Tobias Billström (M):
Kalle Larsson har ställt fyra frågor till mig: 1. Vilka initiativ är jag beredd att ta för att säkerställa att personer från Irak och Afghanistan, som behöver skydd på grund av väpnad konflikt eller andra svåra motsättningar i hemlandet, inte ska avvisas från Sverige? 2. Vilka åtgärder är jag beredd att vidta för att ett tydliggörande av definitionen av begreppet väpnad konflikt enligt 4 kap. 2 § utlänningslagen ska komma till stånd? 3.
Vilka åtgärder avser jag att vidta för att svenska rättskipande myndigheters tillämpning av begreppet väpnad konflikt ska stå i överensstämmelse med internationell humanitär rätt? 4. Vilka åtgärder är jag beredd att vidta för att de bestämmelser i utlänningslagen som rör begreppet väpnad konflikt ska vara i överensstämmelse med de definitioner som är fastställda enligt skyddsgrundsdirektivet?
Inledningsvis vill jag framhålla för Kalle Larsson att jag inte är beredd att gå in i någon sakdebatt om huruvida Migrationsverket och berörda domstolar, i sista hand den praxisskapande Migrationsöverdomstolen, tolkar utlänningslagen i enlighet med vad lagstiftaren avsett. Skulle jag i något avseende anse att en lagändring behövs kommer jag att verka för att regeringen lämnar en proposition om en sådan lagstiftning till riksdagen.
Vad gäller lagstiftningen framgår av utlänningslagen att de som är i behov av skydd av de skäl Kalle Larsson nämner har rätt till uppehållstillstånd. Det gäller även personer från Irak och Afghanistan. Därmed uppstår inte frågan om avvisning från Sverige i dessa fall. Vad gäller tillämpningen av utlänningslagens skyddsbestämmelser är denna, liksom all annan rättstillämpning, en fråga för berörda myndigheter och domstolar.
Regeringen har inte någon uppgift i den vanliga asylprocessen inklusive verkställigheten av avlägsnandebeslut. Regeringen är inte längre någon praxisbildande instans, och jag kan av konstitutionella skäl inte uttala mig om rättstillämpningen i asylprocessen. I frågan om det behövs ett tydliggörande av definitionen av begreppet väpnad konflikt enligt utlänningslagen har jag nyligen framfört min uppfattning i svar på en skriftlig fråga .
Migrationsöverdomstolen måste få möjlighet att närmare klargöra innebörden av bestämmelsen om skyddsbehövande i övrigt innan ett initiativ för att ändra bestämmelsen aktualiseras. I sammanhanget vill jag påminna om att en utvärdering av instans- och processordningen i utlännings- och medborgarskapsärenden nyligen inletts. Utvärderingen berör även skyddsbestämmelserna i den nya utlänningslagen.
Vad gäller de rättskipande myndigheternas tillämpning av begreppet väpnad konflikt ska den ske utifrån regleringen i utlänningslagen. I vad mån detta i sin tur överensstämmer, eller bör överensstämma, med någon av de konfliktnivåer som får anses följa av den internationella humanitära rätten är jag inte beredd att uttala någon mening om. Det ankommer på Migrationsverket, migrationsdomstolarna och ytterst på Migrationsöverdomstolen att avgöra hur begreppet ska tillämpas i utlänningsmål.
Vad gäller skyddsgrundsdirektivet har detta som Kalle Larsson nämner redan trätt i kraft och det utgör en rättskälla att beakta i asylprocessen. Frågan om i vilka avseenden direktivet kan kräva ändringar i svensk lag bereds för närvarande inom Regeringskansliet med sikte på en proposition nästa år. Sammanfattningsvis avser jag inte att ta något initiativ i de avseenden som Kalle Larsson lyfter fram.