Åsa Romson (MP):
Jag är den första att understryka vikten av att jobba mycket fokuserat och kraftfullt när det gäller att motverka spridningen av högfluorerade ämnen - utöver de förbud som redan finns. Man ska vara noga med att säga att det sedan ett antal år tillbaka finns ett internationellt förbud, bland annat genom Sveriges agerande, när det gäller PFOS.
Det var den första högfluorerade kemikalie som detekterades och där man konstaterade persistensen, det vill säga att det ligger kvar i miljön så oerhört länge att det innebär stora risker. Det bryts helt enkelt inte ned, utan det sprids. Det kan möjligen spädas ut, vilket kanske kan ge en något förbättrad prognos. I detta finns det en stor allvarsamhet.
Jag var för bara några veckor sedan nere på Lunds akademiska sjukhus, som ju har en folkhälsoenhet med klinik där man i dag undersöker och tar in och har samtal med de berörda i Kallinge, alltså den kommun i Blekinge där befolkningen under ett antal år - man vet fortfarande inte exakt hur många - hade starkt förhöjda värden av PFAS i dricksvattnet.
De går nu på mätningar, och man tittar på hur detta sakta sprids ut i miljön också från människor. Det här skapar mycket oro. Det vi i samhället kan göra är att säkerställa att vi får koll på spridningen i dag. PFOS är som sagt förbjudet, men många fler av de högfluorerade ämnena måste förbjudas. De måste förbjudas i klump, och det är precis den ingången riksdagen har fattat beslut om.
Den ingången är också Sveriges när frågan hanteras i EU - att det är den här gruppen av ämnen som behöver få mycket skärpta regler. Det är så vi kan arbeta proaktivt med det här. Det handlar också om att dra erfarenheter och lärdomar.
Hur kunde det gå så snett att vi i dagens Sverige, på 2010-talet, får flera kommunala vattenkällor avstängda på grund av att man detekterar dessa höga halter? Det är helt riktigt att utredaren av den haverifrågan, så att säga, har tittat på miljömyndigheternas samordning. Naturligtvis lägger man också stort ansvar på verksamhetsutövarna. Det är de som har grundansvaret.
Att de inte har kunskap om att de sprider ett ämne eller om att det kan spridas i vattnet, som sedan förs vidare, skapar ett stort problem. Slutsatserna handlar i första hand om att stärka regelverket. Det är vi igång med att göra. Vi måste jobba både på EU-nivå och på nationell nivå men också titta på hur vi kan förbättra tillsynen. Flera av myndigheterna har haft kunskap om detta men inte kommunicerat med varandra eller varit tillräckligt tydliga i sina tillsynsvägledningar.
Utredningen pekar också på behovet av att arbeta med de giftfria alternativen. Vi märker, som i fallet med brandskummet, att när det finns alternativ kan vi trycka på med regelverk så att det är alternativen som används. Men vi måste få fram alternativen. Det är därför regeringen har engagerat sig kraftfullt i att gynna giftfria alternativ vid offentlig upphandling. Vi underlättar i dag för kommunala upphandlare, till exempel förskolor.
De får helt enkelt en katalog som visar hur de kan göra för att upphandla med mindre mängd kemikalier och välja de giftfria produkterna. Det är så den offentliga verksamheten kan visa att man gör skäl för sig och använder skattepengar på ett klokt sätt. När vi investerar i barnen ska vi också se till att det är giftfria alternativ de får. Samtidigt stärker vi marknaden så att aktörer, bland annat svenska innovativa entreprenörer och företag, kan komma ut med sina produkter. Vi behöver inte använda gifter.
Vi måste bli smartare och använda det giftfria i en hållbar utveckling.