KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Olovsson (S):
Jag tycker inte att finansmarknadsministern ska tala om för mig hur jag ska välja att utkräva ansvar från regeringen i min roll som riksdagsledamot. Det är jag själv som bestämmer om jag väljer att göra det i interpellationer, i frågor eller genom att anmäla det till konstitutionsutskottet. Det ankommer inte på statsrådet att bestämma det. Det gör jag själv. Jag förstår att det är en otacksam uppgift för finansmarknadsministern att vara den som får ta alla de här frågorna om Nuon även om de inte direkt har med hans ansvarsområde i regeringen att göra.
Han var inte med i den affären, utan det var Anders Borg, Fredrik Reinfeldt och de andra borgerliga partiledarna som deltog där. Det är klart att det otacksamt. Jag förstår också att det egentligen inte heller är statsrådets uppgift att räkna fram budgetutrymmet, utan han står här därför att Anders Borg inte vill riskera att få några andra frågor om Nuonaffären och sin inblandning i den. Jag förstår att det är på det viset.
Men det är ändå statsrådets uppgift att svara på frågorna här, och det är inte så konstigt att en så här stor och kontroversiell fråga som har fått mycket uppmärksamhet väcker många frågor. Dessutom har regeringen levererat många olika svar på vad som egentligen har hänt. Det finns i alla fall tre versioner av hur det här egentligen har gått till. Därför är det klart att det finns många som vill veta hur det här hänger ihop och vem som har ansvaret.
Jag tycker återigen att det är läge för en ansvarsfull regering och en ansvarsfull ägare att vara mycket öppen och tydlig med vad som har hänt för att man ska kunna lära sig av sina misstag. Den enda förutsättningen för att man ska kunna gå vidare och lära sig någonting av misstagen är att man är öppen med dem. Jag förstår att det inte finns några beräkningar av vilka konsekvenser Nuonaffären får för budgetutrymmet.
Det är klart att det finns en sådan koppling, men finansmarknadsministern vill inte se den, och departementet vill inte räkna på den och leverera den uppgiften till riksdagen. Vi får väl återkomma och ställa nya frågor i andra sammanhang eller här och se om vi kan få ett svar till slut.
Fredrik Olovsson (S):
Jag vill förstås börja med att tacka finansministern för svaret. Att läget för den grekiska ekonomin är allvarligt är inte någon nyhet. Stora underskott under lång tid har lett till en helt ohållbar skuldsituation. Och trots att en lång rad smärtsamma åtgärder har beslutats och också i stora delar genomförts är läget fortsatt besvärligt. Inte minst är konkurrenskraften fortsatt väldigt svag.
Men det är också uppenbart att Grekland och euroländerna har beslutat sig för att lösningen på problemet inte är att Grekland eller något annat euroland ska lämna den gemensamma valutan. Tvärtom vidtar man många åtgärder, kraftfulla åtgärder, för att eurosamarbetet ska hålla. Man investerar inte bara en väldig massa euro i det utan också mycket politiskt kapital.
Det går naturligtvis att diskutera om det är en rimlig politik, men det är förstås i första hand en fråga för grekerna och för de europeiska politiker som är innanför eurosystemet att ta ställning till. Därför var det anmärkningsvärt att Anders Borg, som finansminister i ett land som inte ingår i samarbetet, hade så starka synpunkter på detta.
Tysklands finansminister tyckte till och med att Anders Borgs uttalanden var skadliga för euron och för de länder som ingår i det samarbetet, i alla fall enligt medieuppgifter. I sitt svar pekar finansministern på att det här är en fråga för det grekiska folket. Det har han förstås rätt i. Så är det slutligen. Det var också ett skäl till att många tyckte att det var lite märkligt med Anders Borgs uttalande, för det är naturligtvis i slutändan grekerna och de andra européerna som ska fatta det beslutet.
Jag valde inte att ta upp den dimensionen i min interpellation till Anders Borg. Det hade jag förstås kunnat göra, för det är viktigt på många sätt, principiellt. För ett litet land som Sverige är det viktigt att vi har en sådan hållning, att det är upp till varje enskilt land att avgöra vilken valuta man har, vilka samarbeten man väljer att vara med i och också vilka man väljer att stå utanför. Det är också en viktig dimension.
Men det har liksom Anders Borg gått förbi, så jag uppehåller mig inte längre vid den dimensionen. Därför frågade jag när det var rimligt att Grekland lämnar detta. Jag har förstått när jag har tittat på detta lite närmare att Borg har menat att det nog borde ske inom sex månader - och det är nu ett par månader sedan det uttalandet fälldes i Tokyo.
Nu är min fråga om det är Anders Borgs uppfattning att Grekland bör lämna eurosamarbetet inom de kommande fyra månaderna, som återstår av tidsfristen, och om det är finansministerns bedömning att ett grekiskt utträde inom den här perioden inte får några allvarliga konsekvenser eller spridningseffekter för andra ekonomier, andra länder i euroområdet.
Har nu tillräckligt många åtgärder vidtagits på den europeiska nivån för att det ska vara möjligt för Grekland att lämna euron utan att det får konsekvenser också för andra? Har Anders Borg i så fall drivit några av dem under den här perioden?
Fredrik Olovsson (S):
Jag vill förstås inte sätta någon munkavle på finansministern när det gäller att delta i det europeiska samarbetet på de villkor som gäller. Men det man säger måste man också vara beredd att ta ansvar för. Det finns nu genuint viktiga svenska vitala intressen att försvara i EU-samarbetet. Att då reta upp 17 andra finansministrar med den tyska i spetsen samtidigt som det pågår en lång rad förhandlingar om mycket viktiga frågor är inte säkert det bästa sättet att lyckas med det.
Det är frågan om bankunionen där Sverige riskerar att hamna utan inflytande och där Anders Borg föredömligt skramlar med vetovapnet. Men det är ju synd att det ska behöva gå så långt. Vi har frågan om den finansiella transaktionsskatten där vi riskerar en situation där andra går före på ett sätt som inte är bra för svenska intressen och där vi också kan tappa en del av den svenska skattebasen till följd av detta. Vi har budgetförhandlingarna med frågan om avgiften till EU och om att försvara den svenska rabatten som Göran Persson förhandlade hem.
Vi har hela inriktningen av budgeten som också är en väldigt stor och viktig fråga. Det är viktiga frågor och stora pengar, och det verkar inte som om förhandlingsjobbet så här långt går Sveriges väg.
Det är möjligt att talet från regeringen om att tillhöra Europas kärna handlade om att ha synpunkter på vilka som ska vara med eller vilka som ska lämna eurosamarbetet, men jag tror att svenska medborgare utgick från att det betydde att vi skulle värna svenska intressen väldigt starkt. Då tror inte jag att det bästa sättet är att reta de 17 andra, med Schäuble i spetsen, samtidigt som vi står inför de viktiga frågor som jag nyss pekade ut.
Finansministern får gärna visa att jag har fel i praktiken. Ingen skulle bli gladare än jag om Anders Borgs manöver och andra förhandlingsinsatser ser till att vi klarar den svenska avgiften, att vi behåller den svenska rabatten, att vi klarar det svenska inflytandet i bankunionen och att vi inte får en utveckling på FTT som går emot svenska intressen.
Finansministern har alla möjligheter att visa att den här taktiken i förhandlingarna - att döma ut Grekland som euroland och ta strid med dessa 17 - är en bra förhandlingsväg. Det är fullt möjligt att göra det och leverera detta. Tillbaka till frågan om det grekiska utträdet. Givet att Anders Borg gärna svarar på medieuppgifter får han gärna svara på frågorna här i riksdagen också.
Krävs det inga ytterligare åtgärder på Europanivå för att ett sådant utträde ska gå så smidigt som Anders Borg uppenbarligen tror att det ska gå? Är allting riggat för att ett land ska kunna lämna utan att det får spridningseffekter till andra länder? Finns det andra länder som Anders Borg tycker borde lämna eurosamarbetet - Spanien, Portugal, Irland, Italien? Varsågod och svara på det!
Fredrik Olovsson (S):
Jag noterar att jag inte får något svar från finansministern om tidtabellen för det grekiska utträdet. Tidigare var det sex månader; det är fyra månader kvar av den tidsfristen. Jag inser dock att det inte var det mest överlagda uttalandet som Anders Borg har gjort i sin karriär och att han inte gärna vill bli påmind om just detta. Jag accepterar därför att jag inte får något vidare svar på det.
Jag tror inte heller att det är ett bra sätt att värna den svenska positionen i de förhandlingar som vi nu står i och som vi har nämnt ett par gånger - bankunion, FTT och budgetfrågorna - som naturligtvis är oerhört viktiga. Det är naturligtvis där finansministern borde lägga kraften i Europasamarbetet snarare än på att döma ut ett eller annat land som inte riktigt tillhörande det samarbete som vi själva inte är med i - eurosamarbetet.
Jag inser att Anders Borg har backat på den punkten och att han inte längre har en sådan tidtabell, och jag tycker att det är ganska bra.
Fredrik Olovsson (S):
Jag ska börja med att instämma i en del av det som Ulf Kristersson anför. Det finns en hel del där som är rätt och riktigt. Jag tycker också om den ambition till gemensamt ansvarstagande som Ulf Kristersson gav uttryck för. Jag tror att Sverige behöver mer av samverkan och samarbete i en orolig värld.
Det är rätt inriktning, och det är också den inställning som regeringen har till vår politiska situation i Sverige. Samtidigt får man konstatera att när Moderaterna nu presenterar sin ekonomiska politik finns redan mycket av facit på vad som händer om man gör som de föreslår. Det är nämligen den politik som har genomförts under åtta år, med stora skattesänkningar och ökade klyftor, och den har också lett till större underskott i de offentliga finanserna.
Nytänkandet denna gång består egentligen i att man har döpt om flaggskeppet jobbskatteavdrag. Det har fått ett nytt namn men har i praktiken samma inriktning: Den som tjänar mest får också mest i skattesänkning. Detta ska finansieras, som Ulf Kristersson var inne på, och det gör Moderaterna också - med nedskärningar. Det blir inga höjda lärarlöner. Det är inte alla bostadssatsningar som behövs för att bostadsbristen är stor.
Väldigt mycket av de framtidsinvesteringar som Sverige behöver skjuts på framtiden med Moderaternas politik för att skattesänkningarna alltid måste gå först. Varför är det så lite av omprövning i Moderaternas ekonomiska politik?
Fredrik Olovsson (S):
Det är inte så som Ulf Kristersson beskriver det, att vi tror att den som är lägst utbildad helt plötsligt kan bli högst utbildad. Men vi tror att alla människor har möjlighet att ta ytterligare ett steg, och sedan ytterligare ett och ytterligare ett. Den som har en högskoleutbildning kan toppa den senare i livet. Den som bara har grundskola ska också få läsa in gymnasiet. Det är det grundläggande för att ha ett kunskapslyft över hela det svenska samhället, för alla grupper.
Ni lämnar efter er ett rekryteringsgap. Väldigt många jobb växer fram, men det finns inte personal som kan ta dem, för vi har slarvat med utbildningen i Sverige. Vi har inte dimensionerat utbildningar på ett sådant sätt att vi nu kan täcka de behov som finns på många områden. Det är en stor skuld som Kristersson lämnar efter sig. Sedan berömmer han sig för sin stramhet i socialförsäkringarna, med utförsäkringar och liknande.
Men samtidigt låg just de kostnadsökningar som Kristersson nu lyfter fram på de områden där han själv var ansvarig. Du, Ulf Kristersson, var inne på detta i ditt anförande. Det var ödmjukt och bra. Men det handlar om 17 miljarder för assistans och sjukförsäkring under den period som du var ansvarig för dessa frågor. Nu säger du bara: Nu får regeringen ta hand om det här! Det är naturligtvis riktigt. Det får regeringen göra, och det är ett arbete som man har påbörjat.
Det kommer att vara långsiktigt väldigt viktigt för Sverige. Men vi bygger det inte på utförsäkringsidén. Vi bygger det på idéer om jämställdhet, eftersom det är så många kvinnor som far illa på arbetsmarknaden, om arbetsmiljö, som egentligen är precis samma sak, och om att förstärka insatserna i vård och omsorg inte minst när det gäller psykiska åkommor, eftersom det är en så stor del av sjukskrivningarna som beror på just detta.
Men varför försatte du chansen att under de fyra åren göra insatser som faktiskt fungerar?
Fredrik Olovsson (S):
Jag förstår att Erik Ullenhag har synpunkter på den politik som vi vill bedriva. Jag har full förståelse för det. När man efter åtta år i regeringsställning inte har kunnat leverera den utveckling som man har utlovat, när arbetslösheten har bitit sig fast och skolresultaten faller, då finns det skäl att flytta debatten över till någonting annat. Nu försöker vi svara upp i vår ekonomiska politik mot de utmaningar som vi ser i Sverige.
Det finns ett rekryteringsgap, det vill säga det skapas arbetstillfällen men arbetsgivare som vill anställa hittar inte den kompetens som krävs. Vi har en utbildning som inte levererar på ett sätt som gör att eleverna kan gå vidare till gymnasieskolan och sedan får godkända gymnasiebetyg. Det är en förutsättning för att Sverige ska kunna utvecklas på ett bra sätt framöver.
Det är också en förutsättning för att svensk arbetsmarknad ska kunna fungera som vi vill att den ska fungera, så att det skapas jobb som någon kan ta, så att fler kan delta och så att allt högre löner kan bidra till ett högre välstånd. Sedan har jag noterat att Liberalerna har en annan syn på en hel del av dessa frågor.
De vill göra stora nedskärningar på anslaget till bostäder, till omställningen på arbetsmarknaden, till utbildning som är så viktigt för att vi ska få fler jobb så att fler kan gå vidare till bättre jobb. Man vill också göra stora nedskärningar på hälso- och sjukvården. Det var sådant som Ullenhag inte gärna talade om i sitt anförande och som han uppenbarligen inte heller vill diskutera här och nu.
Men ta gärna möjligheten att förklara varför den typen av nedskärningar skulle göra någonting bättre i Sverige!
Fredrik Olovsson (S):
Att räkna jobben innan de kommer, räkna på sina reformer och specificera att det ska bli 100, 1 000 eller kanske 100 000 nya jobb, är något som var väldigt viktigt för den förra regeringen. Man gjorde verkligen det mycket och ofta. När sedan det där utvärderats mot verkligheten har resultaten blivit mindre smickrande.
Beräkningarna har inte följts upp med en utveckling i Sverige av det slag som man utlovade när man gjorde reformerna. Verkligheten har varit rätt brutal mot den regeringspolitik som Erik Ullenhag representerar. Utvärderingen av den nuvarande regeringens jobbpolitik kommer naturligtvis successivt att synas i verkligheten genom att vi får fler människor i arbete.
Utmaningen för den här regeringen är naturligtvis att den kraftiga migration vi haft i höst förändrar förutsättningarna och gör det mycket svårare att exempelvis nå ned till Europas lägsta arbetslöshet. Men vi ska inte sänka ambitionerna bara för det.
Jag noterar också att Erik Ullenhag inte gärna berättar hur en bostadspolitik där det inte byggs, en borttagen omställning på arbetsmarknaden och nedskärningar på utbildning skulle kunna resultera i fler jobb och ett bättre fungerande Sverige.
Fredrik Olovsson (S):
Det är klart att vi har ett ansträngt läge i svensk ekonomi såtillvida att vi fortfarande har ett kvardröjande underskott från tidigare år. Vi har lyckats halvera det ungefär, men det är fortfarande ett underskott. Det innebär förvisso att vi har ett utrymme att ta hand om oväntade händelser innan vi hamnar i ett riktigt besvärligt läge.
Men man ska naturligtvis ta detta på stort allvar. Det är därför vi finansierar våra förslag i den här budgeten krona för krona. Vi kan inte fortsätta att sänka skatterna på krita, som ni gjorde under valåret 2014. Det var ansvarslöst att göra på det sättet. Det visar inte minst den utveckling vi haft efter detta. Det hade varit bättre om underskotten då varit mindre, så att vi haft större marginaler i dag.
Sedan måste alla finansministrar, Finansdepartementet samt ordförande och ledamöter i finansutskottet förstås vara väldigt noggranna med både utgifter och inkomster i statsbudgeten. Man måste noggrant följa detta över tid för att inte hamna i stora problem. Men det är också väldigt viktigt att vi nu kan göra de viktiga framtidsreformer som kan sätta fart på tillväxt och jobb i Sverige.
Vi måste få fram bostäder. Vi måste få fler utbildningsplatser, så att vi kan sluta rekryteringsgapet och så att företag kan fortsätta att utvecklas. Allt detta vill Kristdemokraterna skära ned på, men de berättar inte gärna om konsekvenserna.
Fredrik Olovsson (S):
Ni vill de facto minska utgifternas andel av vår ekonomi i ett läge där befolkningen växer, Jakob Forssmed. Ja, det leder till nedskärningar. Ni får stå för det. Ni skär ned. Det blir sämre. Det blir färre bostäder. Det blir mindre utbildning. Det blir sämre sjukvård. Det blir mindre omsorg. Det är de facto vad som ligger i era förslag. Ni får stå för den politiken!
Vi kommer naturligtvis att jaga er med det, för vi ser hur stora behov som finns i välfärden, hur stora behov som finns av utbildning. Nu när vi får väldigt många nya människor som kommer till Sverige ser vi inte minst vilka stora behov det finns av bostäder. På alla dessa områden kan vi konstatera att den politik som ni bedrev under åtta år inte har levererat, inte har förberett Sverige. Man kan visserligen fråga sig hur man skulle ha kunnat veta att just det här skulle inträffa under hösten. Nej, det kunde man ju inte.
Men redan före det hade vi den här typen av problem och behov, och de negligerades. Ja, nu höjer vi skatter. Vi behöver använda de inkomster vi får till viktiga framtidsinvesteringar som leder till jobb och välfärd. Vi måste få igång hjulen, så att fler människor bidrar och så att skatteintäkterna kan öka. Det är så det hänger ihop.
Fredrik Olovsson (S):
Jag konstaterar att av de jobbprognoser som med stort nit förut har utförts av de borgerliga, och då inte minst Anders Borg, har väldigt lite sedan visat sig stämma i praktiken. Man kan naturligtvis leva i en prognosvärld. Det gör många på Finansdepartementet. Det är inte helt oväsentligt. Men det är inte svaret på alla frågor. De tar inte in allt.
Det är helt uppenbart att man misslyckats med detta gång på gång. Nu ställer man återigen sin förhoppning till mycket stora effekter av sina stora skattesänkningar. Den kommer inte att infrias den här gången heller. Det är förstås på det sättet att skattehöjningar kan påverka människor och ekonomin på ett sådant sätt att just själva höjningen påverkar människor så att de blir mindre intresserade av det ena eller det andra.
Men vi får också in skatteinkomster som vi använder till viktiga investeringar. Man glömmer bort den delen och vad det innebär när vi bygger bostäder så att människor får jobb när de byggs och också kan flytta dit där jobben finns. Vi investerar i utbildning som gör att rekryteringsgapet sluts så att man kan få de anställda man vill ha så att företaget kan utvecklas och man kan ta in en order till.
Om man inte glömmer bort den delen av kalkylen blir det inte mycket kvar av gnället om att vi har en jobbpolitik som skulle vara för dålig. I slutänden spelar det inte så stor roll vilka prognoser man har gjort. I slutänden är det verkligheten som man utvärderas mot. När ni utvärderades i valet senast var det inte något som var till er fördel.
Det hängde förstås ihop med att Anders Borgs prognoser alltid såg förskräckligt bra ut men att verkligheten aldrig svarade upp mot dem.
Fredrik Olovsson (S):
Det är klart att budgetpropositionen är något mer omfattande än vad en debatt i kammaren är. Det finns mycket mer där att tala om. Det gör det också i Centerpartiets budgetmotion. Emil Källström har valt att inte alls tala om sin stora nedskärningslista.
För att behålla Maud Olofssons stora reform i svensk politik - nämligen de ineffektiva sänkningarna av arbetsgivaravgifterna för ungdomar, som inget annat borgerligt parti tror på - har ni en rejäl nedskärningslista. Ni säger nej till sänkt skatt för pensionärer och ökad rättvisa. Ni säger nej till satsningarna på skola och högre lärarlöner. Ni skär ned i äldreomsorgen.
Ni säger nej till jobb och utbildningsmöjligheter för arbetslösa. Ni skär ned i investeringarna till bostadsbyggandet. Det är säkert trevligare att tala om prognoser för någon annans budget än att berätta om vilka effekter just detta kommer att få på jobb, sammanhållning och utveckling i Sverige. Ni har inte svaren på de stora utmaningar som Sverige har.
Ni har framför allt skattesänkningar.
Fredrik Olovsson (S):
Om regeringen anser att budgeten behöver justeras eller förändras till följd av att det har uppkommit oförutsedda behov som kräver nya medel kan man lämna förslag om det till riksdagen. Så ser regelverket ut. Det sker normalt två gånger om året i samband med vårpropositionen - som nu - och budgetpropositionen på hösten.
I vårändringsbudgeten hanterar regeringen i huvudsak konsekvenserna till följd av den situation som uppstod på migrationsområdet under senhösten och vintern efter det att budgetpropositionen lämnades till riksdagen. Det faktum att många människor då sökte asyl i Sverige påverkar anslagen och hanteras i propositionen.
Noteras kan förstås också att regeringen därutöver har agerat genom en omläggning av politiken med idkontroller, gränskontroller och en migrationspolitik som i övrigt dras ned till EU:s miniminivå. I ändringsbudgeten justeras Migrationsverkets anslag för att hantera den nya situationen.
Regeringen förstärker också resurserna för att påskynda etablering för dem som får ett positivt besked på sin ansökan genom att öka resurserna till kompetenskartläggning, validering och ett nytt snabbspår för entreprenörer. För att stärka utbildningen i svenska för nyanlända genomförs en satsning på sfi och svenska som andraspråk bland annat genom vidareutbildning av lärare. Fru talman!
Fler förväntas nu också få avslag på sin ansökan. Fler kommer alltså att behöva lämna Sverige. Polisen och Migrationsverket får därför ökade resurser för att arbetet ska kunna genomföras i ökad utsträckning. Det är förstås viktigt att det fungerar för legitimiteten i politiken och för att invandringen ska vara reglerad. Regeringen tar alltså ansvar för den förändrade situationen i ändringsbudgeten.
Det är fråga om ansvar för att myndigheter får de resurser som krävs, ansvar för att förbättra etableringen samt ansvar för att utöka kapaciteten så att de som får avslag på sina ansökningar också lämnar Sverige. Jag yrkar därför bifall till förslaget i utskottets betänkande.