KBLab/rixvox huggingface dataset:
Raimo Pärssinen (S):
Jag frågade generaldirektören för Arbetsmiljöverket då vi hade ett insynsråd vilken ambitionsnivå Arbetsmiljöverket har. Jag undrade om det går att klara verksamheten på ett fullgott och rimligt sätt med mindre resurser. Jag fick svaret att det kan man göra.
Man kan köra runt Arbetsmiljöverket på 50 miljoner kronor, om regeringen så bestämmer. Det är nämligen regeringen som bestämmer ambitionsnivån för Arbetsmiljöverket. Elisabeth Svantesson, arbetsmarknadsministern, lämnar ett ganska typiskt svar, om jag säger så, där hon säger att hon har fullt förtroende och litar på att Arbetsmiljöverket klarar av problemen på ett bra sätt.
Det är bra att ha den insikten, men vad har Elisabeth Svantesson och Moderaterna för ambitionsnivå för Arbetsmiljöverket och arbetsmiljöarbetet? Ni moderater pratar gärna dåtid. Ni slänger er med 2006 hit och dit.
Om vi tittar på vilka möjligheter det fanns för Arbetsmiljöverket 2006 och jämför med i dag kan vi konstatera att det i dag saknas mycket resurser jämfört med då. I den värld ni moderater lever kan ni säga att arbetsmiljön har blivit mycket bättre och att vi därför inte behöver mer resurser, att vi tvärtom kan fortsätta att strypa dem. Det är just det ni gör.
Vi har gått från en nivå på 365 inspektörer, många av dem specialister, till att i dag vara nere på 230 inspektörer, fru talman. Vi blir kritiserade internationellt för att vi har en så låg nivå. I den prognos som Elisabeth Svantesson ansvarar för fortsätter kurvan att gå nedåt och antalet arbetsmiljöinspektörer ska bli 200.
Då uppstår den fråga som jag ställt många gånger i kammaren, nämligen på vilket sätt det blir ett bättre arbetsmiljöarbete med färre inspektörer. Som Cecilia Dalman Eek påpekade ska man gå från att vara specialister inom vissa områden till att bli generalister. Och då står Moderaterna i kammaren och säger att det kommer att bli mycket bättre. Det ska alltså bli bättre med enbart generalister och inga specialister. Det kan överföras på det arbete som sker i EU-kommissionen.
Verket självt säger att de i dag inte har kompetensen, utan den måste stärkas för att svara upp mot det som händer där ute. Den frågan kommer arbetsmarknadsministern och jag att debattera den 1 april. Det ser vi fram emot, åtminstone ser jag fram emot den debatten, fru talman. Det händer en massa saker, och Arbetsmiljöverket vill att Sverige ska ligga i framkant för att tidigt kunna vara med och påverka.
Nu klarar de inte av det, eftersom Arbetsmiljöverket sakta stryps. Det är det som sker. Har Elisabeth Svantesson diskuterat frågan med de fackföreningar som finns på arbetsmarknaden? Har hon haft en diskussion med TCO om behovet av att få grepp om de psykosociala arbetsmiljöproblemen som bara ökar?
Har hon pratat med LO-förbunden om de cancerogena ämnen som finns? Senast läste jag att det var polacker som var inhyrda och som rev en båt åt försvaret och som innehöll blå asbest och så vidare. Det finns massvis med problem och nya problem som växer fram om ni fortsätter att strypa Arbetsmiljöverket.
Ni slår igen kontor, ni ser till att specialister slutar, det blir färre generalister kvar, och ni är fullständigt nöjda. Det är obegripligt.
Raimo Pärssinen (S):
Jag tar det sista först. Varför ska Katarina Brännströms bild av ambitionsnivån på Arbetsmiljöverket vara lik min bild? Jag kan förstå att Katarina Brännström kan stå ut med ett arbetsmiljöverk som har 100 miljoner kronor i anslag - hon skulle ändå med emfas hävda att de klarar sin uppgift, för uppgiften bestäms av ambitionsnivån. Vi har dock en högre ambitionsnivå, fru talman.
Om man har ett skyddsombudsstopp får man inte dit en arbetsinspektör. Varför har regionala skyddsombud och skyddsombud så svårt att få kontakt med arbetsmiljöinspektörer? Varför kan inte Arbetsmiljöverket känna att de gör ett fullgott arbete i det internationella arbetet? Jo, därför att det saknas resurser.
Är det så att Katarina Brännström tror att hon befinner sig i en verklighet tror jag faktiskt att jag har bättre kontakt med de fackliga organisationerna - det är TCO och alla LO-förbund - i det hela. Fru talman! Statsrådet Svantesson var inne på kompetensöverföring över generationer, alltså när man anställer nya. Då blir frågan: Varför är det så att man bara får ersätta var tredje inspektör som slutar?
Betyder det att man går miste om en kompetensöverföring av två, för att ni svälter ut verket? Er ambitionsnivå för arbetsmiljöfrågorna är oerhört låg. Ni har skurit ned kraftigt, och ni fortsätter att göra det. Sedan står statsrådet här och säger att hennes ambitionsnivå är att alla ska ha en bra arbetsmiljö.
Det är en bra ambitionsnivå, men den går inte ihop med de resurser ni tillställer Arbetsmiljöverket och hela den kedja med regionala skyddsombud och skyddsombud som finns. Det håller inte ihop. Ni svälter ut Arbetsmiljöverket. Ni är inte intresserade av frågorna.
Raimo Pärssinen (S):
Det här är en intressant fråga som vi har haft uppe i kammaren många gånger. Precis som Gunnar Andrén säger finns det ingen som tycker om skattefusk, och det ska beivras i alla fall där det pågår. Sedan tar det lång tid med olika saker. Redan i september 2006 fanns det ett färdigt förslag på obligatoriska tömningscentraler - det kommer också Gunnar Andrén ihåg - men det slängde ni tyvärr i papperskorgen då.
Jag har dock två frågor om det här. Alla är nämligen överens om att vi måste göra något åt skattefusket. Då vill jag passa på att ställa en fråga till Gunnar Andrén och Folkpartiet. Hur ser Gunnar Andrén på att införa ett system med huvudentreprenörsansvar där huvudentreprenören får ta ansvar för att underentreprenörerna betalar in de skatter och avgifter som de ska? Det vill vi införa, och det tror vi kommer att nå långt, speciellt inom byggbranschen.
Det finns i Norge och ett antal andra länder. Det är ett enkelt system som lägger ett klart och tydligt ansvar någonstans. Det borde vi kunna vara helt överens om, eller hur Gunnar Andrén? Den andra frågan handlar om all upphandling som sker. Det senaste exemplet jag såg i tv var från landstinget här i Stockholm.
Ett antal taxichaufförer demonstrerade utanför eftersom de blev utslagna av vad de sade var folk som helt enkelt körde med lite skumma affärer. Dessa hade inga kollektivavtal men gav billiga anbud och slog då ut de seriösa. Det här är marknadsstörning som vi måste komma åt. Det leder också till en fråga till Gunnar Andrén och Folkpartiet.
Hur ser Gunnar Andrén på upphandlingar där man kan ställa raka krav på kollektivavtal och ordning och reda? Då skulle vi nå ännu längre i fråga om att komma åt skattefelet. Taxiförbundet har redovisat att ungefär 2 miljarder kronor rinner mellan fingrarna eftersom man inte tar tag i frågan ordentligt. Jag hoppas att vi kan göra det nu.
Jag vet att det i propositionen som kommer också finns ett undantag som kanske inte är så klokt. Vi är i alla fall överens om att det är ett samhällsproblem och att vi vill göra något åt det. Då har jag två frågor som jag ställer både till finansminister Borg och till Gunnar Andrén. Hur ser ni på att införa ett huvudentreprenörsansvar i lagstiftningen för att kunna klämma åt de rufflare som finns?
Och hur ser ni på att vi skruvar till lagen om offentlig upphandling så att man när man upphandlar verkligen kan kräva att ska det vara ordning och reda, att skatter och avgifter betalas in och att det är sjysta villkor för dem som gör jobbet?
Raimo Pärssinen (S):
Jag får tacka Gunnar Andrén för svaren. De gäller väl för Folkpartiets räkning, förstår jag. Jag har ju inte fått något svar från Anders Borg på mina två frågor om just huvudentreprenörsansvaret - inte avtalet utan ansvaret - och detta med lagen om offentlig upphandling. Det kanske kommer i slutklämmen. Anders Borg ägnar väldigt lång tid åt regeringsfrågan - vem vi ska regera ihop med och så vidare - och han är orolig över det.
Vi går till val på vårt program, som vi kommer att presentera i detalj i vår valplattform. Sedan får vi se vem vi kommer att regera ihop med. Min fråga till Anders Borg, och kanske till Gunnar Andrén - men nu har Gunnar Andrén ingen debattid kvar - är: Kommer det att finnas någon allians om ni förlorar valet? Finns Alliansen kvar då? Eller kan vi kanske ta upp en del frågor med Folkpartiet i stället? Vi har ju en del frågor som är gemensamma.
Jag tror att om vi vinner valet kommer Alliansen att försvinna. Efter en valförlust blir det rättarting i de olika partierna, och man kanske byter partiledare och så vidare, men det uppstår något nytt. Min fråga är alltså: Kommer Alliansen att finnas kvar efter en valförlust, om det nu är regeringsfrågan vi ska diskutera?
När det gäller de två frågorna om skattefusk och undandragande är det väldigt viktigt att vi gemensamt försöker pressa alla rufflare och ta bort alla marknadsstörningar. På transportsidan vet vi att det är oerhörda problem när sjysta åkerier slås ut av rufflare. Här finns det väldigt mycket att göra. Hannah Bergstedt har ju berättat om våra förslag. Vi har många förslag i det här. Herr talman!
Hur ser finansministern på ett huvudentreprenörsansvar för ordning och reda, och hur ser han på lagen om offentlig upphandling, för att man där ska kunna städa bort fuskarna?
Raimo Pärssinen (S):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag måste börja med att tydligt säga något här i kammaren: Jag tror inte på statsrådet. Jag ska försöka förklara varför. När jag ställde frågan om Refit-programmet handlade det om ett arbete som EU-kommissionen dragit i gång ute i Europa - det har pågått ett antal år. De som står bakom det hela kallas för Stoibergruppen. Det är de som har tagit fram ett Refit-program.
Nu säger statsrådet Svantesson att hon står bakom Refit-programmet. Låt mig då få påminna om, fru talman, att det första Stoibergruppen föreslog och rådgjorde med den borgerliga regeringen om var att man skulle skära ned på Arbetsmiljöverkets inspektioner. Det var ett påbud. Man sade att varje medlemsstat borde dra ned inspektionerna med minst 20 procent.
Jag måste säga att regeringen har klarat det med råge, eftersom man skar ned på Arbetsmiljöverket kraftigt och fortsätter att göra det. I den här andan, utifrån Stoiber och Refit-programmet, har vi nu kommit till den nivå när Arbetsmiljöverket går in med sina äskanden till regeringen - det här kan Ismail Kamil bekräfta; han sitter i insynsrådet.
Man har konstaterat att täckningsgraden när det gäller inspektioner fortsätter att minska. Stöd och råd till intressenter minskar. Regelarbetet försvåras och försenas. Analyskapaciteten minskar. Kommunikationen med intressenter försvåras. Man måste alltmer inrikta sig på akutåtgärder i små företag, och det finns ingen förebyggande verksamhet.
Arbetsmiljöverket blir reaktivt. Vad var nästa sak som man kom fram till i denna fantastiska Stoibergrupp? Jo, förutom att man skulle minska på inspektionerna skulle man minska på regelkrånglet.
Den förra arbetsmiljöstrategin, statsrådet Svantesson, innehöll faktiskt ett krav på att man skulle minska arbetsolyckorna med minst 25 procent. I den nya arbetsmiljöstrategin, som är på väg att arbetas fram, finns inte det här kravet. Man kan fråga sig: Varför? Regeringen står bakom Stoiber och Refit-programmet. Nu föreslår man också att det ska vara skilda regler beroende på om det är små eller stora företag.
I det tidigare arbetet pratade man från EU-kommissionen och Stoiber om att det handlade om mikroföretag. Men det har ändrats. Nu handlar det om små och medelstora företag. Enligt EU-kommissionens definition är det företag som har färre än 250 anställda. Varför ska vi då tro på Elisabeth Svantesson?
När man pratar om regelförenklingar här finns det absolut inga konsekvensbeskrivningar för anställda. När man hade samrådet gick man ut till 1 000 företag, varav 60 svarade. De ställde upp en tio-i-topp-lista på problem och bekymmer när det gäller regelförenkling.
Där kom man fram till att man skulle ta bort kravet på dokumentation eller att man skulle göra en skillnad beroende på företagsstorlek, och man skulle införa det som kallas för gold-plating. Man har inte haft något samråd alls med arbetstagarnas organisationer ute i Europa, som kallas för workers. Nu är frågan: Varför? Men vi konstaterar här att regeringen står bakom Refit-gruppen och Stoibergruppen.
Det är därför, fru talman, jag är misstänksam och inte tror på svaret.
Raimo Pärssinen (S):
Först till Ismail Kamil: Visst har jag ställt frågan: Klarar ni uppgiften, Arbetsmiljöverket? Men Ismail Kamil redovisar inte svaret "Ja, det gör vi - även med 50 miljoner". I dag har de 520 miljoner. Det är faktiskt riksdag och regering som bestämmer ambitionsnivån för Arbetsmiljöverket - ingen annan. Det är klart att man svarar så då. Eller har jag fel? Fru talman!
För att återgå till statsrådet Svantesson: Nu har vi igen fått garantier för att det inte kommer att drabba arbetsmiljöarbetet. Jag ställde frågan: På vilket sätt blir det bättre för arbetsmiljöarbetet med Refit-programmet? Det får vi inte svar på. Då är frågan: Varför röstade Moderaterna som de gjorde i EU-parlamentet? Det kan man fråga sig.
Det var ju en omröstning för en månad sedan som er konservativa, blå grupp vann med fem röster som just behandlade punkter i de 60 förslag som kommer från Stoibergruppen och som handlar om Refit. Varför gjorde ni så? Det är en viss sak här hemma och en annan sak ute i Europa. Det är så typiskt!
Det är därför jag säger att jag inte tror på statsrådet, när hon säger att det absolut inte kommer att hända något med arbetsmiljöområdet i Sverige. Vi har ju sett hur ni konsekvent har bearbetat och försämrat möjligheterna till ett bättre arbetsmiljöarbete här i landet. Ni fortsätter ju att göra det! Det är därför vi blir så misstänksamma. Det är därför vi inte tror på er.
En annan sak, fru talman, är att jag tror att det är alldeles för låg kunskapsnivå i riksdagen när det gäller arbetsmiljöfrågorna inom Refit-programmet. Det finns organisationer som har hög kunskap om detta. Det finns stora tvivel också hos Arbetsmiljöverket, som inte har tid att följa med det internationella arbetet eftersom ni sänker nivån på deras resurser. Så ser det ut!
Raimo Pärssinen (S):
Min första fråga till statsrådet är: Har ni talat med koncernledningen i Outokumpu? Har vi varit i kontakt med ägarna? Har ni talat med facken? Jag vet att någon statssekreterare har varit där uppe och lyssnat.
Har ni ställt er frågan: Vad kan departementen göra och vad kan regeringen göra i ett läge där en liten ort som Långshyttan får ett sådant besked? Vad vi vet är att företaget går ganska bra i sig. Det är en god orderingång; de har att göra. Det finns en löntagarkonsult som har lagt fram en rapport om det hela. Frågan blir åter: Har ni talat med koncernledningen?
Har ni efterhört vad regeringen skulle kunna göra? Jag vet att det naturligtvis finns en stark vilja hos kommunen men även hos regionen att ordna det här. Man kan ställa sig frågan, Elisabeth Svantesson: Gör ni som ni gjorde när Stora Ensos massafabrik i Norrsundet lades ned?
Gör ni på samma sätt som när Ericsson lade ned verksamheten i Gävle eller nu när före detta Hiab uppe i Hudiksvall planerar att lägga ned? Det är massvis med industrijobb som kommer att försvinna. Då måste den relevanta frågan vara: Vad kan vi göra? Man hänvisar i svaret till att styrkan finns lokalt.
Ja, det är klart att det finns styrka lokalt, men det finns väl även andra nivåer. Jag tycker att det borde finnas ett intresse hos regeringen att göra mer saker. Så hänvisar ni till att ni har en arbetslinje och att det har skapats 200 000 jobb. Ja, 150 000 jobb tillkom 2007 och ytterligare 50 000 år 2008.
Samtidigt har arbetslösheten ökat med 100 000 jobb. Är det svaret till metallarbetarna och andra i Långshyttan, att det faktiskt har tillkommit 200 000 nya jobb fast arbetslösheten har ökat med 100 000? Det är väl inget besked att ge. Det är väl inget svar som är relevant över huvud taget.
Frågan är ju om det här är en gemensam angelägenhet för Långshyttan, för Dalarna och för Sverige. Det är det som är kärnfrågan, tycker jag. Herr talman! Men man kan ju bli lite fundersam om man har en statsminister som åker till Davos på ett toppmöte och säger att industrin är basically gone.
Industriarbetarna är i princip borta i Sverige. Är det arbetslinjen när det gäller industriarbeten, att de i princip är borta? Nu hänvisar man metallarna i Långshyttan på Outokumpu Klosterverken att ställa sig i kö.
De som har en arbetslöshetsförsäkring får väl använda den. Men var först arbetslös i 300 dagar, så kan ni komma i åtgärder! Ni kan hamna i fas 1 efter 150 dagar. Är det beskedet? Frågan är: Har ni varit i kontakt med ägarna? Har ni studerat läget i Långshyttan? Är ni villiga att göra någonting?
Jag tycker att det här är gravt allvarligt, men det är ytterligare ett bevis på en passiv regering, om vi inte kan få ett annat besked än att industrin är basically gone.
Raimo Pärssinen (S):
Jag vet inte vad man ska säga - man blir bara trött. Eller är det så att vi har ett gäng nöjda moderater som sitter här i kammaren och säger: Det där kommer att lösa sig, det är så bra och vi lade en så bra budgetproposition i höstas. Statsministern säger att industrijobb är "basically gone" - industriarbetarna är borta, i princip. Han kallar svenskt näringsliv ett särintresse.
Metallarbetarna i Långshyttan jobbar i ett vinstdrivande företag med god orderingång, och jag ställer frågan: Vad kan vi göra? Då säger ni att kraften naturligtvis finns lokalt. Det har ni sagt vid alla dessa nedläggningar. Ni har inte gjort ett dugg, för ni har ingen politik för det här. Det är det som är grejen. Och så får vi höra: Ska regeringen vara i Långshyttan? Nej, regeringen är inte i Långshyttan.
Jag vet var regeringen är. Regeringen hänger på krogen. Det är där ni sätter in era resurser. Det är där ert koncentrerade intresse ligger. Ni är mer intresserade av moms på krogen. Ni är mer intresserade av att vi ska äta mer snabbmat på Max eller McDonalds, för där säger ni att ni har en framåtsyftande politik. Men var finns industripolitiken?
Det är faktiskt industrin som bär upp välståndet i det här landet - 50 procent av exportinkomsterna och bruttonationalprodukten kommer från industrin. Men ert fokus ligger på moms på krogen. Det är fantastiskt. Det ligger på snabbmat och billiga hamburgare. Det är det som är kontentan eftersom vi inte får något annat svar.
Det är rena rama, ja, vad ska man säga? Industriarbetarna är basically gone, säger statsministern.
Raimo Pärssinen (S):
Nu har regeringen provat alla sina så kallade verktyg. Flaggskeppet i det hela är det som växer hela tiden, nämligen fas 3. Samtidigt finns det matchningsproblem. Det är rent av ett fiasko. 80 000 jobb blir inte tillsatta eftersom det inte är möjligt att matcha in rätt kompetens i företag som söker personal.
Tyngdpunkten ligger längre bak i åtgärderna. Där finns fas 3. Senast kunde vi läsa, Elisabeth Svantesson, om ett fas 3-företag i Stockholmstrakten som kallar sig Osynliga jobb. Det fanns en deltagare som blev avstängd av Arbetsförmedlingen.
Han blev avstängd därför att han inte ville sitta på golvet och rita av sina händer under en dramaaktivitet. Arbetsförmedlingen hade inte besökt företaget. Den som hade blivit anvisad till fas 3 blev kallad till Arbetsförmedlingen. Där fick han träffa Arbetsförmedlingens chef och företagets chef. Han blev anklagad för diverse saker, och sedan blev han avstängd.
Konsekvensen för personen blev att han blev av med ersättningen. Han åkte på karens, och det kan ifrågasättas. Fas 3 omspänner nu 36 000 inskrivna. Arbetsförmedlingens egen prognos säger att det kommer att bli över 40 000 nästa år, herr talman.
Av de 36 000 är 4 300 helt utan ersättning. Regeringen betalar ut 140 miljoner kronor i månaden till fas 3-anordnare. Det är pengar som inte leder till jobb. Då får vi höra här att vi minsann inte ska tala illa om fas 3.
Vi kan tala illa om fas 3 som system eller som åtgärd, men vi talar inte illa om människorna som finns i fas 3. Jag har träffat mängder av olika fas 3-grupperingar. De har en längtan efter att få antingen lite mer utbildning eller prova på olika jobb.
De har ingen längtan efter att sitta och inte ha så mycket vettigt att göra. Många av dessa vittnar om att de känner sig inlåsta i fas 3. Det är till och med så att fas 3 har ersatt och trängt ut andra jobb. Häromåret fick vi höra att bland annat sommarjobb i Blekinge trängdes ut. Det är ingen bra åtgärd.
Samtidigt som alla dessa människor hålls med en dålig ersättning, en del helt utan, och företag skor sig på dem, klarar man inte av att matcha dessa människor mot företag som söker personal. Hela Arbetsförmedlingen har nu kört i botten, Elisabeth Svantesson. Nu står ert hopp till att det har kommit en alldeles utmärkt person som generaldirektör; Mikael Sjöberg.
Det är mycket som hänger på hans axlar. Men har ni aldrig ställt er frågan om det var den förra generaldirektören som såg till att Arbetsförmedlingen blev ett kaos? Var det den förra generaldirektören som såg till att era åtgärder inte fungerade? Hänger det nu på Mikael Sjöberg att allt ska börja fungera och att färre ska lämna fas 3? Jag tror att det beror på er politik.
Det vore intressant att få höra er analys.
Raimo Pärssinen (S):
Då får vi åter höra att det är ledningens ansvar. Det är Arbetsförmedlingens och dess lednings ansvar. Nej, så här på kvällskvisten här i riksdagens kammare den 1 april 2014 kan vi bara konstatera att ansvarigt statsråd Elisabeth Svantesson inte har några nya förslag.
Hon hoppas på den nya generaldirektören Mikael Sjöberg, som är en alldeles utmärkt person. Under tiden är det många företag som inte hittar rätt personer att anställa på grund av att de inte har rätt kompetens. Under tiden växer fas 3 med fler inskrivna personer.
Arbetsförmedlingens egen prognos säger att det kommer att svälla över till 40 000 om regeringen och Elisabeth Svantesson får fortsätta. Under tiden får Arbetsförmedlingen inga nya instruktioner. Nu väntar man på en stor utvärdering. Varför inte göra som vi säger, Elisabeth Svantesson, nämligen låta arbetsförmedlarna göra det de är satta att göra: förmedla jobb?
Varför ser ni inte att ni kringgärdar arbetsförmedlarna med regler och fångar in dem i ett nät? Varför ser ni inte att arbetsförmedlarna har alldeles för många att jobba med? Varför ser ni inte att fas 3 är en åtgärd som inte fungerar? Varför ser ni inte de människor som tvingas in i fas 3 utan en enda svensk ettöring i ersättning?
Nej, Elisabeth Svantesson, ta ansvar för det här! Lägg det inte på myndigheter! Idka politik i stället!
Raimo Pärssinen (S):
Moderaterna förstår inte det här. När vi säger att Sverige är ett bra land, men det är någonting som håller på att gå sönder, ser man inte det som håller på att gå sönder. Vi socialdemokrater tycker att arbetslösheten är alldeles för hög. Långtidsarbetslösheten bara växer och växer. Vi tycker att det är ett bekymmer. Ser inte ni det? Vi ser att skolan går baklänges. Resultaten sjunker. Det tycker vi är ett bekymmer.
Varför tycker inte ni moderater det? Vi ser att sjukvården håller på att krackelera på sina håll. Vi hör rapporter från Skåne, till exempel. Vi tycker att det är ett bekymmer att sjukvården inte har tillräckligt med resurser. Tycker inte ni det? Vi ser skandalerna inom äldreomsorgen. Vi ser friskolor som läggs ned. Vi ser elever som blir utan betyg. Det är ett bekymmer. Tycker inte ni moderater det?
Sverige är ett bra land, men det håller på att gå sönder. Om vi ska prata om Arbetsförmedlingen, fru statsråd, är det tre saker jag som socialdemokrat vill framföra. Först vill jag att man ska börja fokusera på att sluta det som kallas rekryteringsgapet. Se till att förmedlingen får resurser och möjligheter att lotsa in de arbetslösa i jobb.
Företagen eftersöker arbetskraft. Det här är det första man ska göra. Det andra är att ge alla som söker ett jobb ett professionellt stöd, oavsett var de kommer från. Det ska finnas tid och möjligheter för förmedlarna att göra detta. Det är inga svåra saker. Det handlar om vilja och resurser. Det tredje, herr talman, är att göra det som ger resultat.
Det är väl resultaten som räknas. Sverige är ett bra land, men det håller på att gå sönder. Varför ser inte ni moderater det?