Torbjörn Björlund (V):
Det var kanske något av ett svar. Jag tycker att vi har hört mycket av det vi nu diskuterar förut. Det är samma diskussion och samma argumentation som inte leder någonstans. När det gäller arbetsgivaransvaret visar det sig vid de inspektioner som man har gjort att ungefär 60-70 procent av arbetsgivarna får förelägganden i alla fall. Hur intressant är det då? Dessutom skulle arbetsmiljö tydligen vara något slags konkurrensmedel för att konkurrera om arbetskraft.
Vi har i dag en reservarbetskraft som ska ligga runt 4 procent. Det finns alltså inget incitament för att ha det som konkurrensmedel. Jag menar att det är tvärtom. Det kan vara så att arbetsgivarna på kort sikt kan spara pengar på att inte investera i en bra arbetsmiljö och låta arbetstagarna betala priset. Det är dilemmat i det här. Det är därför man inte ska ta bort det som i dag görs av parterna.
Gärna smileys - jag bryr mig inte om ifall det sitter en gubbe på en dörr om det är bra. Det kan också vara ett komplement, fast det kanske känns lite löjligt. Vi måste ha båda delarna. I det här fallet sätter ministern detta på något sätt emot varandra. Om man har detta kan man i princip ta bort den inspektion och tillsyn som finns i dag. Det ställer jag inte upp på alls. Det är absolut inte så.
Jag skrev en fråga tidigare i veckan om Arbetsmiljöverket och de här nedskärningarna, och jag fick ett svar på den. I det svaret skrev ministern att det som står i budgetpropositionen inte riktigt stämmer. De här nedskärningarna kommer att, trots att man inte vill det, drabba regional verksamhet. Det tycker jag är ett dubbelt budskap i detta. Dessutom menar man att det inte innebär några ytterligare besparingar. I den andra interpellationsdebatten svarade ministern nyss att det inte är så.
Jag menar att om man inte räknar upp kompensationen för pris- och löneökningar tillräckligt mycket är det i praktiken en besparing i alla fall. Vi har räknat lite grann på detta. Om man har en pris- och lönekompensation på 0,78 procent måste det bli besparingar. Det finns väl ingen arbetsgivare som i dag har ett löneavtal som går under 1 procent per år.
Jag kan inte se något annat än att det i realiteten skulle innebära besparingar. Enligt våra snabba beräkningar skulle ungefär 8 miljoner tas bort. Den siffran kan man ifrågasätta, men den finns som en bakgrund till detta. Nu svarar ministern att man ska ha en utökad anslagskredit, och det låter jättebra. Men hur stor är den? Kommer den att täcka detta förutom det som ska skäras ned i övrigt?
Nu på morgonen kom det ett pressmeddelande från tidningen Arbetarskydd som beskriver den här frustrationen på Arbetsmiljöverket. Den skapar naturligtvis i sig en sämre förutsättning för att göra ett bra jobb. Där skriver man att ytterligare 50 tjänster ska bort. Det är alltså i huvudsak inspektörer, och det blir väl på regional nivå. Är det i linje med vad regeringen beskrivit och sagt i budgeten?
Jag menar att man döljer vad man egentligen är ute efter, det vill säga att man inte ska ha samma betalning till detta. I TCO-tidningen förra veckan kunde man läsa hur docent Maria Albin reagerade på nedläggningen av Arbetslivsinstitutet. Sverige är i dag ett av de få länder som inte har ett statligt institut när det gäller arbetsmiljö och arbetsmiljöarbete. Det är naturligtvis inte tillfredsställande.
Vi kanske får en proposition om detta nästa år. Men hur kommer det att se ut när det gäller forskning i de här frågorna? Om belastningsskador är det absolut största problemet, hur gör vi för att få den forskningen att bli viktig? Hur uppmuntrar man den forskningen så att det blir ett resultat som man kan använda och tillämpa på ett bra sätt i arbetsmiljöarbetet?