Magdalena Andersson (S):
Resultatet i det amerikanska presidentvalet och Storbritanniens val att lämna EU är någonting som vi kommer att få leva med under de kommande åren. Det är klart att resultatet av omröstningarna är en besvikelse för många i Sverige. Det är en besvikelse för alla som tror på ett öppet samhälle, på frihandel och på jämställdhet och jämlikhet.
Båda valkampanjerna har lockat fram en stark polarisering och en illavarslande nationalism. Vi ser också att i den politiska debatten har fakta och analys i allt större utsträckning fått stå tillbaka för tomma löften och lösningar utan grund. Det gör att det är viktigare än någonsin att arbeta för att vi ska ha ett bra debattklimat i Sverige.
Det handlar också om att alla vi som har den fantastiska möjligheten att uttrycka oss i den offentliga debatten tar det ansvar som faller på oss att på ett balanserat sätt se till att debatten inte förråas. Motstånd mot frihandel och globalisering har funnits både i valrörelsen i USA och i valrörelsen i Storbritannien. Det är kanske inte så konstigt.
Globalisering och frihandel har under lång tid förbättrat livsvillkoren för väldigt många människor, men i vissa länder har vinsterna av globaliseringen fördelats alldeles för ojämnt. I USA, till exempel, har de reala inkomsterna för 90 procent av befolkningen inte ökat sedan 70-talet.
Då är det kanske inte så konstigt att stora grupper känner: Det här med internationalisering och globalisering är inget för mig och min familj. Det är kanske framför allt inte konstigt när de ser att andra människor i samma land har fått det väldigt mycket bättre. Den rikaste procenten i USA har under samma period sett sin inkomst öka med 200 procent. Den rikaste tiondelen har sett sin inkomst fördubblas.
Det här är någonting som internationella organisationer har börjat uppmärksamma. OECD och Internationella valutafonden pratar nu om att regeringar behöver jobba hårdare för att göra tillväxten mer inkluderande, så att alla människor får ta del av vinsterna. Att höra den typen av argument från de internationella institutionerna, som kanske inte historiskt har varit förkämpar för en progressiv politik, är någonting nytt. Diskussionen har svängt i världen.
Jag kan känna att det var på tiden, för detta har vi vetat länge. Ett samhälle där alla får möjlighet att växa, utvecklas, uppnå sin fulla potential och nå framgång i sitt eget liv blir också framgångsrikt. Rättvisa och goda förutsättningar för alla är inte bara moraliskt rätt och riktigt. Det är också ett ekonomiskt smart sätt att organisera samhället på.
Men det kräver ett samhälle som ger de här förutsättningarna. Det handlar om att vi har bra förskolor med högt pedagogiskt innehåll och om att vi har en skola som ser varje barn och som ser till att det får utmanas och utvecklas. Det handlar om att de som vill lägga manken till får möjlighet till högre studier.
Det handlar om att det finns någonstans att bo, att lönekuvertet växer i takt med att välståndet i landet växer, att det finns bra möjligheter att förverkliga drömmen om att starta ett eget företag, att vi har en trygg omsorg om våra äldre och fungerande stöd i perioder när det behövs, att vi har sjukförsäkring när vi blir sjuka och arbetslöshetsförsäkring när vi blir arbetslösa. Det handlar helt enkelt om bra förutsättningar för ett bra liv.
Här har den svenska modellen levererat något helt annat än den amerikanska. Under samma period i Sverige har även de 90 procenten fått ta del av välståndsökningen. Herr talman! Presidentvalet i USA och Storbritanniens beslut att lämna EU kommer att påverka inte bara politiken utan även ekonomin. Därför är det bra att Sveriges ekonomi står stark i den här situationen.
Vi har ordning och reda i de offentliga finanserna. Vi har en låg statsskuld, och våra banker är välkapitaliserade. Det är en stabil grund att stå på med en osäker omvärld. Dessutom pekar nu många indikatorer åt rätt håll i svensk ekonomi. Tillväxten i Sverige är just nu en av de högsta i Europa. Den är högre än i Tyskland och Storbritannien och är den högsta i Norden.
Sedan regeringen tillträdde har 120 000 fler människor ett jobb att gå till. Vi har den högsta sysselsättningsgraden i EU. Byggtakten har inte varit så hög sedan miljonprogrammets dagar. Vi har genom att föra en stram finanspolitik i det närmaste utraderat de stora underskott som vi ärvde för två år sedan. World Economic Forum flyttade för två månader sedan upp Sverige tre platser i sin rankning över världens länders konkurrenskraft.
Den främsta anledningen till det var att vi flyttades upp 30 placeringar vad gäller offentliga finanser. IMF:s stora ekonomiska granskning av Sverige ger ett tydligt stöd för att den förda ekonomiska politiken är väl avvägd. Det är en bra grund att stå på när vi nu ska ta oss an de utmaningar som ligger framför oss.
Även om arbetslösheten nu minskar ser vi att över 350 000 människor fortfarande är arbetslösa samtidigt som vi har 100 000 lediga jobb. Vi ser en bostadsbrist i närmare 250 av landets kommuner. Välfärdens verksamheter, inte minst skolan och vården, har brister. Samtidigt växer vår befolkning. Nya människor behöver få bostad, skolgång och arbete.
På dessa områden gör regeringen stora insatser för att vända utvecklingen. Det är 50 000 fler utbildnings- och matchningsinsatser nästa år. Det är den största bostadspolitiska satsningen på över 20 år. Vi har den stora satsningen i höstens budget, de 10 välfärdsmiljarderna, som skapar en trygg välfärd runt om i hela landet. Därutöver har vi satsat 10 miljarder direkt riktade för att stärka den svenska skolan.
Det är viktiga steg i rätt riktning. Men vi ser också en annan utmaning. De senaste åren har de flesta i Sverige fått det bättre ekonomiskt. Allra bäst har det gått för dem som redan hade höga inkomster. Samtidigt har andra fått stå tillbaka. Vi har sett klyftorna öka, och med ökade klyftor kommer en ökad otrygghet.
Detta är självklart provocerande för dem som lämnas efter men också för dem som ser det hända. I Sverige tycker de absolut flesta om jämlikhet, och den svenska modellen bygger på att alla ska få ta del av välståndet. Därför blir jag - och många med mig, tror jag - arg av att höra om kvinnor som arbetat och kämpat i hela sina liv men inte får en pension som de kan försörja sig på.
Vi blir provocerade av hur undersköterskor i hemtjänsten får jobba dubbla turer samtidigt som lönen är låg, och vi tycker att det är fel när ensamstående mammor inte kan betala avgiften till barnets fotbollsklubb. Det är inte ett sådant samhälle som vi vill ha. Det är inte ett Sverige vi känner igen. Här har politiken inte räckt till.
Som socialdemokratisk finansminister är det mitt ansvar att göra min del för att vända den här utvecklingen, och vi har redan börjat. Vi har sänkt skatten för dem med de lägsta pensionerna, och vi har höjt bostadstilläggen. Vi har höjt underhållsstödet till ensamstående föräldrar och gjort en historisk satsning på välfärden. Detta är dock bara början.
Här ska vi fortsätta att steg för steg skapa ett jämlikt samhälle - dag för dag, budget för budget, år för år, tills klyftorna äntligen börjar överbryggas igen. Herr talman! Därför var det intressant, om än inte särskilt förvånande, att läsa oppositionens budgetar.
Moderaternas allra största satsning är som vanligt ett nytt jobbskatteavdrag som ger mest till dem som tjänar mest. Totalt uppgår de borgerliga partiernas samlade förslag på nya skattesänkningar till nästan 80 miljarder kronor. Man har höjt skattesänkarambitionen jämfört med förra årets budgetmotioner. Skiljelinjerna i svensk politik är alltså tydliga.
Det vi ser är fyra borgerliga partier som vill sänka skatten, spara på välfärden, slakta miljöbudgeten, utförsäkra allvarligt sjuka människor, sänka a-kassan och dra ned på stödet till ett ökat byggande. Det är inte lösningen på de problem vi ser. Det är inte svaret på samhällsutmaningarna. Tittar man i stället på Sverigedemokraterna ser man att de vill avveckla den svenska modellen genom fortsatta privatiseringar, ohejdade vinster i välfärden och försämrad arbetsrätt.
Dessutom vill de spara 10 miljarder på kommunal välfärd. Det motsvarar 20 000 undersköterskor. Sverigedemokraterna är också motståndare till generella statsbidrag till kommuner och landsting så att dessa kan avpassa åtgärder utifrån de lokala behov som finns. Sverigedemokraterna vill att det ska styras från Stockholm och verkar mena att politiker i Stockholm ska bestämma, snarare än människorna i Sveg, Vilhelmina eller Hultsfred.
Låt mig vara tydlig: Jag delar inte den uppfattningen. Jag tror att kunskapen och förmågan att själva bestämma finns runt om i landet. Herr talman! Oppositionens väg är inte rätt väg att gå. Sverige behöver inte fler skattesänkningar och nedskärningar utan tvärtom. Vi behöver investera tillsammans i samhällsbygget för att minska klyftorna. Bara så kan vi skapa ett Sverige som håller ihop.