Carl-Oskar Bohlin (M):
Vi står här i dag och diskuterar ett mycket angeläget ämne, nämligen vikten av att Europa så snart som det bara är möjligt gör sig oberoende av rysk fossil energi.
Jag är mycket glad att utskottet har kommit samman och enats om ett gemensamt förslag till tillkännagivande om att regeringen måste driva den här frågan hårdare, på EU-nivå och på den nationella nivån, för att Sverige och Europa ska kunna ta sig ur beroendet av rysk fossil energi.
Men låt oss rekapitulera vad det egentligen är som har gjort att vi har hamnat i den här situationen. Fru talman! En stor del av europeisk energiomställning har tyvärr cementerat Europas beroende av rysk gas.
Vi är många som under lång tid har varnat för att Europa i och med detta har iklätt sig en säkerhetspolitisk strypsnara.
Det är bara ett eller kanske ett och ett halvt år sedan som en majoritet, ledd av borgerliga partier, i riksdagens EU-nämnd sa åt den dåvarande regeringen, bestående av Socialdemokraterna och Miljöpartiet, att göra allt den kunde för att stoppa Nord Stream 2. Ändå valde regeringen att gå vidare med, och säga ja till, Nord Stream 2.
Vi kan konstatera att Europa i dag använder ungefär 150 miljarder kubikmeter rysk gas varje år. Det bidrar naturligtvis till att finansiera Ryssland som stat och därmed också det fruktansvärda anfallskrig som just nu bedrivs gentemot Ukraina.
Problemet för Europas del är att det inte är lätt att ta sig ur det här beroendet på kort sikt. Det är många politiska missgrepp under lång tid som har begåtts och som har försatt oss i den här situationen.
Jag nämnde tidigare, fru talman, att Tyskland år 2000 hade en elproduktion från sina kärnkraftverk som uppgick till 170 terawattimmar per år. År 2020 uppgick den tyska elproduktionen från gas till 89 terawattimmar per år.
Ändå har Tyskland under den här perioden fortsatt att lägga ned sin kärnkraft. Det planerade målet att lägga ned kärnkraften fullt ut till slutet av 2022 ser ut att kvarstå. Om Tyskland hade behållit den kärnkraft man hade i början av 2000-talet hade man inte behövt använda gas till elproduktion.
Men Tyskland har valt en väg som har varit förödande. Man har lagt nästan 5 000 miljarder kronor på den så kallade Energiewende, där man ensidigt har byggt ut oplanerbar kraft, och som en konsekvens av detta har man behövt använda gas som balanskraft.
Den svenska regeringen, ledd av Socialdemokraterna och Miljöpartiet, tycks ha sett detta som en färdplan snarare än som ett avskräckande exempel, för vi har gjort samma sak. Vi har lagt ned vår kärnkraft i det här landet, och vi ska naturligtvis tacka vår vattenkraft för att vi inte har behövt bygga gasturbiner i Sverige. Men det har i högre grad gjort oss importberoende.
Det är allt vanligare att det är priset på rysk gas som också sätter elpriset i Sverige, eftersom vi har marginalprissättning på el. Detta har naturligtvis drabbat enskilda hushåll i Sverige. Det märks framför allt i södra Sverige, som i dag många gånger har tio gånger högre elpriser än norra Sverige.
Exponeringen mot rysk gas som prissättande enhet för svensk el är en konsekvens av att vi har lagt ned vår planerbara elproduktion. Den är en konsekvens av att vi har 5 000 megawatt mindre planerbar elproduktion nu än för 25 år sedan. Den är en konsekvens av att vi har en regering som har lagt ned kärnkraft.
Detta, fru talman, är beklagligt, och det har bidragit till att försätta oss i en mer utsatt position än vi annars hade befunnit oss i. Man ska dock komma ihåg att det direkta beroendet av rysk fossil energi i Sverige är förhållandevis lågt.
Men det hade kunnat vara ännu lägre om inte regeringen 2019 hade sagt nej till en ansökan om att binda ihop LNG-terminalen i Göteborg, en terminal för att ta emot flytande gas per fartyg, med det sydsvenska gasnätet.
Hade man gjort detta hade det funnits ett alternativt sätt att mata det sydsvenska gasnätet, och då hade vi kunnat välja leverantörer från andra länder på ett mycket enklare sätt. I dag sitter vi fast i det prekära problemet att vi inte vet hur många ryska gasatomer det kommer genom pipelinen från Danmark, helt enkelt därför att den är uppblandad med dansk gas.
Det är också en konsekvens av hur den danska gasutvinningen ser ut. Nu kan vi hoppas att det på lite längre sikt blir så att Danmark åter blir självförsörjande på gas. Det kommer då att leda till att den svenska gasen blir till 100 procent dansk.
Men vi hade inte behövt vara i den här situationen om regeringen inte 2019 hade sagt nej till ansökan om att knyta ihop LNG-terminalen i Göteborg med det sydsvenska gasnätet. Fru talman!
På det hela taget är det tråkigt att se att Europa under lång tid har iklätt sig den säkerhetspolitiska strypsnara som Ryssland just nu har lagt på det europeiska samarbetet.
Med detta sagt måste vi vidta alla åtgärder vi kan för att så snart som möjligt ta oss ur detta beroende och också vara tydliga i den slutsats som måste komma ur detta, nämligen att det är av stor vikt att vara självförsörjande när det kommer till elproduktion. Det är av stor vikt att kunna styra tillgången i sin egen elproduktion.
Gör man inte det blir man beroende av någon annans elproduktion. I det här fallet är det ju ofta Tyskland eller andra omkringliggande länder som behöver använda rysk gas som balanskraft. Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall till utskottets förslag i dess helhet.