KBLab/rixvox huggingface dataset:
Elisabeth Svantesson (M):
Låt mig relativt kortfattat säga någonting om den här interpellationen. Jag tycker att det är bra att vi pratar om inkomstskillnader i Sverige. Det land som har alldeles för stora inkomstskillnader riskerar att fall isär. Det är glädjande att Sverige tillhör de OECD-länder - om vi inte är först är vi bland de första - som har den mest sammanpressade inkomststrukturen i hela OECD. Det finns en poäng med det. Men det finns också en poäng med att man har vissa inkomstskillnader.
Jag tror inte att Monica Green är förespråkare av inga inkomstskillnader alls, för det vore inte speciellt smart att utbilda sig inom vissa yrken om alla tjänade precis lika mycket. Jag tycker att interpellanten skjuter över målet, eller kanske skjuter i fel mål, därför att den allra viktigaste frågan för att bekämpa ojämlikhet i Sverige är arbete och arbetslinjen.
Den allra bästa fördelningspolitiken är, precis som finansministern sade, en tydlig arbetslinje. Då är det viktigaste inte att bara fokusera på inkomstskillnaderna utan på marginaleffekten av att arbeta, marginaleffekten av att stå utanför eller att komma in eller att vara låginkomsttagare. Där har den här regeringen gjort väldigt mycket.
Jobbskatteavdraget till exempel har lett till en 10-procentig ökning av den disponibla inkomsten hos den fattigaste tiondelen, alltså den som tjänar minst har fått procentuellt mest. Så är det, och jag tycker att det är glädjande att en undersköterska hemma i Örebro har fått en hel månadslön mer kvar i plånboken som hon eller han kan använda antingen till att spara, till att köpa det man behöver i familjen eller till att åka på semester. Det kunde man inte tidigare. Det tycker jag är väldigt relevant.
När vi pratar om inkomstskillnader tycker jag att vi måste prata om bottennivån, att vi tillsammans lyfter golvet, att fler kan komma in på arbetsmarknaden och att fler får möjligheter till ett lönearbete. Det har den här regeringen tydligt gjort. Jag hoppas att regeringen vill fortsätta arbetet med att minska marginaleffekterna, för det är så vi skapar ett jämlikare samhälle där det faktiskt lönar sig att jobba. Fortfarande är marginaleffekterna för ensamstående med barn väldigt höga.
Jag hoppas att regeringen vill och vågar fortsätta att sänka skatten för dem som tjänar minst. Det tycker jag är den allra viktigaste frågan. Därför tycker jag att interpellanten skjuter lite över målet i just den här frågan.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på motionen. När man lyssnar på Johnny Skalin kan man tänka sig att den här debatten är den stora integrationspolitiska debatten i riksdagen. Men nu talar vi om höstbudgeten. Precis som föregående talare var inne på handlar denna ändringsbudget först och främst om att det under ett år händer rätt så mycket i ett rike. Det kan finnas anslag som behöver höjas - i det här fallet 14 anslag. Några anslag sänks - 13 anslag.
Som Pia Nilsson sagt är det en höjning av anslagen med 11,9 miljarder och en sänkning med 46,5 miljoner. Den stora summan i betänkandet gäller statsskuldräntor. Vid en omläggning av statsskulder - när man löser lån och tar upp nya lån - uppstår naturligtvis sådana här förändringar.
Regeringen hade inte behövt komma till riksdagen med detta, men ett enigt finansutskott tycker att man bör göra det när det är väsentliga avvikelser. Vi är glada över att man har gjort det. Vi kan också vara väldigt glada över att vi har en så liten statsskuld. Skulle det vara lite längre söderut i Europa skulle vi i dag kanske ha haft betydligt större penningsummor att tala om.
Jag konstaterar att Sverigedemokraterna gör detta till en integrationspolitisk debatt. Men en fråga måste jag bara, fru talman, få lyfta fram. Det gäller anslag här som varierar. När det gäller Sametinget har man ett stort anslagssparande. Man har minskat ett anslag med 0,5 miljoner kronor - medel som inte kommer att användas.
Sverigedemokraterna menar att regeringen i detta fall använder Sametinget som en kassako; så uttrycker man sig. För mig känns det väldigt märkligt och också lite lågt med den typen av diskussion i en allvarlig och ganska viktig fråga. Att regeringen skulle använda Sametinget som en kassako när det handlar om 0,5 miljoner kronor tror jag inte att någon i Sveriges riksdag riktigt kan skriva under på.
Frågan är om ens alla sverigedemokrater gör det. Jag tänker inte förlänga den här debatten mer utan avslutar med att ännu en gång yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Elisabeth Svantesson (M):
Ja, en hel del saker förändras under ett år. Till exempel förstärker regeringen bostadstilläggen för pensionärer. Man inser att de pengarna inte räckt. Det gäller även mottagandet av unga. Frågan är då, Johnny Skalin, om vi om fler kommer till Sveriges gräns någon gång i september ska säga: Nu har vi använt alla våra pengar, så ni kan tyvärr inte söka asyl, inte komma hit, utan ni får åka någon annanstans. Vi måste hålla budgeten. Är det ett sätt att bedriva en human flyktingpolitik? Är det ett sätt att tillämpa asylrätten?
Hur tror Johnny Skalin att detta i verkligheten skulle fungera?
Elisabeth Svantesson (M):
Det är ingen hemlighet att vi har olika synpunkter på detta. Jag tror att man kan göra både och. Man kan både göra gott för människor i andra länder och göra gott för människor som kommer hit. Men de ska prövas. Alla unga som kommer hit prövas. Alla stannar dock inte kvar i Sverige, men den som har rätt att stanna här gör det. För att detta ska bli säkert och för att det ska fungera ute i kommunerna måste vi se till att kommunerna får vad de behöver. Därför justerar vi i det här anslaget. Man kan fundera på hur Sverigedemokraterna skulle vilja att det här såg ut under innevarande år.
En intressant reflexion, fru talman, är att repliker uppstår nu i samband med höständringsbudgeten, inte tidigare i den stora debatten om 2012 års budget. Men det är en annan sak. Min lilla fundering är hur vi just nu, i november 2011, ska lösa det här. Ni sverigedemokrater vill effektivisera med 500 miljoner kronor avseende de ungdomar som kommer hit. På vilket sätt ska de då få en säker prövning? Ska de inte ha tak över huvudet? Ska de inte ha mat?
Hur tänker Sverigedemokraterna lösa det faktum att många faktiskt söker skydd i Sverige? Det gör man också därför att Sverige är ett öppet och generöst land. Det ser jag, till skillnad från Johnny Skalin, som någonting positivt. Hur tänker alltså Sverigedemokraterna under innevarande år - det är det vi nu talar om - lösa frågan om nämnda ungdomar som kommer till Sverige?
Elisabeth Svantesson (M):
Jag vill bara återknyta och poängtera att det faktiskt var Patrik Björcks ord att vi har en obefintlig arbetsmarknadspolitik. Det menar han, och tydligen har han talat med väldigt många som tycker det. Jag tycker fortfarande att det är oseriöst att vara ledamot i arbetsmarknadsutskottet när han vet att vi i bnp-mått räknat kanske har en av OECD:s högsta satsningar på arbetsmarknadspolitik. Sedan kan det tyckas vara för lite, men att det är obefintligt tycker jag inte är riktigt seriöst.
Människor kan uppleva det olika, absolut, men nu var det Patrik Björck som sade det. Jag hann inte säga det tidigare, men jag tycker att Maria Stenberg har en poäng när hon lyfter fram rekryteringsproblematik. Det är egentligen någonting vi kan prata väldigt länge om; det är naturligtvis en utmaning att finna matchning på arbetsmarknaden. Om vi ska problematisera lite tror jag att det naturligtvis handlar väldigt mycket om motivation. Jag vet att Socialdemokraterna förespråkar utbildningskontrakt för unga - att mer eller mindre tvinga unga att läsa.
Jag tror att vi ska motivera dem att läsa och försöka motivera dem att läsa de utbildningar där de faktiskt kan få jobb. Jag tror att det är viktigt att de utbildningar som efterfrågas av företag finns. Så är det i dag. Det handlar dock just om matchningen, att unga och arbetslösa verkligen söker sig till de utbildningar där jobben finns. Sedan är det precis som arbetsmarknadsministern sade inte så enkelt att motivera den som har varit långtidsarbetslös länge att studera vidare och gå vidare på sin väg. Där måste vi hjälpa.
Jag vill snabbt säga att det finns någonting som regeringen införde 2010 som heter kompetensplattformar. Det tror jag är otroligt viktigt. Det är på den lokala och regionala nivån man faktiskt kan jobba med att koppla ihop de utbildningar som finns med de lokala företagen. På lokal nivå vet man nämligen vilka behov som finns. I Örebro län har vi ett fantastiskt sådant arbete med mäklare som är ute på företagen och ser vilken utbildning som behövs just på ditt företag, och så kopplar man ihop och skapar snabba eller längre utbildningar. Det finns fullt av detta runt om i landet.
Det finns väldigt goda chanser att fortsätta utbilda sig. Kompetensplattformarna i kombination med att hitta motivation för människor att läsa vidare tror jag är otroligt viktigt både för den som är korttidsarbetslös och för den som är långtidsarbetslös. Möjligheterna finns, fru talman!
Elisabeth Svantesson (M):
Tomas Nilsson har frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder för att säkerställa att industrins behov av rådgivning, kontroll och tillsyn tillgodoses i Norrbotten och Västerbotten. Arbetsmiljöverket har en viktig roll i främjandet av en arbetsmiljö som förebygger ohälsa och arbetsolyckor. Traditionellt olycksdrabbade branscher prioriteras därför högt, inom både tillsyns- och informationsverksamheten. Sedan 2007 har Arbetsmiljöverket effektiviserat sin verksamhet och sänkt sina driftskostnader väsentligt.
Siffrorna visar att det i dag utförs fler inspektioner per inspektör än för bara några år sedan. Också antalet krav i tillsynsbesluten har ökat, vilket tyder på att verkets arbete med urvalsmetoder för att identifiera de mest riskfyllda arbetsställena har gett resultat. För att göra rätt måste man också veta vad som förväntas. Informationsinsatser är därför ett viktigt komplement till tillsynsverksamheten.
Genom öronmärkta satsningar med start 2009 har Arbetsmiljöverket tillförts ca 47 miljoner kronor i nivåhöjning, främst för att utveckla de delar av verksamheten som handlar om information och kommunikation. Från och med 2014 utökas denna satsning med ytterligare 2 miljoner kronor i nivåhöjning. Syftet med informationssatsningen är att fler arbetsplatser ska stimuleras till ett effektivt arbetsmiljöarbete och nås av den kunskap som finns hos verket.
Att Arbetsmiljöverket genomför förändringar i sin organisation är inte konstigt. Det ligger i varje statlig myndighets uppdrag att hela tiden bedriva verksamheten på ett så effektivt sätt som möjligt. Hur Arbetsmiljöverket väljer att organisera sig bestämmer verkets ledning. Det centrala för regeringen är att myndigheten bedriver sin verksamhet på ett effektivt sätt som svarar mot dess uppdrag.
Jag lämnade den 5 november, i mina svar på de interpellationer som då debatterades, ytterligare exempel på insatser som görs såväl på lagstiftningsnivå som på myndighetsnivå. Jag vill avslutningsvis understryka att arbetsmarknadens parter har en viktig roll som pådrivare för bättre förebyggande arbetsmiljöarbete. Jag har därför nära kontakt med parterna i arbetsmiljöfrågorna och kommer att fortsätta att ta upp hur vi bäst kan samarbeta vidare för att främja en god arbetsmiljö som förebygger ohälsa och olyckor i arbetslivet.
Min bedömning är att industrins behov av rådgivning, kontroll och tillsyn kommer att kunna tillgodoses.
Elisabeth Svantesson (M):
Låt mig börja med att tacka Tomas Nilsson för interpellationen. Jag har i tidigare svar på frågor och interpellationer redogjort för min och regeringens syn på arbetsmiljöpolitiken, och jag vet att Tomas Nilsson också var med i debatten den 5 november. Men låt mig ändå, även om jag har sagt det tidigare, säga att det är regeringens ambition att arbetsmiljön på alla arbetsplatser ska vara bra.
Vår arbetsmarknad ska präglas av goda villkor, trygga och bra arbetsmiljöer och ett starkt skydd för grundläggande rättigheter. I det här arbetet finns många parter. Arbetsmiljöverket är en part. Det är en tillsynsmyndighet men också en informations- och kunskapsmyndighet. Att man nu gör en omorganisation och väljer att förändra strukturen är myndighetens lednings eget val.
Regeringen eller jag som arbetsmarknadsminister bestämmer inte var olika lokalkontor ska finnas. Deras grunduppdrag är detsamma, men de väljer själva hur de organiserar sig. Som jag sade tidigare har regeringen från 2009 till 2013 tillfört extra resurser till verket för olika satsningar. Det handlar om både information och tillsyn.
Man har också utvecklat information och kommunikation med särskilt fokus på de allra minsta arbetsplatserna. Det är ofta där som risker för allvarliga olycksfall finns, även om de såklart också finns på stora arbetsplatser. Regeringen kommer även nästa år att förstärka verkets resurser till kunskapsspridning. Det som den här frågan som jag fick av Tomas Nilsson handlar om är hur man ska säkerställa att även Norrbotten och Västerbotten ska få del av detta.
Arbetsmiljöverkets uppdrag ligger fast, men det är verkets egen ledning som bestämmer hur man organiserar sig.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag återgår till interpellationen och frågan som Tomas Nilsson har ställt till mig, nämligen om Norrbotten och Västerbotten. Vad är det som avgör vad som är en bra arbetsmiljö i en gruva i Norrbotten, i en industri i Västra Götaland eller på ett kafé i Nordmaling? Det är såklart många faktorer. Arbetsgivaren har huvudansvaret för att upprätthålla en god arbetsmiljö men ska också göra det i samverkan med parterna.
Det var just samverkan och samarbete som vi talade en hel del om den 5 november och som är enormt viktigt. Arbetsmiljöverket har en viktig uppgift när det gäller tillsyn men också information och kunskapsspridning. I debatten kan det nästan låta som att det är Arbetsmiljöverket och inte Arbetslivsinstitutet som är nedlagt. Så är inte fallet. Arbetsmiljöverket arbetar och har större anslag i dag än de hade 2009.
De har gjort en omorganisation. Hur den ser ut ansvarar verkets ledning för, men uppdraget ligger fortfarande fast. Jag tror, som sagt var, att samverkan mellan parterna och såklart det tydliga arbetsmiljöansvaret för arbetsgivarna också är viktiga att poängtera i debatten, inte bara eventuella institut som har lagts ned.
Elisabeth Svantesson (M):
Varje olycka med dödlig utgång är en olycka för mycket. Ingen ska behöva gå till jobbet för att sedan aldrig komma hem till en familj som väntar. Det är en gemensam målbild för oss alla här inne i kammaren. Men Socialdemokraterna gör det alldeles för enkelt för sig när de hela tiden kopplar samman arbetsmiljöarbete och antalet dödsolyckor med resurserna till Arbetsmiljöverket. Frågorna är mycket mer komplexa.
Om antalet dödsolyckor bara beror på resurserna till Arbetsmiljöverket undrar jag varför dödsolyckorna ökade under vissa år på 2000-talet när Socialdemokraterna hade makten. År 2000 dog 65 personer, 2001 dog 61, 2002 dog 65, 2003 dog 56, 2004 dog 57 och 2005 dog 68.
Jag vill inte diskutera att ett visst politiskt parti har ansvar för att de här personerna dog i början av 2000-talet. 2009 uppmättes dock det lägsta antalet dödsfall sedan 1950-talet; det var 41 dödsolyckor 2009. Jag menar att det är att göra det alldeles för lätt för sig när man bara kopplar ihop anslag och dödsolyckor, vilket har gjorts vid flera tillfällen i debatten under de senaste veckorna.
Varje person som dör i arbetslivet, herr talman, är en person för mycket. Därför är det viktigt att Arbetsmiljöverket är spetsigt och gör det verket ska göra med tillsyn, kunskap och information men också att parterna samarbetar väl om dessa frågor.
Elisabeth Svantesson (M):
Teres Lindberg har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta mot bakgrund av att ett stort antal anställda med lönebidrag, skyddat arbete, utvecklingsanställning eller trygghetsanställning inte omfattas av de försäkringar som de har rätt till. I juli 2011 beslutade regeringen om en ändring avseende kravet på arbetsmarknadsförsäkringar vid anvisning till en anställning med lönestöd.
Ändringen innebar att kravet lättades upp något när det gäller att en anvisning till en anställning med lönebidrag endast får ske om lön och andra anställningsförmåner följer kollektivavtal eller är likvärdiga med förmåner enligt kollektivavtal inom branschen. Likvärdighet ska gälla "i väsentliga delar".
Motivet till ändringen av försäkringskravet var att arbetsgivare utan kollektivavtal sedan oktober 2007 inte kunde teckna nödvändiga tilläggsförsäkringar hos de partsägda försäkringsbolagen för anställda med lönebidrag. Arbetsförmedlingens arbete med att hitta anställningar för personer med lönestöd hade därmed försvårats. Syftet med ändringen var att underlätta för personer med lönestöd att komma i arbete samtidigt som den anställde tillförsäkras goda arbetsvillkor.
I juni 2011 gav regeringen FunkA-utredningen i uppdrag att följa upp effekterna av denna regeländring samt att analysera och föreslå hur regelverket för försäkringsskyddet på sikt bör utformas. Utredningens betänkande har remitterats och bereds för närvarande inom Regeringskansliet. Regeringen har också nyligen beslutat om en utredning om felaktiga utbetalningar inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten . Utredningen ska redovisa sitt uppdrag senast den 31 mars 2014.
Med det sagt vill jag dock betona att Arbetsförmedlingen ska säkerställa en god kontroll i sin verksamhet. Inför beslut ska arbetsförmedlare informera arbetsgivaren om dennes skyldighet att erbjuda försäkringar samt kontrollera att arbetsgivaren har tecknat minst de försäkringar som krävs. Jag förutsätter att myndigheten kontinuerligt ser över hur detta görs. Arbetsförmedlingen beslutade 2011 om en intern instruktion för hur handläggare ska säkerställa korrekta beslut om lönebidrag.
Denna instruktion i kombination med arbetsförmedlarnas professionella bedömningar ska innebära ökade möjligheter att förhindra att anställda med lönestöd inte omfattas av de försäkringar som de har rätt till.
Elisabeth Svantesson (M):
Låt mig vara tydlig. För att en arbetsgivare ska få anställa någon med lönebidrag ska arbetsgivaren ha ett försäkringsskydd för personen. Det kan man ha via kollektivavtal. Då ingår försäkringsskyddet automatiskt. Om det saknas kollektivavtal måste arbetsgivaren teckna tre försäkringar. Det är arbetsskadeförsäkring, livförsäkring och tjänstepensionsförsäkring.
Arbetsförmedlingen har i uppdrag att bevilja lönebidragsanställningar bara om arbetsgivaren kan uppvisa att hon eller han har de försäkringarna. Arbetsgivaren ska intyga att försäkringarna finns för personen. Utöver detta begär Arbetsförmedlingen också in en kopia av försäkringsbrevet. Först därefter ska lönebidrag beviljas.
Det här är en tydlig uppgift för Arbetsförmedlingen, det vill säga att gå till väga på det sätt jag beskrev och säkerställa en god kontroll av försäkringsskyddet. Det är grunden, och det är uppgiften för Arbetsförmedlingen. På något annat sätt ska det inte vara. Vi kan aldrig någonsin acceptera fusk eller utnyttjande.
Det är också därför vi har tillsatt utredningen som ska se över det oseriösa beteendet och de oseriösa aktörerna på marknaden. Utredningen ska titta på överutnyttjande och andra felaktigheter i samband med olika ekonomiska utbetalningar till arbetsgivare.
Arbetsförmedlingen ska aldrig betala ut eller ge ett okej till en lönebidragsutbetalning om inte arbetsgivaren har tecknat de försäkringar som behövs.
Elisabeth Svantesson (M):
Precis som Teres Lindberg säger och som jag tidigare var inne på ska Arbetsförmedlingen över huvud taget inte betala ut lönestöd till företag som inte är anslutna till dessa avtal. Det är jag alldeles säker på. Vi är tydliga med att det inte ska ske. Ändå sker detta. Det är därför det är viktigt, vilket uppdagades förra året och som har tagits med i utredningen, att det ska vara lättare att hitta de oseriösa aktörerna.
Men Arbetsförmedlingen måste också innan den utredningen är klar jobba aktivt med frågan. Arbetsförmedlingen har i sina kontakter med departementet visat att man arbetar efter en lista med flera punkter. Man har till exempel intensifierat stickprovskontrollerna. Det handlar om många företag. Man kommer också att införa en teknisk spärr så att det krävs två signaturer för att någon ska kunna godkänna ett beslut. Det är inte bara en arbetsförmedlare som ska fatta beslut.
Det har tidigare varit ett krav att två personer ska godkänna beslutet, men nu blir det även ett tekniskt krav så att det inte går att fatta beslut själv. Arbetsförmedlingen ser också över kunskaperna hos handläggare och chefer i fråga om lönebidrag. Det finns mycket kvar att göra hos Arbetsförmedlingen så att varje person på svensk arbetsmarknad som har lönebidrag också ska ha det skydd man har rätt till.
Det är min utgångspunkt att Arbetsförmedlingen i arbetet efter allt det som kom fram förra året ska tillse att varje person som via Arbetsförmedlingen får lönebidraget också ska vara skyddad.
Elisabeth Svantesson (M):
Än en gång tack för interpellationen, Teres Lindberg! Det här är en mycket viktig fråga. Det är viktigt att människor som har svårt att hävda sig på arbetsmarknaden på samma villkor som andra får ett stöd så att man kan överbrygga de hinder som finns för anställning. Jag menar att alla som vill arbeta ska få stöd och hjälp att kunna göra det. Samtidigt ska det självklart vara kvalitet och sjysta villkor för de personer som har olika former av stöd.
Jag tror att skattebetalarna förväntar sig att vi tar väl hand om våra gemensamma resurser, precis som vi och arbetsgivaren ska ta hand om de personer som finns på arbetsplatserna. Det är otroligt tydlig inriktning på vad som gäller för ett lönebidrag. Man måste teckna en försäkring om företaget inte har kollektivavtal. Alla företag har inte det, men det är viktigt att de finns med.
Men kravet måste vara och är att de ska teckna ett avtal. Arbetsförmedlingen har en stor uppgift i att se till att så sker. De har meddelat oss på Arbetsmarknadsdepartementet, regeringen, att de nu skärper upp kraven. Jag kommer naturligtvis att följa den här frågan nära och invänta den utredning som nu arbetar och som kommer att lägga fram ett förslag till våren.
Elisabeth Svantesson (M):
Eva-Lena Jansson har frågat mig om jag har för avsikt att bifalla Arbetsförmedlingens begäran för att kunna genomföra förslaget angående förrehabilitering. Hon har också frågat mig om jag har fått andra förslag från Arbetsförmedlingen på förändringar av regleringsbrevet till myndigheten. Arbetsförmedlingen har i en framställan till regeringen föreslagit att inom ramen för nuvarande samarbete med Folkbildningsrådet vidga målgruppen för insatser vid folkhögskola och studieförbund.
Insatserna, som i framställan benämns som förrehabilitering, syftar till att underlätta för den enskilde att komma till arbetslivsinriktad rehabilitering. Jag kan i dag inte lämna besked om framställan eftersom den fortfarande bereds inom Regeringskansliet. Arbetsförmedlingen har lämnat förslag till regeringen i olika frågor som rör myndighetens regleringsbrev, bland annat i budgetunderlaget.