Beatrice Ask (M):
Jag ser fram emot en väldigt spännande ideologisk debatt. Peter Hultqvist är inne på ganska grundläggande principiella frågor inte minst för det parti jag själv företräder. Bakgrunden till att man inte får rättshjälp annat än i undantagsfall i tvister med till exempel Försäkringskassan och en del myndigheter är att staten inte ansågs behöva ge människor hjälp att strida med de offentliga myndigheterna. Det fick man lösa på annat sätt.
Det är möjligt att samhällsförändringarna har lett till att det kan ifrågasättas. Jag vill ändå säga att utgångspunkten inte kan vara att vi garanterar rättshjälp till alla och envar i alla typer av ärenden. Den möjligheten finns inte i dag vare sig ekonomiskt eller praktiskt. Vi är tvingade att ha ett avgränsat system som blir ett komplement till annat.
Det finns också avvägningar mellan vad som är den enskildes ansvar och vad som är samhällets skyldighet att gå in och hjälpa de allra svagaste. Jag pekade på några frågor. Det var inte för att de är de enda som är viktiga. Jag nämnde småföretagarna och föräldrar som har fått sina barn bortrövade, eller vad man nu ska kalla det för, och en del ytterligare grupper. Det innebär inte att det finns andra grupper.
Det är just det som gör det svårt att ringa in de väldigt ömmande fall som vi måste titta på särskilt. Peter Hultqvist tar upp frågan om taket och att försäkringar bara täcker kostnader upp till ett visst belopp, 120 000 kronor, och säger att det är för lite. Jag nämnde i mitt förra inlägg att det är alldeles uppenbart att det kan vara ett problem.
Det bekymmer man har är att det i dag inte finns någon så kallad ventil som ger en möjlighet att överstiga taket. Det måste man fundera rätt mycket på. Det är uppenbart i en del sammanhang att det skulle behövas. Det är en sådan fråga som vi måste lyfta fram i det arbete som ska bedrivas. Det tror jag är viktigt. Sedan gäller det frågan om ojämlikheten.
Man ska naturligtvis passa sig för svepande formuleringar. Det är möjligt att jag uttrycker mig väldigt allmänt. Jag känner också till fall där det är väldigt knepigt. Medborgare hör ofta av sig till ministrarna om enskilda ärenden och även till oss riksdagsledamöter. Jag har en bakgrund också som det. Riktigt hur situationen ser ut måste vi analysera noggrant.
Det gäller inte minst därför, som Peter Hultqvist påpekar, att försäkringarnas innehåll också har förändrats samtidigt som statens ansvar har urholkats. Vi behöver reda ut lite mer precist hur verkligheten ser ut i dag. Det är först då vi har ett underlag att göra den bedömning som måste göras.
Var ska vi verkligen garantera att den enskilde tillförsäkras rättsskydd när ingen annan täcker upp? Jag tror inte att någon av oss kommer att hamna i en situation där vi kan lova allt åt alla och envar. Vi måste ha ett tydligt definierat rättsskydd. Det är syftet. Jag kommer att lägga fram direktiven innan sommaren. Det tar en tid att diskutera detta.
Jag ser fram emot en väldigt viktig debatt när vi får ett underlag som visar hur verkligheten generellt ser ut och som kanske också ger förslag till förändringar som kan genomföras. Vi har väntat väldigt länge. De tidigare regeringarna lyckades dessvärre bara lova att någonting skulle göras, och ingenting har hänt. Jag säger hellre mindre och gör mer. Det är lite grann med den ambitionen jag arbetar. Jag återkommer till detta.