KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Jag tycker självklart också att det är bra, Eskil Erlandsson, att man när någon håller djur för att i framtiden göra djurförsök på dem har krav för hur djuren ska hållas. Men nu pratar vi om den etiska prövningen. Detta är något ganska unikt för Sverige. Det är inte alla länder som har en etisk prövning innan man gör djurförsök. I det uppdrag som ni har gett till utredaren står det att djurskyddsnivån i Sverige inte ska försämras. Det är ett grundkriterium.
Om ni EU-harmoniserar definitionen av djurförsök handlar det om 500 000 djur som inte kommer att omfattas av etisk prövning och därmed får ett sämre skydd i framtiden. Det här, Eskil Erlandsson, är ett medskick från mig och Vänsterpartiet: EU-harmonisera inte definitionen av djurförsök!
Se till att vi bibehåller den etiska prövningen för alla djur som utsätts för djurförsök, även de djur som föds upp för att man ska använda deras organ och vävnader!
Jens Holm (V):
Detta är en viktig debatt, i synnerhet med tanke på att utsläppen i Sverige nu ökar - enligt den senaste statistiken från 59,7 miljoner ton till 66,2 miljoner ton. Då krävs det nya och robusta åtgärder för att minska de svenska utsläppen av växthusgaser.
Därför oroar Fredrik Reinfeldts regeringsdeklaration från 2010 mig då han sade: Beslutade och aviserade klimatåtgärder räcker för att uppnå klimatmålet. Jag hoppas att miljöminister Lena Ek här och nu kan presentera nya och robusta åtgärder så att vi ser till att utsläppskurvan börja peka nedåt kraftigt i Sverige.
Jag skulle vilja fokusera på en sak, och det gäller Lena Eks svar till interpellanten. Det gäller visionen att det inte ska finnas några nettoklimatutsläpp 2050. Som det ser ut i dag handlar regeringens klimatpolitik till ungefär en tredjedel om att regeringen köper billiga utsläppskrediter i andra länder.
Lite drygt 30 procent av åtgärderna vidtas inte här i Sverige, utan det är fråga om uppköp av billiga utsläppskrediter. Jag har en fråga om denna vision för 2050. Är det regeringens vision att man ska tillgodoräkna sig uppköp av billiga utsläppskrediter, eller är det en vision för att vi inte har några klimatutsläpp alls där vi inte kan tillgodogöra oss sådana utsläppskrediter?
Jens Holm (V):
Jag tycker inte att jag riktigt fick svar från miljöministern om att det inte ska vara några nettoutsläpp 2050. Är det med eller utan uppköp av billiga utsläppskrediter? Tidigare under frågestunden här ställde jag samma fråga till miljöministern men fick inte heller då något svar. Därför upprepar jag frågan. Varför är det då så viktigt att få besked om det här?
Jo, därför att det handlar om en stor del av den svenska klimatpolitiken - om vi ska göra investeringar för framtiden, för verkliga utsläppsminskningar här och nu, eller om vi ska köpa billiga utsläppskrediter i form av så kallade CDM-projekt.
Det finns ett CDM-projekt tillsammans med Världsbanken som Sverige nyligen gått in i. Det är ett storskaligt vattenkraftsprojekt i byn Rampur i Himalaya i norra Indien. Lokalinvånarna har protesterat mot detta storskaliga vattenkraftsprojekt därför att det har försämrat skördarna och grundvattnet.
Människor klagar på att de får i sig en massa damm och annan miljöförstöring som spritts från det här bygget. Det har inte varit någon kommunikation med dem som bor i området. Människor har inte fått ekonomisk kompensation för de problem som det här projektet lett till. Man menar att projektet inte är additionellt, att det inte leder till några utsläppsminskningar.
Det här är bara ett exempel på en billig utsläppskredit som Sverige lägger pengar på - detta i stället för att göra utsläppsminskningar på hemmaplan. Därför vill jag beträffande visionen om inga nettoutsläpp 2050 veta om det är med eller utan CDM-utsläppskrediter i andra länder.
Jens Holm (V):
Jag tackar miljöministern, som gjorde ett tappert försök att besvara den långa interpellationen, för det svar som jag har fått skriftligen i sin helhet och nästan allt uppläst. Det ger oss ett bra underlag för diskussion. Till att börja med kanske jag kan få svar på den fråga som jag tidigare ställde, nämligen om visionen inga nettoutsläpp i Sverige 2050.
Ska Sverige tillgodoräkna sig uppköp av billiga utsläppskrediter, CDM och JI, som det brukar kallas, eller är det verkliga utsläppsminskningar som ska göras på hemmaplan? Det andra som jag vill ta upp är en viktig fråga som rör patent- och immaterialrätt, som jag tycker diskuteras alldeles för sällan när vi pratar klimatpolitik.
Den absoluta merparten av patenten på förnybar energi, till exempel solenergi eller vindenergi, finns hos ett fåtal företag i Europa och USA. Ifall ett fattigt land vill använda sig av den tekniken är de ofta förhindrade att göra det eftersom de måste betala dyra licenser för det.
Det har varit en lång diskussion inom klimatrörelsen på toppmötena. Jag vet att vid Balitoppmötet 2007 - jag tror att Lena Ek själv var där - beslutade man att se över patent- och immaterialrätten och att med en eventuell reform av patent- och immaterialrätt se hur man lättare kan överföra teknik till utvecklingsländer. Det jag menar att man kan använda som modell är serviceavtalet TRIPS.
Där regleras till exempel patent på läkemedel. Och där har man sagt att för livsbesparande läkemedel, till exempel hivmediciner, sätter man patenten åt sidan. Länder som Indien, Brasilien och andra kan utveckla lokala bromsmediciner utan att vara tvungna att betala väldigt dyra licenser till ett fåtal monopolläkemedelsföretag i den rika världen.
På precis samma sätt borde man kunna diskutera, eftersom det här är en fråga om överlevnad, möjligheten, inte att ta bort patent - de ska finnas kvar - för utvecklingsländer att slippa betala licenser så att de kan använda sig av den senaste tekniken billigt eller helt enkelt kostnadsfritt.
Det är inte första gången som vi här i kammaren diskuterar frågan om att skala upp EU:s ambitioner till 30 procent. I oktober fick jag besked från Lena Ek att hon ville att EU skulle ta steget att minska sina utsläpp med 30 procent.
EU-kommissionen själv konstaterar i färdplanen som diskuterades tidigare att ungefär 17 procent av utsläppsminskningarna redan har gjorts. Man kan alltså promenera i mål vad gäller 20-procentsmålet. Och man konstaterar att om man skalar upp till 30 procent leder det till ökade investeringar i förnybar energi och hållbara transporter. Kort och gott: Vi tar stegen mot en grön ekonomi.
Det är inte bara så att vi faktiskt minskar utsläppen, utan vi har också enorma möjligheter att skapa nya jobb inom de här sektorerna. Det är därför som jag tycker att Sverige verkligen skulle säga klart och tydligt på EU-nivå att det är dags att öka ambitionerna till att minska utsläppen med minst 30 procent. Den här frågan har stötts och blötts så otroligt länge.
Nu är det dags att vi sätter ned foten och hjälper de goda krafter i världen som vill att EU ska skärpa sina utsläppsminskningsambitioner.
Jens Holm (V):
Jag börjar med patent- och immaterialrätt. Poängen med att diskutera det här inom ramen för klimatförhandlingarna är att det är så otroligt viktigt att underlätta överförandet av ny teknik till utvecklingsländer. Om vi inte lägger det på klimatbogen tror jag att det är oerhört svårt att få igenom någonting inom till exempel WIPO.
Det är intressant att miljöministern tar upp WIPO. Det finns ett annat internationellt avtal som nu håller på att klubbas igenom. Det heter ACTA. Det ska vara ett globalt avtal mot varumärkesförfalskning. Det här ACTA-avtalet borde verkligen sortera under WIPO, men det har man lyft ut eftersom man där inte kan komma överens med en del viktiga länder. Nu håller EU, USA och Japan på att klubba igenom detta ändå.
ACTA-avtalet kan leda till att man försvårar överförandet av livsbesparande mediciner till exempel. Jag undrar varför man sätter en sådan prioritet på en sådan sak. Varför struntar man kort och gott i överförandet av ny teknik till utvecklingsländer? Jag tycker att det är någonting som skorrar falskt här i de internationella förhandlingarna.
Min poäng är att det inte skulle vara så himla komplicerat att säga till utvecklingsländerna att de inte behöver betala de här licenserna när de vill använda den senaste tekniken för att till exempel investera i förnybar energi. Om viljan bara fanns där tror jag att man skulle kunna lösa det ganska lätt. Sedan pratade vi om CDM, de här billiga utsläppskrediterna. Lena Ek säger att det är för tidigt att döma ut systemet.
Men frågan är om det inte är lite för tidigt att förlita sig så starkt som regeringen gör på det här systemet. En tredjedel av regeringens klimatpolitik handlar om att man köper billiga utsläppskrediter. Tidigare under frågestunden nämnde jag det storskaliga vattenkraftsprojektet Rampur som ligger i norra Indien.
Lokalinvånarna - jag träffade människor när jag var i Durban senast - berättade för mig att skördarna har försämrats liksom grundvattnet. Det är ingen som har pratar med de lokalinvånare som bor i området. De har inte fått någon ekonomisk kompensation. Det här projektet hade redan en världsbanksfinansiering 2007, men det började kallas för ett CDM-projekt under hösten 2011. Det fanns alltså redan pengar.
Då kan man fråga sig om det över huvud taget är additionellt när finansieringen redan fanns. Det här är ett sådant projekt som Lena Ek och regeringen stöder genom våra pengar till CDM. Jag tycker att om man förlitar sig så mycket på de här utsläppskrediterna ska man verkligen veta vad de här projekten handlar om. Det här projektet i Rampur i Indien är ett storskaligt vattenkraftsprojekt.
Det handlar om över 400 megawatt installerad el varje år som ska produceras. Det är inget litet mysigt vattenkraftverk som man har investerat pengar i. Avslutningsvis vill jag ta upp en annan sak som jag inte heller fick svar på. Det låter jätteintressant att det inte ska vara några nettoutsläpp 2050. Men kommer man då att förlita sig på CDM, eller handlar det om 100 procent åtgärder i Sverige?
Jens Holm (V):
Jag tycker att det här har varit en intressant debatt som visar att regeringen vill fortsätta att utreda möjligheten att skala upp ambitionerna på EU-nivå medan vi vill minska kraftigt här och nu. Vi säger från Vänsterpartiet att vi vill ställa om Sverige. Det är därför vi vill göra alla utsläppsminskningar här på hemmaplan.
Vi vill till exempel använda ett klimatinvesteringsprogram så att våra kommuner, landsting och småföretag kan arbeta aktivt med klimatarbetet. Vi vill också införa ett helt separat klimatbistånd så att de fattiga länderna kan få hjälp. Det fina med det här klimatbiståndet är att det är nya, additionella, pengar som vi tillför.
Vi använder inte biståndet för att avräkna utsläppsminskningar på hemmaplan, utan vi gör det här för att vi verkligen vill hjälpa utvecklingsländerna. Det är intressant när Lena Ek pratar om utvecklingsländer. Jag träffar också många företrädare för utvecklingsländer. De brukar säga två saker till mig. De vill ha hjälp från oss, helt klart. De vill att vi ska investera pengar hos dem.
Men de säger också att de vill att vi ska minska våra utsläpp. Lägger vi en massa pengar på billiga och osäkra utsläppskrediter är det lite pengar som förs över till dem, men det görs inga utsläppsminskningar här på hemmaplan. Det är också därför som Fredrik Reinfeldt kan stå här i talarstolen och presentera regeringsförklaringen och säga att det inte kommer några nya klimatåtgärder.
Vi ser att utsläppen ökar här och nu därför att det inte finns någon ny klimatpolitik här på hemmaplan. Därför är det så viktigt att när vi arbetar med andra länder ska vi göra det i form av klimatbistånd. Vi ska inte göra det för att vi vill köpa oss fria från vår faktiska historiska klimatskuld.
Jens Holm (V):
Den rapport som miljöministern delvis lutar sig mot, Bridging the emissions gap , tycker jag är väldigt spännande. Man tittar på den klimatpolitik som förs i dag. Vad kan vi förvänta oss i framtiden för att uppnå tvågradersmålet?
Lena Ek konstaterar att det är ett spann på sex till elva gigaton, men som jag läser detta är det ännu mer. Det saknas minskningar i världen på tolv gigaton för att vi över huvud taget ska nå tvågradersmålet. Vi är väldigt långt från en lösning. Man varnar också i rapporten för dubbelräkning av så kallade offsets.
Offsets är ett annat ord för CDM, billiga utsläppskrediter. Återigen: Ska vi ha en trovärdig klimatpolitik måste vi börja göra utsläppsminskningarna på hemmaplan. Det handlar inte bara om att vi då verkligen vet att utsläppsminskningarna blir av, utan det handlar om att vi så tidigt som möjligt måste ställa om våra samhällen, precis som Roger Tiefensee sade här tidigare.
Det är billigare att göra utsläppsminskningarna än att vänta på att någonting ska hända någon gång i framtiden. Matilda Ernkrans tog upp en viktig fråga, färdplanen till 2050. Det är viktigt med språket här. Är det nettoutsläpp man pratar om eller en "färdplan för noll klimatutsläpp", som Lena Ek säger i interpellationssvaret?
Om man säger att det ska vara "noll klimatutsläpp" tolkar jag det som att man inte får tillgodoräkna sig mark- och landanvändning, som Sverige gör i dag, och inte heller tillgodoräkna sig uppköp av billiga utsläppskrediter. Tyvärr får vi inte något svar på detta.
I rapporten talar man om att världen egentligen borde sikta på en målsättning att begränsa temperaturhöjningen till 1,5 grader, alltså inte ett tvågradersmål. Även tvågradersmålet kommer sannolikt att leda till irreparabla förändringar av våra ekosystem.
I Cancún bestämde man att man ska undersöka det vetenskapliga underlaget - tror jag att man sade - för möjligheten att ha 1,5 graders temperaturstabilisering som en målsättning. Jag undrar helt enkelt vad som hände med den visionen. Det känns som att den har försvunnit.
Är detta någonting som Lena Ek och Sverige driver, att man ska skärpa den målsättningen från två grader ned till 1,5 grader?
Jens Holm (V):
Jag tycker precis som Matilda Ernkrans att vi är inne på en väldigt farlig väg. Detta är tyvärr en färdplan mot kanske en fyra graders temperaturhöjning. Vi har uppskattningsvis tolv gigaton ytterligare utsläppsminskningar som måste göras fram till 2020. Det fina med det hela är att det inte är någon omöjlighet att lösa dessa problem.
Det är precis som Roger Tiefensee bland annat var inne på, men jag tycker inte att jag riktigt ser den handlingen hos regeringen. Det gäller investeringar som måste göras här på hemmaplan. Vi ska samarbeta med andra länder. Det gör vi med nya klimatpengar i form av klimatbistånd. Men här på hemmaplan ska vi investera mer pengar i förnybar energi och hållbara transporter.
Det handlar om att hjälpa människor till en hållbar livsstil och energieffektivisering och att hjälpa kommuner, landsting och småföretag att ställa om med ett klimatinvesteringsprogram. Det är bra att vi nu har haft en lång debatt. Jag hoppas att vi kan fortsätta att ha debatter så att vi kan finna fler lösningar. Det går att lösa denna stora utmaning. Det ser skrämmande ut nu.
Jag vill att Sverige återigen ska bli ett land som tar på sig ledartröjan i klimatarbetet. Jag tycker inte att det finns där i dag. Nu måste jag lämna debatten. Jag ska hem till mina barn. Jag tackar för debatten.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka Leif Pettersson för en väldigt viktig interpellation. Jag tycker att den lyfter fram frågan varför man ska sälja ut statliga företag över huvud taget, och det tycker jag är en fråga som den här regeringen alltför sällan behöver svara på.
Jag kan ha viss förståelse ifall det är verksamheter som fungerar illa eller om man tycker att det är helt felaktigt med ett stort statligt monopol. I detta fall talar vi dock om Bilprovningen. Vi talar om en verksamhet som fungerar alldeles exemplariskt. Jag blir kallad en gång per år av Bilprovningen i Stockholm.
Det kostar mig 300 kronor att få min bil besiktigad. Det finns gott om tider, och det är lätt att ändra tid - jag ringer eller ändrar på internet. Detta är en otroligt viktig verksamhet; det tror jag att vi alla är överens om. Det är en säkerhetsfråga, och det är god service för alla bilägare i Sverige. Det är också en miljöfråga - Bilprovningen hjälper oss så att våra bilar inte släpper ut mer än de ska göra.
Priset, 300 kronor per test, tror jag är det lägsta priset i hela Europa. De aktörer som är involverade i detta säger att de också är väldigt nöjda. Jag vill alltså fråga Peter Norman: Varför ska ni privatisera Bilprovningen?
Vad är mervärdet för svenska folket när ni säljer ut denna verksamhet? Vi ser av annan erfarenhet vi har av privatiserad verksamhet - skolorna, sjukvården eller inte minst äldreomsorgen - att det inte alltid blev som ni hade tänkt er.
Väldigt ofta är det riskkapitalister som har sin bas på kanalöarna i Engelska kanalen som slutar som ägare. De har ett enda mål, och det är maximal vinst - inte att leverera bästa tänkbara service. Också utifrån exemplet Finland, där priserna har gått upp otroligt mycket och på vissa ställen fyrdubblats, vill jag fråga: Vad är poängen med att privatisera?
Vad kommer svenska folket att vinna på detta?
Jens Holm (V):
Peter Norman tillstår att Bilprovningen fungerar bra i Sverige och att det finska privatiseringsexemplet, det närmaste exempel vi har, avskräcker. Man skulle önska att regeringen då tänkte till en extra gång. Peter Norman säger också att det behövs ett tryck för att statlig verksamhet ska fungera bra. Jag kan hålla med om det.
Men precis som Leif Pettersson tog upp finns det former för staten att utöva ett aktivt ägande. Man ger ägardirektiv till det statliga bolaget. Man är aktiv i styrelsen. Man ger konkreta uppdrag. Det finns mängder av exempel på hur ett bra aktivt ägande ska fungera. Jag vill fråga Peter Norman om några konkreta saker som jag inte riktigt tycker att vi har fått svar på.
Om du säger att detta inte är en ideologiskt motiverad utförsäljning undrar jag vad det finns för konkret missnöje med AB Svensk Bilprovning i dag. Vad kan du konkret visa upp som svenska folket är så missnöjt med att vi nu privatiserar det och låter privata aktörer ta över så att det blir bättre? Berätta det för oss! Kan du också garantera att priset inte höjs?
Jag tror att svenska folket tycker att det är jättebra att priset fortfarande är 300 kronor - som jag tror att det kostar. Kan ni garantera detta? Sist men inte minst handlar det om det som Leif Pettersson tar upp - att verksamheten inte ska sluta i händerna på riskkapitalister som i exemplen på nästan all annan privatisering som ni har sysslat med. Vad har vi för garantier, Peter Norman, för att inte också denna verksamhet hamnar på öarna i Engelska kanalen?
Jens Holm (V):
Tack, Beatrice Ask, för svaret på min interpellation om ACTA! Det är andra gången vi debatterar den här frågan, åtminstone som svar på en interpellation från mig. Jag tycker att det här är en oerhört viktig fråga. Man brukar säga att vi lever i informationssamhällets tidevarv.
Frågorna om det som skrivs, det som registreras, källkoder på nätet, patent och immaterialrätt blir allt viktigare.
Många människor spenderar en stor del av sin tid ute på internet, och då är det väldigt viktigt att vi ser till att internet är en neutral spelplan, att alla har tillgång till internet och att alla kan känna sig trygga på internet.
Man ska inte känna att det man gör på nätet lagras någonstans, att det kontrolleras och att det byggs upp någon form av övervakningssamhälle. Jag tror att jag och Beatrice Ask är ganska överens om den saken. Samtidigt klubbar den här regeringen och regeringar runt om i världen hela tiden nya lagar som strävar efter att kontrollera människor alltmer.
Här i Sverige har vi numera FRA-lagen och Ipred som klubbades för ett tag sedan, och Beatrice Ask förbereder nu för fullt implementeringen av det så kallade datalagringsdirektivet.
Det internationella avtalet ACTA har till exempel som en av de bärande principerna en uppmaning till internetleverantörer att de ska samarbeta med rättighetsinnehavare. Rättighetsinnehavare låter kanske komplicerat, men det är ofta de stora multinationella företagen inom medieindustrin.
Det kan vara Time Warner, det kan vara Sony, det kan vara Disney och så vidare. Just de företagen har spelat en väldigt aktiv roll också i framtagandet av ACTA, och det vet jag att justitieministern tillstod när vi debatterade den här saken förra gången.
Jag frågar mig: Varför ska vi ansluta oss till ett internationellt avtal som bara ytterligare förstärker den här principen som gör att de kommersiella rättighetsinnehavarna får ännu mer makt över det som människor gör på internet? Vi ska komma ihåg att internetleverantörerna är kommersiella företag. De vill minimera sina risker.
Om de vet att det kommer starka påtryckningar från multinationella företag om att en person kan vara fildelare eller att en person gör saker som kan kränka varumärket, immaterialrätten, tror jag att risken är väldigt stor att de personerna kan bli avstängda från internet. Jag tycker inte att vi ska ha ett avtal som tydligare gör att vi får en sådan princip.
Det är precis det som Ipred handlar om, just att man ska kunna spåra människor och kunna lämna ut IP-adresser. Med ACTA får vi Ipred i global skala, kan man säga. Det kommer att bli ännu svårare för oss som vill avskaffa Ipred att göra det om vi har anslutit oss till ACTA. Frågan om kommersiella läkemedel svarade Beatrice Ask mig på.
Jag är inte alls nöjd med det svaret, så jag kommer att återkomma till det i mitt nästa anförande.
Jens Holm (V):
Till att börja med undrar jag varför man över huvud taget har förhandlat fram ACTA på det sätt som man har gjort. Det finns ju globala organ där dessa frågor ska hanteras, till exempel Världshandelsorganisationen eller FN-organet Wipo, där immaterialrättsliga och patenträttsliga frågor hanteras.
Detta har man försökt, men det gick inte för det blev mycket stora protester. Många stora länder, främst utvecklingsländer, ville inte ansluta sig till ACTA. Då tycker jag att Sverige har ett ansvar. Vi tycker alltså att det är okej att kringgå Kina, Indien, Brasilien och så vidare. Varför ska vi ställa de länderna inför fullbordat faktum?
Problemen med immaterialrättsliga överträdelser handlar - det vet Beatrice Ask också - i väldigt stor utsträckning om schismer mellan å enda sidan USA, Japan och EU och utvecklingsländerna å den andra. Vill man lösa de här frågorna kan man inte kringgå dessa länder, utan då får man sätta sig ned och förhandla med dem och försöka hitta en lösning. Man ställer inte de här länderna inför fullbordat faktum!
Låt mig ta upp vad som kommer att hända med försändelser av exempelvis generiska läkemedel. Beatrice Ask tycker inte att detta är något problem alls. Jag var i Indien förra veckan. Jag besökte flera läkemedelsindustrier, till exempel Astra Zeneca. Jag träffade representanter från deras generikaproduktion. Generika är ju mediciner som man producerar i stor skala och där patenten har löpt ut.
Jag frågade dem vad de tycker om ACTA. De sade: Vi brukar kalla det nolltoleransavtalet. Nu vet jag att det finns ett undantag för patent i ACTA, men ACTA handlar ju om varumärken. Det handlar om immaterialrättsliga intrång.
Det kan man göra med hänvisning till ACTA. Det är just därför som Oxfam, Läkare utan gränser - ja, en stor del av de ledande akademikerna på området - säger att det här kommer att försvåra spridningen av just generiska läkemedel. Indien står för 80 procent av världens produktion av bromsmediciner mot hiv.
Just nu finns ett undantag i TRIPS-avtalet som handlar om livsbevarande mediciner. Det underlättar för Indien att exportera sådana mediciner till andra utvecklingsländer. Indien, ledande akademiker och frivilligorganisationer säger att ACTA hotar just den verksamheten. Det tycker jag att Beatrice Ask skulle lyssna lite extra på.
Det finns faktiskt en hel rad europeiska länder - Tyskland, Nederländerna, Polen, Rumänien, Ungern, Lettland och Bulgarien - som nu har stoppat ratificeringen av ACTA. De tycker att det finns så många oklarheter med ACTA att de inte vill gå vidare med en implementering av det i dagsläget. Det tycker jag att Beatrice Ask också skulle göra.