KBLab/rixvox huggingface dataset:
Désirée Pethrus (KD):
Jag tackar statsrådet för svaret men känner mig inte riktigt nöjd. Det svar jag får från statsrådet är i princip att praktikplatser kommer att erbjudas nyanlända, alltså dem som har asyltiden bakom sig. Vi vet inget om hur framtiden kommer att se ut.
Framtiden är oviss när det gäller till exempel Aleppo och hur migrationen och inflödet av asylsökande till Sverige blir. Jag tror att vi därför måste ha någon typ av sysselsättning kvar aktivt under tiden som man är asylsökande. Svenskundervisningen och samhällsorienteringen har tyvärr inte varit obligatorisk.
Till exempel har många kvinnor inte har fått del av det eftersom männen inte har tyckt att det är okej. Tyvärr får jag ibland signaler om att kvinnor inte alls kommer ut på aktiviteter utan sitter nästan instängda på asylboenden. Jag tror att vi måste ha ett mycket större fokus på hur situationen ser ut på asylboenden och öka aktiviteten och få igång människor redan där.
Det kan som i vårt förslag om ett asylprogram handla om att det ska vara obligatoriskt att läsa svenska från dag ett. Jag tror att man i Danmark börjar lära sig språket direkt. Man ska lära sig om svenska samhällsvärderingar och hur det svenska samhället fungerar. Man ska också ha en sysselsättning.
Denna sysselsättning kan vara att man antingen deltar i aktiviteterna på boendet, har en praktikplats, får en anställning eller aktiveras genom en organisation som är aktiv i de här frågorna. Som sagt känner jag mig inte riktigt nöjd med ministerns svar.
Det har visat sig att flera privata företag har dragit tillbaka sina erbjudanden för att de känner att de inte har fått en bra respons från vare sig Arbetsförmedlingen eller Migrationsverket när det gäller hur det ska se ut efter nyår.
Jag vill gärna höra ministern säga tydligt att vi ska en typ av sysselsättning och att vi ska ha ambitionen att personer ska vara aktiva under asylprövningstiden.
Désirée Pethrus (KD):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag känner mig inte helt övertygad om hur framtiden kommer att se ut och om det kommer att bli en aktiv asylprövningstid när det gäller sysselsättning. När det gäller det jag hänvisade till tidigare om privata företag såg jag i tidningen Entreprenör en intervju med vd:n för Ambea, som nu kommer att dra sig ur sina ambitiösa planer för praktikplatser.
Det är vad jag har hört, och jag vet inte om ministern har fått andra signaler om dessa praktikplatser. Huvudsaken är att ministern säger att man vill ha aktiviteter under denna fas. Jag kan inte riktigt se det i ministerns svar. Slutligen har jag en fråga.
Migrationsverkets tillförordnade generaldirektör Mikael Ribbenvik har i ett pressmeddelande sagt att med den korta handläggningstid man nu förväntar sig finns inte längre behov av praktikplatser, utan man kommer att koncentrera sig på kärnverksamheten.
Då är det inte så mycket sysselsättning, sfi och så vidare, utan man tänker sig något helt annat. Hur ser statsrådet på detta?
Désirée Pethrus (KD):
Jag tackar statsrådet för svaret. Jag tror att vi kan vara överens när statsrådet säger att alla som kan arbeta ska arbeta och att det är viktigt för egenförsörjning, tillhörighet, gemenskap och makten att forma sitt liv och sin framtid.
Men när man sedan kommer till de konkreta resultaten från den nya regeringen blir man ändå lite förfärad över ersättningarna till den sysselsättningsfas som Alliansen genomförde för dem som varit långtidsarbetslösa. Efter 450 dagar gick dessa personer in i fas 3, som vi talar om här.
Det var personer som tidigare kunde vara arbetslösa år ut och år in utan några insatser som gav resultat. Det handlar om personer som står långt från arbetsmarknaden och behöver särskilda insatser.
Det som vi gjorde var framför allt att ge dessa personer möjligheter att komma in via olika kooperativ och sociala företag för att på olika sätt försöka få in dem i en gemenskap och bryta isoleringen, så att de på så sätt också skulle få meriter, referenser och kontakter för att komma in på arbetsmarknaden. Nu kan vi se resultatet efter att regeringen har snabbavvecklat dem som fanns i fas 3.
Det var ungefär 39 000 personer i början av 2016. Sedan snabbavvecklades detta, och tre fjärdedelar har nu lämnat fas 3 utan att egentligen ha fått någon större insats som ersättning. I dag talar till och med Arbetsförmedlingen om någonting som man kallar för internplacerade, vilket jag inte alls tycker känns bra. Det innebär nämligen att människor egentligen befinner sig hemma och inte får några insatser.
Den rödgröna regeringen sa i sitt valrörelseprogram och även efteråt att man skulle ersätta detta med trainee- och extratjänster. Jag uppfattar att många av dessa personer inte har kommit in i denna typ av tjänster. Vart har dessa 39 000 personer tagit vägen? Alliansens sysselsättningsfas var kanske inte perfekt.
Men ungefär 48 procent av dem som kom in i fas 3 gick efter den ut i någon form av sysselsättning. Det är ett ganska bra resultat, om man jämför med andra arbetsmarknadspolitiska program som Arbetsförmedlingen har. Frågan är vad regeringen har gjort för att verkligen garantera att de personer som fanns i denna sysselsättningsfas och som har varit långtidsarbetslösa kommer in i några alternativ.
Statsrådet säger att man har erbjudit mer individuella insatser med studier, extratjänster och moderna beredskapsjobb. Men det är inte särskilt många som har kommit in i dessa tjänster. Statsrådet säger också att hon fortfarande inte är nöjd och att Arbetsförmedlingen kan bättre. Vad menar statsrådet att Arbetsförmedlingen ska kunna bättre?
Sedan säger statsrådet att hon ska följa Arbetsförmedlingens arbete med förändringen. Det hoppas jag att regeringen redan har gjort, eftersom hela 2016 har gått och borde kunna utvärderas. Hur ser statsrådet på vad som har hänt under 2016? Vad har dessa personer fått för alternativ? Om statsrådet inte är nöjd, vad är det mer som statsrådet vill se?
Désirée Pethrus (KD):
Jag tackar statsrådet för svaret. Jag tycker att det är bra om vi är överens om att arbetsintegrerande sociala företag ska få mer resurser och större möjligheter. Vi är flera inom Kristdemokraterna som driver frågan ganska hårt, och vi kommer att fortsätta att ligga på regeringen. Vi tror nämligen att detta är viktiga företag. Det är till exempel Lutherhjälpen och Blåeld, och de hjälper människor som har svårt att komma in i arbete.
De kan erbjuda en alternativ arbetsgemenskap jämfört med vanliga företag, och det blir en lite mjukare övergång till arbetslivet där människor får pröva sina förmågor. Vi tror också - vilket vi har tagit upp tidigare - att Arbetsförmedlingen behöver reformeras.
Det är en lite större fråga, men vi tror att man med en reformering av Arbetsförmedlingen skulle kunna hitta olika företag, organisationer, fackföreningar och sociala och kooperativa företag som kan vara med och hjälpa till att coacha personer till andra arbetsmöjligheter. Vi måste öppna upp. Vi tror inte att Arbetsförmedlingen är den enda tratten som alla bör gå igenom.
Vi lever i en ny tid, där personer måste få bättre stöd och hjälp. Vi har inte råd att ha människor utanför arbetsmarknaden under så här lång tid. Vi har inte råd med att 30 procent fortfarande är arbetslösa 15 år efter att de anlände till Sverige. Vi har heller inte råd mänskligt. Vi vet att ohälsan ökar bland människor som är långtidsarbetslösa och sjukskrivna.
Långtidsarbetslösheten ökar. Min sista fråga är: Vad gör statsrådet åt det? Långtidssjukskrivningarna ökar också. Det är en väldigt negativ utveckling som vi ser just nu. Hur ser statsrådet och regeringen på att göra mer i förebyggande syfte här?
Désirée Pethrus (KD):
Jag har anmält mig till debatten eftersom jag tycker att det här är en viktig fråga. Jag tror att alla som deltar i debatten har ett engagemang för att öka jämställdheten och för ett bättre arbete för att förebygga våld mot kvinnor. Men när regeringen kom med ett förslag om en jämställdhetsmyndighet var vi flera som tyckte att det saknades konsekvensanalyser.
När Socialdemokraterna, Miljöpartiet, Vänsterpartiet och Liberalerna gjorde upp om den här myndigheten sa man att det ska leda till bättre styrning av jämställdhetspolitiken. Samtidigt reagerar vi på att man slår sönder det goda arbete som finns ute i landet vid olika enheter för att minska mäns våld mot kvinnor. Ja, det har varit mycket projektarbeten, vilket var en del av Riksrevisionens kritik.
Men det de egentligen granskade var Alliansens olika satsningar. Vi lade väldigt stora resurser, över 1 miljard, i olika projektsatsningar på jämställdhetsområdet under vår regeringstid. Det var väldigt bra satsningar. En del kommer att fortsätta; en del kanske inte kommer att fortsätta. Det här tillfälliga projektarbetet är vi naturligtvis emot.
Men de myndigheter som Annika Qarlsson har lyft fram här är inga tillfälliga projektverksamheter. Det är därför som vi har reagerat. Det har även flera tunga remissinstanser gjort. I sitt remissvar säger till exempel Statskontoret att detta inte är underbyggt. Man har inte undersökt alternativ och inte belyst de nackdelar som finns i förslaget.
Jag tycker att det är ett problem från kvalitets- och trovärdighetsperspektiv att kombinera ett utvärderande uppdrag och ett främjandeuppdrag.
Det konkreta arbete som görs av verksamheter som NCK, Nationellt centrum för kvinnofrid, i Uppsala och Länsstyrelsen i Östergötland och Länsstyrelsen i Stockholm mot hedersrelaterat våld, mot prostitution och människohandel och för att minska våld mot kvinnor och våldtäkter slås nu sönder.
Det talar för att det blir mer av att placera personer på en myndighet än att det görs ett konkret arbete ute i verksamheterna. Denna oro har vi fortfarande inte fått något svar på.
Ekonomistyrningsverket, som representerar en viktig remissinstans, säger att en ny myndighet uppenbart är ett dyrare alternativ för uppgiften och kan inte leverera likvärdig nytta. Det finns naturligtvis ett behov av mer kontinuerlig uppföljning och analys. Där är vi överens med regeringen.
Men anledningen till att Annika Qarlsson har framställt den här interpellationen är att vi inte riktigt kan se att det är värt att slå sönder de verksamheter som finns, som fungerar och som inte är tillfälliga projekt. Det behövs långsiktiga arbeten för att minska mäns våld mot kvinnor. Det är väldigt tråkigt att vi ännu inte här har kunnat få ett svar från regeringen.
Jag tycker inte att interpellationssvaret i dag har stillat den oron, tyvärr. Min fråga är: Går det verkligen inte att försöka rädda dessa verksamheter på ett bättre sätt än vad som nu föreslås?
Désirée Pethrus (KD):
Vi är egentligen överens om att vi måste ha bättre långsiktighet och uppföljning av jämställdhetsarbetet. Det är något som också jag har drivit på olika håll, för jag tycker att det här är viktigt. Men vad flera av oss har svårt att förstå är varför man måste slå sönder väl fungerande verksamheter som finns på jämställdhetsområdet. Detta är vår fråga. Vi tycker att det måste finnas andra modeller.
Det finns ingen konsekvensanalys av det här. Flera myndigheter har dessutom varit negativa. Jag nämnde tidigare Ekonomistyrningsverket, men det gäller även Statskontoret. Statskontoret föreslår en helt annan modell.
Det vore intressant att höra lite om vad statsrådet tycker om deras förslag att inrätta en delegation för jämställdhetsstudier som ska bära uppdraget att initiera forskning om jämställdhet och även ha ett utvärderingsuppdrag.
Då kan man ha kvar olika verksamheter som jobbar med jämställdhet och som finns i dag, men man har samtidigt en delegation som samordnar och ser vad som behöver göras. Ytterst är det sedan alltid regeringen som har ansvar för att samordna jämställdhetsarbetet.
Man skulle kunna samarbeta med IFAU, som utvärderar olika myndigheter och arbeten. Regeringen borde alltså ha försökt att samordna och utvärdera på ett annat sätt. Vi är överens om vad som behöver göras. Men frågan gäller hur detta ska göras.
Désirée Pethrus (KD):
Jag tänker ställa min fråga till statsrådet Isabella Lövin. Det gäller ett fall som hon känner väl till. Det gäller den i Etiopien fängslade svenske hjärtläkaren Fikru Maru. Han har suttit i tre år utan att ha fått en dom. I dag säger Tidningarnas Telegrambyrå att han har fått en dom.
Riktigt vad den innebär har jag ännu inte kunnat få klarhet i. Hans hälsotillstånd är sådant att om han inte får vård inom några dagar finns en stor risk att hans liv är utom räddning. Han har hamnat i en politisk vendetta i Etiopien där olika ministrar angriper varandra. Han har startat det svenska sjukhuset där borta för hjärtpatienter.
Tyvärr ligger nästan all den verksamheten nere nu på grund av att han är fängslad. Min fråga till statsrådet är: Vad avser statsrådet att göra för att han inom kort ska kunna komma till Sverige för den vård han behöver?
Désirée Pethrus (KD):
Tack för svaret! Det kanske inte riktigt lugnar mig eller familjen, som är väldigt oroliga i närtid. Man talar i varje fall i medierna om att det handlar om några dagar som hans hälsa kanske klarar sig. Om han inte får rätt vård kan han avlida. Det är en svensk hjärtläkare som är väl erkänd i Sverige som sitter fängslad i Etiopien.
Carl Bildt besökte de tidigare fångna svenska journalisterna. Vad gör regeringen?
Désirée Pethrus (KD):
Förra året blev problemen med vattenbrist på Öland akut. Tankbilar med vatten körde dygnet runt från fastlandet till Öland. De bägge Ölandskommunerna blev tvungna att totalt lägga ut 150 miljoner kronor för att rädda vattentillgången på ön. Summan är jämförbar med om Stockholms läns kommuner skulle få en oväntad utgift på 13 miljarder kronor. Sverige behöver planera för klimatförändringar.
Det behövs en beredskap för att klara akuta kriser i form av översvämningar, skred och vattenbrist. Det behövs också en anpassning av jord- och skogsbruk till det förändrade klimatet. Fru talman! I juni ska riksdagen ta beslut om det klimatpolitiska ramverket som Miljömålsberedningen har arbetat fram. Den samsyn som politikerna i Miljömålsberedningen hade var viktig.
En gemensam syn på klimatutmaningen är också en viktig signal till företagen. Många kommuner ligger före rikspolitiken och driver utvecklingen framåt. Sverige har all anledning att fortsätta att vara ledande i klimatfrågan. Jag hoppas att regeringen ser till att ta till vara den potential som finns hos både företagare och politiker i Sveriges avlånga land. För Kristdemokraterna är hållbarhetsfrågorna centrala.
I vår ideologi om förvaltarskapstanken inser vi att vi måste förvalta jorden för våra barns och barnbarns framtid. Det är för kommande generationer som vi som politiker måste agera. Men det finns ändå, som flera har varit inne på, en oro över att klimatutsläppen i Sverige har ökat med 1,7 procent, som vi nyligen fick höra av Statistiska centralbyrån. Det är ett trendbrott. Vad är det som regeringen gör fel?
Jag hoppas att regeringen, som vi alla här i kammaren, kommer att fortsätta att sätta klimatfrågan högt på agendan. Tack för den här debatten!
Désirée Pethrus (KD):
Tack, Paula Bieler, för frågan! Vi tycker inte att detta behöver stå mot vartannat. Alternativet är att människor som kommer hit får sitta passiva på asylmottagningen eller asylboendet utan att göra något. Man har inga krav på dem, utan de bara sitter och väntar. När vi har varit ute på asylboenden har vi kunnat se att detta är helt fel.
Jag nämnde här att vi kristdemokrater föreslår ett sexmånadersprogram för integrering på asylboendet. Jag hör att personer som jobbar på asylboenden egentligen tycker att det borde pågå längre. De talar om tolv månader, för det tar lång tid att förstå hur det svenska samhället fungerar. Då kan man säga: En del av dessa kommer ju att utvisas. Då måste vi förstås jobba för snabbare hantering av asylärenden.
Vi kan inte ha det stora antal asylsökande som vi hade tidigare. Där var Kristdemokraterna tidigt ute. Redan hösten 2014 hade vår dåvarande partiledare Göran Hägglund en artikel inne där han sa att vi inte kan fortsätta med permanenta uppehållstillstånd, för vi kan inte skilja ut oss från övriga Europa.
Han var alltså tidigt ute med att säga att vi inte kan ha det på detta sätt, för då får vi volymer som blir alldeles för stora. Om Migrationsverket får rimlig tid att hantera ansökningarna, så att de kan avverkas snabbt, tror vi att asylprogrammet är viktigt. Många har ju asylskäl och får stanna i Sverige.
Vi har kommit fram till att detta är viktigt. Passivitet under asyltiden är inte bra.
Désirée Pethrus (KD):
Det är en mycket rimlig fråga som Paula Bieler ställer. Är det rimligt att ha detta så tidigt, innan personen har fått uppehållstillstånd? Vi tycker att det finns en god tanke i det. Vi vill naturligtvis att Migrationsverket ska bli snabbare på att hantera detta - låt oss säga tre månader! Men det är ändå tre månader. Vi pratar ibland om sjukskrivningsprocessen. Det går väldigt fort att slås ut av att sitta sysslolös.
Vi tror att det är oerhört destruktivt för människor som kommit till Sverige att sitta i passivitet i månad efter månad. Vi har låtit riksdagens utredningstjänst utreda vad det kostar. Det är inte särskilt dyrt. Man kan också se det som ett tidigareläggande av till exempel sfi. Det är någonting som de ska läsa sedan.
Men har de gjort en stor del redan under asyltiden har de vunnit mycket. Sedan under etableringsfasen blir det fokus på arbete. Hur ska man hinna med sfi? Varför inte börja med det? I dag är det en massa frivilligarbete. Det är frivilligt att gå på samhällsorientering. Det är frivilligt att delta i sfi och språkkaféer. Vi menar att det ska vara obligatoriskt. Alla ska genomgå detta.
Man måste från dag ett förstå vad det är för värderingar i samhället. Vi tror att det lönar sig att börja med samhällsorientering redan under asylansökningstiden.
Désirée Pethrus (KD):
Det är jämställdhetsrundan nu, och jag tar de frågorna med Ann-Christin Ahlberg, så slipper statsrådet Ylva Johansson de frågorna från mig. Metoo-upproret har betytt mycket för oss alla. Vi har alla fått ett uppvaknande och ser behov av åtgärder. Ni föreslår att en jämställdhetsmyndighet ska inrättas. Den ska kosta 80 miljoner.
För att finansiera de 80 miljonerna tar ni inte pengarna från något annat, utan ni väljer att gå på verksamheter som jobbar mot det sexuella våldet. Ni går på NCK i Uppsala, som jobbar mot våldtäkter. Ni går på prostitutions- och människohandelscentret på Länsstyrelsen Stockholm. Ni var i regeringens förslag på väg att lägga ned de verksamheter som jobbar mot hedersvåld.
Jag har svårt att förstå logiken i att ni vill skapa en myndighet genom att ta från väl fungerande verksamheter för att finansiera den nya myndigheten i stället för att ta medlen från annat håll. Det har jag förvånats över. Vi lägger 13 miljoner till Jämställdhetsdelegationen.
Vi lägger tillbaka alla pengar som har funnits tidigare och som finns redan i dag för NCK och arbetet mot prostitution och människohandel på Länsstyrelsen Stockholm.
Hur kan Ann-Christin Ahlberg anse att det bästa sättet är att ta pengar från konkret verksamhet som jobbar ute på golvet för att stötta kvinnor som har varit utsatta för sexuellt våld för att skapa en mer administrativ jämställdhetsmyndighet?
Désirée Pethrus (KD):
Detta är nästan en skymf mot alla de kvinnor som har fått hjälp och stöd av dessa verksamheter i Uppsala och i Stockholm. Verksamheten i Östergötland var en kompromiss med Liberalerna - om vi ska vara ärliga. Ni hade inte själva tänkt att ha kvar den verksamheten.
Vissa saker kommer att finnas kvar för alla dem som har behövt, och fortsättningsvis behöver, stödet från dessa enheter, efter att utredaren har varit runt och tittat på hur verksamheten ser ut i verkligheten. Det är bra att man har förstått hur det ser ut i verksamheterna. Faktum kvarstår dock att medel går från dessa verksamheter till den nya jämställdhetsmyndigheten.
Vi är överens om det ska vara en bättre samordning, men jag har svårt att förstå logiken i att ta från fungerande verksamheter och lägga på en jämställdhetsmyndighet. Jag vill försöka hinna med att ställa en fråga om vårt förslag om The Forced Marriage Unit i Storbritannien.
Jag vet inte hur mycket AnnChristin Ahlberg har följt arbetet där, som går ut på att hjälpa flickor och kvinnor som är utsatta för risken att ingå tvångsäktenskap utomlands. Det finns en särskild enhet som jobbar med dessa frågor. Jag har tidigare haft en interpellationsdebatt med Morgan Johansson - det var väl över ett år sedan - och han sa att han var intresserad av att titta på den modellen.
Vet Ann-Christin Ahlberg om det finns något på gång på området för att inrätta en sådan verksamhet, så att vi konkret kan hjälpa de tjejer som i dag är rädda för att de ska utsättas för tvångsäktenskap så att det finns resurser och den typen av domstolsorder som används i Storbritannien? Det är en mycket bra modell att ha som förebild.
Désirée Pethrus (KD):
Jag vill börja med att tacka ministern för erkännandet. Det finns vissa saker som vi är överens om. Så är det i politiken. Vi är överens om att tidig etablering är väldigt bra för personer som kommer hit till Sverige. Men vi är inte överens när det gäller sfi och samhällsorientering. Ministern nämnde visserligen inte sysselsättning, men jag är kritisk till att de praktikplatser som Migrationsverket anordnade togs bort.
Vi är även överens om EBO. Där behöver något göras, och det vore bra om det kom åtgärder. Nu finns visst åtgärder i förslaget om ensamkommande. Det vore bra om man bröt ut just denna del, för den är viktig. Regeringen kan kanske återkomma om detta.
Min fråga handlar om etablering och skillnaden mellan regeringens etableringsjobb, som nu diskuteras, och vårt förslag om inträdesjobb. Statsrådet säger att det behövs mer strukturella förändringar. Vi menar att inträdesjobb är en strukturell förändring. Staten har jobbat mycket med olika subventioner. Vad vi föreslår är att staten får sätta ett ramverk.
Sedan får arbetsgivare och den enskilde själva lösa problematiken med hur arbetstillfällena ska komma till. Vad är det för skillnad mellan ett nystartsjobb och ett etableringsjobb? Egentligen handlar det bara om en skattesubvention som försvinner. När jag har räknat på förslaget handlar det om en skatt på 4 000 kronor som försvinner.
Vilken är den stora skillnaden, och vad är det stora nya med etableringsjobben? Jag tror att man binder ris åt sin egen rygg, för det kommer att handla om vilken konjunktur som råder när det gäller hur många man kan subventionera med anställningar som dessa. Jag tycker att systemet med inträdesjobb är mycket bättre.
Désirée Pethrus (KD):
Det är bra att ministern tycker att praktiken är bra. Nu ligger den lite vid sidan om. Jag tror att det var Angeles Bermudez-Svankvist som höll i de frågorna och själv ledde arbetet. Jag har förstått att det fungerade bra. Det är synd att praktikmöjligheterna försvann under asylprövningstiden. Men vi hoppas att regeringen återkommer i den frågan.
Sedan var det frågan om Alliansens förslag. Vi blandar inte in staten, utan vi försöker göra det enklare: Låt arbetsgivare och den enskilde själva lösa situationen, och vi sätter endast ramverket. Det är skillnaden. Vi behöver inte subventionera arbetsgivarna. De får ta den kostnad det innebär att ta in en person, men denne får arbeta till en lägre lön.
När jag tittar på nätet förstår jag att etableringsanställningarna innebär att arbetsgivarna ska betala exempelvis 8 000. Vi säger att man kan betala upp till 21 000, och sedan blir det 70 procent av den summan. Sedan ska staten gå in med 7 000. Vi säger att vi inte ska subventionera utan att arbetsgivarna får ta kostnaden för att ta in en person. Våra inträdesjobb innebär också en kvalificering för en tillsvidareanställning.
Jag förstår inte riktigt varför staten enligt ministern måste vara involverad i den typen av subventioneringar. Varför kan man inte lämna över åt arbetsmarknaden att själv lösa frågorna? Det vore klart mycket enklare. Det är inte så stor skillnad för den enskilde. Det handlar om några tusenlappar.
I vårt förslag är den enskilde dessutom med och betalar skatt. Det är en bra väg att få in folk att börja betala skatt.