KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helene Petersson (S):
Jag har all respekt för både lärare och rektorer. Jag har jobbat inom den här verksamheten i så pass många år att jag tror att jag har lite på fötterna och vet vad jag pratar om. Det här är inget motsatsförhållande. Vi pratar om vuxna elever.
Många av dem, de flesta, har fyllt 18 år. Skendemokrati - ja, självklart ser jag att rektorerna och lärarna har något att tillföra. De har otroligt mycket att tillföra. Men det är den samlade kunskapen, den samlade gemenskapen och den gemensamma arbetsplatsen som är det viktiga.
Det är också viktigt att man jobbar tillsammans. Man tar ansvar för sin utbildning som elev. Det har också varit diskussioner om att elever inte tar ansvar. Vad har de där att göra? Varför går de där för de är ju ändå inte på lektionerna? Visst är det en viktig del att eleverna tar ansvar för sin utbildning och har reella möjligheter att också göra det.
Jag hoppas faktiskt att ministern och alliansen tänker om här men framför allt gör en utvärdering. Jag tycker inte att vi ska avsluta en försöksverksamhet som har pågått i tio år. Det har gjorts en utvärdering - jag tänkte att jag också skulle gå in på den - där man säger: Permanenta verksamheten. Utvärderingen gjordes 2003.
Med respekt - som skolministern pratar så mycket om - för eleverna, lärarna, rektorerna och skolorna som har jobbat med detta, gör en ordentlig utvärdering! Lyssna verkligen på vad de säger! Och ta också till vara att det faktiskt är fler och fler som vill arbeta med detta.
Helene Petersson (S):
Att Stefan Tornberg inte ställer upp på reservationen har vi förstått i utskottet, så hade han sagt något annat nu hade det varit lite överraskande.
Du säger att du inte ser någon skillnad om man hade haft det i riksdagen innan det avbröts och kom i budgetpropositionen.
Den skillnad jag ser här är de facto att riksdagen kan ha en majoritet som säger att vi inte ska avbryta processen. Presstödsärendet är ju lite unikt, för det är en process som pågår.
Vi har två andra ärenden som jag tycker är lika intressanta, och det är när vi har haft ett regeringsskifte och man inte har velat ha det beslut som riksdagen tidigare har fattat. Även när det gäller flygskatten tar sig regeringen friheten att gå in och avbryta en process som pågår.
På det sättet omöjliggör man att riksdagens beslut kan träda i kraft. Nu förlitar sig den majoritetsregering vi har så helt och fullt på att varenda ledamot ställer upp på vad regeringen säger.
Men om det hade funnits ledamöter som tyckt att den här skatten skulle vara kvar och hade röstat för det hade ju processen avbrutits och fått börja om. Det är det som vi hävdar måste ske i rätt ordning.
Helene Petersson (S):
Vi får inte bara haka upp oss på presstödsärendet. Vi har ju andra ärenden också där regeringen har ett helt annat förslag. Man vill avbryta hela den process som har satts i gång för man vill inte ha en ersättning av koldioxidskatten och vill inte ha en flygskatt.
När det gäller flygskatten tar man sig då friheten att avbryta och avnotifiera, återkalla notifieringen, innan riksdagen har sagt att vi inte ska ha någon flygskatt. För mig hade det varit rimligare om man hade gått till riksdagen och fått riksdagens godkännande: Ja, den nya majoriteten tycker inte om flygskatten.
Och när riksdagen har sagt nej, att vi inte ska ha någon flygskatt, kontaktar regeringen EU-kommissionen och säger att vi återkallar vår notifiering därför att riksdagen har beslutat att vi inte ska ha det på detta sätt. I de fall regeringen själv fattar beslut är det regeringens egen sak att jobba med frågan fram och tillbaka.
Men vad vi hävdar är att om frågan har varit uppe i riksdagen på grund av ett krav och för ett beslut, och beslutet kräver ett godkännande i EU, tror jag att vi har en klok riksdag om det finns ett starkt skäl att vi ska dra tillbaka processen ett steg.
Det har vi gjort i presstödsfrågan, och jag lever i förhoppningen och utgår från att vi kommer att ha ett presstöd även i fortsättningen. Men då återkommer man. För riksdagen presenterar man sakliga skäl och grunden för att man vill göra på detta sätt. Jag tror att riksdagen kommer att säga okej. Men då har saker och ting tagits i rätt ordning.
Riksdagens beslut har inte överträtts av regeringen, utan man har fått ett godkännande.
Helene Petersson (S):
Notifieringar och avnotifieringar har varit ett återkommande ämne här. Ingvar Svensson och jag är självklart överens om att det är regeringen som ska sköta de administrativa åtgärderna. Hanteringen av frågan ska riksdagen inte syssla med.
Problemet uppstår när beslutet i riksdagen är taget och det krävs att EU-kommissionen godkänner det. Sker då en avnotifiering kan riksdagens beslut inte träda i kraft.
Därför ser jag inte något orimligt i att vi ställer kravet att regeringen ska komma till riksdagen, presentera det hela och tala om sina skäl. Jag tror som sagt att vi har en klok riksdag. Finns det ett ordentligt underbyggt skäl säger riksdagen ja. Man tar emot information, och man kan lägga det till handlingarna eller något liknande, men det ska behandlas av riksdagen.
Vi tycker inte att det räcker med bara information.
Helene Petersson (S):
Arbetet med en sak i riksdagen kan ske på väldigt många olika sätt. Det kommer skrivelser från regeringen. Det kan vara en liten, kortfattad skrivelse som ändå kommer att behandlas här. Den godkänns av riksdagen och läggs till handlingarna. Jag återkommer till frågan om flygskatten, för jag vill höra Ingvar Svenssons syn på detta.
Här har vi ett konkret ärende där den förra regeringen tyckte att det var en bra sak att lägga extra skatt på flyget. Det beslutades, men den nya regeringen tycker inte om denna skatt. Jag har full förståelse för att det finns saker som vi har olika ståndpunkt om, och detta är en sådan sak.
Men det är de facto ett beslut som riksdagen har tagit som måste ändras av riksdagen. Därför tycker jag att det är rimligt att regeringen inte går emellan och drar tillbaka notifieringen. Det hade krävts att EU-kommissionen skulle godkänna detta med flygskatten. Hade det inte varit rimligt att regeringen hade väntat tills riksdagen med den nya majoriteten hade sagt ja till att inte ha flygskatt?
Först då skulle man ha kontaktat EU-kommissionen och återkallat notifieringen. Jag tycker att det är en rimlig ordning. Det är de instruktioner som vi tycker ska finnas oavsett vilken regering det är.
Helene Petersson (S):
Jag ska ta upp två av frågorna i betänkandet, nämligen frågan om mediekoncentration och frågan om hets mot folkgrupp. Vad gäller mediekoncentrationen är det enligt vår mening dags att göra en översyn. Det sker en ökad sammanflätning av olika delar av mediemarknaden, vilket kan vara en riskfaktor för mångfald och demokrati.
Även denna marknad som verkligen ska vara flaggskeppet och riktmärket för yttrande- och tryckfrihet börjar närma sig ett oligopol. Det finns i dag ett litet antal mycket starka mediekoncerner som äger stora delar av mediemarknaden.
De äger dagstidningar, biografer, tryckerier, filmindustri, förlag, tidskrifter, distributionsföretag, reklamföretag och webbsajter - det mesta som finns inom mediebranschen. Det finns tre företag som är de i särklass största och fyra något mindre som arbetar hårt för att nå ytterligare marknadsandelar.
Dessa sju koncerner dominerar mycket starkt marknaden. Det sker också en geografisk uppdelning över landet, och det kan vara mycket tveksamt om det verkligen gynnar mångfald och demokrati. Det var nio år sedan Mediekoncentrationskommittén lämnade sitt betänkande. Det har hänt väldigt mycket sedan dess. Bara nu i vår har det skett, eller kommer att ske ganska snart, två stora tidningsaffärer.
Storlek och samordningsvinster är av betydelse, men kanske med fara för mångfald och demokrati. Den förra Mediekoncentrationskommittén föreslog en mediekoncentrationslag, men det var kanske för tidigt för nio år sedan. Att reglera denna verksamhet är inte något önskvärt, men det är definitivt hög tid att se över mediekoncentrationen igen.
Därmed, fru talman, yrkar jag bifall till reservation 6. Det andra området som jag tänkte beröra är hets mot folkgrupp och Diskrimineringskommitténs betänkande. I KU:s betänkande i dag finns en rad motioner som rör ändringen i diskrimineringslagen och även lagen om hets mot folkgrupp.
Enligt direktiven till Diskrimineringskommitténs arbete skulle kommittén bland annat kartlägga och belysa behovet av och formerna för en reglering av ett förbud mot diskriminering av transpersoner. Kommittén föreslår att en ny lag införs som bland annat innebär att förbudet även omfattar könsidentitet.
En proposition om ett starkare skydd mot diskriminering förväntas till riksdagen under våren. Majoriteten i utskottet vill inte föregripa regeringens beredning. Det är på det sättet som vi ofta behandlar frågor när de är under utredning. Men vi vill ändå framhålla att inom ramen för utskottets behandling av den propositionen kan också frågan om hets mot folkgrupp komma att belysas.
Vår syn på detta är att frågan om en ändring av lagen om hets mot folkgrupp inte är avfärdad från dagordningen med tanke på att vi i dag avstyrker dessa motioner.
Helene Petersson (S):
Utskottet har i detta utlåtande behandlat ett meddelande från EU-kommissionen om att stärka den inre marknaden för mobil-tv och ett meddelande om maximal nytta av den digitala utbildningen i Europa samt ett arbetsdokument rörande mediemångfalden i EU:s medlemsstater. Jag vill speciellt beröra det sista, arbetsdokumentet rörande mediemångfalden.
Det är inte bara oppositionen i Sveriges riksdag som känner sig oroad över den utveckling som sker på mediemarknaden med bland annat ökad ägarkoncentration. Det finns flera faktorer som påverkar möjligheter till mångfald. Europaparlamentet har vid upprepade tillfällen uttryckt sin oro och uppmanat kommissionen att vidta åtgärder.
Kommissionen har nu presenterat ett arbetsdokument och lanserat en tredelad strategi för att öka kunskapen om situationen i medlemsstaterna. Detta arbetsdokument är steg ett. Att ta fram mätbara indikatorer är steg två. Som ett tredje steg kommer kommissionen att presentera ett samrådsdokument om indikatorerna som sedan kan användas i studier för att mäta mediemångfalden.
Mångfalden i medier är av central betydelse för den demokratiska processen. Det är viktigt att det finns tillgång till olika informationskällor för medborgarna så att medborgarna kan bilda sig en egen uppfattning utan otillbörlig påverkan av en dominerande ägare eller en opinionsmakt. Ett enigt utskott ställer sig positivt till att följa denna strategi och att ta fram indikatorer.
Riksdagen beslutade, kanske lite överraskande, för ett par veckor sedan att regeringen skulle göra en översyn av mediekonstellationen i vårt land. Det är bra. Vi behöver öka kunskapen om hur det ser ut i vårt eget land.
Av det tillsammans med de indikatorer som kommissionen tar fram kan vi säkert få en bra uppfattning om hur marknaden ser ut och utifrån det överväga om det behövs någon lagstiftning eller ytterligare stimulanser för att öka mediemångfalden och säkra att medborgarna har god tillgång till information och samhällsdebatt. Mångfald i medier är en otroligt viktig kugge i det demokratiska samhället.
Med detta, fru talman, ställer vi oss bakom konstitutionsutskottets utlåtande.
Helene Petersson (S):
Jag vill tacka ministern för svaret. Det är snart tio månader sedan vi debatterade denna fråga senast. Då hade både ministern och jag blivit medvetna om vilka konsekvenser det beslut hade fått som en enig riksdag hade fattat utifrån en proposition från den socialdemokratiska regeringen. Det är en proposition som vi i grunden alla tycker är bra.
Det är bra att det finns ett samordningssystem som gör att ersättningar inte kan utgå från två olika system samtidigt, men det får stora konsekvenser för en liten grupp funktionshindrade som studerar på folkhögskolor. Ministern lovade då att relativt snabbt gå igenom frågan. Det är oacceptabelt att omöjliggöra studier för denna grupp.
Vi måste hitta en lösning som innebär att denna, förmodligen för både den förra och den nya regeringen, oönskade effekt av förslaget undanröjs. Detta är ministerns egna ord från debatten den 30 januari. Det lät hoppfullt, men tiden har gått. Eleverna har vid varje nytt ansökningstillfälle inför varje termin undrat: Blir det någon förändring?
Inför höstterminen och nu inför ytterligare en vårtermin är svaret till dem fortfarande: Nej, tyvärr, det har inte kommit något förslag från regeringen än. Och nu börjar jag tvivla på att det någonsin kommer något. Allt är ju relativt, men med relativt snabbt menar jag nog något annat än vad ministern menade i debatten.
I svaret i dag hör jag att regeringen i slutet av maj i år gav ett uppdrag till Sisus och CSN som ska redovisas den 3 december. Jag tycker att det är en ganska lång tid från det att problemet uppdagades till beslutet från regeringen om uppdraget och uppdragets utförande. Ett år har snart gått sedan problemet uppmärksammades.
Och när jag sedan ser i ministerns svar att uppdraget inte alls går ut på att försöka hitta en finansieringslösning för funktionshindrades möjlighet att studera utan att dra gränser mellan utbildning och verksamhet och hur folkhögskolorna använder sina statsbidrag blir jag än mer fundersam. Det kanske är bättre att ministern säger rent ut att det inte blir någon ekonomisk förbättring för dessa elever. Jag kan inte tolka ministerns svar på annat sätt.
Kanske kan till och med uppdraget leda till att färre får möjlighet att studera med aktivitetsersättning på folkhögskola. På en folkhögskola är alla kurser studier med olika program och med olika innehåll. Vissa elever behöver kanske till en början bara en struktur i tillvaron, tydliga regler och vuxna som finns tillgängliga hela tiden och som kan bekräfta. Men det ger en självkänsla för eleverna att läsa på folkhögskola.
Det är just detta som folkhögskolorna är så bra på, att fånga eleverna just där de befinner sig. Och det måste få ta tid. Förlängd studietid med tre till fem år är inte ovanligt för personer med förvärvade hjärnskador eller andra funktionshinder. Inte nog med att jobben går de funktionshindrade förbi, får de inte möjlighet till studier försvåras möjligheterna ännu mer.
Jag trodde faktiskt att ministern hade en högre ambition att försöka lösa detta, men nu tvivlar jag. Jag märker att det inte är så.
Helene Petersson (S):
Ministern säger: Jag vill inte lösa det genom bidrag. Men jag betvivlar att ministern verkligen har ambitionen att lösa det över huvud taget. Det är många aktörer. Vi diskuterade det förra gången också. Hur kan vi sätta press på detta? Det gäller att ändå se en samordning för det. I de kontakter som jag har haft med ganska många folkhögskolor får jag signalerna att eleverna lever på marginalen.
Ministern säger att folkhögskolorna tar ut för mycket pengar. Jag tror inte det. Jag är rätt medveten om att de inte gör det. Detta är en verksamhet som kostar ganska mycket. För en liten grupp elever ska det kanske få kosta. Det bör få kosta dessa pengar. Faktum är att ansökningarna har minskat. Många elever har avbrutit sina kurser på grund av att de inte har fått ekonomin att gå ihop.
Många av eleverna har heller inte föräldrar som kan stötta ekonomiskt. Men på en skola har föräldrarna till 70 procent av de elever som går en specialkurs för funktionshindrade lovat att gå in med ekonomiskt stöd till sina vuxna barn för att de ska kunna fullfölja sina vuxenstudier.
Övriga 30 procent lever hela tiden i oro för om de kan fortsätta eller inte. De lever på hoppet att en lösning ska komma, herr minister. Både skolans personal och elevernas gode män letar för fullt efter stipendier för att kunna fortsätta. Är det meningen att föräldrarna ska stå för kostnaden för vuxna elever bara för att de har ett funktionshinder?
Vi hade diskussionen förut om hur andra vuxna elever kan dryga ut sina inkomster från studiestödet genom att arbeta. Detta är en grupp, herr minister, som inte kan ta extra arbete på McDonalds på kvällarna eller vad som helst.
Är det meningen att personal och gode män ska använda sin tid till att söka stipendier åt en vuxenutbildning som borde vara en rättighet för alla och att eleverna inte ska kunna tillgodogöra sig sina studier på grund av den oro de känner? Jag tycker inte det. Jag vet hur vuxenutbildningen i övrigt har behandlats av alliansregeringen, men jag trodde att ministern och regeringen hade lite större ambitioner för denna grupp som har så svårt att ta sig in på arbetsmarknaden.
Vad gäller kommunernas och landstingens betalningsansvar svarar ministern att de har ett långtgående ansvar. Det är rätt. Men folkhögskolorna har märkt att det finns en minskad betalningsvilja både när det behandlingsinstanser i anslutning till studierna, personlig assistans och stöd till korttidsvistelse och rekreation. Den senare delen drivs som ett komplement till studierna på folkhögskolorna.
De är speciellt anpassade till att ta emot funktionshindrade elever. Eleverna känner en trygghet i att komma tillbaka till eller vara kvar på den plats de är. Det är självklart att en stor del av skolans inkomster kommer från denna del. Men det kanske är just det som får skolan att gå runt. Minskar inkomsterna också på detta plan är frågan om de klarar av att hålla i de specialutbildningar som de i dag har.
Helene Petersson (S):
Jag började med att säga att det är en bra proposition. Det är bra att man inte kan plocka ut från olika system. Men vi var medvetna om detta när det trädde i kraft, och vi såg konsekvenserna. Både ministern, vi från Socialdemokraterna och många ute i landet fick förfrågan: Hur löser vi detta? Saker är till för att lösas.
Jag anser att detta är en sak som man faktiskt borde kunna ta tag i ganska snabbt. Det rör en liten grupp. Därmed är det inte sagt att man ska riva upp hela propositionen och hela systemet och börja om från början. Jag tror att detta går att lösa oerhört enkelt. Det går att definiera gruppen, det går att definiera den grupp som har aktivitetsersättning i dag.
Får man aktivitetsersättning och har inlett studier får man det som en extra ersättning, som en stimulans, som en morot. Man kan lösa det genom att titta på folkhögskolornas ekonomi och tillskjuta mer pengar. Men jag har inte sett att det finns några ambitioner åt det hållet heller från ministerns sida.
Vilka påtryckningar kan man göra på kommunerna så att de verkligen fullföljer sitt uppdrag med assistans, behandlingsinsatser och möjlighet till korttidsvistelse, rehabilitering och rekreation? Men det är ministerns ansvar. Det är alliansregeringen som sitter i den ansvariga positionen i dag. Hade vi haft möjligheten hade vi tagit tag i frågan.
Ministern tar tag i den genom att skicka ut ett par uppdrag som kommer tillbaka den 3 december. Frågan är: Ska vi ha en ny interpellationsdebatt eller kan ministern redovisa detta för riksdagen på något annat sätt? Frågan måste lösas, herr talman. Det är en liten grupp som far väldigt illa.
Helene Petersson (S):
Jag misstror inte ministern. Vi har ju haft debatter om det här så pass många gånger. Jag litar på att ministern jobbar med frågan. Men jag kan också höra de argument som Hans Wallmark framför. Jag vet ju vilket parti ministern tillhör och känner till dess åsikt. Även Folkpartiet, som också är ett alliansparti, har nämnda åsikt så jag förstår vilka problem ministern brottas med.
Sedan har vi ju Kristdemokraterna och Centern. Jag hoppas att ministern har ett ordentligt stöd i de partierna. Anledningen till att jag har skrivit denna interpellation är att jag fortfarande tycker att det går för långsamt. Det är fem månader sedan vi i somras hade det möte då vi fick information.
Ministern lovade att det skulle vara en bred information till de andra politiska partierna eftersom det fanns en fempartiöverenskommelse. Vi får det sista i juni - vi får höra att tjänstemännen är där nere. Vi blir också kallade till departementet för en information som jag då uppfattade som icke heltäckande. Också det var jag lite kritisk till.
Det fanns ju dokument som vi fick höra inte fanns men som pressen och medierna själva hade fått. Det var därför lite svårt att ta diskussionen när vi senare blev uppringda av medierna, men det är en annan fråga. Det är fem månader sedan. Och det var ett möte i går. Det visste jag inte när jag skrev interpellationen. Jag kanske hade skrivit den i alla fall.
Har det inte hänt något under tiden däremellan? Som jag sade skulle det analyseras och dokumenteras och man skulle gå igenom det som kommissionen påpekade. Jag förstår också att vi ska leva upp till de regler som vi har förbundit oss till när vi gick med i EU. Men vi har hela tiden hävdat att presstödet inte är en europeisk utan en nationell fråga, och vi har gjort utredningar om det.
Det är den ståndpunkten som vi måste hävda. Vad som är det andra bekymret är att vi fortfarande diskuterar med kommissionen om det nuvarande presstödet. Vi har ett beslut i riksdagen om en annan, förändrad ordning med uppräkningar bland annat, och vi har tittat på andra delar när det gäller driftsstödet.
Fråga nummer två är: Kommer det en proposition till riksdagen? Det måste ju komma någon form av förslag till förändringar tillbaka till riksdagen som jag uppfattar att regeringen i dag diskuterar med kommissionen.
Är det då det gamla presstödet som ska in i förslaget, eller kommer ni att ta med de förändringar som riksdagen trots allt har beslutat om? Det här är jätteviktigt. Det är viktigt med den uppräkningen och det är också viktigt med de förändringarna. Fråga nummer tre gäller utredningen som omfattade mer än driftsstödet, till exempel distributionsstödet.
Där var regeringen väldigt snabb med att plocka bort lördagsutdelningen, vilket jag tror kan ha varit en bidragande orsak till att man var tvungen att lägga ned sexdagarsutgivningen. Man får alltså inga pengar till den. Utredningen omfattade också minoritetsmedier och elektroniska nättidningar.
Finns det några funderingar på att titta på detta också?
Helene Petersson (S):
När vi gick med i EU anmäldes presstödet. EU har hela tiden varit medvetet om att det har funnits, och i och med att vi hade uppfattningen att det var ett nationellt angeläget stöd fanns det inte anledning att anmäla vissa förändringar.
Jag får fortfarande inte svar från ministern på frågan om vad man har tänkt sig i en förlängning och hur man har tänkt jobba vidare med de här förändringarna. Finns det en tidsplan? Jag har suttit och gått igenom bland annat Boxerärendet i dag och ser vilken kommunikation det är mellan departementen och kommissionen. Man tidsbestämmer när man vill ha svar på de frågor som man ställer.
Det brukar vara en ganska snabb dialog i de här ärendena, men det är det som jag uppfattar att det inte har varit här. Det har varit en tystad, det har varit en stiltje. Sedan har vi olika semesterperioder i Sverige och i övriga Europa, men jag har inte upplevt i samband med andra dialoger och andra frågor som vi har haft tillsammans med EU-kommissionen att det har varit en så pass lång period av stiltje.
Det gjordes en utredning av Karl Erik Gustafsson i våras. Det tog tid innan den blev klar. Det går alltså månader, ministern. Detta måste snabbas på. Vi har, som Hans Wallmark berörde, en utveckling och en koncentration som är problematisk, i alla fall ur min synvinkel.
Jag vill än en gång be ministern att vi så snart som möjligt får ett slut på denna fråga. Jag förstår att ministern inte vill ha det på sitt bord. Jag hoppas att vi får det på vårt bord så att vi slutgiltigt kan se till att presstödet får den utveckling och förändring som riksdagen en gång har beslutat.