Morgan Johansson (S):
Jag vill börja med att säga att jag betraktar Isis och den våldsbejakande radikala islamismen som ett av de största hoten mot säkerheten, inte bara i Mellanöstern utan också i väst. Jag besökte nyligen Jordanien och Libanon och kunde med egna ögon se vilka effekter deras framfart där får.
Det är 12 miljoner människor på flykt undan kriget och på flykt bland annat undan en organisation som inte skyr några som helst medel. Vi ser dagligen i medier eller på internet vittnesmål om fruktansvärda övergrepp. Det är halshuggningar. Det är människor som bränns levande. Det är barn som hetsas att döda sina egna syskon.
Det är flickor som säljs på marknader som sexslavar. Det brutala våldet är av en karaktär som man inte har sett på väldigt länge. Ingen som åker ned och, så att säga, lierar sig med den här typen av organisationer och som då radikaliseras kan nu hävda att de inte vet vad de gör och att de inte vet vad det är för typ av organisationer, tvärtom.
De vet mycket väl och kan mycket väl se att det här är en brutal och feg terrorsekt som inte har den minsta respekt för människoliv och som gärna ger sig på både kvinnor och barn. Min uppfattning är att de som reser från Sverige för att delta i den här typen av övergrepp naturligtvis ska straffas för det. Här kan vi inte lägga fingrarna emellan.
Om några veckor, den 17 juni, får jag ett utredningsförslag som handlar om att kriminalisera sådana resor. Det kommer då naturligtvis att ligga ett fängelsestraff i botten. Utöver dem som eventuellt redan finns i riskzonen för att radikaliseras på fängelserna kommer vi då naturligtvis att få ytterligare en grupp, om det här verkligen fungerar, på våra svenska fängelser. Min ingång är att det inte räcker med att straffa.
Man måste också jobba med ett förebyggande arbete som handlar om att se till att man upptäcker eventuell radikalisering i tid. Det gäller den som sker utanför fängelserna men också den som sker inne på anstalterna, om det skulle vara ett problem. Kriminalvården har jobbat med detta aktivt. Det har man faktiskt gjort sedan 2007. Jag menar nog att man har utvecklat ganska effektiva verktyg hittills för att kunna komma till rätta med detta.
För det första har vi en ganska god platstillgång på svenska fängelser, vilket gör att man kan dela upp människor. Man kan helt enkelt sätta människor med ett riskbeteende på olika avdelningar eller på olika platser i landet. Det är inte alla länder som har en sådan strategi, tvärtom. Det finns länder där man nästan aktivt placerar folk som har ungefär samma riskbeteende på samma ställen. Det är väldigt farligt. Här har vi en genomtänkt tanke i Kriminalvården.
Det handlar om att skilja de här grupperna och individerna åt. Det gäller de allmänt kriminella, Hells Angels, Bandidos eller andra som håller på med organiserad kriminalitet, men det gäller också den här typen av riskbeteende. För det andra har vi en bra och utvecklad underrättelseverksamhet och bra samarbete mellan Kriminalvården, Säkerhetspolisen och den öppna polisen för att upptäcka den här typen av tendenser i tid.
För det tredje har vi också naturligtvis möjligheten att kontrollera kommunikationen för de här människorna. De har inte fri tillgång till internet på fängelserna, vilket kan vara en källa till radikalisering. Vi har möjlighet att kontrollera deras kommunikation och besök, och vi kan avlyssna deras telefoner om det skulle behövas. Det finns alltså en rad instrument som Kriminalvården redan i dag använder sig av. Hittills är det här ganska framgångsrikt.
Hittills har det inneburit att vi har en ganska liten omfattning, men behöver vi göra mer så är jag beredd att göra det.