Niklas Wykman (M):
Det är svårt att förstå varför finansminister Magdalena Andersson är så rädd för att lägga korten på bordet och diskutera de här frågeställningarna öppet med svenska folket, så att även människor hemma vid köksborden kan diskutera, överväga och delta brett i en samhällsdiskussion och så att professionella aktörer och bedömare kan recensera, utvärdera och komma med feedback på regeringens förslag.
Att alla samtal och diskussioner ska ske bakom lyckta dörrar är dåligt för samhällsutvecklingen och dessutom, tycker jag, i viss mån odemokratiskt. Det vore bättre med en regering som tydligt kunde meddela vad det faktiskt är man avser att göra, vad man har för viljeinriktning, än en regering som säger: Vi lyssnar på allt och analyserar allt, men vi gör ingenting. Det är inte så viktigt, fru talman, att lyssna om man ingenting gör.
Vi står inför ett mycket problematiskt läge på bostadsmarknaden. Vi vet att Sverige investerade väsentligt mindre i bostäder från 90-talets mitt fram till ungefär nu än vad OECD-länderna gjorde. Magdalena Anderssons partikamrater och Finansdepartementet har tagit på sig skulden för den 90-talskris som utbröt efter den mycket oansvariga ekonomiska politik som Socialdemokraterna förde under många år.
Bland annat var det i stället mycket stora överinvesteringar i bostäder i förhållande till befolkningsutvecklingen. Nu, fru talman, har vi i stället en kraftig befolkningsutveckling. Men av kända skäl har den ökade befolkningen låg eller nästan ingen betalningsförmåga över huvud taget för tillfället. Vi har nyanlända svenskar som står långt, många gånger mycket långt, från arbetsmarknaden och egen försörjning.
Det är givetvis problematiskt, fru talman, att bygga för den här gruppen som inte kan betala. Självklart behöver alla människor en bostad, men ur stabilitetssynpunkt adderar man givetvis risk till ekonomin när man behöver göra väldigt stora investeringar som det inte finns någon betalningstäckning för. Det här väcker svåra frågor kring hur finansministern ser på detta. Hur kan finansministern säkra den finansiella stabiliteten?
Hur kan finansministern säkra att människor som kommer till Sverige får någonstans att bo? Fru talman! Ingenstans hörs några besked. Det ska diskuteras, det ska fikas och det ska pratas med enskilda partier. Men finansministern vill inte på något sätt ge en indikation på den egna positionen eller riktningen.
Som utomstående aktör kan man inte tolka det på annat sätt än det som synes vara svaret på det mesta i svensk politik just nu, att regeringspartierna helt enkelt inte är överens. Socialdemokraterna och Miljöpartiet har helt olika uppfattningar om saker och försöker att hantera det i olika kommissioner.
Men de pratar runt, om och bredvid varandra i stället för att ge någon form av besked till svenska folket om hur detta stora problem ska hanteras, hur vi ska kunna vidta åtgärder som skapar stabilitet, ordning och reda och som säkrar att vi inte drabbas av kriser på bomarknaden eller, för den delen, finansiella kriser generellt. Vi hör Riksbanken representera Sverige med en viss åsikt ibland och Finansinspektionen med en annan ibland. Vi hör ministrar uttala sig i helt olika frågor.
Fru talman! Finansministern tar upp att man tycker olika saker, och det är rätt självklart att det är så. Mellan partier och inom partier har vi alla givetvis olika uppfattningar. Det är delvis därför att man är engagerad. Men det blir, fru talman, en annan sak när man i egenskap av statsråd sätter sig i en radiointervju och ger uttryck för vad man tycker. Då har man inte definierat vad man personligen tycker utan vad regeringen tycker.
Det är olyckligt att finansministern inte kan ge ett tydligt besked om att det bostadsministern sa helt enkelt inte gäller.