KBLab/rixvox huggingface dataset:
Martin Andreasson (L):
Det kan vara bra att lite grann ha historieskrivningen klar för sig.
Det är ganska viktigt att ha den bilden med sig. När det väl är sagt är Folkpartiets besked naturligtvis att vi anser att det behövs en översyn. Vi vill ha en kadmiumskatt på handelsgödsel. Men den frågan hanterar inte vi här, utan den frågan hanterar vi i regeringssamarbetet - tillsammans med våra regeringskolleger.
Naturligtvis återkommer vi om detta. Det här är ju en del av budgetbehandlingen. Vi ser skatter och utgifter som en helhet.
Det är därför vi i Sverige har en sammanhållen budgetprocess - en budgetprocess där det har varit till fördel för Sverige att riksdagen inte bryter ut en enskild skattefråga och fattar beslut om den lösryckt. I stället fattar man beslut om statens intäkter och utgifter som helhet. Detta har tjänat oss väl, och detta står vi naturligtvis bakom.
Därför kom frågan inte in i det här betänkandet, utan den kommer med vid budgetbehandlingen.
Martin Andreasson (L):
Jag blir faktiskt lite rörd över Mats Pertofts omsorg om Folkpartiets inflytande i svensk politik. Det är naturligtvis så att om Mats Pertoft ytterligare vill öka Folkpartiets ställning och inflytande i Sverige välkomnar jag honom över. Allvarligt talat är det dock så att vi måste diskutera frågor inom ramen för den budgetprocess vi har här i Sverige.
Jag blir lite bekymrad när jag hör Mats Pertoft på något sätt argumentera som att frågor ska ryckas loss ur budget- och skattehelheten och beslutas var och en för sig i kammaren.
Då är vi nämligen tillbaka i den trasiga budgetprocess som ledde Sverige ned i ekonomisk stagnation och en djup ekonomisk kris under 80- och 90-talen. Jag vet att detta är en öm tå för Miljöpartiet, för inte minst ert manliga språkrör Gustav Fridolin har ofta beklagat sig över den budgetprocess vi har.
Jag anser dock att det ändå är viktigt för Sverige att vi tar skatte- och budgetbeslut i ett sammanhang. Jag välkomnar som sagt Mats Pertofts engagemang för att Folkpartiet ska få så stort inflytande som möjligt i svensk politik, men jag tror ärligt talat att budgetdebatten får anstå till hösten.
Martin Andreasson (L):
Om någon som är helt okunnig om vårt lands lagar och traditioner av en ren händelse befann sig i kammaren för att lyssna på denna debatt skulle den personen först och främst gripas av respekt för talarnas stora engagemang för barns situation men därefter förvånas över de grundsatser på vilka stora delar av diskussionen vilar.
Det talas om att "tillåta", om att "införa", om att "ge rätt till". Mer sällan nämns vad det egentligen handlar om, att ta bort ett förbud. Det är två vitt skilda perspektiv, och de leder tankarna åt vitt skilda håll.
I det ena fallet handlar det om att staten har makten i sin hand, och att staten i sin välvilja kan ge den enskilde lov till något. I det andra fallet ligger beslutet hos den enskilde, och staten använder sin myndighet bara när det finns överväldigande starka skäl att gå in och göra det.
Valet mellan dessa två synsätt blir särskilt viktigt när det handlar om livets slut och livets början. Att staten pekar på en människa och säger att "detta liv borde inte få bli till" är i grunden en oerhörd maktutövning som riktas mot den enskilde i tillvarons kanske viktigaste ögonblick.
Låt oss aldrig glömma detta när vi diskuterar och lagstiftar om hur och i vilka livssituationer en kvinna borde tillåtas bära ett barn. Denna församlings makt att påverka det allra mest privata i människors tillvaro ska inte underskattas. Låt oss använda den makten med eftertanke.
Vi kan använda den för att bygga murar, stänga igen, låsa ute. Men vi kan också använda den för att öppna, släppa in och bygga till så att fler får plats.
Sakta men säkert har vi byggt om och byggt till så att barn födda utanför äktenskapet fått fullt rättsligt erkännande, att adoptivbarns ställning stärkts, att alla par kan få tillgång till assisterad befruktning och möjlighet att prövas som adoptivföräldrar och att alla barn kan få möjlighet till rättsliga band till sin styvförälder, oavsett om styvföräldern är av det ena eller det andra könet.
I dag kan vi fatta principbeslut om att slopa förbudet för ensamstående att få tillgång till assisterad befruktning och göra en förutsättningslös utredning om surrogatmoderskap, en utredning där vi ska väga in både positiva och negativa erfarenheter från andra länder.
Låt oss glädjas över möjligheten att vi kan fatta det beslutet, och låt oss vara ödmjuka inför om denna församlings makt ska användas till att motverka eller erkänna familjens och föräldraskapets mångfald. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Tasso Stafilidis (V):
Kammaren och åhörarna hör ju själva hur Kristdemokraterna uttrycker sig: Registrerade partner. Bara uttrycket registrerade partner får mig att rysa. Jag vill inte bli registrerad. Trots att äktenskapet i sig också är en form av registrering hos Skatteverket, är det ändå ett uttryck som får mig att tänka på bilar och inte på människor. Fru talman!
Kristdemokraterna och Yvonne Andersson hycklar i frågan om alla människors okränkbara värde. Inte på en enda punkt har Kristdemokraterna varit uppe på barrikaderna och ställt upp på de förslag som har lyfts upp i riksdagens kammare som har handlat om att förbättra för homosexuella och lyfta upp homosexuellas rättigheter. Det här är inte den enda frågan.
Kan Yvonne Andersson peka på ett enda område där man verkligen i talarstolen i denna kammare har lyft upp homosexuellas okränkbara värde? Kan Yvonne Andersson peka på bara ett område? Man ger också uttryck för hyckleri i frågan om barnen.
Jag har aldrig sett ett enda förslag från Kristdemokraterna som innebär att personer som inte har möjlighet att reproducera sig genom barn, som alltså inte har någon reproduktiv förmåga, inte ska få lov att gifta sig. Det är ändå precis det som Kristdemokraterna säger. Ni säger ju genom det ställningstagande som ni gör att de som inte kan skaffa barn inom äktenskapet inte heller ska få lov att gifta sig. Något sådant förslag har ni inte heller fört fram.
Alltså är det återigen enbart personers sexuella läggning som ni attackerar, och det gör ni med alla möjliga medel och genom att osynliggöra alla de barn som i dag lever med sina homosexuella föräldrar och vill ha samma skydd och rättigheter som barn med heterosexuella föräldrar.
Tasso Stafilidis (V):
Om jag ska börja där Yvonne Andersson slutade vill jag säga att det var precis det som jag lyfte fram i mitt anförande. Vänsterpartiet vill att kyrkorna och de andra trossamfunden ska ha rätt att viga även homosexuella. Det var ju det som jag tog upp, och det ser jag som ett första steg. I framtiden kan vi sedan prata om den målsättning som Vänsterpartiet har, nämligen att inte blanda ihop juridik och religion.
Vi vill precis som i de allra flesta andra europeiska länder ha en åtskillnad mellan dessa frågor. Både i Belgien och i Nederländerna är det förbjudet för trossamfund att förrätta en vigsel om inte den juridiska akten först är genomförd av staten. Där finns det absolut inget motstånd.
Tvärtom har vi insett att det till att börja med behövs att trossamfunden ska ha rättigheten att viga. Sedan får vi se hur trossamfunden kommer att hantera detta. Det kommer jag med spänning att följa. Jag går så över till de andra saker som Yvonne Andersson tog upp.
Jag kan inte låta bli att häpna över att Yvonne Andersson och Kristdemokraterna gång på gång osynliggör och underlåter att nämna att det faktiskt också finns barn med homosexuella föräldrar. Samtidigt lyfter Yvonne Andersson fram att det finns så många andra orsaker till att inte ändra på äktenskapets former.
Men varför utestänga homosexuella från den sfär som Yvonne Andersson vill behålla för sig själv? Varför kan inte jag liksom Yvonne Andersson få del av det fantastiska äktenskapet som hon talar så varmt för? Varför ska jag stå utanför?
Tasso Stafilidis (V):
Då kan jag alldeles öppet och ärligt uttala: Leve familjen, och leve alla sorters familjer! Det gäller de familjer som har barn, de familjer som inte har barn, de familjer som består av två mammor, de familjer som består av en mamma och en pappa eller de familjer som består av bara en pappa eller bara en mamma. Det är det som är viktigt.
Vi ska inte använda oss av det forum som riksdagen är eller ens lagstiftning till att förtrycka och moralisera över människors val av hur de vill leva sina liv och hur de vill skapa familj. Vår uppgift är framför allt att se till att barn, vilka relationer de än lever i, ska ha samma grundförutsättningar och samma rättsliga status.
Vi vet att det inte är så i dag. Det är därför mitt parti, Annika Qarlssons parti och många andra partier inte vill ha kvar den ordning som finns i dag där vissa barn osynliggörs. På den punkten är det en väldigt viktig barnfråga. Här synliggör vi alla barn.
Vi synliggör alla barns behov och alla barns rätt till föräldrar och deras rättsliga status i förhållande till sina föräldrar. Där är vi helt överens.
Tasso Stafilidis (V):
Ibland känns det nästan bäst att inte begära replik för att slippa höra mer. Jag har ändå valt att begära replik. Jag måste fråga Tuve Skånberg vad riksdagsledamoten Tuve Skånbergs syfte är.
Det verkar vara åsikter som står Tuve Skånberg väldigt nära eftersom Tuve Skånberg väljer att lyfta fram dem. Om det är på det viset är det, tycker jag, mycket anmärkningsvärt. Tuve Skånberg har stått här i talarstolen och talat om att han inte vill se några begränsningar och att vi andra som genom att säga att vi vill ha ett könsneutralt äktenskap begränsar.
Jag tycker att det är mycket främmande och kan inte låta bli att se kopplingarna. Varenda gång, herr talman, vi lyfter fram frågan om homosexuellas rättigheter är det vissa personer som alltid och gång på gång lyfter fram frågan om att hela världens och hela samhällets värderingar kommer att lösas upp och att vi kommer att hamna i undergång.
Tuve Skånberg, vad är alltså ditt syfte när du lyfter fram det här? I nästa replik återkommer jag till ditt citat ur vår myndighets, Homoombudsmannens, krav till regeringen.
Tasso Stafilidis (V):
Först vill jag bara konstatera att frågan om förmånsrättslagen och de nya regler som riksdagen beslutat om kommer att bli föremål för både uppföljning och utvärdering, och det är någonting som utskottet är väldigt enigt om.
Jag vill därför bara påpeka att detta är en angelägen fråga och att hela utskottet har enats om hur viktigt uppföljnings- och utvärderingsarbetet är. Det råder alltså ingen tvekan om detta. Herr talman! Också i frågan om preskription står jag bakom utskottets betänkande vad gäller det arbete som pågår.
Annars tycker jag att det självklart finns en poäng i det som reservanterna här lyfter fram om en fast preskriptionstid. Vi vill ändå vänta på det resultat som kommer ut av det beredningsarbete som pågår. Herr talman! Vänsterpartiet har avgivit två reservationer vid det här betänkandet.
Den ena är reservation nr 2 om dröjsmålsränta och den andra är reservation nr 3, som handlar om skeppsvrak. För en normalkonsument har avdragseffekten förändrats från ca 70 % till 30 %, och det betyder att dröjsmålsräntan som påtryckningsmedel har fått en helt annan tyngd.
Detsamma gäller för juridiska personer, som tidigare beskattades till runt 50 % och i dag beskattas till 28 %. Det är i princip endast enskilda näringsidkare och i vissa fall handelsbolag som har en skattesituation som i det här avseendet är någorlunda oförändrad. Den dröjsmålsränta som gäller i dag medför att det är klart lönsamt för kreditgivare, frivilligt eller ofrivilligt, att en skuld löper med dröjsmålsränta.
Herr talman! Det handlar här om att det är orättvist framför allt för dem som har mindre i plånboken. Av den anledningen vill vi från Vänsterpartiet att regeringen ska lägga fram förslag till riksdagen om ändring av den här dröjsmålsräntan. Enligt vår uppfattning framstår det som uppenbart att dröjsmålsräntan i dag är för hög.
Med anledning av detta yrkar jag bifall till reservation nr 2.
Avslutningsvis vill jag bara, för att vara kortfattad i den här debatten, tala om att den reservation som gäller frågan om skeppsvrak går ut på att det i andra länder finns lagstiftning som vi inte har här i Sverige och som innebär att man där betraktar alla övergivna eller ägarlösa vrak som tillhörande staten.
Det är en åtgärd bland annat för att förhindra plundring av dem. Ett införande av en sådan lagstiftning i Sverige skulle ge möjlighet att från Riksantikvarieämbetets sida argumentera för vrakens kulturhistoriska värde, trots att de har förlist för mindre än 100 år sedan. Herr talman! Reservationen går ut på att stödja en motion från Miljöpartiet.
Jag står självklart bakom reservationen men yrkar inte bifall till den. I övrigt står jag bakom förslagen i betänkandet.
Tasso Stafilidis (V):
Johan Pehrson har rätt i att det finns brister i rättshjälpen. Det är en del som inte behandlas vare sig av vårdnadskommittén eller i den nya vårdnadslagstiftningen. Det är där vi ser de stora problemen.
Det är framför allt låginkomsttagarkvinnor som råkar väldigt illa ut när deras rättshjälp plötsligt tar slut när man har passerat hundratusenkronorsgränsen. Därefter måste de låna pengar för att kunna genomföra en tvist. Det är ofta en tvist som handlar om att upprätta och få ett skydd för sina barn.
När det gäller de frågor som justitieutskottet behandlar och som Johan Pehrson tog upp hänvisar jag till Rolf Olsson som är ansvarig. Jag lyfte fram just det konkreta exempel som finns inom våra båda utskottsområden när det gäller vårdnadslagstiftning och en vårdnadstvist som hamnar i domstol.
Jag är lite nyfiken på hur Johan Pehrson ser på frågan om obligatoriska barnprotokoll. Det är ju inte något som skulle kosta pengar. Det är en del av den administrativa redogörelse som domstolarna redan i dag gör när de skriver domen.
När det gäller frågan om domares kompetens vet vi att Domstolsverket i dag erbjuder en rad olika utbildningar som just handlar om barnrätt. Där finns bland annat Barnombudsmannen finns med. Det är tyvärr inte så värst många domare som väljer att delta.
Det kanske kan bero på att man inte lägger tillräckligt med pengar på det, men Domstolsverket har pengar till utbildningarna.
Tasso Stafilidis (V):
Vi som har följt arbetet i Vårdnadskommittén där bland andra Cecilia Magnusson satt med har också sett att man har analyserat hur domstolarna har hanterat dessa mål. Då har man kunnat konstatera att det inte har varit särskilt glädjande vad gäller att lyfta fram barnens situation. Det har funnits stora brister.
Det är på detta som det kommer att läggas kraft i den nya vårdnadslagstiftningen. Det handlar om att lagstiftningen nu kommer att byggas upp och lyftas fram just för dem som behöver lagstiftningen som bäst. Det handlar i synnerhet om de barn som far illa. Vi vet att i de allra flesta fall klarar föräldrarna ut detta själva vid en skilsmässa.
De skiljer sig, de kommer överens, och de har oftast både gemensam vårdnad och växelvis boende, och domstolar behöver över huvud taget inte bli inblandade.
Men i de fall som just är väldigt infekterade och där det finns anklagelser om övergrepp och olika situationer där barnen har farit illa, så ser vi i dag, också enligt Vårdnadskommitténs studier, att domstolarna inte har räckt till.
Och då är det upp till oss att hitta nya verktyg för att ge domstolarna möjligheter att specialisera sig mer. Så länge vi inte har specialdomstolar i Sverige, till exempel familjedomstolar och annat, vilket ligger inom justitieutskottets beredningsområde att diskutera, måste vi hitta fler enkla medel.
Därför har Vänsterpartiet lyft fram frågan om obligatoriska barnprotokoll som en mycket enkel del där domarna får redogöra och redovisa exakt på vilket sätt de i de olika delarna av domen har tagit hänsyn till barnets bästa.
Tasso Stafilidis (V):
Hillevi Engström tar just upp att det krävs fler enkla medel. Och jag försöker visa att barnprotokoll är just ett sådant enkelt medel, där en domstol kanske måste gå igenom tio punkter när man skriver sin dom.
Då måste man även ta ställning till vissa frågor, ungefär på samma sätt som polisen gör - jag kommer inte ihåg vad det heter - nämligen att svara på vissa frågor för att identifiera brottsrubricering till exempel. Jag ska också erkänna att det finns lysande exempel på fantastiska domare i Sverige som gör enormt mycket.
Jag ska ge ett exempel efter att ha följt en rad olika domstolsförhandlingar i vårdnadsprocesser under de senaste tre åren. Det var ett fall i Umeå där tre domare avsade sig uppdraget, och man sköt på domstolsförhandlingarna i flera veckor. Till slut var det ett fastighetsråd som sade ja och tog på sig detta.
Då blev alla oroliga och undrade hur ett fastighetsråd skulle kunna hantera detta. Jag var också orolig och tyckte att det skulle bli spännande att komma dit och lyssna. Men detta kloka fastighetsråd förkovrade sig i allt som fanns. Och jag har faktiskt sällan stött på en domare som har ställt så otroligt kompetenta frågor om barnets situation och barnets rätt som detta fastighetsråd gjorde.
Det är alltså helt riktigt att vi aldrig ska dra alla domare över en kam. Det finns många domare som vill utbilda sig. Då ska vi också se till att det finns förutsättningar och möjligheter för dem att göra det. Jag är därför helt överens med Hillevi Engström om att de äldre domarna också måste ha rätt till denna kompetensutveckling.
Tasso Stafilidis (V):
Jag vill också tacka. Lustigt nog beslutade faktiskt justitieutskottet att skicka tillbaka exakt samma motionsyrkande som ni har behandlat här i dag, men som jag skrev för två år sedan, till lagutskottet. Lagutskottet kommer alltså återigen att behandla samma fråga när frågan om den nya vårdnadslagstiftningen kommer upp.
Då hoppas jag att alla partier som nu är intresserade av frågan om barnprotokoll samarbetar med sina ledamöter i lagutskottet och faktiskt lyfter fram och tittar på vad ett enkelt medel som barnprotokoll skulle kunna innebära just för att höja kvaliteten i fråga om barnkompetensen och barnens bästa i domstolarna.
Tasso Stafilidis (V):
Den som föranlett mig att gå upp i det här ärendet är faktiskt Lennart Kollmats. Det jag fick höra var nämligen att det var just kulturutskottets ordförande Lennart Kollmats som på detta möte med den borgerliga alliansen förklarade att Vänsterpartiet hade släppt sitt krav på att också i fortsättningen begära pris- och löneomräkning inom kulturområdet.
Jag vill ta avstånd från den bilden och faktiskt också visa vad som står i betänkandet. Vad var det då som hände, fru talman? Självfallet gick vi till våra allianskamrater och diskuterade hur vi skulle kunna lösa det här.
Som alla förstår har vi ett samarbete på vår kant och ingår inte i någon allians, och det här var den allra bästa skrivning vi kunde få till. Om Lennart Kollmats sedan ser vad vi faktiskt säger och vad den borgerliga reservationen säger kan han i stort sett konstatera att det som ni vill ha ett tillkännagivande om fortsätter vi att kräva.
Nu har faktiskt även den socialdemokratiska gruppen i utskottet ställt sig bakom exakt samma krav. Man ställer sig i detta betänkande bakom att pris- och löneomräkningen är en viktig fråga som måste till och som också måste lösas.
Men förhoppningsvis kan vi genom de kontakter som både vi och s-gruppen har med regeringen - vilket ju tyvärr inte ni i den borgerliga alliansen har - ha de underhandskontakterna själva. Det är alltså ett tydligt ställningstagande, Lennart Kollmats, från utskottets sida.
Tasso Stafilidis (V):
Givetvis skulle det ha varit både enklare och tydligare för oss alla om ett helt utskott hade ställt sig bakom ett gemensamt uttalande. Det kan jag hålla med om. Det jag blev väldigt upprörd över, och det som också har föranlett att jag över huvud taget har tagit upp detta, är dock att kulturutskottets ordförande Lennart Kollmats går ut och påstår att Vänsterpartiet har släppt ett krav.
Vad står det i Vänsterpartiets särskilda yttrande, Lennart Kollmats? Står det att Vänsterpartiet har släppt sitt krav? Nej, tvärtom står det att Vänsterpartiet vill ha en pris- och löneomräkning inom hela kulturområdet och inte enbart inom de få delar som ni i den borgerliga alliansen tar upp. Det tycker jag är oerhört tydligt. Att vi sedan inte når ända fram beror såklart på olika saker.
För Vänsterpartiets del handlar det om att vi på grund av vår storlek och styrka inte förmår påverka i lika stor utsträckning som vi hade önskat. Men det är ju så demokratin ser ut, och då får vi ge och ta. Nu har vi gjort detta.
Tasso Stafilidis (V):
Jag kan instämma i mycket av det som Jan Ertsborn har föredragit. Vi har en gemensam reservation, nr 4, om det som Jan Ertsborn pratade om nu senast, Kreditsäkerheter i byggnader på annans mark. Där har vi precis samma åsikt som Folkpartiet.
Jag förstår inte varför utskottet inte kunde gå på den linjen, så att man kan se över frågan och införa en möjlighet att pantsätta byggnader på annans mark. Detsamma gäller felreglerna. Vi har inte en gemensam reservation där, eftersom det är en liten fråga som skiljer oss åt, men annars har vi anslutit oss till Folkpartiet.
Vi tycker att det är rimligt att man ska ha det här skyddet, som vi tar upp i reservation nr 2, Felreglerna i jordabalken. Fru talman! En fråga som kanske har legat på riksdagens bord under ännu längre tid handlar om friköp av historiska arrenden, som tas upp i reservation nr 3 från Vänsterpartiet.
Jag tycker att det är tråkigt att Vänsterpartiet är det enda parti som reserverar sig till förmån för det här. Vi hade förväntat oss att vi skulle få en lagstiftning på riksdagens bord som vi kunde besluta om. Än i dag år 2006, fru talman, finns det människor i Sverige - inte många, men de finns - som känner sig livegna.
De känner sig livegna just av den anledningen att de har levt och brukat jord i generation efter generation på någon annans mark och man har kommit fram till att man inte vill låta de människor som vill få friköpsrätt till den här marken.
Jag har tidigare sagt det, att det är resterna som i dag finns kvar av vårt gamla feodalsamhälle. Skulle det inte vara skönt att äntligen kunna rensa ut de delarna? Fru talman! Jag är rätt besviken på regeringen för att man inte har förmått bereda färdigt ärendet.
Jag skulle vilja fråga socialdemokraterna här i riksdagen om inte de har tagit ställning till att frågan om historiska arrenden en gång för alla måste avgöras. Vi vet att det inte handlar om många personer, och vi vet att det inte skulle bli en så extremt stor lagstiftning.
Men frågan är väldigt viktig principiellt, framför allt för oss partier på vänstersidan, som tycker att människor som befinner sig i underläge och genom tiderna har varit styrda ska få en frihet. Det är det den här frågan handlar om.
Den handlar om människors frihet och möjlighet att friköpa det ställe där generation efter generation har både växt upp och brukat jorden. Fru talman! Vänsterpartiet fortsätter att ställa det här kravet. Vi förväntar oss också att regeringen lägger fram ett förslag, vilket den inte har gjort än.
Med anledning av det vill jag yrka bifall både till reservation 3 och till reservation 4.
Tasso Stafilidis (V):
Jag var inte riktigt nöjd med inlägget vad gäller friköpande av de historiska arrendena. Jag är faktiskt lite förvånad, minst sagt, för det har gått ett år sedan vi debatterade den här frågan sist. Dessförinnan har den ju debatterats varje år. Ännu längre än min ålder, höll jag på att säga. Därför undrar jag om ni i Socialdemokraterna här i riksdagen verkligen inte har tagit någon ställning i den här frågan.
Ni kan ju inte bara hänvisa till regeringen hela tiden eller till att äganderätten har förstärkts. Det tycker jag inte räcker. Jag vill faktiskt ha en förklaring av er socialdemokrater om vad ni tycker i den här frågan. Tycker ni att folk ska kunna få friköpa de historiska arrendena? Det är ju inte så många. Det känner Rezene Tesfazion till.
Regeringen har ju inte kommit fram med något förslag, men jag kunde väl i alla fall förvänta mig att Socialdemokraterna skulle säga att de minsann tycker precis som Tasso Stafilidis.