Ylva Johansson (S):
Det var intressant att Lars Beckman lyfte upp de, enligt honom, alternativa sätten att bekämpa arbetslösheten, nämligen sänkta skatter och halverad eller sänkt arbetsgivaravgift för ungdomar. Det intressanta med de förslagen är att de har prövats. De fungerade väldigt dåligt.
Trots otroligt dyra subventioner - det var nästan 20 miljarder per år i subventioner till ungdomarna - hade vi en ungdomsarbetslöshet som var bland de högre i Europa. Den var så hög att vi fick EU-stöd. Vi lade om politiken. Vi återställde arbetsgivaravgifterna och började jobba på ett annat sätt med ungdomsarbetslösheten - med mycket gott resultat. Ungdomsarbetslösheten har sjunkit dramatiskt och är den lägsta sedan 2001.
Det går alltid att säga att man kan göra mer, men det handlar inte om att gå tillbaka till den politik som både misslyckades och fick väljarna att vilja ha ett regeringsskifte. Det var ju jobbpolitiken som gjorde att Moderaterna förlorade regeringsmakten. Det känns väl inte heller som att det i det senaste valet var just Moderaternas politik som lockade särskilt många nya väljare. Det kanske är därför som Lars Beckman är lite bitter.
Jag förstår faktiskt inte riktigt denna vurm för att se det som ett misslyckande att ungdomar inte har subventionerade anställningar eller är i arbetsmarknadspolitiska åtgärder utan i stället faktiskt har osubventionerade jobb. Det är det vi har lyckats med. Det är mycket färre ungdomar i olika typer av åtgärder. Det tycker jag är en framgång. Jag anser inte alls att ungdomar borde ha ett traineejobb om de kan ha ett vanligt jobb. Om de kan ha ett vanligt jobb, som inte är ett traineejobb, tycker jag att det är mycket bättre. Jag är inte den som föraktar subventionerade anställningar.
De är bra verktyg, till exempel för dem som är nya i Sverige. Jag tycker att det är ganska naturligt att många, innan de har lärt sig svenska ordentligt och innan de har lärt sig hur det fungerar på en svensk arbetsplats, tar ett arbete med en subvention. Det tycks också fungera väldigt väl. Jag sa när jag tillträdde för drygt fyra år sedan att jag tycker att man i normalfallet ska bli etablerad på arbetsmarknaden eller komma in i utbildning under den tvååriga etableringsperioden. Det tycker jag fortfarande. Det är fortfarande det jag styr mot.
Vi har gått från 27 procent upp till 44 procent under de gångna fyra åren, trots att det har varit otroligt många fler i etableringen. Det är ett gott resultat, men jag är inte nöjd. Jag ser fortfarande att det tar alldeles för lång tid. Det är för långa ledtider. Jag är säker på att detta, under fyra år, går att snabba upp och göra ännu fortare och att det går att få en ännu större andel människor som är etablerade på arbetsmarknaden eller som är inne i studier. Vi har väldigt få som går till studier. Jag skulle vilja se att fler nyanlända går in i studier.
Där har vi sett en mycket marginell ökning. Nästan hela ökningen gäller människor som kommer i arbete. Det finns naturligtvis enstaka individer som kan ha särskilda svårigheter - jag är medveten om det. Då får man tänka sig att det kan ta lite längre tid. Men i normalfallet, om de inte har många andra problem, till exempel sjukdomar, funktionsnedsättningar eller annat, menar jag att man bör styra mot att detta ska ske inom två år.
Vi kommer att komma med fler förslag inom detta område för att ytterligare snabba upp det och för att få fler etablerade på arbetsmarknaden inom kort tid.