KBLab/rixvox huggingface dataset:
Katarina Brännström (M):
Det var en mjuk ton, må jag säga! Den är jag tacksam för. Jag tänkte på det här med arbetslösheten och självbilden. Ni skriver, Raimo Pärssinen, i ert särskilda yttrande, som jag satt och läste i lite extra i går kväll, att arbetslösheten faktiskt är densamma 2014 som den var 2007. Är inte det fantastiskt, efter den djupa kris som kom 2008 och efter alla år av lågkonjunktur därefter?
I själva verket var arbetslösheten högst i Sverige 2005, när Socialdemokraterna styrde och vi hade högkonjunktur i landet. Jag kan tycka att det är ett väldigt bra resultat. Det är inget att skämmas över. Vi ligger i topp när det gäller sysselsättningsgraden i EU. Det kan man också kalla en stark utveckling för Sverige. Det ni förlorade valet på 2006 var den dolda arbetslösheten.
Man skuffade undan människor i förtida pensioneringar, långtidssjukskrivning och annat. Vi har fått tillbaka många av de människorna i arbetskraften. Hur man ska räkna och vilken arbetslöshetssiffra som är den riktiga kan vi alltid diskutera. Men vi kan vara eniga om att ungdomsarbetslösheten är något som vi gemensamt bekymrar oss för. Jag är säker på att ni har goda ambitioner.
Men det är svårt för mig och många andra i Sverige att förstå hur ökade kostnader för att anställa unga skulle vara den bästa vägen för att få fler unga i jobb. Det har ni misslyckats med att förklara. Jag önskar Raimo, ordföranden i utskottet, en vilsam helg och en riktigt god jul. Jag hoppas och tror att vi kommer att träffas i den här kammaren för fler debatter om samma ämne.
Katarina Brännström (M):
Jobbskatteavdraget har inneburit att människor helt konkret har fått mer pengar att röra sig med. Som jag nämnde i mitt anförande handlar det om 4 000 kronor för en LO-familj - per månad. Det finns inte en facklig förhandling som har gett så mycket i lönehöjning som jobbskatteavdraget har gjort. Det är det vi ser nu i alla rapporter om vi tittar på arbetslösheten.
Det är den inhemska efterfrågan som gör att arbetslösheten faktiskt sjunker sakta men säkert. Det är alltså det vi köper tjänster och varor för här i Sverige. Då är det klart att det har betydelse att människor får mer i plånboken. Jag tror att det är, precis som jag sa, den bästa modellen för fler jobb. Man kan alltid diskutera hur ersättningen i arbetslöshetsförsäkringen ska se ut och vara utformad.
Den har inte förändrats på länge. Men det är ingenting som vi i vår budget har prioriterat nu, utan vi säger att vi måste satsa på jobben i stället för på ersättningarna. Det är det vi tror på. När man arbetar får man också lägre skatt. Det har varit en framgångsväg, och den fortsätter vi på. Jag funderade på en sak när jag läste det särskilda yttrandet i går. Hur kan Vänsterpartiet ställa sig bakom att det står att det finns flera "generella subventioner till företag"?
Då avser man den sänkta restaurangmomsen. Det är en väldigt konstig syn på sänkt moms. I så fall skulle både Ica och Konsum vara subventionerade som har samma moms på maten. Varför behåller man en sådan usel reform om den skulle vara så dålig och kallas subvention? Det skulle vara bra att få svar från Vänsterpartiet på hur ni ser på just det.
Katarina Brännström (M):
Jobbskatteavdraget har faktiskt haft störst effekt för dem med låga inkomster. Det är självklart att det har haft betydelse även för den som har en liten lön. Vi kommer säkert att fortsätta den debatten. Det som också förvånar mig är att Vänsterpartiet i så fall stöder regeringen, som väljer att fortsätta med jobbskatteavdragen.
Om de nu skulle vara så dåliga och orättvisa mot de väljare som Vänsterpartiet talar för, varför väljer man den modellen? Varför väljer man en modell där man också fortsätter med den sänkta restaurangmomsen om den är en subvention som är dålig? Ibland förstår jag inte riktigt hur den här politiken går ihop. Men vi skiljer oss åt här, och det är jag faktiskt glad för.
Det jag också kan kommentera är arbetslösheten, som var störst 2005. Vi har lyckats få ned arbetslösheten under krisåren. Vi har fått fler i arbete. Vi har fått ut flera hundra tusen ur utanförskapet. Det visar ju att den politik vi har haft faktiskt har haft effekt trots att det har varit en djup kris under de här åren.
Jag har aldrig hört Vänsterpartiet komma med någon positiv syn på just att fler människor har kommit i arbete eller i andra åtgärder. Man har kommit ut från sin isolering och sett att man är en del av samhället. Jag tror att det finns mycket kvar att göra här, men Vänsterpartiet och Moderaterna kommer alltid att skilja sig åt. Det kan vi diskutera. Jag vill också passa på att önska en god jul till Vänsterpartiet.
: Tack detsamma!)
Katarina Brännström (M):
Det är intressant att lyssna på Ali Esbati. Vänsterpartiets synpunkter på arbetsrätten verkar handla om att man är emot det mesta. Det låter väl på många sätt: Ni säger er vara det goda partiet som vill ha vällovliga regler för arbetstagare, och ni står alltid på arbetstagarens sida och ställer upp för regler.
Men i själva verket - i verkligheten - skulle hundratusentals jobb tas bort om era regler skulle gälla på svensk arbetsmarknad. Ni bygger upp hinder. Ni gör det svårare för arbetsgivare och företag i stort sett på alla sätt och vis. Jag tror till och med att det skulle riskera företags existens.
Ni vill inte ha någon visstid, ingen inhyrning och ingen bemanning - bara arbetsgivare med kollektivavtal. Allt som möjligtvis kan göra det flexiblare på svensk arbetsmarknad är ni emot. Min fråga är: Ser Ali Esbati något gott med att man har ett jobb, oavsett vilken anställningsformen är, jämfört med att inte ha något jobb alls? Att få ett jobb under ett eller två år, är det bättre eller sämre än att vara arbetslös?
Ali Esbati talar om systematiskt godtycke när det gäller allmän visstid. Det finns inte ett enda bevis för det. Annars har vi helt missat det. Är det något som bara Vänsterpartiet vet om? Jag skulle gärna vilja veta: Varför vill ni ta bort allting som kan ge flexibilitet och nya jobb och göra det lättare på svensk arbetsmarknad?
Katarina Brännström (M):
Ali Esbati säger att förändringar är förbättringar. Men jag menar att de förändringar som ni har föreslagit i arbetsrätten är försämringar. Det är försämringar för jobben i Sverige. De skulle säkert vara bra för dem som redan finns på arbetsmarknaden och har jobb. Det skulle bli ännu tryggare med dessa regler. Men det är inte så enkelt det fungerar.
Finns det något land som Ali Esbati känner till som har bättre arbetsvillkor än vad vi har i Sverige? Jag blir lite ledsen när jag hör denna svartmålning om godtycke och detta misstänkliggörande av alla arbetsgivare. Jag kan konstatera att det under Alliansens tid tillkom mer än 300 000 nya jobb, trots den djupa krisen och lågkonjunkturen, som inte alls hade att göra med att befolkningen ökade.
Vi kan jämföra oss med Danmark, där befolkningen också ökade, men de fick inga nya jobb. Alltså tillkom många av dessa nya jobb därför att vi tillförde nya anställningsformer och ökade flexibiliteten. Det är ett sätt att skapa fler och nya jobb. Vilka förslag har ni för att få nya jobb och inte bara låsa in de människor som redan finns på arbetsmarknaden?
Hur ska den som står utanför lyckas få in en fot på arbetsmarknaden på något sätt i Vänsterpartiets Sverige?
Katarina Brännström (M):
Först vill jag ge en eloge till Raimo Pärssinen. Plötsligt är vi överens om väldigt mycket - om den svenska modellen och den svenska arbetsmarknaden. Det råder en vänlig ton, och det välkomnar och uppskattar jag. Vissa saker tänker jag ändå kommentera, till exempel heltider, som Raimo Pärssinen inte nämnde i sitt anförande.
Det står numera att det ska vara norm, men man kräver ingen lag, utan parterna ska ordna detta. Det tycker vi är bra. Vi tror att det är bästa sättet. Men det finns väldigt många arbetsgivare som är politiker och som borde ordna detta ute i kommunerna. Hur tänker man jobba med det? Det har ju inte hänt så mycket, trots fagra ord.
Det är något som jag gärna skulle vilja ha en förklaring på. Visstider är en annan fråga. I SCB-undersökningen var det 39 000. Men vi ska komma ihåg att allt räknas in här.
Det kan vara förordnanden av statstjänstemän, högre chefer, alla typer av vikarier för semester, föräldraledighet eller säsongsarbete eller en specialist som ska ha ett förordnande och göra något under en viss tid. Det är alltså allt som finns här, så jag tycker inte att den summan är så stor. Det handlar om att våga anställa.
Just beträffande visstider: Om inte vi hade genomfört allmän visstid hade den här regeringen, i jakten på att få fram nya jobb, föreslagit något liknande, för vi måste ha flexibilitet och gummiband på arbetsmarknaden. Det är skönt att höra att det inte bara är kritik. Detta med billigt behöver inte betyda lägre löner, utan det kan vara lägre arbetsgivaravgifter, Raimo Pärssinen. Det var bara ett förtydligande.
Katarina Brännström (M):
Detta med att man blir inringd för jobb är absolut inget nytt på svensk arbetsmarknad, och jag tror inte heller att det har ökat ett dugg under de senaste åren. En god arbetsgivare blir jätteglad över att hitta en duktig medarbetare, vill behålla den personen och ge den så mycket arbete som det bara går.
Men i småbutiker, restauranger och annat där det inte är så mycket att göra måndagar och tisdagar är det jättesvårt att ha någon som jobbar när det inte kommer några intäkter. Jag började mitt yrkesliv på 70-talet och minns att det var mycket vanligt att man ringdes in. Man satt och väntade och hoppades på att bli inringd. Det är inte så enkelt att lösa. Vad som ska kallas missbruk är inte heller enkelt att avgöra. Det är ingen av oss som vill att det ska vara ett missbruk i det långa loppet.
Goda arbetsgivare tror jag inte gör så, och de andra ska vi jaga. Jag tänkte nämna detta med billig arbetskraft, som vi från Alliansens sida framhåller. Jag tror att det är viktigt att påpeka vad RUT och ROT har inneburit, där man får göra avdrag för kostnader för att anställa någon. Men hur många jobb detta har gett är alltid svårt att säga.
Man kanske skulle se på det så att man för jobben med de lägsta lönerna skulle sänka arbetsgivaravgifterna. Vi kanske tillsammans skulle kunna hitta olika lösningar på hur vi kan få fler jobb till dem som inte har någon utbildning, till dem som har svårt med svenska språket. Vi vet ju att det finns behov av många av de här jobben. Men det blir ingen lönsamhet i det.
Jag tror att det kommer att komma nya idéer även från den här regeringen om hur man kan hitta möjligheter och öppna dörrar in på arbetsmarknaden.
Katarina Brännström (M):
Jag tyckte att det var en väldigt trist ton som plötsligt smög sig in i debatten om arbetsmiljö och dessutom med en lite märklig anstrykning. Det talades om cynisk politik, ideologiska skygglappar och att målet skulle ha varit att försämra svenskt arbetsliv. När man påstår något sådant är man varken hederlig eller seriös.
Vi kan ha olika sätt som vi vill jobba på, men jag är helt övertygad om att alla partier i kammaren har ett bra arbetsliv för ögonen, vill att det ska vara färre olyckor, färre dödsfall och färre som är sjukskrivna på grund av sitt arbete. Det måste vi väl ändå kunna enas om. Skadlig borgerlig politik?
Statistiken visar tydligt att kurvorna pekar åt rätt håll. Det enda jag kan hålla med om är att kvinnors sjukskrivningar ökar när det gäller psykosociala besvär. Men om man tittar över tid och beaktar antalet arbetade timmar i Sverige går alla kurvor åt rätt håll.
Oavsett vilken budget vi haft och vilken regering som styrt landet har det sett ut så över tid. Då kan man inte tala om en skadlig borgerlig politik. Det har ju blivit så mycket bättre i Sverige! Vi ska vara stolta över den arbetsmiljö vi har. Den är kanske bäst i världen. Då tycker inte jag att man ska använda den sortens retorik. Det kanske går på hemmaplan, men här blir det både pinsamt och ohederligt.
Katarina Brännström (M):
Det är riktigt att arbetsplatsolyckorna har ökat, men det är bara ett litet avbrott i nedgången. Statistiken visar också att mer än hälften av anmälningarna - jag har läst hela rapporten och kan den - inte har någonting att göra med någon som helst sjukskrivning eller frånvaro från arbetet. Det kan vara en liten rispa på en nagel som anmäls.
Vad som helst anmäls, och det blir statistik. Det har också införts ett helt nytt anmälningsverktyg, så det är mycket lättare att göra anmälningar i dag. Man går in och gör några knapptryckningar på datorn, och så har man anmält en arbetsplatsolycka. Det ska vi komma ihåg när vi jämför statistik. Det är inte så att det allvarligt har blivit sämre på våra svenska arbetsplatser.
Det har blivit så mycket bättre tack vare det förebyggande arbetet för information och kunskap, som alliansregeringen riktade all kraft på. Vi måste jobba modernt i dag. Vi ska inte komma efteråt och inspektera en dålig arbetsmiljö. Vi ska se till att den dåliga arbetsmiljön aldrig uppstår.
Kunskap, information och ett starkt tryck på varje arbetsgivare att hålla ordning och reda, så att man vet om vad det är för skyddsregler som gäller, är det viktiga. Antalet inspektörer på ett statligt verk har ingen eller väldigt liten påverkan på arbetsmiljön. Arbetsgivarnas sätt att jobba samt sanktioner mot dem som inte sköter sig kan ha en mycket större effekt.
Vänta och se tills er politik går igenom, så ska ni få se att den inte kommer att göra någon skillnad!
Katarina Brännström (M):
Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaret. Det var skönt att höra att det inte kommer att göras några förändringar, i alla fall inte i dagsläget, som det står i svaret. Detta kommer att glädja väldigt många av de småföretagare som har varit oroliga den senaste tiden. Att själv kunna bestämma vilken kompetens som krävs för den fortsatta produktionen och kanske till och med för den fortsatta överlevnaden när orderingången sviker är nämligen en viktig möjlighet för landets småföretag.
Undantagsreglerna kom till i början av 2000-talet genom en ändring i LAS. Det var någonting som Alliansen gjorde tillsammans med Miljöpartiet, och det har tjänat Sverige väl. Det är många företag som har berättat hur de har kunnat klara sig tack vare den regeln. I en enkät som Svenskt Näringsliv gjorde säger många att de skulle tveka att anställa om det hade blivit en förändring i de här undantagen, och det säger även många av de företagare som jag har träffat.
Därför tror jag att det är viktigt att undantagen får fortleva. Nu för tiden är det ju så att högkonjunkturer svänger allt snabbare ned i lågkonjunkturer. I många branscher går det fort både upp och ned. De allra flesta arbetsgivare är jag övertygad om vill både heltidsanställa och framför allt behålla sin personal. Men ibland går det bara inte när det finns för lite att göra.
Det är också viktigt att påpeka att det måste få finnas en flexibilitet för arbetsgivare. Arbetsgivare anställer ju personal för att man är i behov av fler, har mycket att göra eller vill expandera, man har fått in en order eller vad det kan vara. Man gör det ju inte för att man är snäll eller av något annat skäl. Detta gäller även ett annat ärende, och det gäller visstidsanställningar, som vi också kommer att diskutera här i kammaren.
Det är också en form av flexibilitet som inte alla vill ha men som ibland blir nödvändig, till exempel för att kunna ersätta någon vid sjukdom eller föräldraledighet men också för att kunna ta in personal vid vissa toppar. Jag är som sagt var glad att arbetsmarknadsministern här i dag har gett positivt besked angående turordningsreglerna i LAS, och jag hoppas att vi kan lita på att beskedet gäller.
Katarina Brännström (M):
Jag noterar att arbetsmarknadsministern i sitt svar sa att regeringen vill skapa förutsättningar för ett arbetsliv som tillgodoser både arbetstagarnas och arbetsgivarnas behov av flexibilitet, trygghet och inflytande. Det är något som vi ställer oss helt bakom. Det är den svenska modellen, och den hyllar vi också. Det får gärna bli mer av flexibilitet, trygghet och inflytande. Det är bra.
Samtidigt är det viktigt att påpeka att det är behoven som styr när en arbetsgivare eller företagare anställer. Det är viktigt med en rörlighet på arbetsmarknaden. Det behöver inte betyda att det är negativt för den som ibland tvingas att gå eller som inte alltid får vara kvar fast man hade hoppats på det. Det kan också vara ett bra sätt att bygga upp sin kompetens. Det kan vara betydligt enklare för den personen att få nästa jobb.
Det är viktigt med ordning och reda på arbetsmarknaden, och det ställer vi oss helt bakom. Vi menar att till exempel lagen om anställningsskydd ibland har en obalans där det ställs hårda krav på arbetsgivare. Lagen är kanske inte helt anpassad till ett modernt arbetsliv.
Jag hade gärna sett att man kunde se över en och annan del i lagen för att bättre anpassa den till ett modernt arbetsliv där både trygghet och flexibilitet kan finnas med. Det är viktigt. Sverige står inför en snabbare förändring än någonsin. Det råder stark konkurrens utifrån. Det gäller att hänga med, och det gäller att reglerna på den svenska arbetsmarknaden gynnar båda sidorna.
Man anställer inte om det inte finns behov, och man säger inte heller upp någon om det inte finns skäl för det. I de flesta fall handlar det om att det inte finns tillräckligt med arbetsuppgifter för dem som finns på arbetsplatsen. Jag litar på att undantaget kommer att fortsätta att gälla. Jag är tacksam för att vi fick ett positivt svar på frågan.
Vi återkommer säkert när det gäller andra regler på arbetsmarknaden.
Katarina Brännström (M):
Jaha, då fick vi höra att det kommer att bli lite förändringar i den parlamentariska kommittén. Det var väl i och för sig inget oväntat. Det kan jag förstå. Vi får väl se vad som händer. Jag tror att man ändå redan nu kan skönja att de stora ord som sades före valet lite grann har tonats ned.
Även om man säger att LO kräver detta måste arbetsmarknadsministern ta andra hänsyn än till LO. Det är rimligt och rätt, och så ska det vara. Vi välkomnar ett förtydligande av regeringen om vad det är som ska ändras och vad som egentligen kommer att ske med den svenska lagen.
Den svenska lagen innebär ju i korthet att när det gäller företag som har sämre villkor än svenska minimikrav kan facken kräva anslutning till svenska kollektivavtal och också vidta stridsåtgärder. Men återigen handlar det om minimikrav. Lex Laval begränsar också möjligheten för facken att ställa helt orimliga krav. Det får man inte heller göra, enligt EU:s regelverk.
Om det finns avtal som är minst lika bra som svenska minimikrav avseende både lön och villkor kan inte svenska kollektivavtal påtvingas företagen. Det är detta som gäller enligt EU:s regelverk och enligt den svenska lagen. Det ska bli intressant att se vem som kommer att vinna kampen mellan LO och regeringen. Kommer lagen att rivas upp, eller kommer det att bli endast små, marginella förändringar som kanske också innebär förbättringar som vi kan välkomna?
Det ska bli intressant att få se det.
Katarina Brännström (M):
Det är intressant att lyssna på arbetsmarknadsministern för nu sjönk plötsligt nivån på målet och kraven på vad det ska vara för något. Nu heter det sysselsättning, och där ingår även utbildning. Statsrådet har faktiskt sagt "jobb" två gånger, i Svenska Dagbladet och i Agenda , under januari månad. Det finns en tidningsartikel med rubriken "Så ska alla unga komma i arbete".
Jag kontrollerade vad som sas i Studio E tt . Där sas att det ska ta högst två år för nyanlända att komma in på arbetsmarknaden. Jag förstår väl att man kan ha folk i sysselsättning av olika slag, det är ingen konst, men det ministern har talat om är jobb och arbetsmarknad. Det är därför jag har ställt interpellationen.
Ursäkta mig, statsrådet, men det är inte riktigt seriöst att gå ut och säga så i medierna och sedan stå i kammaren och tala om sysselsättning och hur svårt det kan vara och dessutom inte kunna presentera ett enda förslag, inte en enda idé. Jag har inte efterfrågat ett fullödigt program. Jag förstår mycket väl att man inte kan ha det.
Dessutom kvarstår frågan: Varför löste inte den socialdemokratiska regeringen problemet med arbetslösheten förra gången ni hade makten? Ni hade tolv år på er. Då var det högkonjunktur, och likväl var det en hög arbetslöshet. Förutom det utanförskap som blev av förtidspensioneringar och långtidssjukskrivningar kom inga hållbara jobbförslag. Jag räknar inte in plusjobben, för det var inga hållbara jobb. Det var inga riktiga jobb.
Det hjälpte säkert människor under en viss tid, och det ska man inte förakta, absolut inte, men eftersom arbetsmarknadsministern och andra socialdemokrater så ofta i denna kammare talar så illa om fas 3 vill jag säga att det är fullt jämförbart med plusjobben. Frågan hur alla dessa människor ska komma i jobb kvarstår. Det gäller inte bara alla nyanlända utan också alla ungdomar. Simsalabim, plötsligt ska det tydligen bara fixa sig. När ska det målet vara uppnått?
Det hade varit trevligt att få veta. Innan man uttalar sig så kaxigt kanske man borde ha någon idé att presentera. Vi som suttit vid makten i åtta år vet hur otroligt svårt det är, och det lär inte bli lättare när vi vet att antalet nyanlända ökar och många människor är traumatiserade. Jag tycker att man ska ta väldigt seriöst på frågan.
Det är människor med många gånger stora svårigheter, inte bara med språket utan också på annat sätt, som ska komma in på arbetsmarknaden. Ylva Johansson säger att de inte bara ska ha ett jobb, utan de ska ha rätt jobb. Så sägs i svaret till mig i dag. Är inte det att ta i alldeles för mycket?
Vad är rätt jobb för dem som inte har någon utbildning eller som aldrig har haft ett arbete och som kommer till Sverige med de problem de har i bagaget och till de utmaningar de möter här? Vad är rätt jobb när ni inte vill ha några låglönejobb? Alla kan ju inte bli akademiker ens i Socialdemokraternas Sverige.
Katarina Brännström (M):
Jag lyssnade för en tid sedan på Elisabeth Svantesson i en debatt med arbetsmarknadsministern där Elisabeth var självkritisk. Trots våra 300 000 plusjobb under år av kris och lågkonjunktur säger vi: Vi kunde ha gjort mer. Vi kunde ha gjort mer inom tjänstesektorn. Det är för stelbent vad gäller arbetsrätten. Vi måste få fler vägar in på arbetsmarknaden. YA-jobben hann vi börja med, men vi hann inte se resultatet.
Vi måste få fart på företagandet, kanske särskilt bland kvinnor och alla dem som kommer till Sverige. Vi tror på de utlandsfödda som kommer till Sverige. Vi ser också dem som en kraft. Det är ingenting som är specifikt för Socialdemokraterna. Men självklart finns det också stora utmaningar. När Ylva Johansson lovar jobb till alla inom två år höjer vi såklart på ögonbrynen.
Arbetsmarknadsministern säger att de åtta åren inte var bra och att det inte var någon bra politik. Då ska man veta att vi var så väl förberedda och bara drog igång ett reformschema som hette duga. Det visslade till här i kammaren. Vi voterade, och vi debatterade hela tiden. Vad händer nu? Det är inställda utskottsmöten och inställda voteringar. Ingenting kommer från Rosenbad. Det är helt tyst. Jag tycker nog att man ska ta ned tonen lite grann.
Ni vann inget val. Ni fick däremot regeringsmakten. Det fick ni bland annat för att ni lovade guld och gröna skogar. Men fallet kommer att bli hårt när detta ska utvärderas, när förslagen inte finns och när det kanske tar mer än en mandatperiod innan vi ser några resultat, om det ens kommer några. Man kan inte lova en massa saker utan att säga hur. Det lär man sig redan som barn. Barn frågar alltid: Ja, men hur då?
Vi kan inte ha en arbetsmarknadsminister som inte har ett enda svar i Sveriges riksdag.