KBLab/rixvox huggingface dataset:
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Arbetet för att minska smittspridningen och därmed rädda liv är det centrala i pandemibekämpningen. Att vacciner nu börjar komma på plats är därför mycket glädjande. Det är därför ohållbart att denna fråga ska hanteras av Sveriges 21 regioner och 290 kommuner var för sig, utan någon som helst statlig vägledning.
Jag kan jämföra med det som ministern sa i ett tidigare svar. I mitt hemlän vaccinerar våra sköterskor 30 patienter i timmen. Vi effektiviserar och plockar undan allt annat vi kan för att få ut vaccinet så fort som möjligt.
Regeringen måste nu skyndsamt genomföra omfattande nationella informationsinsatser för att förmå fler personer att vaccinera sig i enlighet med den överenskommelse som slutits med SKR. Regeringen måste också se till att det tas fram nationella riktlinjer om att personal som arbetar med riskgrupper inom vård och omsorg bör vaccineras.
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Jag måste ta tillfället i akt när ledamoten Gardfjell nämner min hemort Lycksele och den stora debatten om gruvan i Fäboliden. Den var säkert igång i 15 år och ägdes av ett företag som gick i konkurs.
Detta företag hade alla tillstånd som behövdes för att bryta det guld som finns i ganska stora mängder i en guldåder som går genom Lycksele kommun.
Jag har därför väldigt svårt att förstå varför det nya bolaget i Fäboliden, som ägs av en man som heter Josh Stewart, har behövt vänta i sju år på samma tillstånd som det tidigare företaget hade.
Ingen påverkan på naturen har inträffat, och inget har hänt sedan den tidigare ägaren bröt guld i ganska stor omfattning.
Ledamoten Gardfjell kan därför vara säker på att Öreälven kommer att ha kvar sina flodpärlmusslor och fortsätta att vara den turistattraktion som den är i dag, vilket vi i Lycksele kommun är stolta över.
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Jag tycker att det känns fel att kalla Lappland Goldminers för ett oseriöst företag. De startade dessutom upp Svartliden, som ligger i nära anknytning till Fäboliden. Det är det anrikningsverk som tar hand om den malm som Fäboliden tar upp.
Guld är en viktig metall inte bara för oss utan för hela världen, och om man har fått ett Natura 2000-tillstånd och ett koncessionstillstånd redan är utfärdat ska man inte behöva påbörja en process som tar sju år igen.
Även om guld inte är en kritisk metall är den som sagt viktig. Jag måste också rätta ledamoten Gardfjell.
Cementa har tillsammans med Region Gotland tagit fram en lösning som ger Gotland ett stort tillskott av dricksvatten. Man upplåter ett vattenmagasin och bekostar ett vattenverk för att vatten ska kunna lagras på ön mellan säsongerna.
Det som ledamoten Gardfjell sa om Cementa är alltså inte riktigt med sanningen överensstämmande.
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Tack, Camilla Hansén, för anförandet! Jag har en kort fråga till ledamoten Hansén.
Det statliga bolaget Vattenfall har ju ett ganska stort ansvar för att se till att det svenska samhället tillhandahåller energi till alla brukare.
Nu har Miljöpartiet tillsammans med Socialdemokraterna sett till att Vattenfall har lagt ned två av våra stora kärnkraftverk, Ringhals 1 och 2, med följden att elpriserna i dag är astronomiskt höga.
Anser ledamoten Camilla Hansén att det är ett klokt beslut att låta företag och enskilda människor betala astronomiskt höga energipriser i stället för att satsa på fossilfria alternativ, som kärnkraften ändå klassificeras som?
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Tack, Camilla Hansén, för svaret! Vi ser en växande arbetsmarknad i Sverige just nu. Det innebär även att energiåtgången ökar kraftigt. Blickarna vänds norrut, vilket jag som västerbottning är tacksam för.
Detta innebär att vi har ett enormt behov av, givetvis, hållbar och förnybar energi.
Men det innebär inte att vi på det viset kan stänga ned två kärnkraftverk då vi inte i dag kan ersätta kärnkraften med en hållbar energiproduktion, i detta läge då vi har så stort behov av energi.
Därför måste man givetvis mötas halvvägs när det gäller att hitta förnybart och kunna fasa ut kärnkraft - ja, kanske. Men där är vi inte än, och därför anser jag att vi inte kan lägga ned kärnkraft innan vi har ett hållbart alternativ.
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Jag får hälsa ledamoten Frimert välkommen till näringsutskottet och till vår första debatt - det lär inte bli den sista, antar jag.
Jag tryckte på knappen eftersom jag hoppade till när ledamoten sa att det berodde på den socialdemokratiska regeringen att andelen kvinnor är stor i de statligt ägda bolagen. Det kan jag ställa mig fundersam inför.
Har de statliga bolagen bara funnits de senaste sju åtta åren? Är det detta som ledamoten syftar på? Sedan lyfter ledamoten utvecklingen i Norrland, vilket jag är glad för. Detta kommer att skapa väldigt många arbetstillfällen och väldigt mycket skatteintäkter. Men då behövs det energi.
Det behövs i princip dubbelt så mycket energi som vi producerar i dag. I dagsläget finns ingen plan för hur vi ska kunna fördubbla vår energiproduktion.
I stället lägger man ned kärnkraft som skulle kunna täcka en stor del av det energibehov vi har i dag.
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Jag förstår att ledamoten Frimert är less på att höra på argumentationen gällande nedläggning av kärnkraft, men det var faktiskt statliga Vattenfall som stod för nedläggningen av Ringhals 1 och 2. Det är ett statligt bolag, och det är staten som styr.
Och regeringen, som styrs av Socialdemokraterna och Miljöpartiet, är ansvariga för de statliga bolagen. Därför förstår jag inte att ledamoten Frimert tycker att man kan komma undan med ett sådant påstående.
Sedan skulle jag vilja tala om det som vi har diskuterat och som jag framförde i mitt anförande gällande avvecklingen av statliga bolag. Precis som ledamoten sa handlar det kanske mest om ideologi.
Det handlar inte om att man kan se hur effektivitet, vinst och utveckling kan stå för någonting annat i stället för att behålla ett statligt bolag bara på grund av ideologi.
Jag ser hellre en marknad och ett utvecklingsbart näringsliv med konkurrens på lika villkor än att vi ska ha ett näringsliv byggt på ideologi.
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Även jag har debatterat den här frågan flera gånger, och det tror jag att statsrådet är medveten om. I mitt hemlän finns det en liten by uppe i fjällvärlden som heter Ammarnäs.
Det är nio mil till närmaste centralort från Ammarnäs. Av någon konstig anledning har centralpunkterna i alla de här mindre byarna blivit drivmedelsstationerna.
Skulle drivmedelsstationerna försvinna skulle det innebära att personerna som bor på den här orten får köra nio mil enkel väg för att tanka bilen. Och det gäller ju inte bara privatpersoner. Det gäller hemtjänsten. Det gäller räddningstjänsten. Det gäller turismen.
Det gäller alla som vill besöka de här små orterna som ligger långt från en centralort.
Därför håller jag med min kollega, som tidigare tryckte hårt på att den här inventeringen måste ske och att vi måste se till att stöden som regeringen nu avsätter går att söka och använda.
Nu säger regeringen att man avsätter 75 miljoner 2022 och 2023. Men den här lagen träder ju i kraft snart. Det är fem månader kvar. Då är stödet 2023 inte användbart eftersom det här redan ska vara gjort.
Eftersom statsrådet bor i fjällvärlden vet jag att statsrådet vet att tjälen är djup och att säsongen då man kan göra det här är kort.
För de entreprenörer som ska utföra åtgärderna - gräva upp cisternerna och förbättra dem enligt MSB:s reglemente - är det inte så enkelt, och perioden är väldigt kort.
Vi har alltså ganska mycket emot oss när det gäller att få detta gjort. Det är många aktörer inblandade i denna fråga, och det gör att det blir svårt att förstå vem som ska göra vad och när det ska göras.
Moderaterna har satsat 150 miljoner för att förstärka budgeten för omregleringen av cisterner. Men här finns också en utmaning. Hinner vi göra detta före den 1 juli? Det är min fråga.
Slutligen blir min fråga till statsrådet: Vad ämnar statsrådet göra för att se till att vi förenklar det regelkrångel som har uppstått på grund av att det är för många aktörer inblandade och det är svårt att göra detta i rätt tid?
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Sverige ska vara fossilfritt till 2040. Jag har ställt ett antal skriftliga frågor och interpellationer kring denna fråga och fått svaret att det är bättre att en drivmedelsstation köper en laddstolpe för 500 000 kronor.
Det innebär att man måste säkra sin eltillförsel och betala stora summor för elräkningen för en laddstolpe. En laddstolpe kostar alltså 500 000 kronor. Jag har inte räknat elbilarna i Ammarnäs, men jag kan inte tänka mig att de är speciellt många.
Med de dyra elpriser vi har i dag är det långt ifrån lönsamt för en bensinmack i Ammarnäs att skaffa en laddstolpe.
När det gäller statsrådets fråga om regelkrångel - jag förstod att statsrådet ville att jag skulle komma dit - syftade jag på att det, när diskussionen om denna fråga inleddes, var länsstyrelsen som hade hand om dessa frågor och skulle göra utbetalningarna till mackarna.
Det har varit väldigt dåligt med information till alla mackägare som vi har besökt. Jag och Ann-Charlotte Hammar Johnsson har till exempel varit på besök uppe i Saxnäs. Där hade man ingen aning om regelverket. Nu har ansvaret för de här frågorna gått tillbaka till regionen. Det är detta jag avser när jag talar om regelkrångel i min fråga.
Vad gör vi för att underlätta för dessa mackägare?
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Jag tackar näringsministern för ett väldigt uttömmande svar. Jag vet att näringsministern vid ett flertal tillfällen har uttryckt att han älskar gruvor. Därför kan jag inte motstå att diskutera och debattera gruvnäringen.
Det är en stor och viktig basnäring, framför allt i det område som jag kommer från, Västerbotten, där vi har gruvor och i vårt angränsande län Norrbotten. Vi vet att vi lever i en osäker värld, och ingen vet hur och när det ska sluta.
Därför är det av stor vikt att vi gör allt vi kan för att bli självförsörjande inom de områden där vi har möjlighet. Gruvnäringen är en av de näringar som har byggt vårt land stort. Vi har brutit malm och framställt metaller i mer än tusen år. Som mest hade vi 3 000 aktiva gruvor i Sverige.
I dag finns det 12 gruvor i produktion i Sverige. Samtliga är metallgruvor. Aldrig tidigare under 2000-talet har intresset för att leta metaller och mineral i Sverige varit så litet. Det kom in 109 ansökningar om gruvprospektering, och det är en tydlig nedåtgående trend.
En del av förklaringen är givetvis den pågående coronapandemin. Pandemin har gjort det svårare för utländska prospektörer att komma hit, och det har även gjort det svårt för dem att få hit utrustning. En annan förklaring är den starka gruvdebatten som har pågått i vårt samhälle under minst tio år.
Maria Sunér Fleming är vd för branschorganisationen för gruvrelaterade företag, Svemin. Hon ser också coronapandemin som en orsak till den stora nedgången av antalet ansökningar för prospektering. Men det finns förklaringar som är betydligt mer allvarliga.
De långa handläggningstiderna för tillståndsprövning och de krångliga regelverk som omgärdar gruvnäringen i Sverige gör att länder tittar åt det håll där det är betydligt enklare att få tillstånd och påbörja provbrytning. Mycket av det investeringskapital som ska flöda in i undersökningstillstånd och undersökningsarbete är utländskt.
Bilden av Sverige som en stor gruvnation är otroligt betydelsefull. Sverige liksom övriga världen är beroende av innovationskritiska metaller och mineral om Sverige ska nå målet om att bli fossilfritt till 2030.
En av utmaningarna är de många intressen som står mot varandra. Hur ska vi göra, näringsministern, för att snabba på regelförenklingarna?
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
En av utmaningarna, ministern, är att det är många intressen som står mot varandra. Om inte den ena organisationen överklagar är det den andra organisationen som överklagar.
Det gör att tillståndsprocesserna och miljöprövningarna drar ut på tiden, och inga pengar kommer in till de investerande bolagen utan det är bara fråga om utgifter. Företaget Fäbodliden finns i min hemort Lycksele och bryter guld. De har hållit på i sju år med alla ansökningar.
Varje gång har de fått tillbaka ansökan med uppmaningen att göra lite mer. De får inte veta vad de ska göra, men de ska göra lite mer.
Jag är glad att näringsministern tar frågan på stort allvar och att näringsministern ser alla de möjligheter som finns för att öka gruvnäringen i Sverige. Jag är vidare glad för att utredningar tillsätts, och förhoppningsvis ska de förbättra hela gruvnäringen.
Men när det finns fler intressenter än gruvor i gruvnäringen kommer vi att landa i moment 22. Det finns miljöaktivister och urfolk som inte alls tycker att gruvbrytning hör hemma i vår natur.
Enligt konstens alla regler överklagar man alla prövningarna, och det gör gruvbrytning omöjligt. Precis som näringsministern säger bryts i Sverige en stor andel av den malm som exporteras. I dag är det positivt.
En rad innovationskritiska metaller, till exempel litium och kobolt, som behövs för att tillverka batterier, en del i vår strävan efter en fossilfri värld, finns i vår berggrund - men de bryts inte.
I stället köper vi dem från Kina och Kongo-Kinshasa där arbetsmiljön är betydligt sämre än vad vi kan erbjuda i Sverige. Vi tappar arbetstillfällen och inkomster.
Om vi ska nå våra mål måste vi börja bryta även de metallerna och dessutom ha en betydligt större återvinning av metallerna för att klara omställningen till fossilfritt 2030.
Ministern räknar upp ett antal uppdrag som har tillsatts, men det skulle vi ha gjort för 10-15 år sedan. Det kan jag inte anklaga ministern för - tyvärr - men jag måste få lyfta upp frågan.
Sverige har redan dalat på Frasers rankningslista över attraktiva gruvnationer. Innan alla dessa uppdrag är färdiga har Sverige blivit omsprunget av ännu fler länder. Vi måste göra något nu, näringsministern.
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Jag tackar ministern så mycket. Jag ber om ursäkt för att jag ler, men jag måste säga att jag är så glad att vi är eniga i frågan. Jag känner att vi har samma åsikter när det gäller hur vi ska driva den här frågan framåt. Vi måste bara skynda på. Vi kan inte vänta.
Då kommer vi att bli omsprungna av alla andra länder, dit man kommer att vända blicken för att starta nya gruvor. Vi sitter på så många egna mineral, men vi bryter dem som sagt inte.
Det är, som ministern säger, för att vi har för krångliga regler och långdragna beslutsprocesser och för att miljöprövningen är så pass stark och rigid. Jag håller med om att miljöprövningen ska vara stark, för vi ska vara rädda om vår miljö.
Men jag går tillbaka till frågan vad ministern avser att göra för att snabba på processerna så att vi åter kan bli den starka gruvnation som vi varit tidigare och toppa Frasers lista igen.
Det är en av mina stora käpphästar - att vi ska bli den ledande gruvnationen igen.
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Jag tackar socialministern för svaret. Vi har ju haft den här debatten tidigare - i mitten av maj, om jag inte missminner mig. Jag tog upp debatten igen då jag inte var riktigt nöjd med svaret, och det kan jag inte påstå att jag är den här gången heller.
Av Arbetsmiljöverkets föreskrifter om användning av arbetsutrustning följer bland annat, som jag skrev i min interpellation, att arbetsutrustning ska användas så betryggande som det bara går som skydd mot ohälsa och olycksfall.
I samband med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer framkommer bland annat att regeringen och den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om trafikregler. I trafikförordningen står det att om det finns bilbälten i ett fordon ska alla använda bilbälte.
I Transportstyrelsens föreskrifter om användning av bilbälte står det att det kan göras undantag för användande av bilbälte i baksätet om det på något sätt hindrar yrkesutövningen. Dessa två föreskrifter talar mot varandra, och det är regeringen som har ansvar för att i regleringsbrev till berörd myndighet se till att dessa föreskrifter inte står i motsatsförhållande till varandra.
För att dessa två regelverk inte ska stå i motsatsförhållande till varandra krävs att regeringen tar sitt ansvar, utfärdar regleringsbrev och ser över hur dessa regelverk är utformade, så att det här motsatsförhållandet kan undanröjas.
Om inte regeringen tar sitt ansvar i det här fallet blir det ett moment 22 - å ena sidan ska människor ha bilbälte, å andra sidan inte. Vi har hela tiden ett ansvar för att man ska ha en god arbetsmiljö inom ambulanssjukvården.
Jag är glad att regeringen i sin budget tillför mer medel till regionerna, men som socialministern säger är det regionerna som arbetsgivare som har det yttersta ansvaret. När det fortfarande är sju regioner i vårt land som inte har erforderliga hjälpmedel för att säkra arbetsmiljön för ambulanssjukvården blir det upp till varje region att ta sitt arbetsgivaransvar.
Det finns inget krav från regeringen på att budgettillskottet från regeringen ska garantera detta. Min fråga till socialministern blir återigen: Hur avser socialministern att se över att dessa två lagstiftningar inte krockar, så att vi kan förbättra arbetsmiljön för ambulanssjukvården?
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Jag tackar socialministern. Ja, vi var överens om att vi inte kan ställa krav på att det ska finnas specifik utrustning inom ambulanssjukvården. Jag är medveten om att det finns andra yrkesgrupper som vi också kan diskutera när det gäller arbetsmiljön.
Men just nu har jag lagt fokus på ambulanssjukvården, framför allt när det gäller hjärt- och lungräddning som ju är en av de mest akuta uppgifter som ambulanssjukvården utför. Vi förutsätter att vi när olyckan är framme ska få den bästa och mest högkvalitativa sjukvård som bara går att erbjuda i Sverige.
Det finns många exempel inom ambulanssjukvården på olyckor som har inträffat för medarbetare inom ambulanssjukvården, vilka hade kunnat undvikas om det hade funnits adekvata hjälpmedel i varje ambulans.
Som jag sa finns det sju regioner i dag som inte har till exempel en mekanisk hjärt- och lungräddningsmaskin i alla sina ambulanser.
Det innebär att en ambulanssjukvårdare som ska utföra hjärt- och lungräddning måste stå upp i ambulanshytten under hela färden från patientens bostad till sjukhuset eller till den vårdinrättning där vården ska fortsätta.
Där har vi problemet att man inte kan sitta fastspänd med ett säkerhetsbälte i baksätet och samtidigt försöka rädda liv. Den problematik som jag vill lyfta fram är att man ställer två regelverk mot varandra. Du ska som ambulanssjukvårdare utföra ditt arbete, rädda liv och ge en trygg vård till våra medborgare.
Samtidigt ska du kunna känna dig trygg i att du har en arbetsmiljö där du vet att du efter dagens slut kan komma hem till dina nära och kära och inte själv råka ut för en olycka.
Det har vid ett flertal tillfällen hänt att ambulanssjukvårdare har stått upp och utfört vårdåtgärder samtidigt som man i en tre ton tung ambulans vid en inbromsning inför rött ljus eller i en kurva har ramlat omkull och slagit sig väldigt illa.
Det känns inte tryggt att ha en sådan arbetsmiljö för ambulanssjukvårdare, och de vidhåller själva att det inte är en trygg arbetsmiljö när man inte har adekvat arbetsutrustning som gör att man kan sitta fastspänd bak i en ambulans.
Därför blir min fråga igen till socialministern: Hur ska vi undanröja det regelkrångel som gör att vi inte kan tillgodose en god arbetsmiljö för våra tappra personer som jobbar inom ambulanssjukvården i Sverige i dag?
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Jag är medveten om att man måste förhålla sig till alla föreskrifter, socialministern. Men i vissa lägen går det inte att förhålla sig till båda föreskrifterna. Det går inte att stå upp i en ambulans och utföra vissa arbetsmoment och samtidigt ha säkerhetsbältet på sig.
Oavsett vilka åtgärder arbetsgivaren har vidtagit går inte de båda föreskrifterna att förena. Givetvis har arbetsgivaren ett stort ansvar för utformningen av en ambulans.
I största möjliga mån försöker man givetvis utforma den så att ambulanssjukvårdaren ska kunna sitta bältad, och alla redskap och det man behöver för sitt arbete ska finnas inom räckhåll utan att man ska behöva sträcka sig och ställa sig upp i en ambulans.
Men vi har fortfarande kvar en av de stora diskussioner som jag har tagit upp tidigare, nämligen att det inte finns rätt utrustning i alla ambulanser och där regionerna som arbetsgivare inte tar sitt ansvar.
Det är sju regioner i Sverige som inte tar sitt ansvar för att deras medarbetare ska kunna ha en bra arbetsmiljö. Vi är egentligen tillbaka i mitt moment 22, där jag påstår att de olika förhållningssätten och regelverken inte går att förena.
Min fråga tillbaka till socialministern är: Hur ska vi säkra arbetsmiljön för dem som jobbar i ambulanssjukvården?
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Jag ser att näringsminister Thorwaldsson är redo. Jag tror att han vet att vi kommer att dela samma fråga. Det handlar om gruvnäringen, en av de näringar som byggt vårt land stort. Vi har brutit malm och framställt metaller i över tusen år. Som mest hade vi 3 000 gruvor i Sverige. Nu har vi bara 12 kvar, och alla är järnmalmsgruvor.
Aldrig under 2000-talet har intresset för att leta metaller och mineraler i Sverige varit så litet. Under 2021 kom det in 109 ansökningar om gruvprospekteringar, och det är en tydligt nedåtgående trend.
En förklaring är givetvis det besvärliga regelverk och de långa ledtider vi har. Därför ställer jag frågan till näringsministern: Vad gör vi för att korta ledtiderna?
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Sverige liksom övriga världen är väldigt beroende av innovationskritiska metaller för att vi ska kunna vara fossilfria 2030. Som statsrådet Ygeman beskrev tidigare har vi ju påbörjat byggnationen av den stora batterifabriken i Skellefteå, vilket är ett positivt tecken.
Men just nu köper vi innovationskritiska metaller från Kongo och Kina. Det är inte acceptabelt, ministern.
Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
Min fråga går till näringsminister Karl-Petter Thorwaldsson. Det gäller en fråga som är över 20 år gammal. Det handlar om Fäbolidens guldgruva i Lycksele kommun och anrikningsverket i Svartliden. Det finns i dag fem stycken accepterade miljöbeslut, men nu kräver länsstyrelsen ytterligare ett positivt miljöbeslut för att man ska kunna gå vidare.
Det här har varit uppe i Högsta förvaltningsdomstolen, och det har krävts 14 konsulter och 3 000 sidor långa dokument för att en sådan prövning ska kunna godkännas. Länsstyrelsen kräver hundratals miljoner i förskott för att man ska kunna renovera marken efter gruvans stängning.
Det här är inte värdigt Sveriges gruvnäring.