Bodil Ceballos (MP):
Migrationsministern säger att alla som följer den här debatten förstår hur orimlig den är. Men jag menar att alla som följer den här debatten och som har följt tidigare debatter som jag har haft med migrationsministern hör ministern upprepa samma svar vilken fråga jag än ställer. Sveriges ansvar tar slut så fort en person har fått ett avslagsbeslut, oavsett hur orimligt jag eller den person som har drabbats av det kan uppleva att detta avslagsbeslut är.
Jag menar att vi har ett ansvar för vad som händer sedan. Ministern skriver i interpellationssvaret att folkrätten säger si och så. Men det är konstigt när vi använder folkrätten bara när det passar våra egna syften och inte annars. Det finns mycket i folkrätten som också talar om hur en deportation ska se ut.
Jag har inte sagt att vi kan ge uppehållstillstånd eller asyl till alla som söker, för alla har kanske inte skyddsbehov. Men när vi väl kommer till skarpt läge och människan ska deporteras ska det gå till på ett värdigt sätt. Det har också ministern talat om här i kammaren tidigare. Det ska inte ske på ett kränkande sätt. Det ska ske på ett värdigt sätt. Vi har sett flera exempel på när det inte har varit värdigt.
Den här gången var det, vad jag vet, nio personer som utvisades från Sverige. Det satt ett tjugotal personer på planet redan innan. I ett radioinslag, i burundisk radio, hörde man också att det var ett tjugotal personer, däribland barn. Det var en person från Somalia. Det var också personer från Rwanda. Jag tror att barnen var från Rwanda.
I radioinslaget fick vi också veta att de alla togs direkt till polisstationen. Människorättsorganisationer förfasade sig och menade att vi förmodligen hade ett återvändandeavtal med Burundi. Nu är det bra att veta att vi faktiskt inte har det. Men frågan är: Finns det några andra informella kontakter som har lett till att man faktiskt tas emot genom att ringa till presidenten och tala om att man nu kommer?
Därmed får man tydligen också landningstillstånd. Det här är någonting som har pågått under en lång tid. Det handlar inte bara om Burundi. Vi har skickat tillbaka människor till många andra länder. Det är ingen som följer upp vad som händer. Det är ingen som talar om för UNHCR eller Röda Korset att det kommer ett antal personer och att de kanske behöver hjälp när de kommer fram. Det här har vi diskuterat förut.
Migrationsministern säger sig inte vara avogt inställd till att ha ett större samarbete med frivilligorganisationer eller med UNHCR. Men varför säger inte någon till UNHCR eller Röda Korset: Nu kommer det ett antal personer som har fått avslag i Sverige. Hjälp dem när de kommer fram! Det sägs väl också i folkrätten att man faktiskt har rätt till ett bemötande när man kommer?
Röda Korset brukar hjälpa till att hitta familjemedlemmar i hemlandet, till exempel. I vissa fall har vi också överenskommelser med UNHCR. I det här fallet var det ingen som mötte dem. UNHCR fick reda på den senaste deportationen tack vare den burundiska organisationen här i Sverige, som kontaktade UNHCR. Jag hoppas att de som nu ändå är kvar har fått ett bättre bemötande.
Men vi vet ingenting om vad som har hänt med ett stort antal av dem som nu åkte ned. Jag har också sett ett tv-inslag om hur det såg ut när de kom ned. Där var också den somaliska mannen med. Han påstod att han ville tillbaka till Holland. Men mediebilden är att det här är flyktingar som har deporterats från Sverige. Vi håller på att sprida ett väldigt märkligt rykte om Sverige, att vi skickar tillbaka människor till fel land. Jag tror inte att han kom härifrån.
Han kom förmodligen från Holland och var redan med på det här planet.