Rasmus Ling (MP):
Förra veckan presenterades ett förslag om nya skatteregler för företagssektorn. Det är ett förslag som ursprungligen bygger på rekommendationer från OECD men senare också på EU-direktiv. Det kom ett utredningsförslag redan sommaren 2014 från Företagsskattekommittén.
I korthet går förslaget ut på att möjligheterna till ränteavdrag för företag begränsas. En del större företag med stora lån kommer därför att få högre kostnader jämfört med i dag. Det finns dock ett undantag för nyproduktion av bostäder i förslaget, vilket är bra.
Något som också är mycket bra är att det finns en begränsningsregel, vilket gör att merparten - uppåt 98-99 procent - av alla företag inte kommer att beröras av försämringarna. I den positiva vågskålen ligger däremot att alla företag får sänkt bolagsskatt. I ett mellansteg sänks den till 20,6 procent från dagens 22 procent.
Det är alltså någonting som alla företag får del av. Närmare en halv miljon små och medelstora svenska företag kommer att beröras och få sänkt skatt utan någon höjning i någon annan ände. Detta är en ganska stor reform. Det har tidigare under mandatperioden gjorts skattesänkningar på företagssidan som har varit mer riktade och nischade och därmed begränsade till ett mindre antal.
Det har gällt RUT, reparationer, naturguidningar, växa-stödet och så vidare. Det har varit viktiga reformer men inte något som alla har tagit del av. Herr talman! Det har ganska ofta i den politiska debatten talats om den demografiska utvecklingen i Sverige.
Vi har, liksom merparten av länderna i Europa, en äldre befolkning som ska försörjas av färre i arbetsför ålder. 40-talisterna, som var många till antalet, har i stor utsträckning börjat lämna arbetsmarknaden.
Inom 10-20 år kommer allt fler i den gruppen även att vara i behov av sjukvård, äldreomsorg och liknande, vilket kostar mer än när de är friska pensionärer. En relaterad fråga som vi dock inte har talat alls lika mycket om är etableringsåldern och att den har höjts drastiskt på ganska kort tid.
Etableringsåldern är ett mått och innebär att 75 procent i en ålderskategori har egen försörjning och egen bostad - det man skulle kunna säga innebär att någon är vuxen på riktigt. År 1990 var etableringsåldern 21 år, och nu under 10-talet har den ökat till 29 år.
Vissa vill förklara detta med att dagens unga samlar ihop pengar, reser jorden runt och helt enkelt inte har lust att bli vuxna på riktigt. Det är något jag inte skulle säga skiljer sig från hur det var tidigare; det har alltid funnits en lust hos unga människor att se sig omkring, och det är något som också är utvecklande. Jag tror inte att det är en förklaring. En förklaring är däremot att vi studerar längre.
Det är naturligtvis bra, men det finns också saker som inte är positiva med detta. Det gäller de delar som inte är frivilliga. Arbetsmarknaden har förändrats, och det är i dag betydligt svårare för den som inte har högskoleutbildning att klara sig på arbetsmarknaden jämfört med för ett antal decennier sedan.
Även om vi nu har en lägre ungdomsarbetslöshet än vi haft på många år - vi har inte haft en så låg ungdomsarbetslöshet på 15 år - ser det väldigt annorlunda ut jämfört med tidigare. Bostadsmarknaden är också annorlunda i dag, och den är ett stort bekymmer också relaterat till det här betänkandet.
Det är inte alls samma situation. Det är inte lika enkelt - om det någonsin har varit enkelt - att få tag på en bostad i dag som det var för ett antal decennier sedan. Unga som vill flytta har svårt att få tag på en lägenhet, och på många håll är alternativet att köpa en bostadsrätt.
Det kan vara väldigt dyrt, och många har naturligtvis inte möjlighet till det. Det byggs lägenheter snabbt, och det har också ökat mycket under mandatperioden. Regeringen har riktat in sig på stöd för att bygga mindre lägenheter med hyror som även unga har råd med, och det har bedrivits en aktiv bostadspolitik.
Men det kommer att behöva genomföras fler reformer under kommande mandatperiod. Det behövs en bostadsreform inte minst för att vi ska få en ökad rörlighet på bostadsmarknaden. I Sverige har vi ganska mycket boyta per invånare, men den är ojämnt fördelad - en del bor stort medan andra bor trångt.
En del bor dessutom väldigt trångt, vilket ställer till det inte minst för barn som behöver göra läxor och annat. En reform för ökad rörlighet skulle kunna innefatta ett sänkt ränteavdrag. I kombination med att man sänker flyttskatter skulle det kunna ge effekter.
Alla partier i kammaren, utom de som brukar kalla sig ansvarsfulla, har ställt sig bakom detta. Det är faktiskt bara Socialdemokraterna och Moderaterna som ännu inte har sagt sig vilja göra någonting åt ränteavdraget.
Jag tycker att det vore bra om vi kunde få en total enighet om detta i Sveriges riksdag så att vi kunde få till en ökad rörlighet, för det skulle alla vara betjänta av - inte minst Sveriges unga, som behöver komma ut på bostadsmarknaden. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.