KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Hultqvist (S):
Jag tror att vi i grunden är överens, så det finns inte så mycket att träta om. Försvarspropositionen är på 120 sidor. Det är mängder av beslut som ska effektueras. Ska vi klara det får vi försöka respektera att det finns en rejäl arbetsmängd och att alla frågor inte kan lösas med omedelbar verkan.
Det kommer att ta lite tid, framför allt om ambitionen är att vi ska göra det på ett sådant sätt att saker och ting blir genomförbara och att vi inte går på pumpen i ett senare skede. Jag tackar för debatten. Det är bra att frågor lyfts upp till ytan och får klargöras ibland.
Peter Hultqvist (S):
Jag vet inte om Oscarsson har en framtida karriär som försäljare av artillerisystem framför sig. Han talar väldigt entusiastiskt om detta, och jag har ingen anledning att ifrågasätta engagemanget. Det jag läste upp tidigare om Försvarsmaktens syn på detta är ingenting jag behöver upprepa.
Är det sedan så att försvarsutskottet vill gå djupare i frågan är det helt fritt fram.
Det är inget jag har några synpunkter på eller över huvud taget i någon mening skulle försöka agera i. Det är bara att begära att Försvarsmakten och andra myndigheter kommer och redovisar sitt, och sedan får ni väl diskutera frågan då.
Jag har redogjort för det förhållande som gäller för nuvarande prioriteringar. Jag vill dock bara understryka ytterligare att detta är ett system som inte ingår i krigsorganisationen. Ska man föra in ett sådant här system behöver alltså försvarslogistikplanen justeras.
Då är det rätt stora belopp som måste omfördelas från andra planerade materielprojekt, för då kommer frågan upp vad det är man i så fall måste plocka bort, senarelägga eller omprioritera. Det här är alltså inte bara någon enkel operation, utan det har en effekt även i den delen. Man kan därför fråga sig vilka krigsförhand Försvarsmakten ska nedprioritera till förmån för det här ArtE 740-systemet.
Jag vill också markera att detta inte var någonting som ingick i den försvarspolitiska uppgörelse som riksdagen har ställt sig bakom. Det här är en ny fråga om ett system som inte ingår i nuvarande organisation, som i så fall kommer utifrån.
Dessa saker ska man ha klara för sig när man bedömer ärendet så att inte entusiasmen gör att den typen av fakta försvinner ur resonemanget.
Peter Hultqvist (S):
Jag tror inte att det är rimligt att påstå att det är någon som står här och är oärlig på något sätt. Det blir lite väl högstämt att börja med den typen av debatteknik. Jag har redovisat de fakta som föreligger, de prioriteringar som är gjorda och det som är grunden för Försvarsmaktens ställningstagande i det här sammanhanget.
Då måste väl även Oscarsson fundera på hur öppen han är för att ta in fakta. Det gäller ju inte bara att se det man helst vill se utan även kanske se de svårigheter som finns.
Jag kan bara säga att de här nytillverkade 3D-antennerna som fanns med var någonting som kunderna behöll efter att man avslutade leasingen, så bara det är en uppgift som man bör ha med sig inför fortsättningen. Det här systemet ingår inte i dagens krigsorganisation. Därför är det inte bara att säga att det är någonting som man enkelt kan föra in.
Det är klart att det skulle ha effekter och leda till omprioritering. Det kostar pengar, och i så fall skulle det bli andra fordon och annat som måste bekostas för att klara ut det här exempelvis med telekrigsbataljonerna. Sedan måste man också se de kapaciteter som Försvarsmakten har i dag och som man anser fyller det här behovet.
Det handlar bland annat om korvett typ Visby, det handlar om luftvärn UndE 23 och det handlar om flygande radarstationer. Detta är vad man har bedömt löser det nuvarande behovet. Här någonstans står vi i dag. Processen får fortsätta i försvarsutskottet, så får vi väl se vad som kommer ut av det.
Det finns också en möjlighet för Oscarsson att ta kontakt med Försvarsmakten centralt och fortsätta detta resonemang om intresse föreligger.
Peter Hultqvist (S):
Mikael Oscarsson har frågat mig vad jag avser att göra för att skyndsamt ställa ändamålsenliga försvarsmaktsresurser tillgängliga för polisen. Av 22 § skyddslagen framgår att det är den som äger eller nyttjar ett skyddsobjekt som ansvarar för att objektet bevakas. Av 9 § skyddslagen följer att för bevakning av ett skyddsobjekt får polismän, militär personal eller annan särskilt utsedd personal anlitas.
Den som bevakar ett skyddsobjekt och som inte är polisman benämns skyddsvakt. Vilka befogenheter en skyddsvakt har följer av 10-17 §§ skyddslagen. Försvarsmakten sköter bevakningen av militära skyddsobjekt och, enligt särskilda bestämmelser, statschefens residens.
Jag kan konstatera att det hittills inte har funnits behov i den rådande situationen att utnyttja Försvarsmaktens personal för bevakning av civila skyddsobjekt i större utsträckning än som sker. Det ska tilläggas att Försvarsmakten har möjlighet att lämna stöd till polisiär verksamhet i enlighet med lagen och förordningen om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terrorismbekämpning och förordningen om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet.
I dessa författningar är det reglerat när polisen kan begära stöd från Försvarsmakten, under vilka förutsättningar stöd ska respektive får lämnas samt på vilket sätt en framställning om stöd ska ske.
Peter Hultqvist (S):
Jag måste förhålla mig till gällande lagstiftning. Jag tänker inte stå här och spekulera om eventuella scenarier när det ena eller det andra kan användas. Den förordning som gäller är Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet. Den kallas stödförordningen. Försvarsmakten får efter begäran lämna stöd till statliga myndigheter samt kommuner.
Stödförordningen gäller inte sådant stöd från försvarsmakt som regleras i särskild lag eller förordning. Exempel på sådana författningar är skyddslagen, lagen om skydd mot olyckor och författningarna om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terrorismbekämpning. Stöd får lämnas endast om Försvarsmakten har lämpliga resurser för uppgiften och det inte hindrar den ordinarie verksamheten eller dess medverkan i räddningstjänst enligt lagen om skydd mot olyckor.
Försvarsmakten får lämna stödet enligt förordningen, men det finns ingen skyldighet att göra det. Det är myndigheten själv som bestämmer om stöd ska lämnas enligt stödförordningen. När Försvarsmakten lämnar stöd får myndighetens personal inte användas i situationer där det finns risk för att den kan komma att bruka våld eller tvång mot enskilda.
Det är fråga om bevakning av skyddsobjekt och medverkan i terroristbekämpning samt när det finns möjlighet för Försvarsmakten att ställa helikopterresurser till förfogande. I de här sammanhangen ska det komma en begäran från exempelvis Polismyndigheten.
Vad jag har förstått av dagsläget har polisen inte gjort den typen av begäran. Det är polisen som ska göra bedömningen om polisen saknar tillgång till resurser av sådant särskilt slag som ett ingripande kräver.
Det måste hanteras tillsammans med polisen, och sedan gäller det att det som ska genomföras stämmer överens med gällande lagstiftning. Jag har fullt förtroende för att myndigheterna har förmåga att hantera dessa frågor.
Peter Hultqvist (S):
Det finns ingen anledning att hålla på och övertolka det jag säger, Oscarsson. Du söker så gärna dina öppningar och vrider och vänder på vad jag säger. Faktum är att jag bara har utgått från den lagstiftning som gäller. Jag har inte utlovat någonting mer än detta. Det jag har talat om är att de skyddsuppgifter lagstiftningen gör det möjligt för Försvarsmakten att genomföra ska genomföras.
Man har möjlighet att delta i terroristbekämpning, och man har möjlighet att delta med helikopterförmåga. I lagstiftningen finns det också möjligheter att bistå det civila samhället. Det har Försvarsmakten gjort i samband med bränder, översvämningar och olika typer av olyckor och katastrofer. Det bygger på att myndigheten själv bestämmer om det här stödet och hur det ska lämnas enligt den stödförordning som gäller.
Det här är saker som man inom gällande lagstiftning får hantera på myndighetsnivå. Det är det jag har gett besked om här. Det finns alltså ingen anledning att hålla på och tolka in vare sig det ena eller det andra. Jag har inte utlovat några lagändringar. När det gäller beredskapspolisen är naturligtvis det register som finns en resurs.
Det här avskaffades av den förra regeringen, och Oscarsson var en av dem som ingick i det parlamentariska underlaget under den tiden. Det som nu sker är att man inom ramen för totalförsvarsplaneringen som vi startar får titta på även den här resursen och vad vi skulle kunna ha för nytta av den i framtiden. Men det finns inga pengar avsatta i det här läget, bör man också säga.
Nu vill jag inte ha någon övertolkning av det här heller - att jag skulle ha utfäst något löfte eller öppnat för någonting. Jag har bara konstaterat att när det gäller beredskapspolisen är den uppförd på dagordningen igen, och det är någonting man får titta på i samband med hela totalförsvarsplaneringen. Men det är inte en process som jag vill föregå.
Peter Hultqvist (S):
När det gäller beredskapspolisen är det inte så att jag har nekat till att se över möjligheterna. Däremot har jag hänvisat till att det får ske inom ramen för det som man tittar på när det gäller totalförsvarsplaneringen. Därefter får man återkomma med eventuella besked och synpunkter.
När det gäller att utnyttja Försvarsmaktens resurser bör man göra det inom ramen för den lagstiftning som gäller om skyddsobjekt och möjligheten att använda Försvarsmakten i terroristsammanhang och att använda helikopterresurs. Sedan har vi också den stödförordning som finns i förhållande till det civila samhället. Det är där vi kan titta på möjligheter att använda försvarsmakt.
Men det bygger på ett reellt läge, och det bygger på begäran från exempelvis polisen när det gäller den här lagstiftningen. Det är myndigheterna som hanterar den typen av frågor. I dagsläget är det inte riksdagsfrågor utan myndighetsfrågor.
Så ser läget ut, och då tycker jag att man ska använda de lagar och möjligheter som finns och att myndigheterna ska jobba vidare med den typen av ärenden. I övrigt får jag önska Oscarsson en god jul och ett gott nytt år.
Peter Hultqvist (S):
Någonstans måste man börja. När det gäller totalförsvaret är det en förmåga med en rejäl förbättringspotential. Vi börjar från en låg nivå, vilket vi nog kan vara överens om. Det är fråga om många myndigheter, många verksamheter.
Det rutmönster, kopplingsschema eller vad vi väljer att kalla det, som Allan Widman visade upp om läget 1985 visar hur komplext och omfattande det var - och kan bli i framtiden. Det handlar om kommuner, landsting och länsstyrelser, men det handlar också om enskilda företag, om olika näringsverksamheter.
Det är hela bredden i samhället som ska utgöra stöd för ett militärt försvar men även kunna utföra uppgifter av ren krisberedskapskaraktär. Nu tar vi ett första steg.
Vi har lagt ett direktiv om att det till juni nästa år ska presenteras en grundlinje gällande totalförsvarsplaneringen för att få igång det hela på ett sammanhållet sätt. Självfallet måste ett sådant arbete ske i samverkan med många olika aktörer.
Det måste finnas centraliserade inslag i det, men det måste också finnas starkt decentraliserade inslag när det så att säga värker ut i full kraft. Jag tycker inte att det är rättvist att ge en bild av att regeringen har någon sorts tro på att det i varje detalj går att toppstyra det. Det vi nu gör är att först och främst få igång arbetet med en totalförsvarsplanering. Det har legat för fäfot under lång tid.
Jag tror inte att det i praktiken kommer att bli en återgång till hur det en gång såg ut. Det är bra att ta del av historien, och det är bra att ta del av den typen av kartbilder som Allan presenterar, men jag tror att det kommer att se ut på ett annat sätt i framtiden.
Därför måste vi bygga ett totalförsvar som svarar mot de krav och de hotbilder som finns i dag. Ytterst är det situationen med höjd beredskap och krig som måste vara måttstocken för de resultat som vi ska mäta mot. Jag är väl medveten om och har ett fullständigt öppet sinne för att det inte är en resa som är gjord på kort tid, utan det är ett uppbyggnadsarbete som kommer att ta tid.
Det finns i dag inte heller resurser avsatta mer än till det inledande arbetet, som vi nu ska göra. Efter det får vi ta ställning till hur vi fortsätter uppbyggnadsarbetet. Det är en nödvändig uppgift, och den prioriterade uppgiften i det första skedet blir stödet till det militära försvaret. Man kan naturligtvis fördjupa sig i vem som ansvarar för vad och vilka departement som är delaktiga.
Jag kan bara konstatera att i de planeringsdirektiv som regeringen gett är vi tydliga. Beredningsmässigt är det ett arbete som både Justitiedepartementet och Försvarsdepartementet deltagit i.
Peter Hultqvist (S):
Nu börjar vi arbetet. Den första prioriteten är stödet till det militära försvaret. Jag vet inte om det viktigaste och mest prioriterade när man drar igång detta och ska skapa de första skisserna på hur det hela skulle kunna se ut och utvecklas är att inrätta en chefsnämnd.
I svaret säger jag att vi för närvarande inte kan se något behov av att skapa en organisationskommitté för upprättandet av detta. Det är den formulering som jag har gett. Hur det hela kommer att se ut i en framtid behöver jag inte peka ut nu eller säga med bestämdhet.
Men vi har valt att inte fokusera på att nu inrätta nya kommittéer och olika grupper, utan vi har valt att fokusera på att skapa en inledande fas där vi får igång jobbet med de inledande myndigheterna. Självklart kan detta successivt vidgas. Vi har heller inget slutdatum för arbetet med ett modernt totalförsvar.
Detta är en verksamhet som inte har bedrivits på många år, och det är ett mödosamt och långsiktigt arbete att få detta till stånd. Det som nu inleds måste bedrivas i olika etapper. Regeringen håller öppet för att återkomma med närmare anvisningar och särskilda beslut allt efter hand som jobbet fortlöper.
Jag har inte stängt några dörrar, men jag vill ha en ordentlig start på det, där man börjar med att skapa en plattform, så att inte alltihop försvinner in i ett uppdrag som sträcker sig så brett och har så många inblandade att vi tappar fart redan i inledningsskedet.
Det mest realistiska i den situation vi har är att börja på det sätt vi nu har valt. Sedan får vi se framöver hur vi utvecklar arbetet. Självklart ska det nationella säkerhetsrådet, som leds av statsministern, ha en roll och aktiveras i samband med alla typer av kriser som kan drabba Sverige. Det är också en verksamhet som redan pågår.
Det är en befintlig, existerande enhet som kommer att verka, och den får också sättas in i den här typen av sammanhang och händelser.
Peter Hultqvist (S):
När det gäller det nationella säkerhetsrådet vill jag säga att det ena inte utesluter det andra. Det förs strategiska diskussioner, och det görs analyser. Kriser och aktuella händelser är också sådant som präglar arbetet. När det gäller de berörda myndigheterna vill jag säga att det är på detta sätt vi inleder nu.
Vi ser detta som ett långsiktigt arbete som ska bedrivas i etapper. I takt med att jobbet utvecklas måste inte bara den här typen av myndigheter utan också det civila samhället på djupet och på bredden involveras. Annars bygger vi ju inget totalförsvar. Totalförsvar är en bred helhet och handlar ytterst om hela samhällets mobiliseringskraft.
Nu gäller det att komma igång, så att vi får en start på en verksamhet som antingen har legat för fäfot eller har pågått på en mycket låg nivå. Eftersom jag i mitt uppdrag har lärt mig att man måste vara oerhört noggrann med orden säger jag det jag sa tidigare: Det finns för närvarande inget behov. Det var så jag formulerade mig.
Sedan får jag önska Allan Widman god jul och gott nytt år och tacka för hans engagemang i alla frågor som rör försvar och säkerhet. Jag vill också önska fru talmannen och presidiet god jul och gott nytt år.
Peter Hultqvist (S):
Stig Henriksson har frågat mig om jag delar den historiebeskrivning avseende Försvarsmaktens flygskola som Henriksson återger i interpellationen. Vidare har Stig Henriksson frågat mig om det görs några analyser i efterhand för att utröna orsakerna till den här typen av till synes irrationella och kortsiktiga beslut och om det görs efterkalkyler för att beräkna kostnader mot tänkt besparing alternativt effektivitetshöjning.
Han har också frågat mig vilka slutsatser som i så fall har dragits av sådana erfarenheter samt hur det säkras upp att slutsatserna tillämpas i kommande förändringsarbete. Vad gäller exemplet med Försvarsmaktens flygskola delar jag i allt väsentligt Stig Henrikssons historiebeskrivning.
Jag kan konstatera att det är flera regeringar som bär ansvar för de olika beslut som har fattats avseende Försvarsmaktens flygskola under årens lopp. Eftersom Försvarsmaktens grundorganisation är riksdagsbunden är det också flera olika riksdagsmajoriteter som delar på detta ansvar. Att söka skulden till dessa beslut är emellertid knappast konstruktivt i dagens läge.
Av den anledningen har jag inte heller sett det som fruktbart eller nödvändigt att i efterhand söka kostnadsberäkna eller på annat sätt analysera alla de beslut som har fattats av tidigare regeringar. I stället har denna regering valt att med brett politiskt stöd fokusera på att öka den operativa förmågan hos våra krigsförband och säkerställa den samlade förmågan i totalförsvaret. I detta syfte har försvarsanslagen höjts. Självfallet försöker vi undvika att upprepa tidigare misstag.
En viktig lärdom är att utgå från en realistisk bild av dagens situation både vad gäller läget i Försvarsmakten och vad gäller den säkerhetspolitiska utvecklingen. Några mer omfattande grundorganisatoriska förändringar har inte gjorts sedan 2004 års försvarsbeslut. Inga nya grundorganisatoriska förändringar är i dag planerade.
Regeringens ambition är att genom en tydlig prioritering av krigsförbandens krigsduglighet och den samlade operativa förmågan säkerställa att strategiska och hållbara politiska beslut fattas. En annan lärdom är att fokusera på den operativa förmågan i närtid och att inte förlora oss i en planering som ligger decennier fram i tiden.
Självfallet måste vi ofta fatta beslut som följer oss många år framåt, men vi får inte bygga besluten enbart på en rationalitet som uppstår i en avlägsen framtid. Exempel på detta kan vara kostnadsbesparingar som uppnås först långt fram i tiden. Situationen i vår omvärld är osäker och kan förändras snabbt.
Det är därför avgörande att rikta fokus mot att under de kommande fem åren öka den operativa förmågan hos krigsförband och säkerställa den samlade förmågan i det svenska totalförsvaret.
Peter Hultqvist (S):
Försvarsmakten och det som sker när det gäller olika typer av förändringsarbeten granskas också via Riksrevisionen. Man kommer kontinuerligt med olika typer av rapporter. Det är rapporter som utskottet har att informera sig om. Med utgångspunkt från detta kan man i olika sammanhang göra olika ageranden.
När jag var ordförande i utskottet vet jag att jag vid ett antal tillfällen utifrån redovisningar som kom revisionsvägen tog initiativ till diskussioner med regeringen. Det handlade då kanske om mer aktuella saker än hela historien bakom Flygskolans verksamhet, vilken jag tror i dag totalt sett omfattar ca 100 år.
Jag förstår att Stig Henriksson inte söker vare sig skuldförhållanden eller syndabockar. För regeringens politik och för mig som försvarsminister har det här första året i väldigt hög utsträckning präglats av frågan om hur vi ska se på tillvaron framåt - hur går vi framåt?
Utifrån senare års erfarenheter av och debatter om omorganisation, byråkrati och olika typer av administrativa problemställningar inom ramen för Försvarsmakten har vi i den överenskommelse vi nu har gjort brett mellan partierna valt att koncentrera oss på en huvuduppgift, nämligen hur vi ökar den operativa militära förmågan.
Hur höjer vi den nivån med tanke på omvärldsläget? Där har riksdagen också möjliggjort en utökad ekonomisk ram som innebär investeringar i en lång rad olika vapensystem. Prioriteringen har alltså legat på framtiden och kanske mindre på att ägna kraft åt det som har varit.
Jag tror att i varje givet läge, om man ska göra olika typer av omorganisationer i framtiden inom Försvarsmakten, startar man på den punkt där vi befinner oss i dag. I varje sådant givet läge finns det kanske anledning att också titta på hur historien har varit i sammanhanget och utifrån det dra slutsatser.
Förhållandet att vi från departementssidan nu inte gör någon total analys av exempelvis Flygskolan, för jag noterar ju att Stig Henriksson säger att det är ett exempel, innebär alltså inte att man inte i ett förändringsarbete kan tillvarata eventuella historiska erfarenheter och synpunkter.
Peter Hultqvist (S):
I Sälen tog jag upp lite av det som Stig Henriksson talade om, fast på ett annat sätt. Jag sa i mitt anförande på Folk och Försvars konferens att en viktig erfarenhet för framtida försvarspolitiker kan vara att ta till sig att det går snabbt att rasera, men det tar lång tid att bygga upp. Det är en generell erfarenhet som man kanske måste göra.
Försvarsmakten har förändrats oerhört sedan kalla kriget, och det kanske i många stycken har varit rimligt och rätt. Men det är också så att många förmågor har blivit väldigt smala, och när vi nu börjar titta på verksamheten och måste investera i framtiden ser vi hur lång tid en återhämtning tar. Det är liksom inte gjort över en natt.
Det är stora pengar, det är utbildningar som ska genomföras och det är övningsverksamhet som gång på gång ska genomföras för att det hela ska fås att fungera. Mer av en grundläggande stabilitet i den långsiktiga planeringen av Försvarsmakten tror jag därför är en väldigt viktig erfarenhet som man bör dra och som framtida beslutsfattare och försvarspolitiker kanske bör ha med sig.
Det här handlar om att det som ser säkerhetspolitiskt bra ut ena året kan vara väldigt förmörkat nästa år, och dessa förändringar kan gå väldigt fort. Jag tycker också, precis som Stig Henriksson, att det kan vara intressant att diskutera backspegeln från tid till annan, särskilt när man ska göra en konkret förändring på ett specifikt område.
Men det kan också vara klokt att göra det generellt när vi ska diskutera hur framtidens försvarsmakt ska göra. Däremot är jag inte i dag beredd att ta några initiativ till särskilda analyser som efterfrågas i interpellationen. När det gäller Riksrevisionens rapporter har de genom åren visat många olika saker.
Det är system som har blivit dyrare än det är tänkt, och det är leveranser som inte har fallit in när de ska. Det är beräkningar när det gäller förutsättningarna för förändringsarbeten som har visat att de inte håller i konfrontationen med verkligheten. Här finns naturligtvis mycket erfarenhet som är dokumenterad och som man kan ta med sig in i framtida beslutsprocesser.
Sedan är det klart att det alltid finns en balansgång mellan vad som är den generella målstyrningen av en verksamhet och vad som är detaljstyrning. Men när det gäller exempelvis de investeringar som ska ske i olika system inom Försvarsmakten, framför allt på vapensidan, är de kopplade till resursavsättning som i sin tur är direkt kopplad till riksdagsbeslut.
Detta är en typ av beslutsprocesser som är väldigt svåra att komma undan om vi ska ha någon form av politiskt grepp över verksamheten. Det gäller på ett likartat sätt den grundläggande personalförsörjningen som oavsett hur vi vrider och vänder på det blir ett politiskt ansvar när vi ser att de heltidsanställda soldaterna hoppar av i förtid och vi har svårt att rekrytera deltidsanställda.
Då kan inte vi politiker bara säga att det måste Försvarsmakten reda ut. Vi måste också titta på personalförsörjningen i sin helhet, och det gör vi nu bland annat via en utredning som ska presenteras i augusti.
Peter Hultqvist (S):
Jag tror att vi har avhandlat det här ärendet i rätt många olika dimensioner. Vi har konstaterat att Riksrevisionen har en hel del material på olika områden som både utskottspolitiker och jag som statsråd bör ha med i bedömningarna.
Tack för debatten!