Johan Pehrson (L):
När vi nu talar om kriminalvården vill jag börja mitt anförande med att tacka alla de människor som jobbar inom den och som ser till att personer som kommer dit förhoppningsvis är bättre när de kommer ut än när de kom in. Alla dessa människor gör ett fantastiskt viktigt arbete, och det är kopplat till det vi har debatterat tidigare i dag.
Om vi går samman mot brott kan vi också se till att risken för återfall minskar. Med detta sagt kan man konstatera att det dock är kris inom kriminalvården.
Åren fram till 2018, innan vi fick den senaste regeringen på plats inom ramen för januariöverenskommelsen, bestod ledarskapet av att man stoppade huvudet i sanden och sköt upp det mesta. Det var ju inte så att det inte skedde någon utbyggnad av polisen eller att det blev skärpta straff.
Vi såg också att den internationella brottsligheten fick ett allt starkare grepp även i Sverige. Om man av effektivitetsskäl stänger gamla anstalter som ibland har funnits i flera hundra år måste man också bygga nytt.
Detta har skjutits upp på grund av ovilja att ta dessa investeringar och oförmåga att hantera de två statliga entiteterna Kriminalvården och Specialfastigheter.
Men vi kan nu konstatera att sedan 2017 har man, inte minst genom att Liberalerna drivit på, satt igång att bygga fler anstalter än man gjort på 50-60 år. Det byggs enormt många nya anstalter. De tar dock 5-7 år att bygga, och sedan ska de ha personal och så vidare.
Det är en enorm apparat att öppna ny kriminalvård. I väntan på att det ska bli klart är kriminalvården väldigt pressad. Man använder vilrum, kloster, kursgårdar och sommarstugor till fängelseplatser. På några av de gamla anstalterna har man slängt ut den nya verksamhet som etablerats och dragit gång kriminalvård igen.
Detta är helt nödvändigt, för effekterna av den bristande hanteringen från regeringens sida de senaste sju åren är sämre behandling, sämre förutsättningar för utbildning och sämre möjligheter till arbete.
Som också nämndes i förra debatten pratar vi om människor som kanske aldrig har arbetat och som måste lära sig hur man får mat på bordet på ett hederligt sätt.
Det här innebär att en del intagna hamnar på fel plats, det vill säga att personer trycks ut i den lägsta säkerhetsklassen på våra kriminalvårdsanstalter, vilket gör att risken för brott eller rymningar är ganska stor. Än värre är att det har uppstått köer.
Trots alla dessa vilrum och kloster och dubbelbeläggning på våra anstalter är det kö, soningskö, in i kriminalvården. Vad händer då, fru talman? Jo, hör och häpna, ibland begår människorna i kön nya brott. De kan begå ganska allvarliga brott, och med nuvarande straffrätt i Sverige är det i stort sett straffritt.
Vi pratar om människor med mycket svag självkänsla, låg empatisk förmåga och inte sällan drogmissbruk, så det är också synd om de människor som är på väg in på anstalt för att få hjälp med sitt liv - resten av sitt liv, förhoppningsvis. De begår nya brott, och det blir nya brottsoffer som drabbas. Det är så att säga stopp i systemet. Det är inte bra. Liberalerna kommer att fortsätta driva på för att man ska fortsätta bygga nya anstalter.
En hel del av det som nu tas till som nödåtgärder är ju sådant som leder till att även nästa rapport från Riksrevisionen kommer att visa på effektivitetsbrist. När vi bygger om kursgårdar till fängelser är det ju inte helt självklart att det blir större effektivitet vad gäller vare sig kostnad eller innehåll med tanke på att rehabiliteringen är viktig.
Reservationerna i betänkandet bygger mycket på just effektiviteten. Liberalerna står bakom reservation nummer 1, som egentligen inkluderar en hel del andra reservationer. Det handlar om att häkten, frivård och transporter inte är med i utredningen från Riksrevisionen men också om frågan om stordriftsfördelar.
Den senare är också en fråga om effektivitet och hur man mäter och om man mäter effektivitet nu. Om vi hade tre fängelser - Nord, Mitt och Syd - och 1 500 eller 2 000 i varje enhet skulle det såklart bli billigare. Men skulle det bli bättre vad gäller förutsättningarna att samverka med program för att ta sig utanför murarna, villkorlig frigivning ihop med frivården och så? Det är inte säkert. Jag yrkar dock bifall endast till reservation 1.
Det finns mycket mer att göra, och vi i Liberalerna ska göra vad vi kan för att se till att utbyggnaden av kvalitativa platser med stort innehåll fortsätter också framöver. Vi är dock imponerade av det arbete som görs av alla medarbetare i kriminalvården i dag under ganska tuffa förhållanden.