Torsten Lindström (KD):
Jag vill börja med att tacka statsrådet Berit Andnor för svaret på min interpellation. De senaste åren har glädjande nog fler studenter med icke-traditionell bakgrund hittat till högskolan och berikar i dag det akademiska samtalet var och en på sitt sätt. Andelen äldre studenter har ökat liksom andelen studenter med barn. Det är bra.
Det bidrar till att riva den social snedrekryteringen och att rusta Sverige som kunskapsnation. Ambitionen om en högskola öppen för alla som vill studera är god. Men fortfarande finns murar som låser studenter ute från högskolan och som försvårar studenters vardagsliv. Det handlar i hög grad om de sociala trygghetssystemen för studenterna.
De är formade utifrån en gammal bild av yngre studenter utan barn och inte utifrån dagens heterogena stundentgrupper. Det handlar inte minst om studenter med barn, och de är många. 187 475 barn lever med minst en förälder som studerar. Det säger sig självt att det är tufft att kombinera studier och familj, och dessutom under knappa ekonomiska omständigheter.
För de studenter som därtill är ensamförsörjare i sina familjer blir det ännu tuffare. Enligt Statistiska centralbyråns årliga redovisning av hushållens inkomster och förmögenheter för det senast tillgängliga året fick 60 % av de ensamstående studenterna med barn socialbidrag. Motsvarande siffra för studerande utan barn är 11 %.
Sex av tio ensamstående studenter med försörjningsansvar är alltså beroende av samhällets stöd för att klara vardagens kostnader för mat, hyra, kläder och annat som hör livets nödtorft till. Det går förstås på tvärs med de ambitioner som Socialdemokraterna brukar hävda om ett välfärdssamhälle. Siffrorna om det höga socialbidragsberoendet skrämmer. Herr talman! Vi kristdemokrater har vid flera tillfällen uppmärksammat regeringen på detta problem.
Det gjorde vi bland annat vid en interpellationsdebatt den 6 december 2002. Då sade statsrådet Berit Andnor: "Ett av de mål som den socialdemokratiska regeringen har satt upp är att halvera socialbidragsberoendet. Det är oerhört centralt och viktigt för oss." Frågan är vad som hänt sedan dess. Vad i regeringens politik kommer att leda till ett lägre socialbidragsberoende för studenter med barn?
Vi har inte sett några resultat hittills. Det hjälper inte med förståelse. Det krävs konkreta förslag. Jag kunde inte höra ett enda konkret förslag från statsrådet. Hon väljer i stället att tala om olika generella insatser som i mina öron har mycket lite att göra med de studenter som behöver direkta särskilda insatser för att kunna försörja sig och sina familjer i vardagen.
Den typen av insatser har hittills lyst med sin frånvaro i regeringens politik. I stället väljer Berit Andnor att tala om maxtaxan. Det är en reform som verkligen gynnat dem som har det gott ställt och inte studenter som har det sämre ställt. Vi kristdemokrater vill ha både generella insatser för alla föräldrar med låg inkomst genom att till exempel höja taket i föräldraförsäkringen.
Men vi vill också se särskilda insatser för just studenter med barn. Jag vill be Berit Andnor att här i dag presentera lite mer av de åtgärder som gör det möjligt för studerande med barn att ha ett drägligt vardagsliv. Vi är många som vill ha besked. Student-Sverige väntar. Vilka är de konkreta åtgärder som Berit Andnor sitter och håller på för att studenter ska få ett drägligt liv? Finns det några?