Lars-Axel Nordell (KD):
För några veckor sedan besökte jag biblioteket i Lindesberg. Det är en kommun som ligger i mitt hemlän, alltså Örebro län. Vi var en grupp som där fick möta bibliotekarie och kulturchef, och vi blev förevisade allt som sker på ett modernt bibliotek ute i en kommun i dag.
Det handlar nämligen inte bara om att låna ut böcker tryckta på vitt papper med tjocka pärmar, utan biblioteken i dag är spännande samlingsplatser för människor i olika åldrar och med olika kulturell bakgrund. Där finns regelbundet föreläsningar, berättarstunder, utställningar och olika kulturprogram.
Människor som besöker de här platserna kommer i en strid ström. Det kommer barn, studerande, arbetslösa, pensionärer och människor med olika funktionshinder för att ta del av litteraturen och olika kulturutbud. Biblioteken verkar för läskunnighet, utbildning och ett livslångt lärande.
De barn och unga jag mötte i Lindesberg är bara några av dem som får ta del av den resurs som biblioteken i kommunerna innebär. Biblioteken förnyas i takt med det omgivande samhället. Med kommunens stöd kan de nå nya målgrupper och ta sig an nya uppgifter som gör dem till en viktig arena för den lokala demokratin.
Det är därför viktigt att biblioteken aldrig får förändras så att de förlorar sin identitet och ursprungliga uppgift, nämligen att göra böcker tillgängliga för medborgarna och därmed stärka läsandet och läskunnigheten i landet. Bibliotekens kulturella prägel är dominerande medan lärandeaspekten ofta är underförstådd.
Kristdemokraterna anser att biblioteken har en viktig roll att spela i det livslånga lärandet och menar att det är ett politiskt ansvar att ta till vara de erfarenheter som biblioteken och deras bibliotekarier besitter på det här området. Herr talman! Jag önskar att alla i vårt land fick se djupen i dikterna, i böckerna, i konsten och i kulturen.
Våra barn och unga tillbringar alltmer tid framför datorskärmar och andra skärmar, vare sig vi pratar om deras tid hemma eller i skolan. Det är inget fel; en del undersökningar visar att läsandet faktiskt har ökat mer än någonsin i vårt uppkopplade samhälle.
Men det råder ingen tvekan om att de texter som syns på skärmen ofta är kortare och mer fragmentariska än den textmassa som möter oss exempelvis i en pappersbok. Jag hade förmånen att för en tid sedan tillsammans med några andra från kulturutskottet få bevista den internationella barnboksmässan i Bologna. Det är världens största barnboksmässa med utställare från i princip hela världen.
En jättesamling var det. Sverige presenterade som hedersgäst en stor utställning över samtida svensk illustration. Det svenska programmet innehöll seminarier och aktiviteter med svenska författare och illustratörer både på själva mässan och ute på stan i Bologna.
Vi besökte flera seminarier och lyssnade på flera intressanta föredrag, några av dem mer futuristiska än andra. Barnböcker är utan tvekan en jättemarknad, och där har Sverige ett gott renommé internationellt sett. Sverige har valt att lyfta fram barns och ungas rätt till kultur under årets ordförandeskap i Nordiska ministerrådet.
Regeringen har, som en följd av Litteraturutredningens slutbetänkande, föreslagit att biblioteken särskilt ska främja läsande och tillgång till litteratur. Vidare fördelar Statens kulturråd pengar till bland annat läsfrämjande insatser. Men vi ser en negativ utveckling när det gäller läsförståelse och litteraturintresse hos barn och unga, och det är naturligtvis allvarligt.
Det är framför allt pojkar som läser mindre och har lägre läsförståelse. Vi vet att det ofta är socialt betingat. Barn som kommer från läsande familjer fortsätter att läsa mer, medan de som kommer från icke läsande familjer fortsätter att inte läsa. Det är naturligtvis allvarligt.
En avgörande fördel med böcker är att vi skapar våra egna bilder i stället för att som på film få allt serverat. Vem har inte jämfört filmatiseringar med originalen, alltså böckerna, som vi ofta konstaterar har varit bättre än filmen? Varför?
Jo, det handlar just om att vi skapar våra egna bilder när vi läser. Det är viktigt att vi värnar vår litterära historia så att barn och unga inte förlorar kontakten med historien. Det handlar också om den globala litterära utvecklingen, där Nobelpriset har stor betydelse i sammanhanget. Herr talman! Jag skulle vilja avsluta med ett ämne som ligger mig varmt om hjärtat, nämligen förutsättningar för landets teckenspråkiga.
I mitt hemlän, Örebro län, bor ungefär 25 procent av Sveriges alla döva. I dag varierar tillgången till vardagstolkning stort över landet mycket på grund av att statsbidraget till teckenspråkstolkning inte fördelas utifrån antalet brukare, alltså utifrån behoven, utan utifrån det totala invånarantalet i respektive län.
Det är någonting som jag har jobbat ganska länge med, dels som oppositionsråd i landstinget, dels engagerat mig här i riksdagen. Det innebär att många personer som är i behov av tolkar inte får sina rättigheter tillgodosedda. I går kväll sändes en tv-debatt om teckenspråkstolkning där jag medverkade.
I den debatten kunde jag bekräfta att det pågår ett arbete med en departementspromemoria med förslag till framtida reglering, organisering, finansiering och placering av en nationellt samordnad tolktjänst till döva, hörselskadade och personer med dövblindhet.
Om förslag lämnas om ett sammanhållet statligt huvudmannaskap, vilket är tanken, kommer denna funktion att föreslås placeras inom en befintlig myndighet. Annars var förslaget från början, utifrån utredningen om en samlad tolktjänst, att det skulle vara en särskild myndighet.
Men det viktiga, menar jag, är att det blir en samlad verksamhet där det inte ska skilja sig så mycket över landet som det gör i dag. Ett statligt huvudmannaskap kräver samordning med annan lämplig statlig verksamhet för att bli effektiv.
Förslaget ska kostnadsberäknas och analyseras även ur ett långsiktigt perspektiv, och det ska vara kostnadsneutralt i förhållande till nuvarande organisation och möjliggöra en god budgetkontroll och styrning från huvudmännen. Arbetet med departementspromemorian beräknas vara klart till sommaren, och avsikten är att den efter sedvanlig beredning ska skickas ut på remiss.
Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.