KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nyamko Sabuni (L):
Nej, jag väljer inte att se de siffror jag vill se. Jag försöker bara göra skillnad på andel och antal. Det räcker inte för mig med andel. Det räcker inte att minska på antalet styrelseledamöter för att uppfylla denna andel som står i lagstiftningen. Jag vill se fler kvinnor i börsbolagens styrelser. Jag vill se fler kvinnor i börsbolagens ledningar. Det är något helt annat än att tala bara andelar.
Det finns färre kvinnor i bolagsstyrelser som lyder under lagen än innan lagstiftningen infördes. Det finns fler kvinnliga chefer i bolag som inte lyder under lagen. Vi måste ändå kunna säga att det inte är optimalt. Jag förstår den politiska ivern att vilja låta kraftfull, men jämställdhet innebär förändringsarbete. Jag tror verkligen att det behövs flera olika typer av åtgärder. Förändring kommer.
Jag tror inte att det är lagstiftning för bolagsstyrelser som leder till en jämställd arbetsmarknad. Gunvor G Ericson behöver inte övertyga mig om att vi har en ojämställd arbetsmarknad, men jag kommer aldrig att bli övertygad om att det är just antalet kvinnor i bolagsstyrelser som skapar en jämställd arbetsmarknad i vårt land.
Nyamko Sabuni (L):
Isak From säger att frågan äntligen har kommit upp i ljuset den senaste tiden. Jag skulle vilja säga att den här frågan alltid har varit uppe i ljuset. Den höga ungdomsarbetslösheten i Sverige är ju inte ett problem som har skapats under den senaste mandatperioden, utan något som vi har tampats med under hela 90-talet. Det är något som ingen tidigare regering mäktat med att göra något åt.
Som Isak From konstaterade har många åtgärder vidtagits. Det är bland annat en bättre skola för kunskap som också tar hänsyn till dem som vill ha yrkesutbildning i stället för teoretiska ämnen och en ny gymnasieutbildning. Det är viktiga saker för ungdomar och ungdomars framtid. Jag har återigen talat om för Isak From att vi jobbar med en ungdomspolitisk proposition.
Jag tror inte att Isak From förväntar sig att jag just nu ska säga vad den propositionen kommer att innehålla. Jag tänker bjuda in ungdomar och andra för att delta i ett samtal för att få till en bra proposition med åtgärder som är behövliga för att skolan ska fortsätta att fungera bra, för att vägen till arbetsmarknaden ska fungera och för att bostadssituationen för unga ska lösas.
Jag välkomnar Isak Froms idéer i det arbetet framgent. Brist på bostäder till unga är också ett problem som vi har tampats med i många år. Trots subventioner har vi byggt färre bostäder än våra grannländer. Jag kan inte säga exakt var problemet ligger, men jag tror att vi behöver titta på ett antal saker. Det är viktigt att titta på bygglagen.
Det är viktigt att titta på byggnormer. Det är också viktigt att titta på varför kommunernas bostadsförsörjningsansvar inte sköts som det ska. Behöver vi göra något på nationell nivå för att kommunerna ska sköta sitt uppdrag? Jag tror att inte minst frågan om att spara till sitt boende är viktig. Den kommer att bli ännu viktigare i framtiden.
Exakt hur det ska gå till vet jag inte, men jag tror på att stimulera föräldrar att börja spara så tidigt som möjligt åt sina barn för att underlätta framtida tillträde till bostadsmarknaden. Det viktigaste är att se till att barn får utbildning och att de när de har avslutat sin utbildning får en väg in på arbetsmarknaden. Det handlar om att sänka trösklarna in på arbetsmarknaden. Att dubblera arbetsgivaravgiften för unga leder inte till fler jobb.
Att höja restaurangmomsen kommer inte heller att leda till fler jobb. Jag ser fram mot utvärderingen. När man har ett så stort problem med ungdomsarbetslöshet som Sverige har är det viktigt att vidta alla tänkbara åtgärder för att komma till rätta med problemet. Många kommer att fungera, en del kanske inte fungerar. Det är bättre att göra något än att inte göra något alls.
Jag välkomnar en utvärdering av sänkningen av restaurangmomsen för att se vad den kan ha lett till. Det måste ju inte nödvändigtvis skapa nya jobb. Det kanske innebär att man kan behålla befintlig personal. Det är inte heller något dåligt resultat för en reform.
Nyamko Sabuni (L):
Jag har fått en utredning från Ungdomsstyrelsen som hanterar just denna typ av frågor, bland annat kommunernas uppföljningsansvar. Man visar tydligt att bara fyra av tio kommuner säger sig kunna hantera sitt uppdrag på ett bra sätt, så visst har vi en utmaning här. Med den här utredningen som utgångspunkt kommer vi nu att fortsätta vårt arbete. Sedan får vi återkomma till vad för typ av lösningar som propositionen kan innehålla.
Avslutningsvis vill jag säga att de skattesänkningar som Isak From nu fnyser åt är skattesänkningar som faktiskt kan göra att även en lägre lön betyder en lön man kan leva på. Som vi vet har människor i dag mer kvar i plånboken men inte nödvändigtvis därför att lönerna ökat speciellt mycket utan just därför att skatterna har sänkts. Det har gjort störst nytta för dem med låga inkomster eller med medelinkomster. Så skulle det också kunna vara för de allra yngsta vuxna, det vill säga för 19-24-åringar.
Det är bättre med lite lägre lön än att leva på försörjningsbidrag. Att unga människor fostras till att första inkomsten kommer från socialkontoret är inte bra. Det är bättre att veta att man har ansträngt sig, att den lön man får räcker en bit på vägen och att man har en chans att så småningom kunna jobba upp sin lön. Lärlingsanställningar har i andra delar av EU visat sig vara framgångsrika. Jag tycker att det finns anledning såväl för arbetsmarknadens parter som för oss politiker att reflektera över detta.
Jag kommer att göra vad jag kan för att uppmuntra arbetsmarknadens parter att göra precis så som IF Metall gjorde - det vill säga att skriva avtal som innebär att man har ungdomsanställningar till lite lägre löner.
Nyamko Sabuni (L):
Börje Vestlund har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att minska regelbördan för ideella föreningar, till exempel att slopa revisionsplikten för små och nystartade föreningar. Jag håller med Börje Vestlund om att det inte ska finnas mer omfattande regelverk än vad som är nödvändigt.
När det gäller verksamhet som bedrivs med stöd av skattemedel är det dock rimligt och eftersträvansvärt att själva verksamheten och ekonomin beskrivs öppet av den bidragsmottagande organisationen, till exempel i form av redovisningar som granskats av revisorer. En ömsesidig öppenhet mellan den offentliga sektorn och det civila samhället bör kunna bidra till en relation som präglas av respekt och förtroende.
I regeringens proposition En politik för det civila samhället uttrycks några principer för redovisning och återrapportering av givna statsbidrag. En av dessa är att en revisor ska granska den ekonomiska redovisningen och att tillämpliga föreskrifter och villkor har följts. Om det bidrag som har tagits emot uppgått till minst fem prisbasbelopp, motsvarande 220 000 kronor, ska revisorn vara auktoriserad eller godkänd.
Det är rimligt med hänsyn till beloppets storlek. Myndigheter som fördelar bidrag godkänner också att den extra kostnad som kravet på revisors granskning av bidragsanvändningen medför kan tas ur bidraget. I det arbete som föregick propositionen rådde det enighet om dessa villkor. Flera myndigheter har också utarbetat mallar för vad revisorns granskningsrapport ska innehålla.
Exempelvis har Ungdomsstyrelsen när det gäller förordningen om statsbidrag till barn- och ungdomsorganisationer tagit fram mallar och riktlinjer tillsammans med branschorganisationen för revisorer och rådgivare . Dessa presenterades tidigare i år för olika organisationer, och ett nittiotal revisorer och organisationsföreträdare lämnade synpunkter på förslaget.
Frågan om vilken grad av kontroll som bör göras vid offentligt stöd till organisationer är en balansgång mellan å ena sidan låga administrativa kostnader samt organisationers självständighet och å andra sidan kontroll över att skattemedel används på det sätt som är tänkt. Var tyngdpunkten bör ligga kan diskuteras, men regeringen följer propositionens utgångspunkt och riksdagens beslut.
Jag är mån om fortsatt tydlighet när det gäller villkoren för statsbidrag och även om goda relationer till de idéburna organisationerna. Den aktuella frågan följs också upp inom ramen för överenskommelsen inom det sociala området .
Nyamko Sabuni (L):
Återigen håller jag med Börje Vestlund om att vi inte ska ha regler som inte är nödvändiga, framför allt inte för små ideella organisationer med ofta små resurser och medel. Men det är också samtidigt viktigt att det kan redovisas för skattebetalarna att de skattemedel som vi fördelar till ideella organisationer används på rätt sätt. På nationell nivå utdelar vi 10 miljarder kronor per år till föreningar.
Vi måste kunna säga att dessa 10 miljarder går till de saker som medborgarna tycker är viktiga. Vi måste kunna säga att de föreningar som tar emot bidragen är uppbyggda enligt demokratiska grunder, jobbar mot diskriminering och för jämställdhet, bedriver en samhällsnyttig verksamhet och på det sättet kvalificerar sig för att få dessa bidrag.
För de organisationer som får ett bidrag under 220 000 kronor behövs bara en intern revisor, det vill säga den som föreningen själv väljer inom ramen för föreningens medlemsunderlag. För bidrag på minst 220 000 kronor menar vi att beloppen är tillräckligt stora för att en utomstående revisor ändå måste titta på dem. De mallar som nu tas fram med hjälp av branschorganisationen är till för att underlätta för föreningar. De är inte till för att de måste användas av föreningar.
Om föreningar upplever dem som mer krångliga än det regelverk som staten har lagt fram och tycker att de ska följa behöver de inte använda sig av mallarna. De har tagits fram tillsammans med föreningarna, och föreningarna har godkänt att de ser ut som de gör. Jag håller med Börje, och jag följer gärna de regelverk som finns.
Jag har gjort det till en viktig princip för mig när vi jobbar med denna typ av frågor som rör det civila samhället att de hela tiden får vara med i processen, det vill säga att ta fram regelverk och principerna om hur vi ska förhålla oss till varandra. Den proposition som ligger till grund för de regler som nu gäller är framtagen tillsammans med det civila samhället. Den är godkänd av riksdagen. Vi försöker förenkla så mycket som möjligt.
Men det är också viktigt och nödvändigt för mig som statsråd att kunna säga att de 10 miljarder som årligen betalas ut till det civila samhället används på rätt sätt och gör nytta. Framför allt betalar vi med dessa pengar den revisorskostnad som tillkommer. När man då jämför med företagen, som måste betala dessa kostnader från sina egna inkomster, är det någonting helt annat. Jag ser ett mervärde i att företagen får minskat regelkrångel för tillväxtens skull.
För allas skull, också för att vi ska ha dessa 10 miljarder att fördela till det civila samhället, behöver vi ett fungerande företagsliv. Då blir småföretagarnas villkor väldigt viktiga. Det går inte att jämföra regelverk för den ideella sektorn med regelverk som små företag och andra företag i dag lyder under. Det är vitt skilda världar. Det finns mycket mer kvar att göra när det gäller företagandet och regelverket.
Nyamko Sabuni (L):
Kravet på auktoriserad revisor kan inte utgå ifrån hur stor en förening är. Kravet på auktoriserad revisor måste handla om hur mycket pengar föreningen har ansökt om. En liten förening som ansöker om mycket pengar därför att man har en bra idé om en god verksamhet ska inte vara diskvalificerad från att få det därför att man är liten. Man ska få det därför att man har kunnat visa att det finns en kapacitet att genomföra denna verksamhet.
När man väl har gjort det ska det finnas krav på att en auktoriserad revisor ser över att verksamheten har genomförts så som den är beskriven och framför allt att pengarna är använda så som man har sagt att man ska använda dem. Jag kan förstå Börje Vestlunds oro för de mindre organisationerna. Återigen: Om man är väldigt liten och inte har någon kapacitet kanske man inte heller vanligtvis ansöker om större belopp i bidrag, och då behöver man ingen auktoriserad revisor.
Jag blir bekymrad över hur kommunerna i så fall agerar. Vi fördelar ju större medel till organisationer på nationell nivå än vad kommunerna gör, och kommunerna känner sina föreningar på ett helt annat sätt på lokal nivå än vad vi på nationell nivå har möjlighet att göra. Där menar jag att man genom dialoger med civilsamhället kan komma överens om på vilket sätt man kan underlätta verksamheter.
Framför allt om de ska kopiera de regler som finns på nationell nivå kanske de ska ligga på samma summor och inte på summorna under när det gäller krav på auktoriserad revisor. Jag hoppas att de dialoger som pågår mellan ideella föreningar och kommunerna kommer att bära frukt i att det som faktiskt bestäms är någonting som man har bestämt tillsammans, precis som vi gör på nationell nivå. Återigen: De här principerna är överenskommelser som har gjorts tillsammans med det civila samhället.
Jag är beredd, och det står att vi ska följa hur principerna fungerar. Skulle det visa sig i våra årliga återkommande samtal att det är saker som inte fungerar och saker som måste underlättas och förbättras får vi sätta oss i arbete och se till att det blir så. Jag är egentligen inte alls orolig för att detta är en börda som inte går att hantera, just för att vi betalar också för revisorskontroller med bidragspengarna.
Det är inte så att en förening själv måste införskaffa dessa medel för att tillfredsställa staten med de regelverk som staten lägger fram. På det sättet menar jag att det finns en möjlighet för föreningen att tänka: Vad har vi kapacitet till, och vad kan vi mäkta med beroende på vår storlek? Men återigen är det storleken på pengarna som bestämmer regelverket och inte storleken på föreningen.
Jag anser som sagt inte att små föreningar med små medel ska behöva åläggas det regelverk som större föreningar med större medel åläggs i detta fall.
Nyamko Sabuni (L):
Sannolikheten för att någonting går snett i en förening som har fått bidrag är ganska stor och är verklig. De konsekvenser som det innebär till exempel för ett företag som har misskött sig är ganska omfattande när man väl gör denna kontroll. Det är konsekvenser som en ideell organisation inte ska behöva utstå. Därför är det viktigt att vi följer upp från början. Detta är ett sätt att underlätta för föreningar.
Vi kan inte låta dem behandla skattemedel som fördelas till dem hur som helst för att man sedan, fem tio år senare, ska upptäcka att de inte har levt upp till lagstiftningen. Att då tro att de ska kunna ta samma konsekvenser som ett företag - nej, den situationen vill jag inte utsätta någon förening för. Det är människor som jobbar ideellt och som avsätter sin fritid för att kunna bedriva verksamhet. De behöver hjälp genom tydliga riktlinjer som de ska följa. Det här underlättar.
Det är inte bara regelverk som gör det svårt för föreningar. Det underlättar att göra rätt och slippa upptäcka senare att saker har gått fel. Vi har haft problem med politiska ungdomsförbund som har cashat in en massa pengar för uppblåsta siffror över medlemsantal på grund av att vi inte har haft tillräckligt bra kontroll. När man i efterskott har insett det har det blivit stora problem för många av ungdomsförbunden. Detta måste undvikas genom att vi har tydlighet.
Det ska vara enkelt, men det ska vara tydligt och lätt att göra rätt.
Nyamko Sabuni (L):
Eva-Lena Jansson har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att de jämställdhetspolitiska målen fortsättningsvis ska genomsyra regeringens politik inom samtliga ansvarsområden. Inom Regeringskansliet har ett systematiskt arbete med jämställdhetsintegrering bedrivits under lång tid. Mot bakgrund av de erfarenheter vi har skaffat oss beslutade regeringen i mars i år om en ny strategi för hur jämställdhet ska integreras i Regeringskansliets beslutsprocesser.
Varje statsråd ansvarar för jämställdhet inom sitt ansvarsområde. Mitt ansvar som jämställdhetsminister är att driva på, samordna och följa upp departementens arbete. Jag är övertygad om att den nya strategin ytterligare kommer att stärka arbetet med jämställdhetsintegrering. Regeringen har även, under både föregående och innevarande mandatperiod, haft ett stort anslag för särskilda satsningar för ökad jämställdhet.
Av årets anslag på 239 miljoner kronor satsas över hälften på att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Vid sidan av den särskilda satsningen har regeringen tagit initiativ för att främja jämställdhet inom en rad andra områden, såsom kvinnors företagande och jämställdhet i det regionala tillväxtarbetet. Eva-Lena Jansson nämner i sin interpellation uttaget av föräldrapenning.
Jag vill därför framhålla att ett av regeringens jämställdhetspolitiska mål är en jämn fördelning av det obetalda hem- och omsorgsarbetet. Ett sätt att uppnå detta mål är att skapa goda förutsättningar för föräldrarna att dela mer lika på föräldrapenningsdagarna. Genom Försäkringskassan får föräldrarna information om regelverk och ekonomiska konsekvenser av olika val och därmed bättre förutsättningar att ta ett aktivt och jämställt ansvar för föräldraskapet.
De föräldrapenningsdagar som inte är öronmärkta disponeras som tidigare fritt av föräldrarna. För att ytterligare skapa förutsättningar för ett jämställt föräldraskap förenklades jämställdhetsbonusen från och med den 1 januari 2012. Bonusen betalas nu ut till båda föräldrarna, utan ansökan, i samband med föräldrapenningen.
Genom att öka familjernas ekonomiska möjligheter att fördela föräldraledigheten mer jämlikt förbättras förutsättningarna för jämställdhet, och barnets relation med båda föräldrarna stärks. Även jobbskatteavdraget bidrar till att göra det mer lönsamt för föräldrar att fördela föräldraledigheten mer jämställt. I sammanhanget vill jag också nämna att regeringen hösten 2011 beslutat att tillsätta en delegation för jämställdhet i arbetslivet.
Delegationen ska lämna förslag om insatser som kan främja jämställdhet i arbetslivet och minska lönegapet mellan kvinnor och män. Dessa exempel illustrerar hur regeringen arbetar med jämställdhetsintegrering, genom att insatser genomförs på en rad olika områden, i syfte att främja ett mer jämställt samhälle.
Nyamko Sabuni (L):
Jag tackar för det visade intresset för föräldraförsäkringen och dess utformning och också för intresset för regleringsbrevet som styr Försäkringskassans arbete på detta område. Precis som interpellanten Eva-Lena Jansson tror jag att uttaget av föräldrapenningen är viktigt för jämställdheten, inte minst jämställdheten i arbetslivet.
Ju mer fäder tar ansvar för barnen det första året, desto bättre förutsättningar och möjligheter har kvinnor i arbetslivet. Det var för att uppmuntra detta man införde de öronmärkta månaderna.
Det handlar dock om att finna en balans mellan politisk vilja, hur vi vill se att föräldrarna delar på föräldrapenningen, och föräldrarnas önskan att själva bestämma hur de ska dela på föräldrapenningen utifrån familjens levnadsvillkor. Man får se var den balansen går. Just nu har vi två öronmärkta månader, och övriga månader är det upp till föräldrarna att själva avgöra hur de delar.
Målen för jämställdhetspolitiken är fastställda av riksdagen och står fast. Ett delmål handlar om att det obetalda arbetet ska delas lika mellan män och kvinnor. Ansvaret för barnen ingår här. Det som har föranlett debatten är vissa förändringar som har genomförts i Försäkringskassans regleringsbrev.
Försäkringskassans uppdrag kan dock inte vara det som stod tidigare, nämligen att skapa förutsättningar för jämställt uttag. Det är politikens ansvar. Det är vi som genom att formulera politiken i regering och riksdag skapar förutsättningar för föräldrar att dela lika.
Däremot menar jag att Försäkringskassan har ett ansvar att informera om den politik som finns, hur lagstiftningen ser ut, hur jämställdhetsbonusen är utformad, vilka effekter de val man gör i vardagen får för löneutveckling, pension och så vidare i framtiden. Jag tycker att de skrivningar som finns i dag bättre än de tidigare speglar vad Försäkringskassan alltid har gjort och kommer att fortsätta att göra.
Jag tar gärna till mig den diskussion som pågår. Det kanske finns bättre sätt att formulera sig för att få Försäkringskassan att jobba annorlunda. Men min uppfattning är att det är politiken som skapar förutsättningarna. Försäkringskassan informerar föräldrarna, och jag vill se att föräldrarna gör genomtänkta och upplysta val. Eva-Lena Jansson visade också oro för högskolornas arbete för att främja jämställdhet.
Vi håller på med en organisationsförändring inom högskolan. Uppdraget försvinner inte, utan uppdraget kommer att ligga hos de nya myndigheterna. Vi jobbar med en plattform där det kommer att vara viktigt med jämställdhetsintegrering på nationell nivå, där högskolor och universitet ingår, men också på regional och kommunal nivå. Det arbetet pågår.
Vi fortsätter att utveckla jämställdhetsintegreringen i den riktning som riksdagen önskar.
Nyamko Sabuni (L):
Vi talar om två saker. Den fråga som Eva-Lena Jansson ställde tidigare handlade just om genusforskning och hälsa. Det är ett eget forskningsområde som delvis har haft öronmärkta pengar. Men om vi talar om genusperspektiv och jämställdhetsperspektiv i forskning har det funnits tidigare, och det finns fortfarande i dag. Vetenskapsrådet och andra som fördelar forskningsmedel ska se till att de har med sig detta när de bedömer de forskningsansökningar som kommer in.
Detta finns kvar, och det har inte förändrats på något sätt. Vad jag talade om var just hur vi gör med de öronmärkta pengar som i dag faktiskt är en mycket liten summa av forskningsanslaget. Vilka möjligheter skulle inte finnas på detta forskningsområde som jag menar ändå har funnits i tillräckligt många år för att nå en mognad för att faktiskt kunna konkurrera om de stora pengarna? Hur gör vi för att göra dessa pengar tillgängliga också för genusforskare? Det är det som upptar mina tankar nu.
Jag har inte något exakt svar på det. Eva-Lena Jansson får fortsätta diskutera dessa frågor eftersom de är viktiga. Men när det gäller att det ska finnas ett genusperspektiv i den befintliga forskningen fanns det innan jag tog över makten, och det finns fortfarande kvar.
Nyamko Sabuni (L):
Isak From har frågat utbildningsminister Jan Björklund om vad han avser att göra för att snabbt förstärka möjligheterna till yrkeshögskoleutbildningar där efterfrågan finns. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Det är glädjande att intresset för att anordna yrkeshögskoleutbildningar är fortsatt stort, vilket visar på ett gott förtroende för yrkeshögskolan.
Regeringen har under de senaste åren genomfört kraftiga förstärkningar på utbildningsområdet med anledning av finanskrisen och läget på arbetsmarknaden. Yrkeshögskolan har fått extra resurser för att fler ska få utbildning inom områden där det finns behov av utbildad arbetskraft. Andelen beviljade ansökningar om att få starta utbildningar inom yrkeshögskolan har ökat betydligt jämfört med tidigare, från de 18 procent som beviljades 2007 till 28 respektive 29 procent de senaste ansökningsomgångarna.
Efterfrågan vad gäller att få starta yrkeshögskoleutbildningar finns i hela landet. Det är Myndigheten för yrkeshögskolan som har uppgiften att bedöma vilka utbildningar som ska få ingå i yrkeshögskolan utifrån uppställda kvalitetskriterier och tillgängliga resurser. Utbildningarna ska ha en från samhällssynpunkt lämplig regional placering. Med de resurser som står till buds ska yrkeshögskolans utbildningar på bästa sätt svara mot det behov av kompetens som finns inom arbetslivet och inom smala yrkesområden.
Regeringen prioriterar insatser som på olika sätt bidrar till att åtgärda arbetslöshetsproblematiken. Beträffande en förstärkning av möjligheterna att studera inom yrkeshögskolan kommer jag att noga följa hur behoven på arbetsmarknaden utvecklas och vilken roll yrkeshögskolan kan spela i detta sammanhang.