KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Jag uppfattar att Mats Pertoft inte vill ändra lagen, men Mats Pertoft är ändå inte nöjd med lagens detaljeringsgrad. Därför vill han att myndigheterna ska gå in och tala om hur lagen ska tolkas. Men det är inte riktigt så det fungerar i Sverige. Man kan anmäla situationer som har uppstått där man tycker att någon har överträtt lagen. Det är det sätt man ska använda. Då prövas det. Då prövas det till exempel av domstolar. Man kan också anmäla en situation till utbildningsinspektionen på Skolverket.
Så går de in och granskar och prövar det. Det är så det går till. Några allmänna tillämpningsföreskrifter för hur lagar ska tolkas tror jag inte ens att Statens skolverk är berett att utfärda. Om man anser sig utsatt för kollektiv bestraffning är mitt råd att anmäla detta. Så prövas det. Det är så vår rättsordning fungerar.
Rader av missförhållanden som någon upplever och uppfattar förekommer anmäls varje år till Statens skolverk och utbildningsinspektionen där. Så går de in och granskar det. Är det rena lagbrott och beslut som överklagas sker det via domstolsväsendet. Jag menar att den rättsordning och den process vi har är tillfyllest.
Mot bakgrund av Barnombudsmannens rapport påstår Mats Pertoft att det sker brott i skolan. Det tycker jag inte att det finns underlag i Barnombudsmannens rapport att påstå. Elever anser sig utsatta för kollektiv bestraffning. Huruvida det är brottsligt eller inte måste först prövas. Det är inte alltid för att man anser det som det innebär att man är utsatt för det. I själva verket kan det vara att man stänger en kafeteria för att det har varit för stökigt.
Man måste göra det för att skydda utrustning och så vidare. En elev kan uppfatta det som ett straff. Men det är en helt legitim åtgärd. Som utbildningsminister följer jag naturligtvis utvecklingen i svenskt skolväsende. Jag utesluter inte att jag i framtiden tar något initiativ i sammanhanget, men jag uppfattar inte att det i dag finns något sådant behov. Lagar och regler är tydliga. Domstolar och myndigheter har sina uppgifter inom det här området liksom inom andra områden.
Jan Björklund (L):
Kan inte Peter Hultqvist i sitt nästa inlägg nämna någon yrkesgrupp som finns i kommunerna som inte är i behov av kompetensutveckling och fortbildning? Min bedömning är nämligen att alla yrkesgrupper är i behov av kompetensutveckling och återkommande fortbildning.
Men av det kan vi inte dra slutsatsen att staten ska lägga upp stora fortbildningskampanjer med statliga medel för alla yrkesgrupper i kommunerna, och det har jag aldrig hört något parti i denna kammare föreslå. Vi definierar här vissa behov. För några yrkesgrupper är behoven väldigt stora och vi anslår medel till det. Sedan poppar Peter Hultqvist omgående upp och säger: Men kolla, här är ytterligare några yrkesgrupper som också har behov.
Varför anslår vi inte pengar till dem? Men i så fall tar staten till slut över hela det kommunala ansvaret. Låt oss då återförstatliga hela skolväsendet, och det är jag beredd att diskutera. Men detta att vi successivt ska ta över bit efter bit med Peter Hultqvist som främste pådrivare är ett märkligt synsätt. Svensk förskollärarutbildning har nyligen förlängts till tre och ett halvt år.
Fram till 2000-talets början var den tre år, och de flesta förskollärare som finns i svensk förskola har egentligen två års högskoleutbildning, för de har gått den förut. När vi nu ska gå vidare mot mer skolförberedande inslag i förskolan behöver många förskollärare fylla på, därför att huvuddelen av förskollärarna har inte den moderna utbildning som de nyaste förskollärarna har.
Med all respekt för barnskötarna är det förskollärarna som ska ha den pedagogiska ledningen i förskolan. Där tycker jag att Peter Hultqvist glider i formuleringen. Peter Hultqvist menar att det är arbetslaget som har ansvaret för den pedagogiska ledningen. Från vår sida är det självklart att förskollärarna, som har tre och ett halvt års högskoleutbildning, är de som ska ha den pedagogiska ledningen och det pedagogiska ansvaret. Det vore bra om Peter Hultqvist kunde förtydliga sig på den här punkten: Ska förskollärarna ha den pedagogiska ledningen eller ska den utövas av arbetslaget?
Nu märker jag att Peter Hultqvist får råd från alla håll här. Men om det nu är så att förskollärarna ska ha denna ledning och detta ansvar som man inte haft förut - i den gamla socialdemokratiska skollagen och läroplanen har arbetslaget haft det - är det ett skäl för att förskollärarna behöver ytterligare fortbildning för att kunna ta denna ledning och detta ansvar som man hittills inte har erkänts ha i skollagen och läroplanen.
Men det är klart att om man som Peter Hultqvist landar i att förskollärarna, som jag uppfattade av inlägget, inte ska ha denna roll, utan att arbetslaget ska ha den, kanske det inte finns samma behov av fortbildning i förskolan. Det kan jag hålla med om. Det som Peter Hultqvist sade var väldigt intressant på den punkten. Du kan väl förtydliga dig. Kommer ni att ställa upp på den lagändring som vi nu kommer att förelägga riksdagen, att förskollärarna ska ha den pedagogiska ledningen och ansvaret och inte, som i dag, att det är arbetslaget med både förskollärare och barnskötare som ska ha detta ansvar?
Jan Björklund (L):
Jag kommer att återkomma till riksdagen med utformningen av ett förskollärarlyft. Och som det står i interpellationen kommer tonvikten på det att ligga på fortbildningsinsatser för förskollärare, men tonvikten betyder just att det också kan finnas andra insatser. Vi håller på att jobba med det och kommer att återkomma till riksdagen med hur Förskollärarlyftet ska läggas upp. Jag noterar en glidning.
Peter Hultqvist säger att visst har förskollärarna ett pedagogiskt ansvar, men i nästa sentens har alla ansvar. Nu kommer vi att ändra skollagen och läroplanen. Det kommer att vara en inriktning med mer skolförberedande inslag och en mer pedagogisk inriktning på förskolan och en skolförberedande sådan. Förskollärarna har ju en lärarutbildning.
Men eftersom det är så många av förskollärarna som har en äldre utbildning som var kort och inte alls hade samma inriktning på pedagogik och skolförberedande inslag finns det ett behov av komplettering. Det är det som motiverar själva förskollärarlyftet. Då säger Peter Hultqvist: Ja, men lyssna på Kommunal. De vill också ha fortbildning. Jag lovar, vi kan lyssna på alla fackförbund. Alla kommer att vilja ha fortbildning om staten betalar. Det är inget konstigt. Men vi måste definiera vad som är behoven här. Det är klart att alla har behov.
Men här finns det synnerliga behov, därför att staten går in och bestämmer att ambitionsnivån i verksamheten ska höjas, eftersom personalgruppen som ska ha ansvaret för detta inte har kompetensen - många av dem har inte det. Det är det som konstituerar ett fokus på att lyfta utbildningsnivån hos många av förskollärarna. De ska ha ett större ansvar och verksamheten ska vara ännu mer pedagogiskt inriktad och skolförberedande i framtiden. Det är det som konstituerar denna satsning.
Vi kan inte bara lägga upp fortbildningssatsningar som ska vara rättvisa mellan olika fackföreningar och olika personalgrupper, utan det måste vara behoven som avgör var vi gör våra satsningar. Exakt hur denna satsning kommer att se ut återkommer vi till, men vi kommer med ett lyft för svensk förskola.
Jan Björklund (L):
Jag vill verkligen inte påstå att resurser inte skulle spela någon roll. Det gör de visst. Däremot betyder de inte allt. Totalt sett har svenskt skolväsende mer pengar än något annat land per elev räknat. Det är vi och Danmark som har det. Ändå är våra resultat mediokra. Det är inte så att pengar är det enda som spelar roll. Men det är klart att resurser spelar roll. Fru talman!
Ni överdriver detta med vårdnadsbidrag och ser spöken på ljusa dagen. Vårdnadsbidraget möjliggör för mycket små barn att möjligen få ytterligare några timmar i veckan med sina föräldrar. Det tycker ni är katastrof. Jag tycker inte det. De föräldrar som väljer att utnyttja vårdnadsbidraget får några tusenlappar i månaden.
Det är inte en heltidslön. Men det kan ge lite mer möjligheter för småbarnsföräldrar att vara lite mer med sina barn så länge de är riktigt små. Jag upplever inte heller att Sveriges småbarnsföräldrar tycker att det är katastrofalt. Det är bara Marie Granlund som ständigt och jämt är så indignerad över detta.
Men jag hör aldrig när jag möter vanliga människor på gator och torg att de är upprörda över att de skulle få lite mer tid med sina barn. Däremot kommer förskolan att vara föremål för en satsning. Bara för att satsningen ännu inte har betalats ut försöker ni säga att den inte finns, men det gör den. Det kommer ett förskollärarlyft och en satsning på förskolan med vidareutveckling. Det kommer en revidering av läroplanen som vi sätter i gång där vi ska gå ännu mer mot skolförberedande inslag.
Jag tycker att Marie Granlund uttryckte det väldigt väl. Vi är några partier i denna kammare, kanske mest Folkpartiet och Socialdemokraterna, som gemensamt genom åren velat utveckla förskolan. Det vill vi fortsätta att göra. Det är helt riktigt att alla partier inte tycker att det är lika viktigt. Det är ingen hemlighet. Det gäller i min koalition. Tänk att det även i Marie Granlunds allians finns partier som inte är så jättetända. Jag kan berätta att det finns partier i Marie Granlunds trepartiallians som också är för vårdnadsbidrag.
Så är det på ömse sidor om blockgränsen. Men om vi håller oss till sakfrågan är det så att jag har ansvaret för förskolan. Jag är besjälad av att fortsätta att utveckla kvaliteten i svensk förskola. Den har en mycket hög kvalitet. Jag skulle säga att svensk förskola kanske är bäst i världen. Men vi kan göra den ännu bättre på olika sätt. Det kan vi göra i stället för att hålla på och svartmåla för att personaltätheten ändras med någon decimal. Det är en naturlig fluktuation mellan olika år.
Det tycker jag att vi ska hålla oss för goda för. Senast gruppstorlekarna mättes i höstas var de lika stora som de var under den socialdemokratiska regeringen. Det har inte skett någon förändring. Nu kommer en satsning på förskolan. Ta det lite lugnt. Jag tycker att vi gemensamt ska fortsätta att utveckla kvaliteten i svensk förskola. Den utveckling som varit på gång under många år vill jag inte avbryta, utan den vill jag fortsätta.
Jan Björklund (L):
Det är väl en och en halv månad tills lagstiftningen om vårdnadsbidrag träder i kraft. Tänk om allt detta elände kommer att inträffa som Marie Granlund, Peter Hultqvist och andra socialdemokrater förutspår? Det ska bli intressant att se det framåt hösten. Det ska bli intressant att se när folkmassorna stormar fram här på Mynttorget och är kritiska mot möjligheten att få vara något mer med sina barn. Det är ingen hemlighet att jag inte hade satt upp reformen om vårdnadsbidrag överst på min önskelista.
Men jag har samtidigt otroligt svårt att vara indignerad över att småbarnsföräldrar får möjlighet att vara lite mer med sina barn. För det första gäller det upp till tre år. För det andra är beloppen relativt begränsade. Det finns ingen möjlighet att för de belopp som vårdnadsbidraget omfattar skapa något slags permanent hemmafrugrupp vars barn inte går till förskolan över huvud taget på grund av denna reform. Det är inte möjligt.
Precis som framför allt föräldraförsäkringen och en del andra inslag - barnbidrag och annat - ger vårdnadsbidraget däremot föräldrar möjlighet att tillbringa lite mer tid med sina små barn. Man kan tycka vad man vill om det här, och jag vet att Marie Granlund avskyr det. Men jag tror att det är svårt att uppbåda någon stor upprördhet hos Sveriges småbarnsföräldrar för att man får den möjligheten.
Vi är överens om att förskolan ska fortsätta att utvecklas. Det ska bli intressant att se. Jag hör ju vad Marie Granlund och Peter Hultqvist säger. Jag har ibland tyckt att Socialdemokraterna har varit väl rädda för att låta förskolan utvecklas i en mer skolförberedande riktning. De har inte velat stöta sig med Kommunal och så vidare. Men jag hör som sagt vad ni säger nu, och jag välkomnar om vi kan genomföra reformen om svensk förskola i mycket bred enighet i riksdagen.
Jag hoppas att vi nu kan gå vidare mot ytterligare skolförberedande inslag där förskolorna får det pedagogiska ansvaret. Vi skiljer ut förskollärarutbildningen igen och ger den en egen tydlig identitet. Den ska inte vara en filial till skollärarutbildningen. Det är viktiga reformer för att höja kvaliteten i svensk förskola. Jag önskar att vi kan få en bred majoritet i riksdagen för detta.
Jan Björklund (L):
Yvonne Andersson har frågat mig vad jag avser att göra för att se över kommuners skyldigheter att anordna skolskjuts oavsett huvudman. I likhet med Yvonne Andersson anser jag att fristående skolor är en självklar del av det svenska skolväsendet. För att fullt ut förverkliga elevers möjlighet att välja en utbildning som bäst passar deras behov och förutsättningar behöver fristående skolors rättsliga ställning stärkas.
Regeringen har därför tillsatt utredningen Lika villkor för fristående skolor som har till uppdrag att på flera olika områden lämna förslag på åtgärder som krävs för att fristående skolor ska kunna verka på samma villkor som kommunala. Utredningen ska slutredovisa sitt arbete senast den 30 juni i år. Rätten till kostnadsfri skolskjuts är en viktig faktor när det gäller elevers möjligheter att välja skola.
Samtidigt skulle en oinskränkt rätt till skolskjuts oavsett vilken skola eleven väljer skapa orimliga kostnadskonsekvenser för kommunerna. Dagens regler om skolskjuts är ett resultat av en avvägning mellan elevernas intresse av att kunna välja skola och en strävan att inte lägga orimliga ekonomiska åtaganden på kommunen. I samband med arbetet med den nya skollagen kommer reglerna för skolskjuts att ses över.
I det sammanhanget kommer det att prövas om det finns förutsättningar att utsträcka kommunens ansvar för att anordna skolskjuts även till andra skolor än den skola eleven placerats i av kommunen.
Jan Björklund (L):
Jag tror att man ska utgå från att de flesta kommuner är så kostnadsmedvetna att de inte betalar kostnader för skolskjutsar när de inte måste enligt lagen. De flesta kommuner resonerar nog så faktiskt oavsett politiskt styre. Men då blir det extra intressant hur vi formulerar skollagen. Vad är det för åtaganden som kommunerna måste göra?
Som jag sade i mitt första inlägg delar jag uppfattningen att det måste ses över i den nya skollag vi nu arbetar fram och som jag räknar med att kunna förelägga riksdagen under 2009 för beslut. I dag får man skolskjuts till den skola kommunen placerar en i om avståndet är tillräckligt långt men inte till någon annan skola.
Då inträffar en fråga: Ska vi ge betalt för skolskjuts oavsett vilken skola eleverna väljer? Om man bor i en kommun och väljer en skola flera kommuner bort och det blir jättehöga taxikostnader, är det rimligt? Då landar nog de flesta i att det inte är rimligt.
Däremot är det en modell som Yvonne Andersson antyder med sitt exempel att om kostnaden för kommunen att anordna en skolskjuts till en vald skola inte överstiger den kostnad som man ändå skulle ha haft om eleven hade gått i den kommunala skola som man skulle ha varit placerad i ska man ha rätt till den skolskjutsen och den kostnaden. Det kan gälla en friskola.
Det kan också gälla en annan kommunal skola naturligtvis i det sammanhanget. Den modellen är mer intressant att studera än en fullständigt fri dragningsrätt på skolskjutskostnader oavsett vilken skola man väljer och hur långt bort den ligger. Jag tror inte att någon riksdagsledamot kommer att vara beredd att finansiera ett sådant åtagande i statsbudgeten.
Däremot om jag nu förstod exemplet rätt i den korta föredragning som Yvonne Andersson gjorde tycker även jag att det är ett problem att reglerna inte medger skolskjuts i en sådan situation. Det är väl en modell som man bör titta på i det fortsatta skollagsarbetet.
Jan Björklund (L):
Nja, det är det väl inte riktigt. Uppmärksamma kanske man kan göra, men Skolverket har ingen föreskriftsrätt till kommunerna, utan det är skollagen som gäller. Är man missnöjd med hur dagens regel tillämpas och egentligen vill ha en annan regel bör man ändra skollagen, och det är det vi håller på med. Vi ska lägga fram en ny skollag, och den här frågan är en av flera.
Den modell som Yvonne Andersson själv antyder är väl den vi kanske mest studerar just nu. Det ligger naturligtvis mycket i den beskrivning av problemet som Yvonne Andersson gav. Om jag bara ska problematisera något är det klart att så länge det handlar om ett busskort för några hundralappar är det naturligtvis en marginell kostnad för en kommun.
Men man måste ha klart för sig att om man skriver in en rättighet i skollagen så gäller inte en sådan rättighet bara de elever som bor där det finns busslinjer och busskort, utan man tvingar fram kostnader också för elever som bor och väljer skola på en plats där det inte finns kollektivtrafik. Detta framtvingar ibland tiotusentals kronor i taxikostnader. När man utformar dessa regler måste man alltså verkligen tänka igenom konsekvenserna.
I stora tätorter är det i regel inga problem. Där är det lätt att fatta ett beslut om att alla elever ska få busskort. Men om man utformar det som en rättighetslagstiftning innebär det också ett åtagande att betala när kostnaden blir betydligt större, till exempel för olika taxikostnader. Detta bör alltså tänkas igenom.
Men när detta är sagt vill jag ändå säga att huvudalternativet för det arbete vi nu håller på med är den modell som Yvonne Andersson beskriver att en del kommuner redan har beslutat om, nämligen att om kostnaden inte överstiger det som det ändå skulle ha kostat om eleverna hade gått i den kommunala skolan ska kommunen vara skyldig att ersätta en sådan skolskjutskostnad - även om det sker till en annan skola, till exempel en friskola eller en annan kommunal skola.
Jan Björklund (L):
Det är väl ändå väl vulgärt att påstå att jag säger att vissa inte kan tänka och att andra kan tänka. Interpellanten kan väl ge ett svar på frågan: Vem är det som har haft ansvaret för den skolpolitik som har lett till den största utslagningen i världen från gymnasiet - vilket parti är det? Låt mig tänka lite. Kan det vara Socialdemokraterna i Sverige? Ja, sanningen är att det är så. Varför har er politik misslyckats så i grunden trots alla goda ambitioner?
Den frågan måste ni fundera över. Den oerhört hemska skolpolitik som jag står för håller Socialdemokraterna - det läser jag dagligen i tidningarna - på och kopierar bit för bit. Varför gör ni det om det är så hemskt? Även om interpellanten själv inte har kommit till insikt så har väl interpellantens parti kommit till insikt om att det inte har fungerat. Det är väl sanningen.
Utslagning, elever som inte lär sig läsa, skriva och räkna, alldeles för få ungdomar som vill bli lärare i skolan och det individuella programmet som svämmar över av elever - det individuella programmet som var den inriktning som skulle hjälpa elever med svårigheter och som skulle bli ett undantag, skrev Göran Persson i sin gymnasieproposition, är i dag gymnasiets största utbildning; hjälpklassen är den största klassen i skolan - är resultatet av er utbildningspolitik. Det är det vi nu rättar till.
Vi ska ge de ungdomar som slås ut i er skola nya chanser. Jämför Sverige med borgerligt styrda Danmark! Danmark har en mycket lägre ungdomsarbetslöshet. Man satsar på yrkesutbildningar. Man nedvärderar inte yrkesutbildningar. Unga människor får jobb i Danmark. I Sverige har vi haft en högre ungdomsarbetslöshet. Det har berott bland annat på gymnasiets organisation - ni tror ju att jämlikhet skapas genom att alla ska bli akademiker. Omvärdera den och ompröva detta!
Jan Björklund (L):
Alla gymnasieelever ska läsa svenska, engelska och matematik i samma utsträckning som i dag. Det har jag nu sagt tre gånger. Jag kan säga det också en fjärde gång. Det går kanske ändå inte in hos interpellanten, men det är sanningen och det som ingår i den nya gymnasiereformen. Måste alla bli akademiker? Interpellanten påstår att jag är cynisk när jag menar att den som har, som interpellanten kallar det för, en handens kompetens skulle kunna få en bra yrkesutbildning. Varför är det cyniskt?
Varför har ni en så nedvärderande syn på yrkesarbete och yrkesutbildningar? Hur kan ett parti som har ett så starkt samarbete med Landsorganisationen som organiserar alla dessa arbeten - många av dem är just en handens kompetens, eller hur det nu uttrycktes från interpellantens sida - säga att man är cynisk om man vill värdera de arbetena? Det är en väldigt märklig inställning. Jag förstår inte varifrån ni har fått föreställningen att yrkesutbildningen ska ges status genom att akademiska utbildningar ska kopieras.
För mig är det ingen statusskillnad mellan yrkesutbildningar och teoretiska utbildningar, men så är det hos er socialdemokrater. Jag vet inte vad ni har för komplex för den vita studentmössan - som i grunden ligger bakom det här. Någonting är det ju. Ni kan inte erkänna att en yrkesutbildning kan ha hög status och att ett gott yrkesskickligt kunnande ska ha hög status i sig, utan det ska ges status genom att akademisera så mycket som möjligt. Jag tycker att det är en otroligt märklig inställning.
Betygen är till för att ge både föräldrarna och eleverna - framför allt när det är fråga om små barn handlar det om föräldrar - en väldigt tydlig information om hur det går för eleven i skolan. Jag uppfattar ett mycket starkt stöd bland Sveriges föräldrar för en tydligare information. Och jag uppfattar att interpellantens parti - även om det här låter som att interpellanten är mot alla betyg - med stormsteg är på väg mot vår politik också på det området. Jag välkomnar det.
Jag tror - jag kan då gärna använda interpellantens termer - att det är arbetarklassens egna barn som har förlorat på den socialdemokratiska skolan. På 40-50 år har egentligen inte någonting åstadkommits när det gäller ökad jämlikhet och social utjämning trots att det har varit ambitionen. Det beror på att den skolpolitik som förts har varit misslyckad och felaktig.
Jan Björklund (L):
Interpellanternas frågor till mig är genomgående: Varför händer det inget? Varför gör ni inte det eller det? Varför blir det inte lika regler? Men varför gjorde inte ni allt detta på tolv år? Varför frågar ni mig? Vi kommer att införa lika regler i allt väsentligt under mandatperioden. Ni hade tolv år på er. Varför gjorde ni det inte? Det kan hända att ni hade någon koalitionspartner som inte vill ha det, men den koalitionspartnern lär väl finnas i framtiden också?
Varför gjorde ni inte lika villkor? Vi kommer att införa i stort sett lika villkor i den nya skollagen. Det är jättebra, Micke Damberg, att ni har en kompetenskommission eller vad ni kallar det. Ytterligare en utredning löser säkert alla problem. Vi gör en ny lärarutbildningsreform som kommer att ge en egen identitet åt förskollärarutbildningen.
Problemet har varit att när ni gjorde förskollärarutbildningen till en filial till grundskollärarutbildningen var det väldigt få som ville bli förskollärare. Det blev så efter 2001. Det är bara att studera statistiken. Fram till 2001 var det inte alls svårt att rekrytera förskollärare i Sverige - i alla fall mycket lättare än det blev sedan. Efter 2001 sjönk det drastiskt. Det är hela förklaringen. Vi kan ha tio kompetenskommissioner, Micke Damberg. Gärna för mig! Men det löser inte problemet.
Det är en lärarutbildningsreform där vi återger en utbildnings- och yrkesidentitet åt förskollärarutbildningen som löser problemet. Dessutom aviserade vi i går en förskollärarlegitimation för att kvalitetssäkra. Man ska bli legitimerad som förskollärare i Sverige. Det fanns inte i den gamla regeringens program. Vi inför det därför att vi tror att det är bra för att både kvalitetssäkra och öka yrkets attraktionskraft och status.
Den fackliga organisation, Lärarförbundet, som organiserar förskollärarna applåderar de reformer vi gör på förskolans område. De har frågat efter det länge. Ni fick aldrig ändan ur vagnen. Nu gör vi det. Ni hade tolv år på er. Ni gjorde det aldrig. Nu gör vi det.