Ulf Nilsson (FP):
Jag tackar skolministern, statsrådet Baylan, för svaret. Och jag vill också tacka för att statsrådet hjälpte till med att hitta en tid då vi kunde debattera frågan, för jag hade problem med det. Jag tycker inte riktigt att jag får svar på de frågor som jag ställer i interpellationen. Jag tror att vi är väldigt många som på olika sätt har kommit i kontakt med barn som mobbas. Det finns fruktansvärda exempel.
Vi har läst om våld, sexuella övergrepp och mobbning som till och med lett till självmord under de senaste åren. Det finns också den mindre dramatiska men hemska vardagsmobbningen, som gör att en flicka eller en pojke skyller på magont eller någonting annat för att slippa gå till skolan. Jag gick in som hastigast häromkvällen och tittade på vad barn skriver till Bris.
En kille skriver att hans lärare tycker att han ska gå till kuratorn, men det är inget alternativ för honom. Han vill inte att någon ska veta att han går där, för då blir han ännu mer mobbad. En flicka känner att hon inte får stöd av lärarna. Hon vill inte heller tala med föräldrarna, för då blir de ledsna. Hon har redan gått om en klass på grund av mobbning. En tioårig flicka blir ständigt puttad omkring på rasterna.
Nu sitter hon och tränar med sin kompis hemma för att hon ska bli bättre på att säga ifrån. En annan pojke har flyttat till en annan skola därför att han blev mobbad på den förra skolan. Jag är övertygad om att alla lärare verkligen vill arbeta mot mobbning och mot annat våld och skadegörelse i skolan. Problemet är att de inte känner att de har verktygen. Orsaken till att jag ursprungligen framställde den här interpellationen var att det kom negativ statistik.
Anmälningarna om kränkande behandling till Skolverket har ökat från 295 till 379 på ett år. Brottsofferjouren gjorde en enkät som visar att omkring fyra av tio åttondeklassare utsätts för trakasserier i skolan. Det riktigt tragiska är att många av dem som utsatts för hot, slag och trakasserier inte anser att de har blivit utsatta för brott som behöver polisanmälas.
Det är verkligen tragiskt att elever uppfattar kränkningar som en nästan naturlig del av skolan. Jag tror, fru talman, att skolministern tar de här problemen på allvar, men på grund av Socialdemokraternas motvilja de senaste 30 åren att tala klarspråk om ordning och arbetsro i skolan blir det aldrig något riktigt kraftigt budskap till skolorna.
Skolministern säger helt riktigt att vi har fått en ny lag om diskriminering i skolan och till och med möjlighet att utkräva skadestånd om skolan åsidosätter sina skyldigheter. Vi i Folkpartiet röstade inte nej till den nya lagen, för vi tycker att den är ett steg i rätt riktning.
Men så länge som vi inte har en skollag som är tydlig när det gäller skolornas och lärarnas befogenheter är det risk att lagen blir utan större verkan. Det är min motivering till att jag säger att den nya lagen riskerar att bli tandlös, för det är fortfarande oklart vad lärare får göra. Det är oklart om en lärare tillfälligt får beslagta en mobiltelefon. Det är oklart om man får hänvisa störande elever till undervisning i annan lokal.
Det är oklart om ett gäng kan splittras genom att skolan bestämmer att en elev ska flyttas även om eleven inte vill det. Det är också väldigt oklart om en lärare har rätt att föra ut en elev ur klassrummet mot hans eller hennes vilja. Risken är då att det blir en massa juridiska tvister om huruvida skolan gjort tillräckligt. Och samtidigt kommer lärarna att vara osäkra på vad de egentligen vågar göra, eftersom skollagen inte är tydlig. Skolministern har misslyckats med att få ihop ett förslag till en ny skollag.
Men jag tänkte att skolministern skulle få tillfälle här att tala om vilka förändringar i skollagen som han vill föreslå om han får möjlighet att lägga fram en ny skollag till sist.