Jens Holm (V):
Visst kan det vara svårt att mitt i denna vargavinter tro att det här året troligen kommer att gå till historien som det hetaste året någonsin sedan man började mäta temperaturer. Om man lever på den södra delen av halvklotet och i den fattiga delen av världen är dock extrem torka, översvämningar och andra extrema väderfenomen en realitet.
Det är i den fattiga delen av världen den största delen av de 350 000 människor som dör i förtid som en direkt följd av klimatförändringarna lever. Detta konstaterades i en rapport från Spanien häromveckan. Det är också de fattiga människornas livsbetingelser, deras liv, som äventyras på grund av vår livsstil och våra utsläpp. Klimatförändringarna är alltså ett område som manar oss att skynda på.
Vi behöver skrida till handling här och nu. Klimatförhandlingarna i Cancún slutade visserligen inte med det totala sammanbrott som flera hade befarat - det finns fortfarande möjlighet att uppnå ett avtal som ersätter Kyoto efter 2012. Toppmötet beslutade också att inrätta en fond för klimatet, och det inger ett visst hopp. Annars får man dock söka länge för att hitta något positivt från toppmötet.
Klimatfonden kommer sannolikt att till stor del finansieras med pengar från det ordinarie biståndet, på precis samma sätt som den borgerliga regeringen ger sitt klimatbistånd, och ett avtal om Kyotos efterträdare skulle ha varit klart redan i fjol i Köpenhamn. Nu blir det fortsatta förhandlingar och fortsatt långbänk.
Jag konstaterar att makthavarna i Bryssel, Washington, Stockholm och de andra rika ländernas huvudstäder har långt kvar för att upprätta ett förtroende för klimatförhandlingarna. Stora summor pengar måste överföras till utvecklingsländerna. De fattiga länderna måste kunna ta del av den senaste klimattekniken utan dyra licenser. Sist men inte minst behövs kraftfulla åtgärder för att få ned i-världens stora utsläpp.
Världen har inte råd med ännu en halvmesyr på klimatmötet i Sydafrika nästa år. Det hoppfulla är att det finns otroligt mycket vi kan göra för att minska våra utsläpp. Ja, vi kan - bara viljan finns. Låt mig ta några konkreta exempel på vad Vänsterpartiet vill göra, ofta i samarbete med Socialdemokraterna och Miljöpartiet.
Vi vill minska utsläppen med minst 40 procent till 2020, men till skillnad från regeringen vill vi göra alla dessa minskningar på hemmaplan. Vi vill inrätta ett klimatbistånd som ska vara frikopplat från våra nationella minskningsambitioner, och med detta bistånd ska vi kunna hjälpa de fattigaste länderna att både ställa om sina samhällen och direkt anpassa sig till klimatförändringarna.
I vårt rödgröna särskilda yttrande i detta betänkande föreslår vi inrättandet av ett klimatinvesteringsprogram. Från detta investeringsprogram ska kommuner, landsting och småföretag kunna få finansiering till effektiva klimatsatsningar. Det kan till exempel handla om att energieffektivisera och att bygga ut biogasen, en fortsatt satsning på fjärrvärme, att underlätta för cykling och satsa på klimatinformation till medborgarna.
Det tidigare klimatinvesteringsprogrammet var troligen Sveriges genom tiderna största investeringsfond för klimatet. Tack vare klimatinvesteringsprogrammet minskade utsläppen med drygt 1 miljon ton varje år, och märk väl: Detta är projekt som fortsätter att leverera utsläppsminskningar i samma storleksordning. Trots detta har den borgerliga regeringen valt att skrota denna framgångsrika investeringsfond.
Låt mig bara säga en sak till om klimatinvesteringsprogrammet, Klimp:en. I förrgår gick miljöminister Andreas Carlgren ut med ett pressmeddelande och talade om en rekordminskning av de svenska utsläppen. Under 2009 minskade utsläppen med hela 3,5 miljoner ton - sannerligen en rätt imponerande siffra. Men Carlgren borde tacka oss rödgröna för den bedriften.
Av dessa 3,5 miljoner ton i utsläppsminskningar kommer nästan en tredjedel, ungefär 1 miljon ton, från klimatinvesteringsprogrammet. Det är åtgärder som Carlgren ännu inte hunnit avskaffa som levererar de stora utsläppsminskningarna. Jag uppmanar alla borgerliga ledamöter: Varför inte sätta klimatets bästa i förgrunden och låta Klimp:en leva vidare även efter 2012, då klimatinvesteringsprogrammet till slut löper ut?
Vi rödgröna har ett konkret förslag som ni gärna får stödja. Vid sidan av klimatinvesteringsprogrammet är det sannolikt koldioxidskatten som är det effektivaste styrmedlet för att få ned utsläppen. Därför väljer vi rödgröna att höja den, så att minskningarna kan bli större. Dessutom drar vi in viktiga ekonomiska resurser till klimatarbetet. Det här är allt enligt principen att det är förorenaren som ska betala.
Det är synd att regeringen, som säger sig dela den uppfattningen, inte kommer att föreslå en enda höjning av koldioxidskatten under denna mandatperiod. Eller har jag fel? Miljöministern får gärna korrigera mig i så fall. Av hushållens utsläpp kommer en fjärdedel från maten. Köttindustrin är här den stora klimatboven. Enligt FN-organet FAO kommer hela 18 procent av världens totala klimatutsläpp från animalieproduktionen.
Vänsterpartiet vill därför verka för en minskad köttkonsumtion. Vi har lagt fram en motion som handlar om detta, där vi föreslår att EU ska avskaffa sina köttsubventioner, vi vill ha mer vegetariskt i den offentliga upphandlingen, vi vill ha informationssatsningar vad gäller vegetarisk mat och vegetariska dagar i offentliga inrättningar. Vad gör då vår regering för klimatet?
Ja, låt mig citera statsminister Fredrik Reinfeldt från regeringsförklaringen den 5 oktober i år: "Regeringens bedömning är att redan vidtagna och aviserade åtgärder för de närmaste åren räcker för att nå målet." När han talar om målet menar han regeringens minskningsmål på 40 procent. Inga nya klimatåtgärder, med andra ord!
Så talar en statsminister som skjuter över ansvaret till andra, en statsminister som har sträckt upp fingret upp i luften och känt att nu blåser det inga klimatvindar längre, så han släpper frågan. Fredrik Reinfeldt är en statsminister som har drabbats av klimatpassivitet. Om man inte aviserar några nya klimatåtgärder, ja, då blir det självklart nedskärningar på miljö- och klimatområdet. Det är just därför den borgerliga regeringen kommer att skära ned på det utgiftsområde som vi just nu diskuterar.
Under den här mandatperioden handlar det om nedskärningar på nästan 1 miljard kronor. Man börjar redan nästa år med minskningar på 116 miljoner kronor. Och regeringen behöver inte avisera nya åtgärder på klimatområdet när man kan tillgodoräkna sig stora utsläppsminskningar i form av uppköp av billiga utsläppskrediter, Clean Development Mechanism, CDM, brukar det kallas.
CDM-verksamheten har kritiserats från allt från forskningsinstitut till miljöorganisationer och från utvecklingsländerna. Den svenska CDM-verksamheten granskas just nu av Riksrevisionen. Jag säger inte att det alltid är fel att använda CDM för att minska utsläppen. I mycket begränsad omfattning och väl övervakat kan det vara acceptabelt.
Men när merparten av regeringens projekt går till världens största diktatur, Kina, och när det här har blivit den bärande delen i regeringens klimatpolitik är det någonting som är fel. Regeringen har aviserat i sin klimatproposition att ungefär en tredjedel av minskningarna, 6,5 miljoner ton, ska ske i form av CDM-projekt.
Nu visar en ny utsläppsstatistik att minskningarna i Sverige går fortare än väntat. Då tycker man att regeringen borde dra ned på användningen av CDM-projekt. Det är precis vad miljöministern svarade mig på en skriftlig fråga. Samtidigt slår de borgerliga partierna fast i sitt så kallade jobbmanifest att klimatinvesteringarna i andra länder ska utökas. Det är dags att miljöministern ger ett konkret besked. Ska det bli mer eller mindre av CDM?
Det är dags att bryta den klimatpassivitet som den här regeringen står för. Några konkreta förslag på hur den passiviteten kan övervinnas har vi rödgröna formulerat i vårt särskilda yttrande, och några av dem har jag tagit upp i det här anförandet.