Per Bolund (MP):
Här ser vi ett exempel på svårigheten när man klumpar ihop flera olika interpellationer i ett svar. Jag ställde tre frågor som jag inte fick svar på, varken i interpellationssvaret eller i inlägget. Då blir det lite svårt att veta vad jag ska tala om i mitt inlägg, men jag väljer att gå tillbaka till de frågor jag ställde och hoppas att statsrådet svarar på dem i sitt nästa inlägg.
Som jag sade finns det många oklarheter i hur beslut fattas i regeringen vad gäller sådana här stora köp. I svaret från finansmarknadsministern framgår det tydligt att det är styrelsen som är ansvarig, i princip på egen hand. Styrelsen ska i och för sig informera ägaren, men beslutet fattar styrelsen på egen hand. Är det en rimlig ordning att ha även när det gäller affärer i denna storleksordning?
Om det är 90 miljarder eller 100 miljarder är kanske inte det väsentliga utan att det är en väldigt stor affär. Om styrelsen frågar regeringen och regeringen som ägare avråder men styrelsen ändå går vidare och genomför köpet, är det en rimlig hantering? Enligt finansmarknadsministern är ju styrelsen ensamt ansvarig och kan i princip gå emot ägaren. Så tolkar jag svaret. Är det en rimlig hantering av en sådan här stor affär?
Om finansmarknadsministern inte anser det utan menar att styrelsen ska följa de rekommendationer ägaren, regeringen, ger - och de flesta svenskar tycker nog att det är rimligt att ägaren har sista ordet - då fattas beslutet i praktiken inte i styrelserummet utan på Regeringskansliet av ägarrepresentanterna, det vill säga regeringsföreträdarna. Då vore det kanske bättre att formalisera den strukturen, nämligen att det är där det formella beslutet ska fattas.
Nu blir det någon form av skenbeslutsfattande där man hela tiden säger, precis som finansmarknadsministern, att det är styrelsen som fattar beslutet. I praktiken är det dock så, och det måste väl ändå finansmarknadsministern erkänna, att utan ett godkännande från regeringsföreträdare skulle en sådan här affär inte kunna genomföras.
För att det ska vara transparent så att både väljare och medier ska veta vem som ska ställas till svars är det rimligt att dessa beslut också formellt fattas på regeringsnivå eller åtminstone på Regeringskansliet. Det vore intressant att höra hur finansmarknadsministern ser på denna fråga. Ska ni fortsätta med strukturen där ni säger att det är styrelsen som är ansvarig även för 90-miljardersaffärer?
Eller ska ni gå på det som enligt medieuppgifterna hände i praktiken, det vill säga att det var regeringsföreträdare som godkände affären? Man representerade ägaren och var därför tvungen att ge ett godkännande för att affären skulle gå igenom? Det är intressant att finansmarknadsministern nu säger att det kanske inte var en så dålig affär jämfört med andra affärer i branschen.
Min tolkning är att regeringen, när man godkände att Vattenfall köpte Nuon, spekulerade i att EU inte skulle göra allvar av sin klimatpolitik. Man gick in och köpte ett bolag som hade ännu mer utsläpp per producerad kilowattimme el än vad Vattenfall hade från början. Man investerade i en kol- och utsläppsintensiv energiproduktion.
Hade man trott att priset på utsläpp skulle stiga så som det skulle ha gjort om EU haft en radikal miljö- och klimatpolitik hade det givetvis inte varit någon bra affär. Gjorde regeringen några sådana avvägningar? Att man gjorde affären kan tolkas som ett misstroende mot EU:s klimatpolitik.
På EU-mötena sade regeringen att man ville ha en radikalare miljö- och klimatpolitik, men i praktiken gjorde man ett köp som pekade i motsatt riktning. Vattenfalls investeringsinriktning, som regeringen godkänt, visar att Sverige har en dubbel hållning i klimatfrågan. Regeringen säger en sak på EU:s toppmöten, men genom det statliga bolaget för man en helt annan klimatpolitik. Även där är det bekymmersamt.