KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tuve Skånberg (KD):
Jag börjar med att kommentera frågan om lagstiftningen används eller inte används. Jo, den används. Den användes nu i samband med Muhammedbilderna. Den användes inte så att någon blev dragen inför rätta, men den användes som ett signalsystem om att man inte får göra vad som helst. Vi har ett liknande exempel i lagstiftningen om aga här i Sverige. Vi är alla från höger till vänster i partierna överens om att vi ska ha en lagstiftning som är emot att man agar barn.
Det är förbjudet att aga barn i Sverige. Mig veterligen har ingen blivit fälld enligt den lagen. Men signalverkan att vi inte slår våra barn är oerhört värdefull. Det är kanske det som jag efterlyser. Det finns en bortre gräns. Jag vill inte se någon fälld för religionskränkning. Det är inte vad jag är ute efter. Jag vill att man ska besinna sig och tänka efter.
När jag publicerar den här bilden av Muhammed, är detta verkligen rätt och riktigt? Skulle jag kunna ställas inför domstol? Jag skulle kanske bli friad, men likväl ställas inför domstol. Det handlar om att det är människor som blir kränkta. Så är det. Om jag angriper låt oss säga statsrådets politiska övertygelse utan att nämna statsrådet vid namn innebär det inte att jag kränker statsrådet.
Om jag drar en politisk övertygelse i smutsen blir statsrådet kränkt och ledsen och svarar naturligtvis emot. Men de grupper vi nu talar om kan inte tala emot. De äger inte tillträde till medierna och en möjlighet att ställa sig upp i Sveriges riksdag på samma sätt som vi. De får helt enkelt knyta handen i byxfickan eller i extremfallen ta till våld och attentat.
Jag tycker att det borde finnas bättre sätt att kunna föra en debatt. Också vårt signalsystem med laggivning borde fungera bättre så att man inte var hänvisad till detta.
Tuve Skånberg (KD):
Först vill jag å Johnny Gyllings vägnar tacka för svaret på interpellationen. Johnny Gylling skulle ha velat vara här - och hade naturligtvis planerat det - men på grund av aktiviteter i trafikutskottet kan han inte det och har bett mig hoppa in. Låt mig först konstatera att det finns flera positiva sidor i statsrådets svar.
Det talas om en delad syn på vikten av att öka acceptansen av hastighetsgränserna, en strävan om en bra avvägning av hastighetsgränserna så att vi får större acceptans och en bra attityd till Vägverkets försök med omställbara hastighetsskyltar. Likaså konstaterar jag att statsrådet nämner flera positiva saker.
Det gäller hennes positiva attityd till vägtransportplaneringen och planeringen av hastighetsgränserna, att de ska integreras genom en regional beredning och att åtgärder vidtas för att öka förståelse och respekt för hastighetsgränserna. Allt detta är bra. Det är bara den här lilla grejen som Johnny Gylling och jag har motionerat om ett antal gånger som vi inte får acceptans för.
Statsrådet säger att hon är tveksam till att just nu införa fler hastighetsgränser än dem vi redan har. I och för sig är det riktigt att man inte ska göra alltför mycket experimenterande. Men här är det oerhört väsentligt att vi får ned dödligheten och skadorna i trafiken, som är för höga. Vi delar ambitionen att få ned dem dramatiskt.
Statsrådet gör bedömningen att det skulle vara alltför komplicerat att ha ytterligare trafikgränser, till exempel 40, i delar av Malmö. Men jag och Johnny Gylling, och med oss Kristdemokraterna, menar att det är värt att försöka pröva detta att på enstaka platser som nu till exempel Malmö, som har begärt ett sådant här försök. Det vi stöder oss på är att vi redan begär väldigt mycket av trafikanterna.
Vi begär att de till exempel ska hålla reda datum när de kör förbi en trettioskylt, för det står på en ganska så liten skylt. Vi begär att man ska hålla reda på andra tilläggsskyltar, och om man inte gör det och förorsakar en olycka blir man ställd till ansvar för det. Därför skulle det inte vara orimligt om man på somliga ställen i Malmö stad har 40 i stället för 30, och man får vara observant på det. Fru talman!
Det är kort sagt inte mer begärt av trafikanten än vad man begär i andra sammanhang i trafiken. Sedan är det faktiskt Vägverket som föreslår detta. Det är någonting som redan är prövat. Det är inte bara Kristdemokraterna och andra partier som har motionerat om det, utan Vägverket har tagit upp förslaget, stött och blött det, och nu lägger man fram det här förslaget.
Jag noterar dock att det finns en öppning i statsrådets tveksamhet. Statsrådet skriver att hon är tveksam till att just nu pröva fler hastighetsgränser än dem vi redan har, alltså 30, 50, 70, 90, 110 och till och med lite mer på sina håll.
Jag skulle gärna vilja att statsrådet preciserade under vilka förhållanden hon skulle kunna tänka sig att vi också, för att pressa ned dödligheten och skadorna i trafiken, skulle kunna gå de här önskningarna till mötes på försök, till exempel i Malmö.
Tuve Skånberg (KD):
Ambitionen och motiveringen är logisk. Det är ingen tvekan om att hastighetsgränserna måste vara enkla, lättöverskådliga och förutsägbara för att man ska få acceptans. Jag delar också statsrådets syn på de variabla hastigheterna där man vet att när det är natt och man är nästan ensam på vägen kan man köra lite fortare. Det tillåter hastighetsgränsen eftersom det är sommar och väglaget är perfekt.
Det var för övrigt Kristdemokraterna som motionerade om det en gång och började driva den här frågan. Vi är glada för de här försöken. Men det ligger ju också i de här försökens natur att det som tidigare har ansetts omöjligt av tekniska skäl, ekonomiska skäl eller därför att man över huvud taget inte har tänkt på det nu prövas.
Nere i mina egna trakter i Skåne åker jag, om inte dagligen så varje vecka, förbi de här skyltarna och ser hur de ändrar sig på grund av trafikintensitet, bilar som vill upp på huvudleden och så vidare. Det är bra. Men frågan är om vi ska våga pröva att gå ett steg till. Statsrådets bedömning är att trafikanterna inte är mogna för det. Man klarar inte av det just nu, men de skulle kunna klara av det i en framtid.
Om jag förstår henne rätt skulle det här försöket med variabla hastighetsgränser kunna öppna dörren för att också pröva andra sätt att få acceptans. Det är ju faktiskt det som är det viktiga, att vi får acceptans för hastighetsgränserna.
Statsrådet, jag och våra kolleger i riksdag och regeringen vet ju hur svårt det är att hålla hastighetsgränserna och hur irriterande det har varit tidigare att köra förbi en skola med väldigt låg hastighetsgräns när man vet att det är sommarlov. Nu finns det här lilla tillägget att under sommarlovet är det 50 och inte 30.
På det sättet tror jag att vi som politiker måste flytta fram ställningarna så att medborgarna upplever att det här acceptabelt, motiverat och välavvägt. Därför får vi acceptans. Får vi en trafikström som är lägre än i dag och mer nyanserad till förhållandena kan vi också pröva ett försök som detta. Jag ser detta som ett fall framåt.
Skulle det här försöket med variabla hastighetsgränser lyckas väl ser inte statsrådet det omöjligt att pröva andra saker för att öka acceptansen. Då skulle det här ytterligare antalet hastighetsgränser vara ett av flera sätt att kunna pressa ned dödligheten och skadorna i trafiken.
Tuve Skånberg (KD):
Jag har begärt ordet dels för att jag är suppleant i justitieutskottet - även om jag inte har dykt upp i utskottet - och därmed indirekt är delaktig i ställningstagandet, dels och framför allt för att jag är ordinarie ledamot i konstitutionsutskottet som justitieutskottet bad om ett yttrande.
Det är med glädje jag ser hur justitieutskottet har följt upp bland annat det yttrande som konstitutionsutskottet gav till justitieutskottet. Utskottet har tydligt skrivit att man särskilt vill understryka vikten av att de grundläggande rättigheterna respekteras.
När jag läser reservationen och sedan denna mening ser jag inget behov av reservationen på detta område eftersom utskottet särskilt understryker detta. Utskottet skriver att det är särskilt viktigt att integritetsaspekter och eventuella hälsorisker beaktas på ett tillfredsställande sätt. Här pekar utskottet just på hälsoskäl och personlig integritet.
Det känns tillfredsställande, för vi hade en diskussion i konstitutionsutskottet om hur integriteten kan bevaras och vägas mot säkerheten. Den avvägning som justitieutskottet har gjort i dessa skrivningar, som Johan Linander och Caroline Szyber på ett förtjänstfullt sätt lyfte fram i debatten nyss, garanterar att Sveriges röst blir entydig.
Vi slår vakt om integriteten och hälsan och kommer att se till att det blir de säkraste skannrarna som används. Vi ska också se till att det bara blir modeller av människokroppen så att till exempel blöjor, proteser, inplantat och så vidare inte kan ses ens för ett kort ögonblick. Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottets förslag.
Tuve Skånberg (KD):
Det är ett enigt betänkande, och så långt är det väl. Det är inga reservationer, utan vi har kunnat slutföra granskningsuppgiften på ett sätt som hedrar konstitutionsutskottet och det uppdrag som vi har fått. Det som inte hedrar oss är när Peter Hultqvist talar om spektakel. Den debatt som vi hade före jul var väl minst av allt ett spektakel.
Den var oerhört olycklig. Vi varnade för att 300 miljoners nedskärning av budgeten årligen kommer att få mycket stora konsekvenser. Den reaktionen kallar nu Peter Hultqvist för spektakel.
I betänkandet som vi lägger fram påpekar vi att begäran om kopior av allmänna handlingar har tagit för lång tid. I något fall har det tagit sju veckor. Diarieföringen av några enstaka ärenden har präglats av ett visst dröjsmål. Ja, inte blir det lättare om man skär ned anslaget, dessutom med 300 miljoner per år under de närmast följande åren.
Som Per Bill, Karin Granbom Ellison och Per-Ingvar Johnsson har visat tydligt har det totala antalet tjänstgörande i Regeringskansliet 1990-2010, enligt tabell 1.1, faktiskt minskat. För att använda Peter Hultqvists retorik: 4 486 är mer än 3 723.
Det är ju uppenbart för alla och envar att tabell 1.2 är en delredovisning av det totala antalet som finns i tabell 1.1. Antalet har alltså minskat. Vi har sett att Regeringskansliet har bantat ned antalet anställda efter EU-ordförandeskapet.
Nej, det kokar ned till den person som Peter Hultqvist angav vid namn så många gånger, Per Schlingmann, och en allmän irritation och olust över att han arbetar så som han gör i Regeringskansliet. Utskottet har inte funnit detta vara något fel, lika lite som frågetecknen kring Pär Nuder när han var samordningsminister är någonting att dra upp här och nu.
Det ankommer på regeringen själv att organisera sitt arbete. I båda de här fallen faller det inom vad regeringen har mandat att göra.
Jag vill ställa frågan till Peter Hultqvist: Är det spektakel nu när vi får brev från ambassader och framför allt människor som är beroende av ambassader, till exempel i Vietnam, där de skriver att det här kommer att få stora konsekvenser för deras sätt att fungera, arbeta, investera och utveckla i ett land som Vietnam?
Är det inte tvärtom alarmerande att vi är tvungna att göra nedskärningar på fem ambassader? Och detta är bara det som är varslat för i år. Det kommer att bli mer.
Det här kommer att upprepas inför varje budget, om inte den hand som var nästan fattad i en överenskommelse om att försöka komma ifrån den stora besparingen på ramanslaget kan fattas igen. Vi var mycket nära att göra en överenskommelse strax före jul. Det föll på minuter, om man så säger.
Nu hoppas jag att Peter Hultqvist vill ge signaler om att det här inte är ett spektakel, utan att det är något att oroa sig för och att överpröva.
Tuve Skånberg (KD):
Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande. Tidigare representanter för allianspartierna har motiverat majoritetens ställningstagande ur olika aspekter när det gäller motioner som betänkandet tar upp, exempelvis meddelarskyddet. Det är så långt vi har kommit i dag. Vi får se hur långt vi kommer i framtiden.
Vi vill att frågan ska belysas och bearbetas ytterligare. Jag vill fokusera på en fråga som vi inte har talat så mycket om i den här debatten. Det är Vänsterpartiets motion om en lagändring som innebär att könsidentitet, det vi i dagligt tal kallar för transpersoner, skulle inkluderas i 7 kap.
4 § i tryckfrihetsförordningen om hets mot folkgrupp. Vi i utskottsmajoriteten avslår motionen. De personer som ingår i beteckningen transpersoner är givetvis lika skyddsvärda som alla andra människor.
Även om det förekommer hetspropaganda mot transpersoner som grupp är det nu inte visat att sådan hets skulle ha skett på ett sådant sätt och i sådan omfattning att det motiverar ytterligare begränsningar i yttrandefriheten. Förslaget handlar ju om att begränsa yttrandefriheten. Att begränsa yttrandefriheten är en grannlaga uppgift.
Skälen måste vara överväldigande för att man ska vilja göra det. Vi har ännu inte kommit så långt att vi ser att det är absolut nödvändigt. En ny diskrimineringslag som trädde i kraft den 1 januari 2009 skyddar mot diskriminering på grund av kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder.
Där inkluderas transpersoner. En viktig skillnad är att diskrimineringslagen handlar om diskriminering av enskilda personer, medan hetslagstiftningen handlar om hets mot grupper, alltså kollektivt bestämda folkgrupper. Yttrandefrihetskommitténs arbete pågår.
Vi tror och hoppas att det är möjligt att frågan om hets mot transpersoner kan få belysning genom kommitténs arbete. Det är med den motiveringen som det inte är aktuellt att nu tillmötesgå motionens krav.
Tuve Skånberg (KD):
Lika många gånger som till exempel hets mot ålder - att man är yngre eller äldre - hets mot handikapp, ett avvikande utseende, funktionsnedsättning eller något annat som gör att en grupp människor utmärker sig. Det är svårt att säga exakt.
Det är aldrig acceptabelt att någon diskrimineras eller hetsas mot på grund av ett annorlunda beteende, en funktionsnedsättning eller en vald livsstil. Det är inte något som vi vill se. Det är något som lagen fördömer.
När det gäller att det ska föras in så att det begränsar yttrandefriheten har vi hittills gjort avvägningen att problemet inte är så uttalat.
Tuve Skånberg (KD):
Att detta inte finns med i hetslagstiftningen skulle motivera hets, sade Mia Sydow Mölleby. Det kan jag inte förstå.
Att Mia Sydow Mölleby inte nämner funktionshinder och det faktum att det inte finns med i hetslagstiftningen gör inte att jag kastar tillbaka att det skulle inbjuda till hets mot funktionshindrade. Det är ett skydd som är strängt och radikalt när man begränsar yttrandefriheten.
Där är vi inte när det gäller transpersoner, åtminstone inte ännu och vi hoppas att vi aldrig ska behöva komma dithän att ett ökat antal skulle motivera att hetsen blir så svår att den borde lyftas in.
Tuve Skånberg (KD):
Utanför Riksdagshuset vid Mynttorget var det mängder av människor av olika nationaliteter, framför allt från Mellanöstern och säkert många från Irak. De var oerhört rädda, oerhört engagerade och oerhört angelägna om att få en förändring till stånd.
De var den synliga delen av 60 000 namnunderskrifter som på kort tid har samlats in med en vädjan om att kristna från Irak inte ska utvisas. Dessa namnunderskrifter lämnades över till statsrådet. I dag den 23 november debatteras situationen för irakiska flyktingar här och nu.
Det är en fråga som berör många kyrkor och organisationer, enskilda medborgare, flyktingar och alla oss som finns här i kammaren. Sedan gisslandramat i Vår frus befrielsekyrka i Bagdad den 31 oktober då omkring 60, om jag har rätt, gudstjänstbesökare dödades har al-Qaida pekat ut alla kristna i regionen som måltavlor var de än befinner sig. Våldsvågen har fortsatt.
Det har inneburit attacker mot kristna hem, och omkring 70 kyrkor har attackerats. Det är tusentals kristna om man ser tillbaka längre i historien som har terroriserats och också dödats i denna region. Flera kristna irakiska flyktingar i Sverige upplever en välgrundad rädsla för att tvingas tillbaka till sitt hemland.
Efter de blodiga attackerna mot kristna i Irak, både i deras kyrkor och i deras hem, har Europadomstolen uppmanat samtliga EU-länder att stoppa avvisningar av kristna till Irak. Trots det stoppar inte Sverige utvisningarna. Jag hade hoppats att statsrådet skulle kunna säga någonting i riktning mot att detta engagerar vi oss i. Det här är ingenting som man kan säga att det inte är vårt bord.
Vi har en historia som går tillbaka till andra världskriget i att säga att detta inte är vårt bord; vi följer bara regelverket och stämpeln i passet. Jag ska inte nämna namnet och platsen, men vi har en historia som inte är att vara stolt över.
Sverige måste införa ett omedelbart stopp av dessa utvisningar samt göra en noggrann utredning av de förhållanden som kristna och andra minoriteter lever under i Irak. Jag vill väldigt gärna att statsrådet klart och tydligt deklarerar att detta engagerar honom.
Tuve Skånberg (KD):
Det är lite intressant att höra hur de olika stämmorna låter när man sjunger utifrån samma noter. Någon liten skillnad var det möjligen mellan Mia Sydow Mölleby och Andreas Norlén. Men nothäftet är faktiskt skrivet av oss allesammans. Betoningarna kanske skiftar lite, men annars är allt lika. Vi är inte tillsatta i KU, utan vi är invalda av våra partier och ytterst av väljarna.
Detta är en av de finaste uppgifter som man kan ha som riksdagsledamot - att vara en typ av god revisor för regeringen. Den är annorlunda än andra uppgifter som vi har. Den är förvisso politisk, men på ett helt annat sätt än när vi står på gator och i gränder och gör reklam för vår politiska åskådning och agenda.
Det är alltså ett enigt utskott, fru talman, som lämnar över betänkandet KU10 med höstens granskning av statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. Jag ska ta ett axplock ur det digra arbete som framför allt vårt kansli har effektuerat. Det har naturligtvis skett under våra ögon och under KU:s ledning, men grovarbetet har likväl gjorts av KU:s kansli.
En fråga rör till exempel Regeringskansliets personalstyrka, där vi konstaterar att trenden av kontinuerlig tillväxt har brutits. Antalet tjänstgörande har nu minskat för andra året i rad. Vi konstaterar detta med tillfredsställelse. Utskottet har granskat förvaltningsärenden inom Socialdepartementet under 2010.
Det har framkommit att antalet ärenden med långa handläggningstider är sällsynta, och de är då i regel också komplicerade. I två fall av ärenden av permutation har däremot handläggningen varit anmärkningsvärt lång. Det är inte tillfredsställande. Vidare har det i granskningen framkommit att det finns brister när det gäller uttryckliga bemyndiganden från regeringen till förvaltningsmyndigheter för att förhandla om och ingå internationella överenskommelser.
Vi konstaterar att här behövs en ny praxis. Vidare åligger det regeringen att informera ett utskott om sin bedömning av om subsidiaritetsprincipen är tillämpad i ett utkast till en lagstiftningsakt om utskottet så begär. KU:s granskning har inte funnit något att anmärka på i detta avseende. KU har granskat regeringens handhavande av utnämningsmakten.
Resultatet är glädjande. Det har flera före mig konstaterat. Antalet utnämnda myndighetschefer med politisk bakgrund har minskat från cirka en tredjedel av tillsättningarna till knappt en tiondel under de senaste två åren. När myndighetschefer i Sverige tillsätts sker det i 60 fall av 87 genom ett öppet rekryteringsförfarande. Balansen mellan män och kvinnor är glädjande nog jämn.
Med detta, fru talman, sätter vi punkt för redovisningen och överlämnar konstitutionsutskottets betänkande KU10 till riksdagen.
Tuve Skånberg (KD):
Jag vill också yrka bifall till förslaget i 2011/12:KU13. Whistle-blowers är inget problem. De är inga problemmänniskor som krånglar till det, utan de är modiga hjältar som är värda vårt stöd och vår aktning. En liten bit av det är den lagstiftning som reglerar meddelarfriheten.
Det finns mycket av civilkurage och annan trygghet och uppmuntran som vi från samhällets sida kan ge och som medmänniskor kan ge whistle-blowers. Men i dag behandlar konstitutionsutskottet motioner om tryck- och yttrandefriheten, där den viktigaste frågan är vårt eniga ställningstagande att det finns behov av en utvidgad lagstiftning om meddelarskydd för anställda i offentligt finansierad verksamhet i privat regi.
Meddelarskyddet måste, så långt det är möjligt, vara detsamma som för offentliganställda. Det har upprepats ett antal gånger, och jag säger det nu i sista versen: Vi vet att regeringen kommer att tillsätta en utredning i just detta syfte och att den kommer snart. Vi skickar med beskedet att efterforskningsförbudet och repressalieförbudet ska ingå.
Att ha offentligt finansierad verksamhet i privat och inte offentlig regi är inget självändamål för Kristdemokraterna. Vi vill se en mångfald; därför tror vi att konkurrens sporrar och ger utveckling så att vi får en bättre verksamhet. Men det är inte med nödvändighet så att all sådan verksamhet ska ske i privat regi. Det får, och bör gärna vara, en mångfald.
Just därför att vi har en sådan grundläggande positiv hållning och tycker att privata initiativ är värdefulla blir vi naturligtvis mycket mer angelägna om att verksamheten ska vara positiv och bättre än tidigare verksamhet, att den ska förädlas och förbättras.
Därför välkomnar vi att meddelarskyddet blir större och garanterar medborgarens trygghet. Det är inte något som vi backar ifrån och nödgas till. Tvärtom, vi vill vara i framkant och säga att detta är viktigt.
Det ska också tilläggas att den pusselbit som utgörs av utredningen och förhoppningsvis den lagstiftning som kommer inte är det enda sättet att garantera att verksamheter i privat regi håller god kvalitet. Vi har tillsynsmyndigheter. Socialstyrelsen nämndes.
Det finns möjligheter att på andra sätt till sin chef påtala brister och se till att verksamheten håller den kvalitet som den ska hålla, gärna bättre än den offentliga. Vi tycker att det är viktigt att framhålla att detta är en pusselbit av flera för att vi ska kunna få toppkvalitet för medborgarnas skull.
Tuve Skånberg (KD):
I och med att Europarådets parlamentariska församling har antagit resolution 1763 kommer Europadomstolen nu att döma eventuella överklaganden utifrån detta ställningstagande. Där ska vi också vara ärliga och säga att 1763-resolutionen är tydlig med att även kvinnornas rätt till vård vid abort ska säkerställas.
De har rätt att möta någon som är positiv till det de begär, och de har rätt att få den vård de har rätt till och yrkar på. De har dock inte rätt att kräva att vem som helst ska utföra det, utan man ska kunna väja och tveka.
Det är helt riktigt att det kan komma en sådan situation att man är få på en vårdcentral, och då måste det lösas på ett sätt så att man i förväg vet vem som väjer och kommer att yrka samvetsproblem.
De facto kommer det dock att vara så att Europadomstolen kommer att ställa sig på de enskilda personers sida som önskar upprättelse.
Tuve Skånberg (KD):
Hur resolution 1763 rent praktiskt kommer att hanteras är att det prövas av den enskilde i efterhand. Det är alltså inte generella regler som läggs på i förväg, utan man kommer att kunna besvära sig till Europadomstolen och åberopa resolution 1763 och Europakonventionen, alltså med svensk lag.
Hur det kommer att utvecklas och hur det kommer att säkerställa de situationer Helene tar upp kan jag inte i dag säga. Det är en avvägning, som det ju är när det gäller de mänskliga fri- och rättigheterna, så att man säkerställer både den enes frihet och den andres rättighet.