KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Karlsson (S):
Det där med om jag är nöjd eller inte ska jag verkligen återkomma till, men tillkomsten av samordningsförbund inom den finansiella samverkan fortsätter ju. Vi får se hur många som kommer i gång, hur många som vill vara med i den möjlighet som erbjuds inom detta nationella regelverk.
Det är inte bara fråga om kvantitet. Det är också fråga om kvalitet. Hur inriktningen är på arbetet inom samordningsförbunden vet jag inte i dag. Det kommer vi att veta mer om när Statskontoret kommer med sin nästa rapport.
Den kommer att behandla just inom vilka områden och på vilket sätt man har arbetat och vilken inriktning man har på den finansiella samverkan inom ramen för den ordning som nu gäller. Så det får vi se. Vi får väl fortsätta att debattera detta.
Det var en del. En rad andra saker har genomförts och ytterligare mer kommer. Det är väl ändå det sammantagna resultatet man får titta på om man ska, så här långt, recensera hur regeringens arbete med hela sjukfrånvarofrågan har gått. Jag fick ju de första interpellationerna och frågorna när jag tillträdde för tre år sedan.
De var väldigt skarpt formulerade ungefär så här: Hur tänker ministern göra för att minska sjukfrånvaron? De frågorna får jag inte längre, och det är klart att det beror på att de inte är relevanta att ställa. Regeringen satte för tre år sedan upp ett mål, nämligen att halvera sjukfrånvaron fram till 2008, på sex år.
Det har gått tre av de sex åren, och vi har klarat hälften av målet. Vi ligger på 30 %. Vi ska minska med ytterligare 20 % för att halveringen ska bli genomförd. Det ligger verkligen inom räckhåll. Det finns alla förutsättningar att nå dit. Jag ska inte tillskriva regeringen och mig själv någon stor del i detta, men vi har naturligtvis en del.
Det har betydelse vad vi beslutar och gör i den här kammaren. Men det har också stor betydelse hur man arbetar ute på arbetsplatserna och hur människor medverkar på olika sätt för att komma till rätta med detta stora samhällsproblem som kom för sex-sju år sedan. Alla har bidragit på ett väldigt förtjänstfullt sätt. Jag har deltagit i en konferens på förmiddagen med parterna.
De redovisade sina insatser för att förbättra hälsan i arbetslivet på arbetsplatserna. Det är imponerande insatser som görs. Sammantaget ser det riktigt bra ut så här långt. Vi får hoppas att det gör det också om ytterligare tre år.
Hans Karlsson (S):
Vi blir inte ense den här gången heller, Kenneth Johansson. Jag fäste mig vid din inledning i början av debatten där du konstaterade att det är bättre att man kan komma tillbaka tidigare och att man får förebyggande insatser.
Som avslutning säger du att vi, det vill säga Centerpartiet och alliansen, inte vill att människor ska fara illa utan att man ska få möjlighet till hjälp och stöd. Om det är vi alldeles överens.
Jag vill inte tolka Kenneth Johansson som att han menar att regeringen och majoriteten i kammaren skulle vara av en annan uppfattning och att vi inte vill att människor ska ha möjlighet till ett värdigt liv och komma tillbaka snabbt. Vi är inte ense om metoderna, men att stödja och hjälpa människor med tidiga insatser och förebyggande åtgärder är nödvändigt. Det är vi överens om.
Hur det ska ske och hur vi ska göra får vi fortsätta att debattera. Tack för den här debatten.
Hans Karlsson (S):
Lars Gustafsson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta så att de nya reglerna beaktar den verklighet som många lönebidragsanställningar vilar på. Lönebidraget är en subvention som kan lämnas till en arbetsgivare som anställer en person som har nedsatt arbetsförmåga på grund av ett funktionshinder. Bidragsnivån fastställs i förhållande till det arbete som ska utföras och med hänsyn tagen till arbetstagarens arbetsförmåga. Lönebidraget får lämnas i längst fyra år.
Stödet får förlängas utöver det fjärde anställningsåret endast om det efter särskild prövning bedöms motiverat med hänsyn till arbetstagarens arbetsförmåga. Omprövning av lönebidragets storlek ska ske regelbundet. Lönebidraget finns för att kompensera en nedsatt arbetsförmåga orsakad av ett funktionshinder och inte som en ersättning till ekonomiskt svaga arbetsgivare.
Lars Gustafsson menar att regeringen i budgetpropositionen för 2006 har minskat anslaget till anställningar med lönebidrag. Det är fel. I budgetpropositionen för 2005 beslutades om en tillfällig höjning av volymerna i lönebidrag motsvarande 160 miljoner kronor. Detta var en kompensation för att Samhall inte bedömdes ha möjlighet att anställa de personer som koncernen tilldelats medel för.
Bland annat berodde det på den omstrukturering från industri- till tjänsteverksamhet som Samhall genomgick. Som aviserats i budgetpropositionen för 2006 har regeringen i stället skapat nya insatser som bland annat ska vara ett alternativ till anställning i Samhall. Sammantaget har ca 300 miljoner kronor anvisats för nya särskilda insatser för personer med funktionshinder. Det motsvarar ungefär 1 900 nya arbetstillfällen.
Den nya modellen kommer att underlätta för personer som står långt ifrån arbetsmarknaden när det gäller både att hitta ett arbete men också att hitta rätt arbete. Tanken är att effektiviteten och träffsäkerheten i de olika insatserna ska öka så att rätt stöd ges till de arbetssökande. När det gäller ideella organisationer så är dessa viktiga arbetsgivare för personer med funktionshinder eftersom de ofta kan erbjuda lämpliga arbetsuppgifter.
De anser sig också ta emot personer med omfattande funktionshinder och har därför fått höga bidragsnivåer beviljade av arbetsförmedlingen. Regeringen har därför beslutat om ett särskilt anordnarbidrag för just ideella organisationer i kombination med lönebidrag.
Det flexibla lönebidragets storlek har alltid bedömts utifrån relationen mellan de arbetsuppgifter som ska utformas och graden av arbetsförmågan, vilket regeringen ville förtydliga i budgetpropositionen. Jag bedömer därför att konstruktionen med anordnarbidrag är utformad så att det är säkerställt att allmännyttiga organisationer inte har fått försämrade villkor utan i stället får en kompensation för vissa administrativa kostnader.
Hans Karlsson (S):
Lars Gustafsson, du har fel när du påstår att vi skulle ha gjort en mindre volym. Vi har inte det. Det är inte en volymminskning. Det är inte heller så att vi har försämrat villkoren för de allmännyttiga anordnarna av lönebidrag eller arbetsgivarna.
Det är en annan teknik som vi har använt; det utgår jag från att Lars Gustafsson har noterat. Men kompensationsgraden är densamma. Du säger att konstruktionerna leder till att de anställda med lönebidrag får lägre lön. Det ska de inte ha.
De ska ha lön enligt avtal. Lönebidraget är till för att kompensera arbetsgivaren för den lägre produktivitet - om man nu vill prata i de termerna - som en person med lönebidrag har. Det är det som är skälet till att man har lönebidrag. Det beror på att man inte har en produktivitet upparbetad på det sätt som många andra, som inte har lönebidrag, har.
Lönebidraget ska kompensera detta. Det ska kompensera brister, ofullkomligheter och oförmågor som kan drabba oss människor permanent eller tillfälligt. Det som Lars Gustafsson nämner är typiska exempel på sådant som lönebidraget är till för att kompensera.
Min uppfattning är att vi inte alls har gjort några dramatiska förändringar på det sätt som Lars Gustafsson påstår. Tvärtom har vi säkerställt att lönebidraget kan fortsätta att användas i samma volymer och med samma kompensationsgrader som gällde tidigare.
Jag är den första att också önska att vi kan öka antalet lönebidrag framöver, för jag tror att det är en arbetsmarknadspolitisk insats som fungerar väl och som kommer att behövas i större utsträckning framöver.
Hans Karlsson (S):
Det är uppenbart att det för för långt att gå igenom varje teknikalitet i regelverket. Men det senaste som Lars Gustafsson sade var fel. Det gällde utvecklingsanställningen. Så är det alltså inte, utan man kan gå från utvecklingsanställning tillbaka till lönebidrag. Det är mycket som vi får klara ut, Lars Gustafsson.
Jag glömde en sak i uppräkningen, så låt mig bara säga vad som gäller. Lönebidragstaket är höjt, så det innebär att kompensationsgraden för arbetsgivare har ökat. Det har den gjort från den 1 januari i år, och den kommer att öka också från den 1 januari nästa år. Tack så mycket för debatten! Jag tror att vi får återkomma.
Hans Karlsson (S):
Ana Maria Narti har frågat mig hur jag kan verka för en skärpning av rutinerna för sjukskrivning som samtidigt förstärker rättssäkerheten och garanterar patienternas rätt till en bra behandling och effektiv rehabilitering. Försäkringskassan har till uppgift att bedöma och fatta beslut om rätten till ersättning från sjukförsäkringen.
På vilket sätt Försäkringskassans utredningar ska ske regleras främst i förvaltningslagen, vilken framför allt är avsedd att garantera medborgarnas rättssäkerhet när de har att göra med förvaltningsmyndigheter. Meningen med förvaltningslagens regler om hur ett ärende ska handläggas är att ge ett så korrekt underlag som möjligt för besluten och att besluten på det sättet blir riktiga. Ett beslut som går den försäkrade emot ska enligt förvaltningslagens regler även motiveras.
Om han eller hon anser att beslutet är felaktigt ska beslutet på begäran av den enskilde omprövas av Försäkringskassan. Anser man fortfarande att beslutet är felaktigt efter omprövning kan beslutet överklagas till förvaltningsdomstol. Ett beslut som fattats av en socialförsäkringsnämnd kan överklagas direkt utan föregående omprövning. Brister i handläggningen kan även anmälas till Justitieombudsmannen. Skadeståndsanspråk mot Försäkringskassan hanteras av Justitiekanslern.
Tillsammans med Vänsterpartiet och Miljöpartiet har vi bland annat infört en möjlighet att Försäkringskassan vid behov även kan kalla till ett avstämningsmöte för att bedöma den försäkrades medicinska tillstånd, arbetsförmåga samt behov av och möjligheter till rehabilitering. Vid avstämningsmötet medverkar, förutom den försäkrade och Försäkringskassan, vanligtvis arbetsgivaren, den behandlande läkaren och, vid behov, arbetsförmedlingen. Dessutom kan den försäkrades fackliga ombud medverka vid mötet.
För att öka hälso- och sjukvårdens deltagande i arbetet med att minska sjukfrånvaron har regeringen ingått en överenskommelse med landstingen om förstärkta insatser under åren 2007-2009. Samspelet mellan hälso- och sjukvården, arbetsplatsen och Försäkringskassan kan förbättras. Detta gäller inte minst vid psykiska och stressrelaterade besvär.
Socialstyrelsen och Försäkringskassan har även fått i uppdrag att utforma och komma med förslag om en mer kvalitetssäkrad, enhetlig och rättssäker sjukskrivningsprocess. Avsikten med uppdraget är att sjukskrivningsprocessen ska utvecklas på ett mer kvalitetssäkrat, enhetligt och rättssäkert sätt utan att det grundläggande materiella innehållet i sjukförsäkringen påverkas.
Avslutningsvis, herr talman, vill jag betona att regeringen anser det mycket viktigt att de utredningar som Försäkringskassan gör ges den omfattning som behövs för att det därefter ska kunna fattas ett sakligt riktigt beslut i ärenden. Jag utgår i detta sammanhang ifrån att Försäkringskassans beslut grundar sig på en korrekt och professionell handläggning samt att det regelsystem som riksdagen har bestämt följs.
Hans Karlsson (S):
Jag trodde att Ana Maria Narti, som jag så många gånger har upplevt som en intellektuellt hederlig person, också den här gången hade velat diskutera lite mer nyanserat omkring den här problematiken.
Jag ska svara rakt på en fråga som Ana Maria Narti ställde, nämligen: Är statsrådet oroad när det gäller dem som faller mellan stolarna, mellan systemen? Ja, det är jag. Jag är långt ifrån nöjd med detta. Jag tror att Ana Maria Narti också har noterat det i debatten.
För att inte förlänga den här debatten för mycket var jag benägen att gå upp och säga att jag i allt väsentligt håller med Ana Maria Narti om beskrivningen av den situation vi har. Det finns brister som måste rättas till, men det får inte ske till priset av att Försäkringskassan nu slutar pröva rätten till sjukpenning.
Där trodde jag att jag hade en supporter i Ana Maria Narti. Vi måste ha en prövning av rätten till sjukpenning i en frisk försäkring. Annars går det inte. Vi hade inte det tidigare. Nu har vi åstadkommit detta. Det visar sig att det finns luckor i myndigheternas förmåga att hantera detta. Det måste rättas till.
Ana Maria Narti generaliserar och säger att de inte lyssnar, att de inte tar hänsyn till läkarintyg och att socialbidragen ökar. Nej, det är inte sant. Det finns personer som får rätt vid överklaganden därför att Försäkringskassan har gjort en felaktig bedömning. När jag tittar på de siffrorna tycker jag att andelen personer som får rätt är för hög.
Försäkringskassan har bedömt för hårt, om det nu inte handlar om att man inte har haft rätt handlingar eller korrekta saker. Under förutsättning att det inte är så, tycker jag att felprocenten är för hög. Det vet Försäkringskassan att jag tycker, och där håller jag trycket uppe.
Det går att göra mycket bättre än i dag, men det kommer aldrig någonsin att ske till priset av att vi slutar pröva rätten till sjukpenning. Det som inte är bra ska rättas till. Jag tänker ta ansvar för att det också sker fortsättningsvis, och det gör jag redan nu.
Hans Karlsson (S):
Jag tror att vi för den här gången har resonerat färdigt. Jag trodde inte att jag skulle få räkna in Ana Maria Narti bland populisterna i den här kammaren, och jag ville inte det. Nu har jag noterat att jag inte behöver göra det i dag heller, och det är bra.
Därför kommer jag också fortsättningsvis att med respekt lyssna på Ana Maria Nartis synpunkter och kritiska granskning, och jag kommer att fortsätta ivra för att vi ska klara båda sakerna, både en rättssäker tillämpning och en granskning av rätten till sjukpenning. Det är nödvändigt, både för den enskilda människans och för sjukförsäkringens skull.
Hans Karlsson (S):
Viviann Gerdin har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för att gränspendlarna ska garanteras en ekonomisk trygghet om det oförutsedda skulle inträffa. Sveriges medlemskap i EU medför att rådets förordning nr 1408 om tillämpning av systemen för social trygghet ska tillämpas beträffande anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar som flyttar inom gemenskapen.
Denna förordning innehåller regler som samordnar socialförsäkringsförmåner för personer som flyttar inom EU och syftar generellt till att dels garantera att den som rör sig mellan medlemsländerna är försäkrad i något land, dels undvika uppkomsten av dubbelförsäkring. En grundläggande princip är att en person på vilken förordningen är tillämplig ska omfattas av lagstiftningen i endast ett land.
Som huvudregel ska vederbörande omfattas av arbetslandets lagstiftning, det vill säga lagstiftningen i det land där arbetet rent faktiskt utförs. Om en arbetstagare däremot arbetar i flera länder, varav bosättningslandet är ett, ska arbetstagaren omfattas av bosättningslandets lagstiftning.
EU:s regler på socialförsäkringsområdet, som Norge genom EES-avtalet är anslutet till, har aldrig syftat till att ersätta de olika nationella socialförsäkringssystemen med ett enda europeiskt system. Det skulle knappast heller vara praktiskt möjligt på grund av de stora skillnaderna i ekonomiska och sociala förhållanden i medlemsländerna.
Det faktum att de nationella systemen är olika innebär att den enskilda individen måste ha tillgång till enkel information om systemens olikheter och eventuella konsekvenser av dessa olikheter.
Nordiska socialförsäkringsgruppen, som är en grupp under Nordiska ministerrådet, sammanträder regelbundet för att diskutera samordningssvårigheter inom ramen för EG-regelverket liksom den nordiska konventionen och för att informera de nordiska kollegerna om nationella lagförslag, lagändringar och så vidare. Det är också viktigt att lyfta fram det regelbundna erfarenhetsutbyte som sker mellan de tillämpande myndigheterna, inte minst genom så kallade förbindelseorgansmöten.
Dessa möten sker på nordisk nivå med närvaro av representanter från respektive förbindelseorgan, vilket i Sverige utgörs av Försäkringskassan och i Norge av Rikstrygdeverket. Viviann Gerdin tar också upp ett enskilt ärende där en i Sverige boende person mot sin vilja blivit anvisad arbete i Norge. Han har fått arbetslöshetsersättningen nedsatt och ärendet ligger nu hos Regeringsrätten.
Jag kan inte uttala mig i ett enskilt ärende i ett pågående mål. Jag vill ändå säga att frågan huruvida arbete utomlands mot sökandens vilja bör anses lämpligt i arbetslöshetsförsäkringens mening diskuteras för närvarande i Regeringskansliet. När det gäller tillämpningen av förordning nr 1408 finner jag i övrigt inte skäl att vidta några särskilda åtgärder.
Hans Karlsson (S):
Jag blir inte riktigt klok på vad Viviann Gerdin egentligen tycker. Det är många frågor i luften runt gränsproblematiken inte minst i Värmland. Om jag ska redovisa vad jag tycker så är det att vi inte ska ha ett gemensamt socialförsäkringssystem i Europa, utan vi måste ha nationella system.
Det är alla överens om, och jag har ingen annan uppfattning. Jag tror inte att Viviann Gerdin heller har det. Vi måste alltså bestämma vad som ska gälla när någon arbetar i ett annat land, och enligt förordning 1408 har vi bestämt att arbetslandets villkor ska gälla. På så sätt vet man vad som gäller när villkoren är olika.
Såsom jag uppfattar Viviann Gerdin borde en mellanväg gälla, nämligen att om inte arbetslandets regelverk är tillfyllest så ska hemlandets regelverk fylla upp. Någonting sådant. Jag står inte för det. Jag kan inte tänka mig det, och jag tror inte heller att det vore praktiskt. Jag undrar om någon över huvud taget tycker det.
Man måste ha antingen det ena eller det andra. Mot bakgrund av vad som gäller i arbetslandet är frågan om man, när det skiljer sig och det hela dessutom är svårt att överblicka, ska tvingas ta jobb i ett annat land. Det är en kärnfråga. Också Viviann Gerdin ställer den, men jag vet inte riktigt vad hennes svar är. Det kan verkligen diskuteras om det är rimligt. Jag vet inte.
Jag måste uppriktigt säga att jag inte vet. Jag kan förstås inte ta ställning till det enskilda fallet, men jag kan tillåta mig att ha en uppfattning huruvida det är rimligt eller inte. Man kan se på detta på flera olika sätt, och jag tänker inte binda mig för en uppfattning genom att i riksdagens talarstol i dag ta ställning.
På ett intellektuellt plan kan jag dock se att det finns anledning att fundera över hur det ska vara på den punkten.
Hans Karlsson (S):
Det var mycket Viviann Gerdin tog upp. Kan vi nå varandra? Går det? Jag vet inte. Viviann Gerdin tog inte upp frågan om a-kassereglerna nu och därför gör inte jag det heller explicit. Sedan är frågan: Finns det ett problem? Ja, det gör det rent allmänt. Detta är problematiskt.
Det är klart att det är svårt. Detta är jättestökigt. Det som Viviann Gerdin landade i på slutet gjorde mig dock konfunderad. Borde vi i Sverige införa ett slags grundtrygghetssystem som är något annat än de välfärdssystem och generella socialförsäkringssystem vi redan har? Det är en helt annan fråga.
Om vi ska diskutera de inrikes socialförsäkringsmodellerna tror jag att vi kan hålla på hela dagen, och i morgon också, utan att komma överens. Det går inte, Viviann Gerdin.
Däremot kan jag berätta - även om det inte är något svar och inte heller särskilt begåvat - att jag då och då sitter ned med mina motsvarigheter i de nordiska länderna för att inom ramen för Nordiska ministerrådet pröva om det är möjligt att så att säga bli ense om regelverket, om åtminstone vi i Norden kunde jämka på våra regler så att det blir så lite friktion som möjligt.
Det där är jättesvårt; det går inte. Hittills har vi inte lyckats. Senast var det danskarna som satte sig på tvären. Vad det berodde på ska jag förstås inte spekulera i, i alla fall inte i det här sammanhanget. De vill alltså inte vara med på detta. Det vi kan enas om varenda gång vi försöker är att vi måste se till att det finns information att tillgå för människor som har den här gränspendlingen i sina liv; det där finns ju.
Då måste man veta vad som gäller. Vi kan aldrig förtröttas i arbetet med att informera på ett korrekt sätt så att människor vet och inte blir överraskade den dagen någonting händer. Längre än så har vi inte kommit mellan de nordiska länderna.
Hans Karlsson (S):
Linnéa Darell har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att personer som rekommenderas rehabilitering ges möjlighet till detta, för att sjukskrivna inte ska bollas mellan myndigheterna och för att personer inte ska förtidspensioneras på grund av oklara regler om vem som ansvarar för rehabiliteringen. För många människor är olika former av rehabiliteringsåtgärder nödvändiga för att återfå funktions- och arbetsförmågan och kunna delta i arbetslivet.
Olika aktörer är involverade i olika skeden av rehabiliteringsprocessen. I regeringens strategi läggs fokus på att ta till vara människors arbetsförmåga och åstadkomma ett bättre samspel mellan arbetsplatsen, sjukvården och sjukförsäkringen. Arbetsplatsen har central betydelse för möjligheterna till återgång i arbete.
Arbetsgivaren har därför det primära ansvaret för de arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder som kan vidtas på arbetsplatsen. Vanliga och ofta effektiva åtgärder är arbetsanpassning, omplacering eller rehabilitering i form av till exempel utbildning och arbetsträning. I syfte att stärka den enskildes ställning och skapa en effektivare rehabilitering pågår för närvarande en översyn av arbetsgivarens rehabiliteringsansvar.
För arbetslösa sjukskrivna och anställda sjukskrivna som behöver byta anställning på grund av ohälsa är det nödvändigt att Försäkringskassan och arbetsförmedlingen samverkar effektivt. Sedan 2003 bedriver myndigheterna omfattande insatser för arbetslösa sjukskrivna, och från och med 2006 omfattar denna samverkan även anställda sjukskrivna som behöver byta arbete på grund av ohälsa.
Under 2006 och 2007 ska Försäkringskassan och Ams dessutom inom ramen för en pilotverksamhet vidta nya och förstärkta insatser för försäkrade som är långtidssjukskrivna eller uppbär aktivitetsersättning eller tidsbegränsad sjukersättning. Pilotverksamheten syftar till att ta till vara den arbetsförmåga som dessa människor kan ha och att underlätta deras återgång till arbetslivet.
För att stödja patienters återgång i arbetslivet krävs det att sjukskrivningsfrågan prioriteras inom hälso- och sjukvården. Regeringen har därför ingått en överenskommelse med landstingen om förstärkta insatser för att minska sjukfrånvaron. Överenskommelsen innebär att regeringen satsar 3 miljarder under tre år för att hälso- och sjukvården ska vara mer aktiva i sjukskrivningsprocessen.
För människor med komplex problematik finns det behov av samordnade rehabiliteringsinsatser. Det har därför införts möjlighet för försäkringskassa, länsarbetsnämnd, landsting och kommun att bedriva finansiell samordning genom att på lokal och regional nivå bilda samordningsförbund. Regeringen har således vidtagit en rad åtgärder för att undvika de situationer som Linnéa Darell beskriver.
Det är därför min bestämda övertygelse att regeringens åtgärder kommer att bidra till en effektiv rehabilitering som ger stöd för sjukskrivna att återfå arbetsförmågan och kunna delta i arbetslivet.