Christina Örnebjär (L):
Detta betänkande har, som tidigare nämnts, behandlats av ett sammansatt utskott. Politiken spänner också över många samhällsområden på samma gång: arkitektur, form och design. Det handlar såväl om samhällsplanering och bostadsbyggande som om kulturpolitik. Å ena sidan är detta förstås helt nödvändigt och självklart. Det var Alliansen som en gång i tiden sparkade igång detta arbete.
Det är bra att vi nu går i mål, även om det blev lite tunnare än vi hade hoppats på. Å andra sidan är det svårt att få ihop saker som brukar hanteras i stuprör, vilket tyvärr märks i denna proposition. Eftersom jag är en av dem i det sammansatta utskottet som vanligen arbetar i kulturutskottet kommer jag mest att tala om det som framför allt har med kultur att göra. Det finns andra här som redan på ett förtjänstfullt sätt har lyft fram bostadspolitiken och arkitekturen.
Då kommer vi till det som är propositionens huvudnummer, nämligen själva målen. Mina kollegor har tidigare talat om den långa listan med i och för sig vällovliga mål som dock är alldeles för krångliga för samhällsbyggnadspolitiken. Men det finns ett annat problem som jag tycker är större än att man krånglar till plan- och byggprocessen. För mig som liberal är kulturens frihet helt central, och arkitektur, form och design är framför allt kultur.
Kulturen får aldrig bli ett verktyg för politiker för att lösa andra problem, inte ens om det gäller sådant som de flesta av oss här inne och - skulle jag tänka mig - i samhället i stort är överens om är bra och viktigt. Det kan gälla saker som hållbarhet, jämlikhet och minskad segregation. Öppnar vi den dörren säger vi att kulturen är politikens verktyg för att uppfostra medborgarna.
Då ger vi också detta verktyg till andra som vill helt andra saker. Det kan låta vällovligt, men det är inte säkert att verktyget kommer att användas i vällovliga syften. Arkitektur, form och design ska inte behöva stryka makten medhårs. Den ska ha frihet att utmana. Den ska få oss att tänka fritt och stort. Den ska våga mer.
En väl formgiven fåtölj ska kunna få vara bara en fåtölj utan att bidra till minskad segregation. En klänning ska kunna få vara en väldesignad klänning utan att öka jämlikheten. Därför vill vi i Alliansen ha ett annat mål - ett kort och kärnfullt övergripande mål. De mer instrumentella delarna finns med som delmål men inte på ett sätt som hotar kulturens frihet eller sätter käppar i hjulet för effektiva planprocesser.
Det som utredningen har föreslagit är alldeles utmärkt, och vi tycker att regeringen kunde ha låtit bli att hitta på något annat. Till sist vill jag ta upp en annan sak, nämligen detta med enprocentsmålet. Det är en hjärtefråga för oss liberaler. Det är fint att det finns med, men det är konstigt att regeringen har valt att formulera det som att upp till 1 procent av byggkostnaderna ska avsättas till konstnärlig gestaltning.
Det låter ju som ett tak. Varför formulerar regeringen det på detta sätt? Det vore väl helt fantastiskt om en byggherre valde att lägga 50 procent på gestaltning - det kunde ju bli hur spännande som helst! Och om man i vissa projekt överskrider 1 procent blir det också lättare att leva med att man i andra projekt inte riktigt når hela vägen fram. Jag vill avsluta med att yrka bifall till Alliansens gemensamma reservation nr 1.
Jag ser fram emot den fortsatta debatten.