KBLab/rixvox huggingface dataset:
Raimo Pärssinen (S):
Tack för diskussionen, ministern. Jag försöker att hålla den på en mycket konkret nivå. Jag har tidigare sagt att det finns stor konsensus om att satsa på järnväg för att klara klimatet framöver. Ministern Åsa Torstensson talar om att sätta resenären i fokus. Det är jättebra om regeringen gör det.
Men det vore ännu bättre om också SJ gjorde det och på så vis kunde garantera att vi kan ha sena avgångar från Stockholm som går norrut. Det är relativt få som åker. Då kan man ha marknadsmässiga principer. Man kan räkna ut något delningstal som säger att det måste vara över ett visst antal som åker tåg, annars slår vi igen.
Eller så säger man att det också är stora möjligheter för Norrland att utvecklas så att det blir fler som åker, med tanke på att det är bra för klimatet och så vidare.
Nog borde det rimligtvis finnas också en tanke från regeringens sida när man har samtal med SJ och andra och också med de kommuner som finns efter Norrlandskusten och säger att det är klart att vi ska försöka att gemensamt se till möjligheter finns även för er.
Min konkreta fråga är om ministern är beredd att finnas med i ett sådant arbete och inte bara säga: Detta är en sak för SJ, det är inte regeringen som styr. Det är inte roligt för Söderhamns och Hudiksvalls kommuner att få höra att det faktiskt är SJ som bestämmer det här helt och hållet. Vi tror faktiskt att politik kan göra skillnad, och politik ska också göra skillnad.
Låt hela Sverige leva och låt också hela Norrland leva! Men se då till att SJ inte får genomföra de här försämringarna för oss. Det är tredje gången nu jag står i talarstolen här i riksdagens kammare och säger: Snälla ministern, lyssna på oss!
Raimo Pärssinen (S):
Jag hade inte heller tänkt hoppa in i debatten, men när jag läste svaret kände jag mig nödgad att göra det. Det handlar speciellt om den sista klämmen i svaret. Näringsministern skriver att regeringen har visat ett tydligt jobbfokus i politiken och ett stort ansvarstagande som ger trygghet i skakiga tider.
Min fråga till näringsministern blir då: På vilket sätt kan vi avläsa tryggheten i de skakiga tiderna? Får vi höra det från företagsledare? Får vi höra det från organisationerna på arbetsmarknaden, alltså arbetsmarknadens parter? Vem är det som tydligt visar att det är på det sätt som ministern skriver?
Det finns en stark kritik från Svenskt Näringsliv och fackföreningarna. Jag har träffat ett antal företagsledare på mina resor ute i landet till företag som är drabbade av krisen. Jag måste säga att det de berättar för mig, den genomgående bilden, är faktiskt, Maud Olofsson, att man är förvånad över att regeringen är så passiv.
Det är något som verkligen kommer inpå skinnet när man träffar dem. De säger att de är förvånade, för det är ett sådant skarpt läge därute. Man pratar väldigt mycket om att man måste kunna rädda den arbetskraft som man verkligen behöver, goda företag med goda produkter som det finns behov av.
Men det är något som inte stämmer i det finansiella systemet. Så var finns den trygghet som regeringen hänvisar till? Jag ser den ingenstans. Jag hör inte om den ute på företagen. Jag hör inte om den bland de varslade. Jag hör inte om den bland fackföreningsledare som sitter och svettas över svåra förhandlingar.
Statsminister Reinfeldt sade vid sin frågestund att samordnarna - landshövdingarna med mera - skulle kraftsamla de offentliga resurserna. Det låter förstås jättebra. Näringsministern vet att jag har en stark erfarenhet av vad som hände vid nedläggningen av Norrsundets pappersbruk.
Efter fyra månader lyckades ministern utse den nyblivna landshövdingen Barbro Holmberg till samordnare. Då kan man fråga sig vad dessa samordnare kunde göra och vad de kan göra i dag. Det blir ytterligare en fråga. Vad har de för möjligheter mer än att kraftsamla de offentliga resurserna? Vad innebär detta ordval? Det vore intressant att få höra vad man verkligen gör. Tidigare har man ställt ett rum till förfogande.
Man kan se till att myndigheterna kan samlas runt detta bord. Man kan dricka en kopp kaffe. Man kan samla på sig uppgifter. Men var finns de offentliga resurserna någonstans? Och vilka är de? Finns det någon extra krona någonstans som man kan använda till detta? Och vad är det för typ av pengar? För vi vet att krisen drabbar hela landet just nu.
Ständigt säger man att man är förvånad över den passivitet som näringsministern och andra i regeringen visar. Här i svaret skriver man att stort ansvarstagande ger trygghet i skakiga tider. Låt oss få höra vilken bild ministern tänker på när tryggheten infinner sig! Jag ser den inte.
Raimo Pärssinen (S):
Det verkar nästan som att näringsministern skrev sitt manus den 22 september då regeringen lade fram sin budget. Hon håller sig enbart till det. Det är samma saker som kommer gång på gång. När företagsledare säger att regeringen är passiv, att man behöver hjälp och att något måste hända återkommer Maud Olofsson till sitt manus och talar om långsiktighet och så vidare.
Men det behöver hända något nu på direkten. Ta detta med ROT-avdragen! Nu står näringsministern i riksdagens talarstol och slår sig för bröstet och säger att Centern har fört fram ROT. Varför sitter Centern i dag i skatteutskottet och säger nej? Vad är det som händer? Har Centern verkligen varit för detta? I skatteutskottet har de verkligen inte slagits för något ROT-avdrag. Konkurserna duggar.
Då går stödtrupperna - det är inte Maud Olofssons regering, utan Fredrik Reinfeldts - upp och pratar om att det är bra med regelförenklingar. I svaret står det att man ska förenkla regelsystemet för konkurser; konkurserna duggar.
Fortfarande kvarstår frågan: På vilket sätt har det visat sig att - som det står i svaret - tryggheten från Maud Olofsson och regeringen syns nu när det är skakiga tider? Kan Maud Olofsson svara på den frågan? På vilket sätt kan vi avläsa det?
I stället för att enbart - ursäkta ordvalet - se sin egen förträfflighet kan väl Maud Olofsson också se de företag, företagare och anställda som befinner sig i otroligt skakiga tider. Alla ropar efter att något måste hända. Kliv upp ur passiviteten. Börja med något så enkelt som att säga ja till ROT. Varför sade man nej i dag?
Jag hoppas att vi kommer att få höra något annat än talarmanuset framöver.
Raimo Pärssinen (S):
När jag läser svaret som finansministern har lämnat skriver han, och det är förmodligen en egen bedömning som han gör: "Regeringens politik bedöms på sikt bidra till 150 000 varaktigt fler sysselsatta. Jobbskatteavdraget står för drygt hälften av ökningen." Det är en egen bedömning. Det skulle vara roligt att få höra lite mer om vad denna bedömning är grundad på. Vad är det för forskning? Hur har han kommit fram till de här siffrorna? Vi ser inte det här i verkligheten.
Vad jag ser runt ikring mig hemma i Gävleborg är över 16 000 arbetslösa. Prognosen pekar på att det om två år går upp till 21 000 arbetslösa. Vi har 400 000 arbetslösa i landet i dag. Av dem är hela 125 000 långtidsarbetslösa. Och så ser vi hela tiden hur klyftorna ökar.
Det är väl moderat retorik att säga att vi måste sänka skatterna kraftigt för att det ger jobb. Problemet är bara, finansministern, att vi inte ser att det skulle bli fler jobb. Sedan kan man föra spekulationer och göra egna bedömningar. Men jag skulle vilja syna det här riktigt ordentligt.
Finansministern brukar berömma sig av att han är ekonom, verkligen utbildad och klar - komvux och så vidare. Men då vill jag höra vad som finns bakom siffrorna. Vad vi ser är att folk får flytta hemifrån därför att a-kassan är urusel. Vad vi ser är att Kent Öst, 61 år, måste flytta hem till mamma för att han inte har pengar.
Vad vi också ser, och som Aftonbladet uppmärksammar i dag, är att ungdomar säger: Vad kan jag göra? Hur ska jag få jobb? Jag kan ju ingenting! Samtidigt har andra fått stora skattesänkningar. Vi ser ett Sverige som glider isär. Då använder sig finansministern, för all del även Hedquist, av retorik och säger: Så här gör vi för att det ska bli fler jobb! Men upp till bevis nu!
Var kom de stora investeringarna när förmögenhetsskatten försvann? Hur ser vi dem? Det är svårt att bedöma, säger finansministern. Men han kan åtminstone bedöma att det blir 150 000 nya jobb. Kom fram till talarstolen, finansministern, och berätta hur! Verkligheten går åt ett helt annat håll. Det är över 16 000 arbetslösa i Gävleborg nu. Det kommer att bli 21 000 snart. Vi står inför stora och svåra problem.
Finansministern sänker skatterna med lånade pengar.
Raimo Pärssinen (S):
Jag tänkte ställa några frågor till finansministern, som hävdar att Sverige klarat krisen bättre än andra länder där arbetslinjen har hävdats. Därför måste vi reda ut vad Anders Borg egentligen menar med arbetslinjen. Låt mig försöka exemplifiera med en kvinna i Hofors. Hon heter Monika och håller på att bli blind.
Nu tvingas hon ut av Arbetsförmedlingen för att söka jobb. Är det Anders Borgs arbetslinje? Eller handlar det enligt Anders Borg om skatteskillnaden, att om man jobbar betalar man proportionellt mindre i skatt än om man inte jobbar? Om man tar ut föräldraledighet ska man ha en annan skattesats, är det arbetslinjen?
Eller menar Anders Borg pensionärerna, att många av dem egentligen ska ut och jobba och att vi därför har den skatteskillnaden? Är det detta som ingår i Anders Borgs och regeringens arbetslinje? Jag får inte riktigt grepp om det hela. Anders Borg talar vitt och brett om arbete och bidrag och har på så vis lagt sig under täcket och sagt att det är regeringens arbetslinje.
Arbete går före bidrag, ja, så är det, men när man hamnar i en sådan situation som Monika i Hofors, som håller på att förlora synen helt och ändå är anvisad att gå till Arbetsförmedlingen - ta bussen till Gävle och åk och jobba! - då undrar jag om det är en viktig del i regeringens arbetslinje.
Nu ser vi det motsatta hända i 90 procent av landets kommuner, nämligen att antalet människor som är tvungna att söka försörjningsstöd, socialbidrag, ökar. Det är precis motsatsen mot arbetslinjen. En bidragslinje har blivit konsekvensen av den här regeringens politik.
Det vore tacknämligt om Anders Borg under debatten om Monica Greens interpellation kan tydliggöra vad som egentligen är regeringens arbetslinje.
Raimo Pärssinen (S):
Skillnaden mellan Anders Borg och socialdemokrater är att Anders Borg gör prognoser, lägger ut teorier, medan vi tittar på vad som händer. Vi tittar nu på vad som har hänt under mandatperioden. Vi kan mäta ett antal olika indikatorer. Anders Borg är nöjd. Han säger att Sverige har klarat sig bäst.
Sverige kommer bäst ur krisen. Han kommenterar då inte att det finns 118 000 fler arbetslösa. Det är finanskrisen. Anders Borg har naturligtvis inget ansvar där, säger han själv, eftersom Sverige har klarat sig bäst. Låt oss göra en utvärdering av hur det har gått. Hur gick det med jobben? Låt oss titta på mitt hemlän Gävleborg.
Där finns det nästan 5 000 arbetslösa ungdomar - sammanlagt över 18 000. Titta på långtidsarbetslösheten som biter sig fast och bara ökar. Titta på alla ungdomar som sitter i någon typ av åtgärd, som det heter, men som är passiv förvaring! Det finns massvis med sådana här saker vi kan peka på. Titta på bostadsbyggandet, Anders Borg! Det är alldeles för lite.
Titta på studenternas ekonomi! De har ingenstans att bo, har tappat mycket när det gäller ekonomi och så vidare. Titta på verkligheten, Anders Borg! Stå inte här och lämna teorier om hur det eventuellt skulle kunna bli i Anders Borgs värld om Socialdemokraterna vinner valet. Låt oss utvärdera Anders Borg och vad han har åstadkommit. Jag är helt överens med massvis med andra människor i det här landet: Det går åt fel håll.
Tyvärr - jag hoppas verkligen inte att Anders Borg är nöjd med situationen i landet, för bättre går det minsann att göra.
Raimo Pärssinen (S):
Jag tänkte tala lite om Gävleborg. Gävleborg har en arbetslöshet i dag på över 18 000 personer. Vi har en ungdomsarbetslöshet på 4 800 unga individer. Gävleborg är ett län med mycket teknik- och tillverkningsindustri.
Vi har våra basindustrier, men grunden ligger i tillverkningsindustrin. Vi har fått ta del av sorgliga besked. Trima i Nordanstig, Ericsson i Gävle och SNA Europe i Bollnäs med flera lägger ned. För några år sedan lade Norrsundets massafabrik ned.
Näringsminister Maud Olofsson kommenterade Ericssons nedläggning med: Det är ett teknikskifte; det kommer att hända igen.
Det jag vill lyfta fram i den här debatten, och som har en direkt koppling till ungdomar och utbildning, är hur vi ska kunna klara av att behålla och framför allt spetsa på den teknikkompetens som finns för att klara oss i framtiden. Det handlar om att klara jobben. Klarar vi dem så klarar vi ekonomin.
Klarar vi ekonomin så kan vi bättra på välfärden. Kommunerna är också i ett besvärligt läge när det gäller att kunna erbjuda ungdomarna inträde på arbetsmarknaden. När statsministern besökte Gävle kommenterade han inte Ericsson, utan han besökte telemarketingföretag. Regeringen har kanske inriktningen när det gäller Gävleborg att det är den typen av service man ska satsa på.
Annars hör vi inget från regeringen som har direkt koppling till tillverkningsindustrin. Vilka volymer behövs för att täcka behovet av nya medarbetare inom till exempel Bäckströms underhållsarbete eller mekaniska bearbetning?
Vad finns det för behov av ny teknik och nya människor när det gäller IT och annat? Vi måste bredda vår arbetsmarknad i Gävleborg. Frågan är vad regeringen gör. Vad gör ministern åt alla de arbetslösa ungdomar som i många fall befinner sig i passivitet? Det är förskräckligt.
Många behöver komplettera sin gymnasieutbildning för att stärka sin kompetens. Arbetsmarknadsministern satsar på jobbcoacher. Men var är den stora satsningen på riktad utbildning som har direkt relevans för den typ av jobb som finns i Gävleborg.
Det är ett besvärligt läge, och det är allvarliga frågor som kräver seriösa svar och inte i svepande ordalag. Jag vill betona för ministern att frågorna är ställda utifrån de jobb och den profil som finns i Gävleborg. Vad gör ministern för ungdomarna? Vad gör ministern för att vi ska kunna stärka kompetensen inom teknik- och tillverkningsindustrin?
Raimo Pärssinen (S):
Det var synd att inte arbetsmarknadsministern gav sig tid att försöka svara mig, för jag har ingen möjlighet att i ett ytterligare inlägg kommentera sedan vad som händer i Gävleborg. Vad jag skulle vilja säga är att om jag inte missminner mig så fanns det ungefär 8 000 platser inom yrkesinriktad arbetsmarknadsutbildning när högkonjunkturen började ta fart under 2005.
Det är en åtgärd som har visat sig vara den mest effektiva av alla för att få arbetslösa in i jobb. I dag, under lågkonjunkturen, finns det knappt 6 000 platser inom yrkesinriktad arbetsmarknadsutbildning. Den är för dyr, säger arbetsmarknadsministern, och det tycker jag är ledsamt att höra.
Det är ju kanske den åtgärd som krävs mest i ett län med den profil som vi har i Gävleborg så att man kan lära sig mer av de här teknikjobben och kan gå in i dem på rätt sätt. Då är det tråkigt att ministern tycker att det är för dyrt.
Jag är övertygad om att det är just den typen av insatser som vi behöver mycket mer av i Gävleborg för att klara det jag tog upp tidigare, det vill säga att fylla på med nya människor som kommer in i de tillverkande företagen och kan mycket teknik. Om jag får uttrycka mig så, Littorin, skulle jag vilja göra en jämförelse.
Arbetsmarknadsministern tycker att de yrkesinriktade arbetsmarknadsutbildningarna är för dyra, men samtidigt har det inte blivit för dyrt att sänka skatterna kraftigt. Nog hade det väl varit bättre att kunna ha mer resurser till ungdomarna i Gävleborg och kunna ge dem bra på fötterna i form av en bra utbildning så att de kommer in i alla de här fantastiska företagen vi har på tekniksidan eller i basindustrin.
Hade det inte varit bättre att investera pengarna i människor?
Raimo Pärssinen (S):
Jag ska börja med 1-2-3-prognosen. Jag kanske raljerade förra gången då jag sade att Anders Borg pratar om prognoser och teorier, medan vi studerar verkligheten. Vi hade en interpellationsdebatt i Andrakammarsalen, om jag inte missminner mig, då Anders Borg tyckte att han fick till en bra känga till mig när han lovade mig att vid valet 2010 skulle han ha ett överskott på 110 miljarder kronor.
Det skulle minsann räcka till en massa goda saker att göra. Han pratade utifrån en prognos. Man måste kunna försöka sia, men det finns alltid en verklighet som kanske hinner i kapp en. Om vi ska bygga möjligheternas land, Anders Borg, måste vi försöka se till att det är jobben som går först.
Det är jobben som genererar intäkter till staten och genererar pengar som gör att vi kan fortsätta att bygga upp en välfärd. Jobben kommer alltid först. Sedan må Anders Borg ställa hur många frågor han vill om Miljöpartiets politik till mig. Jag tänker inte ställa en fråga till Anders Borg om Kristdemokraternas politik.
Det var ju socialministern som lanserade den nya fastighetsavgiften, det var inte Anders Borg. Den har inte ett dugg med tillväxt att göra och inte ett dugg med jobben att göra. Det var ren och skär skattesänkning, ingenting annat och gav inga andra effekter heller. På bostadsmarknaden får den effekter men inte när det gäller tillväxt och jobb. Vad jag blir nyfiken på är vad ni planerar nu, finansministern, när det gäller skatterna.
Vi har hört Centerpartiet lansera ett skattesänkarprogram på 28 miljarder. Folkpartiet pratar lite om värnskatt. Moderaterna vill ha jobbskatteavdrag och kd vill ge mer åt pensionärerna. Vad planerar ni?
Raimo Pärssinen (S):
Anders Borg skriver i sitt svar precis det som Marie Engström tog upp på slutet, att man har genomfört en mängd åtgärder, till exempel jobbskatteavdraget. För några år sedan gav en socialdemokratisk regering 225 miljoner kronor till Skatteverket för att de skulle klara av generationsväxlingen, ekonomisk brottslighet, internationell kontroll och så vidare.
När sedan Anders Borg blev finansminister har det skurits ned kraftigt på myndigheterna, bland annat också på Skatteverket, och det fortsätter. Anledningen är, som regeringen säger, att man har behövt pengar som man ska använda till skattesänkningar, vilket man också har gjort.
Sedan kan man stå här och säga att man har gjort kraftfulla insatser och så vidare, men de kontakterna har väl finansministern med Skatteverket att han vet hur det fungerar i dag. Minskade incitament för skattefusk - vad stöder finansministern sig på då? Kan vi få höra några siffror eller några belägg för det nu?
Eller finns det återigen en ekonomisk teori som Anders Borg förfäktar? Vi har ju lärt oss att det är teorier som ska styra verkligheten, inte tvärtom. Vi har alltså fått färre anställda på Skatteverket. Vi har fått en sämre kontroll. Vi har fått folk på Skatteverket som får använda sin kompetens på fel områden.
Jobbskatteavdraget har lett till mindre skattefusk. Är det så vi ska läsa svaret? På vilket sätt kan finansministern belägga det? Vi har ju tidigare hört teorin om att jobbskatteavdraget ger så många fler jobb. I tisdags hade jag en debatt med Littorin, arbetsmarknadsministern.
Han bestämde sig för att bevisa den teorin genom att säga att det är väl ungefär som med tobak och snus, om man höjer priset på det. Jag menar att vi inte får fram något riktigt svar här.
Det som skrämmer mig är att till exempel HUS-avdrag eller ROT-avdrag, som enligt instruktionerna från regeringen ska betalas ut av Skatteverket efter en ganska kort tid, kan de inte kontrollera. Man kan fråga vem som helst på Skatteverket och de säger: Det går inte att kontrollera på ett rimligt sätt. Anders Borg säger här i debatten att just de åtgärderna har lett till att brottsligheten bekämpas.
Det är till och med så, finansministern, att vi hör från Ekobrottsmyndigheten att ROT-avdrag och HUS-avdrag används för att tvätta pengar. Då har det väl en motsatt effekt, och då kan man väl inte stå här och hänvisa till att just ROT-avdraget har lett till att vi fått färre skattefuskare. Jag frågar: Hur blev det? Blev det färre skattefuskare i det här landet?
Ja, kanske några i ledande positioner som insett att man faktiskt inte får fuska. Men framför allt har många av systemen raserats, och verktygen har vridits ur händerna på Skatteverket.
Raimo Pärssinen (S):
Jag vet inte om Anders Borg såg Uppdrag granskning om hur folk blir utnyttjade i svartarbete. Skattefusk äter sig som en kräfta in i hela vårt samhälle. Privatmarknaden på byggsidan här i Stockholm är förstörd. Vi har många rediga företag som tappar anbud för att de blir utkonkurrerade av dem som fuskar.
Det är allvarligt, och det bara växer. I sitt svar skriver Anders Borg när det gäller det verktyg vi har att bekämpa detta med, alltså Skatteverket, att han har infört ett jobbskatteavdrag. Han vägrar dock att förklara sambandet. Vad är det för samband mellan bekämpning av skattefusk och jobbskatteavdrag?
Är det en teori, Anders Borg? Låt oss då höra den. Kan Skatteverket klara sig med 500 färre anställda om man inför ett femte steg i jobbskatteavdraget? Eller hur tänker du, Anders Borg? Det står ju svart på vitt att det är en effektiv åtgärd. Anders Borg talar också om HUS-avdragen. Precis som jag sade i mitt förra inlägg förekommer det många konstiga saker där.
Skatteverket har dock ingen möjlighet till kontroll. Det är ett växande problem. Det är många branscher som vill ha hjälp för att kunna överleva och konkurrera. Bekämpa skattefusk! Ge Skatteverket mer muskler! Men okej, Anders Borg, det kanske är ditt svar och ditt eftermäle: Vi sänkte åtminstone skatten, och det skulle lösa problemen.
Återigen, hur går jobbskatteavdrag och möjligheter att bekämpa ekonomisk brottslighet ihop?
Raimo Pärssinen (S):
Tack, Anders Borg, för svaret! I dag är det 40 000 kronor i timmen som faller åt sidan eller fuskas bort enbart inom taxinäringen. Det är en beräkning som Skatteverket har gjort tillsammans med Taxiförbundet.
Därför ställer sig seriösa företag som Taxi Stockholm frågan: Finns det någon som är intresserad av att man betalar in sina skatter och fullgör sina uppgifter? Varför ställer man den frågan? Jo, därför att det finns en sådan enorm passivitet från myndigheternas och framför allt regeringens sida. Herr talman!
Detta är min tredje interpellation i det här ämnet. Jag är oerhört engagerad i de här frågorna eftersom detta, som jag sade i samband med en tidigare interpellation, är någonting som växer. Det är en svulst som förstör möjligheterna för seriösa företag. Man frågar också: Finns det något värde i att ha ett kollektivavtal?
Nu förlorar man upphandlingar gentemot oseriösa företag som på grund av att de inte har kollektivavtal eller undanhåller skatter och avgifter kan lägga lägre anbud.
Vi använder väldigt mycket skattemedel till samhällsbetalda resor som upphandlas och därmed går till företag som inte är seriösa och inte fullgör sina förpliktelser. Det finns faktiskt ett hotell här i Stockholm, Anders Borg - ett stort, känt, gammalt och berömt hotell - som har en egen taxirörelse.
De vill inte att deras kunder och besökare ständigt ska bli lurade på pengar av de oseriösa företagen, så därför väljer hotellet denna lösning. Och taxibranschen har nu under många år på ett otal konferenser man har haft om svartarbete och skattefusk sagt: Snälla, gör någonting!
I september 2006, herr talman, fanns det ett förslag från dåvarande regeringen om obligatoriska tömningscentraler för taxi. Det var en lagrådsremiss och fanns på bordet. Den försvann. Anders Borg vann valet, och den försvann. Nu händer ingenting.
Det är därför man är så angelägen från taxibranschen och undrar varför de hela tiden ska bli dömda som fuskare och skurkar. När en svarttaxiåkare, alltså en utan skylt, kör och det begås grov kriminalitet eller grova brott i taxin säger nämligen medierna ändå "taxichauffören" eller "taxiföraren", och så fläckas hela branschen. Det måste hända någonting, Anders Borg!
I dag finns en överetablering; det kan vi se. Den skulle dock inte finnas om det fanns en ordnad marknad. Jag såg det senast i fredags vid Centralen när det var problem med askmolnet och man ville resa - det finns en mängd olika taxiföretag. Och nu gäller det bara att få in de här 15 procenten - det är bara 15 procent som är friåkare - i obligatoriska tömningscentraler.
Mitt budskap från taxibranschen, Transportarbetareförbundet och alla seriösa kunder är: Gör någonting, Anders Borg!