KBLab/rixvox huggingface dataset:
Roland Utbult (KD):
Jag tackar Maria Ferm för hennes anförande. Det var när du sa att vi måste skapa fler jobb i Sverige, Maria Ferm, som jag tänkte att jag skulle vilja ställa lite frågor till dig.
En företagare med personal som domineras av människor som är utlandsfödda säger: "Vi kommer inte att klara välfärden utan arbetskraftsinvandring." Det tror jag att vi kanske är överens om.
Ett av de effektivaste och viktigaste sätten att få in utlandsfödda personer i arbete är genom att ungdomar kommer in i arbete tidigt.
Det handlar också om att egenföretagare och sådana som jobbar utifrån RUT och ROT, med egna företag och med personal, får möjlighet att utveckla detta. Det är väldigt många som är utlandsfödda bland dem som har startat sina företag inom RUT- och ROT-systemet.
Det är naturligtvis också så att många ungdomar har kommit in i arbetslivet tack vare de låga sociala avgifterna för arbetsgivarna. Min enkla fråga är därför hur du motiverar att höja de sociala avgifterna för ungdomar och dessutom försämra för RUT och ROT, Maria Ferm. På vilket sätt skulle det öka antalet jobb i Sverige, och då i förlängningen förbättra migrationen?
Roland Utbult (KD):
Tack för svaret, Maria Ferm! Anledningen till att jag ställde frågan om jobben är att du sa att vi måste skapa fler jobb. Sedan är det väl så att allt egentligen hänger samman. Det gör ju det. Det är ett flagrant svek från Stefan Löfven att han lovade att inte röra RUT och ROT, och ändå försämras det.
Det är något ni har ställt upp på, naturligtvis livligt påhejade av Vänsterpartiet. Detta är viktiga områden för att skapa de jobb du talar om. Jag vet inte om du har hört ilskan hos människor där ute - ilskan från hantverkare och ilskan från ungdomar som fråntas stora möjligheter till arbete.
Jag har hört hantverkarna där ute som tycker att det som händer är förfärligt, det vill säga att man försämrar det man lovade att inte röra. Det allra viktigaste är dock naturligtvis att människor kommer in i arbete, får en försörjning och kan bidra till samhället - så som de allra flesta vill.
Jag undrar bara om du har hört någonting av den ilska som finns där ute bland dem som känner att de fråntas stora möjligheter till arbete, Maria Ferm.
Roland Utbult (KD):
Tack för frågan, Fredrik Lundh Sammeli! Jag blir alltid lite stimulerad när någon frågar: Hur kan Kristdemokraterna, med det sociala patos de har, gå med på detta? Det är en bra utgångspunkt. Vi har ett stort socialt engagemang. Du började med att ta upp barnfattigdomen.
Det är sådant som inte händer på kort tid. Den steg ganska drastiskt i början av 2000-talet och planade därefter ut. Sedan har den stigit något och ligger på hyfsat samma nivå.
Det är naturligtvis väldigt trist och bedrövligt att många människor, framför allt barn, far illa även i vårt samhälle. Det kan vi aldrig bortse från. Ser man inte problem kan man inte heller göra någonting åt dem.
När det gäller bostadstillägget för pensionärer är vi i Alliansen överens om att vi först måste ha ordning och reda i ekonomin. Vi har sänkt skatten med 16 000 miljoner och dessutom höjt bostadstillägget vid två tillfällen, senast förra året. Nu har vi bestämt oss för att det ska vara ordning och reda i ekonomin i första hand.
På sikt vill vi naturligtvis fortsätta att höja både bostadstillägget och andra sådana typer av ersättningar.
Roland Utbult (KD):
När det gäller barnfattigdomen delar jag uppfattningen att det är mycket sorgligt med alla de barn som far illa. Jag känner verkligen starkt för dem, om jag får uttrycka en personlig tanke. Jag kan ta ett exempel.
Vad vi försökte göra var bland annat att införa en fritidspeng som gav barn i familjer med ekonomiska svårigheter möjlighet att delta i en hel del aktiviteter som de annars inte skulle kunna delta i. Det sa ni nej till. Vi känner nog lika starkt för det här, men vi hittar olika vägar. Barnfattigdomen är bedrövlig.
Jag tror att det i grunden handlar om att människor, föräldrar, kommer i arbete så att det finns förutsättningar för barn att utvecklas i skolan. Det är ett stort perspektiv.
När det gäller att dela på pensionen när man blir äldre håller jag med Lars-Arne Staxäng när han uttrycker att det viktiga är att man har jämställda löner under tiden som man arbetar. Där finns det väldigt mycket att göra. Vi återkommer till vårdnadsbidraget, så jag kanske inte ska ta upp det i den här debatten.
Jag håller absolut inte med om att det är en dålig reform, utan jag kommer att argumentera för den så småningom.
Roland Utbult (KD):
Tack än en gång, ministern, för att ni är med i alla debatterna här i dag. Ministern sa tidigare att de flesta som använder vårdnadsbidraget är kvinnor med etnisk bakgrund, och det var liksom ett problem.
Jag ställer frågan till socialförsäkringsministern: På vilket sätt gör det de föräldrarna till sämre föräldrar? Är de inte lika viktiga för sina barn som andra föräldrar? Detta handlar om en tid från ett år tills barnet fyller tre år.
Jag betror föräldrarna, oavsett vilken etnisk bakgrund eller vilket sammanhang de kommer ifrån, att kunna bestämma själva.
Jag tror att de personer som kommer till oss, invandrarkvinnor, också kan fatta lika bra beslut som andra föräldrar som har vuxit upp och blivit föräldrar här i Sverige. Jag undrar: Vad är problemet?
Roland Utbult (KD):
Tack, socialförsäkringsministern, för svaret och för förtydligandet. Jag tror att ministern har rätt känsla för detta. Jag är inte orolig på så sätt. Jag ville bara få det förtydligat att våra invandrarföräldrar som kommer har minst lika bra kapacitet att bestämma som våra infödda föräldrar, om jag kallar dem så.
Sedan skulle jag vilja att ministern hjälper mig med en sak. Det gäller något som ledamoten Teresa Carvalho sade. Det fungerar så med replikrätten att jag som hela tiden kommer sist på talarlistan inte har chans att ta replik på dem som är före. Teresa hade jag tyvärr inte chans att ta replik på. Jag får alltid vänta till sist, och sedan kastar sig alla förhoppningsvis över mig.
Teresa Carvalho hade ett anförande här. Hon sade att vårdnadsbidraget håller borta kvinnor från arbete. Det gör egentligen också föräldraförsäkringen i så fall. Du får ledigt från arbetet för att vara hemma med hjälp av vårdnadsbidraget. Poängen med båda reformerna är att man ska vara hemma med sina barn. Det är väl ingen som vill skrota föräldraförsäkringen.
Du talar här om att det är väldigt många kvinnor som har vårdnadsbidrag, och det är sant. Men det finns också män som har det. Precis som med föräldraförsäkringen så hoppas vi att det ska vara fler män som tar del av det. Jag skulle vilja att du hjälper mig.
Föräldrarna är de som kan bestämma detta bäst. Vad är problemet med att föräldrarna får sitt självbestämmande och sin egenmakt i frågan om vårdnadsbidraget?
Roland Utbult (KD):
Jag tackar migrationsministern för svaret på Désirée Pethrus interpellation. Jag tror att det kan vara intressant för den som tittar på den här debatten att förstå lite grann hur det fungerar mellan regering, myndighet och medborgare.
Regeringen har två huvudverktyg att använda sig av: att tillsätta generaldirektör och att skriva regleringsbrev. Om jag har förstått det rätt ska regleringsbrevet med direktiven skrivas nu och finnas till hands den 1 januari.
Det är i så fall bråttom. Ministern kan ju beskriva hur det fungerar. Man ska naturligtvis också komma överens med Miljöpartiet som regeringspartner. Det finns ytterligare några verktyg som ministern har.
Ett är den kontinuerliga dialogen med myndigheterna som man har åtminstone ett par gånger per år där ministern eller departementet diskuterar med myndigheten om hur det går och så vidare.
Det finns ytterligare dialogtillfällen där man funderar lite grann över hur det fungerar, om det är rättssäkert och så vidare. Samtidigt måste ministern naturligtvis ha en viss känslighet i relationen till myndigheten. Jag tycker att Désirée Pethrus frågor är relevanta.
De frågor jag vill komplettera med när det gäller det som har hänt med språkanalyserna, som ju har rejäla brister, är: Vilka verktyg tänker nu ministern använda av de som jag har räknat upp? På vilket sätt tänker ministern implementera sina tankar i myndigheten?
Roland Utbult (KD):
Också jag tackar migrationsministern för svaret. Vi talar om myndigheten och företaget Sprakab, men i första hand handlar det givetvis om människor som är i en utsatt situation.
Jag är övertygad om att ministern delar känslan att många råkar illa ut på detta sätt. Här finns uppenbara brister.
Migrationsverkets hantering vad gäller språkanalyser visar dessa brister, och som Désirée Pethrus nämnde har 5 000 personer bedömts av en person under kodnamn där det har visat sig att denna person inte har några egentliga lingvistiska kunskaper.
Det är i alla fall vad vi har hört i medierna. Hur många av dessa 5 000 personer har denna person under kodnamn och efter beslut skickat hem till fel hemland? Rättssäkerhet är ett kännetecken för vårt svenska samhälle. Man ska vara trygg i myndighetens agerande även om myndigheten använder ett företag.
Jag känner starkt för framför allt de barn som råkar illa ut och som hamnar i väldigt utsatta situationer. Hur blir det med regleringsbrevet, justitie- och migrationsministern? Vad ligger i det, och vad tänker ministern implementera i det?
Roland Utbult (KD):
Jag tackar ministern för svaret. Jag tycker att statsrådet Sven-Erik Bucht har gett ett bra svar, på ett bra sätt. Det är väldigt viktigt med bland annat de selektiva redskap som utvecklas lite här och där i Sverige och som har en möjlighet att få mycket stor betydelse framöver.
Samtidigt är det så med selektiva redskap att det inte finns möjlighet att fånga enbart den typ av fisk man vill fiska, utan det blir alltid bifångster. Havet är ständigt i rörelse, och fiskarna rör sig lite som de vill. Det blir alltså alltid en del bifångster.
Det är bland annat därför det är viktigt med möjlighet att överlåta, så att fisket fortsättningsvis kan bedrivas på ett korrekt och lönsamt sätt i en ordning med landningsskyldighet. Den tidigare utkastskyldigheten var enligt min mening egentligen helt absurd.
Vi går alltså från högsta kvantitet landad fisk till högsta kvantitet fiskad fisk. Jag har noterat att Havs- och vattenmyndigheten nu i dagarna har beslutat möjliggöra samfiske, det vill säga att två fartyg kan gå samman och fiska som ett inom räkfisket.
Havs- och vattenmyndigheten menar att någon form av överförbara rättigheter krävs och att det är en välbehövlig åtgärd som skapar möjligheter till ett lönsamt fiske. Det är långt ifrån att sälja fiskerättigheter, som ministern nämnde mot slutet av sitt svar.
Det finns naturligtvis en oro bland yrkesfiskarna och fiskarna i Bohuslän när det gäller just vad som kommer efter landningsskyldigheten. Jag tycker att oron ska tas på allvar.
Det börjar med att man får ett samarbete där två fiskare kan gå samman, alltså att man kan hyra ransoner av den andra och så vidare, och det finns en oro över vad som händer framöver och hur det utvecklas. Jag tycker att det är viktigt att man tar oron på allvar.
Det finns dock regler som hindrar riktigt stora båtar att ta över ransoner från de mindre båtarna, så det finns regler som Havs- och vattenmyndigheten hanterar.
I framtagandet av system för fiskets bedrivande är det min övertygelse att det bästa resultatet nås om man har en samverkan mellan forskningen och yrkesfiskarna. Jag har varit här många gånger och talat för att man ska lyssna på yrkesfiskarna och dem som håller på med detta dagligdags.
Det har varit väldigt mycket snack om att det ska vara forskarna hela tiden, men båda är oerhört viktiga. Vi ska inte heller glömma att fiskaren när det gäller de överlåtbara ransonerna, som det talas om i landningsskyldigheten, har makten att överlåta eller behålla fångstmöjligheten.
En fråga till ministern är när regeringen kommer att göra en samlad bedömning av vilka system som behövs för att människor ska kunna leva på fiske i framtiden, med nya regler om landningsskyldighet. Det skulle jag gärna vilja ha svar på.
Roland Utbult (KD):
Jag tackar ministern. Jag kanske ska säga någonting om bakgrunden till att jag är engagerad i detta. Jag sitter inte i miljö- och jordbruksutskottet utan i socialförsäkringsutskottet, men det här är viktiga frågor för mig. Det beror på min bakgrund i Öckerö i Bohuslän. Jag bor i Uddevalla men kommer från Öckerö. Ropar någon Utbult på Öckerö vänder sig halva befolkningen om, så det är inte ett så ovanligt namn därute.
Min far var fiskare liksom min farfar. Ända sedan 1600-talet har vi fiskat i vår släkt. Vi har fiskat demersalt, alltså på botten med bottentrål, och pelagiskt med flyttrål. Det har vi som sagt hållit på med i flera hundra år. Jag har också varit med ute och fiskat. Därför finns ett stort intresse av vad som händer framöver.
Jan-Olof Larsson och jag sjunger i nästan samma tonart, men det kanske är lite dissonans här och där. Jag upplever att Jan-Olof Larsson vill ha det som det är. Vi har haft bekymmer med utkastskyldigheten, alltså en skyldighet att kasta ut fisk. Jag vill någonting annat. Jag vill få upp all fisk och få den landad.
Sedan finns det en oro i Bohuslän, som jag tycker ska tas på allvar, när det gäller räkfisket och detta med båtarna. Det är viktigt att det blir en samverkan mellan fiskenäring, beslutsfattare och myndighet. Jag har dock inte uppfattat yrkesfisket som en näring som är emot kontroll.
I stället visar vederhäftig kontroll att det inte har blivit många åtgärder. Hela arbetet mellan myndighet och fiskare bygger egentligen på tillit, att man måste ha tillit till fisket. I Norge finns det inga kameror. I Norge har man byggt på tillit.
Där har man haft utkastförbud i 25 års tid, och man har byggt det på tilliten. Norge är ett föregångsland, säger vi ofta i många olika sammanhang. Men när det kommer till kontroll blir det tyst här i Sverige, för man vet inte riktigt hur man ska hantera det. Men jag menar att yrkesfisket inte är emot kontroll. Och det har visat sig att det händer väldigt lite på det området när det gäller att det skulle behöva kontrolleras.
Det är så här vi ska arbeta i Sverige, med tillit. Jag blir lite bekymrad när Jan-Olof Larsson i en artikel skriver att han och ett par till vill ha kameror ombord, alltså kontrollera yrkesfiskarna med kameror. Jan-Olof får väl förklara eller möjligen försvara vad som var tanken med det.
Det talades om att det skulle bli något slags frihet för yrkesfisket på det sättet. Det får i alla fall inte jag ihop. Nej, det måste handla om tillit. Och jag är övertygad om att yrkesfiskarna vill ha ett reglerat fiske som säkerställer framtida möjligheter.
Men jag tror inte att de vill ha en kontroll som inkräktar på deras integritet, för frihet är det starkaste uttryck vi har i Bohus, och det har det varit i flera hundra år.
Roland Utbult (KD):
I interpellationssvaret skriver ministern om selektiva redskap att "vid behov måste fiskarna också snabbt kunna överlåta fiskeransoner sinsemellan för att anpassa sina ransoner efter den fisk som fångas". Det är bra att ministern har denna inställning.
Jag är glad över att ministern uttrycker att det är viktigt med en dialog mellan näring, myndighet och forskning. Det finns många frågor vad gäller landningsskyldighetens införlivande i svensk fiskes vardag. Vad ska fiskarna göra med den fisk som inte får säljas?
Kommer det nya regelverket att fordra att fiskarna bygger om sina fartyg? Kan de modifiera sina fiskeredskap för att fiska mer selektivt?
Det är min förhoppning att alla parter samverkar så att landningsskyldigheten tillämpas på ett klokt och balanserat sätt, framför allt så att inte den enskilde fiskaren lider skada till följd av oklarheter när detta införs. Låt mig avsluta med några frågor till ministern. Nu har ni makten.
Statsrådet är ansvarig för den svenska fiskeripolitiken. Jag vill att ministern utifrån att betrakta lönsamheten i fisket ska tala om för mig och svenska folket hur framgångsmöjligheterna ser ut för det svenska fisket framöver. Hur får man fart på näringen? Hur ser man till att inte tappa fler i näringen? Var finns regeringens jobbpolitik på detta område?
Roland Utbult (KD):
Jag vill tacka finansministern för svaret på interpellationen. Tack också till Aron Modig för interpellationen! Det har riktats kritik mot den sänkta arbetsgivaravgiften för unga; den är inte tillräckligt träffsäker. Det var också anledningen till att Alliansen gjorde om förslaget och lade fram ett nytt med sänkta arbetsgivaravgifter ned till drygt 10 procent och då upp till 23 år. Socialdemokraterna gick till val på att ta bort ungdomsrabatten i två steg.
Men efter budgetnederlaget före jul måste regeringen genomföra Alliansens förslag och sänka arbetsgivaravgifterna för de yngre. Det lagförslaget trädde i kraft den 1 maj i år. Men i ändringspropositionen tas det här bort, och man räknar med att stegvis höja arbetsgivaravgiften igen till normal nivå.
Det sker i ett första steg från den 1 augusti. Regeringen har alltså bestämt sig. Socialavgifterna för unga ska höjas till den nivå som gäller för alla arbetstagare. Vägen är utstakad. Och jag tror att beslutet i december sågs mer som ett paustecken i det partitur som vår finansminister Magdalena Andersson dirigerar.
Regeringen ondgjorde sig till och med över att vi i oppositionen satte käppar i hjulet genom att ha fräckheten att hävda vårt eget förslag, som vi förstås tror är både rätt och riktigt för att få fler ungdomar i arbete. Vänsterregeringen ville att oppositionen skulle lägga sitt förslag åt sidan, trots dess demokratiska legitimitet, eftersom vänsterregeringen ändå skulle återkomma med sin höjning av arbetsgivaravgiften för unga.
Det är ett mycket märkligt resonemang. Vad säger då branschen om det som regeringen snart genomför? Aron Modig har varit inne på några siffor och konsekvenser.
För telefonförsäljnings- och kundtjänstföretagen, där nära hälften av de uppåt 200 000 anställda är ungdomar, innebär vänsterregeringens förslag kostnadsökningar på 2 000-3 000 kronor i månaden per ung anställd. De räknar med upp till 5 000 färre arbetstillfällen som en direkt konsekvens av höjningen.
På Ica arbetar 25 000 unga. I interpellationen har Aron Modig ett exempel från Ica Maxi i Alingsås. Men totalt är det alltså 25 000, och hälften av butiksmedarbetarna är under 25 år.
En Icahandlare säger att ungdomsrabatten har gjort butiksägarna mer benägna att utforska nya idéer och affärsmöjligheter, till exempel bemannade diskar. Den personen säger: "Nu kommer vi att tänka till på ett helt annat sätt innan vi anställer. Vi blir mindre kreativa och konsoliderar i stället mer."
Inom detaljhandeln arbetar 90 000 ungdomar, cirka en femtedel av alla ungdomar som har ett jobb. Nära tre av tio handlare säger att höjda arbetsgivaravgifter för ungdomar kommer att tvinga dem att minska antalet anställda. Det är klart att de yngre nog får det lite svårare att få in en fot på arbetsmarknaden om kostnaden ändå blir densamma, oavsett om det gäller för en ungdom upp till 23 eller någon som är något äldre och mer erfaren.
Roland Utbult (KD):
Tack, finansministern, för svaret och kommentarerna! Finanspolitiska rådet nämner slopandet av de lägre socialavgifterna för ungdomar.
I den kritik mot regeringen som har kommit från Finanspolitiska rådet, som är ganska dräpande, talar man om att det blir svårt för regeringen att nå målet om den lägsta arbetslösheten i EU till 2020. Man tar också upp att regeringen bryter mot det finanspolitiska ramverket och så vidare.
Det är ett antal kritiska punkter man lyfter fram. En punkt är höjningen av taket i a-kassan och slopandet av de lägre socialavgifterna för ungdomar, som enligt Finanspolitiska rådet i stället för att bidra till sänkt arbetslöshet kommer att öka antalet arbetslösa. Det är en oerhörd kritik, som borde få finansministern att sova dåligt på nätterna.
Trots allt är det ju ett mål uppsatt till 2020 om att ha den lägsta arbetslösheten i EU. Det här skulle inte alls bidra. Jag stannar där. I övrigt ansluter jag mig till Aron Modigs synpunkter och de frågor som han har ställt till finansministern.
Roland Utbult (KD):
Tack, finansministern, för svaret på interpellationen från Aron Modig!
I budgetpropositionen från regeringen motiverar man det slopade avdraget med att ett sådant stöd "ökar den ideella sektorns verksamheters beroende av enskilda personers förmåga och vilja att bidra".
Detta har förvånat ett antal personer som arbetar i den här verksamheten. Det ligger ju i sakens natur att den ideella sektorn är beroende av enskilda personers vilja att hjälpa till.
Det är sällan man här i riksdagen så tydligt ser skillnaden i ideologi. För vänsterregeringen och den ideologi som finns där är det frågan om att ta in alla skatter och sedan fördela dem. Det är av tradition så.
Vi kristdemokrater vill att det ges möjlighet för den enskilde att ge av sin inkomst och själv kunna bestämma och rikta en del av sin inkomst - frivilligt, naturligtvis - till en verksamhet som arbetar för att människor i utsatta situationer får ett bättre liv.
När man införde det här i Norge ökade givandet med 30 procent. Aron Modig tog upp ett antal väl grundade siffror. När du ger en summa på upp till 6 000 kronor, som det handlar om, per år får du tillbaka på skatten. Då kan du också ge den summan, om du vill, till organisationen.
Men det finns en klar ideologisk skillnad här. Den är väldigt tydlig, och den gör mig lite fundersam. Hur ser finansministern på värdet av ideella insatser? De här organisationerna gör en väldig samhällsnytta. De kompletterar den offentliga omsorgen, och det civila samhället som komplement är väldigt effektivt.
Egentligen gör varje krona där samhällsnytta. Jag är förvånad om inte finansministern ser det. Det ligger i det gemensammas intresse att stärka det civila samhället. Och detta är faktiskt ett billigt sätt. Nu har jag redogjort för hur vi kristdemokrater ser på det här. Jag stannar där så länge.
Roland Utbult (KD):
Det är inte så ofta vi hör en minister säga att man har en svag formulering i en budgetproposition. Det tycker jag att finansministern ska ha all heder av, liksom att man har arbetat hårt när det gäller momsen på secondhand.
Vi behöver inte alltid vara motståndare till varandra, så att säga, utan ibland finner vi en harmoni i våra frågor. Precis som Aron Modig vänder jag mig mot att det skulle handla om förmögna bidragsgivare. Det finns naturligtvis sådana. De har säkert en väldigt stor betydelse. Det har vi sett även globalt.
Men här handlar det om en gåva på maximalt 6 000 kronor under ett år och ett avdrag på 25 procent av den summan. Det tror jag inte handlar om särskilt förmögna människor. Men det är klart att man måste ha lite över för att kunna ge det.
Jag och många andra i Sverige har ett fadderbarn - det kostar kanske 200 kronor i månaden - genom en organisation. Jag har haft det i sju åtta år. Jag ska inte förhäva mig på något sätt. Det är många i vårt land som har det. Jag har hjälpt den här killen, Patrik Kalanda i Uganda, lite grann med den här summan. Det handlar om skolgång.
Han är nu fri från det som man i alla fall trodde var aidssmitta. Det handlar bland annat om utbildning. Vad jag vill säga är naturligtvis: Det civila samhället är ett komplement, och det är väldigt effektivt. Jag ber finansministern att se värdet av det på det sättet att man också låter personer komma loss i sin goda tanke om att ge.