Oskar Öholm (M):
Jag hörde, och jag har läst flera gånger, att det ibland uppträder situationer när man närmast blir förälskad i kända personer som man ser på tv. Jag ska villigt erkänna att jag inte, även om det är två trevliga herrar här, föll pladask för vare sig bostadsministern eller herr Gunnarsson när jag såg dem på tv i morse. Men jag blev väldigt nyfiken på den debatt de hade i morgonsoffan.
Inte minst blev jag nyfiken på att höra: Vad är egentligen det socialdemokratiska svaret, utöver att vara upprörd och arg över att bostadssituationen är svår? Det kan vi alla vara, inte minst i det läge som hela eftermiddagens debatt har präglats av. Det här är en viktig och relevant diskussion.
Vi ser att det har byggts för lite under en väldigt lång tid, vi ser att ungdomskullarna är större än på länge och dessutom konstaterar vi - det var uppe här tidigare - att fler än någonsin studerar och söker sig till stora studieorter och storstäder. Vad är Socialdemokraternas svar, utöver att vara arga i opposition? Vad är det de vill? I den meningen blev jag rätt besviken när jag lyssnade på Gunnarsson i morse och blir det även nu.
Vad är det man säger? Man avfärdar det mesta som görs och säger att nu måste saker och ting gå snabbare. Men om allt det som vi nu gör och som man helst inte vill nämna - de konkreta satsningarna i budgeten inte minst på bostäder för studenter och unga - säger man inte så mycket.
Det man riktar in sig på är att till exempel stoppa förslaget om tryggare och enklare regler för dem som vill hyra en bostad i andra hand. Vad är skälet till det? Även Socialdemokraterna säger ju att vi måste utnyttja de bostäder som finns bättre än i dag. Vad betyder det? Ja, då är förslaget fel. Gunnarsson, Veronica Palm och andra socialdemokrater säger: Nej, detta kan vi inte göra.
Man målar upp en bild av någon sorts fantasihyror som är extrema. Antagligen ser Jonas Gunnarsson framför sig att allt som efterfrågas av studenter är gigantiska taklägenheter runt Stureplan. Det är förmodligen inte de som kommer att efterfrågas, utan andra. Låt oss prata lite grann om hyrorna. Jag roade mig i dag med att titta på mäklarstatistik över vad det kostar att hyra i bostadsrätter. Det system som vi har presenterat är väldigt enkelt.
Man ska kunna få täckning för de kostnader man har för bostaden. I Jonas Gunnarssons hemkommun, Karlstad, kostar det ungefär runt 15 000 kronor att köpa en bostadsrätt. Tänk att man har en liten sådan som man vill hyra ut. Den exakta summan kan vi inte säga, för det beror på avgiften och så vidare, men vi kanske pratar om någonstans runt 3 000-3 500 kronor. Är det detta som Jonas Gunnarsson menar är hutlösa fantasihyror som ingen student, ingen ung eller ingen alls kan efterfråga?
Visst, solen lyser alltid i Karlstad, men man kan tänka sig att någon söker sig vidare till andra ställen, till Göteborg. Mäklarstatistiken visar att det kanske blir lite dyrare där än i Karlstad, men det är fortfarande hyror som ligger ungefär på nivån 3 000-4 000. Om någon bostad ligger riktigt bra till blir det kanske ytterligare några hundralappar.
Ungefär samma situation är det i Storstockholm, liknande i Uppsala, Linköping, Örebro eller någon annanstans där problemen finns. Det är inte bara ett storstadsbekymmer. Frågan är: Är det bara skrämselpropaganda, eller vad är det för intresse man har? Å ena sidan säger man: Vi måste utnyttja de bostäder som finns bättre än i dag. Å andra sidan avfärdar man avslaget.
Jonas Gunnarsson borde fundera på vad han har för svar till alla dem som står i bostadskön och som letar efter någonstans att bo, dem som Jonas Gunnarsson brann så mycket för i sitt inlägg.