KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Persson (S):
Jag upprepar: Det var Larry Söder som skapade denna klyfta i beskattning mellan pensionsinkomst och arbetsinkomst genom att vid fem tillfällen trycka på ja-knappen när det gällde jobbskatteavdrag. Varför gjorde du det?
Varför medverkade ditt parti i regeringsställning till att skapa denna klyfta? Nu när Moderaterna lanserar ett sjätte jobbskatteavdrag, kommer KD då att säga att man inte går med på det, att man inte vill ha någon ytterligare klyfta mellan pensionsinkomst och arbetsinkomst?
Jag förstår att du inte vill prata om det som har varit under tidigare mandatperioder. Jag skulle också värja mig för den sanningen, som skulle springa upp i hela mitt anlete. Men jag tryckte nej.
För inkomsttagare upp till 17 000 har vi tagit bort den beskattningsbörda som lades extra på pensionärerna, och 2020 har vi slutit det gapet.
Och vi gör det inte med lånade pengar, utan vi gör det med pengar som vi har skapat genom arbete och rättvis fördelning. Vi har satsat 13 miljarder på vården, 10 miljarder till kommunerna för äldreomsorg och skola och ytterligare 10 miljarder - det kallar du för pengar i ett stort svart hål.
Är det verkligen KD:s syn på jämlikhet och välfärd?
Peter Persson (S):
Jag har redan besvarat frågan. Vid pensioner upp till 17 000 är den klyftan borta. År 2020 kommer den att vara helt borta. Jag upprepar: Det var ni som införde detta gap i beskattning mellan pensions och arbetsinkomst. När det gäller sociala reformer: Läs budgeten! Tänk, alla barnfamiljer som nu får 200 kronor extra i barnbidrag!
Vidare: studiebidrag, bostadstillägg för pensionärer, 13 miljarder till sjukvården, resurser till kommunerna - det kallar jag framtidsreformer. Trygga arbetsplatser kallar jag framtidsreformer. Det som socialdemokratin säger, det står vi också för.
Till skillnad från de konstellationer som Larry Söder och KD brukar ingå i gör vi detta med pengar som är skapade genom arbetsinsatser och finansierat, inte genom skuldsättning. Det är en radikal skillnad. Sedan fascineras jag av att KD inte är det största partiet i riksdagen.
Nu har man förvisso fått hjälp av Bert Karlsson, så det är ju ytterligare en kristdemokrat. Man säger att man ska förstatliga sjukvården. Är det Liberalernas, Centerns och Moderaternas linje? Är det deras linje att inte genomföra ett sjätte jobbskatteavdrag med en ökad klyfta?
Varför tog inte denna jätte som KD verkar vara itu med de ökade klyftorna mellan pensions- och arbetsinkomst, när ni faktiskt hade statsråd med i regeringen? Varför gjorde ni inte det, Larry Söder?
Peter Persson (S):
Schulte var inte med på 70-talet, men det var jag. Han ger dock en korrekt historiebeskrivning. Jag har sagt samma sak, då och i dag, och jag känner mig väldigt trygg med det. Solidaritet, jämlikhet och frihet är nämligen ting som är tidlösa, bär framtiden med sig och är tryggt förankrade i historien.
Schulte, däremot, har haft oerhörda problem. Tänk när Moderaterna pallrade sig fram till talarstolen i Västerås och första gången uttalade sig: Jag älskar kollektivavtal; jag tycker att det är bra med fackföreningar och anställningsskydd. Sedan gick det över. Nu är de gamla framme igen, och då tror jag att Schulte trivs förträffligt.
Han ser ut att må mycket bättre efter den nya svängen högerut där borta där de gick ut. Jag vill fråga dig en sak. Visst, klassklyftorna har ökat.
Men vi har nu en budget som faktiskt minskar klassklyftorna, och det görs genom viktiga instrument: anständig arbetslöshetsförsäkring, sjukförsäkring som fungerar, barnbidrag och pensionstillskott, som utjämnar skillnaderna. Du talar om att sänka skatterna för att ge de små bättre förutsättningar.
Då vill jag fråga dig: Hur mycket i skattesänkning får den som tjänar 15 000? Hur mycket i skattesänkning får den som tjänar 120 000? Detta vill vi ha svar på.
Peter Persson (S):
Om man vistas länge i solen slackar blicken. Så är det nog när man är på solsidan också. Det kallas rättvisa att den som tjänar 15 000 får 266 kronor i skattesänkning med er politik.
Den som tjänar 120 000 får 9 000 i skattesänkning. O:et har ramlat bort när du talar om rättvisa, Fredrik Schulte. Det ska vara ett O framför: orättvisa. Det är vad det handlar om.
De flera hundra som fick sluta producera de goda ärtorna på Findus i Bjuv, som vi njöt av när vi åt wienerschnitzel, skulle alltså dubbelbestraffas. De skulle inte få en anständig arbetslöshetsersättning när det multinationella företaget bara lade ned och lade en bygd öde.
Då skulle de straffas en gång till. De ska naturligtvis ha möjlighet att komma vidare i livet. Den som har slitit som undersköterska eller på någon av IF Metalls många arbetsplatser och blir sjuk ska ha en anständig ersättning. För mig är detta den djupaste formen av solidaritet.
Men jag har sett att det finns ett bidrag där ni är världsmästare, Fredrik Schulte. Du tillhör ju Stockholms läns landsting - inte jag. Där är ni oerhört generösa med bidrag till allsköns slimmiga konsulter.
Peter Persson (S):
Jag vill att Moderaterna ska bli färre och att partiet ska bli mindre, men jag vill inte utrota dem. Det var inte så jag uttryckte det. En invasiv art är någonting som inte låter sig påverkas. Jag sa att det gällde era värderingar i skattepolitiken, och Jörgen Berglund nickade instämmande. Där har ni ju bara en hållning: Skatter kan bara sänkas.
Jag vill fråga dig: Vad är målsättningen med Moderaternas skattepolitik? Vad tycker du att skatteandelen ska vara i procent av bruttonationalprodukten i vårt land? Och tycker du att det är skadligt att vi har en gemensam finansiering av välfärden?
När du ska sänka skatterna - kan du då berätta på vilka områden ni ska minska de offentliga utgifterna? Det måste ju korrespondera med er skattesänkningsvilja.
Peter Persson (S):
Det är ett mycket intressant svar som den värderade ledamoten Berglund har. Det finns en riktning: Skatten ska vara så låg som möjligt. Men det hänger inte ihop när ni säger att välfärden inte ska påverkas. Det är ju en självklarhet!
Jag tror att mina barnbarn som går i första klass begriper detta: När pengarna blir mindre minskar också omfattningen. Herr talman!
Sedan är det så, som ledamoten Berglund mycket väl vet, att i den parlamentariska situation vi har i dag är jag väldigt glad för att Socialdemokraterna och Miljöpartiet har kunnat komma överens med andra partier och hålla den hårda högern borta från regeringsmakten. Det är jag glad för.
Peter Persson (S):
Jag vill upplysa ledamoten Joar Forssell om att januariavtalet innehåller en viktig sak bland flera viktiga saker: Vi ska ha en skatteutredning, en översyn av skattesystemet, vars inriktning är att minska klyftorna och att öka jämlikheten.
Och visst, ibland slösas det i gemensam sektor. Jag tänker på Nya Karolinska varje gång detta nämns - denna fars som pågår utan inblandning av socialdemokrater. Jag skulle också vilja rekommendera en kvällslektyr till dig.
Läs Bengt Westerbergs debattartikel i Aftonbladet i dag! Han längtar efter socialliberalism. Det gör jag också.
Peter Persson (S):
I 90-talets stora skattereform, som innebar kraftigt sänkta marginalskatter, räknade man med en dynamisk effekt just kring det som ledamoten Forssell talar om. När man utvärderar och analyserar reformen kan man dock se att den uteblev. Det blev ingen dynamisk effekt. Det är en myt att arbetsintensiteten ökar och inkomsterna stiger om man sänker skatterna.
Jag tror att ett av de bästa sätten att få tillväxt i ekonomin och en bra ekonomisk aktivitet är att ha en bra fördelningspolitik så att efterfrågan är spridd bland människor. Det tror jag är bra.
Sedan vill jag, herr talman, vänligt säga till ledamoten Joar Forssell: Liberalismen är en skör planta som trivs bäst i hägnet av en stark socialdemokrati.
Peter Persson (S):
Det var intressant att lyssna till Jörgen Berglund. För att få hela bilden har jag några kompletterande frågor. Tycker Jörgen Berglund att det är bra med fackföreningar? Tycker du att det är bra med en hög organisationsgrad? Tycker du att det på svensk arbetsmarknad i dag finns en balans mellan arbete och kapital?
Och den fjärde frågan: Är du beredd att ta bort avdragsrätten för serviceavgift till arbetsgivarorganisationer, i konsekvens med den hållning du har gentemot fackliga organisationer?
Peter Persson (S):
Tänk, det är bra om man är med i facket, säger Jörgen Berglund. Det är oerhört storartat! Men organisationsgraden har han ingen kommentar till.
Om det råder balans på svensk arbetsmarknad mellan arbete och kapital har han heller ingen kommentar till, eller det orättfärdiga i att ta bort rätten till skattereduktion för löntagare medan arbetsgivarna får dra av sina kostnader för tillhörighet till arbetsgivarorganisation.
Vore det inte rimligt, med den retorik du använder, att säga att vi i konsekvensens namn också torde ta bort avdragsrätten för serviceavgift?
Peter Persson (S):
Jag yrkar bifall till förslaget i föreliggande betänkande, inte med stor glädje utan av nödvändighet. Januariöverenskommelsen mellan regeringspartierna, Centerpartiet och Liberalerna innehåller politik som Socialdemokraterna själva inte har prioriterat.
Men januariavtalet var viktigt för att reducera Sverigedemokraternas makt till den som väljarna givit dem - ingenting mer. Och vi socialdemokrater har alltid stått fast, och kommer alltid att stå fast, vid ingångna avtal. Fru talman!
Frågan om skatteavdrag för privata tjänster har diskuterats under en längre tid, ofta med hänvisning till att det i betydande omfattning finns i andra länder.
Men det finns en väsensskillnad mellan vårt land och många andra länder: Vi har i vårt land valt att låta en betydande andel av det som i andra länder är privat konsumtion och avdragsmöjlighet på skatten vara gemensam konsumtion. Vi har gjort detta av politiska skäl.
Vi finansierar gemensamt en tjänst som fördelas efter behov. Vi betalar skatt efter bärkraft och fördelar på ett jämlikt sätt.
Det innebär att vi har en stor offentlig eller gemensam sektor, och den skapar jämlikhet och frihet för de många människorna. Som framgår av förslaget föreslås en fördubbling av RUT-avdraget.
Det är, som nämns i betänkandetexten, varken främjande för jämlikhet eller särskilt sysselsättningsskapande. Som man nämner är sysselsättningseffekten mycket begränsad. Fru talman!
En socialdemokrat föraktar verkligen inte de jobb som utförs i tjänstesektorn. Jag kan för egen del vidimera att det är mycket komplicerat och besvärligt att flytta, att putsa fönster eller att städa på ett noggrant sätt. Proffsen gör det ju så mycket bättre!
Men frågan är: Vem ska betala? Skattemässigt avdrag för tjänster ger ett oönskat utfall ur jämlikhets- och rättvisesynpunkt. Det är otvetydigt på det sättet. Vi ser det också när det gäller användandet av RUT-tjänster.
Det är en tydlig övervikt i kommuner och områden med höga inkomster. I områden med låga inkomster är det obefintligt. En annan fråga är: Vad är det som ska subventioneras i ekonomin för att skapa sysselsättning? Jag har varit politiskt aktiv så länge att jag har upplevt varvskrisen.
Jag har upplevt teko- och textilkriserna. Vad hade hänt med vårt land och vår utveckling om vi hade gått in med massiva subventioner för att hävda en bransch och en inriktning?
Det där är nog en väldigt angelägen fråga för den skattepolitiska översyn som aviseras i den nämnda januariöverenskommelsen.
Om man ska subventionera vissa inslag i ekonomin, vilket jag inte motsätter mig, bör man också tänka på att subventionen förutom att den gagnar sysselsättningen också gagnar rättvisan så att det blir en jämlikhet i utfall.
RUT:s nuvarande konstruktion innebär inte att den som har de stora behoven av resurser kan efterfråga detta. Efterfrågan är helt styrd av vad du har för ekonomisk potential. Det, Joar Forssell, vore spännande att botanisera i: reformens jämlikhetsutfall.
Peter Persson (S):
Jag yrkar bifall till förslaget i föreliggande betänkande, även här med en begränsad glädje över inslag i januariavtalet. Men efter januari kommer alltid våren så småningom, med alla blommor och det vackra. Fru talman!
Jag har alltid varit föreningsaktiv: Scouterna, fotbollen, pingisen, terränglöpningen och SSU.
Jag är med glädje medlem i IFK Norrköping, som tyvärr har spelat alldeles för många oavgjorda matcher den här säsongen, Jönköpings Södra naturligtvis och flera andra organisationer. Varje månad ger jag bidrag till Palmefonden för internationellt arbete och för utveckling av demokrati och social jämlikhet i vår värld.
Jag köper mina lotter och skänker ibland. Det känns bra. Det känns rätt. Den ideella sektorn är oerhört viktig, och den har fått många människor att växa och just blomma.
Därför är det viktigt att politiken här i riksdagen, i regioner och i kommuner satsar och inte snålar på anslag till fritids- och kulturliv. Fru talman!
Jag kan min historia hyggligt och vet gåvans roll innan kampen för ett mer jämlikt och solidariskt samhälle kunde vinna framgångar. Jag är född 1955. Samma år kom den allmänna sjukförsäkringen. Innan dess var det frivilliga kassor och ofta ingenting.
Om någon skadades på jobbet eller förolyckades i den tidens tunga slit fanns insamling bland kamrater att tillgå. Det var en utsatt situation, och det var förödmjukande för de anhöriga.
Det skapades en annan ordning med rättigheter, så att vi fördelade på ett solidariskt och rättvist sätt. Den moderna välfärdsstaten skapade människor som kunde växa i stället för att krympa. Fru talman! Det är bra att engagera sig ideellt.
Det är bra att stödja föreningar med gåvor. Men varför ska alla bidra genom skatteutgift när någon vill ge? Jag tycker faktiskt att det här betänkandet hör ihop med kap.
12 i Markusevangeliet. Änkan hade två kopparören - inte mycket. Jesus sa: De rika har givit mer än hon, men hade mer att ge. Änkan gav allt hon hade.
Hon gav mer än de rika. Fru talman! Låt oss betänka dessa ord, inte minst denna vecka, när det är Kristi himmelsfärd.
Peter Persson (S):
Jag har två frågor att ställa till Hampus Hagman. Hampus Hagman talar mycket om att uppmuntra det privata givandet och givmildheten. I sak har jag väl ingenting att invända mot engagemang och givmildhet.
Men jag vill fråga Hampus Hagman: Vilket tycker Hampus Hagman är störst, att skänka 20 kronor, 200 kronor, 2 000 kronor eller 20 000 kronor? Vilket anser Hampus Hagman är den största gåvan? Den andra frågan är följande.
Jag har med intresse följt alla skattepolitiska debatter här i kammaren under flera år. Jag uppfattar ett oerhört engagemang, fru talman, när det gäller det som benämnes skatteutgifter, således att sänka skatterna.
Jag vill fråga Hampus Hagman: Vad tycker du att läget är i dag i svensk ekonomi, svensk finanspolitik? Har vi ett utrymme för att ytterligare sänka skatterna och minska omfattningen av det gemensamma, eller har Hampus Hagman en annan uppfattning? Det skulle jag vilja ha svar på, fru talman.
Peter Persson (S):
Det är utomordentligt intressanta svar som Hampus Hagman ger på mina frågor. Således: Sänker du skatten ökar intäkterna till det gemensamma. Med denna slutsats kan SKL där borta vara lugna.
Allt ni talar om när det gäller demografin och alla tillskott som behövs för att klara vården, omsorgen och skolan - det löser ni lätt! Fru talman! Man kan åka ned till Hampus Hagman och få receptet utskrivet. Sänk skatten i Göteborg med 10 kronor, och omedelbart blomstrar Sahlgrenskas operationssalar.
Förskolorna fylls med pedagoger. Till och med Gais börjar vinna matcher, för de har fått förstärkt föreningsbidrag. Fru talman! Den neoliberala politiken har satt klorna hårt i KD och även, dessvärre, i Hampus Hagman.
Man tror att skattesänkningar är lösningen på alla samhällsproblem. Det finns inget problem som inte kan lösas genom dylikt. Återinförd skatte-reduktion för gåvor till ideell verksamhet Hampus Hagman svarar också på min fråga: Vilket är det största värdet på en gåva? Är det 20, 200, 2 000 eller 20 000 kronor?
Det är upp till den enskilde att bedöma, svarar Hampus Hagman. Javisst! Men jag, Jörgen Hellman, du och andra ska generöst betala den som skänker 20 000.
Peter Persson (S):
Det finns ett slags enslighet - att du lämnas åt dig själv, att samhället drar sig undan. Ofta är det marknad eller vinstmaximering som pressar tillbaka närvaron.
Det kan handla om apoteken, om tillgänglighet till läkemedel och om service i allmänhet, men också om det gemensamma, som nu Arbetsförmedlingen. Ofta är det kanske vinstmaximering i förening med att det offentliga inte har tillgängliga resurser.
Till det här hör stängda bankkontor, igenmurade bankomater och vägran från bankers sida att tillhandahålla och ta emot kontanter. Det tillhör vår tids stämningsläge. Fru talman! Jag vill understryka att jag bejakar teknisk utveckling.
Det har gjort vårt land utvecklat och rikare. Nätet och Swish är naturliga för mig och många andra, men inte för alla. Jag vill ha en samhällsutveckling där ingen känner sig undanskuffad eller onyttiggjord. Frågan om bankernas hantering av kontanter hör verkligen hit.
Som riksdagsledamöter har vi möjlighet att motionera, skriva frågor till statsråd och interpellera. Jag har gjort det vid ett flertal tillfällen när det gäller kontanthanteringsfrågan. Det finns ingen annan frågeställning där jag under mina snart tio år i riksdagen har fått ett sådant gensvar.
Det finns ute bland människor en vrede och fruktan inför den här frågan, ofta bland de många som kanske inte har så lätt att formulera sig och ta sig fram i den offentliga debatten.
Jag tycker att Landsbygdskommittén med sitt regionala nyttoperspektiv och Försvarsberedningen med sårbarhetsaspekten, två viktiga statliga kommittéer, har understrukit frågans vikt. Regeringens proposition och finansutskottets betänkande i dag är inte en totalseger, men det är en framgång.
Framför allt är det en framgång för pensionärsföreningarna som kan sätta in pengar när de har tagit in för kaffe och bulle vid sina möten, för idrottsföreningarna som vid sina arrangemang har tagit en tia för att gå in på matchen och en tjuga för korven och för skolklasserna som samlar in till sina resor.
Inte minst är det också en framgång för många ensamma människor, särskilt äldre, som känner otrygghet vid hanteringen av kort och har vänt sig till släktingen eller den bekante med vädjan: Ta ut lite pengar så att jag klarar veckans utgifter! För dem är det en seger.
Vad proposition ytterst bevisar är att samhället måste balansera marknaden, annars blir vårt samhälle kallt och ensligt. Nu krävs det uppföljning av berörda myndigheter för att följa om fler steg behöver tas. Fru talman! Jag skulle vilja visa en vacker sak.
Jag håller nu upp en tjuga med Astrid Lindgrens bild. Hon har tidigare nämnts och citerats i denna kammare. Det kan jag inte göra i dag, men jag tror att Astrid Lindgren hade varit glad över att man får hantera pengar ute på bankerna. Det är jag också. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet.
Jörgen Andersson (M):
Låt mig börja med att säga att detta förslag om den nya insättningsgarantin innebär en markant förstärkning av konsumentskyddet gentemot kreditinstituten. Jag vill också säga att vi i princip är överens i utskottet. Jag håller med om mycket i den beskrivning som görs om de spår som finanskrisen satt inom den finansiella sektorn.
Den globala finanskris som vi har genomlidit och för all del på många håll fortsatt genomlider har med mer än önskvärd tydlighet gjort klart vikten av en större stabilitet på finansmarknaderna. Hela vår gemensamma ekonomi är beroende av en fungerande finansmarknad, och där spelar bankerna en avgörande roll för att ekonomin ska fungera.
Vi ser därför hur en alltmer omfattande reglering av de finansiella systemen växer fram för att få en bättre tillsyn och för att försöka undvika obalanser, vilket i bästa fall också kan leda till att vi kan undvika framtida kriser. Krishanteringsmekanismer ska införas för att hantera eventuella kriser, för att skapa förtroende och för att öka stabiliteten.
Lika viktigt är att det finns ett förtroende i konsumentledet - spararna, eller bankkunderna om ni så vill, känner en trygghet med systemet - och att det finns ett skydd som täcker upp om olyckan är framme och något kreditinstitut kommer på obestånd och går omkull. Med "konsumenter" menas i sammanhanget förutom fysiska personer också juridiska personer, med vissa få undantag.
Det är naturligtvis så att vi om spararna inte känner ett förtroende och en trygghet med systemet riskerar en uttagsanstormning i orostider, något som ytterligare kan komma att förvärra eventuell finansiell instabilitet. Därför är det en viktig poäng i att ha en bred insättningsgaranti.
Det är viktigt att insättningsgarantin utformas så att det stora flertalet omfattas av den - detta för att garantin ska få avsedd effekt. Samtidigt är det naturligtvis viktigt att täckningsbeloppets storlek inte får nivåer som motverkar ansvarstagande.
Förslaget har sin grund i ett beslut från Europeiska unionens råd hösten 2008, i finanskrisens kölvatten, som lett fram till direktivet 2009:14/EG. Det är detta vi nu har att förhålla oss till. Direktivet innebär att insättningsgarantin höjs från nuvarande nivå till att omfatta 100 000 euro.
I praktiken innebär det att mer än 90 procent av konsumenterna täcks av garantin. Det ger förutsättningar för att garantin fyller sitt syfte. På så sätt kan misstro mot systemet minimeras och förutsättningar ges för att ekonomin i övrigt ska kunna fortsätta att fungera.
Direktivet kommer att innebära en större harmonisering inom EU och omfattar förutom EU-medlemsstaterna även Norge, Island och Liechtenstein. Avsikten med direktivet är också att stärka den europeiska insättningsgarantin för att sektorn ska bära sina egna risker och kostnader i syfte att undvika att riskera skattebetalarnas pengar.
Därför, herr talman, och med detta som grund i syfte att motverka obalanser, att stärka stabiliteten på finansmarknaden och framför allt för ett starkare konsumentskydd yrkar jag bifall till finansutskottets förslag i betänkandet.
Jörgen Andersson (M):
Jag kan förstå Ulla Anderssons oro kring att beloppet kanske blir för stort och att täckning inte finns i insättningsgarantin. Men låt mig peka på tre saker som kanske kan lugna Ulla Andersson en aning.
För det första finns det i bankernas avgifter en konstruktion som gör att risktagande motverkas. Den som har en större risk får betala en högre avgift till systemet.
För det andra får vi också, om vi harmoniserar insättningsgarantin i Europa, lägre trösklar för en ökad konkurrens i Sverige. Det gör att vi får fler banker och att riskerna därmed sprids på fler banker. Dessutom måste man gentemot kunderna visa ansvar.
För det tredje handlar det om den bankstödslag som finns här i Sverige. Vi har tillämpat ett system med att ta över banker som inte klarar av sina åtaganden. Därigenom kommer insättningsgarantin aldrig att falla ut. I stället är det aktieägarna som får ta den stora smällen.
På det sättet tror jag att intäktsgarantin kommer att fylla sitt syfte. Med den här nivån täcker vi, som jag tidigare sagt, drygt 90 procent, vilket jag tror är en bra nivå.
Jörgen Andersson (M):
Det blir lite märkligt när jag i min första replik svarar på det Ulla Andersson säger i sin andra replik, för det jag där tog upp är i princip svaret också på det senare.
Låt mig försöka ytterligare lugna Ulla Andersson genom att lyfta fram perspektivet att se hela paketet med de regelsystemsförändringar som sker och det tillsynsarbete som man håller på att utforma. Det måste ses som en helhet. Intäktsgarantin är en del av det.
Vi har inte några siffror på hur mycket som skulle kunna komma att krävas eftersom vi inte har så många exempel på vad som skulle kunna ske i banksektorn vid en eventuell konkurs.
Återigen: Bankstödslagen är utformad så att staten när det gäller en systemviktig bank kan gå in och ta över den banken för att inte riskera hela systemet. Därmed minimeras den risk Ulla Andersson tar upp, nämligen att pengarna i denna fond inte skulle räcka.
Hela systemet är uppbyggt på så sätt att skattebetalarna inte ska drabbas utan att de som tar riskerna också ska bära sina egna kostnader. Det är hela poängen.