KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ola Johansson (C):
Jag kan inte säga exakt på dagen hur länge sedan det var Saabfabriken stannade. Men det faktum att ingen har haft någonting att göra med att bygga bilar under en väldigt lång tid i bilfabriken i Trollhättan eller att underleverantörerna inte har haft några delar att leverera är ju ingen nyhet.
När det gäller de arbetstillfällen som vi säger måste skapas handlar det framför allt om de Saabarbetare som i dag står inför utsikten att för en gångs skull få lön. Men när det gäller övriga arbetstillfällen i Saab är det en pågående process.
Ola Johansson (C):
Också jag vill tacka justitieministern för det svar vi har fått. Tack också till Hans Hoff för att du har ställt interpellationen så att vi kunde få ta del av detta svar i dag! Jag delar till fullo synen i din problembeskrivning. Svaret är viktigt för Hallands invånare, och för polis- och åklagarmyndighet inger det trots allt goda förhoppningar. Att svaret blev vad det blev visar väl att våra gemensamma ansträngningar inte har varit helt förgäves.
Jag tänker på alla skrivelser, studiebesök och uppvaktningar som på ett sakligt och övertygande sätt har bidragit till att ge en bild av hur läget ser ut i Halland - det enda län i landet som saknar ett eget häkte.
Mot bakgrund av den situation som polismyndigheten beskriver är häktesplatser i Halland något som behövs, både för att minska de olägenheter som Hans Hoff beskriver och för att avsevärt förbättra resursutnyttjandet inom myndigheterna och rättsväsendet som helhet. En ansvarsfull politik innebär att man använder de ekonomiska resurser som finns på bästa sätt. Besparingar ska inte göras så att kostnader uppstår någon annanstans.
I Halland har de senaste tre åren mellan 200 och 250 personer suttit häktade varje år. Länspolismästaren berättar för oss att det vid ett tillfälle i våras fanns 23 personer samtidigt häktade i länet.
Det fanns fyra i Karlskrona, två i Kristianstad, sex i Borås, sex i Göteborg, två i Växjö, en i vardera Mariestad och på Skogomeanstalten samt en som var under placering, det vill säga att man inte visste var man skulle göra av vederbörande. Häktena i Ystad och Malmö har, som Hans Hoff nämnde, också använts för hallänningar.
När Kriminalvårdens transporttjänst har kapacitetsproblem måste polispatruller från olika delar av länet kommenderas, ibland på övertid, vilket kostar mer, för att köra häktade mellan de här olika orterna och tingsrätterna i Halmstad och Varberg. Under ett dygn, den 30 mars i år, körde tre polispatruller sammanlagt 20 timmar i bil. De här timmarna hade gjort betydligt bättre nytta i länet.
Lägg därtill olägenheterna för de häktades anhöriga och för utredare, jurister och biträden som måste göra dessa resor i samband med utredningar och förhör. Jag vill inte på något sätt förringa de här personernas kompetens och utbildningsnivå, men man kan ju tycka att deras dyra arbetstid borde användas på ett bättre sätt än till att sitta bakom ratten i en bil.
All den här informationen har jag tagit del av när jag i september, tillsammans med justitieutskottets vice ordförande Johan Linander från Centerpartiet och kommunstyrelsens ordförande i Hylte Lennart Ohlsson tillika från Centerpartiet, besökte Polismyndigheten i Halland.
Utöver mitt tack till justitieministern och till ledamoten Hans Hoff vill jag också tacka länspolismästare Klas Johansson i Halland och hans medarbetare samt Johan Linander för deras sätt att framföra fakta till dem som har möjlighet att påverka Kriminalvården att förändra situationen i Halland.
Ola Johansson (C):
Halland är, vilket redan konstaterats i den här debatten, det till folkmängden sjunde största länet i Sverige - och en av de snabbast växande regionerna, skulle jag vilja tillägga. Även med dess nuvarande gränser växer vi befolkningsmässigt. Jag kommer från Kungsbacka kommun, som ligger längst i norr. Kommunen har mer än 76 000 invånare och växer årligen med en bra bit över tusen personer.
Den är en del av storstadsregionen och påverkas på många sätt av närheten till Göteborg. Det är 20 minuters pendlingsavstånd med tåg.
Närvaron av polis behövs, och frågan om häktets placering i Halmstad, eller var det nu ska vara, är en länsfråga som trots det upplevda avståndet mellan Kungsbacka och Halmstad engagerar Kungsbackaborna starkt.
Jag är helt överens med justitieministern om att samverkan är det bästa sättet att använda medlen; det ger största möjliga kvalitet och resursutnyttjande. Vårt engagemang har visat sig i medierna. De skrivelser som polisstyrelsen, landshövdingen och regionstyrelsens ordförande tillsammans med de sex kommunstyrelseledamöterna skickat till justitieministern har uppmärksammats.
Hallandsbänkens ledamöter, i dag framför allt Hans Hoff men också vi andra, är engagerade. Hans Hoffs interpellation har bidragit till att vi fått ett svar, även om det kunde ha varit något tydligare. Alliansens ledamöter har skrivit en gemensam motion som jag varit med och initierat. Nu är det ett par veckor kvar till jul, och i dag är fyra ledamöter, som representerar tre partier och tre kommuner, närvarande.
Samtliga politiska partier i Halland utom Sverigedemokraterna har engagerat sig i den här frågan, vilket är glädjande. Det är viktigt att vi når fram till de personer som har möjlighet att påverka. Jag upplever att vi har gjort det.
Ola Johansson (C):
Det sista begrep jag inte, Jan Lindholm. Jag är ledsen, men jag är inte lika smart som du. Däremot lyssnar jag bra. Du hörde inte vad jag sade. När jag talade om ansvarsförsäkringar talade jag om vem som är förmånstagare till en ansvarsförsäkring. Jag blandade inte ihop summorna. Jag lade inte till några ansvarsförsäkringar utöver de 12 miljarder som vi har diskuterat. Det jag sade var att konventionsstaterna har förbundit sig om ytterligare 300 miljoner euro, vilket gör att vi kommer upp i summan 15 miljarder kronor.
Det var det jag sade. När det gäller tiden direkt efter folkomröstningen var jag också med på den tiden. Det gick ganska många år innan det över huvud taget gjordes några blocköverskridande överenskommelser. Det var flera regeringar på 80-talet som inte tog sitt ansvar i den delen.
Ola Johansson (C):
Retoriska frågor besvarar jag inte. Jan Lindholm beskrev en verklighet i Miljöpartiets förslag. Om jag hörde rätt sade Jan Lindholm att aktieägare inte skulle drabbas. Nu säger han att aktieägaren kommer att drabbas vid ett ansvarsgenombrott. Han beskrev också en verklighet där ägarbolagen var fristående bolag. Vilka äger aktierna i de fristående bolagen?
Jo, det gör ju i så fall ägaren, och det handlar om ett aktieägarförhållande. Jag tror att Jan Lindholm väl illustrerar komplikationerna med att skapa en sådan här lagstiftning. Sedan vill jag läsa upp vad som står i betänkandet på s. 5: "Vidare ska staten tillsammans med andra konventionsstater betala ytterligare ersättning till skadelidande med högst 300 miljoner euro. Genom den nya lagen höjs alltså den sammanlagda garanterade ersättningen från 6 miljarder kronor till 1 500 miljoner euro .
Statens återkravsrätt gentemot anläggningshavare är obegränsad." Detta innebär således att jag har rätt och Jan Lindholm har fel.
Ola Johansson (C):
Den frågan var inte retorisk. Det går att läsa sig till svaret. Det handlar om ratificeringen av tilläggsprotokollet till Pariskonventionen från 2004 som inte alla stater som står bakom Pariskonventionen ännu har godkänt. Det innebär att vi väntar på Italien, Belgien och Storbritannien. Belgien och Storbritannien förväntas ratificera det under detta år.
I det underlag som jag kan läsa står det att Italien har val 2013, och vi vet hur det gick med det valet. Sannolikt kan det dröja. Det gläder mig då att Margareta Cederfelt har fått besked som inte jag har fått i mitt underlag som innebär att det finns tankar och funderingar på att förbereda en proposition på detta område. Vi ser fram emot det, och det är härligt att vi kan förlita oss på att regeringen tar frågan på allvar.
Ola Johansson (C):
Vad Centerpartiet vinner på detta är tämligen ointressant. Det är vad Sverige, mänskligheten, miljön och klimatet vinner på detta som är den intressanta frågan. Jag kunde i mitt anförande konstatera att vindkraften efter 2006 har ökat från 1 terawattimme till 7 terawattimmar.
Det är det påtagliga resultatet av denna överenskommelse som gör att vi nu står och diskuterar gränser för försäkringsbelopp, som är en väldigt viktig detalj i energiöverenskommelsen. Hade jag fått ställa en retorisk fråga, vilket jag inte får, hade den i så fall handlat om verkligheten när det gäller ansökningar om ny kärnkraft. Ännu så länge är ingen sådan ansökan inlämnad.
Det vi ser är en utveckling av förnybar energi i väldigt stor skala - i större skala än vad vi någonsin har sett under någon regering under annan ledning. Det ska bli intressant att se vilka besked som i praktiken kommer ut av ledarskap i de samlade oppositionspartierna kring den här frågan.
Ola Johansson (C):
Detta är riktigt spännande! Det är möjligt att jag var lite otydlig i mitt anförande. Som jag sade där nämnde Jan Lindholm att vi inte ska uppfatta det som att det Miljöpartiet föreslår är något som innebär att vanliga aktieägare drabbas. Nu beskriver han den här verkligheten med de fristående ägarbolagen, som ägs inte bara av en moder eller kanske inte alls av en moder utan av olika aktörer. Det kan vara enstaka energibolag.
Det kan vara Jan Lindholm själv, och det kan vara ytterligare konstellationer av aktieägare som motsvarar bilden av de parter som alltså inte kommer att drabbas av Jan Lindholms förslag. Då är min fråga: Vad menar Jan Lindholm då med att inga aktieägare kommer att drabbas om det är den här typen av ägarbolag som åsyftas, som har flera olika ägare, som inte har en moder och som inte ingår i en koncern?
Ola Johansson (C):
Vi kan vara överens om att det är en god ambition att inte skattebetalare, det vill säga normala skattebetalare som inte ens äger aktier i något, ska drabbas. Men det Jan Lindholm försöker beskriva är utformningen av det här ansvarsgenombrottet. Hur ska man kunna skapa en lagstiftning som i någorlunda paritet med svensk bolagsordning kan reglera att det är de ansvariga som drabbas, inte de som inte är ansvariga?
Hur ska en sådan lagstiftning utformas? Det är väldigt viktigt för dem som lyssnar på den här debatten att förstå hur Jan Lindholm kan påstå att vi ska utforma en lagstiftning som inte drabbar normala aktieägare utan andra aktieägare. Hur menar Jan Lindholm att det här ansvaret och definitionen av ansvaret ska särskiljas? Vad är det som säger att inte Scania har ett ansvar, om det nu skulle vara så att de är aktieägare?
Vad är det som säger att ett kraftbolag har ett ansvar eller inte har ett ansvar om det kraftbolaget ägnar huvuddelen av sin verksamhet åt att producera vindenergi men äger en del i ett företag som producerar kärnenergi?
Ola Johansson (C):
Jag tolkade Jonas Gunnarssons fråga, den sista, som: Är inte detta en fråga som vi ska göra någonting åt? Jo, det är just det som var poängen i mitt anförande; det här är en fråga som vi ska göra någonting åt. Egentligen handlar det här, som jag sade i inledningen av mitt anförande, till syvende och sist om hur vi fostrar våra söner och döttrar. Det kanske inte är ett svar som Jonas kommer att nöja sig med, men det är ändå där det börjar. Vi bygger därifrån.
Jag talade om den förnämliga utbyggnaden av förskolan, som Socialdemokraterna ska ha stor kredd för förstås. Den har skapat möjligheter för arbete och företagande också i de sektorer som vi talar om, nämligen den offentliga sektorn, där ett förbud mot företagande har rått under en väldigt lång tid och där det nu öppnas möjligheter för att fördela den ekonomiska makten jämnare mellan män och kvinnor genom att det skapas möjligheter att starta företag.
Margareta Cederfelt beskrev på ett förnämligt sätt de åtgärder som vidtagits. De fakta har jag inte med mig, så jag hänvisar i de delarna till hennes argumentation. Är inte detta rätt väg att gå? frågar Jonas Gunnarsson mig. Jag menar att målet är viktigt. Den fråga som vi ställer oss här i dag: Är det lämpligt att vi ska stifta lagar på EU-nivå kring detta?
Vi har haft diskussion om hur vidlyftiga direktiven egentligen är i sin beskrivning av hur man ska göra. Jag kan notera att det finns en beskrivning av hur meriter ska värderas. Jonas Gunnarsson var själv inne på det i sitt anförande, där han beskrev det som ett anställningsförfarande där meriter ska värderas lika. Jag vill flagga upp för risken för att det här meritvärderingstänket mycket väl kan vara till förfång för målet att öka andelen av det underrepresenterade könet.
Om meriter ska värderas lika finns det en risk för att önskemålet att kvotera in det underrepresenterade könet motverkar sitt eget syfte. Jag menar att det finns en fördel med att kunna värdera meriter olika och därmed få en jämnare fördelning mellan könen.
Ola Johansson (C):
Tack, Jonas Gunnarsson! Om jag ska komma ihåg rätt får jag nog börja bakifrån. Hur vet Jonas Gunnarsson att vi inte kommer att nå målet om 40 procent kvinnor till år 2020? Följer vi utvecklingen finns det goda möjligheter, och vidtar vi ytterligare åtgärder ökar de möjligheterna givetvis. Detta är förstås något som vi arbetar för. Och hur vet Jonas Gunnarsson att det inte kommer ett förslag på nationell nivå om ökad könskvotering?
Det vi diskuterar här i dag är huruvida EU ska stifta lagar åt oss. Vår princip - som borde vara även Socialdemokraternas princip - är att EU har andra, viktigare saker att ägna sig åt. Jonas Gunnarsson tog upp sitt eget parti, som bestämde sig för att ha könskvotering.
Eftersom Jonas Gunnarsson så väl har pläderat för meritvärdering skulle jag vilja fråga Jonas Gunnarsson: Hade ni en liknande modell i det socialdemokratiska partiet där meritvärderingen låg till grund och "dömde av" huruvida könskvoteringsprocessen skulle genomföras fullt ut? Var det ett anställningsförfarande vi talade om? När vi talar om länder som är positiva exempel har många lyft fram Norge.
Visst finns det en hög andel kvinnor i bolagsstyrelser i Norge, men statistik och beräkningar visar dess värre att det i hög utsträckning är samma kvinnor som sitter i de olika bolagsstyrelserna. Det är naturligtvis bra, men det har lett till en situation där vi har en styrelseproffskultur som är mer vanlig bland kvinnor än bland män. Är det den utvecklingen som vi önskar oss?
Det är alltså en ökad andel kvinnor i norska bolagsstyrelser, men det är inte i motsvarande grad ett ökat antal kvinnor som sitter i bolagsstyrelser. Är det så vi vill ha det, eller vill vi utforma en egen lagstiftning eller sätta våra egna mål på ett annat vis?
Ola Johansson (C):
Jag ska väl inte tolka Jan Lindholms tankebanor när det gäller hur direktivet är skrivet. Men jag kan i varje fall konstatera att man från EU:s sida säger att "jämställdhetspolitiken är av avgörande betydelse för ekonomisk tillväxt, välstånd och konkurrenskraft" i första hand. Senare kommer man in på vikten av en jämnare könsfördelning i beslutsfattandet.
Utgångspunkten är faktiskt just de faktorer som vi pratar om: tillväxt och ökad handel över gränserna i första hand. Jag kan inte tolka Miljöpartiets ställningstagande på annat sätt än att detta är huvudmotiven.
Beträffande huruvida man är påläst på vad EU egentligen vill att vi ska göra kan jag i alla fall notera att det som föreslås från EU:s sida är en modell som i stor utsträckning strider mot den svenska bolagskulturen, där ägarna på bolagsstämman utser styrelse och där uppdraget bygger på ett förtroende från ägarnas sida. Det är inte någon anställning i arbetsrättslig mening.
Kommissionen går väldigt långt i att föreslå en modell där vi ska meritpröva ungefär som om det vore ett anställningsförfarande. Det hänger väldigt illa ihop med hur svenska bolag men även europeiska bolag har sin ägarstyrning. Vi får väl ta oss en funderare på om det här EU-direktivet ska ändra på bolagsordningarna i många av Europas bolag, vilket är det Jan Lindholm företräder.
Som Lars Tysklind var inne på i sitt anförande: Det vi tar ställning till är inte huruvida vi ska ha en lagstiftning i Sverige utan huruvida det är lämpligt att vi ska följa EU:s direktiv i den här delen.
Ola Johansson (C):
Jag vet inte huruvida debatten går ut på att övertyga de ledamöter som kommer in och sätter sig i kammaren huruvida jag är mer eller mindre påläst i ärendet. Jag uppfattar att det var det enda inslag som fanns i den slutliga frågan. Men jag tycker inte att det är det vi behöver diskutera, och det är inte heller det jag ska behöva svara på. Det handlar om hur EU vill att våra ägare ska styra sina bolag. Jag känner inte att detta är rätt väg att gå.
Jag noterar med en viss förvåning att detta är ett område där Miljöpartiet vill stifta lagar som är oerhört långtgående. Det är förvånande att Miljöpartiet har gjort en sådan omsvängning när det gäller vad man anser att EU ska och inte ska ägna sig åt.
Ola Johansson (C):
Tidigare talare har också talat om det här trots att dessa motioner ligger utanför det område som vi egentligen borde diskutera här i kammaren. Det enda skälet till att jag tog upp dessa frågor till diskussion är, förutom att frågorna naturligtvis ligger mig varmt om hjärtat, att Jonas Gunnarsson och Marianne Berg tog upp dem. Annars hade jag inte gjort det. Beskedet till Marianne Berg är att utredningen är presenterad.
Det bereds inom Regeringskansliet, och som jag sade i mitt anförande utgår jag från att en proposition på det här området kommer att presenteras. Vi är angelägna om det allesammans. Men jag kan naturligtvis inte presentera ett datum eller en färdig tidpunkt, lika lite som någon annan här i kammaren kan göra det.
Det finns många uppgifter som den här regeringen har att sysselsätta sig med, inte minst olika tillkännagivanden från oppositionen om olika regelkrångeltillämpningar som till exempel månadsrapportering och annat som vi i olika grad tycker illa om men som vi måste hantera. Det här är ett område som vi säkert är angelägna om att få fram allesammans.
Ola Johansson (C):
Jag har beskrivit det här området. Marianne Berg har själv beskrivit området liksom Jonas Gunnarsson. Det finns oerhört många aspekter på föräldraskap och föräldraskapets ansvar. Framför allt och till syvende och sist handlar det här om barnet och barnens rättigheter - barnens rättigheter i samhället och barnens rättigheter till båda sina föräldrar.
Det är ett oerhört komplext område, och jag är glad över att den här typen av förslag inte hastas fram utan att alla aspekter på området belyses och analyseras. En slarvigt genomförd lagstiftning på det här området kommer nämligen inte att drabba någon annan än barnen. Och det är barnen vi vill se komma till, alldeles oavsett hur, skulle jag vilja tillägga.
Det är barnen vi vill se växa upp trygga i ett samhälle där de har vårdnadshavare som kan sörja för dem till den dagen de är myndiga. Det är skälet till att jag inte är lika upprörd som Marianne Berg är över att regeringen tar den här frågan på största allvar och tar den tid som behövs för att bereda det här på ett bra sätt.
Ola Johansson (C):
Det är kanske platsen som avgör att debatten ofta utgår från ett Stockholmsperspektiv, men det finns andra delar av landet och andra storstadsområden också för den delen. Vi har Göteborg som fortfarande har ett väldigt trögt byggande. Framför allt är det mindre byggföretag och markägare som är missbelåtna och känner sig åsidosatta av den rödgröna majoritet som styr i Göteborg.
Kring Göteborg ligger också ett antal snabbväxande kranskommuner - många av dem alliansstyrda - som växer. De flesta av dem har åtminstone periodvis ett bostadsbyggande som är i nivå med behoven. De kanske inte alltid har det, men de tar i alla fall en del av det ansvar som Göteborgs kommun inte tar.
Det handlar inte bara om bostäder, utan det handlar om infrastruktur, förskolor, skolor och kollektivtrafik som ska utvecklas samtidigt som man måste ta hänsyn till den kommunala ekonomin. Den ska vara i balans, och investeringsbudgetarna får inte spricka. Vi hade en plangenomförandeutredning härförleden som presenterade ett väldigt radikalt förslag, nämligen att slopa kravet på detaljplan om planprogram ligger framme och är tydliga nog.
Det är ett väldigt radikalt förslag som innebär att de tidigare skedena i planprocessen blir mycket tydligare. Det är ett viktigt förslag som jag hoppas kommer att presenteras. Det är även ett förslag som går ut på att bryta upp och föra in begreppet regional planering också i den kommunala planeringen. För Centerpartiet är det kommunala planmonopolet, som vi ofta kallar det för, en viktig bit. Jag vill avsluta med begreppet "duttelidutt".
Om det ska subventioneras - gör det ordentligt! Varför "duttelidutta" med 1 miljard till små bostäder? Lars Eriksson efterlyser spänst. Nya förslag levereras hela tiden av regeringen, men från Socialdemokraterna hör vi samma gamla vinylskiva som hackar: "Smoke on the water", "Smoke on the water".
Ola Johansson (C):
Carina talar om egenintresse och Raimo raljerar över cykelhandlare. Jag kanske ska presentera mig. Jag har arbetat 25 år inom svensk fordonsindustri. I min roll som chef och sedermera säljare i ett av de konsultföretag som vi talar om har jag varit i avtalssituationer och förhandlat med storföretagen. Jag har då motvilligt behövt acceptera långa betalningstider, ibland så långa som 120 dagar sammantaget.
Jag välkomnar den proposition som lades fram om att skärpa kraven på offentlig sektor att betala sina räkningar i tid. Där slås även fast att vi behöver anpassa oss till europeiska förhållanden, nämligen till direktivet om bekämpandet av sena betalningar. Man skärper kraven på exempelvis förseningsersättningar och höjer ersättningen till företagen för inkassoåtgärder.
Det skickar tydliga signaler till dem, företrädesvis storföretag, som tidigare ställt oskäliga avtalsvillkor på sina leverantörer och låtit dem agera bank åt sig - såsom det företag jag arbetade i och som i och för sig tillhörde Investorsfären, vilket ju inte är någon liten kapitalist.
Det tidigare förslaget, och även det kommande utgår jag från, stärker leverantörernas möjlighet att klaga på oskäliga avtalsvillkor, sådana som jag nämnde. 120 dagars betalningstid är naturligtvis inte acceptabelt för någon.
Det riktar sig speciellt till de branscher eller delar av branscher som utsätts för den sortens press från dem som kan uppfattas som starka kunder. Visst vill vi komma åt det, men det går inte att stifta selektiva lagar. Det vet även Socialdemokraterna.
Trots det försöker de nu göra det genom att med ett alexanderhugg vilja införa 30 dagars absoluta avtalsvillkor för alla företag, inte bara för dem som vi här talar om, av vilka jag representerar ett om jag någon gång får komma tillbaka. Är det Socialdemokraternas verkliga avsikt?