Jonas Gunnarsson (S):
Vi fick alldeles nyss från den här pulten höra att vi har en regering som vill göra det tryggare att hyra i andra hand. Då har jag missuppfattat allting. Regeringen vill ta bort några av de skyddsregler som finns och tycker inte att hyresgästen ska ha möjlighet att pröva det som vi vanligtvis brukar kalla för ockerhyror. Jag kan inte förstå hur det skulle kunna vara till gagn för andrahandshyresgästen.
När vi hör diskussionen om andrahandsuthyrningen är det ingen som vet hur många bostäder det rör sig om. Men oavsett hur många bostäder det rör sig om är det en engångsinsats på bostadsmarknaden. Det blir ju liksom inte fler bostäder bara för att vi helt plötsligt släpper ut de där 1 000, 10 000, 20 000 eller hur många det nu är. Det händer en gång, och sedan har vi liksom klarat av det.
Därför tycker jag att vi skulle kunna ta en mer lugn och sansad diskussion om detta för att komma fram till någonting som vi skulle kunna vara överens om. Ett av problemen som vi ser är att man öppnar upp för marknadshyra. Borgerligheten försöker säga att man inför ett tak. Ja, men taket ligger ju vid avkastningen på marknadspriset. För mig är det inte något annat än marknadshyra. Oskar Öholm påstår här att jag bor i Karlstads kommun. Det gör jag inte alls.
Jag bor på Hammarö. Och jag kan ta min egen kommun som ett exempel när det kommer till byggande av småhus och hur bolånetaket har problematiserat tillvaron för väldigt många. I princip har byggandet avstannat. Hammarö har varit en expansiv kommun där villaområden har poppat upp som svampar ur marken, men nu har detta näst intill avstannat.
Jag förstår och delar regeringens syn på bolånetaket. Men jag tror att det vore bra om vi kunde ha en diskussion om hur vi ska kunna förbättra sparandekulturen i det här landet. Vi skulle kanske kunna uppmuntra unga genom skatteavdrag eller något liknande att faktiskt spara ihop till kontantinsatsen. Det tror jag skulle vara bra för hela bostadsmarknaden, och jag tror att det skulle skapa en större trygghet.
Det är en diskussion som vi borde ta gemensamt, och det känns som att ingen har kommit särskilt långt. Vi tror, precis som regeringen, på subventioner. Vi vill lägga en miljard på små lägenheter. Regeringen tror på subventioner till folk som har speciella behov, till exempel äldre som behöver trygghetsboenden. Vi ser att unga har särskilda behov av små lägenheter, och de är dyrare att bygga per kvadratmeter än större lägenheter.
Vi ser också att unga har en sämre ekonomi än vad många andra har. Därför vill vi ha en byggbonus för dem som faktiskt tar ansvaret och bygger de här lägenheterna. Vi tycker att det ska uppmuntras. Jag kan inte förstå varför regeringen inte är beredd att lägga pengar på bostadspolitiken. Lite pengar lägger man ju - 10 miljoner kronor går nästa år till Boverket för innovativt byggande - men det är ören i sammanhanget. Vi måste få i gång byggandet!
De senaste fyra åren har det i genomsnitt byggts 10 000 färre lägenheter per år än under de sista fyra åren av socialdemokratiskt styre. Det visar att vår politik fungerade. Det byggdes i snitt 30 000 lägenheter per år då, och nu är vi nere på runt 20 000. Herr talman! Regeringens bostadspolitik håller inte.
Man har haft sex år på sig av minskat bostadsbyggande för att hitta lösningar på de problem som finns. Jag fortsätter att ställa frågan: Vad har bostadsministern för råd till alla de hundratusentals unga vuxna som inget annat vill än att få en bostad?