Maud Olofsson (C):
Om ni klagar på lång tid för svar; det är inte första gången som vi diskuterar varsel och uppsägningar i den här kammaren. Det är många andra ledamöter som har ställt interpellationer som jag har besvarat. Det är ingen ny debatt. Det är viktigt att säga att den här regeringen har en annan syn på hur man ska möta svårigheterna än vad den förra hade. Den förra regeringen tyckte att man skulle ägna sig åt paket av olika slag.
Sedan skulle varje minister åka ut i landet - han eller hon fick en fin bild i tidningen - och tala om att man var här och försökte göra något för just den orten. Nästa dag åkte ministern vidare till nästa kommun eller ort och sade ungefär samma sak, och sedan lades paket fram. Granskningar och utvärderingar har visat att detta inte har gett några goda resultat. Det finns inga goda vitsord efter Björn Rosengrens paket.
Vi försöker skapa en politik av mer generell karaktär. I den globala finanskrisens spår är det inte bara enstaka orter som är drabbade. Många orter är drabbade. Det skulle vara svårt för Ulf Holm att börja räkna upp orter som är drabbade och orter som inte är drabbade eftersom jag inte tror att många människor skulle känna igen sig. Det är effekten av den globala finanskrisen.
Det är därför som regeringen måste vidta kraftfulla generella åtgärder som hjälper kommuner, företag och individer att komma framåt. Vi tycker att ansvaret i förverkligandet av de åtgärder som nu vidtas behöver ligga lokalt och regionalt. Vi får en total uppbackning för det synsättet när vi nu genomför den nationella dialogen om den nationella strategin runt om i vårt land.
Det är bra att vi flyttar ut makt och befogenheter i regionerna, det vill säga strukturfonderna, landsbygdsprogrammet, arbetsmarknadspolitiken, utbildningsfrågorna, infrastrukturen, företagsåtgärder och yrkesvux. Vi har för övrigt flyttat över en del utbildningsplatser där det tidigare har funnits överskott till dem som har underskott. Blekinge är ett sådant exempel.
Våra varselsamordnare har också pekat ut att det är så de vill ha det. En tredjedel av de förslag till åtgärder som de har lämnat in har vi redan genomfört. Det är de saker jag har räknat upp. Sedan är det upp till regionerna själva att specialdesigna insatser som passar just regionerna. I Glasriket kan det vara mer inriktat mot glasproduktion. Där det är en stark fordonsindustri kan det vara mer inriktat mot det. Där det är skogsindustri kan det vara något annat.
Det som präglar hela Sverige är att vi har olika förutsättningar och prioriteringar. Den verktygslåda som staten och regeringen ställer upp med ska vara möjlig att använda på olika ställen med olika inriktning. Det är också viktigt att säga att i höstens budget lade vi fram ett paket om över 40 miljarder kronor. Till det paketet kommer nu 17 miljarder till kommunerna.
Det är oändligt kraftfulla satsningar, och jämfört med hela övriga Europa ligger Sverige långt framme - bland de bästa i Europa - när det gäller investeringar i en svår tid. Vi kan göra dem tack vare att vi har skött pengarna och den ekonomiska politiken på det sätt vi har gjort. Om Socialdemokraterna och Miljöpartiet tycker att det är fråga om lite pengar ska ni inte ha ansvar för en budget. Det är oändligt mycket pengar. 60 miljarder är fruktansvärt mycket pengar.
Det är egentligen rätt ansvarslöst att säga att det är lite pengar och att det inte händer någonting. Vi gör precis de saker som vi i bred samsyn med våra samordnare kommer fram till behöver göras. Det är alldeles självklart att vi ska möta företag som behöver finansiering, vi ska möta människor som blir varslade och uppsagda och vi ska stödja och hjälpa kommuner som har det bekymmersamt. Men vi gör det med hjälp av generella åtgärder och med makt och befogenheter att faktiskt göra det.
Jag tror att vi kan säga att den globala finanskris som vi har nu är jättetuff. Det är svårt för en regering - oavsett färg - att möta den totala situationen.