Finn Bengtsson (M):
Jag vill tacka interpellanten för en intressant interpellation och statsrådet för ett uttömmande svar. Det hela bygger på en observation i våra medier som är mycket beklagansvärd, och precis som statsrådet inledde med att konstatera är det helt oacceptabelt att regler missbrukas och djupt olyckligt för de människor som utnyttjas av oseriösa arbetsgivare. Självklart är det så.
Däremot måste man fundera lite grann på om interpellanten har några synpunkter på att vi trots allt försöker underlätta för arbetsgivare att anställa just för att människorna ska få en anställning. Det framskymtar i interpellantens muntliga kommentar till hennes interpellation att hon egentligen är tveksam till möjligheten för arbetsgivare att ta ett större ansvar för att anställa.
Det gäller till exempel nystartsjobben men även instegsjobben, som det kanske egentligen handlar om när det är fråga om utländska medborgare som kommit till vårt land. En annan problematik som tas upp av interpellanten och som jag är lite frågande till är det faktum att hon nämner asylsökande, papperslösa och migrantarbetare med tillfälligt arbetstillstånd i ett och samma andetag.
Självklart ska asylsökande och de som kommer hit som arbetskraftsinvandrare på alla sätt garanteras skydd enligt våra regelverk. Sedan finns det, precis som ministern lyfte fram, också oseriösa arbetsgivare. Man har förtydligat uppdraget för Migrationsverket att följa upp detta så att det inte förekommer ett sådant missbruk. Det är nog den skärpningen som är allra viktigast, inte att göra regelverket mer komplicerat för arbetsgivare, vilket interpellanten uppenbarligen vill när hon talar om slapphänta regler för bidrag till arbetsgivare.
Det sista Sveriges arbetsgivare behöver är ytterligare regelkrångel för att faktiskt kunna och vilja anställa. När det nu handlar om asylsökande, papperslösa och, som sagt, migrantarbetare med tillfälligt arbetstillstånd undrar jag lite grann hur interpellanten ser på begreppet papperslös. Sverige har, och ska ha, en mycket generös invandringspolitik. Det är vi brett överens om i detta parlament.
Däremot finns det människor som illegalt tar sig in i landet eller sådana som efter en regelrätt domstolsprövning eller efter prövning av Migrationsverket och sedan av högre instans inte befinns ha den lagrättsliga möjligheten att stanna kvar här. Det är de som kallas papperslösa.
Det förefaller mig svårt att, som interpellanten antyder, med dagens lagstiftning ta till vara de rättigheter som dessa individer har gentemot legala arbetsgivare i vårt land. Det är ju individer som enligt vår lagstiftning uppenbarligen inte har rätt att vara i landet. Lösningen på det problemet är naturligtvis att de som inte har dessa förutsättningar att vara i landet inte heller ska vara det.
Alltså är det på det sättet man bevakar deras rättigheter allra bäst. En annan ordning vore väldigt konstig, det vill säga att man bestämmer sig för, helt oberoende av den politik som tidigare styrt detta, att gå in och ändra våra lagar för att ta hand om de individer som ju rimligen inte ska vara i vårt land, när det i själva verket handlar om myndighetsbedömning, och myndighetsbedömningen kanske är prövad i domstol och innebär att man inte har rätt att vistas i landet.
Därför förstår jag inte riktigt hur interpellanten kan blanda ihop denna grupp människor med de ytterst utsatta asylsökande och arbetskraftsinvandrare som vi måste värna på alla sätt i vårt regelverk. Det kan inte vara rimligt att man har olika förutsättningar för dem som har laglig grund och dem som har olaglig grund om man ska hantera detta i enlighet med god rättsordning.
Frågan är hur interpellanten ser på papperslösas rätt att kräva lagändringar till förmån för sin egen situation.