KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunilla Carlsson (M):
Hans Linde har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att Sverige som enskilt land ska öka sitt humanitära stöd till de västsahariska flyktingarna och hur jag ska agera för att få EU och FN att öka sitt humanitära stöd till de västsahariska flyktingarna. Sverige har under de senaste tio åren varit en av de största givarna till insatserna till stöd för de västsahariska flyktingarna.
Stödet har främst kanaliserats via enskilda organisationer som Praktisk Solidaritet samt genom FN:s flyktingkommissariat UNHCR:s och FN:s livsmedelsprogram World Food Programmes kärnbudgetar. Sedan 1998 har vi utöver vårt stora stöd till UNHCR:s och WFP:s kärnbudgetar bidragit med drygt 173 miljoner kronor till flyktinglägren i Tindouf i Algeriet.
Vi för dessutom kontinuerligt en dialog med andra givare och det internationella samfundet om vikten av att bistå med humanitärt stöd till svåra kriser. Situationen i Västsahara diskuteras för närvarande även i EU-kretsen, och där betonas bland annat vikten av att fler givare bidrar. Livsmedelssituationen i flyktinglägren i Tindouf i Algeriet är svår, inte minst för kvinnor och barn. Detta har bland annat Sverige och Echo, alltså EU:s biståndsorganisation, beaktat i sina biståndsinsatser.
Echo har sedan 1993 bidragit med 184 miljoner euro till Västsahara, och 2012 fattade organisationen beslut om ett stöd om 10 miljoner euro. Ett problem för biståndsorganisationerna är att det faktiska antalet flyktingar av olika skäl hittills inte kunnat fastställas till fullo, och detta har till viss del påverkat distributionen av livsmedel. Sverige är en stor givare till World Food Programme och UNHCR:s kärnbudget.
Vårt stöd till dessa organisationer är inte öronmärkt, vilket innebär att det kan användas där det bedöms att behoven är som störst. Bägge dessa organisationer har även närvaro i flyktinglägren. UNHCR bedriver bland annat det viktiga arbetet att genom förtroendeskapande åtgärder underlätta för återförening av familjer som splittrats under konflikten. Under 2013 planerar UNHCR att avsätta 28,3 miljoner US-dollar till Algeriet, varav merparten går till flyktinglägren i Tindouf.
World Food Programme har varit på plats sedan 1986 och arbetar med att bistå med livsmedelsstöd i flyktinglägren. Under 2012 bistod sammantaget organisationen med 29,9 miljoner US-dollar till de västsahariska flyktingarna.
Gunilla Carlsson (M):
Det kommer som sagt att föras en ytterligare interpellationsdebatt om risken för att man inte längre klarar av detta, eftersom den politiska situationen måste belysas. Med frustrerade människor som bara känner att livet rinner bort ökar risken för våld och risken också för övergrepp inne i lägren, allteftersom situationen fortgår på detta sätt utan lösning i sikte.
Vi ska inte underskatta vad alternativet är, att hjälpligt upprätthålla situationen i lägren, genom att man skulle kunna få en helt annan, ännu värre utveckling, genom ökad våldsnivå. Det är därför som det, skulle jag vilja säga, ligger väldigt mycket i Europas intresse att nu se vad som händer, inte minst med de program som är på plats.
Jag vill igen, herr talman, bara dra slutsatsen att jag uppfattar att det finns ett stöd för den modell som vi har i Sverige för fördelning av de humanitära insatserna. Vi behöver nu uppmuntra andra givare att göra mer och framför allt se till att Europa tar ett särskilt ansvar för att fylla de hål som nu kommer. Jag lovar riksdagen, herr talman, att Sverige konstant tyvärr försöker vara upptagen med detta, för här finns det hål att fylla. Det är hål att fylla för de syriska flyktingarna.
Det är hål att fylla för det utsatta palestinska folket, som ständigt är underfinansierat inom ramen för FN:s organisation för palestinierna. Hela tiden möts vi av att det nästan dagligdags kommer påringningar till UD och Sida: Kan ni fylla hålen, för andra drar sig ur? Det västsahariska folket är inte glömt från svensk sida. Vi kommer att upprätthålla detta. Därför tackar jag för att vi fick en möjlighet att belysa och diskutera den här frågan i riksdagen i dag.
Gunilla Carlsson (M):
Jag kan med mycket gott samvete och stort engagemang säga att vi ska värna varje individs rätt till skydd och möta de behov som uppstår när människor försöker fly, som i det här fallet, undan förtryck men också undan ökande fattigdom, utsatthet och våld. Vi har i dag en i det närmaste okontrollerbar situation i Syrien, och många vittnar om att den riskerar att bli ännu värre.
Att möta människorna i kringliggande länder - jag har själv varit i både Libanon och Jordanien för att se hur flyktingmottagandet där går till - och säga att vi, med den lilla rännil som söker sig till Sverige, skulle stänga våra gränser för dem vore mycket illa. Jag anser att vi har ansvar hela vägen. Vi lägger stora resurser på detta. Vi är den tredje största bilaterala givaren i den krisen.
Andra länder bör och ska göra mer. När människor söker skydd i Sverige ska det prövas på ett bra sätt, och vi ska ha ett bra mottagande. Nu har vi rekordhöga nivåer av människor som söker frihet, skydd, säkerhet i vårt land. Då tar vi emot dem. Det är vår skyldighet. Att vi har denna mycket öppna och generösa inställning har också visat sig gagna Sverige.
På så sätt visar vi att vårt engagemang är globalt och att vi även har förmåga att hantera det hela lokalt. Därför är det angeläget att jag som biståndsminister - inom biståndsramen - har hela finansieringsansvaret.
Med den standard vi har i Sverige och med våra höga krav på ett rättssäkert och väl fungerande mottagande är det självfallet dyrare per capita att hantera flyktingar i Sverige än i till exempel Libanon, Jordanien, Irak eller Turkiet, för att ta några andra exempel. Vi gör både och. Varför skulle vi inte göra det?
Gunilla Carlsson (M):
Jag vill inte att någon som bor, arbetar och betalar skatt i Sverige ska skämmas över det engagemang vi har. Tvärtom finns det all anledning att vara mycket stolt dels för att vi har en generös och ambitiös biståndsbudget, dels för att vi har en sammanhållen politik som ska se till att vi tar vårt globala ansvar. Det innebär att vi lever som vi lär. Om 43 miljoner människor är på flykt i världen, är det då för mycket att vi har 1 900 kvotflyktingar? Jag och regeringen tycker inte det.
Det är i enlighet med internationella åtaganden. Jag får frågan om vi avser att minska kostnaderna, det som kommer in i biståndsramen, vad gäller den fruktansvärda katastrof och det mänskliga lidande som finns i Syrien, med risk för regional spridning och destabilisering, och med risk för att vi får ytterligare ökade krav på att människor söker sig till vårt land. Mitt svar är nej.
Vi tänker fullfölja våra internationella åtaganden. När människor söker sig hit vill vi ge dem den möjlighet till skydd och prövning som de har rätt till. Det är vad vi gör. Vi upprätthåller det internationella systemet. Avser jag att minska kostnaderna genom sämre standard? Nej, vi vet att ett rättssäkert och väl fungerande mottagande kostar pengar.
Jag vill passa på att tacka alla de kommuner som nu tar ett stort ansvar för ankommande flyktingar; man bor ju i en kommun när man bor i Sverige. Vi har ett stort ansvar som gör att Sverige likt få andra länder har tagit ansvar också i regioner där flyktingkriserna uppstår.
Vi har inom ramen för UNHCR:s arbete, men också tillsammans med många andra FN-organ, försökt göra allt vad vi kan för att bidra till att de länder som nu tar emot fler flyktingar än vad vi kanske någonsin har gjort ska kunna klara det från dag till dag. Framför allt måste vi se till, herr talman, att vi har en politik som långsiktigt gör att vi inte hamnar i den här typen av situationer, att vi kan förebygga kriser.
Vi måste arbeta för en politik grundad på respekt för de mänskliga rättigheterna och arbeta för demokrati och politiska lösningar för att få stopp på vanvettet i Syrien.
Gunilla Carlsson (M):
Jag är stolt och tacksam för det mottagande som vi erbjuder den rännil av flyktingar som i dag kommer till Sverige. Det stämmer att vi tar en oproportionerligt stor andel av Europas samlade ansvar för att bereda människor som flyr krig och förföljelse en fristad. Vi är också en av de större biståndsgivarna. Även här skulle fler europeiska länder kunna göra mer.
Men det rättfärdigar inte att Sverige skulle dra ned på sina ambitioner, ambitioner som det finns ett brett stöd för i denna kammare. Vi har historiskt klarat anspänningarna när stora mängder människor sökt sig till vårt land undan krig, förtryck och vanvett. Vi har klarat det tidigare tack vare sammanhållningen i vårt land. Vi har klarat det för att kommuner ställt upp.
Människor erbjuds möjlighet att tillfälligt söka skydd för att sedan många gånger återvända. Allt detta bygger på att vi har ett internationellt, globalt, ansvar att se till att systemen fungerar både i Sverige och ute i världen där de stora katastroferna inträffar. Ingen vill egentligen ge upp och lämna sitt eget land. Ingen vill lämna sin region.
Det är därför vi nu lägger ökade resurser på att möta behoven där de är som störst. Men det fråndrar oss inte ansvaret att också se till att vi har resurser för ett bra mottagande i Sverige. Så ser den svenska politiken ut. Det handlar om att stötta fattiga och förtryckta människor och ta ett gemensamt ansvar. Det är jag väldigt stolt över att vi lyckas med.
Gunilla Carlsson (M):
Jacob Johnson har frågat mig om jag kommer att vidta åtgärder så att det svenska utvecklingssamarbetet med Turkiet när det gäller respekt för och efterlevnad av mänskliga rättigheter och jämställdhet samt ökad samhällsdebatt om demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet kan fortsätta kommande år. Trots förbättringar finns det precis som interpellanten noterar fortfarande brister när det gäller bland annat mänskliga rättigheter och jämställdhet i Turkiet.
Det är viktigt att ställa krav på de länder som har ambitionen att bli EU-medlemmar. Bristerna gör att landet inte uppfyller kraven i Köpenhamnskriterierna. Därför är det viktigt att Turkiet vidtar ytterligare åtgärder för att komma till rätta med de brister som i dag finns och som försvårar landets EU-närmande. Från EU:s sida är det samtidigt nödvändigt att upprätthålla EU-medlemskapsperspektivet. Som en av de starkaste förespråkarna för EU:s utvidgning stöder Sverige Turkiets arbete för ett framtida medlemskap i EU.
Konkret sker detta bland annat genom att stödja turkiska universitets arbete med att införa en modern kursplan för mänskliga rättigheter på juristutbildningar samt genom att stärka kvinnors möjligheter på den turkiska arbetsmarknaden. Det svenska samarbetet med Turkiet, som för åren 2005-2013 uppgår till totalt 400 miljoner kronor, har en stor fördel i de goda diplomatiska förbindelser som råder mellan länderna, samtidigt som Sverige upplevs som en engagerad, kunnig och objektiv samarbetspartner.
Sverige stöder även Turkiets EU-närmande genom EU, vars stöd 2012 uppgick till omkring 850 miljoner euro. Regeringen avser att även fortsättningsvis stödja Turkiets utveckling mot ökad demokrati och stärkt respekt för mänskliga rättigheter samt jämställdhet, med målet om ett framtida EU-medlemskap.
Gunilla Carlsson (M):
Tack, Jacob Johnson, för interpellationen men också för det starka engagemanget för Turkiet och inte minst för mänskliga rättigheter! Det är en styrka, tycker jag, att vi i Sverige så tydligt kunde välkomna president Gül hit och att vi kunde hålla enad front om att som goda vänner tydligt påtala de brister som vi ser i Turkiet.
Jag har också tagit del av HTRF:s siffror och även noterat hur situationen är för journalister och bloggare. Pressfriheten är ett annat statistikområde som bakom siffrorna rymmer ett hårdnande klimat, vilket vi har påtalat för de turkiska företrädarna. Det är naturligtvis glädjande, som interpellanten påtalar, det som har hänt sedan president Gül var här.
Förhoppningsvis kan vi långsiktigt se en förändring med samtal och möjligheter att lösa grundläggande problem i Turkiet, inte minst vad gäller kurdernas situation. Jag fick den direkta frågan vad Sverige nu avser att göra inom ramen för det svenska utvecklingssamarbetet. Turkiet är ett på egen hand rikt land, och vi har ett gott samarbete med Turkiets egen biståndsorganisation.
Det är fortfarande ett land där vi skulle kunna fortsätta att bedriva bilateralt utvecklingssamarbete, just för att bistå i ansträngningarna för att kunna uppfylla Köpenhamnskriterierna, och fortsätta att ge stöd till det civila samhällets organisationer och stötta kapaciteten för mänskliga rättigheter, demokrati och yttrandefrihet.
När den nuvarande strategin löper ut kommer vi i Regeringskansliet att påbörja ett arbete där vi överväger goda erfarenheter och andra noteringar. Som ansvarigt statsråd tycker jag att detta arbete har tjänat oss väl och skulle gärna vilja se att vi kunde fortsätta med detta. Därför är det intressant att vi i riksdagen i dag kan ha en interpellationsdebatt om detta. Jag vill dock inte föregå den beredning som bör ske i Regeringskansliet. Jag tackar för interpellationen.
Den är tidsmässigt mycket lägligt ställd.
Gunilla Carlsson (M):
Beredning kommer att ske. Den har ännu inte påbörjats. Jag är tacksam för de synpunkter och inspel som jag har fått. Jag tror att vi i stora delar gör samma analys av situationen. Det som har sagts här visar på en insikt som inte bara finns här i kammaren utan också hos myndigheten Sida.
Sida som biståndsorganisation kan ju inte hållas ansvarig för huruvida Turkiet klarar att uppnå Köpenhamnskriterierna. Däremot kan biståndet katalytiskt spela roll för att komma till rätta med vissa brister och hjälpa till med vissa kapacitetshöjningar som man anser behöver ske.
Därför är jag glad att vi har ett nära och bra samarbete med Turkiet och att vi till exempel med familjeministern jobbar väldigt hårt för att identifiera möjligheter att göra ytterligare för att stärka kvinnors politiska deltagande. Det är ett land som också ekonomiskt har utvecklats enormt. Där kan det kanske också finnas en del för oss att lära om kvinnors ekonomiska deltagande.
Vi har ett ömsesidigt utbyte där vi tillsammans behöver erkänna både brister och framgångar. En sådan framgång är, och där har Sverige varit mycket aktivt, att det turkiska parlamentet nu antagit det fjärde juridiska reformpaketet. Det är ett steg av många som behöver tas.
Det finns anledning att välkomna alla positiva steg som tas och att fortsätta använda våra gemensamma och riktade insatser för att ytterligare bygga kapacitet med den bredd och det engagemang som finns i Sverige för de svensk-turkiska relationerna, som jag bedömer vara mycket bra.
Det är just därför, herr talman, som vi kan ha ett bra bilateralt utbyte, inte bara politiskt utan också genom ett utvecklingssamarbete. Jag tackar så mycket för interpellationen.
Gunilla Carlsson (M):
Jag tackar ånyo för interpellationen och även ta tillfället i akt och tacka riksdagen. De samtal som fördes när president Gül var här var inte bara uppriktiga och tydliga mellan honom och statsministern, utan det var också ett väldigt bra utbyte här i riksdagen som visade på öppenhet och förmåga att möta både positiv och negativ kritik.
Det blev ett bra möte här i Stockholm, som visar på bredden i vårt engagemang. Sedan dess har vi sett att det fjärde juridiska reformpaketet är antaget. Det syftar till att komma till rätta med många av de problem som vi ser i terrorlagstiftningen. Nu handlar det om hur det kommer att implementeras.
Kvinnans roll i Turkiet, mänskliga fri- och rättigheter i allmänhet och pressfrihet, som vi har täckt i denna interpellation, är frågor som vi i det närmaste dagligdags avhandlar i kontakten med våra turkiska kolleger och vänner.
Därför är det bra att det finns en bred uppslutning i det svenska parlamentet kring den svenska samlade Turkietpolitiken och behovet av ett EU-närmande som i sig kanske ytterligare kan hjälpa till att stärka respekten för mänskliga fri- och rättigheter, som vi gemensamt delar.
Gunilla Carlsson (M):
Hans Linde har frågat mig om regeringens avsikter när det gäller biståndet till Latinamerika. Hans Linde har också frågat hur frivilligorganisationer och riksdagen kommer att involveras i beslutsprocessen och hur regeringen ser på de mänskliga rättigheterna i Bolivia. Frågorna som ställs föranleds av att Sida, på eget initiativ, i sitt budgetunderlag till regeringen har presenterat ett scenario som omfattar en utfasning av det bilaterala biståndet till Bolivia, Colombia, Guatemala och Irak.
Regeringen fattar beslut om med vilka samarbetsländer Sverige ska bedriva bilateralt bistånd. Sidas budgetunderlag är nu i sin helhet föremål för analys inom Regeringskansliet inför framtagandet av nästa års budget. Det stämmer att det svenska biståndet till Latinamerika har minskat under senare år. Många av kontinentens länder har över lag haft en positiv utveckling och god ekonomisk tillväxt som har bidragit till minskad fattigdom.
De demokratiska styrelseskicken har utvecklats i en i huvudsakligen positiv riktning. I dag leds länderna på den amerikanska kontinenten av folkvalda presidenter och regeringar, med Kuba som enda undantag. På delar av kontinenten har emellertid många år av inbördeskrig lämnat efter sig samhällen med djupa sociala splittringar och svaga institutioner, och fattigdom utgör fortfarande ett stort problem. Våld och organiserad brottslighet utgör nya hot och påfrestningar.
Kränkningar av mänskliga rättigheter begås fortfarande, och de demokratiska systemen är på sina håll sköra. En viktig aspekt av regeringens biståndspolitik är att den genomgående, oavsett land eller region, ska sträva efter att det svenska biståndet ska upprätthålla en hög grad av effektivitet och god kvalitet samt fylla en strategisk roll. Riksdagen kommer att involveras på sedvanligt sätt genom att regeringens budgetproposition debatteras och beslutas av riksdagen.
Ett stort antal svenska frivilligorganisationer är engagerade i biståndet till Latinamerika, inte minst som biståndsaktörer. Såväl Utrikesdepartementet som Sida har en löpande dialog med dessa, både i Stockholm och genom våra ambassader i mottagarländerna. När det gäller situationen för de mänskliga rättigheterna i Bolivia har Hans Linde citerat något selektivt i Utrikesdepartementets senaste rapport från 2010 om de mänskliga rättigheterna. Det stämmer att Bolivias nya grundlag, som antogs 2009, har utökat det rättsliga skyddet för mänskliga rättigheter i landet.
Men det framgår också av samma rapport att mycket återstår för att omsätta dessa rättigheter i praktiken. Det är också skälet till att det svenska biståndsprogrammet i Bolivia har fokus på just demokrati och mänskliga rättigheter. Utrikesdepartementet kommer inom kort att publicera rapporter om läget för de mänskliga rättigheterna i samtliga länder på den amerikanska kontinenten. Regeringens senaste bedömning av situationen i Bolivia kommer då att framgå.
Rapporterna är en del av regeringens kontinuerliga uppföljning av situationen för de mänskliga rättigheterna i världens länder.
Gunilla Carlsson (M):
Tack även denna gång för att tidsmässigt väl väckt interpellation, för att diskutera hur vi hanterar bland annat Sidas budgetunderlag.
Låt mig, herr talman, börja med att i princip instämma i nästan allt Hans Linde har sagt vad gäller situationen i de tre länder som vi just nu diskuterar och också vad gäller de historiska erfarenheterna och Sveriges mycket starka engagemang, som bland annat har tagit sig uttryck i ett omfattande bistånd.
Det har förmodligen spelat roll, och det har inte minst inneburit att vi har stor respekt med oss i dessa länder och, tror jag, är en rätt uppskattad partner.
Det vi i dag behöver diskutera - det är Hans Linde aningen inne på också, genom hans grundläggande kunskap och förmåga att förstå att biståndet över tid behöver förändras, att biståndet inte kan vara överallt och att biståndet också behöver bedömas utifrån olika kriterier - är att detta är något som vi behöver ta ansvar för, givet Sveriges framtida val av var svenskt bistånd kan göra mest nytta. Herr talman! Svenskt bistånd kanaliseras inte bara via myndigheten Sida.
Vi har också möjligheter att påverka och driva ekonomiska flöden men också politiskt engagemang via multilaterala kanaler. Europeiska unionen är väl den främsta, där vi mycket noga behöver engagera oss och aktivera oss vad gäller EU:s Latinamerikapolitik, vilket vi gör, men vi har naturligtvis också Världsbanken, FN och många andra.
Frågan är nu - det är min utgångspunkt - inte att diskutera länderna utan snarare ta tillfället i akt att ha respekt för att Sida gör ett budgetunderlag utifrån myndighetens bedömningar. Myndigheten har en viss summa pengar för ett förvaltningsanslag för att kunna bedriva långsiktigt bilateralt utvecklingssamarbete, hantera humanitära insatser med mera.
När styrelsen gör ett budgetunderlag till regeringen som kommer med den här analysen, förtjänar det att Utrikesdepartementet och regeringen gör en grundläggande analys av Sidas budgetunderlag.
Sida konstaterar att man inte kan vara överallt och att man har ett antal resurser som behöver hanteras och försöker utifrån sin egen bedömningsgrund göra ett scenario som det sedan är upp till regeringen att värdera i sin helhet och att då väga in många andra aspekter än kanske bara Sidas eget budgetunderlag. Därför kan jag inte, herr talman, ge tydliga besked i dag.
Jag kan bara säga att det svenska engagemanget för Bolivia, Guatemala och Colombia är både historiskt och för framtiden, att vi har en stark politisk närvaro och att vi har bedrivit långsiktigt utvecklingssamarbete men också att vi i allt större grad jobbar tillsammans med de här länderna, som också har förändrats. Det är ingen tvekan om att vi där har ett starkt engagemang.
Men vad gäller den fortsatta beredningen av Sidas budgetunderlag måste vi respektera de beredningsrutiner som gäller i Regeringskansliet och seriöst titta på det budgetunderlag som har inkommit och också göra vägval kring var Sverige ska vara aktiv under de kommande åren med det svenska bilaterala biståndet och hur vi samtidigt i den processen kan fundera på hur vi använder de multilaterala kanalerna kanske ännu mer effektivt.
Gunilla Carlsson (M):
Jag är oerhört stolt och tacksam över det erkännande som svenskt bistånd och myndigheten Sida får av Hans Linde och över den förkärlek som finns till Sveriges egna bilaterala engagemang och att detta har ett sådant starkt gehör i den svenska riksdagen. Det är roligt för mig som ansvarig biståndsminister.
Jag tror också att det är viktigt för oss som multilateralister när vi ser att man kan göra ännu större avtryck och förändringar genom att samarbeta med internationella civilsamhällesorganisationer och internationella multilaterala kanaler och fortsatt och alltjämt kan göra skillnad i Asien, i Latinamerika och i Afrika för att se till att lyfta människor ur ofrihet och fattigdom.
Vår agenda är på båda planhalvorna: En starkt och väl fungerande bilateral myndighet som Sida som gör skillnad i sitt dagliga arbete är en fantastisk tillgång. Men vi kan också genom de multilaterala kanalerna bära vidare det engagemang som finns. Det handlar om att göra både och. Det handlar också om att hitta effektiva kanaler för att använda skattebetalarnas pengar på bästa möjliga sätt och se till att vi är riggade att hantera de långsiktiga åtaganden som vi gör. Därför är jag glad att vi fick denna möjlighet till meningsutbyte. Regeringen kommer att återkomma med sina beslut.
Innan dess hoppas jag att vi kommer att hinna diskutera dessa frågor mer.