Nyamko Sabuni (L):
Jag gläds åt att det är fler och fler som engagerar sig i jämställdhetsfrågor. Jag beklagar dock att det blir fler och fler som ser kvotering till börsbolagens styrelser som den enda allenarådande lösningen på jämställdhetsproblemen i vårt land. Vi har stora problem med jämställdheten. Det tar många år innan vi når fram till acceptabla nivåer - vilka de nu kan vara.
Men att tro att om vi bara kvoterar till bolagsstyrelserna har något viktigt gjorts i samhället håller jag inte med om. För mig är det här en symbolfråga. Man är engagerad i dessa frågor om bolagsstyrelser eftersom de symboliserar så många andra viktiga brister i vårt samhälle. Hur ser det till exempel ut när det gäller förskollärare? När får vi jämn könsfördelning där? Hur ser det ut när det gäller företagens ledningar som dagligen driver dessa företag? Ja, det ser sämre ut än i bolagsstyrelser.
Varför räcker det inte att tala om de rejäla åtgärder som faktiskt har vidtagits för att bygga underifrån och inte bara tala om symbolfrågan, att ta från toppen? Det går inte att bygga ett samhälle från toppen och nedåt, utan man måste bygga nedifrån och upp. Det är min övertygelse när det gäller förändringsprocesser. Det här är, som sagt, en symbolfråga. Men bedöm inte regeringens insatser på jämställdhetsområdet i bemärkelsen att vi inte kvoterar till bolagsstyrelser.
Då förminskar man problemen med jämställdhet i vårt land. Är jag fel citerad i Svenska Dagbladet? Nej, jag är inte fel citerad. Jag är inte kvoteringsivrare, men jag inser att den debatt som pågår, som förstärks av enskilda riksdagsledamöter, som förstärks av enskilda journalister och andra opinionsbildare, som gör detta till den allra viktigaste jämställdhetsfrågan, sätter tryck på politiker och partier.
Det ser jag i min gärning. Därför säger jag ärligt att ju större tryck det blir, desto mer kommer partier att behöva ta hänsyn till det. Därför menar jag att det är dags att näringslivet tar sitt ansvar. Om det inte tar sitt ansvar kommer lagstiftningen till slut att ses som enda alternativet till lösning. Jag menar fortfarande att det inte är den lämpliga lösningen på dessa frågor.
Vi gör vad vi kan. Näringslivet måste göra vad det kan. Min fråga till alla dem som ivrar om kvotering till bolagsstyrelser är: Hur löser vi det faktum att kvinnor inte finns i ledningsfunktioner? Kvinnor är i dag i större utsträckning högre utbildade än män. Där har vi nått framgång utan kvotering. När man väl införde kvotering för några år sedan blev det till männens fördel.
Det är väl bra det om männen är diskriminerade eller inte tillräckligt representerade i vissa utbildningar. Men då beklagar sig kvoteringsivrare. Helt plötsligt är det inte fråga om att kvotera in det underrepresenterade könet, utan då handlar kvotering om att kvotera in endast kvinnor. Det måste finnas en logik i det vi gör. Om vi börjar kvotera in kvinnor till bolagsstyrelser, till vilka andra grupper i samhället ska det kvoteras in? På religiös eller etnisk grund?
Var slutar kvoteringen? Jag ser min uppgift som politiker att skapa förutsättningar för att kvinnor och män ska utvecklas på sina arbetsplatser, göra karriär och uppnå dessa poster. Det är den politik vi bedriver. Jag önskar att vi kunde fånga upp dessa kvinnor i näringslivet. Sedan var det frågan om kurser för bolagsstyrelser. Det är klart att det finns kompetenta kvinnor, men det är ingen som dör av att få stöd och hjälp i att lära sig hur ett styrelseuppdrag fungerar.
Trots allt är det för få kvinnor i dag som har erfarenhet av att sitta i styrelser. Om vi vill att fler ska våga, ska tacka ja, kanske det finns anledning att stödja dem med den typen av utbildning. Förakta inte utbildning. Det är inte fråga om kompetens, utan det är fråga om att känna efter och få stöd i hur det är att sitta i en styrelse. Där hoppas jag att vi kan hjälpa en hel del kvinnor, framför allt uppmärksamma och synliggöra att dessa kvinnor finns.