KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Damberg (S):
Ulrika Carlsson svarar fortfarande inte på frågan varför det skulle vara mer kvalitet med 10 000 platser nästa år än i år. Det hade väl kunnat gå att använda samma process förra året, som vi föreslog just därför att vi såg att arbetslösheten var så hög. Nu kommer de studenter som ville komma in på sin utbildning att få vänta ett helt år på att komma in. De går arbetslösa i stället. Det var ett felaktigt val man gjorde.
När det gäller de nya universiteten ska jag inte förlänga debatten för mycket, men det är klart att de är oerhört frustrerade över att de inte spelar efter samma regler som de andra. Spelreglerna är så riggade att de inte kan konkurrera på samma villkor. Det här borde ni i Centerpartiet ha åtgärdat om ni tycker att det är viktigt med forskning och utveckling i hela landet. Det har vi sett till i vår budget för att rätta till de värsta avarterna. Ulrika sade förut i sin inledning att vi är överens om allting i detta. Nej, vi ger besked på ett antal punkter som skiljer sig från era.
Vi ger beskedet till unga människor att vi vill ge fler möjligheter att förverkliga sina utbildningsdrömmar. På lång sikt är vårt mål fortfarande att 50 procent ska kunna gå vidare till högre utbildning. Vi vill genomföra ett ordentligt kvalitetslyft. Det är ett viktigt besked till de studenter som är inne i högskoleutbildningarna i dag. Vi vill ha fler seminarier och fler föreläsningar, och vi har avsatt pengar för detta. Vi anser att alla universitet och högskolor runt om i landet är viktiga och behövs för att lyfta utbildningsnivån och skapa tillväxt och fler jobb i hela landet.
Därför riggar vi ett forskningsfinansieringssystem som ger möjlighet för alla att växa och utvecklas. Till de studenter som i dag är inne på universitet och högskolor, som viger flera år av sitt liv åt högre utbildning, säger vi: Det lönar sig. Men vi kommer inte att glömma er nu när det är dåliga tider. Vi vill rikta särskilda insatser på att ni ska komma ut på praktik- och traineeplatser.
Det är en väldig skillnad mot den borgerliga politik som har förts på senare år, som innebär att man har minskat antalet studieplatser och därmed förnekat unga människor deras möjligheter att förverkliga sina utbildningsdrömmar. Man har svikit vallöftet om miljardsatsningar på kvalitet. Man har stängt dörren för människor med arbetslivserfarenhet att komma vidare till studier. Man har försökt svälta ut de nya universiteten. Man har försvagat studentinflytandet. Dessutom har man stängt ute svenskt näringsliv från möjligheten att vara med och forma viktiga branschforskningsprogram för att trygga och skapa nya jobb i vårt land.
Det är klart att det är skillnad också på utbildnings- och högskolepolitikens område.
Mikael Damberg (S):
Vi diskuterar ett betänkande med ett antal reservationer. En av dem, reservation 2, handlar om kvalitetssystemet. Jag tycker att det är rimligt när vi har en reservation om det framtida kvalitetssystemet kan diskutera kvalitetssystemet. Det vore jättemärkligt om vi inte kunde ha en sådan debatt här i dag. Jag blir lite fundersam.
I reservationen skriver vi socialdemokrater: För att en kvalitetsbaserad resursfördelning ska fungera måste kriterierna tas fram i nära dialog med landets lärosäten. Jag har en enkel fråga: Delar Betty Malmberg den analysen? Bör det vara på det sättet att sektorn är med och tar fram kriterierna för ett framtida kvalitetssystem? Det är en ganska enkel fråga.
Den andra frågan är: Har Högskoleverket helt fel i sin analys? Det är nu ute och presenterar både på hemsidan och i andra sammanhang att regeringens förslag är amatörmässigt. Det är illa framtaget, och det riskerar att vi inte kommer att möta de europeiska standarderna för kvalitetsgranskning. Det är ganska allvarliga frågor för både studenter och högskolor framöver huruvida det blir så eller inte.
Om man inte lyssnar på Högskoleverket, den egna expertmyndigheten för kvalitetsutvärdering, kan man lyssna på SFS och Sulf. Man skriver så här: Departementets förslag är olämpligt, olyckligt, otydligt och delvis obegripligt. Det är en annan sammanfattning av regeringens politik på det här området. Min fråga till Betty Malmberg är: Vad tycker regeringen egentligen om Högskoleverkets kritik på den här punkten?
Borde det inte vara så att man utformar ett kvalitetssystem i nära dialog med sektorn? Vad är annars ordet autonomi värt?
Mikael Damberg (S):
Det är intressant att Betty Malmberg inte verkar veta vad regeringen kommer att lägga fram för förslag och inte ens kan ha synpunkter på processen för hur förslagen tas fram, eftersom som det är vad vi diskuterar. Vi diskuterar huruvida vi ska ha en process där sektorn ska vara delaktig i framtagandet av de kvalitetskriterier som ska gälla. Betty Malmberg säger att det ska vara så.
Vi har nu haft en process där universitet och högskolor och Högskoleverket tillsammans har jobbat fram ett kvalitetsutvärderingssystem som departementet uppenbarligen kommer att frångå. Var det viktigt med dialogen och att man var överens borde väl det gälla. Det är uppenbart att det inte gör det. Sedan hoppas jag att Betty Malmberg vet vilket förslag som regeringen kommer att lägga fram om detta. Ni behöver inte berätta det för mig.
Men ni kan i varje fall kommentera den kritik som väcks mot att man frångår det förslag som sektorn har jobbat fram. Det är en större fråga än huruvida regeringen har rätt att lägga fram vilket förslag man vill. Regeringen får alltid lägga fram de förslag man vill. Problemet är att vi har en regering som vill ha självständiga lärosäten och autonomi. I den fråga som är viktigast för universitet och högskolor känner nu sektorn att regeringen inte lyssnar på den.
Det handlar om kvaliteten i utbildningarna. Det blir lite innehållslöst. Det är inte bara Högskoleverket som säger det och många universitet och högskolor, utan det är Sulf och SFS. Vilken roll har regeringen till högskolesektorn? Det är första gången på 15 år som Högskoleverket inte får vara med och styra utformningen av landets utvärderingssystem. Det är en stor fråga.
Hur ser regeringen på autonomi och lärosätenas självständighet, och framför allt på Högskoleverkets oberoende, granskande roll?
Mikael Damberg (S):
Till Finn Bengtsson vill jag säga när det gäller Autonomiutredningen att universitet och högskolor själva planerar sina utbildningsutbud i dag. Jag vet inte om du vill ha en förändring i den ordningen; jag förstod inte det. Det finns ett takbelopp, och jag har inte förstått att Moderaterna eller Folkpartiet vill avskaffa det. Vad beträffar Autonomiutredningen har vi sagt att vi är beredda att diskutera med regeringen. Förre högskoleministern lovade att bjuda in mig till samtal för att vi skulle ha ett brett samförstånd i en sådan viktig fråga för högskolesektorn. Jag väntar fortfarande på ett sådant samtal.
Jag tror att sådana frågor vore bra att lösa i samförstånd över politikens blockgränser. Jag vore tacksam om ett sådant samtal kom till stånd. Kan Finn Bengtsson medverka till att sådana överläggningar sker vore det positivt för svensk politik. Vad gäller ministerns svar om omsvängning finns det väl ingen större omsvängning än regeringens 10 000 nya platser. Krisen på arbetsmarknaden kom inte den här månaden utan har funnits i mer än ett år.
I 20 års tid har vi vetat att det kommer stora ungdomskullar nu. Det är inte hokus pokus. Vi visste att det var många gymnasieelever som skulle söka till högskolan nu. För långt över ett år sedan sade vi: Preparera högskolan för den ungdomskull som kommer! Men ni sade: Nej, vi ska inte bygga ut; vi ska vänta.
Det betyder att nu när vi har en svår situation på arbetsmarknaden säger ni: Nästa år kommer platserna. Hade det inte varit bättre om platserna kommit nu? Jag tycker att det är felprioriterat. Vi väljer att bygga ut med 12 000 platser i stället för 10 000. Vi satsar också 400 miljoner kronor i nya kvalitetspengar. Det här är er andra eller tredje budget i rad utan kvalitetspengar till högskolesektorn.
Vi tar ansvar och väljer att investera i utbildning för människor. Vi tror nämligen att det bästa sättet att ta Sverige ur krisen är att satsa på den ungdomsgeneration som växer upp. Ni väljer skattesänkningar med lånade pengar. Det är fel tänkt.
Mikael Damberg (S):
Det här med statistik är inte enkelt. Jag vet inte om Utbildningsdepartementet har en särskild avdelning för statistik. Om jag läser Högskoleverkets rapport rätt har andelen av respektive årskull som senast vid 24 års ålder påbörjat en högskoleutbildning konsekvent minskat. Högskoleverket skriver om en viss marginell ökning i den yngsta åldersgruppen under det senaste året. I övrigt har det varit en minskning. Det är möjligt att jag läser rapporten fel.
I alla fall är det så här jag sammanfattar det hela. Det intressanta är att regeringen nu säger: Vi har inga nya förslag. Vi har ingenting nytt för att bryta snedrekryteringen. Man säger också: Den utbyggnad som skedde av högskolorna spelade ingen roll. Men på tio år fördubblades antalet arbetarbarn som studerade vid högskola.
Vi nådde en situation där barn med utländska föräldrar i lika stor utsträckning som andra i samhället studerade vidare vid högskola. Fortfarande är det dock sex eller sju - jag minns inte exakt - gånger vanligare att barn med akademiska föräldrar studerar vidare än att barn som har lågutbildade föräldrar gör det. Det här får väl inte bli bara en statistikfråga. Det handlar väl om människor.
Om vi fördubblar antalet människor med arbetarbakgrund som kan gå vidare och studera vid universitet och högskola innebär det en enorm förändring för de här människorna. Jag hoppas att också högskoleministern tycker det. Sedan vill jag bara nämna de skattesänkningar som har diskuterats, till exempel att avskaffa värnskatten, vilket Finn Bengtsson lade upp. Det vill inte ens din egen statsminister göra. Någonstans får ni alltså ha ordning på argumentationen.
Antingen har ni sänkt skatten mycket för dem med höga inkomster och hög utbildning, som vi brukar hävda att ni har gjort, eller så har ni sänkt skatten för dem med låg utbildning och låga inkomster. Ni får inte riktigt ordning på det där. Jag kan dela högskoleministerns uppfattning att det finns ett antal framför allt kvinnodominerade yrken på högskolesidan som behöver en rejäl löneutveckling. Vi fattar inte beslut om det politiskt, men förutsättningarna är viktiga.
Jag tror att regeringen bedriver en politik som kommer att öka den sociala snedrekryteringen under de kommande åren, och jag tycker att det är synd.
Mikael Damberg (S):
Det är en viktig interpellation Tommy Waidelich ställt. Den handlar om unga människors möjlighet att förverkliga sin dröm om att starta ett vuxenliv, flytta hemifrån, kanske studera på annan ort. Vi har en bostadsbrist i Sverige som exploderat på senare år. Unga människor drabbas alltså inte bara av Europas högsta ungdomsarbetslöshet utan möter också en bostadsmarknad som inte fungerar för dem. Vad får vi då för svar av regeringen?
Jo, vi har bostadsminister Mats Odell som står i talarstolen och är väldigt nöjd för han har infört ägarlägenheter, något som knappt finns på den svenska bostadsmarknaden; vi får väl hoppas att de blir fler. I dag finns de dock knappt, och det är därför inget svar på frågan. Vi har en regering som är fullständigt passiv och tror att marknaden löser allt. Om nu marknaden löser bostadsbristen, varför har det då byggts färre bostäder nu än tidigare?
Varför byggs det så oerhört få billiga små hyreslägenheter när marknaden ska lösa bristen? Jo, därför att marknaden inte tycker att det är lönsamt att bygga små hyggligt billiga hyreslägenheter. Och då står regeringen med armarna i kors att tycker att det får marknaden lösa. Är man ung får man lösa det på något annat sätt. Alternativet är att man gör som oppositionen föreslagit, har ett riktat investeringsstöd.
Mats Odell talar om subventioner som ska driva upp prisnivån. Det är inte så investeringsstödet fungerar. Investeringsstödet är riktat till dem som bygger hyreslägenheter med rimliga hyror och en bra miljöprofil. Rimliga hyror innebär dessutom en prispress på byggherrarna. Att kunna producera billigare lägenheter än vad som sker i dag kan bli ett medel för att faktiskt ställa om bostadsmarknaden.
Om man tror på politikens möjligheter att förändra framtiden och verkligheten har man ett tydligt val att göra den 19 september. Om man vill få i gång bostadsbyggandet och se till att det även byggs lägenheter som vanligt folk och unga har råd att bo i måste man lägga sin röst på en rödgrön regering. Mats Odell har uppenbarligen inga ambitioner för bostadspolitiken framöver.
Mikael Damberg (S):
När vi nu på något sätt summerar de fyra årens bostadspolitik med regeringen måste man konstatera att det inte är ett av regeringens främsta politikområden. Det har hänt väldigt lite, det som hänt har gått åt fel håll, och Mats Odell skyller på finanskrisen. Det kan man göra om man är minister utan ambitioner, eller så säger man: Vi har en situation i Sverige som är allvarlig. Det gäller inte minst för ungdomar, som jag har återkommit till flera gånger under debatten.
Ungdomar i dag i Sverige möter Europas kanske högsta ungdomsarbetslöshet och möter nu en allt tuffare bostadsmarknad. Regeringen sitter då passiv och talar om ägarlägenheter. Man talar mycket om parternas ansvar men har inga konkreta förslag för att få i gång bostadsbygganden. Det blir lite därför symtomatiskt att halva debatten handlar om de rödgröna förslagen. Jag förstår det. Regeringen har ingen egen politik.
Därför måste ni tala om våra förslag om ett investeringsstöd för att få i gång bostadsbyggandet i form av hyreslägenheter. Vi delar analysen att bostadsrätter och villor byggs på marknadens villkor och ska så göras, och de byggs ganska bra på marknadens villkor. Men när vi ser att marknaden inte klarar av att leverera - studentlägenheter och hyreslägenheter som vanliga människor har råd att bo i - får man bestämma sig från politiken om det är viktigt eller inte.
Den här debatten har gjort klart att Mats Odell inte tycker att det är viktigt. Det är ytterligare ett skäl för väljarna att byta ut regeringen den 19 september.
Mikael Damberg (S):
Först och främst är det intressant att höra finansmarknadsminister Odell diskutera att när investeringsstödet för byggandet av hyresbostäder togs bort rasade bostadsbyggandet. Då är vi överens om den beskrivningen. Det är bra. Men byggandet rasade redan innan finanskrisen.
Du har ett litet problem med din argumentation, nämligen att finanskrisen faktiskt slog till efter det att det började rasa i byggandet. När krisen väl var ett faktum, fanns det inte ännu större behov av att stimulera byggandet av hyreslägenheter när det var svårt att klara lånefrågorna i en finanskris? Det är ett märkligt resonemang från ministerns sida när han säger att när det nu blir ännu svårare att bygga hyreslägenheter ska stödet tas bort.
Då byggs verkligen inte några hyreslägenheter i vårt land. Bostadsbristen ökar i fler kommuner, och unga människor får ännu svårare att komma in på bostadsmarknaden. Ministern har ett intressant resonemang om att finansministern inte ska ta ställning i frågan. Det ser inte riktigt ut så i svaret från finansministern. Sedan säger minister Odell att ni har samordnat svaren.
Men i ditt svar sade du att en översyn av fastighetsavgiften bereds för närvarande medan i finansministerns svar framgår att han inte har för avsikt att se över systemet för fastighetsavgifter för studentbostäder. Då kvarstår att så länge ni dividerar i frågan och inte kan komma överens om en gemensam ståndpunkt är det faktiskt Anders Borgs politik som gäller i regeringen. Det är tydligt.
De rödgröna har ett besked till de 30 000 studenter som bor i studentkorridor utan dusch, kök och med kanske bara gemensamhetsutrymmen. De ska inte betala samma fastighetsavgift som för en femma på Strandvägen. Det är ett klart och entydigt besked från de rödgröna partierna. Vi vill satsa på studenterna, och vi vill öka bostadsbyggandet. Den här regeringen gör inte mycket. Byt ut regeringen den 19 september.
Mikael Damberg (S):
Jag börjar med Per Unckel, som jag träffar ganska ofta. I min roll som ansvarig för högskole- och forskningsfrågor träffar jag honom och diskuterar Stockholmsregionens utveckling. Han gör ett mycket bra jobb. Det är inte fråga om det. Problemet är att ansvaret är splittrat mellan olika aktörer, att vi inte har en region där alla kan gå framåt tillsammans. Erfarenheterna från Skåne och Västra Götaland är oerhört positiva i denna del.
Jag trodde att regeringen åtminstone i den här debatten skulle säga att man vill se Region Stockholm växa fram. Inte ens det har vi sett i talarstolen. Nu blir det diskussioner om adressändringsfrågan, att det finns en bra tjänsteman som jobbar med något slags understödjande verksamhet och att vi inte ska hasta fram något trots att Mats Odell säger att länsgränserna har hållit sedan 1600-talet.
Det är inte så att vi hastar snabbt om vi talar i de perspektiven. Låt oss se på frågan Stockholm-Mälardalen. Det är ett tillväxtkluster i Sverige. Mats Odell säger att det är fråga om tre miljoner invånare och då kanske vi måste vänta på lösningen Stockholm-Mälardalen. Menar Mats Odell att regeringens uppfattning är att vi inte ska lösa Region Stockholm-frågan förrän Uppsala vill gå med i Region Stockholm?
Då talar vi om decennier framåt, Mats Odell, om du har träffat någon av företrädarna för partierna i Uppsala. Det som har kommit fram lokalt-regionalt i Stockholm är att lösningen framåt i frågan är att göra om landstinget till region, få beslutsfunktionen och lämna en öppning för framtiden. Det är vad vi har talat om lokalt-regionalt där Kristdemokraterna på regional nivå har tyckt att det är en bra idé.
Det stoppas av ledarskapet i ett parti, nämligen Moderaterna. Det är inte ett underifrånperspektiv att låta ett parti bromsa utvecklingen både i regionen och i Sveriges regering. Det är anmärkningsvärt att man inte lyssnade på dem. Mats Odell och jag var på samma möte i Uppsala och träffade representanter för handelskammaren. Det här var en av de frågor som de tyckte var viktiga. Du var tvungen att springa från mötet men jag var kvar. Det var en av frågorna som de lyfte fram. De vill ha Region Stockholm för att driva utvecklingen framåt.
Mikael Damberg (S):
Vad finns det i socialdemokratisk politik som innebär alla lika eller något sådant jämlikhetsideal på det här området? Det finns det på ett par områden. Det första handlar om att vi tycker att det var bra att regeringen i alla fall på papperet föreslog en basresurs till forskning på alla universitet och högskolor, som utredningen hade föreslagit. Det tycker vi är bra, så att alla universitet och högskolor har en bas för den akademiska utbildningen och forskningen.
Tyvärr valde regeringen att ta bort Södertörns högskola från den jämlikhetsprincipen, vilket var märkligt, men det kanske är en annan debatt. Alla universitet och högskolor behandlades faktiskt inte lika i det här avseendet. Det tyckte vi var fel. Det andra handlar om att en bra grundutbildning i hela landet, det vill säga att man kan ha en högskoleutbildning som håller hög kvalitet i flera delar av Sverige, faktiskt har visat sig vara en av de stora tillväxtfaktorerna regionalt, men också nationellt, i Sverige.
Ett regionalt näringsliv har en mycket större möjlighet att rekrytera den arbetskraft de behöver om man har en hygglig närhet till universitet och högskola. Det tror jag har betytt mycket för tillväxten i hela Sverige. Däremot har vi inte haft någon slags socialdemokratisk fördelningspolitik i forskningen. Ni argumenterar lite mot varandra. Antingen har vi haft det och smetat ut alla forskningsmedel eller också har vi inte haft det och fördelningen är ungefär likadan som tidigare. Ni måste ju bestämma er för på vilket ben ni ska stå här.
Anledningen till att det har fördelats så ojämnt tidigare har ju varit att vi har haft en väldig tro på att vetenskapssamhället ska fördela forskningsmedel till den som är bäst. Det är Vetenskapsrådet som i huvudsak har fördelat forskningsresurser till de forskargrupper som har högst kvalitet i forskningen. Det är så jag tycker att man huvudsakligen ska fördela konkurrensutsatta forskningsmedel. Sedan tycker jag att det är bra att vi har infört ett nytt system med kvalitetsindikatorer på forskning mellan universitet och högskolor också.
Det vi riktade in kritiken på var den grupp som ministern glider undan lite grann hela tiden, de nya universiteten. De visste de facto på förhand att de skulle bli förlorare därför att de hade fått väldigt mycket mer resurser det år de skulle bli universitet. Sedan jämförde man de resurserna med de forskningsresultat de uppnådde, och det kunde bara bli dåligt.
Mikael Damberg (S):
När det gäller komvux tror jag att alla människor i det här landet har noterat de kraftiga neddragningar ni gjorde på komvux. Gör man neddragningar först kan man sedan lägga till lite grann efteråt och säga att nu har vi gjort satsningar. Men det där går ingen riktigt på. Det har varit kraftiga neddragningar på komvux, och det har folk märkt av.
Nu går man vidare i den nya skollagen och säger att kommuner inte ens får erbjuda möjlighet att läsa upp betyg och att det är för att det är allt fler unga människor som konkurrenskompletterar på komvux. Är det ministerns uppfattning att det just nu i Sverige år 2010 är allt fler unga människor som konkurrenskompletterar på komvux?
Det är en debatt från 2006 då vi skärpte till regelverket. Men man lever kvar i samma argumentation och drar det ett snäpp till. Det skickar en signal till många unga människor i dag som är oroade över om de kommer att ha en chans att ta sig tillbaka om de väljer fel.
Jag träffar gymnasiestudenter i dag som snart ska ta examen men som inte riktigt vet vad som händer om de måste läsa upp betyg, om det kommer att finnas en möjlighet att göra det i framtiden. De är oroade i dag. Mitt och socialdemokratins besked, De rödgrönas alternativ, är att vi ska ha en utbildningspolitik som ser varje människas vilja till studier som något positivt och ge möjlighet till en andra och tredje chans.
Den här regeringen har gjort till sin politik att försöka försvåra, skapa trösklar, stänga dörrar, göra det lite knepigare. Det syns inte minst på högskoleområdet. Det är färre ungdomar andelsmässigt som går vidare till högre utbildning i dag när vi har Europas högsta ungdomsarbetslöshet än vad det var 2006. Sedan är det fler som studerar, men det är fortfarande en lägre andel som studerar vidare på universitet och högskolor nu än tidigare.
Det är en helt galen politik i ett läge där vi har Europas högsta ungdomsarbetslöshet. Jag tror att det behövs en ny politik på det här området, att det behövs någon som tar den sociala snedrekryteringen på allvar.