KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ylva Johansson (S):
Jag vet inte vilka arbetsgivare Katarina Brännström har talat med. Alla jag talar med ber regeringen göra insatser för att främja svensk export. Man klarar sig inte utan stöd från en aktiv regering som arbetar för att främja svensk export. Arbetsgivare jag talar med understryker också vikten av att regeringen skapar förutsättningar för ett gott innovationsklimat, och där tror jag att vi också har att lära av andra länder.
Även om det är sant att Sverige satsar mycket på forskning gäller det huvudsakligen forskning som bedrivs inom företagen; vi är inte lika framstående när det gäller den offentligt finansierade forskningen. Jag menar att ett litet land som Sverige inte har råd att inte använda de resurser som satsas inom forskning och utveckling i det privata näringslivet i god samverkan med delar av den forskning som bedrivs inom universitet och högskolor.
Jag tror att vi har mycket att vinna på att hitta effekter av samverkan mellan dessa olika områden. Det finns alltså enligt min och regeringens uppfattning betydande delar där politiken spelar roll, och den här regeringen prioriterar de frågorna. Avslutningsvis vill jag säga att det finns en ideologisk skillnad mellan min och Katarina Brännströms syn på hur man ska matcha människor mot arbetsmarknaden.
Man kan välja att sänka priset på arbete, eller så kan man välja att höja värdet på människor. Jag väljer det senare.
Ylva Johansson (S):
Katarina Brännström har frågat mig hur jag och regeringen ser på äldres insatser på svensk arbetsmarknad. Ser man behovet och i så fall hur ska jag och regeringen få äldre att fortsätta att arbeta om man försämrar villkoren?
Elisabeth Svantesson har frågat framtidsministern om statsrådet delar bilden av att fler kommer att behöva arbeta längre i framtiden samt frågat vilka politiska åtgärder som statsrådet anser är viktiga för att möta den demografiska förändring som Sverige befinner sig i. Ansvaret inom regeringen är så fördelat att det är jag som besvarar dessa båda interpellationer om ett längre arbetsliv. De demografiska utmaningarna kräver högre arbetskraftsdeltagande under åren som kommer.
Att fler kommer in och stannar kvar längre på arbetsmarknaden är oerhört viktigt, både ur ett individperspektiv och ur ett samhällsperspektiv. Arbete är förutsättningen för såväl individens som samhällets ekonomi och välstånd. Väl belagda studier visar att individer som har ett arbete har betydligt bättre hälsa än personer utan arbete. OECD-statistiken visar att Sverige är bland de länder som har högst sysselsättningsgrad i åldersgruppen 55-64 år.
Men trots att vi har ett bra utgångsläge är det regeringens bedömning att det är viktigt att fokusera på de utmaningar den demografiska utvecklingen innebär för framtidens arbetsliv. Äldre i arbetslivet är en viktig resurs som bör tas till vara. För att åstadkomma detta behöver arbetstagare i alla åldrar vara rustade för att kunna byta jobb eller ändra inriktning inom befintligt yrke genom utbildningsinsatser och livslångt lärande. Men det handlar även om attityder och arbetsplatskultur.
Då jag träffar äldre arbetstagare får jag ofta höra att de känner en dold diskriminering genom att det till exempel förväntas att man ska träda åt sidan och ge plats åt yngre kolleger, att man inte får delta på samma utbildningar som yngre eller att arbetsgivaren inte tar till vara den kompetens man besitter. Den faktiska utträdesåldern är i många yrken lägre än 65 år. Detta beror inte på att det saknas ekonomiska incitament att arbeta längre, utan det handlar om att arbetstagare slits ut i förtid.
Om människor ska orka jobba ett helt arbetsliv krävs bättre arbetsmiljöförhållanden i psykiskt och fysiskt slitsamma arbeten. Arbetsmiljö är därför ett fokusområde för regeringen. Nu tar regeringen fram en ny strategi för arbetsmiljöpolitiken i nära samarbete med arbetsmarknadens parter. Som en del i strategiarbetet anordnar regeringen under våren ett antal kunskapsseminarier för att fånga upp olika utmaningar och möjligheter i arbetsmiljöarbetet.
Ett seminarium behandlar behovet av ett förlängt och hållbart arbetsliv, med fokus både på unga och äldre och de behov man har i olika delar av karriären. Ett annat behandlar psykosocial arbetsmiljö. Inom ramen för Pensionsgruppens arbete pågår dessutom sedan några år en bred översyn av pensionssystemet. Den långsiktigt stora frågan är här den om ett längre arbetsliv - för att trygga tillräckliga pensioner, pensionssystemets finanser och välfärden.
Det arbetet kommer att fortgå under lång tid med det övergripande syftet att uppnå fler arbetade timmar under livet.
Ylva Johansson (S):
Jag är medveten om att Katarina Brännström inte har någon replik kvar, men jag måste ändå reagera på det som Katarina Brännström föraktfullt kallar att göra det lönsamt att inte arbeta. Jag undrar vilken värld Katarina Brännström lever i. Den är ljusår från de arbetslösas verklighet. Det är inte lönsamt att vara arbetslös. Det är förfärligt att vara arbetslös.
Under de senaste åren, med den gamla regeringen, har det skapats en situation där den som blir arbetslös också blir fattig. Det ska den här regeringen ändra på. Det handlar om en anständig rättvisepolitik. En olycka ska kunna komma ensam. Att förlora jobbet är en stor katastrof för väldigt många människor. Man ska kunna koncentrera sig på att ta sig tillbaka till arbetsmarknaden, på att söka nytt jobb så snart som möjligt.
Man ska inte också behöva bli fattig eller söka försörjningsstöd. Herr talman! Med det sagt vill jag ändå avsluta med att tacka för debatten. Det här är en mycket viktig fråga. Jag vet att både Katarina Brännström och Elisabeth Svantesson har ett genuint engagemang för de här frågorna. Jag välkomnar det, i fortsatta debatter här i kammaren men också i många viktiga debatter som måste föras i andra forum.
Ylva Johansson (S):
Beatrice Ask har frågat justitie- och migrationsministern om han och regeringen avser att lägga fram förslag till riksdagen utifrån slutsatserna från Utredningen om registerutdrag i arbetslivet samt på vilket sätt justitie- och migrationsministern och regeringen avser att underlätta för tidigare dömda att få ett arbete. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Jag delar Beatrice Asks oro över utvecklingen att allt fler registerutdrag begärs ut av enskilda på uppmaning av arbetsgivare som inte själva har någon rätt att få ut dessa uppgifter ur registret. Registerutdragen för enskilda ökar lavinartat. Mellan åren 2003 och 2014 ökade de från drygt 40 000 till 230 000 utdrag per år.
Detta kan försvåra möjligheterna för personer som dömts och avtjänat straff att återanpassas till samhället genom egen försörjning. Jag välkomnar därför det betänkande som lagts fram av Utredningen om registerutdrag i arbetslivet. Betänkandet bereds inom Regeringskansliet, och regeringen avser att återkomma till riksdagen i frågan. Att underlätta för tidigare dömda att lämna en kriminell tillvaro bakom sig och få möjlighet till arbete och egen försörjning är en prioriterad fråga för regeringen.
Vi vet att övergången från anstalt till frihet är kritisk när det kommer till risken för att återfalla i brott. Därför är behovet av åtgärder som kan underlätta övergången från anstalt till frihet stort. Det återfallsförebyggande arbetet och samverkan med andra aktörer är bland annat mot denna bakgrund prioriterade områden inom Kriminalvårdens verksamhet. Gällande regelverk ger möjlighet för fängelsedömda att redan före tidpunkten för villkorlig frigivning påbörja en anställning och delta i arbetsmarknadspolitiska åtgärder.
Konkret innebär det att fängelsedömda kan få ett nystartsjobb eller delta i jobbgarantin för ungdomar eller i jobb- och utvecklingsgarantin. Detta gör det möjligt för tidigare kriminella att få ett arbete och möjlighet att stå på egna ben. Kriminalvården och Arbetsförmedlingen har därutöver under en rad år utvecklat sitt samarbete - ett samarbete som nu omfattar alla dömda, även dem som avtjänar icke frihetsberövande påföljder inom frivården.
För tidigare dömda liksom för alla andra arbetssökande är en väl fungerande arbetsmarknad med en sjunkande arbetslöshet och kvalitativa insatser från Arbetsförmedlingen avgörande för möjligheten till egen försörjning.
Ylva Johansson (S):
Jag är glad över frågan från Beatrice Ask. Jag delar helt uppfattningen att det ogrundat sker en generell bortsortering av personer på grund av möjligheten att begära utdrag ur belastningsregistret. Jag har för avsikt att komma tillbaka med förslag som begränsar detta. Jag tycker att det förslag som utredningen lagt fram är bra. Det tycker också flertalet remissinstanser.
Dock har de flesta arbetsgivarorganisationer invändningar. Min uppfattning är att individers rätt till integritet måste gå före i de fall där det inte finns någon saklig grund för att begära utdrag ur belastningsregistret.
Utredningen föreslår att man ska kunna göra det endast i de fall där det finns lagstöd. Det är en principiell uppfattning som jag är positivt inställd till. Remissbehandlingen är avslutad, och beredning pågår i Regeringskansliet. Beatrice Ask är ju väl medveten om hur det går till; regeringen har ingen färdig ståndpunkt innan beredningen är avslutad.
När det gäller att i övrigt underlätta för människor att via Arbetsförmedlingen få stöd för att komma tillbaka i arbete pågår, som Beatrice Ask pekar på, en hel del bra verksamhet. Vi har till exempel Kramiverksamheten, som pågår på ett tjugofemtal orter och som såvitt jag förstår fungerar ganska väl. Jag tror att man kan bygga ut mycket av det som har bedrivits i projektform så att det får en mer reguljär karaktär.
En viktig poäng som Beatrice Ask tar upp är utbildningsnivån. Generellt på arbetsmarknaden gäller att den som har för låg utbildningsnivå, där gymnasiekompetens tycks vara vattendelaren, har oerhört svårt att komma in på arbetsmarknaden. Det vi nu ser som regeringens prioritet är att satsa stort på det vi kallar ett nytt kunskapslyft, det vill säga stora satsningar på människors möjlighet att få reguljär utbildning, inte minst för att nå grundskole- och gymnasiekompetens.
Vi ser dock att vägen tillbaka till utbildning är väldigt lång för många individer, precis som vägen tillbaka till arbete. Jag tror att en bra modell är att man kan kombinera utbildning och arbete. Många gånger är kanske heltidsstudier för tufft för den som har väldigt negativ uppfattning om studier och kanske också har svårigheter med studier.
Men samtidigt kan man inte smita förbi utbildningsbehovet, för annars får man inget varaktigt fäste på arbetsmarknaden. Jag tror att det kan vara bra med en kombination, där man studerar ett par dagar i veckan kombinerat med anställning eller praktik, som kan verka motiverande och innebär att man får in en fot i arbetslivet samtidigt som man stärker sin kompetens. Det är en modell som bör användas i allt större utsträckning.
Nu har regeringen nyligen föreslagit det vi kallar för traineejobb, som innebär just en sådan kombination för ungdomar. En del ungdomar har tyvärr också erfarenhet av kriminalvården. Traineejobben handlar om att komma in i reguljär yrkesutbildning på halvtid och anställning på halvtid. Det är en modell som man, om den fungerar väl, också kan tänkas utöka till fler.
Ylva Johansson (S):
Jag vill gärna medverka till att utveckla samarbetet mellan Kriminalvården och Arbetsförmedlingen. Man har sedan 2003 arbetsförmedlare på frivårdskontoren, och det är en verksamhet som ännu inte har utvärderats.
Men att döma av de regionala utvärderingarna hittills tycks det som om det fungerar bäst för unga men att arbetsförmedlarna inte i tillräcklig omfattning används som experter i sysselsättningsfrågan. Det finns nog en hel del att lära av verksamheten för att kunna utveckla den. Men min inställning är att den ska utvecklas, för vi tror att vi har mycket att vinna på detta.
Det pågår redan i dag projekt som är finansierade av Europeiska socialfonden. Det är också en möjlighet att fortsätta att utveckla den typen av projekt. Regeringen har i den budget som vi lade fram i onsdags också tidigarelagt resurserna till Europeiska socialfonden i förhållande till den gamla regeringens budget, vilket gör att man kan komma igång med projekt snabbare.
Inom projekten har man också gjort förändringar i upplägget som innebär att man lyfter av en del byråkrati och gör det möjligt att fortsätta med en del bra verksamhet som redan har kommit igång, så att man inte alltid måste uppfinna hjulet på nytt. Det är också en väg att gå för att utveckla samarbetet. Herr talman!
Jag vill också understryka att jag helt delar den uppfattning som Beatrice Ask ger uttryck för, att tidigare straff inte är en fungerande indikation på lämpligheten för framtida arbete.
Ylva Johansson (S):
Katarina Brännström har frågat statsrådet Åsa Regnér hur utfallet blev av löftet om heltid efter årsskiftet 2014 och vad statsrådet avser att göra för att löftena om rätt till heltid ska infrias för alla som arbetar i offentlig sektor. Ansvaret inom regeringen är så fördelat att jag besvarar interpellationer om arbetsliv. Rätten till heltid är central för hela arbetsmarknaden. Heltid ska vara norm, och deltid ska vara en möjlighet.
Regeringen har tilltro till att parterna inom välfärdssektorn ska lösa frågan om heltid som norm. Det är glädjande att Sveriges Kommuner och Landsting som arbetsgivarpart har aviserat att man kommer att föreslå en skrivning i de centrala kollektivavtalen som gör att heltid ska vara norm i kommunernas och landstingens verksamheter och bolag. Regeringen anser att rätten till heltid också handlar om att göra välfärdsyrkena attraktiva. Ska kommuner och landsting kunna anställa kompetent arbetskraft är det viktigt att kunna erbjuda heltidsarbete.
Jag kan avslutningsvis konstatera att det är betydligt vanligare att socialdemokratiskt styrda kommuner har infört överenskommelser om rätt till heltid än borgerligt styrda kommuner. Mycket skulle vara vunnet om Katarina Brännström kunde uppmuntra sina partikollegor runt om i landet att också införa överenskommelser om rätt till heltid.
Ylva Johansson (S):
Det är ett stort problem att så många människor arbetar deltid och att en stor andel av dem också gör det ofrivilligt. Men även om man har frivillig deltid lämnar man endast ett deltidsjobb efter sig när man till exempel blir föräldraledig eller går vidare till ett annat arbete, vilket gör att problemet liksom fortplantar sig.
Det är alltså mycket viktigt att komma till rätta med problemet att en så stor andel av arbetsmarknaden är deltidsanställningar och att det huvudsakligen är ett problem för kvinnor. Den förra socialdemokratiska regeringen tog fram ett lagförslag för att lagstifta om rätt till heltid.
Det lagförslaget mötte betydande kritik i remissomgångarna från de allra flesta parter. Av det drar jag slutsatsen att det är svårt att lagstifta i den här frågan. Lagstiftning är ett ganska trubbigt instrument för att komma till rätta med de villkor som ska gälla på väldigt olikartade arbetsplatser. Kollektivavtal är en bättre väg att gå. Nu har vi äntligen en ny majoritet i Sveriges Kommuner och Landsting.
Jag förstår inte riktigt vad Katarina Brännström menar när hon säger att jag hoppas på arbetsmarknadens parter. Ja, Sveriges Kommuner och Landsting är en mycket betydande part på arbetsmarknaden. Man har en dryg miljon som man sluter avtal för. Det är mer än 20 procent av den svenska arbetsmarknaden. Det är klart att ett avtal som gäller 1,1 miljoner människor på allvar påverkar villkoren på svensk arbetsmarknad.
Det är, tror jag, den bästa vägen att gå. Av dem som är anställda inom SKL:s avtalsområde är 80 procent kvinnor. Av dem som jobbar inom SKL:s avtalsområde är det knappt en kvarts miljon människor som jobbar deltid. En betydande del av deltidsproblematiken finns alltså inom kommuner och landsting. Det är inte bara en stor del av arbetsmarknaden utan också en väldigt stor andel av deltidsproblematiken.
Det är klart att om vi kan komma till rätta med det och göra heltid till norm i alla kommuner och landsting, då kommer det på allvar att påverka hela den svenska arbetsmarknaden. Som jag inledde med att säga: Jag bedömer att avtalsvägen är en smidigare och bättre väg att gå än lagstiftningsvägen, även om jag inte utesluter det senare. Jag känner inte riktigt igen de siffror som Katarina Brännström hänvisar till.
När Kommunalarbetaren gjorde en genomgång kom tidningen fram till att man i ungefär 44 procent av kommunerna hade rätt till heltid. I den genomgången var det 54 procent i röda, socialdemokratiskt ledda kommuner och 36 procent i borgerligt ledda kommuner. Jag vet inte vad som är den exakta siffran, men jag tycker att siffran som Katarina Brännström hänvisade till är väldigt låg.
Jag känner inte riktigt igen den. Men jag vill inte förminska problemet. Det är ett stort problem, och det behöver lösas. Nu har vi en ny ledning för SKL som har utlovat att man i den avtalsrörelse som börjar nu i höst kommer att arbeta för - och jag kan inte se att man kommer att möta något motstånd från sin motpart - att göra heltid till norm på hela SKL:s avtalsområde. Det är någonting som jag verkligen ser fram mot och som kommer att göra skillnad på riktigt.
Ylva Johansson (S):
Det är roligt med den stora omsorg om socialdemokratiska löften som visas här från de moderata ledamöterna. Katarina Brännström läste upp vårt vallöfte. Det var ett citat av Stefan Löfven. Han lovade att om Socialdemokraterna fick majoritet skulle vi inom SKL leverera ett nationellt kollektivavtal som gör heltid till norm för alla de 1,1 miljoner personer som arbetar inom det avtalsområdet. Det är också det som håller på att ske.
Det valdes en ny ledning inom SKL för en dryg månad sedan. Man arbetar nu med att ändra den arbetsgivarpolicyn, och man går in i en avtalsrörelse. Jag tror inte att man kommer att möta motstånd från sin motpart när man vill införa heltid som norm. Vi kommer att leverera precis det löfte som vi ställde ut. Självklart kan man inte utesluta lagstiftning.
Men jag tror inte att lagstiftning är det bästa sättet att lösa problemet med så många deltidsanställningar, som är ett stort problem på arbetsmarknaden. Jag tror att det viktigaste området är vård och omsorg, där vi har de största problemen. Där har vi numera en politisk ledning som har en annan ambitionsnivå än den gamla.
Det har den tack vare att den består av bland annat mitt parti men också av andra partier som delar övertygelsen om att vi ska göra heltid till norm. Detta ska vi göra för att framför allt kvinnor - en majoritet är nämligen kvinnor; nio av tio deltidsanställda inom SKL:s avtalsområde är kvinnor - ska få heltidsanställning.
Ylva Johansson (S):
Hanif Bali har frågat vilka egna förslag jag och regeringen har för att nyanlända fortare ska komma i jobb. Sverige behöver på ett bättre sätt än tidigare ta till vara nyanländas kunskaper och färdigheter. Det är uppenbart att delar av etableringsuppdraget inte fungerar tillfredsställande. Uppdraget behöver ständigt anpassas efter nya förutsättningar. Exempelvis vill vi avskaffa systemet med etableringslotsar.
Regeringen vill tillsammans med arbetsmarknadens parter och Arbetsförmedlingen hitta former och insatser för att på bästa sätt ta till vara värdefull kompetens hos nyanlända med utbildning eller erfarenhet i bristyrken så att dessa snabbare kan matchas mot branschers och företags behov. Regeringen har därför nyligen inlett samtal med arbetsmarknadens parter för att skapa ett så kallat snabbspår in på arbetsmarknaden. En bättre fungerande matchning och validering skulle kunna bli viktiga beståndsdelar i ett snabbspår liksom handledning och yrkesinriktad svenskundervisning.
I regeringens vårändringsbudget föreslås ett flertal satsningar som möjliggör en mer effektiv etablering. Exempelvis avsätts medel för valideringsinsatser inom ramen för Arbetsförmedlingens etableringsuppdrag. Regeringen föreslår även satsningar som syftar till att mer effektivt ta vara på den tid som personer väntar i Migrationsverkets anläggningsboenden. Bland annat föreslår regeringen utökade medel till kommuner avseende sfi för de personer med uppehållstillstånd som inväntar en kommunplacering.
Arbetsförmedlingen föreslås även ges i uppdrag att genomföra en pilotverksamhet avseende tidig kompetenskartläggning av dessa. Vidare föreslås olika satsningar som möjliggör för civilsamhället att spela en större och viktigare roll för etableringen av nyanlända. Regeringen planerar även att förstärka Arbetsförmedlingens förvaltningsanslag inom etableringsuppdraget, vilket skapar bättre möjligheter för utvecklingsarbete och matchning. Därtill föreslås utbyggnad av komvux och yrkesvux, vilket även möjliggör fler utbildningsplatser för nyanlända.
I dag är över 50 miljoner människor på flykt i världen. Antalet nyanlända som ska etablera sig i Sverige beräknas öka de närmaste åren. På kort sikt medför detta utmaningar, men på längre sikt innebär det möjligheter för Sverige. Regeringens fokus är därför att skapa bra förutsättningar för att nyanlända snabbare ska komma i arbete eller utbildning.
Ylva Johansson (S):
Det är alldeles underbart att höra Hanif Bali tala om skolplikt som en social förmån. Jag delar den uppfattningen. Det är därför vi har slagits för skolplikt. Det är därför vi slåss för att gymnasieskolan ska höra till den nivå som man i dag behöver på arbetsmarknaden. Det är därför vi inför utbildningskontrakt. Vi ser utbildning som en social förmån som rustar människor och som en rättighet. Låt mig vara tydlig.
Jag menar inte att människor som har kommit till Sverige från andra länder ska gå en sämre eller annan utbildning. Det jag menar är att om man är en 45-årig kvinna som har kommit hit från Afghanistan och kanske helt saknar formell utbildning ska man inte bara bli bedömd utifrån sin låga utbildningsnivå utan också utifrån sin faktiska arbetskapacitet. Den kan vara ganska stor även om man har en låg formell utbildningsnivå.
Jag menar att man självklart ska ha rätt och möjlighet till utbildning. Utbildning är ett helt nödvändigt inslag. Men man måste kanske inte gå färdigt hela grundskolan och gymnasieskolan innan man börjar arbeta. Vi kan hitta vägar så att man kommer ut i arbetslivet tidigare. Man kanske kan kombinera utbildning och arbete under en längre tid och komma ut i yrkeslivet snabbare.
En viktig del i att få känna sig och vara vuxen är att man får jobba. Det finns ingen motsättning mellan arbete och utbildning, utan för de flesta vuxna är en kombination av arbete och utbildning bra. Det gäller även för den som har kommit hit och har en mycket låg formell utbildningsnivå. Om man inte får komma ut i arbetslivet förrän man har nått det som i dag krävs på svensk arbetsmarknad när det gäller formell utbildning blir väntan väldigt lång, och det tror jag får andra negativa effekter.
Det handlar inte om någon annan typ av utbildning som skulle vara lägre värderad, men jag tror att vi måste vara lite mer flexibla än hittills när det gäller att se möjligheten i den arbetskapacitet som människor har även om de har en låg formell utbildningsnivå.