KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva-Lena Jansson (S):
Jag hade inte tänkt gå upp i den här debatten, men jag gör det i alla fall. Jag har stått här ett antal gånger och diskuterat arbetsmiljöfrågor. Man kan säga att det var mycket sämre förr. Men det betyder inte att det är bättre nu. Vi ser en ganska alarmerande utveckling. Statistik visar en sak - verkligheten visar något annat.
Att människor dör i arbetet och att det har dött en i veckan, som Tomas Nilsson tog upp, tycker jag är anmärkningsvärt. Det mest skandalösa och det mest osmakliga är väl att människor dör på jobbet, precis som Sven-Erik Bucht redovisade.
När det gäller arbetsmarknadsministerns svar: Jag tror inte att det finns någon här i kammaren som välkomnar att människor skadar sig och dör i jobbet, utan jag tror att alla är intresserade av att vi ska få en bättre arbetsmiljö - det är jag helt övertygad om. Men vi har olika medel för att komma dit. Arbetsmarknadsministern säger i svaret att det är viktigt att komma ihåg att det är arbetsgivarnas ansvar att se till att arbetsmiljölagstiftningen följs. Det är helt korrekt. Det är arbetsgivarna som är ansvariga.
Men det är också viktigt att man ger den myndighet som ska se till att arbetsgivarna sköter sitt ansvar resurser och möjligheter att bedriva tillsyn. Från 2006 till 2013 har man minskat antalet inspektörer med 240 personer. Då ska man komma ihåg att alla som har slutat på Arbetsmiljöverket inte var inspektörer utan också var personer som tog emot uppgifter och hjälpte inspektörerna att administrera de här uppgifterna.
Då inser man att inspektörerna i dag får göra en massa andra saker. Enligt generaldirektören leder regeringens så kallade satsning till att det blir tio färre anställda per år. Då måste man fundera på: Hur ger man Arbetsmiljöverket möjlighet att bedriva tillsyn på ett tillfredsställande sätt? Hur ger man verket möjlighet att komma åt de arbetsgivare som inte tar sitt arbetsmiljöansvar på allvar?
Arbetsmarknadsministern säger att det är viktigt med ett gott samarbete mellan regeringen, Arbetsmiljöverket, arbetsmarknadens parter och arbetsgivarna i det förebyggande arbetsmiljöarbetet. Min fråga är: Hur tänker regeringen att det samarbetet ska gå till? Tycker regeringen, det vill säga statsrådet som är här i kammaren, att samarbetet med arbetsmarknadens parter och med fackförbunden, som faktiskt påtalar ett antal viktiga frågor, ser bra ut?
Ministern säger att regeringen har tillfört resurser till Arbetsmiljöverket för olika satsningar. Ja, det har man gjort. Men man har samtidigt reducerat det totala anslaget med 20 procent, och det får effekter på verksamheten. Jag skulle vilja veta hur arbetsmarknadsministern ser på möjligheten att bedriva den här tillsynen och komma åt de arbetsgivare som inte tar sitt arbetsmiljöansvar.
Jag skulle också vilja veta hur samarbetet ska gå till, för arbetsmarknadsministern talar ju om samarbete.
Eva-Lena Jansson (S):
Statistik är bara siffror. Om man bara ser statistiken som siffror blir det svårt att förhålla sig till vad det handlar om. Det är först när man säger att det handlar om personer, och till och med nämner dem vid namn, man förstår vad det innebär.
Jag har i mitt yrkesliv sysslat en hel del med arbetsmiljöfrågor som skyddsombud och vet att man som skyddsombud är ganska ensam om man inte kan få stöd från Arbetsmiljöverket i vissa sammanhang. Vi har talat om arbetsskador och om dödsolyckor.
Vi talar om hur man ska prioritera arbetsmiljöarbetet, för vi tror att en dödsolycka kommer av att man inte har prioriterat arbetsmiljöarbetet - att det finns risker och tillbud som inte har rapporterats. Vi vet också från de samtal vi har med skyddsombud att det finns ett mörkertal.
Det finns väldigt många visstidsanställda, timanställda, bemanningsinhyrda och personer med F-skattsedlar som aldrig hinner anmäla sina olyckor eller tillbud innan de har lämnat arbetsplatsen. Därför är det väldigt viktigt att ha fokus på de här frågorna.
Jag tycker att det är lite bekymmersamt när många av de borgerliga företrädarna är bekymrade över att vi står här i dag med stort engagemang, nämner personer och talar om att det här berör oss starkt. Det är ingen som har beskyllt arbetsmarknadsministern för dödsolyckorna. Däremot är vi väldigt kritiska till regeringens sätt att hantera Arbetsmiljöverket och arbetsmiljöfrågor över huvud taget.
Om man tar frågorna på allvar borde man också bry sig om och fundera på: Skulle det vara större insatser i arbetslivet om man satsade mer på Arbetsmiljöverket och inte prioriterade skattesänkningar framför allting?
Eva-Lena Jansson (S):
På Arbetsmarknadsdepartementet konstaterade man själva 2012 att svensk rätt behövde ändras för att uppfylla EU-rättens krav, så man kan ju fundera på om inte Elisabeth Svantesson har någon dialog med dem på departementet. Det är inga nya argument som ministern kommer med; dem kom man med redan i december. Och EU-kommissionen har ju underkänt argumenten en gång tidigare.
Det som händer är att man fortfarande kan göra den här typen av kombinationer så att man kan ha visstidsanställda år ut och år in. Människor får gå från säsongsanställning till timanställning till vikariatsanställning och däremellan visstidsanställning. Det vi socialdemokrater har sagt är att visstidsanställning är ett komplement.
Men när det används systematiskt på det här sättet, när vi ser att det kan missutnyttjas, kan man fråga sig: Är problemet om det är 500, 5 000, 50 000 eller 500 000 som utnyttjas, eller är problemet att lagstiftningen är fel? Jag tycker att lagstiftningen är fel och att människor utnyttjas, och då borde man göra något åt det.
Vad är det som gör att varken den nuvarande arbetsmarknadsministern eller de två tidigare sedan 2006 vill tala med arbetsmarknadens parter om den här frågan? Vad är det som gör att man inte vänder sig till TCO och försöker lösa detta? Om man till exempel inför en övre tidsgräns på tre år under en femårsperiod, som TCO föreslagit, kommer man ju till rätta med problemet.
Det hotar inte jobben och förhindrar inte legitim användning av tidsbegränsad anställning. Däremot får man bukt med missbruket. Varför är ministern så rädd för det? Det som händer med människor som har otrygga anställningar är att man sänker sina krav på arbetsmiljön. Man törs inte säga ifrån och är rädda att ifrågasätta om man har rätt lön. Det är också en genusfråga.
Visstidare har allt oftare deltid, och framför allt är en majoritet av dem som har visstidsanställningar kvinnor, så det är både en jämställdhets- och en jämlikhetsfråga. Men framför allt handlar det om makten på arbetsmarknaden, och när makten blir så ojämn att den överlämnas enbart till arbetsgivaren får vi ett problem på arbetsmarknaden.
Vi får en sjuk arbetsmarknad där arbetsgivaren har all makt i världen och den enskilde får sitta med mobilen i hand och vänta på att kanske få ett sms för att kunna få en anställning. Man vet att man aldrig kan bestämma när man ska ha semester och när man ska vara ledig, därför att man hela tiden får räkna med att man kanske får jobba nästa vecka. Människor vill ha ett arbete men en trygg anställning.
Har man jobbat i flera år på en arbetsplats och har ett jobb som är ett ordinarie arbete där ska man inte ha visstidsanställning. Jag förstår inte varför vill låta arbetsgivarna utnyttja den här möjligheten. Jag tycker att regeringen och arbetsmarknadsministern är svaret skyldiga: Vad är det som gör att ni vill ge den här makten till arbetsgivarna och tillåta att de fortsätter att utnyttja människor på svensk arbetsmarknad på det här sättet?
På vems uppdrag gör ni det? Ni har ju hållit emot så länge och pratar inte med arbetsmarknadens parter. Varför vill ni inte göra det? Det borde regeringen kunna svara på, herr talman.
Eva-Lena Jansson (S):
Under åtta år har jag haft ganska många interpellationsdebatter, och det är märkligt att det är så svårt att få svar från ministrarna. De har längre tid än jag i talarstolen, så de borde väl åtminstone någon gång kunna svara på frågorna. Ser inte arbetsmarknadsministern att människor utnyttjas? Varför vill inte arbetsmarknadsministern samtala med parterna? Nu börjar arbetsmarknadsministern kommentera avtal.
Jag tog ett avtal som exempel där man hade en lång konflikt för att komma till rätta med att arbetsgivarna skulle kunna utnyttja lagstiftningen och ha en stor del av den ordinarie personalen som visstidsanställda. Det som Unionen har gjort är att teckna ett avtal.
När man tecknar ett avtal får man något för det. Men man får mindre om man tecknar ett avtal, om lagen är dispositiv, om lagen är dålig. Därför är det viktigt att lagen är bra. Det EU-kommissionen konstaterar är att svensk lagstiftning bryter mot EU-rätten. Det måste Elisabeth Svantesson förhålla sig till oavsett om SCB har tagit fram statistik eller inte.
Att Sverige bryter mot EU-rätten borde bekymra ministern. Men det bekymrar inte ministern. Hon har bara varit minister i tio månader, och denna fråga har dragits i långbänk. Jag möter människor som har otrygga anställningar och inte törs ta debatten på arbetsplatsen. De är oroade eftersom de inte vet om de får fortsätta jobba, för arbetsgivaren har rätt att utnyttja det.
Att ha en vikariatsanställning eller en visstidsanställning en kort tid är okej, men det ska inte vara visstid på livstid, som det nu riskerar att bli.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag ska börja med att tacka statsrådet Ulf Kristersson för svaret. Rubriken på min interpellation är Utförsäkrades ekonomiska situation . Efter det att regelverket för sjukförsäkringen förändrades har ca 75 000 personer utförsäkrats. En stor del av dessa är kvinnor. Fler av dem som har utförsäkrats tvingas i dag söka försörjningsstöd.
Jag hänvisar i min interpellation till en rapport från Akademikerförbundet SSR där det framgår att det finns en stor grupp som är sjukskrivna med läkarintyg som har otillräcklig eller ingen sjukpenning eller som väntar på sjukpenning. Försörjningsstödet är tänkt att vara ett behovsprövat bidrag som är såväl tillfälligt som det sista skyddsnätet. Det regleras i socialtjänstlagen.
Det skiljer sig från en inkomstförsäkring som ska täcka när man är borta från arbete. Jag beskriver personer som har trillat ut sjukförsäkringen, som är sjuka och har läkarintyg men som inte får någon ersättning i alla fall. Socialförsäkringsministern pekar på att man i rapporten hänvisar till en utredning om personer som inte har en sjukpenninggrundande inkomst.
Jag skrev i min interpellation att vi kan se personer med långvarigt sjukdomstillstånd hänvisas till försörjningsstöd i stället för att omfattas av sjukförsäkringen. Det innebär att dessa personer riskerar att få en mycket låg pension. Min fråga till Ulf Kristersson var: Avser statsrådet att vidta några åtgärder för att sjukskrivna ska slippa söka försörjningsstöd? Det fick jag inte riktigt något svar på.
Är det rimligt att man, när man är sjuk och har haft en sjukpenninggrundande inkomst, får försörjningsstöd? Det som händer är att man då får en behovsprövad ersättning. Det innebär att man måste göra sig av med allting man äger och har innan man kan få fullt försörjningsstöd därför att tidsgränserna är förändrade.
Tycker ministern att det är bra att den som inte har en sjukpenninggrundande inkomst och är sjukskriven, även långvarigt, ska gå på försörjningsstöd? Man har inte rätt till a-kassa, inte rätt till sjukpenning och blir hänvisad till ett långvarigt försörjningsstöd.
Den rapport från SSR som jag hänvisar till visar att det har varit en urholkning av både arbetslöshetsförsäkringen och sjukförsäkringen som inneburit att fler i dag gå på försörjningsstöd. Tillbaka till frågan: Tycker statsrådet att det är rimligt att sjukskrivna ska ha försörjningsstöd som sin inkomst när de är sjuka?
Jag har läst rapporten, och jag är lite bekymrad. Jag träffar många sjuka som har en väldigt dålig ekonomi och som är bekymrade. De är naturligtvis bekymrade över sin situation i dag och över sin situation framöver när de blir pensionärer, för det ska de förhoppningsvis kunna bli. Vad ska de leva på? Har man försörjningsstöd tvingas man, precis som jag nyss beskrev, göra sig av med allting man äger och har för att kunna få ersättning.
Om man lever ihop med en annan person behöver man inte få någon ersättning alls; man kan vara sjukskriven med läkarintyg ändå. Jag skulle vilja ha lite mer svar av statsrådet.
Eva-Lena Jansson (S):
Det är lite förvånande att socialförsäkringsministern vill ha fört till protokollet att han är glad om Socialdemokraterna inför medborgarlön. Det ligger i varje fall inte i vårt partiprogram att vi ska införa det. Jag försöker diskutera sjukas och utförsäkrades situation när de tvingas leva på försörjningsstöd eftersom vi i dag har tidsgränser som gör det möjligt att bli utförsäkrad trots att man är sjuk och har läkarintyg på det.
Jag försöker diskutera det faktum att antalet som är långtidsberoende av försörjningsstöd ökar. Jag tycker att det är bra att vi har inkomstrelaterade försäkringar - absolut. Jag tycker inte att det är bra att man går länge på försörjningsstöd - absolut inte. Socialförsäkringsministern redovisar att kommunerna gör ett fantastiskt arbete. Jag vet det. Örebro kommun gör ett sådant arbete.
Det vore tänkvärt, och kanske till och med bra, om regeringen inte bara som i gårdagens och dagens debatt hänvisar till att kommunerna gör ett bra jobb utan också tar sitt eget ansvar. Det vi har sett med denna politik där man har försämrat a-kassan och sjukförsäkringen är att man skickar kostnaden för sjuka och arbetslösa till kommunerna, och sedan får de lösa det med egen arbetsmarknadspolitik och med försörjningsstöd.
Regeringen använder de pengar som skulle gå till sjukförsäkringen till att omvandlas till allmän löneavgift. Sedan kan man sänka skatten för Ulf Kristersson, för Eva-Lena Jansson och för alla andra som har det välbeställt, som lever ett bra liv och som inte behöver söka försörjningsstöd. Jag tycker att det är en orättvis politik, och jag tycker att det är en orättfärdig politik. Socialförsäkringsministern är uppenbarligen nöjd.
Jag tycker inte att det är bra att sjukskrivna med läkarintyg har försörjningsstöd, och jag förstår inte varför ministern tycker det.
Eva-Lena Jansson (S):
Det är svårt att få svar av finansministern. Nu har jag ställt frågan två gånger, och jag ställer den igen: Vet finansministern hur mycket man kan få ut från a-kassan som arbetslös oavsett vilken inkomst man har haft? Vet han vad högstanivån på vad man kan få ut är efter skatt? Om han vill ha tips kan han läsa min interpellation. Han har vägrat svara, men jag tänkte att det vore bra om det kom ut från hans mun.
Det vi nu ser, när finansministern talar om våra trygghetssystem, våra inkomstförsäkringar och våra socialförsäkringar som bidrag, är att de är i nivå. A-kassan är alltså i nivå med försörjningsstöd, det yttersta skydd vi har i samhället. Rapporten visar att 115 000 personer får försörjningsstöd och är arbetslösa. Därutöver tillkommer 15 000 personer med arbete som är beroende av försörjningsstöd, då lönen inte räcker till.
Utöver dessa finns det 35 000 sjukskrivna med läkarintyg som inte får sjukersättning, som inte får tillräckligt eller som får vänta på sjukpenning. Detta är Anders Borg nöjd med! Ojämlikheten ökar mest i Spanien, Slovenien, Frankrike och därefter Sverige. Det finns det statistik på. Klyftan mellan rika och fattiga har ökat lika mycket i Sverige som i OECD i genomsnitt.
Det är inte min statistik, utan det är de organisationer som Anders Borg hänvisar till. Jag tycker att det är bekymmersamt att vi får ökade klyftor. Jag har förstått att den här regeringen har använt pengarna från trygghetssystemen till att sänka skatten för sig själva. Jag tycker att det är problematiskt att vi får ökad ojämlikhet.
Jag kan inte förstå hur Anders Borg kan stå här och vara så himla nöjd när vi får en minskad sammanhållning och när våra trygghetssystem i stället för att vara riskutjämnande och skapa social sammanhållning är sådana att människor får skaffa sig extraförsäkring. Ta gärna en titt ut i landet! Prata med de fattiga pensionärerna i Sverige och försök övertyga dem om att ojämlikheten har minskat. Du har fel, Anders Borg!
Eva-Lena Jansson (S):
I finansministerns svar till Hillevi Larsson står det att jobbskatteavdraget gör det mer lönsamt att arbeta, vilket ökar drivkrafterna att gå från utanförskap till arbete och från deltid till heltid. Min fråga till finansministern är: Anser finansministern att pensionärer befinner sig i utanförskap? Jag tycker att det är en relevant fråga, för han beskriver att jobbskatteavdraget har tillkommit för att minska utanförskapet.
Det måste betyda att de som inte får ta del av jobbskatteavdraget, det vill säga pensionärerna, är i utanförskap. Jonas Jacobsson Gjörtler försöker beskriva det som att pension inte är uppskjuten lön, men vad vill han då beskriva det som? Är det ytterligare ett bidrag? Det är ju så ni benämner olika typer av ersättningar. Min uppfattning är att pension är uppskjuten lön och därför ska beskattas likadant.
Vi går till val på att höja skatten för dem som tjänar över 60 000 kronor, Carl B Hamilton. Jag vet inte hur många år ni har gått till val på att ta bort värnskatten. Jag har inte sett att ni har gjort det än, men ni kanske tänker göra det nästa mandatperiod. Jag har däremot sett att ni gemensamt i den borgerliga gruppen har föreslagit massor av skattesänkningar. Frågan är vem som vinner skattesänkarligan. Det blir i alla fall inte vi.
Däremot är vi mycket tydliga med att vi vill ta bort skatteklyftan mellan löntagare och pensionärer. Det är ett av våra vallöften, eftersom vi tror på jämlikhet i ett samhälle. Vi tror också på att även pensionärer behöver ha inkomster för att kunna handla, leva bra, betala sin hyra, köpa sin mat och göra saker utöver det basala.
Frågan till finansministern, som han måste svara på, är: Anser han att pensionärer är i utanförskap? Är det därför de inte ska kunna ta del av skattesänkningen? Varför tycker han att det är så viktigt att det ska vara skillnad mellan skatt för pensionärer och för dem som jobbar? Pensionärer har uppenbarligen redan jobbat klart. De har jobbat färdigt. Många av dem har slitit i många fler år än både Anders Borg och jag kommer att kunna göra under vår livstid.
Varför tycker han att det är så viktigt att de ska betala högre skatt än löntagare?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag ställde en fråga till Anders Borg. Jag förstår att Anders Borg inte kan svara på alla frågor, men om han i sitt svar till Hillevi Larsson säger att anledningen till att man har ett jobbskatteavdrag är att minska utanförskapet måste han också svara på om han upplever att pensionärer befinner sig i ett utanförskap. Tycker han det kan han väl säga det här och nu - om han lyssnar, förmår, orkar och kan. Han kanske inte vill svara; det vet jag inte.
Jonas Jacobsson Gjörtler pekar på det faktum att det betalas arbetsgivaravgifter för dem som är löntagare. Ja, det stämmer. Jag vet dock inte om Jonas Jacobsson Gjörtler har konstaterat att pensionärer har en lägre inkomst än löntagare. Inkomsten är alltså redan lägre. Att då betala högre skatt än löntagare är orättvist, och det är det vi pekar på. Det är orättvist och orättfärdigt.
Man gör inte så i ett samhälle att man belönar dem som har jobbat i ett helt liv med att de ska betala högre skatt än de som är löntagare. Det är det vi försöker diskutera nu, fru talman: hur vi ser på människor. Ser vi på några som närande och andra som tärande?
Jag kan väl i sammanhanget också konstatera att det den borgerliga regeringen, som har borgerlig majoritet i riksdagen tillsammans med Sverigedemokraterna, har lyckats åstadkomma är att sänka skatten med lika mycket som äldreomsorgen kostar per år - om man nu betänker att många äldre är bekymrade över äldreomsorgen, vilket vi också är. Vi ser ju att pengarna kan användas på olika sätt.
Med det, fru talman, hoppas jag kunna få svar från finansministern på frågan om han på riktigt anser att pensionärer befinner sig i utanförskap. Vad tänker han i så fall göra - tvinga dem att arbeta, eller?
Eva-Lena Jansson (S):
Statsrådet sade jättemycket saker, men han svarade inte på min fråga. Min fråga handlade om Migrationsverkets ansvar för den sociala situationen och inte huruvida statsrådet ska göra besök i Ljusnarsbergs kommun. Det välkomnar jag. Jag har haft dialog med kommunalrådet i Ljusnarsberg Eva-Lena Johansson. Vi är väl medvetna om att besöket kommer att göras. Jag har dialog, och jag har varit på besök i de verksamheter som ABF har.
ABF gör en fantastisk insats i den norra länsdelen i Örebro län med att ha samhällskunskapscirklar. Lindesbergs och Ljusnarsbergs kommuner gör en fantastisk insats för att se till att se till att barnen får en bra verksamhet, för att kunna ha en bra verksamhet för de asylsökande, för de ensamkommande flyktingbarnen och också för de flyktingar som de tar emot. Men det finns en gräns för hur mycket de kan klara själva. Kommunerna tar ett stort ansvar.
ABF gör en jättestark insats. Därför ställer jag naturligtvis frågan till ministern: Vad har regeringen tänkt göra för att Migrationsverket ska kunna ta ett större ansvar för den sociala situationen? Det skulle kunna vara att bistå med fritidsledare eller någonting för den sociala situationen för de asylsökande där de får en rimlig möjlighet att göra någonting mer än att bara sitta och vänta. Många av dem jag träffade var från Syrien.
De kände en frustration. De kunde se hur någon annan hade fått uppehållstillstånd, men de själva fick vänta i tre, fyra eller fem månader och fick inte något besked. De visste inte vad som skulle hända. Stressen och pressen på de här människorna är otroligt stark. Och jag säger det igen: Kommunerna gör en fantastisk insats. Den befolkningsutveckling som har varit i Ljusnarsberg har gjort att man tvingats lägga ned byskolor. Det föds inga barn. Samtidigt ska man försöka se till att de asylsökande barnen får en skolgång.
Och det är jätteviktigt att de här barnen får en insats, för de far ju illa annars, men de vuxna måste också kunna få en insats. Att då i svaret hänvisa till vad som händer när man får uppehållstillstånd och vad kommunerna ska kunna få då ger inte svar på min fråga hur Migrationsverket ska kunna få ett större och bättre uppdrag att göra en social insats.
Det man gör i dag räcker inte, och kommunen klarar inte av att ensam ta ansvaret. ABF gör en jättebra insats, men de klarar inte heller av att göra det ensamma. Min fråga är: Var är staten, var är Migrationsverket, vad vill regeringen egentligen göra? Jag undrar om man kan tänka sig att göra någonting annat, för svaret på interpellationen är: Nej, jag tänker inte vidta några ytterligare åtgärder. Och det duger faktiskt inte.