KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven-Erik Österberg (S):
Det var ett bra besked. Jag kan inte säga så mycket om det, och det var precis därför jag ställde den andra interpellationen. Statsrådet klargjorde tydligt här att man lutar starkt åt att det ska vara en kommissionär ur det borgerliga lägret. Det är det svar jag har noterat här. Så lät det inte riktigt när vi hade diskussionen den 16 december. Då var öppenheten total.
Nu har jag fått ett klarläggande av det som har sagts i medierna, det vill säga fått bekräftat från statsrådet att det är åt det hållet det lutar. Det är inte det jag har varit kritisk mot på något sätt. Det kan jag begripa. Men däremot kan jag säga att om det samtidigt ska vara den som är mest lämpad har man sagt att man söker den som är mest lämpad ur det borgerliga lägret.
Det är ungefär så i det här fallet. Då har sökområdet begränsats något. Jag är inte kritisk mot detta. I dag har vi fått ett klart besked i vilken riktning som regeringen söker.
Vi är naturligtvis intresserade av att föra en dialog från den horisonten eftersom det ska vara en kommissionär från Sverige under den kommande femårsperioden, vilket naturligtvis inte är oviktigt på något sätt.
Vi får väl se hur det blir med tillsättningen och oklarheten med Irland, om det blir som statsrådet säger att man avvaktar detta för att veta att man hamnar rätt. Då är man inne i en senare process. Jag kan ha viss förståelse för att man gör så - om det är möjligt, och det förmodar jag att det är eftersom statsrådet lägger fram saken så.
Det är totalt omöjligt att veta hur Irland kommer att ställa sig i en folkomröstning just nu. Det är inte bara fråga om vad som finns med från förra gången, utan det är också omöjligt att veta hur oron för finanskrisen och jobbkrisen som också råder på Irland påverkar det hela. Det kan bli två utslag. Det ena är att man blir ännu mer avståndstagande till EU och Lissabonfördraget. Men det kan bli precis den motsatta effekten också, nämligen att man söker sig till EU därför att det är oroligt i det egna landet och man behöver en större gemenskap.
Det kan gynna ett ja i det här fallet. Men att gissa om detta är ungefär som att sätta fifty-fifty på vilket spel och dobbel som helst. Det kan knappast ligga till grund för en säker process vid tillsättandet av en kommissionär. Det är viktigt att det får ta tid och verka på bästa sätt, så att en kommissionär kommer på plats utifrån de förutsättningar som gäller.
Sven-Erik Österberg (S):
Om man ska säga någonting om kriterierna är det väl att det bör vara någon politiker med mycket stor erfarenhet. Det är oerhört viktigt att den kommissionär man utser kan verka och ha auktoritet i den här kretsen, och då fordras det oftast en ordentlig erfarenhet med ett brett politiskt perspektiv.
Jag tänkte också säga att jag håller med statsrådet Malmström, om det är rätt citerat i Sydsvenskan, om att kommissionen brukar ställa krav på att Sverige alltid ska skicka en kvinna. Jag har inte någonting emot att en kommissionär ska vara en kvinna, men vi får inte klistra på oss att för att vi har ett högt genustänkande i Sverige är det alltid vi som ska stå för den potten.
På något sätt måste kravet vara att andra som har kommit långt också bör bidra. Man bör ha urvalsprocessen kring den som är mest lämpad. Eftersom Sverige har haft kvinnor vid två tillfällen skulle det inte vara märkvärdigt om det blev en man den här gången. Jag tror att vi är överens där. Jag tycker att det är bra att statsrådet Malmström har sagt det här. Ibland ställs kravet hårdare på Sverige än på andra länder som inte har kommit så långt, när det egentligen kanske skulle vara tvärtom i en sådan här process.
Till sist ska jag också säga att vi får innerligt hoppas att det blir ett ja till Lissabonfördraget. Det handlar ju inte bara om att få en kommission - jag menar nu inte att statsrådet har sagt det. Det kanske är det lilla problemet, för det kan man alltid anpassa. Det handlar också om hela EU-samarbetet, statusen för EU och att EU ska kunna verka på ett bra sätt i framtiden. Inte minst i dessa orostider är det oerhört viktigt att man får ett fördrag som gäller hur EU ser ut i dag.
Man bör nu fundera väldigt noga på hur man kan hantera det, så att man får med Irland i den här processen. Det är oerhört viktigt för det framtida EU-samarbetet.
Sven-Erik Österberg (S):
När det gäller ROT-avdraget och småföretag var det ju den här regeringen och inte minst Maud Olofsson som startade mandatperioden med att säga att nu skulle krånglet minska. Det är precis det inlägget handlar om. Här ska man hålla på och ringa till Skattemyndigheten om en kund hör av sig och fråga om avdraget beviljas: Törs jag göra jobbet? Får jag mina pengar? Kommer det att fungera? Det var väl ingen bra lösning om man skulle ge en stimulans! Maud Olofsson hänvisar hela tiden till generella insatser, en generell skattesänkning.
Faktum är att Maud Olofsson i det ekonomiska läge som råder just nu lånar till hela skattesänkningen till statsbudgeten. Det saknas helt enkelt pengar där. Det är en prioritering som regeringen har gjort. Man har inga pengar till vissa stimulansinsatser på områden som är särskilt illa utsatta, för de pengarna har man lagt generellt. Det vet väl varenda en som ska driva en kampanj - fråga vilken affärsinnehavare, småföretagare i affärsbranschen som helst - att vill man sälja tv-apparater under en period där man ser en svacka, inte säger man att den här kampanjen gäller tills vidare.
Man säger fram till dess gäller det här, en begränsad tid. Det är då kunden vet att ska jag göra det köpet passar jag på nu. Då får man effekten av det här. Det är så man beter sig vid traditionell marknadsföring. Det är precis så det här fungerar också. Säger man att nu ska ni köpa hus därför att ni har fått lägre skatt av den här regeringen är det klart att den effekten uteblir. Det måste vara den där kicken som får människor att göra någonting. Det är precis då man får den där effekten. Det är därför det blir ett misslyckande när man gör på det här sättet.
Ni smetar ut det generellt. Likadant är det när vissa branscher har problem. Då hänvisar ni till generella insatser som har gjorts. Till sist ska jag bara säga att branschen har lämnat förslag. De är missnöjda därför att regeringen inte har lyssnat. Det har företagarna varit med om liksom Trä- och Möbelindustriförbundets vd Leif Gustafsson tillsammans med Skogs- och Träfackets ordförande.
Dessutom var de i debattinlägg oerhört missnöjda med att näringsministern inte ens ville träffa dem och diskutera frågan. Hon hänvisade till tidsbrist när 30 procent av en bransch håller på att gå under. Det tycker jag är på gränsen till nonchalant.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag tycker att det är viktigt att man i grunden kan ha en ordentlig, seriös diskussion om det här systemet. Oavsett färg på regering kommer det att finnas ett starkt behov av att ha ett lönesystem inom staten som fungerar på ett bra sätt gentemot chefer, ger rätt stimulans, ger rätt nivå, men som också håller förtroendet uppe hos allmänheten, dem som vi företräder. Det ska finnas respekt för den nivå man har haft. Jag anknyter därför också lite grann till det Eva-Lena Jansson säger.
Vice statsministerns uttalande i dag var rent häpnadsväckande, att jämföra ett bonussystem med ett ackordssystem som gäller inom byggbranschen. Det grundar sig på helt andra förutsättningar än de som har gällt här.
Problemet och det som har raserat förtroendet i samhället är ju den girighet som har kommit fram, kanske inte mest hos AP-fonderna för man ser också i det privata näringslivet hur skillnaden mellan yttersta chefer och folk som jobbar i verksamheten har tagits ut under åren. Det är ju detta som skapar den här vreden. Det handlar för regeringens del inte bara om att hantera chefernas löner.
Det är också fråga om vad vi sätter för norm, hur vi anser det vara rimligt att bonussystem ska se ut i det svenska samhället, hur de fungerar och om man över huvud taget ska ha dem. Det kan man föra en diskussion om. Det här skadar ju verksamheten. Det skadar förtroendet. Jag såg att SE-banken starkt hade tappat förtroende bland annat på sin hantering.
Det är klart att när man hör deras chef Falkengren förklara sig blir man inte speciellt lugnad när det gäller hur insikten är kring det här. Jag såg dessutom en uppgift om att hon, förutom det som diskuteras, genom regeringens politik hade tjänat ungefär 1 miljon i skattesänkningar sammantaget under året. Hon är ganska väl försörjd. Det är ju den girighet som slår till här som skapar ett problem i samhället.
Det exploderar ju när vi ser, precis som Mats Odell beskriver det, de andra bekymren i samhället, människor som förlorar jobb och får gå till en dålig a-kassa och inte vet hur de ska försörja sig. Det är då man hamnar i det här problemet. Då är det också viktigt att man visar ledarskap och ser hur man ska ta sig ur det här.
Sven-Erik Österberg (S):
När jag intervjuades av TV 4 frågade reportern mig vad jag skulle ha gjort om jag hade varit minister. Jag sade då att jag skulle ha gett generaldirektören en ordentlig utskällning. Det är precis vad som behövs vid ett sådant tillfälle. Det ska naturligtvis inte vara ministerstyre i fråga om de anställningarna. På den punkten är Littorin och jag fullständigt överens. Det är myndighetschefens sak.
Jag tolkar det så att arbetsmarknadsministern har samma åsikt som jag, nämligen att regelverket ska följas. Det ska upprätthållas en syn på staten där jag som medborgare och tjänsteman ska känna att jag blir sjyst behandlad om jag söker jobb hos staten.
Jag ska veta att jag får jobbet för att jag har de rätta kvalifikationerna och att jag har haft chansen att söka, lägga fram min sak och få komma till en anställningsintervju om jag har bedömts som lämplig tillsammans med andra kandidater. Det är oerhört viktigt att veta att jag blir sjyst behandlad i staten. I det här fallet kan vi konstatera att det inte var så.
Det var ett starkt avsteg från det som tydligen både jag och arbetsmarknadsministern står för. Generaldirektören svarade att hon tänkte följa regelverket. Varför gjorde hon inte det i det här fallet? Vad var skälet till det? Varför gjorde man avsteg i det här fallet?
Kommer generaldirektören vid kommande tillsättningar att följa regelverket så att det inte blir en sådan här debatt som inte är bra för regeringen, Arbetsförmedlingens generaldirektör eller för myndigheten?
Det skapar en signal om att det där fungerar på ett sätt som det inte borde göra. Det här föranleder en vidare diskussion. Nöjer sig arbetsmarknadsministern med att generaldirektören fortsättningsvis ska följa regelverket?
Är det vad ni kom fram till? Jag vill att arbetsmarknadsministern förtydligar det i sitt svar. Det som sker är olyckligt. Jag har sedan konstaterat andra saker som har kommit fram efter det att jag väckte interpellationen.
Det gäller bland annat hur man reser hit och dit. Det kan man vrida och vända på, men jag tror att man kan strunta i detta. Det är viktigt att chefer kan röra sig och snabbt komma på plats. Däremot har det kommit fram att Arbetsförmedlingens chef vid tillfällen också har tagit på sig föreläsningsuppdrag. Hon har blivit ersatt för föredrag under arbetstid.
Det hänvisas till att det har skett med Arbetsmarknadsdepartementets samtycke. Enligt uppgift ska generaldirektören ha erhållit ett arvode om 40 000 från en föreläsning som skulle ha handlat om "Management by love". Fanns det ett samtycke om detta? I vilken omfattning ska det kunna ske under den ordinarie arbetstiden för Arbetsförmedlingens generaldirektör?
Det är en ganska pressad myndighet. Spontant kan man tycka att chefen borde vara på plats och styra myndigheten så mycket som möjligt. På vilket sätt har undantag medgivits, om det vi har läst har varit sant?
Sven-Erik Österberg (S):
Både Littorin och jag vet att utskällning på ministernivå innebär inte att man skriker på varandra utan att man är synnerligen tydlig om vad man tycker om en sak - det kan inte missförstås av den man samtalar med. Jag vet att det sker i en lågmäld ton. Jag har själv varit med om det, så jag vet mycket väl hur det går till. Jag vet vad jag menar när jag säger så.
Det är bra om arbetsmarknadsministern har haft detta tydliga samtal. Ett sådant agerande skadar inte bara myndigheten. Det är bra om detta har klarats ut. Jag tackar också för svaret i fråga om bisysslorna.
Det är också bra att det har framgått av samtalet att Arbetsförmedlingens chef i den pressade situation som Arbetsförmedlingen som myndighet befinner sig i tar konsekvenserna av detta och minskar på sina bisysslor och sänder signalen att det är viktigt att fokusera på huvuduppgiften. Jag tackar för ett öppet svar och en förklaring på den punkten också.
Jag förutsätter att vi slipper läsa mer om Arbetsförmedlingen när det gäller anställningar och så vidare, utan de ska nu skötas på ett korrekt sätt.
Sven-Erik Österberg (S):
Tack för svaret, Mats Odell! Det är inte utan anledning jag ställer den här interpellationen. Vi har sett den oro som har rått på finansmarknaden och som också i högsta grad har berört bankernas område. När oron slår till blir det alltid också ett slags eftertanke: Hur har kreditgivningssystemet fungerat?
Jag kan naturligtvis hålla med om det sista Mats Odell säger, att det finns ett gemensamt intresse mellan bankerna och staten på det här området. Vi har också varit tämligen överens om själva stabilitetsplanen och de insatser som gjorts i samband med den. Detta är nödvändigt för att säkra kreditsystemet.
Det är ansenliga resurser som svenska folket ställt till banksystemets förfogande för att ge stabilitet. Vi ser nu ute på arbetsmarknaden väldigt många varsel. Det ser dystert ut, för att uttrycka sig milt. Vi vet att många människor där ute som har köpt bostadsrätter eller hus har stora lån. Kreditgivningen har säkert varit alldeles riktig i varje given situation.
För dem som riskerar att förlora jobbet och gå in en annan fas där nettointäkterna avsevärt sänks, med tanke på nuvarande a-kassesystem och så vidare - jag behöver inte förlänga den diskussionen - är det dock klart att det blir oroligt. Staten ger nu bankerna ett ordentligt skydd för att de ska kunna klara sin verksamhet.
Riksgälden sitter på en ordentlig hög med resurser att sätta in, om det skulle vara så, för att säkra banksystemet. Frågan är vad Mats Odell är beredd att göra gentemot bankerna för att de ska kunna säkra hushållens del när man kommer in i en fas där det kanske är svårt att betala amorteringar och räntor på sina lån.
Kan Mats Odell tänka sig att diskutera ett uppskovssystem så att man i en sådan situation inte behöver sälja ett hus till underpris och sitta kvar med lån, till exempel på en ort där det finns få köpare? När nu samhället och skattebetalarna ställer upp för bankernas problem tycker jag att det vore ganska rimligt att också staten ställde krav på bankerna att som en form av gentjänst, eller hur man nu vill uttrycka det, ställa upp för privatpersoner. Detta ska naturligtvis regleras på sikt. Det är inte så att det ska efterskänkas resurser.
Men i ett glapp mellan två jobb där inkomsterna är väldigt låga tycker jag att det skulle kunna vara rimligt att föra en sådan diskussion. Jag rörde mig den förra, plenifria veckan ganska mycket runt om i landet. Överallt på arbetsplatserna stöter man på de här personerna som säger: Jag och min sambo, eller jag och min fru, har nyss köpt det här huset. Nu riskerar vi båda att förlora jobbet. Vad händer med oss och med de lån vi har?
Alla som har köpt hus vet ju - det har kanske både Mats Odell och jag erfarenhet av - att det inledningsvis kan vara ganska knapert och svårt att få det att gå ihop. Min fråga är alltså: Är Mats Odell beredd att fundera i den riktningen, hur man skulle kunna göra för att också säkra konsumentintresset? Bankerna har fått ett stort stöd. Är Mats Odell beredd att se till att också konsumenterna kan få del av detta i en överbryggningsperiod?
Sven-Erik Österberg (S):
Att bankerna inte vill gå in i det systemet har väl sin enkla förklaring i att de får stöd och hjälp ändå om de skulle hamna i kris, utan att betala. Det är väl där skon klämmer. Det är där man så att säga måste klämma åt bankerna och fundera på om man måste vidta starkare åtgärder mot dem. Det verkar som att frivillighetsvägen är någonting som de försöker slinka sig ur. Jag ska inte orda mer om detta, det får vi fortsätta med senare.
Så här långt är det bra att Mats Odell har metallarbetarna framför sig när han funderar på finanskrisen. Men så här långt kan man säga att det är bankdirektörerna som har gått helt skadeslösa ur krisen.
Från vissa håll är man inte ens beredd att diskutera de ytterst generösa bonussystemen, för att inte tala om pensionssystemen - jag noterade att Nordeas före detta bankdirektör, efter att ha jobbat drygt ett år, har pension resten av livet från banken - och för att inte tala om vilka pensionsåtaganden som ligger i banker gentemot alla före detta chefer som ska ha pension framöver. De börjar likna de amerikanska bolagens pensionsåtaganden gentemot alla sina anställda.
Det där kan man ha moraliska aspekter på, men det är i sak inte så himla lätt att göra någonting åt eftersom det är civilrättsliga avtal. Det som är viktigt är att se den som får betala krisen, metallarbetaren. Han vet att han får ungefär 50-55 procent netto kvar om han förlorar jobbet. Hans räkningar för hus, amortering och ränta kommer att se precis likadana ut när de landar i brevlådan hos honom. Dem ska han försöka betala - hur han nu ska bete sig.
Det är bra om Mats Odell i samtalen tar upp och diskuterar hur man kan underlätta för personer som hamnar i tillfälligt trångmål så att de slipper vidta drastiska åtgärder i sitt privatliv. Jag har tagit Mats Odells ord här som ett löfte att han kommer att agera.
Jag kommer mycket nogsamt att följa upp vad som kommer ut av samtalet, så att det kan få effekt i en praktisk handläggning som kan lugna personer som nu naturligtvis både dag och natt funderar: Hur ska jag kunna reda ut min egen situation om jag hamnar i det här läget?
Sven-Erik Österberg (S):
Det låter som att vi får fortsätta diskutera detta. Mats Odell säger att genom att annonsera får de som tidigare inte kommit ifråga möjlighet att söka. Samtidigt har jag uppfattat att vi har varit överens om att den som söker och som redan sitter på en chefstjänst men inte får uppdraget kan få problem med sin nuvarande uppdragsgivare när det uppdagas att han har sökt.
Det sänder en signal att man har sökt ett annat jobb och att man av ett eller annat skäl har intresse av att lämna det man har. Belägger man det med sekretess under en period så att det inte uppdagas men sedan lämnar full öppenhet kommer det ändå att visa sig vem som har sökt. Då har man kvar samma problem. Chefen Nils Karlsson har sökt men fick det inte. Då vet hans arbetsgivare det.
Eller ska man lägga total sekretess på vilka som har sökt över huvud taget - om man nu inte ska sända den signalen? Jag har inget emot annonsering. Men det stora hindret vid annonsering har varit att man inte får de sökande man vill ha. Det noterar jag i rapporten också. Det är ytterst få, bara 5 av 55, som har anställts efter annonsering.
I andra fall har man tagit till rekryteringskonsult. I 28 fall har man använt sig av en direktrekrytering utan annonsering. Det är inte stor skillnad mot hur det har varit tidigare - om det inte skett en radikal förändring i rekryteringsprocessen efter sommaren. Mats Odell kan ta sina sista minuter och fundera på detta. Om man ska ha temporär sekretess och sedan öppna kommer alla ändå veta vilka som sökte.
Då är man tillbaka på ruta ett - om det inte finns något annat trick i detta. Det ser ut som att vi får fortsätta diskutera frågan i denna kammare.
Sven-Erik Österberg (S):
Tack för svaret, statsrådet!
Anledningen till att jag ställt denna interpellation är att jag har följt diskussionen om tjänstedirektivet ganska noga, redan de första diskussionerna när Bolkenstein lyfte upp tjänstedirektivet och mot bakgrund av den intensiva diskussion som har rått om ett ganska ursprungligt tjänstedirektiv som uppfattades som mycket utmanande av många medlemsstater.
Inte minst när det gällde möjligheterna att undvika lönedumpning och villkorsdumpning i de olika länderna manglades det så småningom fram ett tjänstedirektiv.
Där fick man med ett antal punkter som var en garant för att se till att de betydelsefulla delarna i direktivet, nämligen möjligheten att värna omförhandlingsrätten, värna rätten att ställa krav på kollektivavtal och så vidare, fullföljdes. Det har sedan varit viktigt i den fortsatta processen att få fram detta.
I det läget märkte jag att ministern fortsatte diskussionen och tyckte att det kunde vara rimligt att utvidga direktivet. Man kan naturligtvis ha en stor diskussion och olika åsikter om i vilken omfattning och med vilken hastighet detta ska ske. Däremot tycker jag att det kanske är lite utmanande att man tar den diskussionen redan innan direktivet finns på plats i Europa och ser att det fungerar.
Det här har inte varit en helt okontroversiell resa. Jag noterade i december i fjol att trots att Europeiska parlamentet pekade på det här, petade kommissionen på filiallagen som vi har haft i Sverige, som gör att det för den som är här och utför tjänster ska det ska finnas en företrädare i Sverige som har ansvar för verksamheten och som man kan ha kontakt med.
Om jag är rätt påläst är det byggbranschen som är undantagen från filiallagen. Vad jag har förstått har eller ska regeringen sätta till en utredning på området. Det har väckt väldigt mycket diskussion och missnöje kring att man skulle vara tvungen att ändra just filiallagen.
Jag skulle vilja veta i vilken omfattning ministern har agerat och i vilken riktning för att se till, som är viktigt inte minst för de fackliga organisationerna, att det inte sker verksamhet här genom villkors- och lönedumpning. Vi har en lång diskussion, inte minst efter Lavaldomen, på det här området.
Man upplever att ett borttagande av filiallagen som finns i Sverige öppnar för en godtycklighet som är oroande. Det har jag hört ministern prata väldigt lite om. Jag har naturligtvis kunnat missa det, men har i stället noterat att man diskuterar hur man ska utvidga tjänstedirektivet.
Jag skulle gärna vilja höra vad ministern har att säga om arbetet som pågår med filiallagen och var man avser att hamna med det. Det skulle vara intressant att höra.