Mikael Eskilandersson (SD):
Vi sverigedemokrater står bakom alla våra reservationer, men jag vill börja med att yrka bifall till vår och Kristdemokraternas reservation, reservation 2. I dag skriver vi alltså år 2021, och vi ska debattera månggifte i Sveriges riksdag. Låt det sjunka in några sekunder.
Månggiften är förtryckande för kvinnor som ingår, och de förekommer i princip enbart i kulturer där kvinnans människovärde är lägre än mannens. Kvinnorna har heller aldrig möjlighet att säga ja eller nej till andra kvinnor i samma äktenskap, utan det hela utgår från ett tänkesätt där kvinnan är mannens ägodel.
I dessa förtryckande förhållanden finns också ett antal barn. Hur många barn som lever i månggiftesfamiljer i Sverige i dag är det ingen som säkert vet. Det finns i dag tre tydliga skiljelinjer i frågan om månggifte i Sverige. Det finns två partier som vill att månggiften ska bort. Inga månggiften ska vara kvar i samhället.
Jag är stolt över att representera ett av dessa partier - det andra partiet är Kristdemokraterna. Sedan har vi Moderaterna, Centerpartiet och Liberalerna som tycker att de månggiften som finns kan få finnas kvar, men inga nya ska tillkomma.
Och så har vi regeringen, den feministiska regeringen som man gärna kallar sig - regeringen som aldrig missar ett tillfälle att påtala hur kvinnofientliga andra är. Regeringen vill alltså inte bara behålla alla månggiften som finns i Sverige i dag utan också att nya ska kunna tillföras om det finns synnerliga skäl för det. Och regeringen låter sig inte nöjas med det.
Man skriver paragrafen om att trots allt godkänna vissa månggiften med synnerliga skäl på ett sådant sätt att det kan tolkas som att den även ska kunna användas på barnäktenskap. Vägen hit i dag har varit krokig. Frågan om månggiften i Sverige är inte ny, men extra aktuell blev den kanske efter vågen av invandrare 2015.
Flera partier, däribland mitt eget, påpekade att månggifte borde hanteras när vi utredde barnäktenskap. Det fanns till och med en majoritet i civilutskottet för att gå vidare med ett tillkännagivande om det under förra mandatperioden. Men då bjöd regeringen och Morgan Johansson in alla partier för någon form av överläggningar. Ja, det var inte alla partier; alla partier utom mitt bjöds in.
Jag vill minnas att det var en fredag. Själv kunde jag åka hem till familjen. Jag vet inte vad som sas under mötet. Jag var inte inbjuden. Men efter mötet drogs initiativet tillbaka. Då offrades de kvinnor och barn som lever i dessa förtryckande månggiften. Då var det inte längre aktuellt att skynda på processen. Jag tycker att de som satt med då borde skämmas för det.
Regeringen hade i ett slag fördröjt en lagstiftning mot månggifte med flera år. Det är fakta. Vad Elin Lundgren än påstår kunde vi här ha sparat flera år. Jag satt med både i utredningen om barnäktenskap och i utredningen om månggifte.
Hade vi fått uppdraget redan i barnäktenskapsutredningen hade vi lagt fram förslag när vi presenterade vår utredning. Det hade sparat in ett antal år, för lagarna som gäller barnäktenskap har vi redan infört. Regeringen verkar överdrivet mån om att bevara månggiften i Sverige.
Jag beklagar detta, framför allt för de kvinnor och barn som dagligen lever i dessa förtryckande miljöer. Man säger att detta handlar om "retroaktiv lagstiftning" när man försvarar ett bevarande av månggiften. Men jag anser inte att det är retroaktiv lagstiftning när man går in och stoppar ett pågående förtryck av kvinnor och barn. Det var inte retroaktiv lagstiftning när barnaga förbjöds.
Det fanns ingen som ansåg att den som hade barn skulle få fortsätta att slå dem enligt de regler som gällde tidigare. Jag ser inte att det är en enorm skillnad mot det förtryck som kvinnor och barn utsätts för i månggiftesförhållanden. I dag tvingas barn att växa upp i sådana miljöer. Vi borde faktiskt år 2021 kunna stå upp för alla kvinnor och barn i Sverige på riktigt.