Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
I denna debatt om Arbetsförmedlingen och förmedling av arbete vill jag börja med att ta upp de ord som statsrådet avslutade sitt första inlägg med: "Arbetsmarknadspolitiken ska fungera i hela landet. Oavsett var en arbetssökande bor ska man kunna få stöd i sitt arbetssökande om man behöver det, och det är ett statligt ansvar att tillse detta." I september 2019 stängs en telefon av en handläggare på en arbetsförmedling i Sverige.
Den som ringer utifrån via växeln till detta nummer får veta att personen inte längre jobbar där, för telefonen har varit avstängd en längre tid. Det går nu bara att nå personen via mejl, men knappt det heller, för när man skickar mejl får man svaret: Om du har allmänna frågor kan du gå in på hemsidan, men du kan också gå in på Arbetsförmedlingens Facebooksida och så vidare. Det är vad du får tillbaka på din mejl.
Det verkar inte heller som att personen är ensam om att arbeta så här. Det lär vara något som förekommer. Fru talman! Statsrådet säger i sitt interpellationssvar: "Oavsett var en arbetssökande bor ska man kunna få stöd i sitt arbetssökande om man behöver det, och det är ett statligt ansvar att tillse detta." En kvinna fick beslut om att kunna få stöd och matchning. Hon skulle välja mellan ett antal olika leverantörer för att få den tjänst hon behövde. Sedan tog det tid.
Efter över en vecka var hon fortfarande inte anvisad. Hur ser inboxen ut på Arbetsförmedlingen? När hanteras en mejlkontakt som kommit in? Hur kommer man fram när det inte finns telefontid? Vad innebär detta för de personer som söker sig till denna myndighet och som ska förlita sig på att kunna få stöd och hjälp med att söka sig till jobb?
Vad gör det med människor som inte kommer fram att det är näst intill omöjligt att få besked? Jag skulle vilja fråga statsrådet om hon själv testat kanalerna in till Arbetsförmedlingen eller satt personer att använda de länkar, mejl och telefonnummer som ska leda till handläggning i andra änden. Har regeringen och statsrådet samlat in goda exempel för att få reda på vad som verkligen fungerar där ute i verkligheten och vad det är som gör att det inte kan fungera?
Den frågan är avgörande för hur det ska gå för dem som söker arbete i vårt land via Arbetsförmedlingen. Det är de som kan åstadkomma resultat på riktigt - och faktiskt i slutänden kan åstadkomma förändring för personer genom att dessa går från arbetslöshet till arbete - som måste arbeta med dem som förlorat sitt arbete eller aldrig kommit i fråga för arbete. Introduktion till arbete är nästan så långt från arbete man kan komma emellanåt.
I alla fall är detta den känsla och upplevelse som finns. Arbetsförmedlingen är inte en plats för att förmedla arbete. Arbetsförmedlingen samlar människor och tar beslut, som ofta dröjer alldeles för lång tid. En arbetsförmedlare har 400 ärenden. Finns det ens tid att förmedla arbete om man skulle vilja? Att det finns kommuner som önskar ta över Arbetsförmedlingens roll är fullt förståeligt, samtidigt som det är sorgligt.
Det är en vädjan utifrån ett system som inte fungerar. Det sorgliga är att så många människor råkar illa ut när de inte kommer fram. Detta kan pågå eftersom det inte finns incitamentsstrukturer för att få ut människor på arbetsmarknaden. Statsrådet har besvarat Lars Beckmans fråga om regeringen vill genomföra en kommunalisering av svensk arbetsmarknadspolitik med ett nej, som jag förstår det.
Lars Beckmans tredje fråga i interpellationen var om det gjorts en analys av hur en kommunalisering skulle gynna arbetssökande och arbetsgivare. Skulle kommunal medverkan påverka dem? Finns det kommunala begränsningar? Vad gör detta med möjligheten att få en chans att förmedla arbete för de företag som är duktiga på detta?