Magdalena Streijffert (S):
Det är en mycket angelägen fråga som Marina Pettersson har tagit upp i dag och som vi diskuterar. Barnfattigdomen ökar och kommer att öka ännu mer med tanke på dagens situation. Forskning från bland annat Göteborgs universitet visar att framför allt ensamstående mammor har varit en utsatt grupp under en ganska lång tid. De hade svårt att få ekonomin att gå ihop redan före jobbkrisen och lågkonjunkturen.
Vi ser också att barn vars föräldrar har en annan etnisk bakgrund är i en väldigt utsatt position. Och nu ser vi hur arbetslösheten ökar, hur varslen haglar. Det gör ju att ännu fler barn kommer att leva i fattigdom, och det är djupt olyckligt.
Jag tycker nästan att det är provocerande när jag hör Göran Hägglund säga att det är viktigt att förhindra långvarig frånvaro från arbetsmarknaden, men under tiden med arbetslöshet finns de sociala trygghetssystemen där som stöd. Jag vet att Jasenko också frågade: Vilka trygghetssystem finns egentligen kvar, och vad är det egentligen som händer nu när människor varslas från sina arbeten? Man har höjt avgiften till a-kassan, vilket har gjort att väldigt många har gått ur.
Det gör också att de som nu blir arbetslösa kanske inte längre finns med i arbetslöshetsförsäkringen utan tvingas att söka socialbidrag, tvingas sälja hus och bil för att kunna få någon form av hjälp och stöd för att få det att gå ihop. Vi ser också sjuka som inte får någon hjälp att komma tillbaka. Arbetsgivaren behöver inte ta ansvar längre. Man kan vänta ut dem i sex månader.
Sedan står de till arbetsmarknadens förfogande, människor som utsorteras från sjukförsäkringssystemet. Det är klart att det är barnen som drabbas när föräldrarna råkar ut för de här sakerna. Man pratar om utbildning. Självklart är det vägen till arbete, egenförsörjning som är så viktig. Men man har dragit ned med en tredjedel av platserna på komvux. Man har minskat antalet högskoleplatser.
Det gör ju att människor som nu står arbetslösa egentligen inte har möjlighet att fortbilda sig i den utsträckning som man faktiskt kunde göra tidigare. Där har man faktiskt dragit ned. Man säger att man satsar, men det är efter att man har dragit ned ganska rejält.
Vi ser också hur kommunernas och landstingens ekonomier drabbas av lågkonjunkturen och jobbkrisen, hur man tvingas dra ned i välfärden. Det är större barngrupper. Man drar ned på nattis på de ställen där det finns. Det är någonting där framför allt barn som kanske har det lite svårt hemma har kunnat få hjälp och stöd.
Detta dras ju nu också in eftersom regeringen tyvärr inte ger förstärkningar till kommunerna, så att de slipper göra de här neddragningarna. Det här duger inte, anser jag. Det här är för lite satsningar. Det är barn som kommer att drabbas, och regeringen är passiv. Jag hoppas kunna få svar under den här debatten. Vi är oroliga. Barn kommer i kläm, och de kommer att påverkas under resten av sina liv.
Jag tycker att det är viktigt att ta fram något åtgärdsprogram för att hjälpa de här barnen och deras föräldrar, så att de slipper skammen. När barnen går till förskolan har de kanske inte overall på sig, så att de kan vara ute och leka med de andra barnen. Nej, Göran Hägglund, det här duger inte.