Ulf Nilsson (FP):
Jag tackar utbildningsministern för svaret. Det är samma ämne som vi har berört i några tidigare interpellationsdebatter i dag. Jag ska försöka att inte upprepa det som har sagts. Jag konstaterar att utbildningsministern inledde med att instämma med mig i att det behövs en lärlingsutbildning som alternativ till en skolförlagd gymnasieutbildning.
Men när utbildningsministern hänvisar till den senaste propositionen, gymnasiepropositionen, måste jag ställa mig frågan: Menar vi samma sak med lärlingsutbildning? När jag läser gymnasiepropositionen hittar jag inte något nytt förslag om lärlingsutbildning. Jag hittar tankar om att det ska tillsättas en delegation, och den har tillsatts, utredningar och så vidare. Men det finns ingenting att läsa där man riktigt ser att här har vi en ny lärlingsutbildning.
För mig är lärlingsutbildningen en utbildning som arbetsgivaren, hantverkaren eller småföretagaren, tar ett stort ansvar för. Det är en utbildning där man successivt kommer in i arbetsplatskulturen och där lärlingen också kan få lärlingslön för sina insatser i produktionen under en del av tiden. För mig är lärlingsutbildningen ett riktigt alternativ till de nationella gymnasieprogrammen, och då ska inte lärlingen heller behöva läsa exakt samma kurser som eleverna i gymnasiet.
Jag uppfattar naturligtvis inte att gymnasiepropositionen föreslår något sådant. Där står tydligt, som ministern har sagt i en tidigare debatt i dag, att målen för lärlingsutbildningen ska vara desamma som i övriga gymnasieprogram. Lars-Ivar Ericson nämnde tidigare att Skånes Hantverksförening har kommit med ett intressant förslag till ett försöksprojekt över Öresund där svenska och danska hantverkare skulle samverka i lärlingsutbildning.
I Danmark har man ju den här typen av lärlingsutbildning där skolan och arbetsgivaren delar på ansvaret och där man under en period av utbildningen också har ett anställningsförhållande. Om regeringen verkligen vill skapa en riktig lärlingsutbildning vore ett utmärkt sätt att visa det att säga ja till den här försöksverksamheten.
Problemen med den dåliga yrkesutbildningen kom fram både förra året i före detta socialdemokratiska partisekreteraren Leif Lindes rapport Unga utanför och nu senast i LO:s rapport. De visar att det är svårare att få jobb för dem som har gått igenom yrkesutbildningsprogrammen i gymnasieskolan än för dem som inte har gjort det. Det är ju ett starkt underkännande.
Vi i Folkpartiet tror att många ungdomar kan lyckas väldigt bra med utbildning och yrkesliv även om de inte pluggar för att bli behöriga till högskolan. Alla vill inte bli akademiker, säger vi. Jag har sett hur många elever på till exempel det individuella programmet lyckats väldigt bra på sin arbetsplatspraktik men tappat lusten och tryckts ned eftersom de inte orkat med alla obligatoriska gymnasiekurser.
I verkligheten är det snart hälften som faktiskt inte klarar av gymnasieskolans mål på fyra år. Det är en ganska hög siffra. Felet med dagens gymnasieskola är ju att den nedvärderar praktiskt arbete.
I ivern att göra alla till studenter har man dels gjort de teoretiska utbildningarna mindre kvalificerade, dels tonat ut yrkesutbildningarna så att eleverna, som sagt, inte kan gå vidare direkt till arbetslivet. Vi i Folkpartiet har en helt annan uppfattning. Vi menar att det behövs både teoretiska gymnasielinjer och yrkeslinjer.
Yrkesexamina ska då kunna variera i fråga om teoretisk nivå och vara möjliga att komplettera för att komma in på högskolan. Slutligen, än en gång, behöver vi återuppliva alternativet lärlingsutbildning.