KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jörgen Johansson (C):
Grunden för att kommuner och landsting ska fungera bra är att man får in skatteintäkter. För att man ska få in skatteintäkter måste så många som möjligt vara i arbete. Jag anser att den här regeringen på ett mycket aktivt sätt har prioriterat arbetslinjen och också nått resultat. Jag håller med Agneta Gille om att högkonjunkturen naturligtvis till stor del har bidragit till den situation vi har. Men det är inte enbart det.
Forskare som har tittat på det här menar att minst en tredjedel av jobben har kommit till på grund av de aktiva åtgärder som regeringen har vidtagit. Vad gäller lönen till de förmögna, att de har fått större skatteåterbäring, är det procentuellt de grupper som Agneta Gille pratar om som har fått de stora vinsterna, mellan 1 000 och 1 500 kronor i månaden.
Det är en enorm köpkraft som har släppts loss just till de grupperna. Sällan har man sett en sådan enorm löneutveckling för de grupperna som vad det här har inneburit.
Jörgen Johansson (C):
Först vill jag betona att ekonomisk förening och aktiebolag faller under samma beskattning och har dubbelbeskattning. Jag talar om kooperativ och där har man en helt annan beskattningsform. Oavsett form är detta näringsverksamhet. Gör vi förändringar som påverkar detta måste vi pröva det mot EU:s statsstödsregler.
Jag tror inte att frågan är så enkel som Per Bolund vill göra gällande. Man kan väl inte säga att det är fel att Skatteverket, även om det är sent omsider, börjar tillämpa den lagstiftning som vi har beslutat om här i kammaren. Det borde man kanske ha gjort redan från början. Uttagsskatten är alltså inget nytt.
Det är heller inget nytt inom de bostadsrättsföreningar som tidigare nämndes. Man får lov att skilja mellan de äkta och de oäkta föreningarna. De oäkta bostadsrättsföreningarna bedriver också näringsverksamhet. Där gäller också uttagsbeskattning. Det gäller alltså att sätta in detta i rätt perspektiv.
Att satsningen på vindkraftskooperativ har försvagats beror helt och hållet på det som Jan Andersson tidigare sade, nämligen att vi har en finanskris. Det är inte lätt att låna pengar. Det påverkar naturligtvis också vindkraftskooperativen. Privatpersoner som satsar på den här typen av verksamhet drar sig för att göra investeringar i dagsläget när vi har den ekonomiska situation vi har.
Jörgen Johansson (C):
Man betalar givetvis samma elpris. Sedan får man titta på avkastningen. Det är samma typ av produktion oavsett i vilken form man bedriver verksamheten. Jag kan hålla med Per Bolund om att det är underligt att man inte satsar mer på en verksamhet som ger fyra gånger mer i avkastning.
Det är underligt, men det är det förhållande som råder i dag om man inte satsar på de kooperativa vindkraftsföretagen. Lite underligt är det. Det är bara att gratulera de aktiebolag som tydligen anser att den avkastning de får räcker.
Den var i storleksordningen 0,57 procent över gällande bankränta. När det gäller lantbruk och den typen av uttagsbeskattning som har varit med ett antal år är det en mycket liten del, någon promille, av verksamheten i en näringsverksamhet som man får undanta. Här pratar vi om hundra procent.
Det är en viss skillnad i storlek. Vi måste sätta in det i sitt sammanhang. Jag tycker, som sagt, att uttagsbeskattningen är rimlig. För den enskilde är det mer förmånligt än att gå den andra vägen för kooperativet, vilket innebär att man ska betala skatt på den reavinstavkastning som man får av sitt kapital.
Oavsett om jag sätter in kapitalet i ett kooperativ, i aktier eller på bank ska jag betala reavinstskatt på den ränta jag får på kapitalet.
Jörgen Johansson (C):
Inom kommuner och landsting är det ungefär 1,1 miljoner anställda. Den klart övervägande andelen anställda av den mängden människor är kvinnor. Många av de jobben ligger i de lägre lönenivåerna. Därför hävdar jag att den grupp som har fått det klart bästa utfallet av jobbskatteavdraget är kvinnor.
Vi vet också att ingen annan grupp har fått ett så pass bra lönelyft som de inom just det här området. Det är ingenting man behöver häpna över när jag säger att det är här kvinnorna finns. Dessutom är det så - och jag önskar att det inte var så - att man för en hel del av städjobben har kvinnor som anställda. Det är ofta kvinnor som har jobbat svart.
Det är många invandrarkvinnor som nu får möjligheten till en lön och tillgång till hela Välfärdssverige, vilket de tidigare inte har haft. Jag kan ta Karlstad som ett exempel. Om vi tittar på en kvinna med 20 000 kronor i lön får hon 1 238 kronor mer i månaden av avdragen. Man hävdar att männen gynnas eftersom de har högre lön.
Men tittar vi på procentsatsen har vi sänkt skatten för just den här gruppen med 21 procent. Gruppen som ligger på 25 procent har 3 procent lägre skattesänkning. Vi som ligger på riksdagsledamotsnivå har närmare 10 procents sänkning av rabatten, det vill säga lägre. Profilen är inriktad på just den grupp där kvinnojobben finns.
Jörgen Johansson (C):
Det är något magstarkt att tala om moras i svenskt perspektiv när vi jämför med vår omvärld. Det gäller på område efter område när vi tittar på Europa. Det är ett land som vi kanske kan jämföra oss med, och det är Finland. I övrigt har vi kris och elände överallt.
Det är väl att vi har haft en regering de senaste åren som har fört en ekonomiskt ansvarsfull politik så att vi har något att sätta emot i de här sammanhangen. Sedan är det väl så att man ser vad man vill se. Det är uppenbart på det viset. Det är underligt med ett parti som ofta allierar sig med en hel del av fackföreningarna.
Det begär jag mer av när man tittar på och gör jämförelser. Det finns vedertagna principer för hur man arbetar och jämför med procentsatser. Jag är övertygad om att Metall aldrig skulle ha accepterat ett annat sätt att resonera om löneförhöjningar än procentsatser. Gör jag den jämförelsen är profilen mycket tydlig.
Det är de med de låga inkomsterna som har fått det stora utfallet av jobbskatteavdraget. Jag rekommenderar er att gå in och kontrollera det på nätet under jobbskatteavdrag.se. Vi diskuterar välfärdsuppdraget. För att finansiera välfärden krävs det att vi har människor i arbete. Arbete är nyckeln till hela Välfärdssverige.
Det är också nyckeln till pensionernas utveckling och så vidare. Vi måste arbeta med att få fler människor i arbete. Där misslyckades den gamla regeringen, och den här regeringen har lyckats relativt väl. Sedan har finanskrisen kommit, och den är extraordinär. Jag förmodar att ni inte skyller finanskrisen på nuvarande regering.
Jörgen Johansson (C):
Jag hänvisar till vedertagna principer eftersom de jag debatterade med i den frågan ofta har kontakter med den fackliga sidan. Där är detta det vedertagna sättet att arbeta. Jag delar uppfattningen att man mycket väl skulle kunna göra en förändring, men jag har en känsla av att det här är ett mycket komplicerat system. Om man ser på arbetsmarknaden i övrigt är detta kanske främst en fråga för arbetsmarknadens parter. Däremot är det givet att vi själva styr över skattesystemet.
Jörgen Johansson (C):
Diskussionen kan givetvis föras, men jag har en känsla av att det finns många grynnor i fortsättningen i den här typen av synsätt. Det vi kan föra diskussionen om i så fall är nivån på grundavdraget och om det kan vara en väg att gå. Men låt oss på våra kammare analysera och fundera på hur vi går vidare. I dagens läge är det vedertagna systemet det som vi arbetar efter. Med den arbetstakt som vi har haft har vi inte kunnat analysera några andra system.
Jörgen Johansson (C):
Det är helt rätt att bläcket knappt har torkat på betänkandet. Jag delar uppfattningen att det inte är det grannland du talar om som ska ha dessa pengar, utan det är andra länder som kanske har svårare ekonomiska förhållanden och som på ett aktivt sätt förstör vår miljö.
Jag vill inte gå in i detalj hur vi går vidare med det utan ta upp den diskussion som togs upp i huvudanförandet, nämligen om pressmeddelanden från departementen. Jag blev lite förvånad över sättet att tona fram frågan.
Går man tillbaka till den tidigare regeringen var det ett vanligt arbetssätt att man i budgetförhandlingar och liknande hela tiden läckte frågor för att skicka ut försöksballonger. Jag förmodar att det är den artikel på DN Debatt som redovisades här för några dagar sedan som det hänvisas till.
Det är inte ett felaktigt arbetssätt eftersom det är en genomgripande fråga som ligger rätt i tiden. Det här är inte mer uppseendeväckande än hur man har arbetat tidigare. Jag ska också ta upp frågan om syntetiskt diesel som också nämndes i huvudanförandet. Jag har själv medverkat vid uppvaktningar hos såväl Näringsdepartementet som Finansdepartementet.
Jag delar uppfattningen att man snabbt bör se över det. Problemet är att vi är inne i en EU-lagstiftning som måste harmonisera. Eftersom slutprodukten är diesel hamnar det i dieselns beskattningsklass i stället för att, vilket vore mer rimligt, hamna i naturgasens beskattningsklass då den diesel man framställer är baserad på naturgas.
Jörgen Johansson (C):
Vad gäller satsningarna i och utanför Sverige och fördjupningen i detta vill jag gärna ta den debatten när vi har genomlyst propositionen fullt ut. Jag har inte varit med i miljöförhandlingarna, så jag vill inte måla in mig i något hörn i den diskussionen. 27:50 är en rätt kraftig höjning.
Jag kan hålla med om att vi kommer att se höjningar på bensinpriset; det är naturligt att vi får det. Men denna chockhöjning anser jag inte vara acceptabel i dagsläget. Vi måste, precis som sades här tidigare, se verkligheten och anpassa oss efter den. Det är ändå så att människor ska leva i alla bygder i detta land. Vi måste se till att vi får fram alternativa drivmedel på ett mer påtagligt sätt.
Här görs satsningar på 875 miljoner på forskning i nästa generations drivmedel. Man satsar ytterligare några hundra miljoner specifikt på biogasutveckling och så vidare. Vi måste låta dessa åtgärder gå hand i hand så att vi inte dödar hela bygder genom att dra på med enormt höga kostnader.
Jag upplever ändå en viss ödmjukhet från Helena Leander. Det här är ett förslag från en utredning. Utredningar är trots allt till för att vara en bakgrund till ett beslutsunderlag. Jag tar för givet att även Miljöpartiet inser att detta inte är en realitet. Eller?
Jörgen Johansson (C):
Jag konstaterar att Helena Leanders ödmjukhet vad gäller kostnaden försvann fort. Jag tycker att man bör vara lite mer försiktig med den här typen av åtgärder eftersom det får ett stort genomslag och oroar mängder av människor i olika bygder. Det hade varit bra och klädsamt om den ödmjukhet jag såg en kort stund hade hållit i sig.
När det gäller kilometerskatten är man i dagsläget inte beredd att införa den. Jag uppfattar det dock som att det kanske inte är allom givet att det inte blir någon kilometerskatt, men i dagsläget är det inte aktuellt.
Jörgen Johansson (C):
Den interpellation som vi debatterar nu och nästa interpellation går i varandra. Jag kommer förmodligen att svepa över båda interpellationerna. Jag delar statsrådets uppfattning att det är glädjande att man - kommuner, regioner och staten - i Mälardalen kunnat göra en gemensam satsning på Citybanan. Detta är inte, som Pia Nilsson säger, den nuvarande regeringens nya mantra i fråga om hur man ska finansiera infrastruktursatsningar.
Detta sätt att arbeta har funnits redan tidigare. I Pia Nilssons hemlän Västmanland använde man detta på 1960- och 1970-talen när man fördjupade Mälarleden. Man använde det i början av 1990-talet när man investerade i Mälarbanan. Jag satt själv med i Mälarbanans intressenters styrelse i samband med att den här satsningen gjordes. Det är alltså ingenting nytt. Det är bra att denna kraftsamling på Citybanan görs.
Det är tveklöst så att detta är ett intresse såväl nationellt som regionalt för att klara trafiken. Det är också bra att statsrådet säger att det är ett avtal. Det är ändå så att avtal ska hållas. Så var det inte på den gamla regeringens tid när Miab i det här fallet skrev avtal med staten. Tyvärr fullföljde staten inte avtalet fullt ut.
Jag delar Pia Nilssons uppfattning att det är problem när det blir förseningar i tågtrafiken. Situationen för dem som pendlar från Arboga, Köping och Västerås till Stockholm och har en tid att passa är naturligtvis ohållbar om tågen inte kommer i tid och det är ständiga problem. Nu är detta också en del av hela problematiken.
Om vi i början av 1990-talet hade haft en aning om den enorma ökning av tågtrafiken som skedde hade man naturligtvis byggt dubbelspår redan från början. Vi vet hur tidskrävande det är att få fram ett nytt spår vad gäller detaljplaner och liknande. Vi vet också hur lång tid det tar att få fram nytt vagnmaterial som ska trafikera spåren.
Pia Nilsson skriver i sin interpellation att det har varit problem med den regionala trafiken och att den inte har förbättrats under senare tid - tvärtom. När man följer statistiken som förs av SJ och även TiM, Trafik i Mälardalen, kan man konstatera att det var en rätt bra träffsäkerhet i tågtiderna fram till september. Efter september har det varit problem.
Det har varit problem med kraftöverföringar och en hel del andra saker. Sådant kan naturligtvis ske. Men detta måste man åtgärda. Det är där som kraftsamlingen mellan Banverket, SL och SJ kommer in. Man har sagt att man under en treårsperiod ska fullfölja 44 åtgärdspunkter. Detta pågår. Två år av denna treårsperiod har gått.
Vi vet att det i framtiden kommer att vara problem med kraftförsörjningen. Spårsystemet i Mälardalen är i dag överutnyttjat. Det måste man göra någonting åt. Samtidigt kan vi konstatera att det arbete som ligger framför oss med ombyggnader, utbyggnader, kraftförsörjning och så vidare kommer att innebära ytterligare störningar i tågtrafiken, vilket givetvis inte är bra.
Trots allt är vår förhoppning att den här satsningen är en framtidssatsning och att Mälardalen därmed ännu mer förenas med den gemensamma arbetsmarknadsregion som vi tveklöst är.
Jörgen Johansson (C):
Jag får uppenbarligen upprepa vad jag sade i mitt inledande inlägg.
Vad gäller medfinansieringen, Pia Nilsson, är det faktiskt så att det här skedde i Västmanland i slutet av 1960-talet och i början av 1990-talet, då under en socialdemokratisk regering och med socialdemokratisk regim i Västmanland och socialdemokratisk regim också i de kommuner som spåren gick genom.
Samtliga de kommunerna och samtliga de politikerna var alltså s-märkta. Därför förstår jag inte varför man i det här skedet ska kritisera någonting som man redan tidigare satt i sjön. I stället ser jag det som en direkt nedvärdering av de kommunala företrädarna. De har ju själva ställt upp och accepterat avtalet.
Inför den diskussion som vi haft med departementet har det i Mälardalen varit en enorm kraftsamling mellan kommunala företrädare och regionföreträdare. Det är inte så att man i hemkommunen har hävdat att man vill ha en vägsnutt byggd i Skinnskatteberg eller i Sala, utan kommuner och landsting i Mälardalen har med en röst talat med departementet och sagt: Vi vill göra satsningen på Citybanan.
Vi ställer upp på en medfinansiering. Ställtiden för tågsatsningar när det gäller spår och vagnmateriel är enormt lång. Ofta handlar det om ett tioårsperspektiv. Nu ser vi regeringens insatser under drygt två år i regeringsställning. Man har genomfört ett kraftsamlingsprogram med 44 punkter på schemat som ska genomföras på tre år.
Vi har tagit ett enormt stort steg, så tala om handlingskraft och jämför med hur det var på 1990-talet, Pia Nilsson! Det är enorm skillnad.
Jörgen Johansson (C):
Man blir något förvånad av debatten. Jag tycker att nivån och populismen ligger på topp just nu. Jag skulle vilja börja med att vända mig till Pia Nilsson som västmanlänning som har varit med under den resa som vi har gjort under de senaste 15 åren. Jag tycker att man ur Västmanlandsperspektiv kan sammanfatta hela debatten så här: Vi är stolta men inte nöjda.
Vi minns ju att den tågtrafik vi hade i Mälardalen före Mälarbanan inte var den allra bästa. Det var därför som kommunerna och landstingen tillsammans med staten gjorde kraftsamlingen och satsade på Mälarbanan. Men redan efter några år konstaterar man att det inte håller. Då säger Pia Nilsson från talarstolen här: Infrastrukturministern, visa handlingskraft nu! Men problemet har ju funnits i tio år.
Varför gjorde inte den sittande socialdemokratiska regeringen någonting 1999, 2000, 2001, 2002 och så vidare? Ingenting har ju hänt. Désirée Liljevall säger: Man är förvånad. Infrastrukturministern har faktiskt suttit i 26 månader och inte gjort någonting.
Samtidigt kan vi konstatera att det finns en överenskommelse mellan SJ, SL och Banverket med åtgärder i ett 44-punktsprogram här i Mälardalen för att förbättra kommunikationerna för de pendlande i Mälardalen. Detta har pågått i två år. Två månader efter att regeringen tillträdde satte man detta i sjön. Tala om handlingskraft!
Tala om den handlingsförlamning som var under den socialdemokratiska tiden! Jag tycker att vi ska vara nöjda med den inriktning som finns och de åtgärdsprogram som ligger på vårt bord. Men jag ser också problemen. Det är inte bra när människor som bor i Arboga, Köping, Västerås och så vidare inte kan komma i tid till arbetet på grund av ständiga förseningar. Problemet är inte att man går över till andra kommunikationssätt.
Det är lika stora problem när man kommer till Stockholm om man åker bil. Det löser inte problemet. Den stora faran är att människor flyttar ifrån bygderna till Stockholm, och som jag ser det vore det inte någon bra utveckling. Om man tittar på den nöjdhetsfaktor som ständigt mäts när det gäller tågtrafiken kan vi konstatera att i Mälardalen var det en mycket hög nöjdhetsfaktor till och med september.
Vi har inte fått de senare mätningarna presenterade, men vi vet att det har varit problem med X 2000 och även regionalt i Mälardalen. Jag kan se framför mig att nöjdhetsindexet har sjunkit.
Jörgen Johansson (C):
Jag har några korta kommentarer. Det räcker inte, säger Pia Nilsson. Det är åtskilliga år sedan så mycket pengar satsades på infrastrukturen som nu. Samtidigt kan vi konstatera att satsningarna från den socialdemokratiska regeringens sida var tämligen små. Désirée Liljevall säger att regeringen är passiv.
Då bör man minnas att det är ett antal decennier sedan som vi hade en så stark statsbudget som i dag. Som jag ser det beror det på en mycket aktiv och målinriktad regering. Vidare säger Pia Nilsson att man kan ifrågasätta om pengarna verkligen går till infrastruktur eller om de går någon annanstans.
Jag tycker att det uttalandet är något magstarkt när man samtidigt minns den diskussion vi hade för fyra fem år sedan om det oerhört eftersatta underhållet på SJ:s vagnar. Då förpassade den dåvarande regeringen pengar från ett verk till ett annat, helt emot budgetlagar och allt.
Att då säga att vi sysslar med sådant när allt gått helt enligt budgetlagens normer är något magstarkt. Trots allt bör man veta lite grann om hur historien har sett ut. Det jag saknar i debatten från interpellanternas sida är frågan om antalet operatörer på spåren. Vore inte den frågan värd att ta med i debatten?
Borde man inte ifrågasätta om vi enbart ska ha SJ, ha monopol, eller om vi ska öppna upp för andra? Kanske skulle konkurrensen på spåren förbättra såväl tider som annat. Naturligtvis skulle det inte förbättra spårkvaliteten, men tiderna kunde det kanske förbättra.
Jörgen Johansson (C):
Jag tackar för svaret på min interpellation. Jag delar en hel del av de synpunkter som ministern för fram, framför allt vad gäller effekten av vapenamnestin under tre månader förra året. Denna gav ett mycket positivt utfall. Jag ser fram emot resultatet av den översyn man gör utifrån FN:s vapenprotokoll.
Jag delar också statsrådets uppfattning att vi har en lång tradition av jakt och målskytte, en tradition som vi ska vara rädda om. Jakten är dessutom en av våra äldsta kulturföreteelser. Målskyttet har varit en viktig del av totalförsvaret, samtidigt som skyttet haft en ungdomsfostrande roll. Herr talman! Vi lever i en föränderlig värld, och det gäller också det här området.
Det som var bra i går kanske inte är det i dag. De som innehar jaktvapen är en grupp som fått sina vapenlicenser genom noggranna kontroller och som övervakas av en sträng vapenlagstiftning. Jägarna är en grupp som vi har stort förtroende för i de här sammanhangen.
Samtidigt är det viktigt att betona att innehav av vapen styrs och ska styras av behov och lämplighet. Nu är det människor av kött och blod som innehar vapnen, ofta under många år av sitt liv. Det sker saker under ett liv som påverkar lämpligheten att inneha vapen. Sjukdomar och andra omständigheter gör att vi blir mindre lämpliga som vapenägare.
Det är en realitet som vi måste ta hänsyn till. Jag konstaterar samtidigt att vi har en värdeglidning i samhället som vi politiker måste ta hänsyn till. Det finns, ofta inspirerade av actionfilmer eller den amerikanska synen på vapen, vapenfetischister och våldspersoner som ständigt kräver en liberalare vapenlagstiftning. Här måste vi politiker vara uppmärksamma. Herr talman!
Jag ska ta upp två frågeställningar i samband med vapeninnehav. Den första gäller olika typer av skytte. Vi kan konstatera att skytte och målskjutning är en precisionssport. Traditionellt innebär det att skytten står eller ligger stilla och avlossar sitt vapen mot ett fast eller rörligt mål.
Så har skytte bedrivits och bedrivs i tävlingssammanhang. Vi kan se på OS hur skyttet går till. Nu har en ny form av skytte kommit till Sverige, det så kallade dynamiska skyttet. Det innebär att skytten löpande, ålande och hoppande nedkämpar mål på ett sätt som är att likna med en kommandoutbildning.
Likheten mellan det här skyttet och de skolskjutningar som äger rum runt om i världen, senast i Finland, är slående. Några länder har med rätta förbjudit den här formen av skytte, och som jag ser det är det bara militären och eventuellt polisens insatsstyrka som ska tillämpa denna typ av skytte. Att vi tillåter den här avarten av skytte är mer till skada än nytta för samhället.
Här bör samhället reagera, och här bör vi säga ifrån. Jag efterlyser därför hårdare normer för den här typen av skytte tillämpat av civilister. Militärt måste vi ha det, och kanske också inom polisens insatsstyrka, men definitivt inte för civilister.
Jag återkommer i mitt nästa anförande till den andra frågeställningen, som gäller läkares skyldighet att anmäla människor som har psykiska problem och andra sjukdomar till polisen.
Jörgen Johansson (C):
Vad gäller det dynamiska skyttet ska man ha klart för sig att traditionen både i Sverige och internationellt bland seriösa skyttar handlar om precision. Precision förekommer inte i samband med kommandoliknande aktiviteter som det här går ut på. I grund och botten är det fråga om inställning till vapen, och vi ska vara mycket restriktiva. Det är ingen leksak det gäller.
Här måste man vara restriktiv. Det handlar om vilka signaler vi skickar ut från samhället. Därför ville jag ta upp den frågan. Jag tycker att det här är en avart i samband med skyttet. Vad gäller läkares anmälningsskyldighet håller jag fullständigt med ministern om att vi måste jobba via läkarna. Socialstyrelsen försöker få läkare att inse att de har den här skyldigheten. Det är ändock en fråga om skyddet av tredje man.
Man kan inte negligera det, utan man måste få alla att inse att göra det även om det är svårt. Därför ville jag ta upp den här debatten. Enligt Rikspolisstyrelsens statistik hade man år 2000 42 anmälda fall i Sverige. Det är skrämmande. Nu har det ökat till 682 år 2007.
Men när man ser vilken nivå det borde ligga på, över 20 000, inser man att det är någonting som är fel. Detta är inte bra. Som sagt tror jag att debatten här bidrar till att debatten kommer i gång utanför det här huset, och det tror jag är direkt nödvändigt för att vi ska kunna nå de resultat som vi gemensamt vill nå. Jag vill tacka för debatten.