Finn Bengtsson (M):
Som Tomas Eneroth precis har sagt debatterar vi i dag ett enigt betänkande i linje med regeringens förslag om att när den försäkrades arbetsförmåga har varit nedsatt under 180 dagar ska arbetsförmågan prövas mot sådant förvärvsarbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden i stället för mot förvärvsarbete på den reguljära arbetsmarknaden. Jag tänkte ge en lite annorlunda beskrivning än den som Tomas Eneroth gav av vägen fram till detta förslag till beslut.
Detta är en återgång till det begrepp för arbetsmarknaden som gällde före den 1 juli 2008 när sjukförsäkringen nödvändigtvis reformerades mot bakgrund av förslagen i socialförsäkringsutredningen Mera försäkring och mera arbete . Utredningen leddes av förra socialförsäkringsministern och socialdemokraten Anna Hedborg.
Den var initierad av ministären från Socialdemokraterna ledd av Göran Persson, och efter valförlusten 2006 överlämnades den i november samma år till socialförsäkringsminister Cristina Husmark Pehrsson från Moderaterna. Reformen av sjukförsäkringen, som trädde i kraft den 1 juli 2008, visade sig i allt väsentligt vara både nödvändig och riktig bedömd både ur Alliansens och säkert också ur den tidigare tongivande socialdemokratins synvinkel.
Det senare baserar jag bland annat på ett citat ur Anna Hedborgs utredning där följande står att läsa under rubriken Samspelet med arbetsmarknaden på s. 109: "I praktiken är det dock rimligt att åtminstone övergångsvis räkna med att resultatet av en bättre fungerande sjukförsäkring blir ökad arbetslöshet. En betydande grupp som i dagens system blir långtidssjukskrivna och till sist hamnar i förtidspension skulle i stället tvingas söka arbete.
Vi skulle få en överflyttning av personer från sjukförsäkringen till arbetslöshet och i förlängningen förhoppningsvis arbete. Denna ökning av arbetslösheten som en mellanstation är enligt vår mening en målsättning med en reformerad sjukförsäkring och inte en risk att försöka undvika. En person som är arbetslös i stället för långtidssjukskriven står betydligt närmare arbetsmarknaden."
Färska siffror från Försäkringskassan, som bekräftades av Försäkringskassans direktör Birgitta Målsäter tillsammans med generaldirektör Dan Eliasson när de så sent som i förmiddags besökte utskottet, visar också att en framgångsrik reformering av sjukförsäkringen genomfördes av alliansregeringen 2008, men då under hårt motstånd av dagens socialdemokrater stödda av miljöpartister och vänsterpartister här i riksdagen.
I korthet visar dessa siffror att sjuktalen har blivit radikalt lägre och sjukskrivningsperioderna betydligt kortare. Samma minskning ses också av antalet förtidspensionärer. Jämförs detta med toppåret 2002 är det i dag hälften så många som är sjukskrivna och som är det hälften så länge.
Även de för individen skadliga och samhället kostliga förtidspensioneringarna har minskat kraftigt från de tidigare toppnoteringarna år 2002 med hela 140 personer som varje dag året runt försköts in i en sådan passivitet utan ambition att se om arbetsförmåga fanns. De tidigare helt medicinskt omotiverade geografiska skillnaderna har dessutom nu försvunnit när det gäller sjuktalen.
Det visar enligt min mening att man möjligen använde sjukförsäkringen som ett arbetsmarknadspolitiskt instrument, vilket helt förfelar sjukförsäkringens syfte. Sjukförsäkringen fungerar kort sagt som den ursprungligen var tänkt, till gagn för både individer och samhälle. Det är viktigt att regeringens formulerade mål från 2009 nu vidmakthålls med en låg sjukfrånvaro som ligger i linje med jämförbara länder i Europa.
Den ska ligga lågt och stabilt och inte fluktuera som tidigare - kanske på grund av att den användes felaktigt från tid till annan. Till och med år 2010, det vill säga två och ett halvt år efter reformens ikraftträdande, har nu knappt 55 000 personer uppnått maximal tid i försäkringens bortre gräns.
Av dessa har en fjärdedel trots allt fortsatt att vara sjukförsäkrade på grund av de många rimliga undantag som finns därför att det skulle vara oskäligt att lämna försäkringen i deras specifika situation. Av de runt 40 000 som lämnade sjukförsäkringen har ungefär hälften sedan återvänt till sjukförsäkringen igen, medan den andra halvan fortsätter utan att återgå till sjukskrivning.
Hela 36 000, eller 88 procent, valde emellertid först att prova den nytillskapade frivilliga tre månaders arbetslivsintroduktionen på Arbetsförmedlingen för att se om man kan komma närmare arbetsmarknaden. Av dessa är hela 5 049 personer, eller 14 procent, i dag i någon form av arbete.
6 523 personer eller 18 procent deltar i dag i olika fortsättningsprogram på Arbetsförmedlingen med eller utan arbetslivsinriktad rehabilitering. Drygt 2 500 personer, eller 7 procent, är arbetssökande. Dessa över 14 000 individer, eller 39 procent, som annars hade gått en säker men passiviserande förtidspension till mötes i det gamla sjukförsäkringssystemet befinner sig nu på arbetsmarknaden eller mycket närmare den än vad de skulle ha varit utan reformen.
Det har alltså blivit just så som den tidigare socialdemokratiska socialministern Anna Hedborg förutspådde i sitt förslag, som allianspartierna genomförde. Detta var i allt väsentligt en både nödvändig och bra reform för att värna arbetslinjen och hindra att sjukförsäkringen användes för andra syften än det den var tänkt för.
Efter valet 2010 förbättrades reformen ytterligare genom ett antal förändringar föreslagna av alliansregeringen under hösten 2011 med ikraftträdande den 1 januari i år, 2012. Även dessa förbättringar visade sig vid dagens redogörelse för utskottet från Försäkringskassans direktör och generaldirektör leva upp till förväntningarna på att hjälpa individer som möjligen hamnade mellan stolarna när reformen infördes.
Nu kan de få bättre hjälp och stöd, som de har ansökt om. Vad är det då för återgång till det gamla som nu diskuteras? Det handlar om förslag från riksdagen som regeringen har låtit utreda av bland annat Försäkringskassan själv om vad en förändring av arbetsmarknadsbegreppet från det nuvarande till det gamla där prövningen sker vid 180 dagars sjukskrivningslängd egentligen betyder.
Enligt Försäkringskassans analys kommer en sådan mindre justering till det gamla att ha en ytterst begränsad betydelse. Trots detta tar alliansregeringen höjd för detta i bland annat vårpropositionen och tillskjuter mer medel för att försäkra sig om att de försäkrade verkligen får sin ersättning. Dagens förslag är därför enligt min mening endast en kosmetisk förändring - tyvärr inte ens säkert till det bättre.
Rättsprövningar av det förra begreppet liksom av det nuvarande har ungefär samma status i dag. Därför har allianspartierna också lämnat ett särskilt yttrande i detta betänkande där vi ifrågasätter tillvägagångssättet från oppositionen. Det är en ohelig allians som hellre vill knäppa regeringen på näsan än konstruktivt jobba framåt med de förslag som också stod att läsa om i Försäkringskassans utredning.
Men det viktiga är att sjukförsäkringsreformens huvudsakliga förtjänster därmed också värnas genom att vi med den förändring som i dag föreslås beslutas också behåller en mer legitim sjukförsäkring samtidigt som arbetslinjen stärks bättre än i det tidigare systemet.
Försäkringskassan lämnade nämligen i sitt svar i februari i år till regeringens uppdrag på grund av riksdagens förslag ett eget förslag på ett ännu lämpligare utformande av ett helt nytt tredje begrepp för hur samverkan mellan arbetsoförmåga och arbetsmarknad bör kunna formuleras i framtiden. Man föreslår då att ordet "arbetsmarknad" inte alls bör ingå i en sådan formulering i lagtexten utan att uttrycket "medicinska förutsättningar för arbete" i stället bör ingå, och man bör fokusera på denna problematik.
Detta förefaller mig och alliansregeringen som ett klokt övervägande, inte minst som Försäkringskassan parallellt med detta utredningsuppdrag har arbetat med att långsiktigt införa nya verktyg för att bättre bedöma arbetsoförmåga och förmåga.
Till min beskrivning i samklang med tidigare tongivande socialdemokrater och dagens försäkringskasseledning målade Tomas Eneroth, Socialdemokraterna, nyss upp en helt annan bild som speglar en helt annan verklighet, som jag och många andra med mig inte alls känner igen.
Det är lite förvånande att Tomas Eneroth också driver tesen att riksdagen här ska föregripa regeringen med fortsatta förändringar av sjukförsäkringen när han sitter med i bland annat den parlamentariska socialförsäkringsutredningen, där man brett parlamentariskt i lugn och ro kan jobba fram förhoppningsvis samstämmiga förslag om hur sjukförsäkringen ska utformas i framtiden.
Det förefaller mig vara en mycket bättre arbetsform än att komma med näsknäppar till regeringens normalt ledande förmåga att komma fram med förslag som sedan kan diskuteras här i riksdagen. Fru talman! Avslutningsvis kan jag säga att det blev slående när journalisterna började få upp ögonen för vad det här spelet egentligen har inneburit.
Jag tyckte att det var intressant att läsa Lena Mellin, socialdemokrat, som i Aftonbladet bland annat sade att Alliansen och oppositionen bråkar om ingenting. Det här är i princip tyvärr vad en lång process har inneburit som jag menar i vissa stycken försenar möjligheten att titta på det nya tredje begreppet.
Men vi är, fru talman, överens om att vi ska följa riksdagens ordning, och i vårt särskilda yttrande har vi noterat just detta, samtidigt som vi hoppas att alliansregeringen tillsammans med den parlamentariska socialförsäkringsutredningen och Försäkringskassan tittar vidare på ett nytt begrepp som bättre möter arbetsoförmåga och som inte nödvändigtvis tittar på arbetsmarknaden i första rummet.