfärden och ställa krav på långsiktigt ägande - minst tio år för att äga och driva offentligt finansierade välfärdstjänster.
Vi ska ställa krav på öppna böcker och på att ekonomin ska redovisas öppet på såväl koncern- som enhetsnivå och uppdra åt stat och kommun att stoppa överetablering av skolor och möjligheten att köpa sig förtur, gräddfiler och så vidare. Det är sådana åtgärder vi socialdemokrater har föreslagit. Maria Arnholm efterlyste idéer. Ta gärna dessa socialdemokratiska idéer. Vi kommer att genomföra dem efter höstens val när vi har vunnit.
Men Maria Arnholm kan sätta i gång redan nu, för det är tyvärr barn som lider på förskolor i dag för att politiker, som Maria Arnholm själv sade, har varit naiva tidigare. Så kan vi inte hålla på.
Monica Green (S):
Jag ska börja med att välkomna arbetsmarknadsministern till hennes nya uppdrag. Det är ett viktigt uppdrag. Moderata arbetsmarknadsministrar kommer och går, men massarbetslösheten består. Vi har fått ett gemensamt svar som går i den tidigare arbetsmarknadsministerns fotspår.
Det kanske inte är så förvånande, eftersom den moderatledda regeringen säger att den inte tänker ändra sin politik trots att ungdomsarbetslösheten är så hög och långtidsarbetslösheten har bitit sig fast. I svaret säger ministern: Vi ska motverka att arbetslösheten inte biter sig fast. Jag kan upplysa ministern om att den redan har gjort det.
Den har bitit sig fast på väldigt höga - oacceptabla - nivåer. Ungdomar ställs vid sidan av. De hindras att få den hjälp och det stöd de faktiskt behöver. De börjar sitt yrkesverksamma liv som arbetslösa. Det är ett sorgligt öde inte bara för de själva utan också för samhället, som går miste om så mycket arbetskraft.
Dessutom får vi ett oroligare samhälle i vissa områden. Unga saknar ofta kontakter för att få det första viktiga jobbet. Det finns alltså allvarliga brister. Jag vill säga att regeringen har misslyckats. Vi socialdemokrater ska se till att jobben växer till genom en aktiv näringspolitik. Vi ska skapa jobb genom investeringar och en ökad efterfrågan hos företagen.
Det gör man bland annat genom trygga vuxna. Vi ska dessutom ha en aktivare arbetsmarknadspolitik med 90-dagarsgaranti för ungdomar, utbildningskontrakt, yrkesintroduktion, bristyrkesutbildning, bättre tillgång till studie- och yrkesvägledare samt bättre matchning mellan skola och arbetsliv. Därutöver ska vi införa studentmedarbetare.
Vi har en rad olika saker som vi ska sätta i gång med direkt efter att vi har vunnit valet nästa höst. Men till dess måste vi stå ut med denna massarbetslöshet. Ni i den borgerliga regeringen har bara en enda åtgärd, nämligen sänkta skatter. Ni sänker skatterna hela tiden, och arbetslösheten ökar. Era åtgärder har gått till vägs ände.
Ni smetar ut 14 miljarder på subventioner till de arbetsgivare som redan har ungdomar anställda i stället för att rikta pengarna till de arbetslösa ungdomar som behöver stödet. Det är där man ska använda sitt krut. Ministern är nöjd och räknar upp en rad åtgärder som bevisligen inte har fungerat.
Om arbetsmarknadsministern tror att det ska fungera igen bara därför att hon har blivit ny arbetsmarknadsminister håller jag inte med om det. Som jag sade inledningsvis välkomnar jag arbetsmarknadsministern till det nya uppdraget. Men de moderata arbetsmarknadsministrarna kommer och går, och massarbetslösheten består.
Monica Green (S):
Var var vi innan uppehållet? Jo, moderata arbetsmarknadsministrar kommer och går, men massarbetslösheten består. Det var där vi var. Elisabeth Svantesson säger att vi har en tydlig skiljelinje. Det håller jag med om. Vi har en väldigt tydlig skiljelinje där Moderaterna som enda medel sänker skatterna trots att det inte hjälper.
Vad det än uppstår för problem på arbetsmarknaden tänker ni: Ja, vi sänker skatten. Ändå består arbetslösheten, och den till och med ökar. Vi har en mängd olika åtgärder som vi kommer att sätta i gång omedelbart efter valet när vi har vunnit. Vi kan inte vänta.
Vi kan inte vänta därför att ungdomar får sämre och sämre självförtroende därför att de inte har jobb att söka och inte har kontakt med arbetsmarknaden. Ungdomar i min egen närhet och anhörigas och vänners barn söker inte ens jobb därför att de inte har några jobb att söka.
De får inget stöd från vare sig myndigheter eller arbetsgivare. Det är bra att regeringen inför Löfvenmodellen. Det är fantastiskt bra att de lär av den tidigare Metallordföranden och för samman parterna. Det är bra. Det uppskattar jag och Socialdemokraterna. Men vi behöver mer.
Vi behöver 90-dagarsgaranti, vi behöver ett utbildningskontrakt, vi behöver en yrkesintroduktion, vi behöver satsa på bristyrkesutbildningar, vi behöver bättre tillgång till studie- och yrkesvägledningar, och vi behöver betydligt bättre matchningar mellan skola och arbetsliv. Jag hörde någon här tidigare som sade: Vi har gjort om gymnasieskolan nu.
Det är bara det att ungdomarna är smartare än den borgerliga regeringen och till exempel Björklund eftersom de väljer bort de utbildningar som inte ger möjlighet att gå vidare till högre studier. Därför var det inte särskilt smart att göra om gymnasieutbildningen på det sättet. I stället ska man göra om gymnasieutbildningen så att ungdomar ges chansen att ha många möjligheter att välja när de väl har skaffat sig gymnasieutbildningen.
Sedan kan man göra gymnasieutbildningen på olika sätt. Man kan ha en arbetsplatsförlagd utbildning. Man kan se till att skolan tar sitt kompensatoriska ansvar på allvar och ge skolan chansen.
Mycket mer går att göra, men den borgerliga regeringen väljer att bara sänka skatterna och smeta ut 14 miljarder till de arbetsgivare som redan har ungdomar anställda i stället för att använda pengarna på rätt sätt och rikta dem till dem som faktiskt behöver stöd. Jag är inte nöjd med detta.
Jag önskade att den nya ministern skulle kunna skaffa en ny politik, men tyvärr är hon nöjd med sakernas tillstånd.
Monica Green (S):
Jag tycker att Sverige är fantastiskt. Jag tycker att det är ett fantastiskt bra land att leva i. Det är därför jag tycker att det är så tråkigt att skolresultaten sjunker som en sten, att arbetslösheten ökar, att ungdomsarbetslösheten ökar och att långtidsarbetslösheten har bitit sig fast. Vi har ett fantastiskt land. Och vi kan göra mycket åt det här. Vi kan vända denna negativa trend.
Vi har lagt fram skarpa förslag om 90-dagarsgaranti, utbildningskontrakt, yrkesintroduktion, bristyrkesutbildningar, bättre tillgång till studie- och yrkesvägledare, bättre matchning mellan skola och arbetsliv och bättre matchning mellan de arbetslösa och de lediga jobben. Vi har en lång rad konkreta förslag.
Vi socialdemokrater har besökt 200 små och medelstora företag de senaste veckorna. Jag har besökt företag i Skövde, Vara, Kvänum och Ljung under den här tiden. De säger till mig att arbetsgivaravgiften inte är problemet. De tycker att sjuklöneveckan är ett betydligt större problem, eftersom de får bära ansvar för den. Flera ledamöter här säger: Det är fantastiskt bra.
Vi ska inte klaga, och ni får inte svartmåla. Säg inget dåligt, för allting är bra. Alla vill stödja den nya ministern. Jag förstår att man vill stödja den nya arbetsmarknadsministern så att hon håller ut fram till valet. Men vi har 35 000 unga som har varit arbetslösa i mer än ett halvår. Det är tre gånger så många som när den första moderata arbetsmarknadsministern tillträdde och ni tog över.
Det är alltså tre gånger så många som undrar hur det ska gå för dem i livet. Jag känner några av dem. De känner sig faktiskt ganska håglösa inför framtiden. Vi måste ge dem framtidshopp och framtidstro, och vi kan vända detta om vi bara vill.
Monica Green (S):
Jag tackar finansministern för svaret. Anledningen till att jag skrev interpellationen var det något märkliga uttalande som Anders Borg gjorde i samband med att han presenterade vårbudgeten. Regeringen har misslyckats med arbetslösheten. Vi har en massarbetslöshet i Sverige. Det finns inte tillräckligt med jobb.
I det här misslyckandet har regeringen nu en strategi för att vi ska vara nöjda. Vi ska tycka att det är bra, att det är helt okej och normalt med 8 procents arbetslöshet. Det är värre i Spanien och värre i Grekland. Därför ska vi vara nöjda här. Och regeringen har gjort så gott den har kunnat.
Det är i princip det budskap som vi har fått höra nu, trots att regeringen har misslyckats totalt med det som den faktiskt gick till val på, nämligen att sänka arbetslösheten. Nu lägger Anders Borg ytterligare ett argument till varför vi inte ska bry oss om den höga arbetslösheten, nämligen att han är rädd för att inflationen ska stiga för snabbt.
Det är som ekonom betraktat ett bra uttalande, för det låter ju väldigt teoretiskt och bra. Det låter som att man har läst på mycket om man säger att det är farligt med hög inflation. Hur har vi det då egentligen? Låt oss titta på hur det ser ut. Det är intressant att veta vad Riksbanken har sagt. Riksbankens mål för inflationen är 2 procent.
Målet för penningpolitiken är alltså att hålla det inom tvåprocentsramen. Ett litet spann uppåt eller nedåt tycker Riksbanken är okej för prisstabiliteten, men 2 procent är målet. Är vi i närheten av det? Inte ett dugg. Inflationen i april var noll och ingen. I mars var det en förändring, nämligen deflation.
Då hade vi 0,6 procent. Anders Borg målar upp en stor fara och säger: Vi kan inte åtgärda arbetslösheten för fort, för då kan inflationen öka för fort. Det är ett mycket märkligt påstående. Är det överordnat att inte släppa i väg inflationen?
Är det viktigare för Anders Borg att bekämpa inflationen än att se till att 8 procent av befolkningen, 400 000 män och kvinnor som inte vill något hellre än att ha ett arbete, får ett arbete? Det är Anders Borgs hjärnspöke eftersom både Riksbanken och andra ser att det inte finns några sådana farhågor.
Anders Borg svarar visserligen mig att det inte finns några sådana farhågor. Har Anders Borg ändrat sig? Är det inte längre någon risk att inflationen tar fart om arbetslösheten sjunker?
Monica Green (S):
Anders Borg börjar bli sig lik. Han kallar högskoleutbildningar för Amspolitik. När vi ska bygga ut högskolorna och möjligheter för unga människor och äldre att läsa vidare kallar han det för Amspolitik och att vi ska låsa in dem i fas 3. Låt mig påminna finansministern, och låt mig vara väldigt tydlig: Det är ni som har infört fas 3.
Det är ni som har låst in människor i passivitet och gör dem sjuka. Vi ska släppa ut dem därifrån, låta dem få ett arbete eller en typ av yrkesutbildning och bli anställbara. Det är vad vi ska göra. Vi gillar inte den fas 3 som ni har låst in människor i. Vi ska öppna dörren för dem. Det vill jag vara tydlig med.
En annan sak jag vill kommentera är att Anders Borg säger att fler har fått jobb i Sverige. Men då måste jag berätta en sak för finansministern: Vi har blivit fler, en halv miljon människor fler, i Sverige under den här tiden - 500 000 människor fler.
Då kan man inte vara nöjd med att 200 000 nya jobb har tillkommit. Procenten sjunker inte, Anders Borg, när vi är fler människor i detta land. Om man till exempel är lärare kan man inte ena året säga: Jag har 20 barn i min klass, och jag misslyckades det här året. Det var bara 18 barn jag kunde lära att läsa, räkna och skriva.
Men nästa år får jag 25 barn, och då ska jag vara nöjd med att jag lär 21 barn att läsa. Man måste faktiskt räkna alla. Man kan inte säga: Vi räknar bort de nya - alla nyfödda som nu har vuxit upp och ska komma ut och få arbeten. Det går inte att göra så, särskilt inte om man är finansminister.
Då tycker jag att man ska räkna alla. En annan sak jag tänkte på i debatten var Riksbankens inflationsmål. Jag tycker att det är bra att Riksbanken har målet 2 procent. Under min tid i finansutskottet följde vi noga hur man ser till att spannet inte blir för stort eller varierar för mycket.
Jag tycker att det målet är bra. När Anders Borg presenterade vårbudgeten påstod han dock att om vi ser till att människor kommer i arbete finns det en risk att inflationen ökar för snabbt. Detta var utgångspunkten i min interpellation. Är det detta som är risken, Anders Borg?
Nu sade Anders Borg något helt annat här, nämligen att risken är att vi får en annan politisk majoritet i det här landet och att det är problemet. Är inflationen problemet eller inte, Anders Borg? Det skulle vara intressant att få veta. Vi socialdemokrater är modiga nog att sätta upp mål. Vi vill bli bäst. Vi vill inte vara ett medelmåttaland, utan vi vill bli bäst på att bekämpa arbetslöshet. Det ska vi bli 2020. Det är ett tufft mål.
Det kräver väldigt mycket. Men Anders Borg vågar inte ens sätta upp mål. Till och med Riksbanken är modigare. De vågar ha ett inflationsmål på 2 procent, men Anders Borg vågar inte ens sätta upp ett sysselsättningsmål. Har ni något mål för att bekämpa arbetslösheten, Anders Borg?
Monica Green (S):
Det är inte klädsamt när någon ljuger. Jag tycker att det är extra oklädsamt att göra det i riksdagens kammare. Låt mig vara tydlig. Jag kan upprepa vad jag sade i mitt förra inlägg. Anders Borg kan också läsa protokollet. Vi ska avskaffa fas 3. Vi ska öppna dörren till fas 3 där ni har låst in människor. Vi ska avskaffa fas 3.
Jag vet att Anders Borg kommer att stå här och ljuga om och om och om igen och påstå att vi ska göra saker som vi inte ska göra. Jag förstår att han är både förvirrad och förtvivlad just nu för att han inte ska vara finansminister efter september.
Han står här och ljuger och påstår att vi ska ha kvar det fas 3 som ni har infört och som ni har låst in människor i. Förtvivlade människor blir inlåsta och kommer inte ut. De blir till och med sjuka av fas 3. Vi ska låsa upp dörren till fas 3 och släppa ut människorna. Sedan kan Anders Borg stå här och föraktfullt kalla högskolepolitik för Amspolitik.
När vi satsar på högskoleutbildningar säger Anders Borg: Nej, det vill inte Socialdemokraterna göra, för de ska låsa in människor i fas 3. Men det är han själv som har gjort det. Det är han som har hittat på fas 3, och det är han som har låst in människorna. Vi ska hämta nyckeln och låsa upp dörren och öppna upp för människor så att de blir fria igen. Vi ska se till att de får jobb och utbildning. De ska få jobba inom välfärden och bli anställbara.
Vi ser till att människor blir anställbara, det gör inte Anders Borg. Vi vill att de ska skaffa sig kunskap. Därför satsar vi på skola och högskoleutbildning. Ungdomarna har ingen framtidstro i dag, trots att de ropar det från taken här utanför. Vi ska se till att ungdomar och andra människor får en framtidstro. Vi ska på allvar ta itu med det stora problemet, nämligen massarbetslösheten.
Monica Green (S):
Jag har ställt den här interpellationen, eftersom ni har infört pensionärsskatt. Den borgerliga regeringen införde pensionärsskatt direkt efter att de hade vunnit valet. Det är möjligt att Anders Borg försöker pådyvla oss - precis som han gjorde i den förra debatten - att det var vi som införde fas 3, men så är det ju inte. Det är vi som ska avskaffa det, och det var ni som införde fas 3.
Samma sak är det med pensionärsskatten. Ni har infört pensionärsskatten, och vi tänker avskaffa den steg för steg. Det kommer tyvärr inte att gå i ett enda svep, eftersom det på grund av den borgerliga regeringen i dag är väldigt stora skillnader mellan de som arbetar och de som har arbetat.
Ni har varje år sett till att klyftorna i skatt har ökat när det gäller de som arbetar och de som har arbetat. Eftersom vi tycker att pension är uppskjuten lön har vi bestämt oss för att vi ska avskaffa den pensionärsskatt som ni har infört, och vi tar det första steget redan i höst.
Vi tycker att äldre människor blir orättvist beskattade och diskriminerade på detta sätt. Det är därför som vi vill ta dessa steg. De klyftor som ni har åstadkommit har ju ökat.
Beräkningar visar att en genomsnittspensionär med 15 800 kronor i månaden betalar i dag 4 100 kronor mer i skatt än den som arbetar, och det är mycket pengar. Pensionärer har faktiskt arbetat, slitit och gjort ett väldigt bra arbete för att bygga upp det här fina landet.
Sedan betraktas de av den borgerliga regeringen som bidragstagare. Det är inte bra att vara bidragstagare, som Anders Borg brukar uttrycka det. Vi tycker att det är ovärdigt. Det är också anledningen till att jag har ställt interpellationen. Jag skulle vilja veta: Har ni för avsikt att fortsätta att öka klyftorna, om det nu skulle gå så illa att ni vinner valet i höst?
Tänker ni fortsätta att öka klyftorna mellan de som arbetar och de som har arbetat? Eller ska ni se till att ni steg för steg avskaffar den orättvisa pensionärsskatten?
Monica Green (S):
Jag var på SPF i Lidköping i söndags. De var väldigt tydliga: De vill inte ha den här orättvisa beskattningen på sin uppskjutna lön, alltså pensionen. De har en särskild pensionärsskattekalkylator på sin hemsida. SPF var noga med att framföra att de inte vill ha den orättvisa pensionärsskatten. Jag har tidigare träffat PRO i Skaraborg. De har precis samma budskap.
De vill inte ha den orättvisa pensionärsskatten. De har också en uträkning på sin hemsida som man kan titta på och räkna ut hur mycket mer man betalar i skatt när man är pensionär än om man arbetar. Bromsen har som sagt slagit till under den här mandatperioden eftersom ni har misslyckats med att pressa tillbaka arbetslösheten. Därför har pensionerna också blivit lägre.
Pensionärer betalar numera också högre skatt. Det vill vi ändra på. Vi ska fasa ut det. Vi tar från miljonärer och ger till pensionärer. Jag skulle vilja veta om ni vill ha en klyfta mellan pensionärer och de som arbetar eller om ni vill försöka ta bort den. Jag har inte fått något tydligt svar i dag.
Ni antyder att den orättvisa pensionärsskatten inte är något självändamål. Men ni känner er tvingade eftersom ni tror att det pressar tillbaka arbetslösheten, vilket det faktiskt inte har gjort. Vi har fortfarande massarbetslöshet. Visserligen ska vi vara nöjda eftersom de har det ännu värre någon annanstans.
Men pensionärerna tycker att detta är orättvist eftersom ni inte har lyckats pressa tillbaka arbetslösheten. När vi har vunnit valet - förhoppningsvis vinner vi så stort att vi inte behöver samarbeta med något annat parti - ser en socialdemokratiskt ledd regering till att vi fasar ut pensionärsskatten.
Monica Green (S):
Fler än 400 000 står utan arbete i Sverige. Det är tragiskt. 103 000 av dessa hör till de grupper som har allra svårast att få jobb. Det visar en alldeles ny prognos från Arbetsförmedlingen. Det handlar om personer över 55 år, personer med låg utbildning, personer som inte är födda i Europa och personer som har en funktionsnedsättning.
De har stora svårigheter att ta sig in, och trots att regeringen påstår sig göra mycket märks det inte. Många av dem berättar att de inte blir omhändertagna och inte får den hjälp de behöver, vilket rimmar illa med regeringens påstående att alla behövs. Arbetslösheten har redan bitit sig fast.
Trots att arbetsmarknadsministern säger sig vidta åtgärder för att den inte ska bita sig fast har den alltså gjort det. Varför? Jo, bland annat har vi en lågkonjunktur, vilket många försöker gömma sig bakom. De borgerliga ledamöterna skyller på den och på sossarna, som de brukar. Men när ni hade vunnit valet försämrade ni i ett slag både vuxenutbildningen och arbetsmarknadsutbildningen.
Ni tyckte att det var fult med sådant. Ni kallade det Ams-trams, och sådant skulle man inte hålla på med. Man skulle inte ha yrkesutbildningar, för det skulle marknaden klara själv. Senare insåg ni att det var fel väg att gå, och därför har ni tagit tillbaka mycket av det som vi hade när vi regerade. Nu kallar ni det fantastiska reformer, men när ni tog bort det var det fula saker.
Jag välkomnar att ni har insett att det var en bra politik att ta hand om dem som stod längs bort, men än så länge har det inte hjälpt. 103 000 människor finns i de mest utsatta grupperna. Den 15 augusti var det tusen dagar sedan remisstiden gick ut för utredningen Bortom fagert tal .
Sedan dess har inget hänt med denna utredning om tillgänglighet på arbetsmarknaden och i samhället för personer med funktionshinder. Det fagra tal som vi ofta hör om att regeringen satsar mer stämmer dåligt överens med verkligheten och med det utredningen kom fram till, nämligen att man ska full tillgänglighet till vårt samhälle, kunna utbilda sig, hitta jobb och inte utestängas från arbetslivet.
Sedan 2006 har antalet personer med funktionsnedsättning som varit utan jobb i mer än tre år ökat från 23 000 till 36 000. Det är en ökning med 57 procent. Så kan vi inte ha det. Vi måste se till att människor med funktionshinder och andra i de grupper som står långt från arbetsmarknaden får fler chanser.
De måste få möjlighet till validering, omskolning, vuxenutbildning eller arbetsplatsförlagd praktik som kanske kan varvas med utbildning för dem som står långt från arbetsmarknaden eller som missade sin utbildning när de var yngre. Ofta hör jag ministern säga att det har kommit till många jobb.
Men vi har faktiskt blivit betydligt fler. Vi är 9,5 miljoner i Sverige i dag. Vi måste ha många fler jobb än de som ni påstår har kommit till under er tid, vilket jag ska diskutera lite mer i mitt nästa anförande.