KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hanif Bali (M):
Man skulle kunna tro att det fortfarande är valrörelse med tanke på hur Socialdemokraterna skriker om de skattesänkningar vi har gjort och hur hemska de har varit. Men varför höjer ni då inte tillbaka skatten? Ni gör ju inte det, utan ni accepterar 90 miljarder av våra skattesänkningar. Ni tycker att de är alldeles strålande. Ni tycker att de är så strålande att ni gör dem till er egen budget.
Någonstans får man väl erkänna sitt eget hyckleri. Det är här den socialdemokratiska retoriken faller tom. Ni köper nämligen skattesänkningarna, och ni är för jobbskatteavdraget. Ni hatade det sista jobbskatteavdraget. Minnet är kanske kort hos Patrik Björck, men jag kommer ihåg hur det var i den här kammaren när vi fick igenom det sista och femte jobbskatteavdraget. Det var det värsta som kunde hända Sverige, tyckte ni.
Men ni har kvar det till stora delar. 90 miljarder av våra skattesänkningar har ni kvar, och ni verkar älska dem. Ni kommer att lägga fram en budget igen, igen och igen där ni kommer att ha kvar våra skattesänkningar. Om de är så hemska - varför kommer du då inte upp hit? Varför väcker du inte en motion? Varför går ni inte till väljarna och säger att ni ska höja de här skatterna? Det gör ni inte, utan ni accepterar dem.
Därför blir allt ert prat om hur hemska skattesänkningarna är och hur hemska reformerna har varit helt tomt. Orden blir just därför inte värda någonting. Ni får anpassa er retorik efter er egen politik. Magdalena Andersson tycker tillsammans med er i de motioner ni väcker här i riksdagen att jobbskatteavdragen är bra reformer.
Det är vi tacksamma för.
Hanif Bali (M):
Någon gång får det vara slut på floskelbiblioteket, Monica Green. Det är faktiskt inte acceptabelt att fara med så stor osanning som du gör. Egentligen borde jag tacka dig för bilden som du målar upp av att vi borgare är onda gubbar i hatt och monokel som vill förstöra Sverige och välfärden.
Det är ju fullständigt barockt. Så länge som du fortsätter med denna svartmålning av oss kommer väljarna att inse att du är helt ute och cyklar. Vi har styrt Sverige i åtta år, och man har fortfarande en allmänt finansierad sjukvård, en allmänt finansierad skola. Nästan allting i det här landet är allmänt finansierat.
Ändå vill du måla upp bilden av att vi är tillbaka till ett 1700-talssamhälle. Det är fullständigt verklighetsfrämmande. Jag förstår inte vad du vinner på att svartmåla på det sättet. Är det vad er samarbetsregering handlar om? Ni vill samarbeta med oss genom att kalla oss cyniska, hårda, kalla, elaka och onda. Är det vad samarbetet går ut på? Då är det inte en utsträckt hand, utan då är det ett långfinger.
Är det det som Socialdemokraterna menar? Någon ordning och reda får det väl vara, Monica Green.
Hanif Bali (M):
Vi har kunnat konstatera att Monica Green och finansministern inte håller med varandra. Det som finansministern beskriver som en katastrofal politik, det som hon och Göran Persson sysslade med, nämligen att gömma och glömma genom att förtidspensionera de arbetslösa, har Socialdemokraterna enligt finansministern tagit till sig och ändrat.
Finansministern beskriver den politiken som ett misslyckande. Den politiken beskriver Monica Green som ett framgångsrecept för samhället. Den politiken skapade alla de hundratusentals jobben. Den gällde fram till 2008. Den slogs sönder av borgarna. Det låter ju helt barockt! Kan ni synka era åsikter och se till att ni har samma budskap?
Nu känns det som att jag debatterar två olika partiers politik. Monica Green vill göra gällande att det var Alliansens fel att jobbstoppen började rulla in över landet. Jag och finansministern anser att det var finanskrisen som var orsaken. Det är ingenting man lätt skakar av sig och ignorerar. Vi ska ha stor ödmjukhet.
Det var en extremt ansträngande period för Sverige, och det är fortfarande så för hela västvärlden. Därför tycker jag att det är ohederligt av Monica Green att säga att det här var någonting lättlöst som borgarna skapade. Det stämmer inte. Jag vill tacka finansministern för den ärlighet hon visar.
Den politik som vi satte stopp för, nämligen gömmandet och glömmandet av människor i arbetslöshet och förtidspension, var beklaglig.
Hanif Bali (M):
Rörelsens stora historieskrivare, Monica Green, försöker återigen bygga upp en bild som inte existerar. Du talar om att ni satte upp ett mål för att halvera sjukskrivningarna, Monica Green. Men sättet ni hanterade det på var att förtidspensionera människor. Ni förtidspensionerade i stället för att ha människor i sjukskrivning. På vilket sätt är det bättre?
Förutom att de får ett lägre bidrag är det kanske mer snällt mot statens budget. Men det är knappast att lösa utanförskapet. Det var just det som finansministern ångrade här tidigare. Nu berättar du att det var ett fantastiskt mål. Först sjukskrev vi alla, och sedan förtidspensionerade vi dem. Det var plötsligt bra. Det är helt otroligt.
Tron att människor inte frivilligt sjukskriver sig själva är ganska intressant. Då utgår du ifrån att den enorma ökning av sjukskrivna som skedde under tidigt 2000-tal på något sätt var en epidemi som gick genom Sverige. Jag undrar: Var finns det medicinska belägget?
Vad var det för sjukdom som drog igenom Sverige och fördubblade och ibland tredubblade sjukskrivningarna på bara ett fåtal år? Vilken epidemi var det som spred sig i Sverige då? Folk var ju sjuka - eller hur? Ingen väljer att bli sjuk. Har Monica Green, som den historieskrivare hon är, kartlagt vad det var för sjukdom?
Än så länge har jag inte fått ett enda svar från Socialdemokraterna om vilken epidemi det var, vilken sjukdom som spred sig över Sverige och som sedan snabbt försvann. Det är klart att ersättningssystem påverkar människors beteende. Det är klart att politiska direktiv om hur lätt man ska använda sjukskrivningsstämpeln påverkar läkare och samhället.
Allt annat är att förneka verkligheten. Detsamma är det yttersta beviset. När ni 2010 via ett utskottsinitiativ tvingade Alliansen att lätta på reglerna i sjukförsäkringen märkte vi, precis som finansministern har berättat, att sjukskrivningarna började öka. Eller påstår du att det var någon ny epidemi?
Om du ska vara historieskrivare får du i alla fall skriva rätt historia. Med andra ord: Hur lössläppta bidragsregler man har påverkar hur människor är benägna att vara en del av bidragssystemet. Med detta enkla faktum gäller inte din teori, helt enkelt. Den verklighetsbild som du vill måla upp gäller inte.
Den verklighetsbild som stämmer är däremot vad finansministern berättade. Det var en katastrofal politik, och ni har ångrat er. Kan du inte stå för det i stället?
Hanif Bali (M):
Det är intressant att lyssna på finansministern. Hon framhåller att det förslag som man har lagt på riksdagens bord skulle ha en positiv sysselsättningseffekt, alltså att det skulle öka sysselsättningen. Hon nämnde tidigare att man måste titta på flera olika faktorer. Jag välkomnar faktiskt det och att man tittar på sysselsättningsgrad, arbetade timmar och arbetslöshet samtidigt.
Det är också viktigt att inte bara titta på arbetslösheten utan titta på den totala andelen av befolkningen som inte arbetar. Trots att arbetslösheten har ökat i Sverige kan vi se att den totala andelen av befolkningen som inte arbetar minskat, vilket såklart är positivt. Det är fler som räknas som arbetslösa, och det är färre som inte har ett jobb.
Det är kontentan efter dessa år. Det intressanta är däremot den tes som finansministern framför, nämligen att hennes budget har en positiv sysselsättningseffekt. Men samtidigt skriver man från hennes departement i budgeten att den har en negativ effekt på tillväxt - en något dämpande effekt på tillväxten.
Jag har aldrig hört talas om den effekten på ekonomin, alltså att fler jobbar och att fler producerar men att det blir en lägre tillväxt. Det vore en ganska unik modell av hur en arbetsmarknad skulle funka. I min värld är det så att ju fler som jobbar och producerar, desto högre tillväxt brukar man ha. Men så är det inte med den budget som finansministern har lagt fram.
Det vore väldigt intressant att få höra från finansministern hur båda dessa saker kan finnas samtidigt.
Hanif Bali (M):
Det här är en väldigt viktig fråga. Det som gör mig speciellt orolig i arbetsmarknadsministerns svar är - förutom fina ambitioner och luddiga mål - att det ska skapas en nationell, sammanhållen och permanent modell för validering.
De utrikesfödda som kommer till Sverige har i stor utsträckning en svag utbildningsbakgrund. Andelen ligger under utbildningsbakgrunden hos den inrikes födda befolkningen.
Att tro att man på två år ska få 100 procent i arbete baserat på den 30-procentiga andelen som har en utbildning som går att validera är helt enkelt inte realistiskt. Det som behövs för att få fler utrikesfödda och nyanlända i arbete är en växande tjänstesektor.
Vi vet att den växande tjänstesektorn är extremt beroende av hur mycket det kostar att anställa. Lönekostnaden är den absolut största kostnaden för dessa företag. Det går inte ihop med att öka lönekostnaderna och öka skatterna på tjänsteproduktion och samtidigt förvänta sig att det ska skapas fler arbeten. Det är helt enkelt inte realistiskt.
Man kan ha synpunkter på Alliansens arbete och på hur Socialdemokraterna har betett sig, men bara i år kommer ca 50 000 människor att få asyl och skrivas in i mottagningsprogram. Sedan tillkommer även deras anhöriga. Så det är såklart en väldigt akut situation.
Det kräver självklart realistiska lösningar här och nu. Då undrar jag: Vad är regeringens förslag? Vilka är regeringens reformer för att se till att det skapas arbeten i sådan takt att samtliga som kommer till Sverige i år är i arbete om två år?
Det är den ambition som arbetsmarknadsministern och regeringen offentligt har deklarerat. Då är det rimligt för förtroendet för det politiska systemet att man formulerar realistiska mål som går att uppfylla och som inte undergräver förtroendet för det politiska systemet.
Jag skulle helt enkelt vilja höra från arbetsmarknadsministern: Vilka är de reformer som kommer att skapa hundratusentals jobb inom sektorer som de nyanlända kan ta?
Hanif Bali (M):
När man får jobbiga frågor bygger man en halmgubbe och attackerar den. Det var precis vad Socialdemokraterna gjorde här. Jag frågar socialdemokraterna vilka deras reformer är och de börjar skälla på våra skattesänkningar. Låt oss säga att våra skattesänkningar är för jävliga. Okej, gör dem inte! För all del, ta tillbaka dem, varenda en. Vad är er plan, Ylva Johansson? Vad vill ni göra?
Det är frågan. Det har ni inte något svar på. Ni talar om låglönejobb. Vem har talat om låglönejobb här? Jag frågar: Hur ska ni få in folk i tjänstesektorn? Är det identiskt med den växande servicesektorn? Betyder det låglönejobb för en socialdemokrat?
Låglönejobb definieras enligt de statistiska modeller som finns till spannet 15 000-20 000 kronor. Det är ett låglönejobb enligt den svenska standarden. En lokalvårdare tjänar i snitt 22 000. En lokalvårdare kommer alltså över låglönejobbtröskeln. Fixa för all del inte fram låglönejobb. Fixa fram sjysta, bra jobb. Hur ska ni göra det?
Det är det jag frågar, och det har ni inte svar på. Däremot är ni kaxiga. Det är bra att vara kaxig ibland, men man ska också kunna realisera sin kaxighet på något sätt. Annars framstår det som ganska fartblint.
Att lova brett, lova i ett högt tonläge, vara starkt kritisk mot alla andra människor, framställa sig själva som något slags välsignare över svensk arbetsmarknad och svensk politik och sedan ställa sig i kammaren med sin ministerportfölj och inte ha ett enda svar och inte kunna redovisa en enda idé om hur man ska nå målen det är inte seriöst.
Hanif Bali (M):
Jag tycker att Patrik Björck borde ta det lite lugnt. Jag tror att Socialdemokraterna efter sina åtta år i opposition inte är rätt parti att komma med recensioner av hur interpellationsverktyget används. Om vi ska börja mäta varandra enligt samma måttstock har Patrik Björcks parti en viss skuld att ta igen.
En annan faktor är att det inte är Moderaternas högsta önskan att bli recenserade av Patrik Björck för hur vi bedriver vårt oppositionsarbete. Det är från väljarna vi får den recensionen.
Men som vanligt i den socialdemokratiska tankevärlden cirkulerar världen, universum och allt kring det socialdemokratiska partiet, och Socialdemokraterna är den allsmäktiga recensenten av allting.
Det är fullt rimligt att använda interpellationsverktyget till att ställa frågor till ett statsråd som är gravt beroende av ett öppet samarbete med ett parti som vill förbjuda bemanningsbolagen. Det är inte orimligt. Det är inte att gravt överutnyttja de verktyg som vi parlamentariker har.
Patrik Björck kanske borde recensera sitt eget parti och sitt eget partis beteende innan han börjar recensera vårt.
Hanif Bali (M):
Jag tror att Patrik Björck har missförstått mycket. Det handlar inte om att vi inte tycker om att bli recenserade. Tvärtom älskar vi att bli recenserade. Vi blir det vart fjärde år, och vi tycker att det är det roligaste som finns. Däremot tycker vi inte om när recensenten inte har någon trovärdighet själv. Det är problemet när Patrik Björck har synpunkter på hur man använder interpellationsverktyget. Lite självinsikt vore bra.
Jag tycker att arbetsmarknadsministern har givit klara svar i frågan. Jag är tacksam för hennes svar, och jag hoppas att Patrik Björck kan följa i arbetsmarknadsministerns fotspår när det gäller tydlighet och intellektuell hederlighet i interpellationsdebatterna.
Hanif Bali (M):
Det mål som Socialdemokraterna har definierat är ganska klurigt. Jag måste säga att man lär sig mycket av socialdemokrater om hur klurig och finurlig man kan vara när man definierar mål. Det är väldigt smart. Man har ett mål som är relativt: arbetslöshetsmålet. Det är ett mål som man kan flexa med riktigt mycket.
Om man checkar ut många människor ur arbetskraften blir arbetslösheten automatiskt lägre, utan att man skapat några nya jobb. Något liknande gäller i och för sig med de andra mål som finns, nämligen antalet arbetade timmar och antalet sysselsatta. Det är två parametrar som är absoluta.
Så fort vi har en större befolkning kommer såklart automatiskt antalet arbetade timmar och antalet sysselsatta att öka. Smart! Problemet är att det som saknas är sysselsättningsgraden, andelen sysselsatta, och antalet arbetade timmar per sysselsatt.
Det är också viktiga mål, så att man inte enkelt kan checka ut folk och egentligen konstruera goda statistiska siffror. Däremot hoppas jag att den här regeringen har lärt sig av Göran Perssons regerings misstag.
Göran Persson och hans regering fick helt enkelt skörda frukterna av sitt misstag i och med valet 2006. Jag hoppas att den här regeringen lär sig av det och inser att tricksandet med siffror slår tillbaka.
Ännu viktigare är att det visar sig att regeringen enligt sina egna arbetslöshetsprognoser inte kommer att nå sitt mål. Regeringen skriver själv upp arbetslöshetssiffrorna. Tittar man på prognoserna för resterande EU-länder ser det faktiskt ut som att det här målet kommer att sluta i ett fiasko.
Detta är inte något nytt. Det har funnits väldigt många fina mål hos tidigare socialdemokratiska ministrar. Ett exempel är 100-dagarsgarantin. Kommer ni ihåg den? Den var jättefin. På 100 dagar skulle man erbjuda alla jobb och sysselsättning. Det slutade med att arbetslösheten ökade och att skillnaden mellan att vara med i det programmet och att inte få några insatser alls blev noll.
Nu går regeringen fram med fler åtgärder. Den här gången är det en 90-dagarsgaranti. Det låter nästan som att en moderat spinndoktor har stått och hittat på det här för att prata illa om Socialdemokraterna. Men Socialdemokraterna har faktiskt hittat på det helt själva. De har kapat tio dagar.
De lovar att ingen ung människa ska gå sysslolös i mer än 90 dagar. Men de reformer som krävs för att genomföra detta är totalt frånvarande. Man vill samordna fram fler jobb. Man vill träffa kommuner och prata och så vidare, men glömmer det mest grundläggande ekonomiska faktum som finns, nämligen att jobb skapas genom tillväxt och att tillväxt skapas i företag.
Det är ett väldigt enkelt faktum som Socialdemokraterna i sin jobbpolitik totalt ignorerar. Min enkla fråga till Ylva Johansson är återigen: Hur ska alla de jobb som krävs för att sänka arbetslösheten skapas?
Hanif Bali (M):
Det är väldigt glädjande att höra de orden från Ylva Johansson. Äntligen känns det som att man får någon form av feedback på den kritik som funnits mot de mål som varit uppsatta om att de är svårbevisade, självuppfyllande eller att det är svårt att utvärdera dem.
Ylva Johansson har en nyfunnen ställning där hon tycker att sysselsättningsgrad är viktig. I och för sig var det viktigt i början av förra mandatperioden. När sedan sysselsättningsgraden ökade under den senare delen av förra mandatperioden när Alliansen kom i kapp och gick om till och med Göran Perssons högt ställda mål för sysselsättningsgrad blev det mindre viktigt. Nu är det återigen viktigt, tycker Ylva Johansson. Det välkomnar jag.
Du har helt rätt i att vi har stora problem på den svenska arbetsmarknaden när det gäller till exempel matchningen. Vi ser inte bara en felmatchning i form av kompetens där man får väldigt svårt att tillsätta jobb i de högkvalificerade yrkena.
Samtidigt ser vi en extremt stor undanträngning där högutbildade som har pluggat på högskolan tränger undan andra i jobb som endast kräver gymnasiekompetens. Det finns stora utbildningar där mer än 70 procent jobbar inom ett yrkesområde utanför sitt examensområde.
Det kan man tycka inte är något problem. Problemet är att 70 procent av detta är arbeten som endast kräver gymnasiekompetens. Erfarenheten av det är så klart att de med endast gymnasiekompetens trängs undan till att ta jobb som endast kräver grundskolekompetens.
De nyanlända eller de ungdomar som inte har gått färdigt gymnasiet får helt enkelt inget jobb. Den felmatchningen är någonting som jag tror oroar oss båda. Jag ser fram emot att höra vad Ylva Johansson har för planer för att åtgärda det.
Att bara tala om de enstaka traineejobb som finns eller bara tala om ett par samordnande funktioner inom offentlig sektor räcker inte. Vi talar om hundratusentals människor som egentligen jobbar med fel sak men också tränger undan arbetskraft som är i extremt stort behov av de jobben.
Jag skulle vilja höra mer om det från Ylva Johansson. Ska man få låg arbetslöshet måste man åtgärda denna missmatchning på arbetsmarknaden. Antingen ser man till att jobben växer fram i en väldigt bred skala så att de som är undanträngda från arbetsmarknaden kan hitta jobb eller så måste man se till att vårt utbildningsväsen mer matchas mot arbetsmarknaden.
Några sådana förslag har vi tyvärr inte heller sett. Här kan man vara självkritisk. Här tycker jag att alliansregeringen också gjorde för lite. Men vi befinner oss i den situation vi är i just nu. Vi har ett förändrat omvärldsläge där vi har stora asylgrupper som kommer till Sverige. Det ställer frågan på sin spets.
Ska vi få Europas lägsta arbetslöshet måste åtgärderna göras. Vad är regeringens åtgärder?
Hanif Bali (M):
Jag vill tacka Ylva Johansson för svaret. Det berättas här att Arbetsförmedlingen är en kugge i detta maskineri som inte fungerar, och jag kan hålla med till stora delar.
Men en sak som jag är rädd för och som Ylva Johansson inte fångar upp är att den kompetensbrist som vi pratar om, det underskott på kvalificerade kunskaper som finns på svensk arbetsmarknad, handlar till stor del om just högskoleutbildade. Vi har stor brist på vissa ingenjörer, inte alla ingenjörer, på tekniskt kunnig personal och på it-personal.
Sådana utbildningar, fyra- eller femåriga ingenjörsprogram, går det inte att låta Arbetsförmedlingen ta hand om, hur mycket vi än skulle önska. Det är en ganska svunnen tid då man med en svetskurs på några månader kunde lära någon, och sedan var personen fit for fight på arbetsmarknaden.
Nu ser vi en arbetsmarknad som blir alltmer kunskapsintensiv. Jag är rädd för att Ylva Johansson, trots att hon har helt rätt när det gäller plåtslagare, plattsättare och så vidare, missar den stora gruppen.
Det handlar inte om de marginellt små grupperna där det saknas personal utan om den stora gruppen människor som är fullt kapabla att gå en högskoleutbildning men som går en utbildning till ett yrke som det på arbetsmarknaden inte finns någon som helst efterfrågan på. Hur mycket Arbetsförmedlingen än trollar och samordnar kan de inte fixa fram arbeten inom det yrket och kan samtidigt inte heller skicka personen till en femårig ingenjörsutbildning.
Att fixa felutbildningen och felmatchningen på arbetsmarknaden är nyckeln till lägre arbetslöshet. Och det är där jag saknar svar från Ylva Johansson.
Hanif Bali (M):
Den här frågan har varit aktuell sedan 90-talet. Jag kommer ihåg när jag var jätteliten och tittade på tv och hörde att Mona Sahlin kom med anekdoter om taxichaufförer som var högutbildade. Jag tror att det är att göra frågan en otjänst att påstå att ingenting har hänt. Det har rört sig framåt i fråga om validering.
Men när man följer debatten utifrån ges man ibland intrycket att vi fortfarande står och stampar på 90-talet. Däremot tror jag att folk underskattar hur komplex frågan är. Det handlar inte bara om att utbilda en lärare eller om att kunna validera en lärarutbildning eller en läkarutbildning. Det är massor av andra praktiska yrkesformer och så vidare som ska valideras.
Då ska elektriker vara med och byggnadsarbetare vara med. Alla olika skrån som vi har i Sverige ska få vara med och validera, och det är inte så lätt att få ihop. Det som också vore intressant att titta på är varför behovet av validering är så stort i Sverige.
Det finns många länder som har väldigt mycket bättre matchning mellan dem som flyttar in i landet och de yrkesroller de får, länder som har ännu sämre validering än vad Sverige har. Det är en fråga som glöms bort många gånger. Man kan till exempel titta på det amerikanska systemet, där man har väldigt lite validering.
Valideringen är nästan obefintlig, till och med bland högskoleutbildade. Men det är ändå en större andel till exempel iranska läkare som utövar läkaryrket i dag av dem som flyttat till USA än av dem som har flyttat till Sverige. Vi måste ställa oss frågan vad det är som hämmar denna utveckling. Vad är det som hämmar till exempel att människor pluggar om en utbildning eller söker de här utbildningarna själva?
Det tror jag är en fråga som inte är besvarad i Sverige.
Här vore det intressant att höra arbetsmarknadsministerns förklaring eller orsaker, varför hon tror att det är så svårt för utrikes födda att komma in i en yrkesroll i Sverige med den kompetens som de har med sig jämfört med många andra länder. Vi må inte vara bäst på validering i Sverige, men vi är absolut inte sämst.
Däremot är vi definitivt sämst när det gäller skillnader i sysselsättningsgrad mellan inrikes och utrikes födda. Vi är definitivt sämst när det gäller hur stor andel som till exempel väljer att plugga om eller komplettera sina utbildningar. Det är en ganska bred fråga, och jag ber om ursäkt för det. Men det vore väldigt intressant att höra arbetsmarknadsministerns idéer och synpunkter.