Ludvig Aspling (SD):
Europadagen den 9 maj kommer alltså att bli startskottet för den så kallade konferensen om EU:s framtid, vilken syftar till att åtgärda unionens berömda demokratiska underskott. Fokus kommer att ligga på dig, den vanliga EU-medborgaren. Ni ska få komma till tals bland annat genom särskilt utvalda medborgarpaneler. Era vänner med ljumt politiskt intresse ska lockas genom att politik blandas in i idrottsevenemang och festivaler.
Era åsikter ska omsättas i konkret lagstiftning. Det demokratiska underskottet är en verklighet; det är det absolut. Vi kommer att stå bakom varje försök att tackla det, och vi har därför ett par ärliga funderingar kring hur detta ska gå till. För det första saknas helt en djupgående problemformulering. Kärnan i konferensen är "new forms of participation", vilket naturligtvis leder till frågan om vad som är fel med nuvarande sätt att delta.
Vi har ju precis genomgått ett val till Europaparlamentet med ett rekordhögt deltagande. Att mindre än ett år senare återigen vända sig till väljarna för vägledning kan med all rätt uppfattas som ett tecken på svagt ledarskap.
Dessutom finns det ingen opinionsundersökning som tyder på att det här över huvud taget är någonting som EU-medborgarna vill delta i. Kommissionen förklarar inte heller varför förslag från en medborgarpanel skulle ha starkare demokratisk förankring än förslag från de nationella parlamenten.
Om syftet är att ge representanter för allmänheten möjlighet att ta initiativ till lagförslag inom EU vore ett naturligt första steg dels att ge folkvalda i de nationella parlamenten initiativrätt - det har vi inte i dag - dels att flytta över kompetens från unionen till de nationella parlamenten. För det andra saknas en riskanalys.
Medborgarpaneler riskerar att utgöra ett skevt urval, eftersom redan politiskt aktiva tenderar att vara mer engagerade. Dessutom kan det här leda till besvikelse när populära åsikter inte omsätts i handling. Framför allt är risken stor att för mycket EU under en lång tid kommer att få medborgarna att tröttna och sluta lyssna. Jag vet att det är svårt att tänka sig för personer som Hans Dahlgren och mig att det finns vanliga människor där ute som inte spenderar hela dagarna med att fundera över politik.
Men så är det faktiskt, och det här är en risk som man måste beakta. Frågan är också, vilket är själva kärnan, vilken praktisk betydelse dessa medborgarpaneler ska få. Regeringen uttrycker saken så här: "Framtidskonferensens medborgardialoger borde kunna vara ett verktyg för kommissionen för att ge ytterligare stöd för och förankra hur prioriteringarna i den strategiska agendan genomförs på bästa sätt."
Formuleringen tyder på att syftet snarare är att välsigna den sedan tidigare beslutade agendan med en fernissa av folkförankring. Ytterligare ett tecken på att det verkliga syftet inte redovisas öppet är att en majoritet av Europaparlamentet, bestående av socialdemokrater och liberaler, beslutat att utesluta de fyra övriga partigrupperna och de oberoende från allt inflytande över hur konferensen ska genomföras.
EU-ministern måste ju ändå se en viss ironi i att en konferens som syftar till att öka folkinflytandet börjar med att exkludera 40 procent av väljarna från inflytande. Även om detta inte ligger på EU-ministerns bord finns det en viss ironi här, och det är jag säker på att han ser.
Jag har därför ett par ganska enkla frågor: Hur kommer Sveriges regering att agera om medborgarpaneler skulle visa att befolkningen i ett visst medlemsland absolut inte vill ta emot fler migranter? Kommer vi då att ta det till intäkt för att sluta pusha andra medlemsländer att göra detta? Varför behövs en ny form av deltagande? Vad är egentligen problemet med nuvarande form av deltagande?
På vilket sätt anser statsrådet att en medborgarpanel har större demokratisk förankring jämfört med exempelvis ett tillkännagivande från Sveriges riksdag?