KBLab/rixvox huggingface dataset:
Penilla Gunther (KD):
Tack, statsrådet, för svaret! Det är nog få som har varit emot detta ärende om att det ska införas fler personalliggare i olika verksamheter. Vi ser ju att de tidigare införda personalliggarna i olika branscher har slagit ganska väl ut.
Vi kan ta frisörbranschen som ett exempel bland andra. Men det som har väckt upprördhet - med rätta, skulle jag vilja säga - är det förslag som ligger i denna nya lag och som kommer att slå hårt mot just familjeföretagen.
Jag är något av en utomstående, för det var länge sedan jag hade eget företag. Men jag jobbar dagligen med företagarfrågor, och jag märker vad som sägs från vissa håll, inte minst på landsbygden. Så sent som häromdagen hade vi en debatt just om landsbygdens villkor.
Man vill alltså nu försvåra landsbygdsföretagens villkor, till exempel genom att införa krav på personalliggare som blir helt inkonsekventa i förhållande till vad man egentligen har tänkt.
När det gäller Regelrådets svar och syn på konsekvenserna kan jag konstatera att just den fråga som jag ställde i min interpellation har de inte tittat på.
Jag är jätteglad för att statsrådet säger att Skatteverket nu håller på att se över hur det ska bli om familjemedlemmar ska föras in i dessa personalliggare. Jag ska ta ett exempel som har fått stort genomslag på nätet. Det handlar om en blogg som heter Sara bakar och ett familjeföretag i Slöinge i Halland.
Många har läst och kommenterat detta inlägg. Det handlar just om detta att man bor och verkar i sitt företag på samma ställe. Företagaren nämner bland annat den naturliga hjälp som barnen i familjen utför när de går förbi och ska hämta någonting eller när de kommer hem från skolan och ser att de kan hjälpa till med något.
I det här fallet skulle de alltså inte få göra det utan att vara inskrivna i personalliggaren. Sedan ska de också skrivas ut beroende på hur många timmar eller minuter de har varit inne i verksamheten. Detta blir helt ohemult! Det blir en lag som slår helt fel.
Alla förstår vi ju att verksamheter inte ska bedrivas med svarta pengar eller svart arbetskraft. Det är ingen av dessa familjeföretagare som gör det, utan man vill kunna leva på sin verksamhet så gott det går.
Nu vill man föra in regler som gör det svårare för företagare, när jag tycker att vi i stället borde göra vad vi kan för att minska regeltrycket. Denna företagare har ställt en fråga till Skatteverket och till departementet och inte fått några bra svar.
Jag vill därför fortsätta med frågan till statsrådet: Är det verkligen så illa att man inte har tittat på konsekvenserna från början, och vad ska i så fall Skatteverket komma fram till?
Penilla Gunther (KD):
Här har vi ändå ett verkligt problem. Företagaren Sara, som jag nämnde i mitt förra inlägg, har alltså vänt sig till Skatteverket och till departementet och ställt frågor. Mitt parti har ställt sig bakom det här - visst. Men det är inte det som är grejen.
Det handlar om att i så fall jaga dem som verkligen behöver jagas för att de inte sköter sina verksamheter på ett korrekt sätt. Här blir det snarare en snara för dem som inget hellre vill än att göra väl ifrån sig.
Man blir rädd för att Skatteverket ska komma och göra oanmäld kontroll och att man ska behöva betala 12 500 kronor för att man har råkat glömma att skriva in sitt eget barn i personalliggaren eller för att mormor tittade förbi och råkade hjälpa till.
Det här känns opraktiskt och omodernt, och framför allt känns det inte som att man når just de personer och företagare som vill ha svart arbetskraft eller tjäna svarta pengar. Jag kan citera lite ur Saras konversation med departementet.
Hon frågar: "Men varför är det så viktigt att även ägare med familj är inskrivna i personalliggaren? När och hur länge vi jobbar har ju ingen koppling till skattefusk?" Handläggaren svarar: "För att reglerna om personalliggare har missbrukats, vid kontroller händer att de som jobbar svart påstår sig vara ägare.
Då blir kontrollen enklare om alla är inskrivna, och då hinner vi också genomföra fler kontroller." Det är alltså Skatteverket som genomför kontrollerna. Sara säger: "Okej, det handlar alltså om att underlätta för kontrollanterna . Men är det skäl nog att vända upp och ner på tillvaron för en majoritet av skötsamma företagare?" Handläggaren svarar: "Ja tyvärr är det nödvändigt att det är så.
Alla regler om skärpt kontroll innebär att de som bara gör fel en enstaka gång kan råka illa ut. Men det blir generellt så att alla får en bättre chans eftersom kontrollerna motverkar skattefusk och osund konkurrens. De som fuskar ska vara rädda för att bli upptäckta."
Ja, men i det här fallet är det nog som jag sa tidigare, att man blir mer rädd för att Skatteverket ska komma och göra oanmäld kontroll och att man ska få betala en jättehög summa för något som man knappt förstod var viktigt. Och vad jag vet har vi inte barn som arbetskraft i det här landet.
Barn under 13 år ska väl egentligen inte ens få jobba. Då blir det här förslaget ännu mer absurt. Man borde ha insett från början att man i så fall borde utgå från lönelistorna eller att det skrivs in vilka som finns i familjen. Just för familjeföretag skulle man åtminstone kunna göra undantag.
Personerna i fråga bor nämligen också på företaget. Frågor om det har också ställts av den här kloka företagaren. Hon fick till svar: "Nja, det kan väl inte vara särskilt många som bor i sin restaurang?" Nej, det är det kanske inte i staden direkt, men på landet är det det. Jag vill bara ha en försäkran från statsrådet om att man följer upp det här ordentligt.
Penilla Gunther (KD):
Tack, statsrådet! För ordningens skull var jag inne på Skatteverkets hemsida i går, för att se hur man tänker sig det här. Det är ändå juni nu, och lagen ska införas från den 1 juli. Det är inte många veckor kvar.
Det står bland annat: "Du som är skyldig att föra personalliggare ska anteckna uppgifter för verksamma personer i personalliggaren. Du ska även anteckna uppgifter för dig själv som företagsledare make, maka, sambo och barn under 16 år. Detta gäller för den tid som ni är verksamma, och det gäller bara om ni har andra verksamma." - vad man nu menar med det.
"Om du bedriver flera olika verksamheter i samma lokal, och minst en av dessa omfattas av skyldigheten att föra personalliggare ska samtliga verksamma i lokalen antecknas i personalliggaren."
Det ska vara enkelt att tyda Skatteverkets text och de instruktioner, och statsrådet var inne på att det ska komma mer. Men jag är rädd att det här är just den instruktion för småföretagare och familjeföretagare som har kommit från Skatteverket, och som man ska leva efter om ett par veckor.
Då måste jag ändå fråga: Är det här rimligt? Vad händer om man har barn över 16 år? Hur ska man tolka det? Det finns tolkningsutrymmen i den här texten. Min avslutande fråga till statsrådet är: Kommer dessa föreskrifter från Skatteverket att med det snaraste kunna påverkas?
Penilla Gunther (KD):
Tack, statsrådet, för svaret! Det är glädjande att det pågår så mycket arbete med life science i Regeringskansliet. Jag har flera gånger träffat Jenni Nordborg och även den tidigare ansvarige, Anders Lundberg. När jag kom in i riksdagen 2010 fanns det en stor efterfrågan från life science-branschen på att ett vidare grepp skulle tas om detta.
Jag ordnade själv ett antal seminarier i ämnet här, där inte minst frågan om kliniska prövningar togs upp. Under ett par år har situationen när det gäller antalet kliniska prövningar faktiskt blivit bättre, men nu har den blivit sämre igen. Man kan naturligtvis fråga sig vad detta beror på.
Det har jag inte hört något tala om. Vad berodde den positiva puckeln på? Var det så att man upplevde en nytändning i branschen just på grund av att en life science-samordnare tillsatts och att företagen tänkte att detta är landet att förlägga studierna i?
Jag vet inte, men det vore intressant att få höra ministerns tanke kring detta. Det som oroar mig, och skälet till att jag har ställt denna interpellation, är att både Karolinska universitetssjukhuset och Sahlgrenska universitetssjukhuset har nekat patienter att delta i studier rörande två nya läkemedel.
Då är det klart att frågan uppstår om man verkligen ska ta med i beräkningen från början att ett läkemedel kommer att bli dyrt. I det ena fallet, det som gäller muskeldystrofi, rör det sig om en sällsynt diagnos. Vi kan konstatera att det är en kostsam sjukdom eftersom det handlar om en liten patientgrupp som verkligen kräver särläkemedel.
Men icke desto mindre behöver även denna grupp patienter få sina läkemedel för att må bättre och, inte minst, leva längre.
Många av dessa patienter dör ju vid ganska ung ålder, och det är förfärligt för föräldrar och andra anhöriga att se hur kraften i princip rinner ur dessa barn och ungdomar fast nya läkemedel har haft bevisat god effekt. Vi har också exempel där patienter faktiskt har fått läkemedel men sedan nekats.
För inte ens ett år sedan var ett sådant fall uppe i Västra Götaland, och ett i Östergötland. Här har NT-rådet, som inte omnämns i ministerns svar, haft en stor påverkan. Och där vill jag fortsätta med mina frågor: Vad har egentligen NT-rådet för roll i detta? Påverkar man även detta med studierna?
Om läkemedlet inte kommer att ingå bland NT-rådets rekommendationer, fastän det godkänts av TLV, kommer det ju ändå inte ut till landstingen. Vad gör vi åt det? Det handlar ofta om små patientgrupper som inte alltid kan hävda sin egen rätt.
Penilla Gunther (KD):
Jag tror att den särskilde utredaren i Läkemedelsutredningen, Toivo Heinsoo, gör ett viktigt och bra jobb. Jag ser verkligen fram emot de resultat som kommer att presenteras. Jag tror att de är viktiga för alla oss som är engagerade i de här frågorna.
För patienternas skull måste vi ha klara och tydliga regler och policyer, så att man vet vad som gäller. Problemet, som jag ser det, är att det vi säger på nationell nivå inte alltid får genomslag i landsting och regioner. Det är inte alls tillfredsställande.
Detta är ett problem som vi har diskuterat både med Annika Strandhäll och med tidigare ansvariga statsråd, och då tänker jag inte minst på min egen tidigare partiledare. Frågan har varit uppe ett antal gånger. Det här blir ju besvärligt.
Folk tror i allmänhet att vi har något slags inflytande så att läkemedel och behandlingar är lika över landet, men så är det inte.
I dagens läge sprids det ganska fort om människor upplever att de inte blir likvärdigt behandlade, inte får samma chans att delta i en studie eller inte får tillgång till ett läkemedel som är nytt och ger bättre resultat.
Det kom en rapport från Tillväxtanalys om utvecklingen när det gäller orphan drugs och sällsynta diagnoser. Där ser man det som en framgångsfaktor för Sverige att företagen ska kunna utveckla ännu mer läkemedel av denna typ i Sverige.
Då är vi ju beroende av att man faktiskt har möjlighet att göra läkemedelsprövningar för olika patientgrupper i landstingen och regionerna. Jag ser att det behövs någon form av incitament där, för annars tar man sig inte den tiden.
Då blir i längden inte heller patienterna intressanta att ha med - varför ska man lägga ned tid på något som bara känns besvärligt? I det här sammanhanget vill jag också ta upp kvalitetsregistren.
De är ju en del av detta, och det är viktigt att vi i Sverige kan utgå från kvalitetsregistren när det gäller forskning om olika sjukdomar. Vi kan tydligt se att det varierar mycket mellan registren.
Såvitt jag förstår - statsrådet kanske kan berätta mer om detta - är finansieringen inte klar när det gäller hur dessa register ska handhas i fortsättningen. Det blir ju ytterligare en osäkerhetsfaktor för läkemedelsföretagen.
Om man ska kunna lita på registren måste det finnas människor som sköter dem, och man måste kunna lita på att de rapporterar in som de ska. Annars har man ingen nytta av registren. Det ena hänger ihop med det andra, men i slutändan handlar det om hur patienter bli bemötta och om vilken vård och behandling de får.
Jag ser fram emot svar på de ytterligare frågor som jag har ställt.
Penilla Gunther (KD):
Detta med sällsynta diagnoser och särläkemedel är någonting som vi har talat om tidigare, statsrådet och jag, inom ramen för det nordiska och europeiska samarbetet. Vi är fortfarande ett av få länder i EU som inte ens har tagit fram ett ramverk, en handlingsplan, för sällsynta diagnoser och särläkemedel.
Det tycker jag är ganska problematiskt. Även om Toivo Heinsoos utredning är jättebra och kommer fram till många bra saker är detta ett speciellt område som jag tror kräver lite mer eftertanke och principer.
För ett år sedan, när jag satt med i en europeisk arbetsgrupp kring orphan medical products, hade vi en väldigt samstämmig syn på detta.
En av principerna är att det måste finnas ett nationellt system för att man ska se till att det blir en jämlik vård för grupper med sällsynta diagnoser.
Det kan kanske vara en nationell pott, som jag själv tidigare har motionerat om, eller det kanske kan göras på något annat sätt.
Men min fråga är till slut: Hur kan vi med det system vi befinner oss i, med 21 landsting och regioner och med dåliga incitament för kliniska studier, tillgodose detta från nationell nivå tillsammans med dessa landsting och regioner?
Penilla Gunther (KD):
Till kutymen hör att man ska tacka statsrådet för svaret. Det är dock kort, och det innehåller inte särskilt mycket med anledning av det jag faktiskt skrev i brödtexten i interpellationen.
Jag förvånar mig lite grann över att man inte fylligare kan hänvisa till vad som står i den beställda utredningen från Naturvårdsverket. Statsrådet har beställt utredningen just med anledning av att man så uppenbart vill förbjuda uranbrytning i Sverige.
Det är intressant att konstatera att Naturvårdsverket självt i sin utredning skriver: "Naturvårdsverket bedömer att ett absolut förbud" mot uranutvinning "innebär en risk för att utvinning av andra mineral än uran försvåras och att det därför behövs en möjlighet till undantag."
Jag läser vidare ur utredningen: "Naturvårdsverket har samtidigt analyserat konsekvenserna av ett eventuellt förbud mot prospektering efter uran och funnit att det saknas miljöskäl för ett sådant förbud." Det här är intressant.
Med tanke på vad jag nämner i min interpellation handlar det inte i första hand om att vi ska använda uran för kärnteknik, utan det handlar till stor del - i alla fall för mig som kristdemokrat - om att vi tar ansvar i vårt eget land för vår egen konsumtion.
Jag är kristdemokrat och statsrådet är miljöpartist, och jag kan tycka att vi skulle ha något gemensamt när vi diskuterar det viktiga begrepp som finns i hela samhället i dag, nämligen den cirkulära ekonomin.
De måste först utvinnas och sedan återvinnas - hela produktionsprocessen. Då kommer vi till nästa fråga. När statsrådets egenbeställda utredning från Naturvårdsverket kommer i september är frågan vad som händer i oktober.
Jo, då kommer utredningen till kollegan i regeringen, Mikael Damberg, beställd från Tillväxtanalys, vilket gör saken ännu mer intressant. Utredningen har fått titeln Innovationskritiska metaller och mineral från brytning till produkt - hur kan staten stödja utvecklingen?
Där beskrivs tydligt behovet av innovationskritiska metaller och mineraler för att skapa en hel produktionskedja och en diskussion om hur den kan utvecklas i Sverige. Då kvarstår mina frågor till statsrådet: Är det allt statsrådet har att säga i sitt svar på min interpellation?
Finns det mer att säga med tanke på inte minst kollegans utredning från Tillväxtanalys?
Penilla Gunther (KD):
Jag blir inte klokare av statsrådets resonemang här. Om hon kallar mig snurrig kan jag återgälda denna benämning genom att konstatera att i Sverige används årligen ca 1 500 ton naturligt uran. Om det inte bryts i Sverige bryts det uppenbarligen någon annanstans.
Jag tror inte att statsrådet kan vara helt omedveten om den diskussion som har förekommit i medierna, inte minst de senaste veckorna, med anledning av Amnesty Internationals olika rapporter om just detta med metaller som används inte minst i elbilar och mobiltelefoner.
Man säger att det är svårt att följa kedjan av leverantörer. Det anges som skäl av många av de stora internationella företagen.
Ministern drämmer dessutom till med att de kommuner som eventuellt skulle kunna utsättas för uranbrytning om det vore tillåtet i Sverige skulle känna sig lättade om detta skulle stramas åt ytterligare.
Någonstans måste dessa metaller brytas.
Penilla Gunther (KD):
Det här är jätteintressant. Å ena sidan vill statsrådet inte förbjuda uranutvinning. Å andra sidan vill hon det, för det skulle lyfta en död hand från bygder som i dag är osäkra på hur gruvorna och miljöansvaret skulle kunna fungera där.
För det första var inte statsrådet med i förhandlingarna kring energiöverenskommelsen; det var jag. Jag ogillar starkt det faktum att statsrådet använder detta i olika sammanhang - att hänvisa till energiöverenskommelsen och att en diskussion om uppdraget till Naturvårdsverket skulle vara något slags ytterligare uttryck för den överenskommelsen.
Det har ju inte med saken att göra över huvud taget. Det är intressant att man kan läsa i direktiven till utredningen vad man har utgått från.
Sverige är ett av få länder i världen som skulle kunna ha möjlighet att hantera hela kretsloppet avseende uran, från utvinning till slutförvar. Jag har också haft kontakt med Northvolt. Jag har också varit på studiebesök vid Boliden, som också ligger i Skellefteå och har transporter från hela världen till Skelleftehamn, just för utvinning av metaller.
Att kunna använda detta kretslopp för Sverige, att kunna skapa arbetstillfällen, att få möjlighet till .
Penilla Gunther (KD):
Jag vänder mig till statsrådet Strandhäll. Man kan önska sig väldigt många saker här i världen, speciellt före jul. Men det som över 800 svenskar i dag önskar sig över allt annat är att få ett nytt organ. Över 800 svenskar står på väntelistan för att få ett nytt organ.
När jag fick ett nytt hjärta för tio år sedan var det ungefär 500-600, så behovet har alltså inte minskat. Vi har nu sedan två år en färdig utredning för att främja möjligheten för alla de människor som faktiskt vill donera organ, enligt alla opinionsundersökningar i Sverige.
Då undrar jag: Varför är statsrådet emot att denna utredning får ta plats och tid och emot att ta vara på de förslag som finns i utredningen för att låta människor donera organ så att fler slipper dö? Hittills i år har 27 personer dött.
Penilla Gunther (KD):
Då måste jag ställa följdfrågan: Vilka andra experter eller jurister skulle man kunna ta in som skulle kunna göra en helt annan bedömning än vad denna gedigna utredning redan har gjort? Den frågan fick jag inte heller svar på från statssekreteraren när hon var i socialutskottet.
Dessutom kan jag konstatera att Donationsrådet inte ens har blivit informerat från Socialdepartementet om vad man tänker göra.
Penilla Gunther (KD):
Life science har varit på tapeten i ganska många år nu. När jag blev riksdagsledamot rådde det stor förvirring i branschen om det var en näring som Sverige verkligen ville satsa på.
Både företag och människor som jobbade inom forskning och utveckling funderade mycket över vart Sverige var på väg i de frågorna. Sedan dess har en life science-samordnare tillsatts. Det gjordes 2015. Men det förordnandet går ut den 31 januari. Jag vill därför fråga forskningsministern hur fortsättningen ser ut för life science och vem som kommer att bli ordförande för regeringens life science-råd.
Penilla Gunther (KD):
Det är glädjande att höra att statsrådet säger att rådet ska fortsätta sin verksamhet. Jag tror att branschen i allra högsta grad välkomnar det beskedet. Men jag vill också ställa frågan: Hur tänker man sig att involvera vården i större utsträckning när det gäller de kliniska studierna? Där finns fortfarande mycket att göra. Branschen i sig är otroligt framåt och vill mycket mer.
Men hur ska man få med vården i det här sammanhanget?
Abir Al-Sahlani (C):
Tack för frågorna, Patrik Björck! Självfallet är det ett problem att fler människor lever på bidrag. Men lösningen är inte att fler ska få arbetslöshetsförsäkring. Lösningen är att fler människor ska komma ut i arbetslivet. Det är mitt svar på frågan. När det gäller påhugg som finns är svaret: Ja, till en början, men inte i all evighet!
Det system som fanns förr handlade just om att människor skulle få vara där i all evighet - upp till tre år. Och vad är det man cementerar då? Nej, det var inget bra system. När det gäller matchningen säger jag återigen: Människor flyttar från land till land för att få ett arbete. Det är också ett slags matchning. Men människor ska tydligen inte kunna flytta från kommun till kommun för att där kanske skapa sig ett liv och finna ett jobb.
Abir Al-Sahlani (C):
Det största misslyckandet i debatten just nu är kanske att Patrik Björck fortsatt envisas med att kalla all vår politik för moderat politik när jag själv är centerpartist och stolt över att vara det. Jag kan tänka mig att Patrik Björck lite grann glömmer bort att det som missmatchningen mest beror på är den flumskola som socialdemokratin så länge har hållit om ryggen.
Den leder till att vi inte har den arbetskraft som behövs. Barn går ut skolan utan att ha lärt sig det de behöver kunna. Det är lite roligt att Patrik Björck inte nämner detta. En arbetsmarknadspolitik utan en nära och intim koppling till skolpolitiken är inte en lyckad arbetsmarknadspolitik.
Jag ska inte prata så mycket om arbetskraftsinvandringen och de fördelar med matchning som kan äga rum i och med den. Jag hänvisar bara till Kanada och USA, dit människor kommer för att få ett arbete och för att kunna bygga sig en framtid.
Jag tycker att det är väldigt konstigt att man inte kan se de fördelar som finns och de resultat som kan komma av att människor flyttar för att få ett jobb. Det är inget tvång på det sättet, men hittar man ett jobb någon annanstans är det bra att man flyttar och tar det jobbet. Det är väl ändå det viktigaste om man företräder en politik för arbetslinjen.
Abir Al-Sahlani (C):
Jag vet att timmen börjar bli sen och att vi kanske har uttömt detta ärende. Men jag hoppas att statsrådet känner det engagemang som vi känner och den frustration som vi kanske känner när vi möter våra medmänniskor och väljare i detta sammanhang. Detsamma kanske gäller även andra som har sitt ursprung i Irak när de möter sina systrar och bröder - man kan känna att man har svikit det förtroende som man har fått.
Återigen vill jag uppmana: Låt oss ha en dialog om hur vi kan göra för att få dessa människor att känna att de inte blir orättvist behandlade och att känna sig sedda, att man tar hänsyn till den situation som råder i Irak. Jag menar inte att statsrådet ska gå in i enskilda fall och börja förändra eller peka - jag känner mycket väl till det grundlagsförbud som finns.
Jag hoppas att vi kan ha en levande dialog kring detta. Ett tips som vore bra att ta upp här är att många av de beslut som fattas i domstolar kanske inte alltid bygger på aktuell information om landet.
Ett snabbare utbyte av ständigt uppdaterad information mellan domstolarna - både UD och Migrationsverket tillhandahåller informationen - skulle ge bättre beslutsunderlag som flera av oss här och de asylsökande skulle känna sig mer förankrade och bekväma med.
Jag är mer ute efter samarbetsformer, statsrådet, och hur vi kan få dessa människor att känna att de har blivit sedda och rättvist behandlade av vårt system, som är så bra.