KBLab/rixvox huggingface dataset:
Erik Ottoson (M):
Effektiviseringar sker. Det ska gudarna veta. Det är en förutsättning för att det ska gå ihop. När det gäller just detta med flyget ska jag säga att det alltså inte är så att vi hyr extra flyg, utan det handlar om ökade driftsmedel till det befintliga regeringsplanet, som kommer att behöva flyga mer när vi rör oss i EU-kretsar på det vis som vi behöver som ordförandeskapsland som ska leda förhandlingar och så vidare. Det är en flytt av medel.
Detta är viktiga frågor som kräver sitt arbete för att vi på lång sikt i internationellt samarbete ska kunna vidmakthålla demokratin. Varför fanns det då skäl till detta med presskonferensen? Jo, det fanns en väldigt omfattande debatt och oro kring dessa frågor. Att då bara smyga ut ett pressmeddelande om det hade varit lite i underkant givet frågans dignitet. Alla frågors dignitet mäts inte i kronor och ören.
Det finns större värden än pengar, och det tror jag att en vänsterpartist känner till.
Erik Ottoson (M):
Det är väldigt intressant att lyssna. Det var mycket som inte rörde utgiftsområde 1, och några saker behöver man bemöta, till exempel det allmänna snacket om effektiviseringar. Jag tror att man möjligen kan välja att tolka det på lite olika sätt. Det vi menar med effektiviseringar handlar inte om den litania som vi regelbundet får höra från Vänsterpartiet om att springa snabbare.
Problemet med ineffektiva arbetssätt inom den offentliga förvaltningen handlar i huvudsak om ledarskap, fru talman. Ledarskapet måste bli bättre. Vi pratar alldeles för sällan om ledarskap i offentlig förvaltning. Vi måste bli bättre på att använda och hushålla med de resurser vi har. Hur kommer det sig att privata alternativ inom välfärden till exempel lyckas göra saker till en lägre kostnad och ha nöjdare medarbetare och nöjdare brukare?
Det finns ju en anledning till detta. Man arbetar bevisligen på ett annat sätt. Hur kommer det sig att det inte finns något linjärt samband mellan nöjda medborgare och nöjda brukare inom verksamheter och att man ökar budgeten när det ligger inom det offentliga? Varför finns det inte ett sådant linjärt samband när vi faktiskt mäter det?
Det lyser med sin frånvaro överallt där man mäter saker, men det lyser inte med sin frånvaro i Vänsterpartiets retorik.
Erik Ottoson (M):
Det är väldigt intressant att veta att Vänsterpartiet helt och hållet underkänner till exempel Socialstyrelsens egna undersökningar om hur väl verksamheter fungerar. Det kan vara intressant att känna till. Jag bor i en annan landsända än ledamoten, så när det gäller new public management i Västra Götalandsregionen är jag inte riktigt lika insatt. Jag kan bara konstatera att det inte finns något linjärt samband mellan ökade anslag och nöjdare brukare eller patienter, nöjdare elever, bättre betyg eller någonting annat.
Det linjära sambandet finns inte. Finns det någonting som underbygger den tesen från Vänsterpartiets retorik annat än att man tycker sig ha funnit ett logiskt samband som sedan inte visar sig vara verksamt?
Det handlar om ledarskap i väldigt stor utsträckning, och när vi säger "effektiviseringar" menar vi att varje skattekrona som vi tar ifrån hårt arbetande och slitande människor på golvet i våra välfärdsverksamheter, de som står för bulken av våra skattemedel, måste användas på ett ansvarsfullt sätt. Ständiga ökningar utan krav på effekt är inte vägen framåt.
Vi har sett för mycket av det under de gångna åren. När det kommer till frågan om ledarskap inom den offentliga förvaltningen tror jag att det är någonting vi alltjämt behöver fullfölja och prata mer om. Vi pratar alldeles för sällan om det, och vi pratar alldeles för ofta om siffror. Det handlar inte bara om närvarande chefer; det handlar om förståelse för hur man bedriver stora, komplexa verksamheter på ett effektivt sätt.
Där har vi mycket att lära av dem som går i konkurs om de misslyckas i stället för att bara begära högre anslag från hårt arbetande skattebetalare när de själva inte klarar av uppgiften.
Erik Ottoson (M):
Det var inte min avsikt att uppta kammarens tid i denna debatt, men jag känner att vissa förtydliganden kan behöva göras, framför allt efter den gestaltning av vår hållning under vårens behandling av detta ärende som tidigare talare gav.
Vi konstaterade efter att ha sett remissinstansernas synpunkter på den del av grundlagsförändringarna som handlade om söktjänster med skydd av utgivningsbevis att kritiken var tung.
Den handlade om att den öppning man ville skapa i våra grundlagar för att i vanlig lag kunna reglera och begränsa detta riskerade att bli för stor.
En för stor öppning i våra grundlagar lämnar spelrum för tillfälliga opinionsyttringar i detta parlament att gå för långt, reglera för mycket och ta för stor andel av våra demokratiska fri- och rättigheter i anspråk. Det är tung remisskritik från tunga remissinstanser.
Mot bakgrund av detta sa vi att man måste titta på detta igen, och vi skickade en tydlig signal om det till den dåvarande socialdemokratiska regeringen. Men under den tid frågan bereddes i Regeringskansliet återkom man inte med några konkreta förändringar för att omhänderta kritiken från remissinstanserna.
Det var många samtal och diskussioner som alla syftade till att vi skulle förstå vitsen med att strunta i remisskritiken och gå fram med det framlagda förslaget. Vi valde dock att lyssna till kritiken, för till syvende och sist måste syftet vara att värna våra grundläggande demokratiska fri- och rättigheter, inte att öppna dem för större risker. Fru talman!
Det var bakgrunden, och det var därför vi inte valde att gå vidare med detta och fick en utskottsmajoritet i ryggen i det avseendet. Men följetongen slutar inte här. Vi kommer att behöva fortsätta bereda denna fråga, för precis som tidigare talare har sagt är detta inte valbart. Vi behöver tillgodose behoven av konformitet med GDPR, alltså det EU-direktiv som finns gällande personlig integritet och personuppgifter.
Detta beklagar vi inte på något sätt utan ser fram emot, och vi vill se fortsatta ansträngningar för att bemöta detta. Men just den juridiska modell som valdes i detta fall och de formuleringar i den delegationsbestämmelse som skulle ha inneburit bifall i detta avseende kunde vi inte ställa oss bakom för att de skulle riskera att bli för omfattande.
Erik Ottoson (M):
Tack för ett mycket intressant anförande, Jessica Wetterling! Om förslagen hade varit utformade på det sätt som Jessica Wetterling beskriver här i talarstolen hade jag varit väldigt orolig, men det finns några viktiga saker att ta upp. Jag ska till exempel ta upp det faktum att vi redan i dag har en spionerilagstiftning som i många delar är snarlik den som nu läggs fram gällande utlandsspioneri - men med ett väldigt stort undantag, fru talman.
Det finns inget försvarlighetsundantag i dagens spionerilagstiftning som gäller inre frågor i konungariket Sverige. Hur kan det alltså vara slutet för vår tryckfrihet, vår meddelarfrihet och vår yttrandefrihet om vi har en lagstiftning och föreslår en snarlik sådan men lägger till ett undantag i syfte att säkra bland annat meddelarfriheten?
Vi ska komma ihåg att det alltså inte är något oaktsamhetsbrott som införs i lagstiftningen, utan syftet - vilket en åklagare måste kunna styrka i domstol för att en dom ska kunna falla - ska vara att gå främmande makt till handa och skada rikets angelägenheter. Dessutom är det ju inte så att en hemlig uppgift blir olaglig bara för att man råkar få den i knät.
Den brottsrubricering som ledamoten famlade efter tidigare är grov obehörig befattning med hemlig uppgift. För att brottet ska anses vara grovt måste det alltså finnas försvårande omständigheter. En publicist som får en uppgift från en uppgiftslämnare ska alltså enligt det nya lagförslaget utsätta sig själv för försvårande omständigheter innan en sådan gärning kan anses vara olaglig.
Hur passar några av dessa rekvisit in på en vanlig uppgiftslämnare som vänder sig till en redaktion och vill uppdaga oegentligheter?
Erik Ottoson (M):
Den gråzon som eventuellt uppstår blir ju inte målad i skarpare färger för att det finns företrädare i den här kammaren som gör den gråare och väcker oro kring att man på det här sättet skulle förbjuda saker som de facto inte förbjuds eller kriminalisera situationer som de facto inte kriminaliseras.
Vår uppgift måste rimligtvis vara att tydliggöra för en orolig mediekår vad som är juridiskt rätt och fel i det här avseendet. Sedan ska vi vara väldigt tydliga med att detta är svår juridisk materia - absolut - men det gör bara att vår uppgift blir än viktigare, det vill säga att förklara vad detta handlar om.
Du kan inte bli dömd enligt denna nya lagstiftning om du inte har uppsåtet att gå främmande makt till handa eller skada rikets intressen eller rikets säkerhet. Du kan inte heller bli dömd för vanlig obehörig befattning med hemlig uppgift bara för att du får den i knät, utan det måste finnas försvårande omständigheter. Dessa saker har lyst med sin frånvaro i den allmänna debatten.
Vad gäller detta med att gömma sig för medierna kan jag inte känna att jag identifierar mig med den bilden. Jag kommer att finnas tillgänglig för medierna utanför denna kammare direkt efter detta, och jag finns absolut tillgänglig för medier som vill ha kommentarer. Jag har också lämnat kommentarer till flera olika medier. Tyvärr finns det de som har hävdat att man har varit oanträffbar trots att man inte har fått ett telefonsamtal från den aktuella tidningen, och det är också en intressant upplevelse, kan jag meddela.
Sammantaget blir vår uppgift kanske än viktigare, nämligen att förklara vad detta rör sig om. Man blir inte dömd för att man råkar lämna en uppgift som handlar om någonting hemligt om det inte är så att man har som syfte att gå främmande makt till handa eller skada rikets säkerhet eller har försvårande omständigheter när man får en sådan här uppgift i knät.
Erik Ottoson (M):
Jag skulle vilja be om ett par förtydliganden, framför allt ett. Jag ska kanske stå för ett eget förtydligande. Jan Riise beskriver i talarstolen att försvarlighetsundantaget är det som gör att det krävs uppsåt. Så är inte fallet. Det vill jag vara väldigt tydlig med. Försvarlighetsundantaget står på egna ben. Uppsåtsbehovet står på egna ben.
Det är två olika saker, två stycken grundmurar och försvarsmurar runt den här lagstiftningen. När det gäller vilandeförklaringen kanske Jan Riise kan förklara för mig det geniala i att den kan omfatta de delar av propositionen som han och Miljöpartiet vill släppa igenom men inte de delar av propositionen som Jan Riise och Miljöpartiet inte vill släppa igenom.
Resultatet av en vilandeförklaring skulle mest sannolikt bli att grundlagsförslagen kommer att beslutas om och vinna laga kraft men att de delar som inte är grundlagsförslag, som han inte har lika stora invändningar mot, blir försenade ett år. Vill Jan Riise vara så vänlig och förklara för mig och kammaren det kloka bakom detta?
Erik Ottoson (M):
Det var intressant att höra. Jag har en annan fundering. Miljöpartiet beskriver sin omvändelse i frågan, från att vara för till att nu vara emot, utifrån att det blir fler samarbeten med andra länder - alltså det som var syftet att möjliggöra med propositionen.
Kan Jan Riise beskriva Miljöpartiets överväganden när man i steg ett ställer sig bakom en proposition som syftar till att möjliggöra för fler samarbeten med andra länder och att man när fler samarbeten med andra länder blir möjligt och är på väg att genomföras får kalla fötter och backar? Vill Jan Riise vara vänlig och redogöra för de överväganden som ledde fram till den slutsatsen?
Erik Ottoson (M):
Jag vill absolut inte på något sätt hålla konstitutionsutskottets kansli gisslan för min uppfattning. Jag ska tydligt säga att konstitutionsutskottets kansli inte har sagt: Erik! Du ska tycka så här. Däremot har jag lyssnat på goda juridiska argument och förklaringar kring varför det ser ut som det gör och vad det innebär. Det har lett mig till min slutsats.
Detta lagförslag kommer sig av att signaler har skickats till Sverige i internationella samarbeten att man känner behov av en återhållsamhet i överförandet av information till Sverige eftersom man vet att informationen inte är tillräckligt säkert skyddad, som den är i exempelvis andra nordiska länder. Det är det omedelbara behovet. Det handlar inte om en rad artiklar eller andra exempel på att något har inträffat.
Det är sannolikt därför att vi inte har fått sådan information som kan läckas. Det ligger lite grann i sakens natur att de håller tillbaka den sortens information från Sverige även i internationella insatser. Man får annars lätt bilden av att Nato är ett öppet bord av underrättelser eller att FN skulle vara ett öppet bord av underrättelser - sitter man vid bordet vet man allt. Så är det inte.
Även inom dessa organisationer håller man på information från varandra, i den mån det inte finns ett ömsesidigt förtroende eller behov. Det absolut tydligaste är Storbritanniens och USA:s särskilda förhållande till varandra. De har öppna kanaler - oftast men inte alltid. Ett land som Sverige måste förtjäna det förtroendet, och vi har goda förutsättningar att göra det. Finns det risker? Självfallet finns alltid risker. Det är därför vi skapar skyddsvallarna.
Frågan vi får ställa oss är om man har förstått skyddsvallarna och deras skyddsvärde. Min uppfattning är att de i nuläget ger ett fullgott skydd. Om de inte gör det krävs det bara ett enkelt beslut i riksdagen för att backa bandet och ta bort möjligheten att döma i frågan. Det är inte fråga om en grundlagsändring.
Nina Kain (SD):
Vi sverigedemokrater anser att de förslag som har lämnats i propositionen om bland annat prisuppgift vid taxiresor är ett steg i rätt riktning för att komma till rätta med överprissättningen i taxibranschen. Små, små steg i rätt riktning tas, men tyvärr kan vi, liksom övriga oppositionspartier, konstatera att det är långt ifrån nog.
Vid omregleringen av den svenska taximarknaden 1990 var målen bland annat att öka taxinäringens förutsättningar till bättre tillgänglighet och service både geografiskt och över dygnet. Ett annat mål var att öka konkurrensen med rimliga priser och att pressa priserna. Jo tack! Det kan vi tydligt se konsekvenserna av i dag. Servicen är överlag sämre än den någonsin har varit, då allt har kommit att handla om att köra så billigt som möjligt.
De seriösa bolag som ännu levererar service och trygghet i taxi håller helt på att konkurreras ut. De kan inte hänga med på de låga priserna. I främst storstäderna är problemen med svarttaxi och ockerpriser stora, och vi kan se skräckexempel på hur turister får betala skyhöga priser, ibland tio gånger mer än vad summan egentligen skulle ha uppgått till.
Vi menar att det behövs en ordentlig översyn av hur taxibranschen fungerar efter den omreglering som gjordes 1990, och den bör göras med inriktning på behovet av att reformera nuvarande regelverk. Bara så kan vi komma till rätta med de taxiföretag som agerar oseriöst. Vi vill också påpeka att vi inte ställer oss främmande till ett införande av statligt satta taxameterpriser om detta skulle visa sig vara det som krävs för att komma till rätta med nuvarande problem. Herr talman!
Med hänsyn till detta ställer vi oss bakom betänkandet och yrkar bifall till förslaget, även om det lämnar mycket kvar att önska.
Nina Kain (SD):
Trots att 83 procent av Socialdemokraternas egna väljare är emot en ökad kvotering av föräldraförsäkringen, och trots att regeringen själv för bara några veckor sedan konstaterade att många barn skulle bli lidande av en individualiserad föräldraförsäkring fattade Socialdemokraternas kongress nyligen beslut om att driva just en sådan politik.
Om Stefan Löfven och hans parti får som de vill kommer alltså alla mammor i Sverige att tvingas gå på pumpen och lämna ifrån sig sina barn innan de ens har ammat klart. Med anledning av detta vill jag fråga statsministern varför han anser att han som man och statsminister är bättre lämpad att avgöra vad som är bäst för oss kvinnor och våra barn än vad vi kvinnor och mammor själva är.
Rikard Larsson (S):
Som Edward Riedl påpekade i sitt anförande är Bromma en fråga som berör hela landet. Det är frågan om flygplatsstrukturen i Stockholm som berör hela landet. Vad samordnarens uppdrag handlar om är om man kan ändra denna struktur utan negativa konsekvenser men med positiva konsekvenser för miljö och bostadsbyggande? Vi kan stå här och tycka olika, tro olika och argumentera olika.
Men det är viktigt att man, innan man fattar eventuella beslut, vet vilka konsekvenser besluten får. Det är det uppdraget som samordnaren har - inget annat. Därför har jag en fråga till Edward Riedl. Om man läser samordnarens uppdrag ser man att det resoneras om ett antal frågor. Varför tycker inte Moderaterna att det är viktigt att utveckla Arlanda flygplats?
Varför tycker inte Moderaterna att det är viktigt att skapa förutsättningar för bostadsbyggande i Stockholm? De frågorna tycker jag att Edward Riedl och Moderaterna borde svara på. Edward Riedl var inne på flygstrategin. Moderaterna är starkt kritiska till regeringen och misstänksamma mot regeringens ambitioner. Detta är uppenbarligen en viktig fråga.
Vi tycker att det är en viktig fråga att få fram en flygstrategi. Men om det är en viktig fråga för Moderaterna, varför tog det 7 år, 10 månader och 20 dagar innan ni tog något initiativ? Varför väntade ni till 20 dagar innan ni avgick som regering innan ni började arbeta med frågan om en flygstrategi?
Rikard Larsson (S):
Det är regeringens beslut om uppdraget till samordnaren som jag utgår från i mina inlägg och i min bedömning av hur man hanterar frågan. Jag tror att det hade varit bra om Edward Riedl hade utgått från det när han diskuterar Brommafrågan. I stället för att måla upp andra bilder av vad regeringen vill och inte vill göra kan man titta på vad regeringen gör. Då kan man läsa uppdraget till samordnaren.
Då kommer vi tillbaka till utvecklingen av Arlanda och bostadsbyggande i Stockholm. Edward Riedl säger att han inte har någonting emot utvecklingen av Arlanda. Men varför vill ni då stoppa det uppdrag som i dag föreligger om att utveckla Arlanda? Det blir lite falskt att i ena stunden säga att man vill utveckla någonting och i nästa stund säga att man vill stoppa den utredning som har till syfte att utveckla någonting.
Jag kan notera att den borgerliga regeringen uppenbarligen satt och väntade på att någon annan skulle säga till den vad den skulle göra. Det tog 7 år, 10 månader och 20 dagar innan någon sa till den borgerliga regeringen att man ville att den skulle göra en flygstrategi. Då sa den borgerliga regeringen att man skulle ha en flygstrategi.
Jag har länge trott att när jag kom hit till Sveriges riksdag skulle jag få se en allians som var mycket frustrerad över att man hade hamnat i opposition. Men vad jag nu ser är snarare en allians som är frustrerad över att man har suttit i majoritet. Då tror jag att det är välgärning för utvecklingen i Sverige att vi har fått en annan regering.
Rikard Larsson (S):
Jag måste säga att jag inte riktigt förstår den här inställningen från Sverigedemokraterna - rädslan för fakta, rädslan för kunskap. Sverigedemokraterna säger att man är övertygad om att Bromma ska vara kvar. Man vill inte lägga ned Bromma.
Men man vill inte ens låta någon titta på om man kan utveckla flygplatsstrukturen i Stockholm. Är man rädd för att det faktiskt går att lägga ned Bromma? Är man rädd för att det ska komma fram fakta som gör att det skulle vara bra att lägga ned Bromma och att man då måste ändra sina åsikter? Sverigedemokraterna och Tony Wiklander frågar vad det är som gäller och hur uppdraget ser ut.
Man anser att man får olika besked. Men det är det som är fördelen med vårt sätt att fatta beslut i det här landet: Vi fattar beslut, och så lägger vi ut besluten så att vem som helst kan läsa dem. Då finns det beslutet om uppdrag till en statlig samordnare för Bromma flygplats. Det går att läsa, rakt upp och ned. Där står inte någonstans att beslutet är fattat om att lägga ned Bromma flygplats. Där resoneras om att pröva förutsättningarna.
Man ställer ett antal krav. Det ska kunna visas vilka konsekvenser det skulle få, hur Arlanda kan utvecklas och hur bostadsbyggandet i Stockholm kan utvecklas. Där finns inte ett ord om att vi redan nu har bestämt oss för att lägga ned Bromma flygplats, och därför är min fråga till Tony Wiklander: Vad är det som är så fel med att titta på flygplatsstrukturen och infrastrukturen i Stockholm? Fungerar den perfekt i dag?
Vad är det som är så fel med att titta på hur man kan öka förutsättningarna för bostadsbyggande i Stockholm? Fungerar bostadsmarknaden perfekt i dag?
Rikard Larsson (S):
Jag kan säga samma sak. Jag är inte rädd och jag är inte kluven. Däremot är jag öppen för att titta på förändringar i min omvärld. Jag är öppen för att se om man kan göra saker på ett annat sätt. Den politik, herr talman, som i det här fallet Sverigedemokraterna representerar är en politik som utgår från att allt är perfekt, att det fungerar bra i dag. Vi har inte några utmaningar och behöver inte titta på någonting. Vi vet vad vi tycker, vi vet vad vi vill och vi kör på den linjen.
För Socialdemokraternas del vill jag säga att vi gick in i den här mandatperioden, och sitter nu i regeringsställning tillsammans med Miljöpartiet, eftersom vi ser ett samhälle som inte räcker till. Vi ser en arbetslöshet som är för hög. Vi ser ett transportsystem och en bostadsmarknad som inte fungerar.
Om vi vill göra någonting åt det, vilket vi vill, måste vi vara beredda att titta på nya lösningar, titta på alla de strukturer och system vi i dag har och fundera över om det är bästa sättet att organisera dem på eller om det finns andra sätt. Det, herr talman, är inte en linje som gäller för Sverigedemokraterna. För Sverigedemokraterna är det bra som det är. Det är färdigt. Det är dagens lösningar som gäller. Man vill inte titta på någonting.
Man vill inte utveckla Arlanda. Man vill inte förbättra bostadsbyggandet i Stockholm. Det tycker jag är synd.