KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ola Johansson (C):
Jag tar min utgångspunkt i beskrivningen av historiken som Johan Löfstrand började sitt anförande med. I beskrivningen glömdes det, som så ofta, att vi under början av 2010-talet hade en av de värsta finanskriser som vi har fått uppleva under den tid som jag har varit politiskt aktiv. Men det nämns oftast inte som en faktor för att bostadspolitiken, så som den ser ut i dag, är sådan.
Man glömmer ofta också bort att tala om att kurvorna över bostadsbyggandet ökade ganska kraftigt redan under Stefan Attefalls tid som bostadsminister 2013.
Av Johan Löfstrands anförande uppfattar jag ändå att han faktiskt håller med om att de bostäder som färdigställs med byggsubventioner, i kommuner som har planerat för och beslutat om dessa bostäder och som nu även belönas med en byggbonus, är bostäder som beslutades redan före den nuvarande regeringens tillträde, det vill säga före 2014.
Jag skulle gärna vilja höra Johan Löfstrand bekräfta att den bilden stämmer. Om vi talar om framtiden så stämmer det att vi har ett högt bostadsbyggande. Det byggs väldigt mycket, och skälen till detta är att vi har regelförenklingar på plats. Man brukade ofta raljera över de 55 uppdragen eller alla utredningar som tillsattes.
Det var ju faktiskt så att 55 uppdrag och förslag var beslutade redan när den nuvarande regeringen tillträdde. Det är i hög grad detta, i kombination med en gynnsam konjunktur, som gör att det byggs, och det byggs för att det finns människor som har råd att betala.
Frågan som jag vill ställa till Johan Löfstrand är: Hur säkerställer han att det också kommer att byggas i framtiden när räntorna stiger, kreditrestriktionerna kommer att öka och prisutvecklingen i stället för att stiga snarare dämpas?
Ola Johansson (C):
Det är ju något av en förbannelse i politiken att just när borgerliga, alliansstyrda regeringar tillträder, då inträffar en global finanskris. Vi lär få vänja oss vid det, eftersom vi ser risken för detta också under 2018. Det är också detta som är ett av de starkaste skälen till att det finns en stor skillnad mellan den budget som regeringen lägger fram och allianspartiernas budget.
Vi är mycket mer återhållsamma med statens utgifter, just därför att vi vet att någonting sådant kan inträffa. Det är en diskussion som har förts tidigare, men vi ska ha med oss detta i dagens debatt. Det tycks som om vi är överens om att det behövs blocköverskridande samtal om de långsiktiga spelreglerna.
Jag noterar också att Johan Löfstrand talar om behovet av en social bostadspolitik, vilket är en viktig faktor. Vi måste dock inse att det handlar om att se om det finns möjligheter att styra över de här omfattande subventionerna och kunna använda sig av medlen för att stärka dem som är svagast på bostadsmarknaden.
Det finns ju en anledning till att allianspartierna väljer att satsa medel på bostadsbyggande riktat till särskilda grupper, exempelvis äldre, och det är att EU:s statsstödsregler inte tillåter något annat än detta. Men det är klart att det går att diskutera hur den definitionen ska göras, det vill säga om statsstöd ska kunna användas också till att stödja personer som står väldigt långt från bostadsmarknaden i dag.
Ola Johansson (C):
Jag är tacksam för att få lyssna till den redogörelse som Eva Sonidsson gör av allt regeringen åstadkommit på det konsumentpolitiska området under mandatperioden. En sak som jag tog upp i mitt anförande, och som jag tror att hon också nämnde, är det lagförslag som är på väg och som handlar om att begränsa och ställa krav på skriftliga avtal vid telefonförsäljning. Vi har fått en del information om vad lagförslaget kommer att innebära och hur inskränkande det kommer att vara i olika branscher.
Jag har förstått att det är lagstiftarens andemening att lotterier ska vara undantagna vid telefonförsäljning. Är det någonting som skapar stora sociala problem och leder till personliga tragedier är det att fastna i spelberoende.
Man övertygas av en telefonförsäljare att teckna sig för ett abonnemang på lotter för stora nationella organisationer som har tillstånd att bedriva lotterierna. Det finns tankar på att undanta just lottförsäljning från kravet på skriftliga avtal vid telefonförsäljning. Det tycker jag är rent osnyggt. Jag vet att det är andra talare som kommer att ta upp det lite senare.
Jag undrar varför Eva Sonidsson tänker ställa sig bakom en sådan sak och hur hon annars tänker komma åt oskicket att låta människor fasta i spelberoende genom lottförsäljning via telefon.
Ola Johansson (C):
Tack, Eva Sonidsson, för svaret! Det är ett stort och komplext problem vi talar om. Jag försökte i mitt inlägg att vara lite resonerande. Telefonförsäljning kan ha många fördelar. Det är ett enkelt och snabbt sätt att kunna träffa ett avtal om att köpa en vara eller en tjänst som man behöver. Det är onödigt att ställa upp alltför höga krav på hur ett sådant skriftligt avtal ska vara utformat.
Det är också viktigt att vi inte hindrar människor från att kunna komma åt varor och tjänster som de faktiskt behöver. I min värld är inte lotter och spel någonting som någon behöver. Det är möjligt att jag inte har den tävlingsinstinkt som krävs av en lottköpare. Men jag inser att det finns väldigt många människor som har en alldeles för överdriven tävlingsinstinkt och lätt hamnar i ett sådant beroende.
Därför är det extra förvånande och nästan lite sorgligt att Socialdemokraterna när man nu lägger fram ett lagförslag om skriftliga avtal vid telefonförsäljning, som vi alla har önskat, undantar denna bransch. Där är syftet naturligtvis att tjäna pengar. Det är viktigt att föreningslivet kan göra det. Men detta gör också att människor hamnar i ett beroende. Sedan får vi gå in med samhällets insatser i form av skuldsanering.
Vi får ta hand om barn som far illa och sörja för människors fortsatta försörjning när upphovet till deras situation har kommit sig av att de har blivit övertalade att köpa lotter som de inte behöver.
Ola Johansson (C):
Som vi konstaterade tidigare i dag när socialutskottet diskuterade modernare regler om assisterad befruktning och föräldraskap är regeringspartierna inte beredda att gå vidare och utreda ett altruistiskt surrogatmoderskap. Man motiverar det med svårigheter att avgöra om surrogatmoderskapet verkligen bygger på frivillighet utan att det kan bero på tvång eller människohandel.
Vi delar inte den uppfattningen utan menar att personer som älskar varandra och vill ha barn men saknar de kroppar och fysiska förutsättningar som gör det möjligt i stället hindras genom att inte altruistiskt surrogatmoderskap, givetvis efter noggranna kontroller, kommer att tillåtas. Då återstår för de paren alternativet att resa utomlands för att ordna detta.
När det sedan inte heller blir möjligt för dem att adoptera det barn som de har skaffat sig på det sättet blir de inte formellt föräldrar fastän de skulle vilja vara det med ett vårdnadshavarskap och ett ansvar för barnet. Barnet hänvisas i stället enligt de nuvarande reglerna till sin biologiske far i den mån det går att identifiera en sådan och står rättslösa i en sådan situation.
Min fråga till Hillevi Larsson är: Tycker inte Hillevi Larsson att det är rimligt att adoptionsreglerna borde förändras på ett sådant sätt att människor som genom surrogatmoderskap skaffar sig barn i utlandet får större möjlighet att adoptera sitt gemensamma barn?
Ola Johansson (C):
Tack, Hillevi Larsson, för svaret! Det visar sig alltså att det är där skon klämmer: Regeringspartierna är inte positivt inställda till alternativet altruistiskt surrogatmoderskap över huvud taget. Det betyder att man också förvägrar de personer som har genomgått en sådan behandling i utlandet möjligheten och rätten att bli föräldrar till det önskade barnet. Det är tragiskt. Detta kanske är en diskussion som vi ska ta i andra sammanhang.
Men det handlar om att människor som till följd av genetiska förhållanden - kropparna är inte skapta för att föda barn eller har på något sätt genom sjukdom eller skada förändrats så att det inte är möjligt att skaffa barn - hänvisas till att göra detta på det sätt som jag beskrev tidigare. Jag tycker att det är tragiskt att regeringen inte önskar att gå längre i frågan.
Om det är möjligt att under ett replikskifte göra ett yrkande ber jag, fru talman, att få yrka bifall till reservation nr 11.
Ola Johansson (C):
Jag delar verkligen Emma Hults uppfattning om att det är viktigare att använda de befintliga bostäderna på ett bättre sätt än att riva dem, vilket jag också hörde henne säga att såväl Vänsterpartiet som Sverigedemokraterna var inne på att göra. Men jag hörde inte riktigt Emma Hult ta avstånd från Vänsterpartiets rivningspolitik - men det kanske kommer. Jag delar också Emma Hults uppfattning att klimatet kanske är den allra viktigaste utmaningen framöver. Trähusbyggande kan vara en av de viktigaste lösningarna.
Eftersom trä är en råvara som tar upp och lagrar koldioxid är det viktigt att se till att skogen kan planteras, växa och avverkas. Men det är en annan debatt. Jag skulle gärna vilja höra hur Emma Hult ser på det faktum att bostadsbyggandet inte når upp till byggmålen. Inte ens regeringens myndighet Boverkets byggmål uppnås när bostadsbyggandet peakar.
I stället kommer bostadsbyggandet de närmaste två åren att sjunka i omfattning med hela 30 procent. Det är ett tecken på att regeringens politik inte har fungerat. Investeringsstödet har inte gett det förväntade resultatet. Jag har inte hört någon debattör från vare sig Socialdemokraterna eller Miljöpartiet säga att de 10 000 bostäder som har tillkommit med hjälp av investeringsstöd inte skulle ha byggts i alla fall.
Det är naturligtvis svårt att leda i bevis. Min uppfattning är att ett sådant stöd styr snett. När jag nu har bostadsministerns partikollega framför mig skulle jag gärna vilja höra hennes förklaring till att bostadsbyggandet kommer att sjunka.
Eftersom investeringsstödet ligger farligt nära tankarna på att bilda någon form av statligt finansierat byggbolag vill jag höra Emma Hults åsikt om det förslag vi har fått höra om ett statligt byggföretag. Skulle det göra någon nytta?
Ola Johansson (C):
Det är inte politiken som styr - det kan man villigt erkänna. Det som hände under alliansregeringens första mandatperiod var att det blev en global finanskris som stoppade alla finansieringsmöjligheter - även när det gäller bostadsbyggande. Det är viktigt att poängtera. Det är också viktigt att Emma Hult noterar detta.
Det vi ser i dag, när bostadsbyggandet börjar backa, är att det inte råder en global finanskris, att reallönerna inte sjunker och att det inte råder ett högt ränteläge. Nu är det ovanligt gynnsamma förutsättningar för bostadsbyggande. Det är mot den bakgrunden som det är så märkligt att bostadsbyggandet minskar. Nu har vi hört Vänsterpartiets förslag, och jag är glad att Emma Hult tar avstånd från att skapa ett statligt bostadsbyggande.
Det är häpnadsväckande. Med de problem vi ser på bostadsmarknaden, där många har svårt att ta sig in på marknaden, skulle ett sådant förslag, om det realiserades, med hänsyn till EU:s statsstödsregler inte fungera på något annat sätt än att det syftar till att få fram bostäder åt särskilda grupper.
Det ligger nära en mycket angelägen och stundtals farlig diskussion som handlar om hur en social bostadspolitik ska utformas, och det är viktigt för framtiden att ta den typen av diskussioner på allvar. Men om det är staten som ska lösa problemen är jag oerhört tveksam till. Jag upprepar ändå min undran.
Givet den goda konjunkturen, givet det låga ränteläget och givet ökande reallöner finns ett sjunkande bostadsbyggande. Jag skulle vilja höra Emma Hults förklaring - om det inte är politikens fel.
Ola Johansson (C):
Äntligen kommer riksdagen att vara enig om att vilja utvärdera den så hårt kritiserade sjöfyllerilagen. Som ofta annars när det handlar om våra attityder till alkohol, dess bruk, tillgänglighet och eventuella skadeverkningar finns det skilda uppfattningar, som inte alltid följer parti- eller blockgränser. Därför är det extra glädjande att vi i civilutskottet har nått fullständig enighet om behovet av att utvärdera sjöfyllerilagen.
Sjöfyllerilagen säger att 0,2 promille ska vara den högsta gränsen för att få framföra en fritidsbåt. De flesta som har krävt en utvärdering i denna fråga har varit inne på att den gränsen borde sättas högre och åtminstone harmoniera med vad som gäller i andra länder, till exempel runt Östersjön, nämligen 0,5 promille.
Men, fru talman, som ett första steg ska det ske en utvärdering, och jag förutsätter att regeringen skyndsamt ser till att genomföra den. Jag håller med Lars Beckman och Caroline Szyber om att det är viktigt att regeringen genomför utvärderingen på ett sådant sätt att den blir oberoende och inte politiseras utan baseras på sak.
Det är också viktigt att vi så snart som möjligt efter valet får en ny regering bestående av de fyra allianspartierna, som kan börja arbetet med att ändra lagen i en mer liberal riktning. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag.
Ola Johansson (C):
I replikskiftet med Jens Holm blev det ganska tydligt vilken resa Miljöpartiet har gjort i den här frågan. Jag tycker att miljöministern gjorde många klarlägganden som jag tror är viktiga att ha med sig i den fortsatta diskussionen. Dock finns det en misstro från de allianspartier som ingick i energiöverenskommelsen gällande huruvida andemeningen i den verkligen kommer att slå igenom när lagen sedan tillämpas. Jag tror att den misstron kvarstår.
Jag kommer att återkomma till det, men man kan ju konstatera att det ofta är lättare att stå på utsidan och titta in än att stå på insidan och titta ut. Jag tycker att det var ganska tydligt i det förra replikskiftet. Äntligen, sa miljöministern i sin inledning. Regler har funnits som inte har fått genomslag i dagsläget, och det finns en oro över att prövningssystemet inte är förutsägbart.
Då vänder jag mig till vattenkraftsägarna, som har upplevt denna oro. Den oron kvarstår sannolikt hos många av dem som i dag befinner sig i en prövningsprocess och prövas enligt den befintliga, enligt miljöministern otillräckliga, lagstiftningen.
Det vore bra med ett klarläggande från miljöministern av hur hon ser på de prövningar som pågår med grund i gällande lag och vilka instruktioner miljöministern med anledning av beslutet i morgon kommer att ge de myndigheter som för tillfället sysslar med en prövning.
Kommer de vattenkraftsägare som är i en prövningsprocess att leva vidare med den oro som miljöministern beskriver, eller kommer de att - vilket är en uppfattning som jag tror att miljöministern och jag delar - känna att detta är förutsägbara regler som också kommer att gälla dem som befinner sig i en prövningsprocess?
Ola Johansson (C):
Ordet moratorium är någonting som vi i Centerpartiet har använt i våra riksdagsmotioner. Vi hade önskat att det fanns ett moratorium som gällde i dag. Om jag uppfattar miljöministern rätt menar hon att de prövningar som pågår och som har anmälts tidigare ska få ett moratorium intill dess att den nya lagen träder i kraft. Jag vill gärna ha ett förtydligande på den punkten. Sedan kommer vi till frågan om utvärdering.
Det är sagt att det är ett system som inte ska bli onödigt administrativt och ekonomiskt betungande för den enskilde. För den skull ska det leda till att de miljömål som är uppsatta och som vi ska pröva mot upprätthålls. Det är viktigt att klargöra vad som gäller för den utvärdering som sedan kommer att ske.
En utvärdering som inte leder till åtgärder som får anses motiverade med hänvisning till vad man ser när man genomför den är ganska kraftlös. Jag skulle vilja få ett besked från miljöministern. Hur ser miljöministern på utvärderingens syfte och status?
Kan det vara aktuellt att göra förändringar till och med i lag eller förändra instruktionerna till myndigheten för att säkerställa att de intentioner som vi har varit och är överens om i energiöverenskommelsen om en enklare prövning också kommer att verkställas i praktiken?
Ola Johansson (C):
Jag noterar att bostadsministern inte använde sina tio minuter för anförandet, vilket minskade mina möjligheter att förbereda mig, så låt oss inte slösa med tiden! Fru talman! Man kan inte bo i en bygglovsbefrielse, hur gärna man än vill.
Men det skulle underlätta för den bostadslöse och för den som har ytor i anslutning till sin bostad som kan upplåtas till en person - till exempel en student, en nyanländ eller en person som har fått jobb på en annan ort - om man på ett enkelt sätt kunde göra de ombyggnader som behövs och dessutom kunde hyra ut denna bostad med någon form av skattereduktion.
Allt detta är centerpolitik, och det vore välkommet om dessa åtgärder gällande komplementbostäder och komplementbyggnader kunde föras fram till riksdagens bord så fort som möjligt. Men det är givetvis välkommet med energipolitiska satsningar som vi helt ställer oss bakom. Peter Eriksson gav en lång redogörelse för politiska åtgärder som det faktiskt råder full enighet om i civilutskottet.
En del är till och med sådant där det finns ett tillkännagivande från utskottet som är baserat på allianspartiernas gemensamma motioner. Det är ju bra att regeringen genomför allianspolitik. Dessvärre har det dock inte gett något resultat på bostadsmarknaden, eftersom det har kombinerats med andra åtgärder som vi kommer att diskutera många gånger inför valet: missriktade subventioner, amorteringskrav och kreditrestriktioner.
Detta har gjort att bostadsbyggandet stannar av, vilket är oerhört allvarligt. Peter Eriksson tog också upp kompetensbristen. Den gör att det också finns skäl att regelförenkla ansökningsförfarandet när det gäller möjligheten att få bidrag till solel och att genomföra ett grönt avdrag på det sätt som jag redogjorde för i mitt huvudanförande.
Ola Johansson (C):
I vissa delar råder det stor enighet, och det är bra. Men för att vi ska nå ett verkligt resultat på bostadsmarknaden och i bostadsbyggandet krävs grundläggande och långsiktiga blocköverskridande reformer; det tror jag att bostadsministern och jag är överens om. Att de bostadspolitiska samtal som fördes under förra våren inte ledde till något vidare resultat kan vi också vara överens om, även om vi är oeniga om orsaken till det.
Jag brukar säga så här om regelförenklingar: De är viktiga, men det är som att trimma seglen. Har man trimmade segel finns det förutsättningar för att fartyget förflyttar sig, förutsatt att det blåser. Blåsten tycks ha avstannat avsevärt. Inte ens 5 miljarder i byggsubventioner har åstadkommit något mer än en lätt bris.
I stället ser vi en bostadsmarknad som tycks gå i kvav de närmaste åren, just som vi står här och talar, och det beklagar jag. Jag ser givetvis fram emot fler debatter om regelförenklingar och vet att vi kommer att få en sådan i nästa vecka. Den välkomnar jag också. Den gäller krav på detaljplan utanför planlagt område. Det är också centerpolitik. Jag hoppas att vi tillsammans kan fortsätta att åstadkomma de regelförenklingar som krävs.
En förändrad bostadspolitik efter valet, med verkliga reformer, kommer att skapa förutsättningar för lite vind i seglen när vi nu har trimmat dem gemensamt.
Ola Johansson (C):
Jag tänker inte pressa Eva Sonidsson ytterligare i lotterifrågan. Att folkrörelser finansierar sin verksamhet genom lotteriförsäljning till medlemmar och sympatisörer är, enligt mitt sätt att se det, oproblematiskt och ett mycket bättre sätt att finansiera sin verksamhet än andra alternativ. Jag har själv varit ordförande i ett riksförbund som är förmånstagare i ett av de stora lotterierna - dock utan att behöva försvara oseriös försäljning av dessa lotter.
Lotteriet går bra och bidrar till att stärka landsbygdens samlingslokaler och kultur. Det jag ser som problematiskt, Eva Sonidsson, är att det inte finns förståelse från regeringspartiernas sida för att det kan ta tid att anpassa sig, att utbilda personal och skapa fungerade system för att kunna leva upp till intentionerna i den lagtext som vi nu fattar beslut om.
Jag tror på allvar att vi kommer att se undermåliga och illa samordnade tekniska lösningar och oskickliga säljare som skapar stora problem, kanske framför allt för konsumenterna men också för tjänsteleverantörerna och försäljarna. Jag har blivit kontaktad av stora folkrörelseanknutna försäkringsbolag som är allvarligt bekymrade över hur kort tiden blir för dem att anpassa sig.
Därför undrar jag, Eva Sonidsson, hur ni motiverar att tiden för ikraftträdande är så kort som inom tre månader, över sommaren.
Ola Johansson (C):
Tack, Eva Sonidsson, för svaret! Ja, tolv år är lång tid, och jag tror att när frågan aktualiserades för tolv år sedan var det just gåspennan och det vattenstämplade papperet man syftade på när man talade om ett skriftlighetskrav. Vi har en teknisk utveckling i samhället i dag som gör att till och med sms är en omodern metod eftersom vi har nya tekniska lösningar. Skriftlighet behöver inte vara det, utan det är en kvittering av något slag.
Det läggs också ett ansvar på säljaren att känna till hur den tekniska lösningen fungerar och informera kunden om att man har möjlighet att nyttja den. Ett förslag om skriftlighet kunde ha kommit för länge sedan. Vi kunde ha haft lagen på plats. Nu genomför vi den, i ett skede där det sker så mycket teknisk utveckling. Branschen kontaktar mig och andra för att fråga om de inte kan få åtminstone ett år på sig.
Vi föreslår mindre än ett halvår. När ni inte accepterar och går med på det tycker jag inte att ni är konstruktiva. Det är ju bara symbolpolitik. Men med det sagt skulle jag också vilja tacka Eva Sonidsson för hennes sakkunskap, hennes saklighet i debatten och hennes trevliga ton. Det gläder mig att jag har fått lov att dra ut på njutningen ytterligare lite grann.
Ola Johansson (C):
Vi kan käbbla om fakta när det gäller utsläppsminskningar. Isabella Lövins påstående att klimatutsläppen ökar med en ny regering är överbevisat. Låt oss återkomma till den frågan. Vi har rätt; hon har fel. Ett annat begrepp som jag vänder mig mot i Lorentz Tovatts inlägg är glesbygd. Han upprepar ordet glesbygd.
I min värld kan glesbygd vara en företeelse, en benämning på någonting. Men jag väljer att använda ordet landsbygd, för människor som bor på landsbygd är också samhällsmedborgare. Människor som bor på landsbygd besöker också tätorten eller storstaden emellanåt - förhållandevis ofta.
Att göra den typen av distinktioner och göra skillnad på stadspolitik och politik för hela landet känns för mig främmande eftersom människor flyttar. Människor rör på sig. Människor ska ha möjlighet att göra sina ärenden och använda de sätt att resa som gör att också staden blir tillgänglig.
"Allt åt alla" var en klyscha som slängdes fram om Centerpartiet. Man skulle kunna vända på det och påstå att Miljöpartiets politik innebär lite åt några. Jag tror inte att det är den framgångsrika vägen här.