KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Vi får väl återkomma så att jag får svar också på transportfrågan. Först ska jag svara på frågan om offentlig upphandling. Det är inte konstigare än att det finns olika former av företag som fungerar på olika sätt. Det betyder inte att de bryter mot lagar. Det finns lagar i Sverige som kan tillämpas när det blir fel betalningar, folk missbrukar systemet och så vidare. Reglerna finns alltid, så man behöver inte införa några pålagor för företag som ska verka.
Som exempel kan nämnas att vi alla vill ha jordgubbar till midsommar. Om ett familjeföretag ska sälja jordgubbar har man inte kollektivavtal, men det betyder inte man är ond eller fuskar som jordbrukare, utan det betyder att man är ett familjeföretag. Då ska man också kunna medverka till bra produkter på det lokala planet. Min idé är att lokala företag stärker varandra, och då kan de växa på regionnivå. Därmed ökar effekterna för landet.
Det är inte konstigare än så. Använd det regelverk som finns i lagen, och se till att alla former av företag kan verka! Sedan vill jag återkomma till Reepaluutredningen. Det finns alltså orter där det bor människor av kött och blod som har utbildning inom offentlig sektor, inte minst kvinnor, och som driver till exempel en vårdcentral.
De har gjort någonting gott för sin ort, men de behöver pengar för att kunna verka. Det är också service, men om de läggs ned där andra inte vill vara, vad ska man göra då? Är det inte bättre att vi tittar på kvalitet och innehåll och slutar att prata om detta med vinster? Vinster behövs ändå som en buffert. Det är en krockkudde att ta till om någonting händer. Det skulle jag gärna vilja ha svar på från Mattias Jonsson.
Jag vill också ha svar på frågan hur han tänker att de lokala företagen ska leverera i det system med pålagor som man nu ålägger offentlig sektor och med transportkostnader på 26 miljoner.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag begärde ordet därför att Mattias frågade om vi har samma politik. Jag tyckte att jag var tydlig när jag försökte att tala om att det var det som vi inte hade och att vi ska debattera det framöver. Här har i dag debatterats flygskatt och kilometerskatt på vägarna - transportskatt eller landsbygdsskatt, vad man nu vill kalla det.
3:12-reglerna har tagits upp och vad de innebär. Så sent som i förra veckan diskuterade vi offentlig upphandling, där det med en skalpells precision skärs rakt in i småföretagandet.
Där borde det finnas en stor potential för att växla upp med arbetstillfällen och möjligheter för att företagare kan bli leverantörer till det offentliga och därmed komma ut på marknader som kan leda till internationella möjligheter. Där finns det alltså en potential. Nej, Mattias, vi har inte samma åsikter om detta.
Vi har inte några skattechocker i våra samlade förslag. Jag tycker att det är väldigt mycket som leder åt fel håll. Dessutom tycker jag att debatten om hur det har sett ut tidigare återkommer. Sedan gör man en generalisering, precis som att världen ser likadan ut vid olika tillfällen, vilket den inte gör.
Jag vill fråga Mattias Jonsson om det har funnits en finanskris i det här landet och vad den har åstadkommit. Är det så som er egen finansminister sa, att man har klarat sig väl genom denna och tagit sig ut på andra sidan? Jag vill också höra från Mattias hur man gör i hög- och lågkonjunkturer för att stimulera.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Det måste vara intressant att lyssna på den här och andra debatter. Man talar om att skattesänkningar inte alltid är lösningen. Nej, och skattehöjningar är inte heller alltid lösningen. Det första man bör göra är att titta på de pengar som man har och se till att det blir en effektiv användning av dem, vilket vi också har varit inne på tidigare.
För mig innebär investeringar inte att man först och främst höjer skatten och tror att det hela tiden finns att ta av från företagarvärlden utan att titta på vilka möjligheter som skapas för företagen. Vill vi att företag ska finnas kvar i landet? Vad innebär det för stora och små företag? Det finns stora företag som har varslat människor. Ericsson i Borås och Findus i min egen bruksort lägger nu ned sin verksamhet.
De små företagen behöver stimulanser. Jag fick inte svar på min fråga om offentlig upphandling, så den skulle jag gärna vilja ha svar på. Jag skulle också vilja ha svar på frågan om att arbetslösheten ska sänkas till 2020. Kommer det att vara på riktigt? Eller kommer ni att satsa på konstgjorda åtgärder?
När det gäller utbildning stoppade man under resan undan unga människor i stället för att hjälpa dem till ett liv framåt genom att man dolde dem bakom siffror. Det tror jag inte är någon väg framåt. Det som vi diskuterar är egentligen företagarvärlden. Kanske Mattias Jonsson kan ge svar på de frågorna.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Det är som så, Birger Lahti, att man har infört en förbättring av styrningen av de statliga bolagen. Man kan titta på resan historiskt. Det fanns ingen dokumentation om hur det skulle gå till. Statsministern kunde lyfta på telefonluren och ringa för att ha bolagsöverläggningar. Man hittade inga papper i huset när man gick igenom det vid tillfälle.
År 2007 införde man målen om hållbarhet. Med det är det inte sagt att allting i världen är perfekt. Men om vi ska vara ärliga och prata om vad som gäller i verkligheten ska vi säga att de infördes 2007. Det kom nya tillägg 2013. Sedan införde man den här mätningen 2014. Det har sedan fortsatt med den nuvarande regeringens och FN:s mål. Det är en resa där vi är på väg. Vi kommer någonstans. Visst är det så.
Eller menar Birger Lahti att jag ljuger när jag säger det? Det skulle jag gärna vilja ha svar på. Sedan skulle jag vilja fråga Birger Lahti om tvistlösningen. Det är en rättsprocess. Nu pratar vi om Vattenfall i Tyskland. Vattenfall ställer frågan om den tyska staten har rätt att göra som man gör eller om Vattenfall har rätt att få pengar när en stat lägger om sitt energiprogram. Det är inget konstigt.
Det har också hänt i Sverige när Barsebäck stängdes. Då gjorde man upp om en ekonomisk lösning. Eon fick en större del i Ringhals, och Vattenfall fick sin del. Det är inget konstigt att man gör ekonomiska överenskommelser. Jag skulle vilja veta hur Birger Lahti ser på det. De som är slutliga ägare i statliga bolag är ju vår befolkning. Ska man bara lämna dem därhän utan att pröva om de har rätt till en ekonomisk ersättning?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Ja, vi kan tycka massor om saker och ting, även om vi har lika eller olika åsikter. Men vi får ju ta den verklighet som vi lever i. Det finns ett utarbetat system för hur man ska lösa saker och ting. Det finns en rättsmekanism, en tvistlösning, som länder ska använda sig av i fall där man behöver reda ut de ekonomiska förhållandena. Då tycker jag att man får använda den. Alternativet är att gå hem och att inte fråga alls.
Jag vet inte om de som sitter på läktaren vill bli av med svenska skattemedel för att vi inte har ställt frågan om vi har rätt att få hem dem. Det är det som detta handlar om. Vattenfall sköter detta självt som bolag. Jag förstår liksom inte varför man inte skulle ställa frågan. Jag tycker inte att det är någonting konstigt över huvud taget. Vi har ju ett rättssystem i Sverige. Vi kan kanske tycka att vi inte behöver det heller, men någon nytta gör det. Det kommer alltid att behövas vid olika tillfällen.
Det är bra att ha de här avtalen på plats för att man ska kunna lösa frågor de gånger man behöver göra det. Det är väl bra att det finns ett system för det. Sedan måste jag rätta Birger Lahti igen. Det var inte 2009. Man satte igång ett arbete när man kom över till regeringsbyggnaden. Det tar lite tid. År 2007 började man med hållbarhetsarbetet, och man arbetade fram de regler som skulle gälla för bolag. Jag håller med om att Nuonaffären inte alls var en bra affär. Det var en dålig affär.
Skillnaden när det gäller det som Birger Lahti tar upp om rättsmekanismen är att det fanns en marknad, och man såg inte att den ställde om. Helt plötsligt stänger de kärnkraft i Tyskland. De får skiffergas från USA. Hela marknaden påverkas. Då gör man en investering som blir fel och dyrbar. Här vet vi att vi har möjligheter att få pengar. Då säger vi: Nej tack, vi ska inte ens pröva det. Det sättet att resonera förstår jag inte.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag skulle vilja börja i den ände som Per-Arne Håkansson tog upp om ägande av statliga bolag och när man inte äger dem utan avyttrar dem. Det används ett ord i debatten som jag är allergisk mot: utförsäljning. Utförsäljning är för mig när man säljer någonting billigt. Jag undrar om det är så ni har gjort, Per-Arne Håkansson, nu när ni har sålt aktier i SAS. Gör ni en utförsäljning av dem, eller gör ni en försäljning?
För mig handlar det om en försäljning för att få bästa värde på det man vill avyttra, om man nu vill det. Det låter på Per-Arne Håkansson som att vi skulle sälja bolag varje dag. Den som lyssnade på mitt anförande hörde att jag säger att man är en ägare som är långsiktig, men man måste också hela tiden mäta bolagen gentemot den marknad de verkar på så att de inte stör marknaden eller på annat sätt inte bär samhällsnytta. Det är också viktigt.
Om inte dessa delar finns finns det kanske någon annan som kan göra detta på ett annat sätt. Man behöver inte vara arbetslös för att man jobbar på den privata sidan. Då skulle det här landet ha problem. Det är massor med människor som är anställda i privat sektor. Vi tillhör näringsutskottet, och där handlar det en hel del om företagandet. Jag trodde kanske att Birger Lahti i sitt inlägg skulle lyfta fram mekanismen med tvistelösning i Tyskland.
Min fråga är hur regeringspartiet ser på att partnern här har en annan åsikt i frågan och driver en helt annan linje. Samtidigt tycker jag, som Penilla Gunther säger, att det är besvärande att inte det andra regeringspartiet, Miljöpartiet, finns på plats när vi debatterar de statliga bolagen.
I mitt anförande tog jag också upp Akademiska Hus och att staten har tagit pengar från bolaget för att använda på annat sätt. I Uppsala har kommunen fastigheter.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Klädsamt eller inte - jag hade en fråga om ett begrepp som används. Är det "utförsäljning" eller "försäljning"? Jag menar inte att någon regering medvetet skulle bedriva en utförsäljning av företag. Det kanske är det Per-Arne Håkansson menar att någon har gjort, men jag skulle aldrig ha den tanken. Jag tycker i stället att det är viktigt att man talar om "försäljning" - om man nu vill sälja bolag. Det är inte säkert att man vill det. Vi har ett stort antal bolag, och vi har långsiktighet i det.
Med det sagt om den frågan återkommer jag till Akademiska Hus, som kommunen har som hyresvärd i Uppsala. Hyran har ökat rätt rejält, och det betyder plötsligt att en kommun betalar pengar till ett bolag som gör vinst och att staten plockar hem vinsten. Det blir lite intressant i debatten om vi talar om välfärdsföretag och om de ska få lov att ta ut vinst eller inte. Jag skulle vilja veta hur Per-Arne Håkansson ser på den relationen nu, i det läge Sverige befinner sig i.
Man gör stor vinst och plockar av bolagen pengar för att använda på annat håll, och sedan får bolagen höja hyran för sina egna fastigheter - vilket gör att en kommun får betala till staten. Jag fick inte heller svar på min fråga hur Per-Arne Håkansson ser på tvistlösningsmekanismen och att Vänsterpartiet har en helt annan åsikt och går en annan väg.
Och var är Miljöpartiet?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag vill börja med att ta upp statsrådets svar, som jag tycker innehåller en hel del kloka tankar. Då syftar jag såklart på att vi ska ha gymnasieutbildningar som leder till arbete, att man ska kunna både söka och få arbete och kunna starta företag när man går ut utbildningen och att utbildningen ska ses över.
Samhället förändras ju, och utbildningarna behöver därmed förändras. Vi står här av en anledning, och det är att vi undrar vad det blir av det här.
Och hur är det med det som Isak From tog upp om Sverige utanför Stockholm och naturbruksutbildningar som ligger på ställen där det finns natur, skog, mark, jakt etcetera? Jag skulle vilja ta ett exempel hämtat från ett annat område, yrkeshögskolan.
Det har funnits utbildningar där det ställts krav på att du ska komma direkt i arbete när du går ut en utbildning, och det är ju bra för skattemedlen och så vidare. Men ibland blir den tankegången lite kort, för det kunde också leda till fantastiska utbildningar där eleverna kunde få en omloppsbana runt jorden.
Man gjorde tjänst i annat land och fick en bred utbildning med ett mindset som man hade nytta av och som genererade väldigt mycket för Sverige.
Med det sagt som exempel i denna debatt skulle jag vilja höra hur statsrådet och regeringen ser på detta så att man får in alla vinklar, inte missar något på vägen, får till en bra utbildning och inte gör några blundrar framöver - om vi ska ha naturbruksutbildningar som innehåller detta med besöksnäringen, vilket är den näring i Sverige som faktiskt växer för tillfället. Detta skulle jag gärna vilja ha lite närmare svar på.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag hade från början inte tänkt att vi skulle prata om gymnasieutbildningens framtagande, men det kom upp att det hade skett i brådska. Men processen började 2006. Det blev en lång process, och man kände att man skulle vilja göra saker och ting fortare. Man ville bli klar och få någonting till stånd.
Det var ett helt paket, och det var stora saker, så det händer att man får skruva i maskineriet någonstans. Det är klart att allting inte har blivit perfekt. Myndigheterna har också sin del i det. Man skulle till exempel titta på de upphandlingar som man gjorde och som inte blev så bra, eftersom det inte fanns ett slut i andra änden där studenterna skulle få sina lärarexamina.
Jag skulle också vilja ta upp att Isak From belyser en viktig aspekt vad gäller de här arbetsgrupperna, som är en del i processen. Jag skulle gärna vilja säga att det är gott att höra att det finns ett rikt underlag som ni ska använda. Det betyder att det finns en stor bredd. Jag uppfattar det statsrådet säger som att ni kommer att lyssna in de delar som är upptagna här.
Statsrådet säger att begreppen "snabbt" och "långsiktigt" går emot varandra. Nej, det behöver de väl inte göra, för programutvecklingen måste ju vara en del av det långsiktiga, så att man följer vart det tar vägen. Då får man också skruva i programmen. Det finns stora möjligheter att göra detta. Jag ser fram emot ett väldigt bra svar.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag skulle vilja bredda diskussionen lite grann och komma in på distanshandel men även koppla det till svenska vinproducenter och bryggerier. Man kan ju odla och samtidigt bedriva besöks- och turistnäring, och då vill man också få avsättning för sina produkter.
På Systembolagets stämma förra året ställde jag frågan om detta med försäljning från vingårdar och fick till svar att det inte är en fråga som handlar om hälsa, för det är ingen som kommer att konsumera dessa varor på ett sätt som är skadligt. En flaska kan ju kosta upp till 700 kronor.
I dag kan denna försäljning ske via annat land. Därmed kommer vi in på detta med distansförsäljning. Det skulle till exempel vara så att man driver en vingård i Höganäs och säljer sina produkter i Helsingör i Danmark.
Om detta skulle äventyras och det hela kommer att stå mellan hälsoaspekten kontra turismen och näringen kommer man förmodligen att vilja få ärendet prövat i EU-domstolen. Om man gör det kommer man med all sannolikhet att få rätt, eftersom Sverige här begränsar möjligheten att bedriva denna verksamhet.
Då finns det stor risk för att monopolet inte kommer att kunna finnas kvar, och det tror jag att ministern säkert vill försöka motverka.
När man försöker lösa detta genom krav på att aktörerna ska vara seriösa, som Cecilie Tenfjord-Toftby var inne på, finns risken att man hamnar i fel ringhörna och förlorar också det man har. Man är för ivrig och vill göra något som blir fel, om ministern hänger med i diskussionen.
Jag skulle vilja höra lite mer om hur man tänker i den här frågan. Har man tänkt ta till medel som gör att vi hamnar på tvärs mot EU? I så fall är vi på väg åt helt fel håll om vi vill att Systembolaget ska finnas kvar framöver.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Det är då inte hälsan utan monopolet. Då kan jag glädja statsrådet med att min partikamrat Christofer Fjellner, som är EU-parlamentariker, har ställt en fråga till EU-kommissionen om monopol och gårdsförsäljning, just för att ta död på myten om att man måste avskaffa Systembolaget för att kunna ha gårdsförsäljning.
Det skriftliga svar som kom från kommissionen bekräftar att gårdsförsäljning inte hotas av Systembolagets monopol. Då kan man fundera på om man kan ha det här i framtiden, när det är utklarat. Systembolaget kan ha ombud. I dag har Systembolaget 500 ombud. Om man har 100 till gör varken till eller från.
Det har som sagt inte med folkhälsan att göra, eftersom det inte kommer att bli avarter av drickandet genom att folk kommer att köpa 700-kronorsflaskor och så vidare, som vi har varit inne på tidigare. Nej, svaret är då fel från statsrådet, för detta går att lösa. Man kan komma fram till bra saker på olika sätt.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Det har gjorts viktiga poänger om att god vård ska ges till alla här i landet. Jag skulle i mitt inlägg vilja hålla mig till kömiljarden och ta exempel från min del av Sverige, vilket är Skåne. Den 22 september 2016 konstaterade Dagens Samhälle att vårdköerna har blivit längre sedan kömiljarden försvann. 2009 års kömiljard, som infördes av Alliansen, var för region Skåne en bra morot och ytterst väl använda pengar för de skånska medborgarna.
Regionen blev bland de bästa i landet på att korta köerna, vilket innebar ett snabbare tillfrisknande för de skånska patienterna. Vi vet alla vad det innebär, och vi har fått höra det i de två tidigare inläggen. När så den rödgröna regeringen avskaffade kömiljarden var den genomsnittliga tillgängligheten till både besök och operation ungefär 80 procent.
Sedan dess har tillgängligheten till vården stadigt försämrats till först 70 procent och under 2015 och 2016 till 65 procent. Var tredje patient väntar i 90 dagar på operation. I Skåne är läget värst, och Skånes universitetssjukhus är ett av de svenska universitetssjukhus där patienterna just nu får vänta längst av alla på operation.
Statsrådet tar upp både personal och medel. Jag kan börja med att säga att detta sker trots att man i min del av landet anställde 2 000 fler medarbetare i Region Skåne för två år sedan. Man har också höjt skatten.
Bara det faktum att underskottet ökar och att kostnadsökningstakten är fortsatt hög är oroande, oavsett problematiken att väntetiderna i vården samtidigt bara blir längre och längre och sjukskrivningstalen bland personalen högre och högre. Hela vårdsektorn i Skåne har alltså tagit ett steg i fel riktning.
Det gäller inte bara området med kömiljarden, utan detta får konsekvenser som på alla sätt genererar negativa effekter för den skånska medborgaren. Det innebär att det blir mindre tillgänglighet trots att det har tillförts pengar och personal, och då är det ju något annat som också behöver hända.
Om den skånska patienten skulle ta sig till andra landsting, som statsrådet var inne på, finns det ju en bro över till Danmark där kötiderna ligger på två till fyra veckor för de flesta operationer. Man kan alltså skicka personer dit, men det innebär att man ska ta igen den kostnaden hemma. Det blir en kostnad som skickas till Sverige och till Skåne - till de svenska medborgarna.
Visst, möjligheten finns att få tillgång till annan vård, men det vore kanske bättre - och jag kan tycka att det vore bra - om Sverige fick en bättre inriktning på vården så att vi kan ta hand om våra medborgare till bra kostnader.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Regeringar verkar. Regeringar tar beslut. Andra regeringar tar vid. Det innebär också att arbeten som är på banan överförs. År 2013-2014 fanns det utredningar, som det har tagit tid att genomföra, som blivit klara och kunde tas vidare. Jag tänker inte uppehålla mig vid dåtiden. Jag vill se framåt.
Jag tänker på de människor som lever här och nu och som är i behov av hjälp och stöd på olika sätt. Jag tror att jag och statsrådet tänker ganska lika när det gäller dialogerna i Malmö. Men jag vill få det bekräftat. Människor går nämligen ut i vardagen. En mamma, pappa, farmor, mormor, faster, morbror, syster eller svåger kan komma ut på morgonen och ska till arbetet men har då ingen bil kvar, för den är utbränd.
Det tar lång tid att spara ihop till en bil. Man utsätter människor för förstörelse. Man utsätter människor för att de förlorar lön och får en massa problem. Dessutom utsätts de för en osäkerhet när de vill bo och leva i ett område. Och det väcker känslor. Näringsidkare berättar om återkommande förstörelse, såväl i Malmö som på andra ställen, som Husby och andra platser i landet.
Man tar sig alltså rätten att slå sönder människors dagliga levebröd och livsinkomster. Det kostar pengar och leder till konkurser. Människor är rädda för att bli rånade. McDonalds i Malmö är ett exempel. Där har man anställt ungdomar. Man har flertalet gånger drabbats av rån. Det är psykiskt påfrestande för personalen. Man har fått stänga och öppna i luckan där man har drive-in i stället för att ha öppet.
Och man kan inte ta emot kontanter när kunderna vill köpa sina cheeseburgare. För den enskilda människan är det ett intrång, som avgränsar möjligheter. Vi har också fått rapporter om tragiska mord. Människor har omkommit. Och i går var det skjutningar i Göteborg.
Det här leder sammantaget till att man vill veta vad som kan göras nu, i det kortsiktiga arbetet. Mycket är på rull framöver, men det kommer att ta lite tid. Saker och ting har påbörjats och är på gång. Men det kommer att ta lite tid.
Nu har Malmöborna - familjer - vädjat om att det inte ska spillas mer blod i Malmö, om att brotten och skjutningarna ska upphöra. Då är det läge att ha det öppna fönstret tillsammans med polisen. De kan nämligen inte göra hela arbetet. Det krävs en vuxenvärld.
Och det krävs att myndigheter och kommunala enheter - skolan, sociala åtgärder och så vidare - kan gå in för att få igång dialogen på riktigt. Vi behöver prata om värderingar och normer, samtidigt som resurserna ökar. Det är de här delarna som har lett till att jag har ställt frågan till statsrådet. Människor måste snart kunna känna trygghet.
Men polisnärvaron får inte bara bli närvaro av rättsväsendet. Det måste också tas genuina tag, så att människor kan ta gemensamma krafttag i frågan. Vad är svaret på detta, statsrådet?