KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Norman (M):
Det vore mig främmande att ha åsikter om hur Fredrik Olovsson vill diskutera regeringens ansvarsutkrävande i Nuonaffären - naturligtvis avgör han själv hur han vill göra det. Jag kan bara säga att jag tycker att det är bra att konstitutionsutskottet får diskutera frågan och lägga sin dom över vilka statsråd, om det nu är några, som har ansvar i frågan. Det tycker jag är en rimlig ordning.
Vad gäller statens budgetutrymme har Nuonaffären en roll på marginalen. Det har också LKAB:s enorma vinster och Göran Perssons kärnkraftsäventyr i Tyskland och så vidare. Den här totala summan av åtminstone 54 bolag går inte att prognostisera på en så detaljerad nivå att man kan säga att det blir ett utfall i budgetutrymmet. Det är min poäng.
Det beror på så mycket mer än en enskild affär, låt vara att den affären är stor. Det är också så, vilket jag vill framhålla, att Vattenfall med ny ledning och ny styrelse är på en bra kurs med sina nya riktlinjer. Vattenfall gör många bra affärer, till exempel köp av tillgångar i Finland och Polen som också har realiserats.
I mångt och mycket tycker jag att det svenska folket kan vara stolt över Vattenfall, som gör ett mycket fint arbete. Däremot har det under resans gång gjorts missgrepp av både en borgerlig regering och en socialdemokratisk regering. Min uppfattning är att bolagets ledning och bolagets styrelse har ansvar för bolagets affärer. Det görs dåliga och bra affärer, inte bara av statliga bolag utan även av privata bolag. Det vore konstigt om Vattenfall skulle vara ett undantag.
Peter Norman (M):
Lars Johansson har frågat mig dels varför det, enligt honom, är så viktigt att med statliga bidrag gynna moderatstyrda kommuner i Stockholms län, dels om det inte är dags att tänka om och lägga fram förslag som kompenserar de kommuner som har låg skattekraft. Kommuner med låg skattekraft kompenseras redan i dag genom att 95 procent av skillnaden mellan kommunens egen skattekraft och en garanterad nivå utjämnas.
Detta gäller de kommuner som erhåller inkomstutjämningsbidrag och innebär en mycket långtgående utjämning. För kommuner som betalar inkomstavgift tillämpades tidigare en lika långtgående utjämning, vilket innebar att även avgiften beräknades utifrån 95 procent av skillnaden mellan den egna och den garanterade skattekraften.
År 2001 genomfördes dock efter förslag från den dåvarande socialdemokratiska regeringen ändringar i inkomstutjämningen för att, som det anfördes i propositionen, eliminera negativa marginaleffekter. Ytterligare förändringar genomfördes 2005. Procentsatsen vid beräkning av inkomstutjämningsavgiften sänktes då till 85 procent. Som skäl angavs att inga negativa marginaleffekter därmed skulle uppstå.
Avsikten med det förslag som remitterades i december 2012 är att sänka procentsatsen vid beräkning av inkomstutjämningsavgift från 85 till 60 procent. Det är i stort sett samma kommuner som betalade inkomstutjämningsavgifter 2005 som gör det i år, det vill säga samma kommuner som gynnades av den sänkning som Socialdemokraterna genomförde 2005. Regeringen avser dock att föreslå att staten kompenserar övriga kommuner som får lägre intäkter till följd av avgiftssänkningen.
En proposition med förslag till ändringar i systemet för kommunalekonomisk utjämning har aviserats att lämnas till riksdagen i höst med förslag till förändringar från och med den 1 januari 2014. De förändringar som har störst betydelse för enskilda kommuner rör dock inte inkomstutjämningen utan kostnadsutjämningen som avser att utjämna för så kallade strukturella kostnadsskillnader mellan kommunerna.
Peter Norman (M):
Jag ska försöka svara lite mer utförligt på Lars Johanssons frågor. Jag ska också tacka för interpellationen, även om den är exakt likadan som den vi debatterade för några veckor sedan. Kärt barn har dock många namn, eller vad det heter, och jag pratar gärna om detta en gång till.
Vad gäller remissvar från SKL på departementets promemoria med förslag om förändring av inkomstutjämningen inleds det med följande: "Sveriges Kommuner och Landsting tillstyrker de förändringar av inkomstutjämningen och strukturbidraget som Regeringen föreslår." Jag vill vara väldigt tydlig med att det rent formellt inte framgår av svaret att någon i styrelsen skulle ha reserverat sig mot beslutet i fråga.
Däremot är det som Lars Johansson säger: Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet har bifogat ett särskilt yttrande där de bland annat framför att regeringen borde ha avstått från att lägga fram avvikande förslag. Det här kan förstås tolkas som att dessa ändå ställer sig bakom remissvaret, men om så trots allt inte är fallet måste jag förstås korrigera den bedömning jag gjorde tidigare.
Nästa sak jag vill säga är följande: När jag tittar på de motiveringar som föranledde att Socialdemokraterna sänkte marginaleffekterna för kommunerna två gånger under 2000-talets början ser jag att man hänvisar till att det är viktigt med marginaleffekter. Vid den förra interpellationsdebatten åberopade jag ett vetenskapligt arbete av två holländska forskare.
Det är uppenbart att Lars Johansson inte har läst detta eller tagit det till sig. Jag tänkte be att få i protokollet antecknat att när interpellationsdebatten är slut ska jag överräcka, som en liten sommarläsning och present till Lars Johansson, en forskningsrapport där man gör en kartläggning av andra forskningsrapporter i världen och kommer fram till att effekterna är speciellt viktiga för de kommuner som har låg skattekraft.
Peter Norman (M):
Den utredning som lämnade sitt förslag 2011 gjorde ett behjärtansvärt arbete. Man tydliggjorde att det har skett en del strukturella förändringar i Sverige. Exempelvis genom maxtaxan på dagis har nu ett större antal kommuner än tidigare mer dagisverksamhet än förut, framför allt i glesbygd.
Detta hade inte noterats i det kommunalekonomiska system som då var vid handen. Det förslag som utredningen kom fram till innebar en omfattande revidering av det system som då var gällande. Detta förslag accepterar regeringen. Ibland undrar jag vad vi pratar om.
Vi accepterar att de här skillnaderna finns, och vi accepterar att korrigera systemet i enlighet med utredningens förslag. Där är vi helt överens. Däremot har vi en annan uppfattning än vad utredningen och tydligen också interpellanten Peter Persson har vad gäller ekonomiska incitament.
Vad gäller Stockholms situation, som den ser ut i dag, kan jag bara dela Lars Johanssons uppfattning. Men vi ska inte ägna oss åt någon kvartalskapitalism, utan de här systemen ska ju verka under lång tid. Och varken jag eller Lars Johansson kan nog ställa i utsikt att Stockholm kommer att vara en tillväxtkommun under mycket lång tid. Vi får väl se. Det går nog säkert upp och ned där också.
Vi har en annorlunda uppfattning vad gäller ekonomiska incitament, och jag tror att den är genomgående mellan våra politiska partier. Vi tror att det är viktigt med incitament för individen vad gäller marginalskatter. Vi tror att företagsskatter är ett viktigt incitament för företag. Vi tror att incitament fungerar.
Och vi tror också att incitament fungerar för kommuner, det vill säga att om kommuner har en kraftig marginaleffekt finns det risk för att man inte gör de satsningar som annars skulle ha skett. Därför försöker vi sänka dem för kommunerna i fråga. Låt mig bara säga att Kiruna kommun är en av de kommuner som skulle få pengar, och när jag kollade senast var den inte moderatledd i alla fall utan hade ett ganska stabilt socialdemokratiskt styre.
Vad gäller Peter Perssons fundering kan jag bara säga att den slår lite sönder Lars Johanssons argument att moderatkommunerna är väldigt gynnade. Tydligen var det fyra exempel på att man inte var gynnade och var väldigt besvikna. Så även i vårt parti har vi olika uppfattningar i den här frågan, och det tror jag gäller för de flesta partier i Sveriges riksdag.
Peter Norman (M):
Jag finner det lite märkligt att man ska bli skyldig svaret om en finansiering av ett förslag som inte ens har lagts fram till riksdagen. Jag kan lova Lars Johansson att när detta läggs fram till riksdagen kommer finansieringen att vara väldigt tydlig. Låt mig avsluta med att säga att syftet med hela utjämningssystemet är långsiktiga, likvärdiga och förutsägbara förutsättningar för alla kommuner.
Jag tror även Kiruna är betjänt av att få en sänkt marginaleffekt från 85 till 60 procent. Naturligtvis står det alla riksdagsledamöter och även Lars Johansson fritt att granska regeringen genom interpellationer.
Men mot bakgrund av de upprepade interpellationer som företrädare för Socialdemokraterna ställer kan man fråga sig hur Socialdemokraterna svarar de kommuner som är osäkra på deras position rörande den kommunalekonomiska utjämningen. Hur länge till ska kommunerna behöva sväva i ovisshet om Socialdemokraternas position i denna viktiga fråga? Regeringens uppfattning är tydlig. Den redovisades i december.
Vi kommer att lägga fram en proposition i början på hösten, och vi får se hur Socialdemokraterna kommer att agera i kammaren.
Peter Norman (M):
Peter Persson har frågat mig om jag har gjort ställningstagandet att det inte finns något politiskt ansvar för att kreditmarknaden ska fungera för småföretag samt om jag avser att ta några initiativ för att underlätta för småföretag att få tillgång till krediter på rimliga villkor. Situationen för småföretagarna är en fråga som regeringen tar på största allvar och är lyhörd inför. Samtidigt har finanskrisen medfört att regeringen har lagt stort fokus på att värna den finansiella stabiliteten.
För att minska samhällets sårbarhet och stärka det finansiella systemet har kraven på bankernas kapital- och likviditetstäckning ökat. Detta reducerar risken för framtida allvarliga obalanser där bankerna kan tvingas minska utlåningen till den reala ekonomin. Ett stabilt och välfungerande finansiellt system med välskötta och välkapitaliserade banker är till nytta för hela samhället, inte minst för små- och medelstora företag som jämfört med stora företag är mer beroende av banklån för finansiering.
De nya kapitaltäckningsreglerna, CRD 4, kräver över lag större kapitalbuffertar hos bankerna, men innehåller även relativt sett förmånligare villkor för småbolagslån. Tröskelvärdena för klassificeringen av småbolagslån stiger från 1 miljon euro till 1,5 miljoner euro, och kapitalkravet för dessa lån lättas med ca 24 procent.
Regeringen har genomfört flera stora reformer för att förbättra småföretagens förutsättningar, bland annat genom att sänka bolagsskatten till 22 procent och införa en möjlighet för småföretag att under vissa förutsättningar välja att inte ha revisor. Vidare har regeringen under våren föreslagit ett så kallat investeraravdrag . Investeraravdraget innebär att privatpersoner som investerar i småföretag får göra skatteavdrag för en del av investeringen.
Syftet med förslaget är att förbättra småföretagens kapitalförsörjning och därmed förstärka deras möjligheter att växa och anställa. Regeringen har även genomfört flera förstärkningar av offentliga riskkapitalaktörer, såsom sammanslagningen av Innovationsbron AB och Almi Företagspartner AB.
Genom etablerandet av Almi Invest har regionalfondspengar från EU fonderats och används till regionala investeringar där totalt ungefär en halv miljard kronor har investerats i ca 150 bolag de senaste tre åren. Målsättningen är att skapa en central marknadskompletterande aktör för rikstäckande näringslivsutveckling som erbjuder rådgivning och finansiering i större utsträckning än tidigare.
Även investeringsmandatet för Fouriertransform AB har vidgats till att också omfatta andra industrier utöver fordonsindustrin. Sammantaget innebär förändringarna ytterligare förstärkning av dessa kapitalkanaler och möjliggör att fler företag kan ta del av detta investeringskapital. Regeringen arbetar således aktivt med småföretagandefrågor och med att fortsätta förbättra företagens investeringsklimat och tillväxtmöjligheter samt att upprätthålla fungerande marknader.
Peter Norman (M):
Jag tycker om att debattera med Peter Persson. Ofta blir alternativen tydliga. Denna gång tycker jag att det är ett visst problem. Jag får frågan om det inte finns något mer som man kan göra än att säga åt kunderna att vara tuffare, vilket var Peter Perssons tolkning. Jag räknade upp en palett av åtgärder som vi vidtar och har vidtagit. Men i Peter Perssons nästa inlägg får jag återigen höra att det bara handlar om att kunderna ska bli tuffare.
Jag skulle kunna upprepa min uppräkning, men jag väljer att inte göra det. Jag tycker att små och medelstora företag är viktiga för Sverige. Jag tror att de i mångt och mycket är nyckeln till att Sveriges välstånd ska kunna fortsätta och öka. Det viktigaste som jag anser att man kan göra från statens sida är att se till att det finansiella systemet är i ordning.
När länder drabbas av finansiella kriser - där har även vi tyvärr varit under senare tid - drabbar det inte bara finansindustrin, utan det drabbar i huvudsak den reala sektorn med en förskräckande effekt på industriproduktion och sysselsättning och med fallande priser på bostäder och med börsfall.
Genom att stärka banksystemet och genom att tvinga bankerna att hålla mer kapital i Sverige än vad man säger åt bankerna att göra i Europa får vi en lugn och stabil miljö i Sverige. Vi får också en god finansiering för små och medelstora företag jämfört med andra länder som inte har ordning i sitt finansiella hus. Detta tycker jag är det viktigaste vi kan göra på politikens område.
Utöver detta ska vi förstås se till att marknaderna fungerar så bra som möjligt. När jag träffade de driftiga företagarna i Jönköping berättade jag naturligtvis om hela denna palett för dem också, alltså vad vi gör i regeringen och vad vi kommer att göra i fortsättningen, både inom Sverige och internationellt. Jag är övertygad om att de som Peter Persson talade med även framhöll dessa åtgärder.
Men Peter Persson kanske bara lyssnade på åtgärderna om individens ansvar. Det är dock någonting som jag inte alls har något emot att tala om. Jag minns hur det var på 80-talet när kreditmarknaden var reglerad. Då stod företagare och individer med mössan i hand hos bankkamreren för att be om ett lån. Den tiden ska vi inte tillbaka till.
Vi ska vara i en modern tid där man har olika alternativ. Men det innebär att ett större engagemang krävs av den enskilde att pruta, spela ut bankerna mot varandra, komma med förslag till bankerna och så vidare. Detta är någonting som jag tror är bra både för privatpersoner och för företagare.
Det är ett komplement till den stora palett med åtgärder som vi har på andra områden för att möjliggöra en bättre kreditförsörjning till små och medelstora företag.
Peter Norman (M):
Tack för gåvan, Peter Persson! Jag upplever det som att Peter Persson vill dra klockan tillbaka till 50- och 60-talet, när det var rosenrött och det var en stark bankkamrer som berättade vilka kunder som skulle få krediter, när Domus hette Domus och inte någonting annat, och så vidare.
Jag har en liten present till Peter Persson, och det är ett utdrag ur Tage Erlanders dagböcker. Han skrev för nästan exakt 50 år sedan det jag nu tänker läsa upp. Det blir extra intressant i och med att jag och Peter Persson vid tidigare tillfällen diskuterat SAS. Så här skriver Tage Erlander i sina dagböcker den 6 juli 1963: Skoglund ringde två gånger i går.
Han trodde inte att pilotkonflikten vid SAS kunde undvikas. Ytterligare ett belägg för att vi inte ska ha statliga eller statsdominerade företag. Blir det konflikt måste förstås riksdagen inkallas eftersom både norrmän och danskar är beredda att ta beslut om skiljedom. Olyckligt är det just nu när SAS ska klara ut sin ställning. En lysande reklam för det strejkfria Sverige. Slutet blir väl att SAS ska läggas ned.
Jag upprepar: Ytterligare ett belägg för att vi inte ska ha statliga eller statsdominerade företag. Om Peter Persson var lika framsynt som hans partis ordförande för 50 år sedan skulle vi kunna ha en mer fruktbar diskussion om svenskt bankväsen.
Peter Norman (M):
Ulla Andersson har frågat mig om jag avser att ta något initiativ för att tvinga de stora affärsbankerna att upprätthålla någon form av kontanthantering. Det är beklagligt att personer kommer i kläm till följd av minskad kontanthantering. Som jag tidigare framfört i svaret på riksdagsfråga 2011/12:312 följer jag därför noga utvecklingen vad avser bankernas kontanthantering och möjligheten att stärka konsumenternas ställning på finansmarknaderna.
Jag kan även konstatera att det vilar ett tungt ansvar på bankerna att tydligt förklara för sina kunder varför beslut tas om minskad kontanthantering och vad de kan erbjuda sina kunder i stället. Att tvinga de stora affärsbankerna att upprätthålla någon form av kontanthantering är dock inte i dagsläget den bästa vägen framåt. Jag följer emellertid noga utvecklingen på området och utesluter inte att frågan kan behöva analyseras ytterligare framöver.
Peter Norman (M):
Tack, Ulla Andersson, för interpellationen! Jag tycker att det här är en viktig fråga, och jag tänker försöka använda talartiden, som nu är längre än den jag hade till mitt svar, till att försöka bena ut den lite grann. Ansvaret för kontanthanteringen ligger på Riksbanken, och Finansinspektionen reglerar inte kontanthanteringen.
Jag tycker att det är ett problem i den meningen att, som Ulla Andersson säger, väldigt många äldre människor tycker att det är besvärligt med kontanthanteringen. Ofta har de inte tillgång till eller kunskaper om hur man till exempel betalar på internet. Men problemet är av en annan karaktär än den Ulla Andersson vill göra gällande, nämligen att på väldigt många orter finns inga bankkontor alls.
Även om man skulle gå den vägen som Ulla Andersson föreslår och tvinga bankerna att ha kontanthantering löser det alltså inte problemet. Man måste se till en utveckling och se till vad vi kan göra för att stimulera en kontanthantering med modern teknik. Det här är ett problem som har funnits förmodligen lika länge som vi har haft kontanter i samhället. Det är ett rörligt mål.
Ganska långt tillbaka i tiden såg lantbrevbärarna till att det fanns kontanter i samhället. Sedan några år tillbaka har i alla fall lite större livsmedelsaffärer möjlighet att antingen låta kunderna ta ut kontanter direkt i kassan när de handlar eller att ha en bankomat i affären.
Jag tycker att det principiellt är en bra ordning, därför att då minskar rånrisken för affären då man blir av med de kontanter som man får in. Det är en bra utveckling. Jag tror att man måste vara noga med vilken spak man drar i så att man inte stannar upp en process som gör kontanthanteringen mer modern, tillgänglig och billig.
Jag har talat med ett antal pensionärsorganisationer och insett att detta är ett problem. Jag tycker också att Panaxiahärvan tangerar det här området. Det man märker i just Panaxiahärvan är att det är en aningslöshet i kontanthanteringen som jag tycker är oroväckande.
Ett exempel är affärer som har dagskassor på ett antal tusen kronor och lägger dem i en liten väska som de ger till ett värdetransportföretag utan att ens få så mycket som ett kvitto eller än mindre en uppräkning av hur mycket pengar det är. Sedan får de ett telefonsamtal från banken som säger att det var inte alls 7 300 kronor som det stod på lappen, utan det var 7 100 kronor. Jaha, säger man från butiken, och så är det inte mer med det.
Jag tror att den kartläggning som vi nu håller på att göra med anledning av Panaxiahärvan kan få effekter på den här större frågan.
Men bankerna tror jag inte är rätt verktyg, för prognosen är nog att vi kommer att få färre bankkontor i Sverige, och då blir det ännu svårare att med bankens hjälp se till att kontanthanteringen fungerar i glesbygden. Jag tror att vi måste trycka på andra knappar.
Peter Norman (M):
När jag gick på dagis hade man något som kallades flanellograf, där man satte upp änglar och sådant. När jag började skolan hade man overheadapparater. Nu har man i stället sådana där kanoner som visar bilder. Det är bra att vi inte är fast i flanellografen i dag utan att utvecklingen har gått framåt. Det här måste bejakas även när det gäller kontanthanteringen. Jag tror att kontanthanteringen är gammalmodig, eftersatt, präglad av dålig uppfinningsrikedom och så vidare.
Däremot är det uppenbart att mängden kontanter håller på att gå ned i samhället, och det tycker vi ofta är bra. Jag kan hålla med om det viktiga i integritetsfrågan. Jag tror att de problemen går att lösa med ny teknik. Förutom dessa är det dock andra saker, till exempel rånrisk, transport- och miljökostnader liksom sådant som har att göra med svart ekonomi. Bankerna har självklart en betydande roll.
När det gäller det moraliskt rätta med bankerna tycker jag att man själv kan ställa krav på sin bank. Tycker man inte att det är möjligt som enskild kan man gå ihop flera och göra det. Jag har i andra sammanhang framhållit att jag är väldigt förvånad över att inte till exempel Villaägarnas Riksförbund, fackföreningar eller andra intresseorganisationer har gått samman och ställer krav på banken.
Det kan gälla bolån eller fondavgifter och också kontanthantering. Intresseorganisationerna är dåliga på detta, och de skulle kunna bli en stor maktfaktor om de verkligen gick ihop. Då är det många tusen intressenter som är med och förhandlar gemensamt med en bank.
Däremot tror jag att den utveckling vi har haft på senare tid när det gäller bankomater och möjligheter till kontantuttag i livsmedelsaffärer är något som vi bör underblåsa från politiskt håll snarare än att gå på bankerna. En av de saker jag är bekymrad över här är rånrisken.
För att göra en liten Panaxiautvikning kan jag nämna att det uppenbart var så att de företag som hade Panaxia som värdetransportföretag blev sittande med väldigt stora belopp innan de hann byta till något annat värdetransportföretag och exponerade sig därigenom för rånrisker som egentligen var ganska onödiga. Detta gäller alla större livsmedelsaffärer, framför allt i glesbygd, där det ofta är långt till polis och så vidare.
Att ta ut kontanter i livsmedelsaffärer tror jag är en mycket bra lösning, säkert ofta bättre än bankerna. Bankerna kan man nog pressa genom att gå samman flera stycken. Kan vi politiskt underblåsa detta och göra det lättare deltar jag gärna i en sådan process.
Peter Norman (M):
Min poäng med att tala om livsmedelsaffärer är att man skulle minska rånrisken genom att ha kontanthantering där. De får ju in kontanter när folk handlar, och om de sedan kan lämna ge ut kontanter till dem som vill ha skulle man därigenom kunna ha en mindre sedelhållning än annars. I min värld skulle det innebära att man minskade rånrisken.
Jag vill återigen framhålla att jag tror att en framkomlig väg är att större intresseorganisationer - ett fackförbund, Skattebetalarnas förening, Villaägarna eller någon liknande organisation - tillsammans gör en framstöt mot en eller flera banker och försöker få förmånligare villkor för kontanthantering. Jag tror att den möjligheten är långt ifrån uttömd.
Jag vill också säga att jag håller med om att detta är ett problem, men jag är inte lika alarmistisk som Ulla Andersson. Jag tror att ny teknik är välkommen. Jag tycker att kontanthanteringskedjan tekniskt är nästan undermålig, och man borde också höja säkerheten. I dag finns ett stort inslag av tillit mellan aktörerna i den här branschen.
Det är alldeles utmärkt så länge tilliten fungerar. När den faller ihop hamnar man i positioner som är väldigt märkliga, där olika aktörer har helt olika uppfattningar om vilket belopp som ska betalas in och så vidare. Jag tror att vi måste få mycket mer ordning och reda och eventuellt ny lagstiftning. Jag tror också att den kartläggning vi gör, som då är kopplad till Panaxiaaffären, får verkningar också på detta område, som jag tycker är viktigt och prioriterar.