KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Ericson (M):
Jag vänder mig lite grann mot finansministerns påstående att Alliansens politik med sänkning av skatterna skulle ha varit ineffektiv. Jag och finansministern har haft ett antal interpellationsdebatter om arbetsmarknadens utveckling kopplad till skattesänkningarna. Jag vill gärna säga att vi har fört en framgångsrik politik.
Ineffektiv politik kan det knappast ha varit när vi ser att till exempel antalet äldre på arbetsmarknaden ökat med 100 000. Problemet är att också finansministerns övriga förslag motverkar att äldre stannar kvar på arbetsmarknaden.
Vi har bland annat en RUT-sektor där många äldre arbetar, men regeringen vill försämra den. Om vi ser politiken som en helhet, med försämringar för företagandet och skattehöjningar på olika områden, kommer det sammantaget att slå hårdast mot de grupper som kanske är minst produktiva eller av olika skäl inte jobbar heltid utan deltid.
Det är en negativ utveckling totalt sett. Därmed kommer jag tillbaka till min fråga om morot och piska. Jag fick inget svar på frågan om finansministern avser att lägga fram förslag om en tvingande höjning av pensionsåldern för alla på grund av att färre kanske jobbar frivilligt längre upp i åldrarna.
Jag måste också fråga finansministern om hon verkligen tror att fler företag anställer äldre om kostnaderna ökar, oavsett om kostnaderna bara ökar lite, som finansministern påstår; också 10 000 kronor är ganska mycket pengar. Blir det fler som jobbar om man gör det dyrare att anställa? Det gäller arbetsgivaravgifterna både för ungdomar och för äldre.
Om finansministern på allvar menar att arbetsgivaravgifterna inte spelar någon som helst roll, varför då inte höja arbetsgivaravgifterna fullt ut även för äldre? Varför ska det fortfarande finnas en skillnad i förhållande till dem i yrkesverksam ålder, de under 65? Det finns många frågor till finansministern. Det här känns inte helt logiskt. Den viktigaste frågan är om det är morot eller piska som ska gälla för att äldre ska jobba längre. Från Alliansens sida föredrar vi morot. Vad föredrar finansministern?
Jan Ericson (M):
Egentligen skulle jag vilja visa den bild på Twitter där herr ålderspresidenten presenterade en väldigt bra tom lada. Den är väl värd att uppmärksamma. I Dagens Industri den 11 februari säger Magdalena Andersson att fler behöver arbeta längre upp i åldern. Och så lägger hon fram ett förslag som motarbetar detta. Jag har väldigt svårt att förstå det här.
Jag ska börja med den diskussion som vi alltid har om huruvida jag är nöjd. Ja, jag är faktiskt ganska nöjd med det som Alliansen lyckades uträtta på arbetsmarknaden mitt under den djupaste finanskrisen och ekonomiska krisen i Europa i modern tid.
Att mitt under en djup kris lyckas få 340 000 fler svenskar i arbete på åtta år, lyckas öka sysselsättningsgraden i alla åldersgrupper och samtidigt lyckas sänka skatterna och trots detta öka statens skatteintäkter och ge välfärden mer resurser än den någonsin haft är en ganska bra prestation, tycker jag. Förra året gick kommunsektorn sammantaget med 14 miljarder i överskott.
Om inte detta är en framgångsrik politik mitt under en djup kris, då vet jag faktiskt inte riktigt hur en framgångsrik politik skulle se ut. Bedömarna i omvärlden är imponerade av Sveriges ekonomiska utveckling under Alliansen. Om de blir lika imponerade av utvecklingen under Magdalena Anderssons tid som finansminister återstår att se. Det har väl börjat så där, får man säga. Jag har en konkret fråga till finansministern att beta av i slutanförandet.
Om det är så få som använder RUT-avdraget upp till taket, vad är det då för mening med att sänka taket? Det ger ju i så fall inga pengar till statskassan över huvud taget. Det måste finnas någon mening med att man försämrar taket, det vill säga att man vill räkna hem en del pengar. Detta förstår jag inte. Men som sagt: Att höja arbetsgivaravgifterna för äldre som arbetar ger små pengar till statskassan, men det är väldigt negativt för samhällsekonomin långsiktigt.
Jag vädjar till finansministern att tänka om.
Jan Ericson (M):
Det är lite fascinerande att lyssna på sifferexercisen om arbetslösheten. Det är ofattbart att man fortfarande menar att en så djup finanskris som Europa gick igenom ska gå helt spårlöst förbi. Trots detta klarar sig Sverige bättre än nästan alla jämförbara länder. Ekvationen är den att om skatten sänks kommer fler i arbete, och då är det fler som betalar skatt - och man får totalt sett in ökade skatteintäkter.
Det är precis vad som har hänt. Om man räknar alla som var arbetslösa på riktigt 2006, men som ni gömde i annan statistik, är arbetslösheten lägre i dag. Det bekymrar mig att vi snart är där igen. Snart börjar ni tricksa med siffror för att visa de låga, fina arbetslöshetssiffrorna. Förr eller senare än ni där.
Ni kommer att förtidspensionera bort människor som egentligen vill arbeta, som kan arbeta, som har en arbetsförmåga. De ska bort från arbetsmarknaden för att snygga till statistiken. Vi kommer dit. Jag blev nästan lite paff när Magdalena Andersson sa att det nu gäller att ta ett fast grepp om statsfinanserna. Det är nästan lite humor. Vad gör man? Man går ut med ett ensidigt slopat överskottsmål.
Sedan sitter LO i kulisserna och ropar att det måste vara 3 procents underskott per år i minst 20 år för att få fart på Sverige. Jag undrar hur det ska sluta. Finansministern talade om nya tag. Jag får säga att det går så där vad gäller både näringslivsklimatet och statsfinanserna. Jag tror att det var Niklas Wykman som pratade om att Sverige tidigare beskrevs som the Nordic light.
Jag skulle vilja påstå att vi snart är inne i någon sorts evig solförmörkelse i Sverige. Jag hoppas att vi inte hamnar där.
Jan Ericson (M):
Då kommer vi in på lite skolfrågor. Det gillar jag, som satt i utbildningsutskottet förra mandatperioden. Jag konstaterar än en gång att det i Alliansens budget, som i dag gäller för Sverige, satsas mer på skolan än det görs i alternativet, det budgetförslag som Magdalena Andersson lade fram. Där var det mindre pengar till skolan än i den budget som vann, som var Alliansens budget.
Vi klarar detta utan skattehöjningar på arbete och på företagande - jag vill bara påpeka det. Magdalena Andersson pratar väldigt mycket om gymnasieskolan. Även Eva-Lena Jansson nämnde den. Hur tror man att man ska få färre avhopp i gymnasieskolan om man tvingar alla elever att läsa in högskolebehörighet och att gå i gymnasieskolan fram till att de är 18 år? Hur många hoppar av när de fyller 18 om de tvingas att läsa in högskolebehörighet?
Det var det vi prövade innan Alliansen ändrade detta, och det var då vi hade stora avhopp från gymnasieskolan. Magdalena Andersson skryter om 90-dagarsgarantin. Det fanns en 100-dagarsgaranti tidigare. Den dömdes ut av i stort sett alla forskare som totalt meningslös. Den låste fast ungdomar i arbetslöshet i stället för att hjälpa dem till jobb. Nu testar man samma variant igen och döper om den till 90-dagarsgarantin. Den ska lösa alla problem. Jag tror faktiskt inte att det kommer att bli så.
Sedan vill jag upprepa Erik Anderssons lilla fråga. Om det nu är så viktigt att halvera RUT-avdraget undrar jag: Varför gör man inte det med ROT-avdraget? Är det kanske så att kvinnodominerade jobb och kvinnodominerade småföretag är mindre värda än manligt dominerade företag för denna feministiska samarbetsregering?
Jan Ericson (M):
Jag lämnade in min interpellation den 12 februari. Det har glädjande nog hänt en del sedan dess, en del steg i rätt riktning. Men jag blir lite fundersam. Börje Vestlund går upp och säger att anledningen till satsningen från EU:s sida är att man behöver göra investeringar i de länder som har drabbats hårdast av krisen.
Men sedan går Magdalena Andersson upp och säger att inga sådana hänsyn ska få tas, som geografiska hänsyn, utan att det ska vara helt objektiva investeringsbedömningar. Men det kan inte hända samtidigt, både att man ska främst stötta länder med störst problem och att man ska göra objektiva investeringsbedömningar. Det är där som det klickar lite grann.
Vi vet att det finns länder inom EU som är mycket måna om att pengarna ska fördelas geografiskt rättvist, så som de ser på saken. Revisionsrättens synpunkter kom så sent som i går, i alla fall i medierna. De var mycket oroliga över detta.
Man kan väl konstatera att osäkerheten i projektet har ökat i samma takt som den svenska regeringen med stöd av Alliansen har flyttat fram Sveriges positioner i frågan. Men det känns som ett ganska svajigt projekt, måste man säga. Jag instämmer helt med Fredrik Schulte. Vi har varit skeptiska till detta hela tiden, även om vi har ställt upp på den svenska linjen. Men man kan ju ställa upp på en svensk linje utan att hylla projektet och tycka att det är helt fantastiskt.
Jag är synnerligen tveksam till om detta verkligen är rätt sätt att gynna investeringar inom Europa. Risken är överhängande att man satsar på osäkra objekt som ingen annan vill satsa pengar i, som jag nämnde förut. Är det uppenbart lönsamma investeringar kommer det att lösa sig självt - det gör det alltid. Det finns alltid riskvilligt kapital då. Risken är att EU blir sittande med de dåliga investeringarna, som inte är lönsamma på sikt, och att det sedan kommer en räkning till skattebetalarna.
Jag tycker att det viktigaste i det läge som vi är i nu helt enkelt är att regeringen följer upp vad som händer i de här frågorna efter hand, agerar med kraft och återrapporterar vad som händer och hur man agerar om man ser att det håller på att spåra ur.
Tills vidare har jag inget ytterligare att tillföra mer än en kvarstående, stor oro för att detta förr eller senare slutar antingen med en räkning till Sverige eller med att andra viktiga ändamål i EU:s budget får stå tillbaka därför att man får täcka för förluster. Jag tackar så mycket för debatten.
Jan Ericson (M):
Jag kan bara konstatera att när vi ställde frågor till statssekreteraren i finansutskottet i januari blev hon ganska ställd. Vi ställde frågan om hur mycket av dessa garantier som faktiskt fanns på riktigt, och vi ställde en del andra frågor som uppenbarligen var mycket besvärliga. Efter hand har insikten ökat, både hos oss och hos regeringen, om att det finns en hel del risker i detta projekt.
Förhoppningsvis har vi någon form av samsyn i fråga om att vi behöver ha ordentlig koll på detta. Men när finansministern säger att hon har koll på detta ärende känns det lite konstigt. Det var nämligen först när Alliansen ställde besvärande frågor i dessa sammanhang om de här garantierna som detta började röra på sig.
Jag kan konstatera att Alliansen i alla fall har fått regeringen att tänka i lite nya banor och inse att det finns en del risker i detta projekt, och det tycker jag är positivt.
Jan Ericson (M):
Finansministern säger att verkligheten förändrades. Jag undrar vad det är för verklighet som har förändrats sedan valrörelsen fram till i dag när det gäller ROT-avdraget. Fler människor använder ROT-avdraget, och det har långsamt ökat hela tiden. Det är ingen nyhet; så har det sett ut hela tiden. Det gäller även RUT-sektorn och HUS-avdragen i övrigt.
Vad gör det om fler människor använder ROT-avdraget om det samtidigt medför att vi får fler arbetstillfällen, mindre svartjobb och ökade skatteintäkter till statskassan i den andra änden? Vad är problemet?
Finansministern borde tvärtom tycka att det är jättebra att det är fler som använder ROT-avdraget eftersom nästan alla pengar kommer tillbaka direkt och den lilla mellanskillnaden med god marginal täcks av att man får in mer kapitalskatt i framtiden när människor får bättre värden på sina fastigheter när de säljer dem. Jag har svårt att se problemet. Jag konstaterar att finansministern underkänner sin egen myndighet, Ekonomistyrningsverket, som hävdar att detta går med plus.
Magdalena Andersson säger att det inte finns någon möjlighet att det kan vara så. Jag undrar om finansministern över huvud taget talar med Ekonomistyrningsverket. Har ni någon dialog i frågan? Jag tycker att det är märkligt att en statlig myndighet fullständigt underkänns av finansministern. Under Alliansens regeringstid sänkte vi skatterna, och samtidigt ökade skatteintäkterna kraftigt. Det är ingen konstighet; det är ganska självklart.
Om man sänker skatten så att fler människor kommer i arbete är det fler människor som betalar skatt. Var och en betalar lite mindre per man, men totalt sett får man in mer pengar. Det är detta som är den kloka ekvationen, vilket finansminister Magdalena Andersson tyvärr aldrig kommer att medge. Men det är faktiskt sanningen.
Jan Ericson (M):
Nu kom vi in på så många frågor om skatter att jag inte kan hålla mig borta längre även om jag ska spara mig till kommande interpellationer. Jag tycker att diskussionen om vad Alliansens skattepolitik egentligen har medfört har spårat ur fullständigt. Till att börja med har de sänkta skatterna, precis som tidigare interpellanter har nämnt, lett till ökade skatteintäkter.
Även om inte finansministern tycker om ekvationen är det så att om man sänker skatter och fler människor kommer i arbete - hela 340 000 fler - ger det mer pengar. Det är fler som betalar skatt även om var och en betalar lite mindre per man. Då får man in mer pengar, och då får man också, som Sveriges Kommuner och Landsting har påpekat, mer resurser till välfärden. SKL säger i en rapport att kommunerna aldrig har haft så mycket pengar som de har just nu.
Det är mer pengar än vad som motiveras av prisökningar, löneökningar och den demografiska utvecklingen. Välfärden har aldrig haft så mycket pengar som den har efter åtta år med Alliansen. Dessutom lät jag häromåret riksdagens utredningstjänst räkna på effekterna av skattesänkningarna.
Man kom då fram till att de fyra femtedelar som har de lägsta inkomsterna betalar en mindre andel av de samlade skatterna i samhället i dag, medan den femtedel som har den högsta inkomsten betalar en större andel av de samlade inkomstskatterna i Sverige. Så ser det ut efter Alliansens skattereformer. Den femtedel som tjänar mest betalar alltså en större del av de samlade skatterna i Sverige, och de andra betalar en mindre andel.
Om man tittar på detta internationellt ser man att 2006 betalade alla svenska löntagare världens högsta skatter. I dag ser det inte ut så längre. Höginkomsttagarna i Sverige betalar fortfarande världens högsta skatter, men alla andra har nu kommit ned på en mer genomsnittlig EU-nivå. Även här ser man effekterna av vår politik. Höginkomsttagarna betalar alltså fortfarande världens högsta skatter, och de andra ligger på en mer normal EU-nivå.
Vi hörde från Vänsterpartiet att skatteflykten från Sverige skulle ha ökat väldigt mycket. Det är fullständigt fel. Det är precis tvärtom. Alliansregeringen har fått till uppemot 50 dubbelbeskattningsavtal och insynsavtal med andra länder. Nästan alla skatteparadis har vi lyckats få till avtal med så att vi kan ha en begränsning av och en insyn i vart pengarna tar vägen. Det har gjort att skatteflykten har minskat.
Vi ser också att tack vare att vi tog bort förmögenhetsskatten har pengar strömmat tillbaka till Sverige de senaste åren. Jag vet detta, för jag har jobbat med det här i bankvärlden tidigare. Jag vet precis hur det ser ut, och jag talar med gamla kolleger. Pengarna strömmar tillbaka till Sverige. De investeras i Sverige i stället för att investeras utomlands tack vare Alliansens skattepolitik.
Sammanfattningsvis: Alla de skattesänkningar som Alliansen har gjort har medfört förbättringar för Sverige, och de har varit rättvisa om man ser till vilka grupper som har gynnats av dem.
Jan Ericson (M):
Finansministern påstår att ökade skatteintäkter beror på att vi har blivit 500 000 fler invånare i landet. Jag vet inte om en invånare automatiskt genererar skatteintäkter. Jag trodde att det var invånare som arbetar som gör det. Jag skulle vilja påstå att det handlar om att det är 340 000 fler invånare som arbetar. Det är det som har ökat skatteintäkterna, och det är precis det som den här frågan handlar om.
Finansministern har frågat oss flera gånger varför vi inte fortsätter att sänka skatterna om det nu är så bra för samhällsekonomin. Jag vill påpeka att vi faktiskt gör det. Vi har till exempel förslag i vår budget om ytterligare satsningar på sänkta arbetsgivaravgifter för de yngre. Och hade vi suttit kvar vid makten hade vi fullt ut genomfört den brytpunktshöjning som regeringen nu inte vill göra. Det är två exempel.
Men det viktiga är att den här debatten handlar om att vi kritiserar och diskuterar de skadliga skattehöjningar som regeringen vill genomföra och som slår direkt mot jobben. Magdalena Andersson sade tidigare att sysselsättningsgraden i Sverige har minskat. : Nej, jag sade: inte ökat.) Ja, men då måste jag göra finansministern väldigt besviken.
I dag på morgonen har vi haft en utfrågning av Riksbanken, som presenterade en tjusig graf över sysselsättningsgraden i Sverige, USA, euroområdet och Storbritannien. Där ser man tydligt att sysselsättningsgraden i Sverige har ökat och ökat markant sedan 2006.
Det var faktiskt så att Riksbankschefen Stefan Ingves påpekade att Sverige har dragit ifrån de andra länderna och kommit ut bättre efter krisen än vad man var innan. Sysselsättningsgraden har alltså ökat. Där får Magdalena Andersson läsa på lite ytterligare. Sedan har jag en kort fråga till Vänsterpartiet. De 50 procent som tjänar minst ska få en ökad inkomst tack vare politiken.
Gäller det även dem som nu blir fast i längre sjukskrivningar eller i förtidspensioneringar och dem som kanske mister jobbet på grund av höjda arbetsgivaravgifter? Får de det också bättre?
Jan Ericson (M):
Jag skulle vilja börja med att tillrättalägga finansministerns påstående att försäljningen av statliga bolag skulle förklara den sänkta statsskulden. Det är inte riktigt så enkelt. Vi vet till exempel att Riksbanken under samma tid ökade valutareserven, vilket påverkar åt det andra hållet, så det här kan vi nog analysera lite vidare. Peter Persson säger att ungdomsarbetslösheten har exploderat under åtta år med Alliansen.
Som Hanif Bali påpekade har den minskat från 21 1⁄2 till 20 procent, enligt SCB. Det är verkligen en explosion som heter duga. Peter Persson ska faktiskt också få en liten rapport av mig, apropå detta med osäkra anställningar. Det är nämligen så att jag har låtit RUT titta också på detta - RUT är väldigt bra.
De kom fram till att andelen arbetstagare i Sverige med tidsbegränsade anställningar, deltider och visstider inte har ökat under Alliansens regeringstid utan snarare minskat något. Herr talman! Jag tackar för tillfället att få diskutera den kanske viktigaste frågan för Sveriges framtid, för välfärd, pensioner och samhällets ekonomi, nämligen jobben. Alliansen hade fokus på riktiga jobb och sysselsättningens utveckling. Vi visade att sänkta skatter ökade arbetsgivarnas intresse att anställa och ökade utbudet av arbetskraft.
Det bidrog till att skapa 340 000 riktiga jobb, när de flesta länder i vår omvärld gick den andra vägen och förlorade massor av jobb under krisåren. Många av de nya jobben gick till ungdomar. Dessutom slapp många unga att bli arbetslösa under krisåren. Regeringens politik innebär att reformer som bevisligen skapat jobb till unga rivs upp och ersätts med konstruerade offentligfinansierade platser.
I stället för riktiga jobb som leder till egenförsörjning och ökade skatteintäkter låser man in unga i konstruerade åtgärder och jobb. Faktum kvarstår: Sverige har en stark ekonomisk ställning efter åtta år med Alliansen. 340 000 fler jobbar tack vare våra reformer. Den stora sökningen syns framför allt bland ungdomar och utlandsfödda. Att den nya regeringen förstör en del av dessa jobbskapande reformer, utan att ens räkna på sysselsättningseffekterna, är ytterst allvarligt.
Jan Ericson (M):
Finansministern frågade mig om det var någon sorts humor när jag påpekade att man kan beräkna arbetslöshet på olika sätt. Det är klart att man kan göra det. Allting handlar om vad vi vill använda statistiken till. Om vi tycker att det största problemet är att det finns en del ungdomar som varken arbetar eller studerar ska vi titta på NEET-måttet som visar den saken och se hur det utvecklas över tid.
Då kan jag konstatera att det är en lägre andel ungdomar i den gruppen i dag än vad det var när Alliansen tog över 2006. Man kan också mäta arbetslöshet enligt det gamla sättet som vi använde tidigare. Jag tror att man ändrade det måttet 2007 då Sverige ville mäta som andra länder, vilket vi inte hade gjort tidigare. Man kan mäta arbetslösheten i åldrarna 20-64 år, och man kan mäta i åldrarna 15-74 år som man gör i andra länder.
Det viktiga är inte vilket av måtten som vi använder, utan det är att det visar samma sak. Det är där jag blir lite bekymrad. När finansministern, regeringen och deras myndighetschefer flaggar för att man ska gå in och pilla i systemen ligger det väldigt nära till hands att man vill visa en annan utveckling än den som man har på riktigt. Det är då man är illa ute.
Då blir det lite grann som det såg ut 2006, när regeringen valde att stoppa in människor i förtidspension i stället för att redovisa dem som arbetslösa. Det handlade inte om att mäta på olika sätt för att sätta in lämpliga åtgärder, utan det handlade helt enkelt om att gömma arbetslösa i statistiken så att de inte skulle synas. Om det är den vägen som finansministern vill välja, då tycker jag inte att det är humor. Då tycker jag att det är väldigt allvarligt. Sedan vill jag ställa en fråga till finansministern.
Inför varje beslut sa Stefan Löfven att han tänkte kräva besked av varje statsråd och myndighetschef om det medförde fler jobb eller inte. Har Stefan Löfven frågat finansministern om hur många nya jobb höjda arbetsavgifter för unga skapar?
Jan Ericson (M):
Nja, om vi hade haft kvar alliansregeringen hade jag kanske varit hyfsat nöjd. Jag känner dock att nöjdheten har avtagit något de senaste veckorna. När det gäller fallande skolresultat har vi haft det i Sverige, men inte i 8 år utan i 20 år. Faktum är att de skolsatsningar Magdalena Andersson nämner att regeringen vill göra är ungefär samma skolsatsningar som Alliansen aviserade före valet. Det är alltså inget konstigt med det.
Däremot satsar vi lite mer pengar på skolan än vad regeringen gör, och vi klarar det utan att göra skattehöjningar. Vi gör det nämligen genom att föra en ansvarsfull politik. Det var dessutom Alliansen som en gång startade de utbildningar Magdalena Andersson nämner, alltså motivationsutbildningar på folkhögskola för att hjälpa ungdomar tillbaka till gymnasieskolan. Det var Alliansen som satte igång det.
Jag nämnde tidigare i dag att antalet utbildningsplatser i Sverige inte har minskat utan ökat. De har ökat så mycket att andelen vuxna som studerar är större i dag än den var 2006. Det spelar ingen roll om man räknar 16-64 år eller 18-64 år; det är en större andel av befolkningen som är i studier. Det gäller både vuxenutbildning och andra eftergymnasiala utbildningar, som yrkeshögskola och högskoleplatser.
Vi har också 20 000 fler högskoleplatser. Påståendet att Alliansen skulle ha rustat ned utbildningssystemet är alltså helt fel. Vi har satsat mycket mer pengar på det än vad den socialdemokratiska regeringen fram till 2006 gjorde. Jag vill tala lite om tanken att vi ska flytta människor från fas 3 till välfärdsarbeten.
Det är ett förslag som har väckt oerhört hård kritik, inte minst från de fackliga organisationerna. När man pratar med människor som arbetar i välfärden - skolan, äldreomsorgen och sjukvården - säger de att de har varken tid eller möjlighet att ta hand om människor som helt saknar utbildning inom yrket. De människorna ska alltså in och arbeta i äldreomsorgen och skolan.
De saknar utbildning, och ändå ska de ha kollektivavtalsenlig lön. Människor som i dag har gått långa utbildningar och arbetar i vården och skolan tycker att det är snarast förnedrande för dem att människor som helt saknar utbildning bara ska komma rakt in och utföra samma arbetsuppgifter. Det här är inte seriöst, och det är därför de fackliga organisationerna har protesterat högljutt mot detta. Jag skulle vilja höra lite hur Magdalena Andersson ser på det här med utbildning.
Ni pratar så mycket om att det är viktigt med utbildning, men när det sedan kommer till kritan och utbildningen ska värderas visar det sig helt plötsligt att det inte spelar någon roll om man har utbildning. Man kan nämligen utföra samma arbete i alla fall.