KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Sellström (KD):
Ulla Andersson är inne på några olika områden. Efter att den här debatten är slut och beslut är fattat i kammaren kan vi konstatera att det helt plötsligt inte finns något gemensamt förslag från Vänsterpartiet, Socialdemokraterna och Miljöpartiet. Ni går åt olika håll, och ni har redan börjat skälla på varandra. Det kan vi börja med att konstatera. Din politik kommer alltså inte att gå att få igenom över huvud taget. Det andra vi kan konstatera är att vi ser helt olika på hur vårt samhälle ska fungera.
Vi står för att man ska lyfta över mer till det civila samhället. Det handlar om att mer kunna ta ansvar i sitt närområde. Det handlar om de föreningar som finns och om att knyta band genom att kunna införa avdrag för just gåvor till ideella organisationer och föreningar. Det är det som är poängen. Vi är ett av de få länder som inte har det här i dag. Det handlar om att skapa den här gemenskapen. Vad är det som ska fungera? Vad är kittet i samhället? Man ska få det här att fungera bättre.
I mitt tal var jag inne på detta, att för varje steg staten tar och bestämmer, som Vänsterpartiet oftast vill, tas ansvarstagandet från enskilda människor, från familjer och från intresseorganisationer. Och det gör folk beroende av någonting. Vad händer då omvänt? Vem skyller man på om det blir fel i systemet? Jo, man skyller på staten, på politiken, på någon annan. Man tar inte det ansvaret själv. Det är detta vi vill komma åt.
Vi vill skapa det här civila samhället, som mer och mer kan bli det kitt som håller ihop och kan täcka upp de luckor som någon lag över huvud taget inte kan hantera. Det är detta vi vill åt. Och det är väldigt stor skillnad på hur vi ser på de här bitarna. Bostadsmarknaden är ganska intressant. Under många år då Vänsterpartiet också var med och styrde i vårt land byggdes det hälften så mycket bostäder i Sverige som i Norge och i andra länder runt om. Varför var det så?
Det har ju ackumulerats ett enormt underskott under den period som har varit. Vad vi försöker göra nu är att skapa långsiktiga spelregler, där alla vet vad som gäller och där man inte är inne med statliga subventioner till höger och vänster för att styra och ställa. Det är ett långsiktigt arbete. Det kommer att bli lite värre innan det börjar bli bättre. Men nu ökar bostadsbyggandet. Det tar fart, och det är vi tacksamma för. Men det behövs mycket för att komma framåt här.
Anders Sellström (KD):
Det är ganska intressant att Ulla Andersson försöker blanda ihop välgörenhet och bostadspolitik. Det är lite grann två olika områden. Men du försöker blanda ihop korten lite grann. Det får du göra om du vill; det är fritt för dig att göra det. Men det är två olika spelplaner. Vi kan konstatera att välfärdssektorn, kommuner och landsting, går mot överskott i år på 21 miljarder kronor. Det är ungefär prognosen. Nästa år går man också mot överskott.
Trots det ökar vi statsbidragen och ger ett extra bidrag för att kunna hantera det. Det kan vi konstatera. Det är med andra ord inte brist på resurser i välfärdsproduktionen, om vi uttrycker det så, bland kommuner och landsting. Det är inte där skon klämmer. Det andra vi kan konstatera är att detta är gjort under en lågkonjunktur och efter att jobbskatteavdragen har genomförts, alltså skattesänkningar. Trots det tillför vi mycket mer resurser till kommuner och landsting än vad Vänsterpartiet någonsin har varit med om att göra.
Hur kan den ekvationen gå ihop, Ulla Andersson? Du kan grunna lite på det. Omvänt: Hur mycket ska du höja skatten för att göra det du vill göra, och vad innebär det för drivkraften att jobba och att därigenom vara med och bygga vårt välfärdssamhälle? Vad gäller bostadspolitik pratar ni i Vänsterpartiet om investeringsstöd. Men det var ju det som gjorde att ni inte byggde lika mycket som vår omvärld, till exempel Norge och Finland och andra ställen. Det var det som hindrade det.
När vi fick bort det och om vi nu får spelregler som fungerar får vi fart på bostadsbyggandet. Vi måste också komma ihåg att lågkonjunkturen slog undan benen på bostadsbyggandet. Det var ju ingen som ville köpa de bostäder som byggdes. Det är ett bekymmer, men den politik ni förde var inte det som gav fart i bostadsbyggandet. Det gjorde i stället att vi gick på halvfart i vårt land under den tid ni satt och styrde Sverige.
Anders Sellström (KD):
Jag lyssnade på ditt tal, Jonas Eriksson. Under de första minuterna höll jag med dig hela tiden om vad du sade. Det var en bild vi gärna ställer upp på. Sedan började det röra till sig i en del frågor. Det handlar bland annat om detta med att slå ihop a-kassan, sjukförsäkringskassan och försörjningsstödet med varandra. Det skapar ganska stora problem i sammanhangen, vill jag påstå. A-kassan ska vi ha som ett stöd när man går mellan två jobb.
Jag tror att vi är tämligen överens över partigränserna om att det är så det ska fungera. Det är en viktig funktion, och de flesta använder den också så. Den fungerar på det sätt som den ska göra. Det står vi fullständigt bakom. När arbetslösheten nu går ned i snabb takt och vi under slutet av mandatperioden kommer att se att vi har en låg arbetslöshet - i gamla mått mätt nedåt kanske 3 1⁄2 procent - har a-kassan den funktion den ska ha.
Så ska det också vara. Vi får inte hamna i ett läge där vi bromsar utbudet av arbetskraft, speciellt när vi har ett sug efter arbetskraft. Det vore det sämsta utgångsläget, anser jag som kristdemokrat. Då ska vi skapa fortsatt tryck på jobbskapande åtgärder och se till att företagen har snurr och att vi har en matchning av arbetskraften mot den efterfrågan som finns.
Anders Sellström (KD):
Debatten angående sjukförsäkringen skedde i går kväll under många timmar. Det förslag som vi kristdemokrater har varit med och drivit fram är nu ute på remiss från regeringens håll. Remissen pågår för fullt. Ni har valt en annan väg där ni inte ens vill sända ut era förslag på remiss för att få reda på hur det funderar. Låt oss vara överens om att sjukförsäkringen var omänsklig tidigare för många människor som aldrig fick en chans att komma tillbaka till arbete.
Det har vi rättat till, men när man rättar till stora reformer finns det också risk för att människor hamnar mellan stolarna. Det har också skett, och nu är vi ute för att rätta till den problematiken. Vi har rått på det stora bekymret, men vi måste också rätta till de här fallen mellan stolarna. Därför är det viktigt att göra det ordentligt med en rejäl remissrunda där vi kan får veta om det här håller och om det är rätt väg för att komma åt den här problematiken.
Det ställer inte Miljöpartiet upp på, hörde vi i den debatt som var i går, utan ni vill ha någonting som inte remissas och beaktas ordentligt innan man sätter saker och ting i sjön. Som kristdemokrat tycker jag tyvärr inte att den inställningen håller.
Anders Sellström (KD):
Under Ulla Anderssons anförande satt jag och funderade på i vilket parlament jag befann mig. Jag tänkte: Kan det vara Nordkorea? Kan det vara det hon beskriver? Eller satt jag i Greklands parlament? Inte ens i Grekland har man det så eländigt som det du försökte beskriva, Ulla Andersson. Det är lite märkligt att man inte känner igen sig när du tycker och påstår en massa saker. Jag tror att det var fler än jag som hade den uppfattning.
Sedan frågade du om vinst. Vinst är någonting bra. Det visar att företag fungerar bra. Det ska vi inte vara rädda för. Jag vill ställa en fråga till dig, Ulla Andersson. Du påstår att skattepengarna är i fara i de företag som bedriver skolverksamhet eller annan tjänsteverksamhet. Hur är det med byggbolagen som bygger hus åt kommunerna? Får de gå med vinst? Eller ska vi ta tillbaka skattepengar från dem också?
Hur är det med dem som plogar våra vägar, hur är det med dem som bygger våra vägar och hur är det med dem som lägger räls på Banverkets order? Det är skattepengar. De går med vinst, men det nämner du aldrig. Det är samma skattepengar, Ulla Andersson. Är det någon skillnad på de skattepengarna? Du fokuserar bara på dem som går med vinst när de levererar tjänster till kommunen. Vad är skillnaden, Ulla Andersson? Det är ju samma skattepengar.
Ska NCC och Skanska inte få tjäna pengar längre?
Anders Sellström (KD):
Ulla Andersson blandar in ganska många olika saker i sitt anförande, men jag fick inte något svar på den fråga jag ställde. Jag frågade om det var någon skillnad mellan de skattepengar som NCC tjänar och de skattepengar som ett bolag som bedriver äldreomsorg tjänar. Det är samma skattepengar, Ulla Andersson. Den här debatten hade vi i går. 233 nya vårdcentraler har kommit till i vårt land sedan vi införde vårdvalssystemet.
Den mätning som kom i går från Sveriges Kommuner och Landsting av hur patienterna upplever vården visar att siffrorna har förbättrats. De har förbättrats stadigt år för år sedan 2006 då Ulla Andersson var med och styrde i Sverige. Den upplevda kvaliteten har stadigt ökat hos våra medborgare. Det är den vägen vi ska gå. Samtidigt finns det stora överskott i kommunerna och landstingen.
Det visar de siffror som kommer från Sveriges Kommuner och Landsting. Där äger lokalpolitikerna förmågan att själva fatta beslut om hur många barn det ska vara i barngrupperna, hur hög lön lärarna ska ha och hur hög lön sjuksköterskorna ska ha. I vår kommun i Umeå styr Vänsterpartiet tillsammans med Socialdemokraterna, och inte lägger de fram förslag om att höja lönerna trots att prognosen är plus 200 miljoner för kommunen.
De lägger inte fram förslag om att sänka antalet barn i barngrupperna på ett realistiskt sätt. De äger frågan. Det är inte du eller jag som äger den frågan här i Sveriges riksdag, Ulla Andersson. Den har vi lagt på den kommunala nivån. Sveriges riksdag ser till att det finns resurser, verktyg och pengar för att göra detta, men sedan är det den lokala nivån som måste driva igenom hur det ska se ut i verksamheten lokalt.
Det har inte du eller jag ansvaret för, Ulla Andersson, utan det har dina lokala politiker i Umeå. Ta dem i hampan i stället!
Anders Sellström (KD):
Innan vi går på julledighet ska jag säga några få ord om utgiftsområde 26, statsskuldsräntor. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet men vill framföra några synpunkter angående utgiftsområdet. Finansutskottet har vid flera tillfällen anfört att anslagsberäkningarna bör göras tydligare när de redovisas för riksdagen. Regeringen har ändå inte ändrat sin redovisning i årets budgetproposition.
Det är naturligtvis värdefullt att regeringen redovisar motiven för den föreslagna anslagsnivån. Liksom förra året får riksdagen också i år ta ställning till en historisk information som egentligen talar för en lägre nivå på anslaget än vad regeringen har föreslagit. Jag har förståelse för att underlaget när beslut snabbt måste fattas ibland kan vara något undermåligt.
Men riksdagen ska naturligtvis fatta beslut utifrån ett tydligt beslutsunderlag när vi en gång per år får hit ärendet. Fru talman!
Med dessa ord vill jag önska tredje vice talmannen, åhörarna och ledamöterna en god jul och ett gott nytt år och samtidigt säga att jag hoppas att regeringen i nästa budgetproposition till riksdagen lämnar en fullständig härledning av ramen för statsskuldsräntorna.
Anders Sellström (KD):
Ibland, Ulla Andersson, är det trevligt med bildsättning. Då blir det lättare att förstå vad det handlar om. Det kan man lyckas med ibland. Det var frågan om funktionshinder. Jag har själv suttit som vice ordförande i byggnadsnämnden i Umeå under många år. Det är byggnadsnämndernas ansvar att se till att arbetet blir genomfört. Vi har jobbat hårt i Umeå med dessa frågor och kommit långt. Det ska också ligga på kommunernas ansvar att se till att sådana delar genomförs.
Sedan finns det detaljer som det alltid går att fundera över. Jag blir också upprörd när jag får höra att vissa flygbolag eller vissa typer av tåg inte klarar av att ta emot funktionshindrade som är beroende av sin rullstol. Det är inte fallet uppe i norr med den nya Botniabanan. Där finns tåg som klarar dessa delar. Det ska finnas överallt.
Men man måste i sakta mak se till att ordna dessa bitar där det är som trögast. Vissa sektorer har kommit långt för att underlätta för funktionshindrade att befinna sig överallt. Vi har byggt om hela centrala staden i Umeå för att nå dithän. Hur går det i Gävle? Hur ser det ut i din hemstad? Hur mycket har ni lyckats ordna där? Ansvaret ligger faktiskt på de kommunala byggnadsnämnderna att se till att detta drivs igenom.
Vi har kommit en bra bit på väg i Umeå, men hur lyckas du hemma i Gävle? Det kan också vara intressant att höra.
Anders Sellström (KD):
Ulla Anderssons lösning är att stifta lagar. I vissa fall är det bra med lagstiftning, men här finns redan ansvaret på kommunen. Det finns redan byggnadsnämndsansvar att se till att reglerna följs. Alla bygglov som passerar och förfrågningar om att förändra ska granskas av byggnadsnämnden. Där ska alla krav enligt lagen tillgodoses för just funktionshindrade. Så är det hos oss i Umeå.
För alla nybyggnationer ser vi till att situationen inte ska uppstå att man måste gå tillbaka till kommunen för att få bostadsanpassningsbidrag. Det ser vi till i bygglovshanteringen. Det är så det ska fungera. Jag vet inte i vilken värld du lever i och vilken funktion du har hemma i Gävle. Vem har ansvar för olika saker? Staten har ett visst ansvar och ska ta det ansvaret, men kommunen ska se till att ta sitt ansvar.
Varje bygglov som passerar Umeå kommun uppfyller de krav som gäller. Jag förstår inte vilken annan ordning man ska ha.
Anders Sellström (KD):
Tack, Per Bolund, det är alltid trevligt när vi kan diskutera musik! Sedan vet jag inte riktigt vilket instrument du spelar, bas eller fiol. Jag har ingen aning, men det är trevligt att tala i de termerna. Man kan alltid spela vackert oavsett tillfälle, men om man har någon som lyssnar eller inte avgörs av andra saker. Jag står kvar vid att Alliansen jobbar på.
Vi är hyfsat samspelta, men ibland får vi stämma om gitarren eller byta ut någon sladd. Det är så i ett samarbete. Det vet Per Bolund också, som har försökt med ett samarbete som fullständigt krackelerade. Det var min beskrivning av er musikaliska resa. Ni fick lämna Folkets Hus med en livlig trummis i bakgrunden som spelade för sig själv. Ibland funderar jag över hur man tänker i fråga om lastbilar.
Ert förslag att införa vägslitageavgift skulle för den åkeriägare jag känner i Lycksele innebära 280 000 kronor mer i kostnader per lastbil. Det är ett gammalt förslag ni har dammat av. Vi vet att det är oerhört svårt att göra någon form av differentieringar. Det skulle innebära att någon annan får betala 28 kronor per mil eller ännu mer för att köra sin lastbil.
Sedan vet vi att de allra flesta transporter på lastbil kör kortare sträckor än 30 mil. Det kan inte järnvägen hantera. Vi måste kunna mata järnvägen med lastbilstransporter. Utan att angripa problemet med högre utsläpp vill ni bara öka kostnaderna.
Jag förstår inte vilken miljöpolitik det är att öka kostnaderna för småföretagarna i åkerinäringen, men det minskar inte antalet transporter. De är livsviktiga. Vi behöver dem som land för att vi över huvud taget ska kunna hävda vår exportindustri i Europa. Tala om att slå spiken i foten i stället för att lägga fram förslag på riktiga åtgärder.
Anders Sellström (KD):
Jag måste ta en fråga i taget för att kunna hantera dem. Vägslitageavgiften kanske vi har pratat klart om. När det gäller barnfattigdomen har vi nu satt in åtgärder. 90 procent av de riktade reformerna till hushållen går till de 30 procent som har det sämst ställt. Vi höjer barnbidragsdelen i bostadsbidraget för ensamstående och för andra som är beroende av det. Vi höjer också för unga som inte har barn.
Vi ser också till att pensionärerna, i det här fallet garantipensionärerna, också får höjt bostadstillägg. Per Bolund blandar bort korten lite grann när han talar om barnfattigdom. När man studerar detta finner man att det finns två mått: den relativa och den faktiska barnfattigdomen. Den faktiska barnfattigdomen sjunker hela tiden. Den är betydligt lägre i dag än den var under den tid Miljöpartiet var stödparti åt regeringen. Den relativa barnfattigdomen har också sjunkit hela tiden men haft en liten uppgång på slutet.
Om Per Bolund och Anders Sellström sänker sin inkomst sjunker också den relativa barnfattigdomen, men hjälper det i sak dem som är ekonomiskt utsatta? Nej, det gör det inte.
Fokus måste ligga på att rikta åtgärder, som vi gör i den här budgeten, att se till så att vi har koll på statsskulden - annars kan resultatet bli det allra värsta för dem som är ekonomiskt mest utsatta - och att hela tiden se till att jobba med att minska den faktiska barnfattigdomen. Där gör vi faktiskt ett bra arbete. Per Bolund, det hjälper inte att luras med statistik. Om jag och du och alla här inne sänker vår lön minskar den relativa barnfattigdomen.
Det kan vi göra, men det hjälper inte i sak.
Anders Sellström (KD):
Tack, Tommy Waidelich, för dina funderingar! I en allians lyfter man ju fram lite olika saker. Jag väljer att lyfta fram mina saker och andra väljer att lyfta fram sina områden. I oppositionen har ni ju fyra helt olika budgetmotioner, så ni måste lyfta fram de delar som ni anser vara viktiga i era respektive motioner. Jag valde ett annat sätt i dag för att beskriva vår del.
Jag tycker att det är lite märkligt att man försöker sätta någon form av stämpel på Kristdemokraterna i vissa frågor. Tommy Waidelich, hur många gånger under era tolv år i regeringsställning 1994-2006 sänkte ni skatten för pensionärerna? Noll gånger. Hur många gånger har då alliansregeringen lyckats med det? Ska vi räkna?
Ett, två, tre. Tre gånger har vi sänkt skatten för pensionärerna. Vi kristdemokrater har lyckats få igenom att det blir en fjärde gång oavsett om det blir ett ytterligare jobbskatteavdrag eller inte, om ekonomin så tillåter. Tommy Waidelich, du har en del att jobba på för att komma i kapp det Kristdemokraterna får igenom på det här området.
Vi måste också komma ihåg att skattesänkningen för pensionärerna aldrig skulle ha kommit till stånd om vi inte hade fått igenom jobbskatteavdraget. Dessa bitar hänger ihop. Det brukar jag också säga till pensionärer. Man måste förstå att dessa saker hänger ihop, och de är nödvändiga för att fortsätta sänkningen av skatten för pensionärerna. Men Tommy, varför lyckades aldrig du med det under dina år vid regeringsmakten?
Anders Sellström (KD):
Vi gick till val 2010 på ytterligare sänkt skatt för pensionärerna, med målet att vi ska komma fram till en skillnad som är noll. Det är det som är målet. Vi fick igenom det i den första budgeten, och vi har fått löfte om att fortsätta den vägen i nästa budget. Det tycker jag är bra genomfört. Jag tycker att det är bra att Kristdemokraterna lyckades få igenom det här i regeringen. Utan ett jobbskatteavdragsgenomförande skulle vi aldrig ha kommit dithän.
Nu har ni socialdemokrater allteftersom köpt de här jobbskatteavdragen, allteftersom hängt på. Det var någonting som ni aldrig lyckades lösa själva, att komma fram till att sänka skatten på arbete så att fler kommer i arbete. Fler sysselsatta drar också in mer skatt till den offentliga sektorn. Det är det vi har lyckats med inom alliansregeringen. Självklart är det så att när man har 15 miljarder i reformutrymme och ska prioritera får man väga vad vi ska sätta före och vad vi ska sätta efter.
Halveringen av restaurangmomsen var vi kristdemokrater med på i valrörelsen, men vi ville prioritera den i ett lite senare skede. Men det är det man gör i en orkester. Man spelar ihop, man lyssnar på varandra och sedan får man lyfta fram de olika bitarna och ta dem i olika omgångar för att komma framåt. Det vi gör är att vi faktiskt behåller halveringen av arbetsgivaravgiften för ungdomar upp till 26 år. Den tar du bort. Nu ska du göra det dyrare att anställa varenda ungdom i detta land.
Du ska göra det dyrare att ha dem anställda. Du vill inte heller se till att restaurangvärlden, som har många ungdomar hos sig och som många passerar igenom, ska kunna få ytterligare möjligheter att anställa just ungdomar. Där vill du sätta stopp. Där har vi satt fokus och vill hålla kvar fokus, för där har vi ett bekymmer i vårt land. Den möjligheten vill du ta bort och göra det dubbelt så dyrt att anställa ungdomar och att ha ungdomar anställda. Det, Tommy, tycker jag är en felaktig politik.
Anders Sellström (KD):
Jag noterar att Peter Hultqvist inte verkar ha pratat med landstingsrådet Peter Olofsson i Västerbotten som förlorar mer pengar än vad Peter Hultqvists Dalarna kommer att tjäna på detta. Där kan man tala om intern splittring. Jag har suttit i Sveriges Kommuner och Landsting sedan 1999 i olika beredningar. Jag har också suttit i styrelsen. Det har varit ett fasligt liv varje gång den här frågan har diskuterats.
Det spelar ingen roll om man är socialdemokrat, moderat, kristdemokrat eller centerpartist - man tycker olika oavsett var man är kommunstyrelseordförande eller landstingsråd. Man har olika synvinklar. Den som tjänar på det vill ha igenom systemet, och den som förlorar på det vill bromsa. Ni socialdemokrater kan väl erkänna att det är så?
Man måste diskutera och fundera på hur man får ett långsiktigt bra system. Tillväxt har självklart med inkomstsidan att göra. Hur kan vi påverka det? De som betalar till inkomstutjämningen finns i Stockholms- och Malmöregionerna; det är elva stycken.
Det som de betalar till inkomstutjämningssystemet är mindre än vad de kommuner som finns i de lokala arbetsmarknadsområdena tar emot. Netto är det en omfördelning mellan de lokala arbetsmarknadsregionerna i Stockholmsområdet och Malmöområdet. Det är lite klurigt att räkna på tillväxt.
Jag vet att Peter Norman funderar och grunnar och jag vet att regeringen funderar och grunnar. Det gjorde utredningen också. Man kom fram till att det är svårt att hitta ett system som går att åtgärda. Jag är förvissad om att vi kommer att få fram ett system och att vi så småningom kommer att få ett ganska bra system. Det tar lite tid. Man måste grunna och fundera. Har du pratat med Peter Olofsson, Peter Hultqvist? Jag får inget svar.
Anders Sellström (KD):
Det är intressant att höra på Ulla Andersson. Visst finns det olika sätt att jobba på. Det ser vi runt om i vår värld. Man har lagt an olika sätt att lösa problem. Politiken måste ändå vara huvudansvarig för en mängd olika åtgärder. Sysselsättning är en del av det politiska.
Att lägga över också detta på Riksbanken är att föra över mer och mer politik från oss som ska hantera den frågan. Det är en märklig ordning. Låt penningpolitiken vara fokuserad på vad den ska handla om, inflationsdelen. Låt frågor om sysselsättning, arbetslöshet och andra typer av politiska frågor ligga på regering och riksdag att hantera. Ulla Andersson är vänsterpartist.
Ni vill ju öka statens inflytande och ha mer av att politiker ska styra och ställa oavsett om det är på regeringsnivå, kommunnivå eller landstingsnivå. Nu vill ni plötsligt avhända er en del av de verktygen och lägga dem på Riksbanken. Jag får inte detta att gå ihop. Jag tycker att vi borde hålla en linje där vi är tydliga med vad som är målet för Riksbanken och vad som är politikens ansvar. Så ser jag på det.
Anders Sellström (KD):
Det finns många metoder. Jag står dock fast vid att man ska försöka vara så tydlig som möjligt med vad olika delar ska råda över. Låt politiken hantera så mycket som möjligt i dessa olika delar. Nu försöker Riksbanken ha en balans när det gäller bolånen. Det handlar om en balansgång hur man ska hantera detta. Signalen till politiken är också tydlig: Försök syna de här problemen och lösa dem!
Helheten blir lite märklig när man ser på vad Ulla Andersson säger. Å ena sidan ska vi ha ett sysselsättningsmål för Riksbanken. Med andra ord skulle man då enligt teorierna sänka räntan ännu mer eller kanske nolla den för att öka trycket. Å andra sidan har Ulla Andersson en finanspolitik där man ska höja skatterna så mycket att man saboterar den inhemska konsumtionen.
Nu i dagarna får vi klara besked om att det är hushållens konsumtion som drar upp bnp-tillväxten i vårt land. Vänsterpartiets resonemang i de här sammanhangen blir lite märkligt. Man tar ifrån hushållen deras möjlighet att pusha på konsumtionen i vårt land. Man för över sysselsättningsmålet till Riksbanken. Då blir min fråga direkt: Hur ska Riksbanken klara av detta om ni i andra ändan samtidigt saboterar förutsättningarna för dem?