KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars-Ivar Ericson (C):
Först vill jag säga ett tack till Maria Kornevik Jakobsson som har aktualiserat en viktig fråga. Och sedan vill jag tacka minister Maria Larsson för svaret. Under förra mandatperioden ställde jag två liknande interpellationer. Då hade jag en känsla av att det jag ville säga inte riktigt gick fram till berörda statsråd.
Det berodde inte på nedsatt hörsel från de svarandes sida utan snarare på att de inte ville lyssna och ta emot mina argument för att förbättra situationen för hörselskadade döva. Nu har vi fått en regering som verkar bry sig mer om de personer som har någon form av funktionsnedsättning. Vi ser fram emot kloka beslut som minskar deras utanförskap i samhället.
De flesta av oss har mött eller kommer att möta någon person som är döv. Den personen har rätt att bli bemött på ett korrekt sätt. Genom närvaron av en tolk kan vi samtala, och då ska vi inte tala till tolken utan genom tolken. En väl utbyggd tolkservice är en självklarhet i ett välfärdsland, men så är inte alltid fallet här i Sverige.
Låt mig få lyfta fram ett exempel från mitt prästyrke. En älskad mormor dör. På begravningsgudstjänsten finns det dövtolk närvarande som tolkar allt, inklusive sånger och psalmer. Jag noterar att barnbarnet, som är dövt, följer med i vad som händer. Men vid minnesstunden efteråt har inte landstinget resurser att bidra med tolk, och då är han utestängd.
Ett annat exempel är behovet av tolkar efter kontorstid på kvällar eller helger. Då gäller det att vara ute i god tid. Men allt kan inte förutses. Med en veckas varsel kan det bli föräldramöte för en skolklass, och den döva pappan kan inte gå dit eftersom det inte finns en tolk tillgänglig. Han avstår från att gå dit. Om han går dit får han sitta där och titta utan att vara delaktig. Herr talman!
Eftersom Maria Larsson är folkhälsominister vill jag lyfta fram en grupp döva som har det extra svårt. Jag tänker på alla dem som drabbas av psykisk ohälsa. De har små möjligheter att få behandling. Det saknas psykologer och psykiatrer som kan kommunicera obehindrat på teckenspråk.
Det finns inte heller några behandlingshem för döva ungdomar. Det behövs både barnpsykiatriska utredningsplatser och behandlingshem med goda kunskaper om dövas situation och teckenspråk som kommunikationskompetens. Erfarenheter visar att socialförvaltningar har svårt att erbjuda åtgärder som räcker när det gäller både teckenspråks- och specialkompetens.
Ärenden avslutas alltför ofta utan att någon hjälp kan erbjudas. Vi vet att vår nuvarande regering har gjort och kommer att göra stora satsningar just på psykiatrin. Det är mycket bra. Är Maria Larsson beredd att verka för att dessa stora satsningar på psykiatrin också ska innefatta döva med psykisk ohälsa?
Lars-Ivar Ericson (C):
År 2010 ska vi ha ett samhälle tillgängligt för alla. Vi vet att vägen dit är lång. Det är många små bitar som måste passa in för att det ska bli så. En viktig bit är tillgången till vardagstolkning. Nu ska vi äntligen, enligt ministern, få klarhet i vad som ingår i begreppet vardagstolkning. Det är ett vitt begrepp.
Det kan inrymma mycket. Jag vill avslutningsvis påminna om en motion som jag har väckt och där jag tar upp den allvarliga bristen på borgerliga vigselförrättare som kan teckenspråk. Här är Svenska kyrkan ett föredöme.
Vi har många teckenspråkskunniga präster som kan förrätta vigsel, men det finns väldigt få borgerliga vigselförrättare med teckenspråkskunskaper. I Hörselskadades Riksförbunds broschyr står följande: Vi river ljudbarriärerna.
Ingen människa är en ö. Vi behöver alla känna oss delaktiga - i familjen, på jobbet, i skolan, i samhället. Alltså behöver vi kommunicera oavsett hörsel. Riv barriärerna. Öppna dörrarna. Det tycker jag att denna debatt har visat.
Lars-Ivar Ericson (C):
Tack, ministern, för svaret. Jag tackar också interpellanten som har aktualiserat en viktig fråga. Klimatförändringarna ökar i skrämmande takt. Sopberget växer och vattendragen blir övergödda samtidigt som våra jordar utarmas.
Sverige är ett land som behöver mycket energi, men mindre än 2 procent av den energin får vi från energigaserna naturgas, biogas och vätgas.
När det gäller biogas behöver vi intelligenta och biologiskt anpassade lösningar för att ta hand om den biomassa som finns i olika typer av avfall, restprodukter och energigrödor.
När jag då läser miljöministerns svar märker jag att vi har en regering som är positivt inställd till alternativa energikällor och att vi kan se fram emot förverkligande av skarpa förslag utifrån Klimatberedningen.
Jag noterar också att i svaret nämns landsbygdsprogrammet, ett program som påminner oss om hur viktigt det är att hela Sverige ska leva, att stora satsningar görs på landsbygden i Sverige. Därför känns det naturligt att fråga hur ministern ser på gårdsanläggningar för biogasproduktion.
Visserligen handlar det väl mest om kraftvärmeproduktion, men det bör finnas förutsättningar för att den gas som produceras på gården, och som inte används lokalt, skulle kunna uppgraderas till drivmedelskvalitet och matas in på ett gasnät. Frågan kan verka lite hypotetisk, för i Sverige finns det väl bara något tiotal biogasanläggningar på gårdar.
Det ska vi jämföra med Tyskland där andelen gårdsbaserade biogasanläggningar har haft en kraftig tillväxt. Det lär finnas närmare 3 000 anläggningar för just gårdsbaserad biogas. Man kan väl ändå tänka att kan de i Tyskland borde vi också kunna. Då säger någon: Hur är det med säkerheten om vi skulle följa Tysklands exempel? Biogas är lättare än luft och vid utsläpp stiger gasen uppåt.
Biogasen har högre antändningstemperatur än bensin och diesel. Det gör att risken för brand vid explosioner är väldigt liten. Vi vet att den största råvarupotentialen för ökad biogasproduktion finns inom lantbruket. Framför allt gäller det odling av grödor men också möjligheten att ta hand om restprodukter som gödsel och matavfall.
Nu finns det många som menar att jordbruksmarken behövs för livsmedelsproduktion och att biogasen i det fallet måste ge sig. Jag undrar hur ministern ser på odlingar för biogas kontra odlingar för livsmedelsproduktion. Är det verkligen en allvarlig konkurrenssituation på gång, eller finns det goda förutsättningar för att odla både för mat och för biogas?
Lars-Ivar Ericson (C):
Jag har några avslutande reflexioner om biogas. Energigaserna, framför allt biogas, är viktiga delar i framtidens energisamhälle. Det finns mycket stora möjligheter att öka produktionen av biogas i Sverige. Miljön förbättras med hjälp av satsningar på biogas, och många nya arbetstillfällen skapas.
I energipolitiken måste beslut fattas i riktning mot ekologiskt och ekonomiskt hållbara energisystem baserade på förnybara resurser. Biogas måste vara vårt mest miljövänliga alternativ. Det är också bra att det finns förutsättningar för produktion av biogas i hela landet.
Lantbruk, industri, stat, kommuner, landsting och privatpersoner måste samverka mer inom biogasområdet. Värme, kraftvärme, fordonsgas och andra användningsområden - här finns biogas som ett bra alternativ. Energipolitikens mål ska vara ett alltigenom hållbart samhälle byggt på hållbara energikällor.
Jag är glad att regeringen har den insikten och jobbar utifrån detta.
Lars-Ivar Ericson (C):
Tre interpellanter månar om tillgången till drivmedel på landsbygden. Näringsministern visar i sitt svar på betydelsen av samarbete mellan olika aktörer för att vi ska ha en levande landsbygd. Jag instämmer verkligen i ministerns svar. Landsbygden är en stor tillgång för Sverige.
Jag antar att interpellanterna är av samma åsikt, även om jag av historiska skäl är lite skeptisk till att alla partier verkligen skulle vara så samhällstillvända. Vi som var med några år i slutet av 80-talet minns kampanjen Hela Sverige ska leva och de vackra orden om att vi ska ha en levande landsbygd. Det fanns då en affisch som jag kommer ihåg.
Den föreställde de dåvarande partiledarna, som satt i en båt. Budskapet var: Vi sitter alla i samma båt. Vi vet hur det gick. Det var några som valde att lämna båten. Några har kommit tillbaka. Men det är ett parti som har funnits med hela tiden på den fortsatta seglatsen. Det är Centerpartiet, som i alla år drivit de viktiga landsbygdsfrågorna.
Det har vi fortsatt med i regeringsställning. Tyvärr tycks inte bensinbolagen ha samma engagemang för en levande landsbygd. Det är inte bara i Norrland som flera bensinmackar hotas av nedläggning. Även i den del av Skåne som vi ibland kallar Skåne-Småland, alltså nordöstra Skåne, vill inte bensinbolagen tillhandahålla lika god service som tidigare.
Det är tyvärr så att mer än en lanthandel kommer att upphöra då de inte längre får kombinera verksamheten med bensinförsäljning. Vi kan ibland hämta goda exempel från Norge. Jag tänker på den mobila drivmedelsförsäljningen. Jag ska citera Roy Michaelsen i Butikkutvikling Syd.
Han har tagit fram ett koncept med sju gånger tre meter stora containerliknande mackar som kan transporteras på släp. I dag finns ett tjugotal liknande mackar på plats. "Fördelarna är flera", säger han. "Anläggningen är helt datoriserad och det enda som behövs för installationen är en elkabel. Inga tankar behöver alltså grävas ner i backen.
Och om det inte fungerar går det snabbt att flytta till mer tätbefolkade orter, utan att riskera miljontals kronor för miljösanering." Själva etableringen finansieras genom ett samarbete mellan kommunen, länet, firman Merkur, banklån samt ett bygdeaktiebolag, där folket får köpa aktier. Roy Michaelsen är övertygad om att konceptet skulle kunna fungera även i Sverige.
Här i Sverige har vi dessutom möjligheter att söka EU-bidrag. Jag undrar om näringsministern har satt sig in i det norska projektet och kan tänka sig att vi kan få något liknande här i Sverige också.
Lars-Ivar Ericson (C):
Att klara drivmedelsförsörjningen på landsbygden är oerhört viktigt. Det har den här debatten visat. Det är lite oroväckande att mellan 1 500 och 2 000 tankställen riskerar att försvinna i landet. Både land och stad berörs av nedläggningarna, skillnaden är att många mindre orter riskerar att förlora sin sista mack.
Drivmedelssituationen får också svåra följdverkningar eftersom bensinförsäljningen kan vara en förutsättning för att butikerna ska kunna finnas kvar, både ur intäktssynpunkt och för att locka kunder. Det finns alltså många goda skäl för att myndigheter, politiker, butiker och bensinföretag ska jobba fram lösningar tillsammans.
Jag vill återvända till möjligheten att söka EU-bidrag. Sverige är väl bäst i klassen när det gäller att leverera in pengar till EU, men vi är inte lika duktiga på att ansöka om bidrag. Här kan vi hämta många goda exempel från grannlandet Finland. Jag tror att vi behöver skärpa oss när det gäller att utnyttja EU-möjligheterna.
Eftersom vi har en näringsminister som vet vad det innebär att leva och bo på landsbygden hoppas jag att det ska bli så bra lösningar som möjligt på detta problem.
Lars-Ivar Ericson (C):
Jag kan utifrån mitt skånska perspektiv instämma i arbetsmarknadsministerns analys av utvecklingen på arbetsmarknaden. I Skåne räknar Arbetsförmedlingen med att 8 600 nya jobb tillkommer, vilket är en ökning av sysselsättningen med 1,6 procent. Till det ska läggas 3 600 jobb utanför länsgränsen, i första hand i Danmark.
I slutet av året kommer den öppna arbetslösheten i Skåne att uppgå till 2,7 procent enligt prognosen. Det låter ju väldigt bra, men allt är inte glädjeämnen. Det råder stor brist på hantverkare. Då kan man fråga sig hur det har blivit så här. Jag vill gå några år tillbaka i tiden.
År 2002 stod jag här i talarstolen och talade med ministrarna för näring, arbetsliv och utbildning. Jag påpekade då att om inget radikalt görs kommer vi inom tio år att ha en brist på 100 000 hantverkare. Jag nämnde att vi behöver få en uppvärdering av handens kunskaper.
Men de svar jag fick kan man sammanfatta i ordet "jaha". I stället betonades det hur viktigt det var att ungdomar på gymnasiet fick teoretisk behörighet för högskolestudier. Nu har vi facit. Nu ropar företagen efter golvläggare, tapetserare, plåtslagare, murare, rörläggare och svetsare.
Vi har alldeles för länge haft en skola som har betonat teori i stället för att satsa på lärlingsutbildning och företagsförlagd utbildning. Men nu kommer enligt ministerns svar en verklighetsanpassad gymnasieskola. Jag har en fråga till ministern, och det handlar om hur den traditionella könsuppdelningen på arbetsmarknaden kan reduceras.
Hur kan vi locka fler kvinnor till mansdominerade yrken till exempel inom transportindustrin? Ministern nämner i sitt svar arbetskraftsinvandring, och det är viktigt. Men det gäller också att ta vara på kunskapen hos alla de duktiga invandrare som redan finns här i Sverige. De har oftast en gedigen yrkesutbildning från hemlandet.
Frågan är hur vi på ett bättre sätt kan validera de kunskaper som dessa har med sig hemifrån så att de kanske kan få en väg in på den svenska arbetsmarknaden.
Lars-Ivar Ericson (C):
Företagen skriker efter arbetskraft. Vi hör om hur Arbetsförmedlingen kan ha svårt att förmedla arbetskraft. Jag vill i detta sammanhang peka på en ofta förbisedd rekryteringsbas - något som vi har diskuterat tidigare i kammaren i dag. Jag tänker på de sociala företagen.
Där finns arbetskraft som med rätt stöd och hjälpmedel och kanske med stöd av arbetsbiträden kan göra viktiga insatser på en arbetsplats. Jag har som exempel Medvind. Det är ett företag i Glimåkra. I detta sociala företag har det fungerat så att många av de anställda har kunnat slussas vidare till det stora företaget Ikea. Det är ett mycket gott exempel på socialt företagande.
Jag känner till arbetsmarknadsministerns och regeringens positiva inställning till de sociala företagen. Jag hoppas att de aviserade regelförenklingarna kan medverka till att de sociala företagen ökar i antal och också att företagare runt om i Sverige förstår att här finns en rekryteringsbas för att skaffa anställda till en mängd olika yrken.
Lars-Ivar Ericson (C):
Jag kan instämma med Torbjörn Björlund om att svaret kom sent. Men när det väl kom var det ett bra svar. Jag tycker, till skillnad från Torbjörn Björlund, att det finns väldigt mycket i svaret som ger hopp inför framtiden. Att ha ett arbete, känna sig behövd och uppskattad på en arbetsplats och få uppleva gemenskap med arbetskamrater är någonting som vi önskar varandra. Det gäller inte minst dem som lider av någon form av funktionsnedsättning.
I dag aktualiseras de dövas situation i arbetslivet. Det är bra, för de personerna kan med tolkhjälp och andra hjälpmedel göra goda insatser på sina respektive arbetsplatser. Det finns två typer av tolk som kan vara aktuella i arbetslivet, teckenspråkstolk och vuxendövtolk.
En vuxendövtolk kan tolka det som sägs i skrift oftast på en skärm eller i TSS, tecken som stöd. Arbetstagare kan få kostnadsfri tolkning på arbetsplatsträffar, personalmöten, löneförhandlingar, utbildning och liknande. Finns det behov av mer tolkning till exempel för längre utbildningar kan det bekostas av Arbetsförmedlingen.
Arbetsförmedlingen kan även ge en döv person hjälp genom arbetsbiträde. Arbetsgivaren kan söka bidrag för arbetsbiträde hos Arbetsförmedlingen. Om jag har förstått bestämmelserna rätt står Arbetsförmedlingen bara för kostnaden för arbetsbiträde under de tolv första anställningsmånaderna. Stämmer det vill jag höra ministerns syn på vad som händer sedan.
Torbjörn Björlund efterlyser detta med det tillgängliga samhället 2010. Det kan vara på sin plats att erinra om den förra mandatperioden då Björlunds parti hade tillfälle att påverka den dåvarande regeringen att öka takten i tillgänglighetsarbetet. Men det hände alldeles för lite. Nu har vi en regering som har tillsatt en interdepartemental samarbetsgrupp för just tillgänglighetsfrågor.
Det pågår ett skyndsamt arbete för att nå målen. När det gäller dövas möjligheter att starta och driva företag instämmer jag i att tillgången till bra tolkservice kan vara avgörande. Även det regelförenklingsarbete som vår nuvarande regering satsar på kommer att gynna funktionsnedsattas möjlighet att starta och driva företag.
Av tidigare debatter vet jag att arbetsmarknadsministern är öppen för att ge bättre förutsättningar för företagande när det gäller funktionsnedsattas möjligheter att starta och driva företag. Jag har efterlyst ett liknande system som finns med lönebidrag vid anställning.
Jag är medveten om att ministern inte kan avslöja detaljer i budgetarbetet, men jag hoppas att funktionsnedsattas företagande kan få en framträdande plats i höstbudgeten. När det gäller tolkservice i arbetslivet och tolkservice över huvud taget tror jag att vi har mycket att hämta från vårt grannland Finland.
Där finns tolkar tillgängliga i större utsträckning än i Sverige, och det har satsats mycket på utbildning av dövtolkar. När det däremot gäller tekniska hjälpmedel ligger Sverige bättre till. Här finns det säkert nya innovationer på gång som kan göra det lättare för hörselskadade och döva. Det kan också nämnas att Hjälpmedelsinstitutet har en databas över hjälpmedel, och den kompletteras när nya saker kommer till.
Lars-Ivar Ericson (C):
Torbjörn Björlund talar mycket om Samhall och vad det kan göra och inte göra. Men det är också viktigt att lyfta fram de sociala företagen som gör mycket för personer med olika funktionsnedsättningar. Jag är glad för att arbetsmarknadsministern tar upp företagande av funktionsnedsatta.
Här finns väldigt mycket resurser och kreativitet som skulle kunna ta sig uttryck i att starta och driva företag. Om de kan få samma lönebidrag som anställda tror jag det kommer att ge bättre förutsättningar för att det ska blir fler företag i fortsättningen.
Ett problem när det gäller att driva företag om man har en hörselskada eller är döv är att det görs olika bedömning från tolkcentralerna runt om i landet. Jag vill citera tidningen Stiletten: "Annelie Strömbeck är gravt hörselskadad och driver ett eget företag som coach. Hon kommunicerar med sina klienter på olika sätt men skulle behöva tolkning ungefär en gång i veckan.
Men Stockholms tolkcentral bekostar tolk i arbetet ungefär en gång varannan månad. Det blir att prioritera bland uppdragen. Ska jag ha tolk oftare får jag ta pengar ur egen ficka, säger Annelie Strömbeck." Hade Annelie Strömbeck varit bosatt i en annan del av landet hade hon haft större möjligheter att få hjälp med tolkning i arbetssituationen.
Det måste till en likvärdighet för att det ska kunna fungera i hela landet.
Lars-Ivar Ericson (C):
Ett tack till Maryam Yazdanfar som aktualiserar hur det förhåller sig med de mänskliga rättigheterna i Iran. Det är ett land som verkligen kränker många grundläggande värden. Ett tack också till utrikesministern som i sitt svar visar att vi har en regering som för en aktiv utrikespolitik och att kampen för de mänskliga rättigheterna också finns med där. Situationen i Iran är allvarlig.
Vi riksdagsledamöter får ofta rapporter från olika organisationer. Vi kan få veta att studenter vid ett universitet måste vara klädda på ett visst sätt för att få fortsätta sina studier. I augusti avrättades andliga ledare för sunnimuslimer i provinsen Sistan va Baluchestan.
Förra månaden bestämde de juridiska myndigheterna i Iran att lägga till två brott till brott som renderar dödsstraff. Det var brotten Mortad Meli och Mortad Fetri . Mortad Fetri innebär att de barn som föds av muslimska föräldrar och som vid myndig ålder bestämmer sig för att avsäga sig sin ärvda muslimska tro kan dömas till döden.
Mortad Meli innefattar de personer som föds av icke muslimska föräldrar och som en gång konverterat till islam men sedan vill avsäga sig sin muslimska tro. De kan också dömas till döden. Iran har ett rättssystem som präglas av oförutsägbarhet och korruption.
Stening och spöstraff är bara några exempel på ovärdiga bestraffningsmetoder. Godtyckliga arresteringar är vanliga. Det händer att människor bara försvinner. Det finns många hemliga fängelser. Minderåriga döms till döden, och sedan verkställs dödsdomen när de underåriga uppnått myndighetsåldern 18 år. Vi vet också att det finns ett kvinnoförtryck.
Till exempel behöver en kvinna sin fars, makes eller annan manlig släktings tillstånd för att söka pass. Utrikesministern beskrev i interpellationssvaret hur den svenska regeringen på egen hand och via EU engagerat sig i kampen för mänskliga rättigheter i Iran. Jag antar att vi kan vidga perspektivet något och komma in på FN:s roll.
Hur driver Sverige inom FN frågan om situationen i Iran, och hur bedömer utrikesministern FN:s möjligheter att påverka så att de mänskliga rättigheterna i Iran kan respekteras bättre?
Lars-Ivar Ericson (C):
Denna debatt visar än en gång hur viktigt det är att på många håll i världen rikta uppmärksamhet på hur förhållandena när det gäller mänskliga rättigheter verkligen är i Iran. Men vi vet att det inom Iran finns föreningar, organisationer och enskilda personer som trots svårigheterna vågar stå upp i kampen mot det orättfärdiga som händer i landet.
Dessa insatser är visserligen noga övervakade av de styrande, men de har säkert ändå stor betydelse. De som protesterar är verkligen värda all uppmärksamhet från oss i Sverige. Min fråga till utrikesministern blir därför: Hur stöder regeringen detta viktiga arbete? Är det genom ekonomiskt stöd eller på annat sätt?
Cecilia Wikström (L):
Dagens interpellation som vi har att ägna oss åt ytterligare en liten stund har som rubrik Brott mot äldre. Det var faktiskt det som väckte mitt intresse trots att jag egentligen inte alls hade tänkt att gå upp i det här ärendet. Brott mot äldre är ett ämne som berör mig och tar tag i mig på djupet. Det engagerar mig helt och fullt.
I Socialstyrelsens rapport om äldrevården som kom 1994 kan man läsa om våld och övergrepp i flera olika huvudgrupper. Man berättar också att det är en kombination av de här övergreppen som ofta karakteriserar våld mot äldre. Ofta är förövaren en familjemedlem, en make eller maka, en son eller en dotter.
I juni förra året, 2003, överlämnade Nationella rådet för kvinnofrid sin slutrapport till regeringen. Där föreslår man en rad insatser för äldre kvinnor som också är tillämpbara för äldre män i många fall, herr talman. Där lyfts ministrarnas ansvar för att förebygga våld och övergrepp och för att garantera de äldre brottsoffrens rätt till hjälp och stöd.
I den här rapporten föreslår man att man ska inrätta ett samordningskansli inom Statsrådsberedningen för att departementen inte ska kunna skyffla ärendena mellan sig. Detta samordningskansli ska samordnat ta tag i det operativa arbetet och lösa den problematiska situation som finns där ingen egentligen äger frågan fullt ut.
Det minst uppmärksammade våldet mot äldre är våldet i de nära relationerna, och det drabbar främst äldre kvinnor. Jag läser i socialministerns svar på Helena Höijs interpellation att socialministern menar att huvudmännen redan i dag har de instrument som krävs för att kunna garantera äldre en trygg vård och omsorg. Jag är inte benägen att hålla med om det. Det fattas väldigt mycket.
I Norge har man inrättat ett resurscentrum som kallas Vern for eldre. Detta fungerar rådgivande för äldre personer som har utsatts för våld. Man kan ringa dit eller komma dit och göra ett personligt besök. Anhöriga är också välkomna att söka hjälp och stöd där. Herr talman! Det finns ett uttalat behov också i Sverige att inrätta en svensk motsvarighet till detta Vern for eldre.
Jag skulle vilja fråga socialministern om han delar min uppfattning att ett sådant resurscentrum skulle vara positivt för äldre som utsatts för våldsbrott.