KBLab/rixvox huggingface dataset:
Pål Jonson (M):
Borrells resa till Moskva borde ju ha hällt kallt vatten på alla aspirationer för dem som trodde att Ryssland hade något seriöst intresse av att återengagera sig i ett strategiskt partnerskap med EU. Jag finner heller inga skäl att belöna det mycket allvarliga ryska agerande som vi ser i dessa dagar, inte minst på marken i Ukraina.
Men, fru talman, efter att ha kritiserat två som jag tyckte otydliga ställningstaganden från statsministern ska jag ge honom rätt på en punkt: Vi behöver ha en välinformerad debatt i Sverige om EU:s roll i världen men även om begreppet strategisk autonomi. Vi befinner oss i ett läge med ökad stormaktskonfrontation. Den ökar i både styrka och omfattning.
Vi genomgår en pandemi som sannolikt är den största kris vi genomgått efter andra världskriget, politiskt, socialt och ekonomiskt. Vi har tyvärr också sett en åternationalisering av delar av EU-samarbetet under pandemin. Jag känner oro för både hur omvärlden ska se på EU på grund av detta och hur det påverkar den långsiktiga sammanhållningen inom EU.
När vi diskuterar strategisk autonomi behöver vi sätta problemen i centrum. Problemet för EU är enligt min uppfattning inte att EU inte är tillräckligt autonomt eller självständigt eller oberoende. Problemet är att EU inte är tillräckligt resursstarkt och att det inte finns en tillräckligt stark gemensam politisk vilja. Nu är det på gång en strategisk kompass. Det skapar en hel del möjligheter för regeringen att driva på.
Utrikesministern vet ju att en av de korgar som ligger i den strategiska kompassen är partnerskap. Det vore utmärkt om regeringen kunde ta initiativ för att bjuda in Storbritannien, USA och Norge till strategiska dialoger men också ge dem möjlighet att delta inom ramen för Pesco-projekt. Tack, utrikesministern, för debatten!
Pål Jonson (M):
Låt mig avslutningsvis, Anders Ygeman, vidga debatten något bortom 5G specifikt och olika instansordningar, åtminstone vidga den utanför Sveriges gränser och lyfta in en nordisk dimension. I samband med riksdagsbehandlingen av den nuvarande lagstiftningen lyfte vi moderater upp att det också finns skäl att fördjupa det nordiska samarbetet om 5G. Tyvärr avslogs förslaget, men jag vill ändå lyfta upp frågorna eftersom jag tycker att de är viktiga. Fru talman!
I grunden handlar detta om att Norden är den region som är mest digitaliserad i hela världen. Grunden för detta har lagts genom en stark digital infrastruktur i vår del av världen. Jag kan också tillägga att två av världens fyra ledande företag i fråga om 5G faktiskt är nordiska på någon nivå.
Digitaliseringsministern vet också att de nordiska statsministrarna i maj 2018 beslöt att Norden faktiskt ska bli världens första och mest sammanlänkade 5G-region i världen. Det är en utmärkt ambition, som jag välkomnar. Men, återigen, har man på nordisk nivå ett digitaliseringsmål men inte ett säkerhetsmål.
I den avsiktsförklaring som statsministrarna presenterade nämns inte ordet säkerhet över huvud taget i slutdeklarationen. Det är tyvärr en brist. Jag ser vissa utmaningar om vi inte är starkt koordinerade på den nordiska nivån, om vi ska länka samman våra system i olika former och bli världens mest integrerade 5G-region, som vi alla strävar efter.
Den andra dimensionen som också skulle kunna utvecklas är att göra gemensamma ställningstaganden i internationella forum kopplade till 5G. Det kan vara EU, Nato eller vid internationella förhandlingar. Jag vill bara i all enkelhet höra hur digitaliseringsministern själv ser på förutsättningarna att fördjupa det nordiska samarbetet när man inte tillmötesgår, förvisso, Moderaternas förslag på området. Jag tackar digitaliseringsministern för debatten.
Pål Jonson (M):
Jag vill följa upp två saker i Mikael Dambergs svar. Dels lyfter Damberg det nya nationella cybersäkerhetscentret, dels vill jag belysa den nya myndigheten för psykologiskt försvar. Själva grundtanken med att skapa ett center i stället för en myndighet var ju att det skulle gå snabbt. Jag kan konstatera att det nu är tre år sedan statsministern först presenterade tanken att vi skulle ha ett nytt cybersäkerhetscenter. Moderaterna har välkomnat detta. Dock känner jag en oro för att det tar rätt så lång tid.
Vi vet fortfarande inte var centret ska ligga, tre år efter att man beslutade att inrätta det. Fru talman! Sverige har rätt så stora problem när det kommer till cybersäkerhet. Det har blivit bättre. Jag tycker att det var bra att regeringen pressade på hårt för att höja säkerhetsskyddet i anslutning till totalförsvaret. Vi är helt ense om att det verkligen behöver byggas upp ett mycket starkare säkerhetsskydd men också en bättre säkerhetskultur.
Men trots allt har vi brister i vår cybersäkerhet även i en internationell jämförelse. Tanken var att centerbildningen skulle utgöra själva navet i detta arbete genom att få till en mer effektiv samverkan mellan sju myndigheter. Det andra jag ville lyfta var den nya myndigheten för psykologiskt försvar. Den kommer att ha delad verksamhetsort mellan Karlstad och Stockholm.
I Karlstad kan man samverka med MSB och FHS, kan jag tänka mig, och i Stockholm kommer man att flytta över de operativa delar som i dag är på MSB. Jag tycker att det helt naturligt att de också ligger i Stockholmsområdet. De kommer att behöva jobba nära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Från mitt perspektiv skulle jag tycka att det var väldigt naturligt att man samlokaliserade den operativa delen av myndigheten för psykologiskt försvar med cybersäkerhetscentret. Båda dessa aktörer kommer att jobba med påverkansoperationer i digitala miljöer.
Båda kommer att jobba i mycket nära samverkan med säkerhets- och underrättelsetjänsten. Båda kommer också att ha starka behov av lokaler med högt säkerhetsskydd. Det bedöms att man skulle kunna spara någonstans mellan 10 och 15 miljoner bara i säkerhetsskydd genom en sådan samlokalisering. Är ministern öppen för detta?
Pål Jonson (M):
Det stämmer att anslaget för exportfrämjande i budgeten ökade med 5 miljoner. Jag tror att det i dag ligger på ungefär 30 miljoner. Förut har det legat på ungefär 90 miljoner, och det är fortfarande långt kvar innan man har återupprättat den nedskärning av exportfrämjandet som gjordes när den här regeringen tillträdde. Sedan är det som försvarsministern säger: Exportfrämjande löser inte allt. Detta är svåra och komplexa affärer.
De har ofta sin grund i pris eller prestanda hos systemet eller plattformen, men det är också säkerhetspolitiska överväganden som präglar mycket av detta. Detta är inget enkelt. Jag brukar säga att med exportfrämjande är det ungefär som med logistik - man vinner inte kriget med logistik, men man förlorar det utan. Om vi ska producera svenska plattformar och system måste vi exportera, och då måste vi ha ett robust exportfrämjande på försvarsmaterielområdet.
Det har vi tyvärr inte i tillräcklig omfattning i dag. Låt mig avslutningsvis summera de skiljelinjer som jag uppfattar. Det är bra att vi får en ny materielförsörjningsstrategi på plats. Jag tolkar ändå försvarsministern som att han är öppen för tanken på en försvarsindustristrategidimension som ska finnas med som en del i materielförsörjningsstrategin. Jag tror att det är viktigt om man accepterar de grundläggande teserna att försvarsindustrin utgör en del av vår samlade försvarsförmåga.
Sedan har vi olika uppfattningar när det gäller volymen på exportfrämjandet och de resurser som ska anslås för det, kan jag konstatera. Jag tror också att det är viktigt med ett kraftfullt engagemang från regeringen när det kommer till EU:s gemensamma säkerhets- och försvarspolitik. Här ser jag fram emot fortsatta debatter med försvarsministern.
Pål Jonson (M):
Jag tycker att man kan se ett mönster i den här och den föregående debatten, bland annat att vi behöver någon form av strategi för försvarsindustrin för hur vi ska förhålla oss till utmaningar, fåtalighetsproblem, behovet av internationell samverkan och internationella partner. Men debatten visar också på vikten av att exportera för att kunna producera hemma, och då behövs ett starkare exportfrämjande.
Jag ser den röda linjen. Jag har lyssnat på två föredragningar från FMV kopplat till nästa generations Visbykorvetter. Jag har faktiskt ännu inte hört någon tanke på hur produktionen kan passa in på den internationella försvarsmarknaden eller vilka förutsättningar som finns för att avsätta denna plattform av system på den internationella försvarsmarknaden.
Jag har inte heller hört om några internationella samarbeten på underleverantörsnivå. De kanske finns, men jag har inte hört något. Jag tror att det är viktigt att vi tänker i termer av internationellt samarbete om vi ska utveckla nya ytstridsfartyg. Det är helt avgörande för att det ska bli långsiktigt bärbart. Fru talman! Låt mig sammanfatta några av utmaningarna som jag ändå tycker att marinen står inför. Vi står inför stora investeringsbehov på den marina sidan.
Det är många beslut som försvarsbeslutet i december inte tog hand om, och jag har räknat upp en del av dem. Det finns också behov av en starkare styrning av den strategiska materielförsörjningen på det marina området.
Avslutningsvis ska fåtalighetsproblemen vägas mot det som Peter Hultqvist har helt rätt i, nämligen att vi råkar vara mycket duktiga på systemintegration och att vi har en hög grad av teknisk kompetens, men om vi inte kan exportera plattformarna kommer det att vara svårt för oss att räkna hem dem. Det håller inte att producera två eller tre prototyper av ett ytstridsfartyg eller en ubåt.
Pål Jonson (M):
I veckan nåddes vi av beskedet att Huawei i förvaltningsrätten tillfälligt har lyckats stoppa PTS utauktionering av 5G-nätet. När riksdagen antog den lag som låg till grund för PTS beslut tillkännagav riksdagen också för regeringen att Säkerhetspolisen och Försvarsmakten ska vända sig till regeringen och inte till förvaltningsrätten när man av säkerhetsmässiga skäl behöver överklaga beslut i 5G-frågan. Fru talman!
Regeringen styr riket och är ytterst ansvarig för svensk säkerhet. Det är inget man kan hänskjuta till en domstol eller myndighet. Min fråga till statsministern är därför om han tycker att frågor som rör Sveriges säkerhet ska avgöras i en förvaltningsrätt eller av regeringen själv. Jag undrar också när regeringen avser att återkomma till riksdagen om riksdagens tillkännagivande. Det har nu gått ett år sedan vi fattade det beslutet.
Pål Jonson (M):
Jag vill rikta min fråga till försvarsminister Peter Hultqvist. Försvarsmakten inkom med sitt budgetunderlag förra veckan. Där aviserade man tydligt att man nu behöver komma in med ett kompletterande budgetunderlag och även revidera den investeringsplan som riksdagen fastställde i höstas. Skälet är helt enkelt att man har fått kostnadsfördyringar i större materielprojekt, och pengarna räcker inte till.
Moderaternas linje genom alla försvarsförhandlingar har varit mycket tydlig: inga fler underfinansierade försvarsbeslut. Därför förde vi också fram ett budgetalternativ som var väsentligt starkare än regeringens för att finansiera försvarsbeslutet, men tyvärr avslog regeringen det.
Jag vill därför fråga försvarsministern om regeringen till hösten kommer att tillföra mer medel för att hantera de kostnadsfördyringar som nu har uppstått på materielsidan eller om man kommer att skära ned i den krigsorganisation som riksdagen nyligen fattade beslut om.
Pål Jonson (M):
Det är knappt att bläcket har torkat på det försvarsbeslut som vi precis har fattat innan vi nu får information om kostnadsfördyringar. Jag kommer ihåg att försvarsministern stod här i kammaren och sa att detta försvarsbeslut vilar på solid grund. Jag vill därför fråga om det fortfarande är hans värdering att man kan genomföra försvarsbeslutet med de medel som har anslagits eller om det kommer att behöva tillföras nya medel.
Pål Jonson (M):
Att Vänsterpartiet inte ställer sig bakom en Nato-option är kanske inte så överraskande om man synar Vänsterpartiets politik. Vänsterpartiet vill inte fördjupa samarbetet med Nato, tvärtom. Man vill inte att EU ska samarbeta militärt, och man vill till och med avbryta det militära samarbete som de nordiska länderna bedriver. Man vill bara fokusera på det svensk-finländska försvarssamarbetet. Man har till exempel varit kritisk mot att Sverige, Norge och Finland ska koordinera försvarsplanering med Nato och så vidare.
Det är därför kanske inte så överraskande att Håkan Svenneling inte ställer sig bakom detta. Problemet för Vänsterpartiet är också att det är det parti i Sveriges riksdag som vill lägga minst pengar på försvaret. Men jag måste ändå återkomma till frågan till regeringen. Om regeringen nu gör bedömningen att det är en allvarlig säkerhetspolitisk händelse av negativ karaktär att riksdagen uttalar en Nato-option, varför tar man då inga initiativ?
Varför bjuder man inte in oss till säkerhetspolitiska överläggningar om den säkerhetspolitiska linjen? Det finns många saker som vi skulle behöva tala om. Vi skulle behöva tala om den, om hur brexit har påverkat den säkerhetspolitiska linjen och om hur det svensk-finländska försvarssamarbetet påverkar den säkerhetspolitiska linjen. Det är dialog som man behöver, inte att man sticker huvudet i sanden som jag tyvärr upplever att regeringen har gjort under denna tid sedan riksdagens tillkännagivande.
Det är faktiskt två gånger som riksdagen mycket skarpt har markerat mot regeringens säkerhetspolitiska linje, dels i och med Nato-optionen i december 2020, dels i och med tillkännagivandet till regeringen på våren därefter. Det är naturligtvis så att det är regeringen som formulerar den säkerhetspolitiska linjen, men praxis är att man förankrar den med riksdagens partier.
Vi sträcker ut handen till regeringen och säger: Låt oss sitta ned och ha ett samtal om den säkerhetspolitiska linjen! Tyvärr har regeringen gett oss kalla handen.
Pål Jonson (M):
Tack, utrikesministern, för klargörandet! Jag tycker att det är bra. Det är grunden, precis som jag sa, att de fem principerna är bra. Om de ska röra sig i någon riktning är det, som utrikesministern säger, mot det hot som Ryssland utgör mot hela den europeiska säkerhetsordningen. Det är mycket bra.
Jag ska villigt erkänna att jag inte trodde att jag skulle hitta samsyn i någon fråga med Håkan Svenneling, men jag kan konstatera att vi har en liknande syn när det kommer till de franska förslagen att man ska upprätthålla någon speciell form av avtal mellan EU och Ryssland. Det är en dålig idé vid helt fel tillfälle. Jag tror att vi har en samsyn där också.
Jag ska säga en sak till kopplat till detta.
Detta är viktigt och bra. Jag tycker samtidigt att man ska vara tydlig och säga att detta till en del kommer att ställa högre krav på det svenska systemet. Vi ligger inte tillräckligt bra till i Sverige, så som vi skulle vilja på ett sådant område som cybersäkerhet. Jag kan konstatera att vi i ITU:s internationella rankning i fjol föll från plats 32 till plats 43. Vi kommer att behöva jobba med detta.
Det löser inte allt att jobba med dessa frågor på EU-nivå, utan man måste också driva ett område på nationell nivå för att stärka sin motståndskraft där. Det här är i grunden ingen konfliktskapande fråga, men jag vill ändå skicka med detta inför det vidare arbetet med den strategiska kompassen.
Pål Jonson (M):
Jag vill rikta min fråga till försvarsminister Peter Hultqvist. Europa befinner sig i det allvarligaste säkerhetspolitiska omvärldsläget på flera årtionden. Ryssland har mobiliserat över 100 000 soldater i Ukrainas omedelbara närhet och framfört helt orimliga krav som skulle inskränka Sveriges möjligheter att bli medlem av Nato samt inskränka Sveriges möjligheter att bedriva internationell övningsverksamhet.
Som ÖB har sagt: De ryska kraven hotar att rasera själva grunden för vår försvarspolitik. Fru talman! Det är också därför sex av åtta partier nu uppmanat regeringen att aktivera Försvarsberedningen, så att vi i bred politisk samsyn kan analysera den kris som uppstått och vidta åtgärder för att stärka totalförsvaret. Min fråga till försvarsministern är därför när regeringen kommer att återkomma med besked om huruvida man kommer att aktivera Försvarsberedningen.
Pål Jonson (M):
Det är uppenbart att vi befinner oss i ett annorlunda och väsentligt sämre säkerhetspolitiskt läge än för bara några månader sedan. Försvarsberedningen är ju regeringens forum för att utforma den långsiktiga säkerhets- och försvarspolitiken tillsammans med riksdagens partier. Den har levererat förut - det var där vi kom överens om den svenska solidaritetsförklaringen, det var där vi lade grunden för totalförsvarsbeslutet och det är där som vi har format mycket av vår säkerhets- och försvarspolitik.
Om vi skulle aktivera vår försvarsberedning nu skulle det vara en stark signal till vår omvärld om svensk enighet i en orolig omvärld.
Pål Jonson (M):
Tack, Lars Püss, för frågan! Den är angelägen. Regeringen tog fasta på det som framgick av Försvarsberedningens rapport Motståndskraft . Där pekade man på risken för att det civila och det militära försvaret skulle gå i otakt om man delade upp dem på två departement. Det har de facto också varit på det sättet. Det stora problemet om det civila försvaret inte levererar är att det kommer att påverka det militära försvaret.
I dag är Försvarsmakten beroende av transporter, kommunikationer, livsmedel och sjukvård från det civila samhället. Det är alltså mycket viktigt att det civila försvaret fungerar för att de militära satsningarna, som är betydande, ska ge utdelning. Fördelen med att ha detta under ett gemensamt departement är just att kunna ha en gemensam totalförsvarsplanering.
Styrkan i den lösningen är också att man får en minister som på heltid kan arbeta med och driva frågorna om civilt försvar. Detta är inte längre en tillikatjänst, som det var när det låg under ansvarig minister på Justitiedepartementet.
Pål Jonson (M):
Det har också varit föremål för en viss form av anpassning. Jag har haft en dialog med Försvarsmakten. Man anpassar nu vissa av områdena i fråga om framför allt det mellersta militärområdet. Men det som Lars Püss säger är helt rätt: Ledningen för det civila försvaret och det militära försvaret måste hänga ihop i en gemensam geografisk helhet.
Om det kommer att bli mer långtgående förändringar vad gäller indelningen av de militärregioner vi har för att anpassa till civilområdena är en fråga som jag kommer att hänvisa till Försvarsberedningen, där vi kommer att göra en större översyn av totalförsvaret.
Pål Jonson (M):
Jag tackar försvarsministern - nej, ursäkta! Det var en betingad reflex. Jag tackar i all vördnad Peter Hultqvist för frågan. Vi har sagt att målbilden är 2 procent till 2026. I våras fick vi ett underlag från Försvarsmakten. Där pratade man om 2 procent till 2028.
Bristen i det underlag som vi fick av Försvarsmakten var att det byggde på att Sverige var militärt alliansfritt. Dimensioneringsgrunden har nu förändrats i och med att vi ska bli allierade. Vår bedömning är att det kommer att kosta att bli medlemmar i Nato. Dels handlar det om att Nato har en förväntan att de allierade ska nå 2 procent av bnp till 2026, dels kommer det naturligtvis att finnas en kostnad för att skicka ned närmare 200 officerare till Natos ledningsstrukturer.
Därför tar vi höjd för att vi kommer att behöva gå snabbare fram när vi ska få fram ett underlag till en inriktning av försvarsutgifterna. Sedan kommer detta självfallet, Peter Hultqvist, att vara föremål för diskussion i Försvarsberedningen. Vi ser fram emot att kunna hitta en bred politisk överenskommelse i frågan inom ramen för Försvarsberedningen.
Pål Jonson (M):
Tack, Alexandra Anstrell, för frågan! Många av de hot, risker och sårbarheter som Sverige står inför innefattar såsom Alexandra Anstrell berörde cyberattacker och desinformation. Det kan gälla utländska direktinvesteringar eller kritisk infrastruktur. Det kan till och med handla om ett väpnat angrepp. Ett väpnat angrepp kan inte uteslutas. Det är då väldigt viktigt att man kan hålla ihop många olika politikområden. Då är det ett värde att man har ett nationellt säkerhetsråd direkt under statsministern.
Den stora skillnaden mellan det säkerhetspolitiska rådet, som den föregående regeringen har haft, och det förslag som vi nu har om ett nationellt säkerhetsråd är att det också ska ha en beredningsfunktion. Det ska ha en stående stab och ska kunna hålla ihop hela Regeringskansliets krisledningsarbete. Till detta kommer också förslaget att man ska inrätta en ny tjänst som nationell säkerhetsrådgivare.
Sverige behöver även en ny nationell säkerhetsstrategi som kan vara både dimensionerande och inriktande för myndigheters verksamhet.
Pål Jonson (M):
Tack, Jörgen Berglund, för frågan! Försvarsmaktens största tillgång är dess personal. Jag känner igen den bild som Jörgen Berglund ger. Det finns många förväntningar ute på förbanden. Man hör att det kommer mer pengar och mer resurser, men samtidigt har förbanden det rätt tufft där ute.
Inte minst handlar det om kontinuerligt tjänstgörande soldater som går rätt hårt på grund av de beredskapsanpassningar som vi kontinuerligt gör mot bakgrund av det försämrade läget. Personalförsörjningen är en av Försvarsmaktens största utmaningar. Samtidigt ska Försvarsmakten också växa geografiskt här hemma, med återetablering av fem nya regementen. Vi kommer också att skicka närmare 200 officerare till Natos ledningsstrukturer.
Jag konstaterar samtidigt att ÖB:s dagorder från den 18 augusti tar sikte på den här frågan och att Försvarsmakten i förra veckan aviserade att man kommer att se över löneläget för flygförare, för sjömän och för soldater. Jag välkomnar det initiativet.
Pål Jonson (M):
Jag tackar för frågan. I huvudsak ligger säkerhetsskyddsfrågor under Säkerhetspolisen och justitieministern. Men jag fick också frågan kopplad till beredskapspolisen och den särskilda beredskapspolisen. Jag kan konstatera att Försvarsberedningen har föreslagit att den ska återinföras. Det är också något som vi tittar över och bedömer just nu. När det kommer till ökade hot mot kritisk infrastruktur är energiområdet ett område som är utpekat.
Det finns också ett rätt omfattande EU- och Natosamarbete på detta område som vi kommer att följa noggrant, vill jag understryka. Riskerna, hoten och sårbarheterna när det gäller energisystemet kommer att växa. Jag kan konstatera att man till exempel har genomfört vissa anpassningar kopplat till de svenska kärnkraftverken. Ifall Försvarsmakten kan bidra i detta arbete är jag öppen för det, men jag har inget konkret förslag just nu.
Pål Jonson (M):
Tack, Hanna Gunnarsson, för frågan! Försvarsmaktens personalförsörjning är den viktigaste frågan just nu när vi befinner oss i en stark tillväxtfas för Försvarsmakten. Det handlar både om att vi kommer att behöva fler värnpliktiga, där Försvarsmakten har föreslagit att vi kanske kommer att ha en fördubbling av antalet värnpliktiga från 5 500 i dag upp till ungefär 10 000, och fler officerare. Vi kommer även att behöva fler reservofficerare.
I Försvarsmaktens underlag från den 1 november, som också är underlaget till Försvarsberedningen där Hanna Gunnarsson själv sitter och ska arbeta med frågan, föreslår också Försvarsmakten att vi ska ha ett större antal reservofficerare. När det kommer till löner och förmåner vet Hanna Gunnarsson att detta sedan 1994 är delegerat från regeringen till myndigheten och arbetsmarknadens parter. Vi brukar alltså inte gå in i de frågorna.
Rent generellt kan jag dock konstatera att bra villkor för de anställda är väldigt viktigt när Försvarsmakten ska växa.
Pål Jonson (M):
Återigen tack, Hanna Gunnarsson! Det här är angeläget, och som sagt: Underlaget från den 1 november indikerar att man kommer att behöva använda fler reservofficerare. Jag kan konstatera att Försvarsmakten i underlaget från den 1 november också pekar på att personalförsörjning och bra villkor för de anställda är en viktig fråga, och det kan handla om anställningsvillkor.
ÖB:s dagorder i augusti pekade också på att man behöver se över personalvillkoren, så jag uppfattar att det finns en medvetenhet inom Försvarsmakten om hur viktiga de här frågorna är.