Jan Björklund (L):
Får jag först kommentera vuxenutbildningen och dimensioneringen på den. Omfattningen av den kommunala vuxenutbildningen har alltid varierat i takt med konjunkturer. Det är inget nytt. Nu får fler människor jobb i Sverige än på mycket lång tid.
Vi kommer att nå målet inom något år om att mer än 80 procent av den arbetsföra befolkningen ska ha sysselsättning, det mål som Göran Persson satte upp men aldrig nådde. Det kommer den här regeringen att nå om några år. Det är fantastiskt. Ni borde vara glada, Peter Hultqvist och Thomas Strand, över detta. Det gör, och det vet vi, att efterfrågan att gå på komvux kommer att minska något.
Det kommer alltid att finnas ett tryck att gå på komvux, men hur många som söker för att gå där beror delvis på sysselsättningsläget. Det var därför som komvux byggdes ut kraftigt i slutet av 90-talet under benämningen Kunskapslyftet. Då var det hög arbetslöshet, och det var många som ville gå där. Nu sjunker efterfrågan. Vi minskar något på vuxenutbildningen, från ungefär 93 000 heltidsplatser till strax under 80 000 heltidsplatser i år. Nu har det gått snart fyra månader på det här året.
Hade den katastrof inträffat som ni beskrev i höstas, Peter Hultqvist, i debatten med mig hade vi fått rätt många rapporter om det. Man utformar inte sin politik efter brevskörden på Utbildningsdepartementet, men man kan läsa av där - det lovar jag - om folk upplever att det är katastrof. Det finns inte några sådana rapporter. Det är en justering som har skett efter det arbetsmarknadsläge som vi har nu och som är väldigt positivt. Därför går det att minska något på vuxenutbildningsinsatserna.
I ett annat arbetsmarknadsläge måste vuxenutbildningsinsatserna åter öka. Det är också en ambitionshöjning i vuxenutbildningen. Vi avser att införa rättighet i lagstiftningen att få läsa in gymnasiekompetens så att man kan söka vidare till högskolan. Det är något som har diskuterats under mycket lång tid där den gamla regeringen aldrig fick tummen ur. Det var bara snack.
Nu kommer det att bli verkstad. Det kommer att genomföras i lagstiftningen en rätt att få läsa in gymnasiekurs på kommunal vuxenutbildning så att man blir högskolebehörig. I den meningen kommer också komvux under kommande år att få nya uppgifter, och beroende på arbetsmarknadsläget kan det bli fler studerande där. Det vet vi inte än, det beror på hur många som söker då. Den här regeringen har en hög prioritet av vuxenutbildning.
Dessbättre är arbetsmarknadsläget sådant just nu att färre av arbetsmarknadsskäl behöver söka komvux, och då går det att justera ned antalet platser något. Det är det ena. När det gäller CFL utformar vi inte alls vår politik efter opinionens reaktioner. Om det vore så att det fanns den stora oro ute i Sverige för detta som Peter Hultqvist beskriver borde vi höra av den något, men det gör vi inte. Första gången jag har hört någon ifrågasätta detta är i Peter Hultqvists interpellation.
Trots att alla i Sverige som sysslar med detta vet att CFL kommer att avvecklas som egen myndighet finns det ingen oro. Så säger Peter Hultqvist: Tala med de anställda på CFL. Jo, det kan jag förstå. Man ska ha stor respekt för att de som själva är anställda och berörs av organisationsförändringen har en oro. Det har jag mycket stor respekt för. Men den stora oro som Peter Hultqvist beskriver skulle finnas i det svenska utbildningsväsendet för att CFL inte längre finns har jag inte stött på. Det kan hända att den finns.
Man kanske skickar sina mejl till Hultqvist i stället för till mig, men jag har som sagt inte stött på någon sådan oro. Den oron är i så fall obefogad, därför att verksamheten, uppgifterna och målsättningarna finns kvar även om myndigheten byter namn och skepnad.
Jag delar Thomas Strands uppfattning att studieförbunden och folkhögskolorna båda har mycket viktiga roller att fylla i utbildningsväsendet.