Lars-Arne Staxäng (M):
Jag vill först yrka bifall på Moderaternas reservationspunkt 4 samt i övrigt hänvisa till vårt särskilda yttrande. Herr talman! Det är oro ute i världen. Vi har flyktingströmmar på över 70 miljoner människor runt om på vår jord samt ekonomisk instabilitet i många länder.
Inte minst i Sverige märker vi detta på ett påtagligt sätt, med ett stort antal människor som söker asyl. Det finns också en oro att de ekonomiska obalanserna ska medföra en nedgång i världsekonomin. Detta kommer i så fall att påverka Sverige med stor kraft, eftersom vi är så exportberoende. Vårt nuvarande pensionssystem är starkt bundet till ekonomin och till dem som arbetar i Sverige.
Tidigare hade vi ett ATP-system som varken var kopplat till tillväxten, livslängden eller till arbete. Det var även förmånsbestämt, och allt detta gjorde att systemet imploderade inifrån. Det kan vara bra att ha i minnet eftersom Vänsterpartiet fortfarande pläderar för att införa något liknande system igen. Vårt nya pensionssystem som infördes i början av 2000-talet är mycket mer kopplat till just arbete.
Man tjänar in sina pensionspoäng och får sina pensionsrätter, krona för krona, upp till en maximinivå. Dessutom finns det inte längre någon undre eller övre gräns för hur många år som man kan tjäna in en bättre pension.
Men en sak måste poängteras än en gång eftersom många fortfarande inte har klart för sig hur pensionssystemet är konstruerat, nämligen att dagens arbetstagare genom pensionsavgifter betalar dagens pensioner och att framtidens arbetstagare betalar framtidens pensioner. Det är ett så kallat generationskontrakt. Vi förutsätter att våra barn och barnbarn kommer att betala in pensionsavgifter till oss när vi går i pension.
Det är fortfarande alltför många som tror att deras pensionsavgifter har betalats in i några AP-fonder och ligger där och väntar på dem tills de går i pension. Om vi ska få respekt av kommande generationer för att betala in pensionsavgifter till våra löften om pensioner är det synnerligen viktigt att varje generation betalar för sig och inte vältrar över skuldbördor på kommande arbetstagare. Det måste upplevas som ett rättvist system.
Detta gäller både avgifter till pensionssystemet, kommande pensionsåldrar och även ändringar i premiepensionssystemet. Jag säger detta eftersom det finns signaler om att ändra och förminska premiepensionssystemet. Det skulle vara ett stort misstag, eftersom tillväxten varit på över 6 procent från starten för 20 år sedan. Erfarenheter från hela 1900-talet visar att avkastningen från denna art av sparande ger betydligt mer än insatsen.
Därför är denna typ av sparande mycket viktigt för våra framtida pensioner, just för våra barn och barnbarn. Även om vårt pensionssystem är så konstruerat att det håller för olika obalanser behöver det förstärkas för att inte riskera att hamna i balanseringar vid vanliga ekonomiska tillbakagångar.
Det är därför som de olika regeringarna och pensionsgruppen tillsatt ett antal utredningar som alla på olika sätt ska stärka, klargöra och förenkla pensionssystemet. Vi har ett antal faktorer som vi har att ta hänsyn till. Det kommer att bli många färre som arbetar i framtiden i förhållande till dem som är pensionärer. Pensionen ska räcka längre, eftersom vi blir allt äldre. Vi måste stärka tillgångssidan i pensionssystemet.
Därför har pensionsgruppen ett antal utmaningar framåt som handlar om hur vi ska förvalta och stärka systemet. Pensionsgruppen har också tillsatt en utredning som ska titta på hur vi kan få mer jämställda pensioner, vilket också är viktigt. Herr talman! Det är viktigt att poängtera att det finns bara en sak som kan betala pensioner och ge systemet stabilitet under överskådlig tid, nämligen arbete, arbete och åter arbete. Fler i arbete ger bättre pensioner.
40-talsgenerationen har nu till stora delar gått i pension, och detta gör att det redan fattas människor på många arbetsplatser - inte minst i vården. Nu går det tre arbetstagare på varje pensionär. Redan om 20 till 25 år kommer den siffran att vara närmare två arbetstagare på varje pensionär om inte villkoren ändras innan dess.
Vårt svenska pensionssystem tål och är konstruerat för denna typ av förändringar, men pensionsnivån riskerar att bli alltför låg för många som framför allt inte har tillräckligt med tjänstepension eller började arbeta i tidiga åldrar. Vi måste därför i framtiden få till ett flexiblare system för vid vilken ålder man inträder som pensionär på heltid. Herr talman!
Det finns en stabil majoritet för vårt svenska pensionssystem. Det är i dag sex partier över blockgränsen som tagit sitt ansvar för att Sverige ska ha ett stabilt pensionssystem som ska klara de olika påfrestningarna från demografi och ökningar av medelåldern till kraftiga konjunkturväxlingar. Men då kommer min första fråga till de rödgröna partierna och i första hand Vänstern.
Ni har sedan det nya pensionssystemet infördes kritiserat detta och har ofta sagt att man borde införa ett helt nytt system. Ni klagar även på nivåerna i pensionssystemet och vill ha tillbaka ett förmånsbestämt system som kan ge mellan 65 och 70 procent av slutlönen. Det låter väl bra om man inte tittar på vilka konsekvenser detta skulle få.
Det skulle innebära att pensionssystemet måste förstärkas med flera tusen miljarder om alla människor skulle omfattas nu och i framtiden. Jag förstår att det är ett välvilligt önsketänkande, men om ni är ett seriöst riksdagsparti så måste ni väl också titta på de ekonomiska konsekvenserna av ett sådant förslag. Varifrån ska ni ta alla dessa pengar? Ska skatten höjas till 60 procent på vanliga inkomster och pensioner?
Frågan till Socialdemokraterna blir följande: Ni genomför helt riktigt en skattesänkning för pensionärer, även om det är en begränsad grupp. Det är inte alla som får ta del av sänkningen, men det finns ändå en skattesänkning. Men sedan höjer ni skatter och avgifter för pensionärerna inom en rad områden - inte att förglömma bensinskatten. Många pensionärsgrupper till och med förlorar i slutänden när man lägger plus och minus ihop.
Jag skulle också vilja fråga Sverigedemokraterna en sak. Jag noterar att ni även i år gjort en kraftig satsning på garantipensionärerna i ert budgetförslag. Det låter välvilligt och bra, och det är många som vill göra det. Men fortfarande förstår jag inte hur ni får ihop ekvationen. Alla som sysslar med pensionsfrågor vet att skillnaden i pension och bostadstillägg mellan dem som enbart har garantipension och dem som har låg inkomstpension är liten.
Vet ni om att konsekvensen av ert förslag blir att nettopensionen kan bli högre för en garantipensionär än en lågbetald inkomstpensionär? Herr talman! Jag kan till min glädje konstatera att från och med årsskiftet 2016 kommer pensionsnivåerna att gå upp för de flesta grupperna. Både tilläggs- och inkomstpensionen ökar med över 4,2 procent.
Det ger en ålderspensionär som har 12 000 i pension 492 kronor mer i månaden eller 5 900 kronor per år. En pensionär som har 15 000 i pension får 615 kronor mer i månaden. Det är en konsekvens av att det gick bra för Sverige för ett par år sedan, eftersom det alltid är ett par års fördröjning. Den statliga delen av pensionssystemet omsätter över 36 miljarder.
Därtill kommer inkomstpensionssystemet - den riktigt stora delen - som omsätter hela 285 miljarder kronor. Sammanlagt omsätter det svenska pensionssystemet 321,7 miljarder. Jag skulle vilja avsluta mitt anförande med följande tre ja som är viktiga för pensionssystemet. Ja till stabila statsfinanser.
Ja till en fortsatt arbetslinje. Ja till ett fortsatt stabilt och uthålligt pensionssystem.