KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ylva Johansson (S):
Erik Ullenhag har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta så att regeringen ger tilläggsdirektiv till den nationella psykiatrisamordnaren att särskilt beakta de psykiskt sjuka äldre och deras livsvillkor. Det har under de senaste åren varit en viktig fråga för regeringen att förbättra livsvillkoren för personer med psykisk sjukdom eller psykiska funktionshinder. Regeringen har vidtagit flera åtgärder av betydelse generellt för hela målgruppen men också specifikt för äldre med psykisk ohälsa.
År 2003 tillkallades den nationella psykiatrisamordnaren med uppdrag att formulera strategier för kvalitetsutveckling samt att samordna och stärka utvecklingsarbetet för personer med psykisk sjukdom eller psykiskt funktionshinder. Psykiatrisamordnarens uppdrag är inte begränsat till eller inriktat mot någon särskild åldersgrupp. Däremot är uppdraget främst inriktat mot personer som har allvarliga psykiska besvär. Jag ser i nuläget inte någon anledning att genom tilläggsdirektiv eller på annat sätt ändra denna inriktning.
Mot bakgrund av psykiatrisamordnarens förslag har regeringen genom psykiatrisatsningen avsatt totalt 700 miljoner kronor under åren 2005-2006 för riktade satsningar på bland annat vård av personer med psykisk sjukdom eller psykiskt funktionshinder. Inom ramen för satsningen genomförs ett antal projekt med särskild inriktning på äldre med psykiska funktionshinder.
Vidare har regeringen, genom den nationella handlingsplanen för hälso- och sjukvården 2001-2004, tillfört huvudmännen totalt ca 9 miljarder kronor i syfte att stimulera utvecklingen inom bland annat primärvård, vård och omsorg om äldre samt psykisk ohälsa. En prioriterad satsning inom ramen för handlingsplanen var att äldre med psykiatriska vårdbehov ska identifieras och erbjudas behandling.
Socialstyrelsens uppföljning av handlingsplanen visar att det fortfarande finns utvecklingsbehov inom vissa områden, till exempel när det gäller äldre med psykisk ohälsa. Regeringen har mot denna bakgrund träffat överenskommelser med Sveriges Kommuner och Landsting om fortsatt utveckling av primärvård, vård och omsorg om äldre samt psykiatri under åren 2005-2007. Åtagandena i den ursprungliga handlingsplanen kvarstår, bland annat vad gäller psykisk ohälsa hos äldre.
För detta ändamål har regeringen avsatt ca 500 miljoner kronor per år 2005-2007 för satsningar på psykiatrins område. Jag förutsätter att huvudmännen nu fortsätter att utveckla sina insatser på bland annat detta område. Det kommer Socialstyrelsens fortsatta uppföljning att utvisa. Utöver satsningarna på psykiatrins område bör nämnas att jag har för avsikt att under våren överlämna en proposition om en nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre.
I utvecklingsplanen kommer jag att presentera regeringens ambitioner när det gäller vården och omsorgen om äldre. En rad åtgärder och satsningar kommer att föreslås inom flera utvecklingsområden. Jag tror att utvecklingsplanen, vid sidan av genomförda satsningar inom psykiatrin, kommer att ha stor betydelse för äldres livsvillkor, trygghet och fysiska och psykiska hälsa under de kommande åren.
Ylva Johansson (S):
I den nationella utvecklingsplanen för äldreomsorgen som jag presenterar inom kort för riksdagen och som är en proposition som innehåller satsningar för de kommande åren på äldreomsorgen kommer jag att ta upp flera frågor som är relevanta i det sammanhanget. Vi kanske ska vänta tills jag har lagt fram propositionen innan vi recenserar dess innehåll och jämför den med andra propositioner eller planer som har lagts fram tidigare. Jag återkommer gärna till den debatten, men jag tror att vi ska vänta tills vi har propositionen på bordet.
Då kan Erik Ullenhag och jag diskutera detta. Min bedömning är att en av de viktigaste frågorna att prioritera inom äldreomsorgen är insatser för de mest sjuka och dem med de största behoven. Vi har upprepade rapporter som visar att när äldreomsorgen fallerar handlar det just om de människor som har de största behoven. Det är min slutsats att när vi ska stärka äldreomsorgen är det också där vi ska satsa.
Det handlar om insatser inom hemsjukvården, inom rehabilitering och insatser för dem som har mycket stora vård- och omsorgsbehov. Det är viktigt, tror jag, att vi inte bara ser äldres psykiska hälsa och risk för ohälsa som ett psykiatriskt problem.
Ofta uppstår ohälsan ur situationer som kan vara relativt vanliga, till exempel kroppsliga sjukdomar eller den svåra kris man kan genomgå när man förlorar en nära anhörig, kanske sin livskamrat. Att få hjälp i det skedet är ofta det som kan förhindra att man går in i en kronisk depression.
Därför är det viktigt, tror jag, att ha fokus på hela äldreomsorgen och inte bara på psykiatrin. Vi behöver naturligtvis också förstärkningar på psykiatrin. Jag har talat en del om det i mitt svar. Men jag tror att för den stora breda gruppen - depression bland äldre är ju en folksjukdom - handlar det om insatser inom äldreomsorgen samlat. Det är också så jag lägger upp satsningarna.
Jag hade förmånen i morse att träffa Sveriges Psykologförbund som kunde berätta att man nu har särskilda geropsykologer. Det var en nyhet för mig faktiskt att man har specialutbildade psykologer som arbetar inom äldreområdet och med äldre personer.
Jag tror att vi utöver de breda satsningarna på kompetensutveckling och ökad bemanning brett i personalgrupperna inom äldreomsorgen också behöver specialiserad kompetens. Jag är väldigt glad att höra det. Jag håller med om att det är viktigt att man kan ha en fast läkarkontakt, och vi behöver fler familjeläkare på våra vårdcentraler.
Samtidigt tror jag att man måste inse att Folkpartiets husläkarsystem inte kan vara lösningen på alla problem. Det krävs också andra insatser, Erik Ullenhag. Allt kan inte lösas. Det är inte som något trollerispö som löser alla problem, utan sjukvårdens och omsorgens utmaningar är komplexa. Det är nog så att vi också måste ha ganska komplexa åtgärder för att komma till rätta med detta.
Jag tror inte på att en folkpartistisk husläkarreform är svaret på hur vi ska handskas med det folkhälsoproblem som äldres psykiska ohälsa faktiskt är. Där måste vi nog gå in med insatser också inom äldreomsorgen.
Ylva Johansson (S):
När det gäller att stärka primärvården är det självklart viktigt med allmänläkare, men det är också viktigt med annan kompetens. I de stora regioner och landsting där vi socialdemokrater styr - ibland också tillsammans med Folkpartiet, som i exempelvis Västra Götaland - inrättar vi nu psykosocial kompetens på alla vårdcentraler. Det är också insatser som behövs för att man ska kunna stärka primärvården.
Det behövs insatser i flera olika led, och det gör vi också på de ställen där vi har möjlighet att påverka och styra. Vi har inte en ovärdig vård. Det är fel att ställa frågan när vi har en värdig vård som om den vore ovärdig i dag. Däremot har vi en verklighet som vi inte har någon anledning att vara nöjda med. Det är ju därför vi arbetar politiskt.
Det vore väldigt märkligt att ha en socialdemokratisk minister som var nöjd med tillståndet. Då vore ju mitt uppdrag slutfört. Självklart är det så: Så länge det finns orättvisor, så länge det finns människor som lider, är i nöd eller inte får de insatser de har behov av, behöver vi en socialdemokratisk reformpolitik för att åtgärda det. Det är så vi har byggt stora delar av välfärden i det här landet, många gånger också i samarbete med exempelvis er liberaler.
Socialdemokratin och arbetarrörelsen har varit en viktig kraft i hela det bygget, och det tänker vi fortsätta att vara också i framtiden. Det som nu står högst på agendan handlar om äldreomsorgen, äldres vård och omsorg. Erik Ullenhag har svårt att skilja på plan och proposition. Jag kommer med en proposition. Den innehåller, som propositioner brukar, lagförslag och konkreta satsningar inom äldreområdet som vi vill genomföra det kommande året.
Sedan har vi för avsikt att återkomma årligen under en tioårsperiod med satsningar på äldreomsorgen. Jag tror nämligen att den uthålligheten behövs för att vi ska klara de stora utmaningar som vi har i dag och som vi kommer att möta när en allt större andel av vår befolkning blir äldre med allt vad det kommer att kräva av vårt välfärdssamhälle.
Ylva Johansson (S):
Det är naturligtvis viktigt för människor som är beroende av specialkost att man kan få tillgång till den både på ett enkelt och på ett praktiskt sätt och att man inte drabbas av alltför höga merkostnader. Det är klart att 300-400 kr i månaden i merkostnader är mycket pengar för många människor. Det är också så i dag att vuxna behandlas olika beroende på vilken sjukvårdshuvudman det är fråga om.
I några landsting har man ganska generösa subventioner, i andra har man ingen alls. Däremellan finns det varianter. Rent praktiskt är lösningarna också olika för olika sjukvårdshuvudmän. Det här är naturligtvis ett problem som vi stöter på i olika delar av sjukvården, att man har valt olika lösningar hos olika sjukvårdshuvudmän, där vi kanske inte alltid är nöjda med att vi inte kan ha en enhetlig eller likvärdig behandling över hela landet.
Utredningar har föreslagit förbättringar för den här gruppen. Det finns naturligtvis många skäl för att genomföra sådana förbättringar. Det finns en enig riksdag som har begärt det. Jag delar naturligtvis bedömningen att det är angeläget. Samtidigt är det viktigt att komma ihåg, vilket inte nämns i debatten, att det här är en reform som kostar 250-300 miljoner kronor per år att genomföra.
Det här är resurser som inte heller den borgerliga alliansen eller Centerpartiet eller Folkpartiet har prioriterat i sina budgetalternativ. Och de här pengarna måste man naturligtvis kunna svara med när man vill genomföra en sådan förbättring. Vi bereder frågan i Regeringskansliet, och jag har förhoppningen att kunna komma tillbaka med ett konkret förslag till riksdagen så småningom.
Ylva Johansson (S):
Låt mig först klargöra att jag inte avser att särbehandla glutenintoleranta i förhållande till andra människor som är i behov av specialkost. Jag anser inte att det är ett bra sätt att dela upp dem som behöver specialkost utifrån olika diagnoser. Vi vet att glutenintoleranta är den största gruppen, men det finns också andra som är färre till numerären men som har minst lika stora eller ibland större behov av specialkost.
Jag avser att ha ett förslag som täcker hela den gruppen. Jag tror att det är svårt att göra en uppdelning på något annat sätt. På det sättet finns det naturligtvis en komplexitet i frågan. Jag blir lite förvånad när Kenneth Johansson säger att han vill ha en proposition för att få underlag för att ta ställning till kostnaderna. Vi har ju precis debatterat detta. Det här är en fråga som har utretts ganska mycket.
Vi använder ju utredningar för att få underlag för att ta ställning. Sedan kan det krävas ytterligare beredning utifrån detta, men en proposition är inte modellen om man vill få ett underlag för att kunna ta ställning till vad detta skulle kunna kosta. En proposition är ju ett skarpt förslag, och därför behöver Regeringskansliet en beredningstid. Det är skillnad mellan ett betänkande och en proposition.
Kenneth Johansson frågar vad ett oppositionsparti ska göra för att förmå regeringen att agera. Självklart kommer regeringen att följa riksdagens tillkännagivanden. Det är klart att vi kommer att göra det, och jag har inga som helst planer på att inte göra det.
Men det skulle förstås visa på en tydligare prioritering från Kenneth Johansson och Centerpartiet om det fanns avsatt resurser för en sådan här reform i Centerpartiets eller den borgerliga alliansens budgetförslag. Det finns inte i dag. Det skulle ju visa på en prioritering, om frågan nu är angelägen. Inte minst nu, när vi närmar oss ett val, är budgetalternativen ett viktigt sätt att mäta vilka frågor man bedömer som viktigast.
Centerpartiet, liksom Folkpartiet och hela den borgerliga alliansen, har prioriterat andra frågor än denna reform. Jag vill också klarlägga detta med beredningstiden. Det är ett år sedan riksdagen kom med ett tillkännagivande till regeringen. Under den tiden har vi berett frågan. Det har inte varit ett beredningsarbete under 15 år som inte har resulterat i något, utan det handlar om ett års tid.
Jag kan förstå att man är otålig när det gäller att få fram ett förslag också med den beredningstiden, men låt oss inte blanda ihop det med något annat.
Ylva Johansson (S):
De personer som är i behov av speciallivsmedel har under en lång tid väntat på förbättringar i systemet. Där kan vi vara överens. Vi har också haft en ojämlikhet mellan olika sjukvårdshuvudmän med olika subventionssystem och levt med den under en lång tid. Olika förslag har avlämnats för att åstadkomma förbättringar. I den delen kan vi vara överens.
Sedan är det också viktigt att säga att debatter i riksdagens kammare med Lars Engqvist säkert på många sätt har varit uppiggande för Kenneth Johansson, men det är inte samma sak som Regeringskansliets beredningsarbete. Jag förstår att man från riksdagen med iver väntar på att regeringen ska lägga fram förslag utifrån vad riksdagen har tillkännagett. Det är också rimligt att regeringen gör det, och regeringen kommer att göra det. Regeringen har inga andra planer än att lägga fram de förslag som riksdagen har begärt.
Sedan dess har det gått ett år. Man kan ha synpunkter på tiden, men det är inte en alldeles orimligt lång tid i förhållande till beslutet. Däremot har de som är i behov av speciallivsmedel väntat länge på förbättringar. Det beror naturligtvis på att det är dyrt att genomföra de här förbättringarna. Vi har inte fått något klargörande i den här debatten när det gäller den borgerliga alliansens gemensamma budgetalternativ och respektive partis budgetalternativ.
På inget ställe har man i sitt budgetförslag för år 2007 prioriterat resurser till den här gruppen för att finansiera en så här - som man hör i den här debatten, något som jag instämmer i - angelägen reform.
Ylva Johansson (S):
Tyvärr finns det ingen möjlighet att kompensera eller gottgöra människor när man som sjuk söker vård och drabbas av något så fruktansvärt som att bli smittad av hiv och sedan kanske dessutom smittar sina anhöriga ovetande om detta.
Det finns naturligtvis inget sätt att med pengar göra detta ogjort eller att gottgöra det.
De belopp som har utbetalats från patientskadeförsäkring och läkemedelsförsäkring och från regeringen ex gratia är naturligtvis inte alls jämförbara med det lidande och den förlust av liv som det innebär och har inneburit med den här felbehandlingen.
Vi önskar ibland att vi kunde kompensera, att det fanns något sätt att göra den typen av felgrepp inom sjukvården ogjorda på. Men tyvärr finns det inte det. Vi har ju i Sverige valt en annan modell än till exempel USA, där man ju har drivit frågan långt om att försöka trissa upp de här beloppen i något slags tro att det går att kompensera.
Jag tror inte att det leder till en bättre sjukvård med ett sådant system, och jag hoppas att Ulrik Lindgren och Kristdemokraterna delar min syn på detta.
Det vi framför allt ska lägga energi på inom sjukvården är att vi ska utveckla den evidensbaserade vården, att vi ska utveckla patientsäkerheten och säkerhetsrutinerna inom sjukvården så att vi så långt mänskligt är möjligt ska minimera riskerna för att människor ska drabbas av den här typen av felbehandlingar, missgrepp eller felaktiga läkemedel.
Det är ju faktiskt inte ovanligt - varken i svensk sjukvård eller i sjukvård i andra länder. Jag tycker att det är en riktig prioritering. Jag tror inte att man ska ha som ambition att ha försäkringssystem som klarar av att på något vis kompensera den förlusten. Vi kan inte mäta människors liv och människors lidande i pengar på det sättet. Det är samtidigt viktigt att vi har försäkringssystem. Vi har dem.
De heter patientskadeförsäkringen och läkemedelsförsäkringen. Jag menar att de som försäkringar betraktat har fungerat ganska väl i det här fallet. Drabbade har fått ersättning, ofta från båda försäkringarna. Dessutom har regeringen utbetalat ex gratia -medel och man har från Landstingens Ömsesidiga Försäkringsbolag gått ifrån preskriptionstiderna för att kunna göra generösare bedömningar.
Min bedömning, herr talman, är att försäkringssystemen ex gratia -institutet har fungerat relativt väl i det här fallet. Det betyder på inget sätt att jag anser att man kan värdera ett människoliv till en halv miljon kronor eller en människas lidande till 350 000 kr.
Ylva Johansson (S):
Ulrik Lindgren frågar om jag tänker göra något åt läkemedelsförsäkringen. Som jag har sagt i mitt inledande interpellationssvar är läkemedelsförsäkringen en frivillig försäkring. Vi har utrett om den borde vara lagreglerad eller inte. Utredningen kom fram till att den inte borde vara lagreglerad heller i framtiden.
Det betyder att frågan om att göra förändringar i läkemedelsförsäkringen inte är en fråga för regeringen. Jag kan konstatera att läkemedelsförsäkringen, som den fungerar i dag, är relativt unik jämfört med andra länder. När jag träffar mina kolleger från, inte minst, andra EU-länder har de stort intresse av att ta del av hur vi har lyckats få en så heltäckande och bra försäkring på frivillig basis från läkemedelsbolagen i Sverige.
Jag noterade att preskriptionstiden i läkemedelsförsäkringen är längre än i den lagreglerade patientskadeförsäkringen. Blödarsjuka som har drabbats av smitta från blod, blodprodukt eller blodbaserade läkemedel har drabbats olika. De har fått olika behandling och har drabbats på olika sätt.
Det är olika smitta. Självklart måste man i försäkringssammanhang göra en individuell bedömning och den bedömningen kan falla ut olika för olika individer. Det är inte min sak som ansvarigt statsråd för sjukvården att göra bedömningar av huruvida man i försäkringsärendena har gjort en rimlig eller rättvis bedömning mellan olika individer.
Jag har att ansvara för patientskadeförsäkringens utformning. Det är fråga om huruvida läkemedelsförsäkringen behöver lagregleras. Där har jag för närvarande inga planer på några större förändringar.
Ylva Johansson (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret och Christer Nylander för en angelägen interpellation. Men jag tycker att det är ett ganska ynkligt svar. Vi får ju inga besked. Nordöstra Skåne har goda förutsättningar för utveckling och tillväxt, och vi har sett rekordmånga nya företag startas under de senaste åren. Men för att man ska kunna fortsätta att utvecklas på ett positivt sätt krävs det att vissa viktiga fundament finns på plats.
Det är förstås en sund ekonomi, låg inflation, god tillväxt. Det är högre utbildning - Högskolan i Kristianstad är extremt viktig. Men det är också infrastrukturen, och där är E 22:an otroligt viktig. Vi socialdemokrater tvingades flytta ut E 22:an ur den nationella väghållningsplanen. Det var vi inte glada över, och vi har arbetat för att återställa det.
I somras kunde vi socialdemokrater, i regeringsställning, lova att flytta tillbaka E 22:an in i planen och se till att utbyggnaden prioriterades. Dessvärre är vi inte längre i regeringsställning, men vi för förstås samma politik också i opposition som vi gjorde då. Det betyder att i vårt budgetalternativ finns det pengar avsatta som möjliggör att man kan flytta tillbaka E 22:an in i väghållningsplanen. Vi ligger en dryg miljard högre än regeringen.
Hade riksdagens kammare den gångna veckan röstat för vårt budgetalternativ hade det funnits resurser för att starta en utbyggnad av E 22:an redan under nästa år. Jag har naturligtvis full förståelse för att man måste göra prioriteringar. Och det akuta läget på E 6:an är naturligtvis en viktig fråga att ta hänsyn till och som måste lösas å det snaraste. Men också när man tittar på detta spelar det förstås roll hur mycket pengar som man prioriterar för vägsatsningar under de kommande åren.
Och där är det inte särskilt imponerande med de få miljoner som den borgerliga regeringen har lagt till. Som Christer Nylander sade har den här frågan debatterats tidigare här i kammaren. Jag tog fram ett av de protokollen.
I en av de tidigare debatterna - jag tror att det var för ett och ett halvt år sedan - sade just Christer Nylander, som företrädare för den borgerliga alliansen, så här: "Den borgerliga alliansen står samlad. Vi vill se en snabb utbyggnad av E 22." Min fråga till statsrådet Åsa Torstensson är: Stämmer det?
Står den borgerliga alliansen samlad bakom en snabb utbyggnad av E 22?
Ylva Johansson (S):
När jag var statsråd var jag med och fattade beslutet om att prioritera Trollhättepaketet. Jag tycker att det var ett riktigt beslut, men det var inte roligt att flytta ut till exempel E 22:an ur den nationella planen. Därför har vi successivt arbetat med att kunna återföra den. I den regering där jag var med hade vi en infrastrukturminister som lovade att återföra E 22:an, att prioritera E 22:an och satsa pengar på det.
I den regering där jag var med hade vi en statsminister som lovade att prioritera E 22:an och påbörja en utbyggnad. Statsrådet säger att hon uppskattar vårt engagemang. Det är bra. Vi uppskattar också att statsrådet besöker verkligheten, lyssnar på de olika företrädarna och får en förståelse för hur viktig E 22:an är. Men det är klart att jag också kräver att Åsa Torstensson nu i sin roll som statsråd agerar. Nu är det ni som har regeringsmakten.
Men i er första budget finns det inga nya pengar till vägsatsningar. Nu är det ni som har regeringsmakten, och nu kan inte infrastrukturministern i den borgerliga regeringen lova eller ge besked om att E 22:an är prioriterad. Jag noterar att Åsa Torstensson inte svarar på min fråga om i fall det stämmer som Christer Nylander sade före valet, att borgerligheten stod samlad bakom en satsning på E 22:an.
Jag håller med Christer Nylander om att E 22:an redan är utredd och inte behöver genomgå långa nya utredningar. Den är färdig att kunna sättas tillbaka i den nationella planen, under förutsättning att man satsar pengar på det. Man måste våga göra de prioriteringarna. Man längtar efter PPP-lösningar som skulle kunna trolla fram de pengar som inte den borgerliga alliansen klarar av att prioritera i sitt eget budgetförslag. Vägen ska ju betalas, även om den betalas med en annan konstruktion.
PPP kallas ibland för BBK, barnen betalar kalaset. Det är ju ett sätt att skjuta kostnaden framåt. Jag vill inte utesluta att man diskuterar andra lösningar, men vi ska inte tro att det blir billigare eller enklare med den sortens lösningar. Fru talman! Det här är en intressant debatt. Avslutningsvis vill jag önska statsrådet, interpellanterna och Krister Örnfjäder god jul och gott nytt år.