KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ardalan Shekarabi (S):
Tack, alla kära riksdagsledamöter, för en mycket bra diskussion! På ett beklagligt men ändå tydligt sätt klargör den skillnaderna i svensk politik. På ena sidan har vi en regering som vill att vi ska ha krav på de aktörer som är verksamma inom den offentligt finansierade välfärden och som får rätt att ta emot skattepengar för att bedriva välfärdsverksamhet och skolverksamhet.
Det kravet går ut på att man ska ha en viss begränsning av vinsten i syfte att säkerställa att man som huvudregel återinvesterar överskott - som uppstår i verksamheten - i verksamheten, bland annat i personalen. På andra sidan står de fyra borgerliga partierna, Sverigedemokraterna och ungefär 5 procent av väljarna. De företräder uppfattningen att det ska vara obegränsade vinstutbetalningar från den offentligt finansierade skolan och välfärden.
Det är sorgligt att det har blivit så. Fru talman! Jag är övertygad om att svensk höger hade kunnat inta en annan position. I stället för att ägna dagar och kvällar åt att försvara läckaget från välfärden och skolan hade man kunnat försöka göra någonting åt dessa problem. Man hade kunnat se till att vi får en reglering som löser problemen och som samtidigt skapar legitimitet för de aktörer som bedriver verksamhet inom skolan och välfärden.
Det är ingen bra situation att ungefär 70 procent av väljarna har en misstro mot dagens system. Trots att vi har haft systemet på plats sedan början av 90-talet vill en majoritet inte ha vinster i välfärden. Då är det rimligt att vi försöker hitta en lösning på detta, så att de som bedriver verksamhet och som har en kommersiell karaktär i verksamheten har rätt till en rimlig avkastning på privat insatt kapital. Men som huvudregel ska överskotten återföras till verksamheten.
Det är ingen orimlig hållning. Det är definitivt ingen orimlig hållning. Men tyvärr verkar högern ha valt en annan väg, och det är bara att beklaga.
Ardalan Shekarabi (S):
Erik Ottoson har frågat mig om jag avser att uppdra åt den nyinrättade myndigheten för digitalisering att även stötta kommuner och landsting i deras arbete med öppna data. Regeringen arbetar tillsammans med Sveriges Kommuner och Landsting för en öppnare förvaltning som stöder innovation och delaktighet.
Jag delar därför Ottosons åsikt att det även är viktigt att kommuner och landsting deltar i arbetet med att tillgängliggöra och använda öppna data. I svaret på Erik Ottosons förra interpellation om öppna data gav jag exempel på vad regeringen nyligen gjort för att driva på utvecklingen av öppna data. Sedan dess har regeringen i budgetpropositionen presenterat en satsning på bland annat öppna data som omfattar 20 miljoner kronor per år i tre års tid.
Dessutom vill regeringen inrätta en ny myndighet med uppgift att utveckla, samordna och stödja digitaliseringen av den offentliga sektorn. Förslaget om en ny myndighet presenterades av Utredningen om effektiv styrning av nationella digitala tjänster i en samverkande förvaltning. Förslaget innebär att ansvaret för digitaliseringen i den offentliga sektorn, det vill säga inklusive kommunsektorn, ska samlas till en myndighet.
Enligt utredaren fanns det mycket som talade för att uppdraget att främja tillgängliggörandet av offentliga data, det vill säga det som inkluderar öppna data, hör samman med det övergripande uppdraget för myndigheten. Förslaget från utredningen bereds för närvarande inom Regeringskansliet, närmast genom beredning av ett kommittédirektiv för den organisationskommitté som ska bilda myndigheten.
Ardalan Shekarabi (S):
Jag vill verkligen tacka Erik Ottoson för engagemanget. Vi behöver det engagemanget. Jag vill uppmana Erik Ottoson att fortsätta att granska regeringens arbete. Vi behöver också press på oss från riksdagens sida. Sedan dessa frågor flyttade till Finansdepartementet förra året har vi gjort allt för att accelerera arbetet och takten i digitaliseringsprocessen. Vi har en lång resa framför oss. Våra jämförbara länder ligger nu före oss. Det får inte vara så.
Vi får helt enkelt säkerställa att de steg som tas under 2018 blir hävstång för mer radikala förändringar av hur vi arbetar med digitalisering i den offentliga sektorn. Vi har enorma utmaningar framför oss i den offentliga sektorn. Digitalisering är ett av de verktyg som måsta användas för att effektivisera så att resurserna räcker till. Det är långt ifrån tillfredsställande hur det görs i dagens situation. Saker och ting måste förändras.
Vi behöver också press på oss från riksdagens sida.
Ardalan Shekarabi (S):
Rikard Larsson har frågat kultur- och demokratiministern vilka åtgärder hon kommer att vidta för att lösa det gränshinder som finns så att gränspendlare har rätt till tjänstledighet för politiska uppdrag. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Jag tolkar frågan så att det främst handlar om tjänstledighet för politiker på lokal och regional nivå och kommer därför att fokusera på detta.
Behovet av en lagändring som ger förtroendevalda rätt till tjänstledighet även om de arbetar i ett annat land påtalades redan 2009 av dåvarande Öresundskommittén i en skrivelse till svenska respektive danska regeringen. En kartläggning av behovet gjordes av Kommittén för förstärkning av den kommunala demokratins funktionssätt i betänkandet Vital kommunal demokrati .
Kommittén gjorde bedömningen att det fanns behov av att införa regler för tjänstledighet för förtroendevalda som arbetar i ett annat land trots att antalet berörda i dagsläget är litet. Kommittén ansåg därför att möjligheten att införa en ömsesidig rätt till ledighet för förtroendevalda, primärt mellan de nordiska länderna, borde utredas vidare.
En gemensam deklaration om att underlätta förtroendevaldas tjänstledighet i Norden undertecknades sedermera på kommunministermötet 2014. Ett utkast till bilateralt avtal om ömsesidigt erkännande av tjänstledighetsreglerna för politiska uppdrag i Sverige och Danmark på lokal och regional nivå inkom 2016 från Danmark. Frågan bereds nu vidare inom Regeringskansliet.
Frågan är sedan 2014 upptagen i Nordiska ministerrådets gränshinderdatabas. Detta gränshinder är ett av Sveriges så kallade prioriterade gränshinder i Gränshinderrådet. Det är förstås viktigt att människor inte avstår från att engagera sig politiskt på grund av hinder av detta slag.
Ardalan Shekarabi (S):
Tack, Rikard Larsson, för frågan! Den svenska demokratin bygger på det regionala och lokala engagemanget. Det är en grundförutsättning för oss att demokratin på regional och lokal nivå fungerar väl. Vi har flera hot mot det.
Vi har hot och våld mot kommunala och regionala företrädare som har lett till att bara under det senaste året har flera kommunalråd och landstingsråd valt att avsluta sitt engagemang för att de känner att det finns ett hot mot till och med ens familj. Så kan det inte få vara. Den frågan får vi återkomma till.
Det finns också rättliga och praktiska förutsättningar som måste finnas på plats för att det ska fungera. I områden där vi har gränsöverskridande pendling är den typen av hinder som Rikard Larsson pekar på ett av hindren för en välfungerande lokal och regional demokrati. Vi kommer att prioritera det här arbetet. Frågan hanteras just nu på bland annat Finansdepartementet.
Den danska regeringen har i november 2014 lagt fram ett förslag till ändring av den lagstiftning som gäller i Danmark. Den lagändringen har lett till att den danska regeringen getts möjlighet att ingå bilaterala avtal. Sedan finns det en massa praktiska frågor som vi måste titta på.
Det är klart att det kan innebära en belastning för arbetsgivare eftersom det innebär att man blir tvingad att bevilja fler förtroendevalda ledighet. Men utgångspunkten är att de principer som ska underlätta politiskt engagemang som skyddas i vår lagstiftning i dag också ska gälla i gränsöverskridande situationer.
Det kommer att vara utgångspunkten för vårt arbete. Min ingång i detta är att vi ska lösa det så fort möjlighet ges.
Ardalan Shekarabi (S):
Tack, Anette Åkesson, för interpellationen och för engagemanget i de frågor som rör välfärdens utmaningar och kommunsektorns villkor! Herr talman!
Herr talman! Vi är ett av ytterst få länder i västvärlden som valt vägen att släppa in kommersiella aktörer i den offentligt finansierade välfärden, att tillåta obegränsade vinstuttag utan att egentligen kunna säkerställa att resurserna används till det som de är avsedda för.
Vi är ju helt unika i västvärlden, i Europa, i Norden med att tillåta kommersiella aktörer att ge sig in i den offentligt finansierade skolan och dela ut vinst från verksamheten. Det finns alltså inget jämförbart land som har en sådan modell. Vi måste tillåta oss själva att vara så pass ärliga och självkritiska att vi ställer oss frågan om svensk skola har blivit bättre eller sämre av vinstjakten.
Har det faktum att vi är det enda land som tillåter koncerner att ge sig in i den offentligt finansierade skolan och dessutom ha möjlighet att dela ut vinster obegränsat gjort svensk skola bättre eller sämre? Har vi fått bättre kunskapsresultat? Har vi fått mer jämlikhet? Har den svenska skolan blivit mer kompensatorisk under de senaste decennierna? Eller har utvecklingen gått åt fel håll? Herr talman!
Jag har stor respekt för Anette Åkesson, inte minst på grund av hennes engagemang i dessa frågor. Men jag har genuint svårt att förstå engagemanget för att vi ska ha obegränsade vinster i välfärden. Det är skattepengar som ska användas till välfärden som rinner ut ur verksamheten.
Senast konstaterade Skolverket att man behövde stoppa en del riktade statsbidrag eftersom pengarna användes till annat än vad de var avsedda för i kommersiella friskolekoncerner.
Är det denna väg vi vill gå? På vilket sätt ska vi upprätthålla tilliten till de offentliga institutionerna om vi från regering och riksdag tvingar medborgarna att betala skatt men inte kan försäkra medborgarna att deras skattepengar faktiskt kommer att användas till att anställa lärare eller undersköterskor eller investeras i välfärden? Herr talman! Vi är unika i att tillåta denna vinstjakt i skolan och på utbildningsområdet.
Någonstans måste vi vara så pass ärliga med oss själva att vi vågar kritiskt granska om denna unika position har gjort vårt land och vår skola bättre eller sämre.
Ardalan Shekarabi (S):
Anette Åkesson hade ett ganska långt inlägg och berörde många olika perspektiv och områden, men det var uppenbart att ett perspektiv inte fanns med. Så låter det också från Moderata samlingspartiet när man debatterar dessa frågor. Det finns en blind fläck, och det är en total ovilja att beakta en aspekt, nämligen våra lärare.
Det går inte att ha utbildning och skolverksamhet av hög kvalitet utan att fokusera på lärarnas villkor. Kvaliteten i svensk skola skapas inte av regering och riksdag, utan det är lärarna, professionen i den svenska skolan, som står för kvaliteten.
Det innebär att de villkor som lärarna får är helt avgörande för skolans kvalitet och för våra förutsättningar att nå kunskapsmålen i svensk skola.
Problemet med Anette Åkessons och numera Moderaternas sätt att se på denna fråga är att vinsterna i den svenska skolverksamhet som drivs av kommersiella bolag med obegränsade vinstutdelningsmöjligheter uppstår där merparten av kostnaderna finns. Var finns då merparten av kostnaderna i svensk skola?
Jo, i personalen, i de lärare som sliter i svensk skola. Vad gör man om man vill maximera vinsten i svensk skola? Jo, man drar ned på bemanningen, minskar lärartätheten, ger lärarna lägre löner och anställer fler obehöriga lärare med lägre lön. Det är här vinsterna uppstår.
Vem betalar då priset för dessa vinster? Jo, det gör de som jobbar i svensk skola. Utan fokus på deras villkor kommer vi inte att klara av de utmaningar vi har i svensk skola. Herr talman! Anette Åkesson hade fel på en punkt. Vi är inte det enda land där man får välja offentligt finansierad skolverksamhet. Det är många länder i västvärlden som har modeller med valfrihet inom skolan.
Det finns dock inget annat land som tillåter vinstutdelning i denna form från den offentligt finansierade skolan.
Om det inte görs några vinster, hur kommer det sig då att det är så attraktivt för riskkapitalbolag och andra typer av kommersiella investerare att ge sig in i svensk skola? Varför ser vi då börsnoteringar av koncerner?
Det finns stora möjligheter att göra vinst i svensk skola på bekostnad av kvaliteten genom att dra ned på bemanningen och försämra villkoren för lärarna. I slutändan är det våra elever som drabbas. Vi måste erkänna att vi har varit naiva. Vi har trott att marknaden kan lösa skolans problem. Men svensk skola är ingen marknad.
Utbildning är inget marknadsområde, utan den ska utgå från de kunskapsmål som sätts upp och hanteras av den profession som har rätt kunskap och erfarenhet för att bedriva pedagogisk verksamhet.
Vi måste tillbaka till professionsautonomin, sätta lärarnas behov i fokus och på så sätt höja kunskapsresultaten i skolan. Detta är inte förenligt med vinstjakten.
Ardalan Shekarabi (S):
Jag vill tacka Anette Åkesson för debatten och avslutningsvis påminna dem som lyssnar på den om att det faktum att sju av tio svenskar vill begränsa vinsterna i den svenska välfärden och skolan visar att svenska folket ser vinsterna där som ett samhällsproblem. De har sett JB-konkursen.
De har sett hur de stora övervinster som föregick konkursen drabbade barn och ungdomar som gick i skolan. De har sett hur våra lärare fått betala priset för lägre bemanning i de kommersiella fristående skolorna. De har sett att skoletableringar sker utifrån lönsamhet, inte utifrån behov som våra medborgare och elever har.
Mot denna bakgrund väljer en majoritet av svenskarna, en majoritet av de moderata väljarna, en majoritet av de sverigedemokratiska väljarna och en majoritet av de socialdemokratiska väljarna att motsätta sig obegränsade vinster i den svenska skolan. Herr talman! Dessa medborgare har rätt.
Det är vi som är unika med vår obegränsade vinstjakt i världen, och det är dags att politiken - från höger till vänster - erkänner misstagen, begränsar vinsterna i skolan och välfärden och kombinerar vår modell med mångfald och valfrihet för brukare, elever och medborgare med ordning och reda i skolan.
Detta förutsätter kontroll över resursanvändningen så att vi kan säkerställa att skattebetalarnas pengar faktiskt används till det som de är avsedda för. Tack så mycket för debatten!
Ardalan Shekarabi (S):
Lars Beckman har frågat mig vilka åtgärder jag vill vidta för att säkerställa att kommunala fritidsaktiviteter för barn inte organiseras av en av arbetarrörelsens politiska organisationer.
Lars Beckman har även frågat om jag anser att det är en önskvärd ordning att politiska organisationer ansvarar för kommunala sommarläger och fritidsgårdar samt om jag avser att inte vidta några åtgärder mot att kommunalt finansierad verksamhet kan kräva att personalen måste dela arbetarrörelsens värderingar.
Kommuner och landsting är viktiga aktörer i det lokala arbetet med kultur- och fritidsaktiviteter, som bland annat riktar sig till barn och unga. Kultur- och fritidsverksamhet är ett område där kommuner och landsting i huvudsak agerar utifrån sin allmänna kompetens, vilken grundar sig på de allmänna befogenheterna enligt kommunallagen. Kommuner och landsting har enligt regeringsformen ett starkt självstyre.
Detta innebär att utrymmet för självbestämmande och egna initiativ från kommunerna och landstingen är stort. Det finns inget som hindrar att kommuner och landsting upphandlar kultur- och fritidsverksamheter som utförs av organisationer med olika verksamhetsinriktningar. En stor variation av verksamheter och inriktningar inom den kommunala kultur- och fritidsverksamheten utgör en tillgång som bidrar till den lokala mångfalden.
Kommuner och landsting ska självfallet iaktta saklighet och opartiskhet samt värna om demokratiska grundläggande värderingar i sin verksamhet. Enligt gällande upphandlingsregelverk ställs även krav på att upphandlade myndigheter ska behandla leverantörer på ett likvärdigt och icke-diskriminerande sätt.
Därutöver har en leverantör som inte vinner en upphandling möjlighet att begära överprövning i domstol om denne anser att den upphandlade myndigheten till exempel har brutit mot en bestämmelse i regelverket. Utöver detta ska kommuner och landsting enligt den kommunala likställighetsprincipen behandla sina medlemmar lika om det inte finns sakliga skäl för något annat.
Detta innebär att medlemmar eller grupper av medlemmar i samma situation ska behandlas lika och att särbehandling endast får ske på saklig och objektiv grund. Jag har förtroende för den kunskap och erfarenhet som finns ute i landet och utgår från att dessa principer beaktas.
Ardalan Shekarabi (S):
Tack, riksdagsledamöterna, för denna interpellationsdebatt! Det finns anledning att inledningsvis poängtera vad denna debatt har för syfte.
Nu får vi gå till de regelverk vi har - regeringsformen, riksdagsordningen och riksdagens interna bestämmelser - för att ta reda på vad en interpellationsdebatt kan handla om, eftersom riksdagsledamoten Lars Beckman nämner förslag som presenteras av det socialdemokratiska partiet inför valet i september 2018 och som handlar om förbud mot religiösa skolor. Det är inte ett förslag som behandlas av regeringen.
En riksdagsledamot kan ställa en interpellation till ett statsråd i en angelägenhet som angår statsrådets tjänsteutövning, alltså regeringens hantering av ärenden. Jag deltar i denna interpellationsdebatt i egenskap av civilminister och representant för regeringen, inte minst med anledning av mitt ansvarsområde: lagreglering av kommunal verksamhet.
Jag svarar utifrån min portfölj som civilminister. Förslaget om att stoppa religiösa friskolor, som är ett socialdemokratiskt vallöfte utanför regeringens hantering av ärenden, kan inte vara föremål för denna interpellationsdebatt. Detta är inte ett forum för diskussion om partipolitiska frågor som ligger utanför regeringens hantering av ärenden.
Det finns däremot andra forum, som talmannen säkerligen kan upplysa riksdagsledamöterna om, till exempel allmänpolitiska debatter som anordnas i riksdagen när det finns förutsättningar att föra en partipolitisk debatt i kammaren. Sedan har vi obegränsade möjligheter att föra en debatt utanför denna kammare om de lagförslag som olika partier presenterar inför valrörelsen.
För att gå tillbaka till den rättsliga frågeställning som kan vara föremål för diskussion i denna debatt så är kultur- och fritidsverksamhet, som är verksamheter som ofta riktar sig till barn och ungdomar, ett oreglat område. Där finns normalt sett ingen skyldighet för kommuner att tillhandahålla den typen av tjänster.
Däremot bedriver kommuner kultur- och fritidsverksamhet också i den oreglerade delen utifrån de allmänna befogenheter som våra kommuner har i enlighet med kommunallagen. Herr talman! Vi har valt en ordning i Sverige där vi har ett mycket stort förtroende för landets kommuner och landsting.
Det kommunala självstyret i vårt land är skyddat i vår grundlag - regeringsformen.
Vi har ett decentraliserat välfärdsupplägg, där kommunerna utifrån det förtroende som medborgarna visar kommunerna i lokala och regionala val vart fjärde år har ett stort handlingsutrymme att reglera och bedriva verksamheter som är frivilliga och som inte åligger kommunerna att utföra.
Detta handlingsutrymme har naturligtvis vissa begränsningar, och det är de begränsningar som följer av vår regeringsform om bland annat kompetensen men också av den nationella lagstiftningen. Framför allt finns begränsningarna i kommunallagen.
Vi vet att kommunerna bara får ta hand om angelägenheter av allmänt intresse som anknyter till kommunens område och dess medborgare. Det finns också andra begränsningar som rör hur man behandlar sina medborgare. Utifrån de frågor som ställs här är det viktigt att förhålla sig till dessa begränsningar.
Ardalan Shekarabi (S):
Låt mig inledningsvis återigen tacka riksdagsledamöterna för denna interpellationsdebatt och inte minst för det breda samhällsengagemang som tar avstamp i dessa frågor som rör spel- och lotterirättsliga frågeställningar och inte minst konstitutionella frågeställningar som lyfts fram i denna debatt. Det är glädjande att det finns ett så brett engagemang i denna kammare.
Låt mig också poängtera att jag, som minister med ansvar för kommunala angelägenheter, välkomnar att det finns riksdagsledamöter som beaktar den kommunala vardagen - även i debatten här - och som har ett kommunalrättsligt perspektiv på den politiska debatten. Det bör finnas fler aktörer som beaktar kommunernas förutsättningar och som lyfter in den kommunala verkligheten i debatten i denna kammare.
Med detta sagt vill jag återigen poängtera att kommunala angelägenheter bör diskuteras i kommuner när det inte finns rättslig reglering och tvång att bedriva verksamheter av välfärdsart.
Men när det handlar om debatten här i riksdagen måste vi utgå från det nationella regelverket i enlighet med vår grundlag och riksdagsordning. Då vill jag återigen påminna riksdagsledamöterna om att vi har en kommunallag. Där fastställs de allmänna begränsningar som finns i det kommunala handlingsutrymmet och i det kommunala självstyret.
Sedan finns det speciallagstiftning på lagreglerade områden som också helt enkelt innebär en del begränsningar och regelverk som kommunerna måste förhålla sig till.
När det gäller köp och finansiering av verksamheter som utförs av privata aktörer har vi ett mycket detaljerat regelverk i bland annat lagen om offentlig upphandling och lagen om valfrihetssystem där det ställs generella krav på upphandlande myndigheters agerande. Herr talman!
Det är mycket svårt för mig att i en sådan här debatt uttala mig enskilda ärenden som rör offentliga upphandlingar. Men det gläder mig att det i vårt land finns konkurrensrättsliga och upphandlingsrättsliga tillsynsmyndigheter som utövar tillsyn gentemot kommunerna.
Är det så att kommuner begår lagbrott eller agerar i strid med bland annat det upphandlingsrättsliga regelverket har vi naturligtvis en ordning för detta som bland annat Konkurrensverket ansvarar för. Ur det generella perspektivet vill jag återigen påminna ledamöterna om att vi bör respektera det kommunala självstyret.
Vi bör respektera den skillnad som görs på lagreglerade områden där kommuner har att hantera rättsliga åligganden och de områden där kommuner frivilligt väljer att tillhandahålla tjänster och erbjuda kommunmedborgarna tjänster.
Ardalan Shekarabi (S):
Jag vill avslutningsvis återigen tacka Lars Beckman och övriga som deltagit i diskussionen för denna debatt. Jag beklagar att jag har sett som min uppgift att upplysa riksdagsledamöterna om de grundlagsrättsliga förutsättningar som gäller vid interpellationsdebatter.
Jag ser fram emot att diskussionen förs i forum där det finns rättsliga förutsättningar att närma sig de frågeställningar som är mer av generell art som lyfts fram i denna debatt. Det är viktigt att vi respekterar vår regeringsform och riksdagsordning vad gäller den här typen av debatter.
Men det är också viktigt att vi står upp för det kommunala självstyret, som verkar vara under attack i dagens politiska dialog och samtal. Många förslag som lyfts fram av olika partier och aktörer går ut på att begränsa det kommunala självstyret.
Denna regering har tydligt tagit ställning för den decentraliserade välfärdsmodellen och vårt sätt att organisera välfärden utifrån självstyret för våra kommuner och landsting. Det är ett sätt som är värt att försvara. Det kommer alltid att finnas synpunkter på hur självstyret utövas i enskilda kommuner och landsting.
Det kommer alltid att finnas de som menar att de kommunerna gör felaktiga val utifrån de politiska och principiella ställningstaganden som finns i vårt land bland medborgarna. Det är i slutändan kommunmedborgarna, medlemmarna i kommunen, som i allmänna och fria val får välja om eller avsätta de kommunala företrädarna.
Det kan naturligtvis vara en fråga som diskuteras i Gävle kommun under de kommande månaderna.