KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Jeppsson (S):
Jag kan bara beklaga att försvarsministern använder en tydlig retorik. Han svarar inte på frågorna. Jag tycker att det är väldigt tråkigt. Jag tror att folk förväntar sig att få ett svar på detta. Jag återkommer till det jag sade tidigare, nämligen att det inte finns någon partipolitisk del i detta. Man skulle kunna komma överens. Ministern skulle kunna ge en väldigt tydlig signal.
Det är nämligen så att jag anser, och säkert de flesta som hör detta ute i stugorna, att om man inte lägger sig i en fråga accepterar man den också. Försvarsmakten hemställde i våras att man ska få besluta själv i allt, och det ska regeringen ta ställning till i höst. Det ska bli intressant att se var det beslutet landar. Jag blir ytterst orolig när jag hör försvarsministerns argumentation här. Man släpper allt. Är det så jag ska tolka det? Då blir jag bekymrad.
Det kan jag säga. När det gäller detta med ökade kostnader har ministern tydligen inte lyssnat på mitt inlägg. Jag undrade om det inte är bra om de professionella kan visa en besparing på 25 miljoner kronor. När det gäller Marinens musikkår handlar det om resor och traktamenten, och kostnaden uppgår inte ens till 1 miljon kronor av de ungefär 25 miljoner som man årligen lägger på musikverksamheten.
Resten finns i byggnader, verksamhet och staber här i Stockholm. Lokalerna i Karlskrona står kommunen för. De kostar inte en krona, försvarsministern. Har jag inte tydliggjort var besparingarna finns? Eller rättare sagt: Har vi inte tydliggjort var kostnaderna kommer att uppstå? Jag ber faktiskt om ett svar på detta.
Musikkåren var med när en tragisk dödsolycka skedde som drabbade en nära vän och officer. De hedrade detta. Det är det man kommer ihåg. De var professionella och fanns på plats. Det är det jag vill att de kvinnor och män som finns ute i krigszonerna i Afghanistan ska få uppleva om det händer någonting. I sorgen ska de få känna glädje, försvarsministern.
Peter Jeppsson (S):
Den 11 juni 2007 påpekade jag med flera för statsrådet Mats Odell att regeringen inte hade genomfört någon analys eller konsekvensbeskrivning av vad utförsäljningarna av statliga bolag skulle få för följder. Detta skedde i samband med den då påbörjade utförsäljningen av Telia Sonera.
Nu år 2009, alltså två år senare, visar det sig att regeringen ännu inte har gjort någon konsekvensanalys av vad det innebär att sälja ut våra gemensamt ägda statliga bolag - detta trots löften om att så skulle ske.
Hur ska svenska folket kunna lita på att de upprepade löften som den borgerliga regeringen ger infrias då man gång på gång bryter sina löften? Förtroendet för demokratin och dess möjligheter försvagas. Herr talman! Som politiker måste man kunna hålla sina löften. Annars bör man inte avge några löften alls.
När det gäller en sådan här viktig fråga som berör hela Svenska folket måste regeringen inse att det är av största vikt att det går rätt och riktigt till. Min fråga till ministern är därför: Varför upprepar regeringen löftet att genomföra en konsekvensanalys gång efter gång för att sedan bryta det?
Peter Jeppsson (S):
Jag får tacka ministern för svaret även, om jag inte är nöjd med det svar som ministern gav. Regeringen har lovat en analys, men var är analysen? I det svar som gavs här på Bosse Ringholms interpellation står det att arbetet pågår, men det har det gjort länge. Var är analysen? Det hade varit väldigt enkelt att presentera den här i dag i kammaren.
Jag känner att det är väldigt viktigt att svenska folket får veta vad som kommer att ske vid en utförsäljning av våra gemensamt ägda företag. Hur kan man säkerställa att viktig information inte går förlorad vid en utförsäljning? Regeringen måste agera på ett ansvarsfullt sätt som ägare, särskilt nu när vi befinner oss mitt i en jobbkris där stora delar av svenska folket oroar sig för sin försörjning så gott som varje dag.
Det är inte rimligt att regeringen bidrar till att öka denna oro. Det är oroande att regeringen fattar sina utförsäljningsbeslut i blindo, vilket jag faktiskt tycker att man gör. Trots att mycket stora gemensamma tillgångar nu står på spel och trots upprepade påstötningar från oss socialdemokrater har regeringen fortfarande inte redogjort för utförsäljningen. Vad gäller att vara aktiv kan jag meddela att jag själv har varit aktiv i frågan. Jag har debatterat detta tre gånger tidigare. Det här blir fjärde gången gillt.
Det är samma svar, men inget resultat. Den 10 maj 2007, den 11 juni 2007, den 20 juni 2007 och i dag har jag fått ett löfte om en analys men inget svar. Det är ett märkligt agerande från regeringen, tycker jag. Jag vill avslutningsvis skicka med ett enkelt budskap till regeringen: Svikna löften kan inte vara god politik, framför allt inte om de upprepas gång efter annan. I dag har vi utförsäljningarna av våra statliga bolag.
I går hade vi det uteblivna utlovade stödet till fordonsindustrin. Många ute i stugorna undrar just nu vilket löfte regeringen ska svika i morgon.
Peter Jeppsson (S):
Kronoberg, Jönköping, Kalmar, Halland, Örebro, Västra Götaland, Skåne, Blekinge med flera - det är drabbade län, och listan kan tyvärr göras väldigt lång. I mitt hemlän Blekinge är det oerhört många som har drabbats av varsel.
I oktober varslades 619 och i november 805. Det ger över 1 400 varslade i länet på mindre än två månader. Antalet nyanmälda jobb i Blekinge har dessutom minskat med över 40 procent i jämförelse med samma period förra året, och antalet sökande som har fått jobb följer tyvärr samma trend.
Tyvärr har vi inte all time low i Blekinge vad gäller ungdomsarbetslösheten. Den har ökat, och färre har fått jobb. A-kassan har kraftigt försämrats. Man har dragit in utbildningar som skulle ha kunnat mildra, och vi har fått vaga utfästelser om åtgärder från regeringen.
Det är bara varsel, varsel och varsel. Det har hörts från regeringshåll alldeles för många gånger, tyvärr. Varslen börjar snart bli rena uppsägningar, och då är verkligheten här. Vad ska vi då säga?
Regeringsföreträdare har så sent som för två veckor sedan medgivit att det ekonomiska läget är allvarligt, men man anser samtidigt att det inte behövs några större statliga insatser för att möta de ökande varslen.
Arbetsmarknadsministern väljer att envist hålla sig kvar vid den beskrivning och kartbild som var aktuell när budgeten presenterades i stället för att se sig omkring och se hur terrängen ser ut i verkligheten. Om arbetsmarknadsministern hade gjort det hade han förmodligen upptäckt att Sverige befinner sig i en jobbkris.
Det är en kris som faktiskt behöver hanteras för att inte förvärras ytterligare.
Det finns hushåll i Sverige med försämrad a-kassa - en urholkad a-kassa - och familjer, framför allt i Blekinge, som sannolikt blir drabbade, där båda två har varslats och förmodligen kommer att bli avskedade, båda från samma arbetsplats. Vad säger vi då?
Det är bara varsel, varsel och varsel. Har arbetsmarknadsminister Sven Otto Littorin någon klar bedömning av hur många av Sveriges i oktober-november 33 890 varslade som kommer att möta en dyster arbetslöshet? Om vi kunde få en sådan bedömning vore jag tacksam.
Hur många av dessa kan räkna med att få den borgerligt försämrade a-kasseersättningen? Det handlar om dem som har varit på Volvo, Finnveden i Blekinge, Titanex i Sölvesborg, Dynapac i Karlskrona med flera. Jag tror faktiskt att svenska folket genomskådar arbetsmarknadsministerns och regeringens retorik i den här frågan.
Peter Jeppsson (S):
Jag kan bara beklaga att vi miste en omgång replikskiften med statsrådet, men det är väl så det är. Han väljer att inte svara, och det är hans fulla rätt. Jag hoppas bara att det är ett tecken på att arbetsmarknadsministern inte har gett upp. Det skulle nämligen vara oerhört sorgligt för det svenska folket, som faktiskt är drabbat. Jag tror att de vill ha svar på alla frågor, mina också. De är faktiskt drabbade.
Jag ska upprepa det jag sade tidigare för att förtydliga det, för i varje fall jag kände att vi inte fick något bra debattklimat när ministern valde att avstå. Är det så att det bara kommer att vara varsel, eller finns det någon antydan till att vi ska slippa se de här uppsägningarna? Det är egentligen det som jag tror att många vill veta. Jag nämnde några orter, och jag nämnde några företag.
Tänk på alla dem! Jag vet inte om antalet drabbade kommer att komma upp i 90 000 under året. Den siffran är osäker, men det är ett stort antal, och jag är övertygad om att de vill ha ett svar på frågan varför de blir drabbade när deras a-kassa är så urholkad som den kan bli.
Det står så här i det svar som ministern gav till Eva-Lena Jansson och Patrik Björck: Vår politik bygger på att det ska vara mer lönsamt att arbeta, enklare och billigare för arbetsgivare att anställa med mera. Det ska vara mer lönsamt att arbeta.
Men, arbetsmarknadsministern, om antalet nyanmälda jobb minskar och vi för vår del i Blekinge inte får bukt med ungdomsarbetslösheten undrar jag: Hur kommer ett sådant svar att hjälpa dem?
Peter Jeppsson (S):
Tyvärr kan jag återigen konstatera att försvarsministern helt lämnar frågan om musikkårens vara eller icke vara åt sitt eget öde, oavsett vilka goda argument som framkommer. Det hade varit hedervärt och logiskt att åtminstone tillfälligt göra halt i den här frågan och göra en markering av att verksamheten är viktig.
Tyvärr är det en tydlig retorik ministern använder sig av; han börjar prata om försvarsanslagen i övrigt när det är musikkåren vi diskuterar och debatterar. Jag kan säga så här: Vi sparar in på Kosovo där vi går över i civil och polisiär verksamhet. När det gäller NBG har vi sagt nej till att vara lead nation 2011. Jag hoppas att det svaret räcker så här långt, för det är faktiskt musikkårerna vi diskuterar.
I enlighet med Försvarsmusikcentrums chefs förordade förslag ska försvarsmusiken i princip enbart verka för den statsceremoniella delen, vilket är en helt ny inriktning. Försvarsmakten och Hovstaten är två helt skilda myndigheter, och enligt stödförordningen 2002:375 får myndigheter stödja varandras verksamheter endast vid överkapacitet.
Så kommer självfallet inte att vara fallet om huvuduppgiften för Marinens musikkår endast blir statsceremoniell. Det självklara i den här situationen borde vara att utreda och klarlägga frågan innan någon förändring görs av musikkårens verksamhet eller stationeringsort. I annat fall vet vi inte vilka konsekvenser och effekter ett sådant beslut kan få. Är det över huvud taget lagligt att en myndighet helt stöder en annan myndighet på detta sätt?
Det är inte det enligt stödförordningen i alla fall. Fru talman! Man flyttar inte Marinens musikkår från Karlskrona, utan man lägger helt enkelt ned verksamheten och startar något annat i Stockholm under samma namn. Med andra ord är förslaget att flytta Marinens musikkår inget annat än ett omskrivet nedläggningsbesked. Det rationella vore i stället att förlägga Marinens musikkår under marinbasen.
Marinbaschefen är positiv till detta, och det kan hanteras inom den befintliga personalorganisationen. Det blir således inga extra kostnader, försvarsministern, utan tvärtom en rejäl besparing med oförändrat engagemang för så väl det statsceremoniella som stöd till förbandet, civila spelningar, PR för Försvarsmakten med mera.
Marinens musikkår tillsammans med Göteborg Wind Orchestra, Arméns musikkår och Hemvärnet skapar gemensamt musik för hela Sverige. År 2007 genomfördes 1 014 uppdrag varav 65 procent var utanför Stockholm. År 2006 anställdes 15 musiker vid Försvarsmusikcentrum i Stockholm.
I dag, två år senare, är närmare 50 procent av dessa tjänstlediga. Andra civila jobb och anställningar, studier med mera har lockat bort dessa musiker från Förvarsmakten. Tendensen är tydlig. Vid Marinens musikkår i Karlskrona, däremot, stannar man.
Peter Jeppsson (S):
För att klarlägga fakta kan jag börja med att säga att statsceremoniell verksamhet är viktig. Det ena tar inte bort det andra, försvarsministern. Jag vill bara tydliggöra det. Jag vill summera det hela, för jag tycker att det känns viktigt att allt kommer fram om vad som har hänt och vad som inte har hänt, vad som kan göras och vad som inte kan göras. Det är inget som säger att det här ska kosta extra pengar.
Jag tryckte på det i mitt förra inlägg, fru talman, att marinbasen har de här möjligheterna att kunna ta hand om Marinens musikkår utan extra kostnader. Det behövs ingen omfördelning i budgetar och så vidare. Utredningen har varit så pass ofullständig och snäv att det inte går att dra relevanta slutsatser från den.
Som jag har sagt innan flyttar man inte Marinens musikkår från Karlskrona utan man lägger ned verksamheten och startar något annat i Stockholm under samma namn och med samma peng. Pengarna kommer ju att finnas kvar. Att lägga detta under marinbasen innebär också att man får en närhet till marinbasen. Det är rationellt. Man har ett förband nära, med all den synergieffekt det får. Det blir också musik för hela Sverige.
Som vi har sagt har faktiskt 65 procent av spelningarna skett ute i landet. Det måste ju vara bra. Försvarsministern menar att om han lägger sig i det här blir det ministerstyre. Jag vågar påstå att det inte behöver bli så. Jag kan bara nämna att Leni Björklund i det förra försvarsbeslutet räddade kvar Marinens musikkår i Karlskrona, och det blev inte något ministerstyre av detta.
Annars hade det säkerligen anmälts till KU. Jag hoppas och tror ändå att ministern agerar om det visar sig att det kommer ett negativt besked vid jul. Jag tror och hoppas ändå att det finns en logik och jag tror att det också hos ministern finns en logik som säger att det här faktiskt är värt att rädda kvar.
Peter Jeppsson (S):
Tack, miljöministern, för svaret! Jag tackar speciellt för svaret om uranbrytningen och hoppas att ministerns besked kommer att kvarstå. Jag vill ändå trycka på att det faktiskt är politiska beslut som visar vägen. Jag vet att miljöministern gjorde ett försök att svara på frågan, men jag tyckte inte att jag fick ett riktigt konkret svar.
Problemet med detta är att ingen inom industrin eller myndigheterna vet hur det här kommer att påverka. SKB vet inte, för man har inte sett någon plan bakom en eventuell utökning av driften och antalet kärnkraftverk. Även om man pratar om tio verk vet vi att tekniken utvecklas, så det kan innebära fördubblad effekt och så vidare, med allt vad det innebär av ökat avfall.
Strålsäkerhetsmyndigheten vet inte heller hur ett beslut om utökad och fortsatt drift kommer att påverka, och det känns tyvärr inte heller som att regeringen verkar veta hur det påverkar. Då är frågan: Vem är det som vet? Vem tar ansvaret för den här frågan? Jag tror att det är många ute i stugorna i Sverige som har just den funderingen, oavsett om man är för eller emot.
Just säkerheten är en berättigad fråga när vi har en så livlig och, om man får uttrycka sig så, het diskussion om kärnkraften. Slutförvaringsfrågan är inte löst, men ändå kan vi räkna med att det kommer ett nytt beslut om fortsatt drift och utveckling. Det tycker jag att man behöver fokusera på.
Det finns också en osäkerhet om kapslar, värme från avfallet, lerans påverkan med mera. Det finns också krav från myndigheterna om att se på lite andra möjligheter och göra jämförelsestudier vad gäller slutförvaret.
Även om det har gått många år sedan man påbörjade de första forskningsprojekten känns det som om vi har en ganska lång bit kvar innan vi kan ha ett konkret svar på hur vi ska slutförvara, vilken mängd vi ska slutförvara och under vilka former. Vore det inte rimligt att först utreda detta och sedan lämna ett förslag i stället för att göra tvärtom?
Kärnkraften har funnits sedan 1972. Då fattade man beslutet efter vad man kände till vid den tidpunkten, och kärnkraften var ju en relativt ny form som man startade upp i ett slags pionjärsanda.
Men bara för att man inte då visste hur man skulle göra behöver vi väl inte göra om samma misstag nu, på 2000-talet, när vi vet hur det har påverkat? Jag kan förstå argumentationen, miljöministern, men jag tycker att vi behöver placera in det i dagens förhållanden och vad vi vet om kärnkraften och om hur många år man behöver ha driften.
Jag undrar också om ministern kan garantera att både mellanlagret och det planerade slutförvaret kommer att klara säkerhetskraven och, framför allt, att de kommer att räcka för ytterligare utökad drift? Man får räkna med fördubblad produktion från de tio verken, egentligen.
Peter Jeppsson (S):
Jag delar självfallet miljöministerns åsikt om bolagens ansvar. Där tror jag inte att det råder någon tveksamhet. Däremot är det trots allt de politiska beslut man fattar som öppnar för olika scenarier. Har vi koll på vart detta kommer att leda i slutändan? Jag och många med mig känner en oro här.
Riskanalysen, den mängd som kommer att produceras och så vidare gör att detta inte är någon liten fråga. Det har tagit 30 år nu. Kommer det att ta 30 år till? Vi har visserligen teknik, men den är också lite ifrågasatt. Kommer den att klara kraven på kapsling och så vidare? Jag är medveten om att detta inte är något som vi kan lösa så här i en debatt i kammaren, men det är sådana frågor som dyker upp.
Jag tycker att det är viktigt att vi ändå tittar på dem så noga vi kan. Vi har våra olika möjligheter genom de församlingar vi sitter i. Det är också glädjande att miljöministern tryckte på det goda samarbete vi hade på 1990-talet. Det är lite synd att vi inte fortfarande kan ha det, men det är en helt annan fråga.
Miljöministern tog också upp att hans parti motarbetade kärnkraftverken på den tid det begav sig. Jag kan inte låta bli att citera lite från ett arrangemang som miljöministern har varit på: "Jag hör till dem som förstörde mina tonår med kärnkraftsfrågan. Det var 70-tal, den stora politiska stridsfrågan gällde kärnkraften.
Vi gick med glödande glada solar på rockslaget 'Atomkraft - Nej Tack!'. Det är vår generations ansvar att även ta hand om avfallet. Kärnkraft och kärnavfall har inte bara bäring på våra och våra barn och barnbarns liv - utan kommer att påverka kommande generationer. Moraliskt ansvar för många tusen år in i framtiden." Det var från Kärnavfallsrådets utfrågning i juni 2008.
Peter Jeppsson (S):
Efter att ha hört och läst landsbygdsminister Eskil Erlandssons svar, eller egentligen icke-svar, blir jag både oroad och fundersam. Varför blir jag det? Jo, det blir jag därför att ministerns i alla fall upplevda passivitet i frågan med all sannolikhet innebär ett slut för laxfisket och till stora delar även sillfisket. Då är min fråga: Vart tog Eskil Erlandssons vision om Matlandet Sverige vägen?
Eller rättare sagt: Hur kan den försvaras om ministern med ena handen säger detta och med andra handen i praktiken tar bort fisket av strömming och lax? Ministern och regeringen påstår sig vilja gynna det småskaliga kustfisket. Men då är frågan: Hänger ambition och budskap ihop med den faktiska handlingen och i så fall hur?
Jag vill också påminna om att Livsmedelsverket sedan år 2000 när undantaget förhandlades fram har byggt argumentationen för ett undantag på just sina kostråd och att nyttan med ett anpassat intag av fet fisk för vissa grupper överstiger riskerna. Var det fel på den bedömningen? Det blir tydligt att Livsmedelsverket underkänner sig självt helt plötsligt, i alla fall vad gäller kostråden.
Menar ministern, när det gäller kostråden i övrigt, att de inte fungerar och bör skrotas i och med detta? Jag kan inte låta bli att ha en egen stilla undran om ministern får bestämma själv över sitt ansvarsområde. Det verkar tyvärr som att svaret är nej och att dragkampen vinns av andra intressen och intressenter. En hel närings framtid står faktiskt på spel i och med denna fråga. Fru talman!
Jag hoppas att jag har fel, men motbevisa det gärna. Det känns nämligen som att ministern och regeringen av någon märklig anledning är beredda att offra fisket. Men, som sagt, jag hoppas att jag har fel. Sverige har ett gyllene tillfälle att få ett undantag. Om ministern inte kan ordna detta kommer han tyvärr att gå till historien och bli ihågkommen som den som sänkte fiskenäringen i Sverige. Jag hoppas att det inte är ministerns avsikt.
Europeiska kommissionen erbjuder nämligen möjlighet till undantag. Det är alltså upp till Sverige och Sveriges regering att hantera denna fråga. Jag har dessutom träffat och pratat med människor i min närhet som tillhör den så kallade riskgruppen. Man ska inte underskatta riskerna, men dessa människor har ätit lax och sill i hela sitt liv. De har testats, och det har inte visat sig vara något större fel på dem relaterat till dioxin. De pratar och står fortfarande upp.
Man ska, som sagt, inte underskatta riskerna, men jag vill bara påpeka detta. Dessutom har ett stort antal länsstyrelser yttrat sig i frågan, även länsstyrelsen i mitt eget hemlän Blekinge. Där tar man upp kostråden, och man tar upp de regionala och lokala starka negativa effekterna som det innebär om man inte får ett undantag. Länsstyrelserna anser att ett undantag bör förlängas.
Jag hoppas i och med detta att landsbygdsministern arbetar väldigt aktivt med frågan därför att det är en ödesfråga för landets fiskare. Jag hoppas att ambitionsnivån i denna fråga är hög i Regeringskansliet.
Peter Jeppsson (S):
Jag kan ha den största respekt för hur man hanterar saker i Regeringskansliet - det ska man självfallet ha - men det här är en högaktuell fråga. Jag vet att många just nu lyssnar på den här debatten och som på något sätt känner att det är viktigt för egen del och för omgivningen att få klarlagt att detta hanteras på ett bra och förnuftigt sätt också internt i regeringen.
Jag tror att landsbygdsministern har en god ambition när det gäller den här frågan. Men jag är lite rädd för att andra delar kanske lyckas överrumpla med argumentationen internt. Det är dock bara ren spekulation. Jag hoppas att ministern är så pass stark i sin åsikt att han kan driva frågan så långt som möjligt. Givetvis är detta ett viktigt ämne.
Det är också viktigt med det arbete som bedrivs för att minska utsläpp av dioxin och PCB - självklart; ingen ifrågasätter det. Fiske är, som sagt, en viktig del i visionen om Matlandet Sverige. Jag skulle vilja säga att det egentligen har en nyckelroll.
Det gläder mig att landsbygdsministern i debatt efter debatt, i svar på skriftliga frågor med mera har talat sig varm för det kustnära fisket. Det är bra. Men jag hoppas att det i slutändan när resultatet ska redovisas inte bara var vackra ord och ingen handling, för mer än så förtjänar det svenska fisket.
Jag såg att Livsmedelsverket hänvisade till att man kan köpa och äta odlad lax. Då vill jag bara säga att om man kör med den argumentationen, har man då tänkt på att den odlade laxen medicineras och äter massvis av annan fisk som antingen är överfiskad eller utrotningshotad? Sedan ska vi inte tala om transporterna av den.