Hillevi Larsson (S):
Jag måste bara kort inleda med att säga att jag har varit i direkt kontakt med socialtjänsten och fått svart på vitt att det inte är någon självklarhet att man får resekostnader eller några andra merkostnader kopplade till fas 3 betalda. Det är mycket möjligt att det är olika på olika håll i landet, men jag har fått svart på vitt att detta absolut inte är någon automatik och självklarhet på samma sätt som att det inte är en självklarhet att alla barn får hjälp med glasögon. Det skiljer sig över landet, och det är samma sak här.
Men jag ska nu gå till huvudfrågan: detta med fas 3. Långtidsarbetslösheten har ökat. Arbetslösheten har ökat över huvud taget i Sverige från 6 till 8 procent. Men långtidsarbetslösheten är det största misslyckandet för regeringen. Det är en rekordartad ökning. Och människor stannar där år efter år. Lösningen på det här är inte att de nu ska förnedras inom fas 3.
Jag kan inte förstå hur detta kan vara en lösning, att man kan vara nöjd med detta, för det är inget arbete som de har fått. Det här är gratisarbete. Dessutom är det så många som ungefär en tiondel som tvingas leva på försörjningsstöd samtidigt som de utför ett heltidsarbete. Jag kan inte för mitt liv förstå hur man kan vara nöjd med den här utvecklingen. Det har misslyckats.
Det är möjligt att det fanns en god intention bakom det här, att man kanske skulle skrämma folk med fas 3, men det fungerar inte. Människor fortsätter att vara arbetslösa år efter år och får allt sämre ekonomi och blir alltmer förnedrade. Jag har hört vittnesmål från fas 3 om att människor sitter och gråter för att de upplever att arbetsuppgifterna är så meningslösa. De upplever sig utnyttjade.
Det handlar från anordnarnas sida i många fall om att få lägga beslag på de 5 000 kronor som de får per arbetslös. Det förekommer avarter. Människor utnyttjas för att göra ordinarie arbete. Men det handlar även om att de gör direkt meningslösa arbetsuppgifter. Jag hörde talas om ett exempel där man fick gå till stationen och intervjua människor som hade varit på resa om deras resa.
Sedan fick man gå tillbaka och rapportera vad de här människorna hade sagt. Men det fanns inget syfte med det här. Det fanns ingen mening. Det utmynnade inte i någonting vidare. Det som pågår är ett slöseri med människors resurser. Jag vill upprepa mina frågor: Är det verkligen rimligt att den här utvecklingen fortsätter, att allt fler lever på försörjningsstöd samtidigt som de ska utföra ett heltidsarbete inom fas 3? Vad gör regeringen för att bryta den här utvecklingen?
Och hur ställer sig regeringen till att förbättra a-kassan så att fler kvalificerar sig och slipper sälja allt de äger och söka försörjningsstöd? När det gäller arbetstiderna har jag varit i kontakt med en kvinna som var helt förtvivlad över de ändrade arbetstiderna. Det har gått från 32 timmar, minimum, i veckan som man ska vara hos sin fas 3-anordnare till 40 timmar i veckan.
Hon har tidigare använt de åtta timmarna mellan 32 och 40 timmar till att söka arbete. Hon har inte fått lov att göra det hos sin fas 3-anordnare, för där ska hon göra vad anordnaren säger till henne. Hon undrar hur hon ska orka om hon ska vara hos sin anordnare från 8 till 17. Det går ju inte att få telefonkontakt om man till exempel ringer en arbetsgivare utanför de arbetstiderna.
Jag skulle vilja ha ett svar från regeringen: Är det verkligen rimligt att man ska tvingas vara hos sin fas 3-anordnare 8 till 17 varje vardag och samtidigt söka jobb och delta i utbildningar, vilket faktiskt många av de här människorna har behov av för att öka chansen att få jobb. Hur ska detta gå ihop? Det förstår inte jag. Det är många som är förtvivlade nu och är oroade över det här.