KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Borg (M):
Hillevi Larsson har frågat äldre- och folkhälsominister Maria Larsson vad hon avser att göra för att kompensera ålderspensionärerna för att de inte får jobbskatteavdrag samtidigt som de riskerar att drabbas av avgiftshöjningar i övrigt. Hillevi Larsson frågar också om regeringen avser att vidta några särskilda åtgärder för de ålderpensionärer som drabbas hårdast och som har minst marginaler. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är lämpligast att jag svarar på frågan. Pensionärerna får det inte sämre för att de som arbetar får behålla mer av sin lön.
Regeringens politik är inriktad mot att fler ska kunna försörja sig på eget arbete. Detta är nyckeln till en förbättrad ekonomisk situation för låginkomsttagare, sjukskrivna och arbetslösa. Fler i arbete är också en förutsättning för att säkra välfärden för en befolkning med allt fler äldre. Med fler människor i arbete skapas förutsättningar för att det ska finnas tillräckligt med hjälpande händer inom vård och omsorg samtidigt som finansieringen av välfärden säkras långsiktigt. Det är viktigt att ta till vara den äldre arbetskraftens erfarenheter, kunskaper och arbetsinsatser.
Regeringen vill underlätta och uppmuntra de äldre som kan och vill att fortsätta att arbeta så länge de har lust och ork. Jobbskatteavdraget är nästan dubbelt så stort för de äldre. De som arbetar tjänar förutom sin lön också in ytterligare pensionsrätter. På detta sätt bidrar jobbskatteavdraget till att förbättra den framtida pensionen. För att förbättra situationen för de pensionärer som inte vill eller kan arbeta genomför regeringen flera åtgärder.
Jag vill bland annat nämna den äldresatsning som regeringen gör: 1,9 miljarder kronor satsas för att stimulera byggandet av äldreboenden och på det medicinska och sociala omhändertagandet inom äldreomsorgen. Vidare har bostadstillägget till de sämst ställda pensionärerna höjts. Många pensionärer kommer också att gynnas av att det kommer att bli billigare att köpa hushållstjänster och på lite sikt även andra typer av tjänster.
Anders Borg (M):
Hillevi Larsson använder här ordet "kompensera". Jag möter många pensionärer som tar upp just det begreppet. Det handlar då om att kompensera för de försämringar av pensionen som skedde under de socialdemokratiska åren. Man talar ofta om att vi borde lämna tillbaka de 15 miljarder som Göran Persson och Socialdemokraterna lånade av pensionärerna. Det har vi inte möjligheter att göra. Vi har inga sådana ekonomiska resurser.
Men om Hillevi Larsson nu menar allvar med detta ska det bli mycket intressant att se er vårmotion, där det uppenbarligen ska klaras av att man äntligen kompenserar för det man tog tillbaka från pensionerna en gång i tiden. Det blir ju så motsägelsefullt. Om Hillevi Larsson kämpade för större skattesänkningar för låginkomsttagare, om hon och Socialdemokraterna hade ett förslag som verkligen ännu tydligare kunde leda till sänkta skatter för dem som behöver det allra mest, då skulle vi kunna enas om det.
Då skulle vi kunna ha en bred, blocköverskridande uppgörelse om sänkta skatter för låginkomsttagare. Men det är ju inte det som Socialdemokraterna kämpar för. De kämpar ju för att höja skatterna för låginkomsttagare. Vi ska naturligtvis se till att det blir bättre för pensionärerna i Sverige. Det handlar om pensionerna. Det handlar om sjukvården. Det handlar om äldreomsorgen. Det handlar om äldreboende. Det handlar om ekonomiska stöd för utsatta pensionärer. Allt detta kommer att göras under mandatperioden.
Steg för steg kommer vi att se till att pensionärerna får del av den goda tillväxt vi nu ser. Jag kan inte låta bli att avsluta med en reflexion rörande diskussionen om arbetskraftsbrist. Det här måste ju vara det yttersta beviset för hur vanskött Socialdemokraterna lämnar Sverige efter sig. Vi får en tillväxt av jobb som tar fart i god ordning någon gång under hösten 2006. På våren 2007 står vi i en situation där vi talar om arbetskraftsbrist.
Då fungerar den svenska arbetsmarknaden så illa att vi måste fortsätta det reformarbete som gör att vi i Sverige kan växa tillbaka till full sysselsättning.
Anders Borg (M):
Jag vill tacka interpellanten, Jörgen Johansson och naturligtvis också Jacob Johnson, som har företrätt Ulla Andersson här, för att vi har fått denna diskussion. Jag skulle vilja påstå att det inte är så svårt att ställa sig till höger om mig i någon fråga. Så det tycker jag inte att Jörgen Johansson ska se som en alltför betungande anklagelse. Jag ska försöka klargöra detta med tekniskt samarbete.
Jag uppfattar att det primärt är ett utredningsarbete. Det är ett antal arbetsgrupper där vi med representanter från de olika länderna går igenom olika tekniska delar av detta. Jag tycker inte att det är ett första steg mot att man nödvändigtvis inleder ett tekniskt samarbete i meningen att man börjar förändra regler. Men det kan vara så att det i dessa diskussioner framkommer intressanta och kloka synpunkter som gör att vi kan göra förenklingar av företagsbeskattningen. Vi ska ju inte blunda för problemen.
Det är naturligtvis väldigt problematiskt om företag gör investeringar, omdisponerar vinstmedel eller gör andra företagsekonomiska beslut på grund av skattesystemet. Företagen ska naturligtvis bygga sina investeringsbeslut på vad som är klokast och bäst för produktionen. Det måste vara vår utgångspunkt. Det kan säkert komma mycket klokt ut ur detta. Men det är ett utredningsarbete.
Den stora frågan, och det var den som vi hade uppe på Ekofin, är huruvida man redan inledningsvis ska säga att detta är någonting som vi välkomnar och någonting som vi ser att man bör genomföra. Det är för tidigt att säga det. Jag tycker att det nationella självbestämmandet bör väga mycket tungt i en sådan diskussion. Därför välkomnar jag denna diskussion och den stora samsyn som vi har haft i EU-nämnden.
Anders Borg (M):
Jag förstår att Lennart Axelsson på många sätt innerst inne gläds åt valresultatet - att vi slapp den socialdemokratiska regeringen och fick en borgerlig. Det är ju själva förutsättningen för att man ska kunna föra den här diskussionen på det här sättet. Hur såg det ut när man kompenserade för egenavgifterna? Hur stora skattelättnader blev det då för de allra rikaste i samhället? Hur var det när man avskaffade arvsskatten? Hur stora skattelättnader blev det för de välbeställda då?
När man plockade bort gåvoskatten, när man lade in begränsningsregler i förmögenhetsskatten och när man reducerade fastighetsskatten - hur blev det då? Hur var det med alla de andra förslag som den socialdemokratiska regeringen lade fram och som bidrog till att inkomstspridningen ökade, att förmögenhetsskillnaderna växte, att de regionala skillnaderna ökade och att man drev in en kil av klyftor i det svenska samhället? Jag förstår att det var jobbigt att behöva ta ansvar för den regeringspolitiken.
Då är det mycket lättare att stå och prata om att vi nu gör förändringar av förmögenhetsskatten som naturligtvis är artskilda från de effekter det får när man tar bort arvsskatten. De går ju inte att diskutera på samma dag, tydligen! Det måste naturligtvis vara radikalt skiljaktiga effekter. Jag skulle vilja se en fördelningsanalys där man jämför de förslagen. Jag är rätt övertygad om att det skulle se rätt likartat ut. När man kompenserar för egenavgifterna ser det helt annorlunda ut än ett jobbavdrag. Det ena är en politik för arbetarklassen, och det andra är en politik för överklassen. Sanningen är att det inte ser ut så.
Ibland måste man fatta den typen av beslut för att skapa förutsättningar för långsiktig produktion. Det var det Socialdemokraterna gjorde när de avskaffade arvsskatten. Det var det de gjorde när de avskaffade gåvoskatten. Det kan man ha synpunkter på, men det var ändå förslag där man försökte ta ansvar för att förbättra villkoren. Sedan är naturligtvis inte nystartsjobb eller hushållstjänster det viktigaste i vår jobbpolitik, utan det är att det ska löna sig att arbeta, att det ska bli enklare att anställa och mer attraktivt att driva företag.
Det är en samlad politik som leder till en ordentlig ökning av sysselsättningen.
Anders Borg (M):
Mikaela Valtersson har frågat mig om åtgärder för att minska de ekonomiska klyftorna i samhället. Regeringens viktigaste uppgift är att bryta utanförskapet på arbetsmarknaden. Människor ska kunna gå från bidrag till arbete. Med en politik inriktad mot att få fler i arbete kan bidragsberoende och ekonomiska skillnader minska. Det är nyckeln till mindre skillnader mellan låg- och höginkomsttagare och en förbättrad ekonomisk situation för människor som står utanför arbetsmarknaden. Det följer av att regeringen gör det mer lönsamt att arbeta.
Sänkt skatt riktad till låg- och medelinkomsttagare är ett viktigt led. I dag har personer med låga inkomster alltför ofta höga marginaleffekter. Om inkomsten ökar minskar bidragen. Man riskerar att hamna i en fattigdomsfälla, en situation med permanent låg levnadsstandard. Det är av den anledningen som regeringen riktar sina skattesänkningar mot låg- och medelinkomsttagare så att det tydligt lönar sig att arbeta för just dem. Effekten är tydlig. 30 av 40 miljarder i skattesänkningar går till låg- och medelinkomsttagare.
Skatten sänks mellan 5,2 procent och 3,6 procent för låg- och medelinkomsttagare. Höginkomsttagare får en mindre skattesänkning på mellan 2,8 och 2,2 procent.
Anders Borg (M):
Mikaela Valtersson har en mycket god poäng. Det är att det är viktigt att bekämpa klyftorna i samhället. I Sverige har vi haft begränsade inkomstskillnader. Det tycker jag har ett mycket stort värde. Grunden för det har varit att de flesta har arbetat i Sverige, att vi har haft relativt små skillnader i arbetstid mellan människor. Under de sista 10-15 åren när bland annat Mikaela Valterssons parti har haft ansvaret har de klyftorna vuxit.
Fattigdomsfällor har uppkommit, långvarigt utanförskap har spridit sig och inkomstskillnaderna har vidgats. Jag har stor respekt för Miljöpartiet. Det är ett parti som har haft stor betydelse för att miljöfrågorna ska få en större vikt i svensk politik och haft stor betydelse för att vi ska få en kritisk och öppen diskussion i EU-frågorna. Ur det perspektivet blir den här diskussionen märklig.
Man kan naturligtvis göra seriösa fördelningsanalyser. Man kan jämföra olika skattereformer med varandra. Man skulle kunna ställa det Socialdemokraterna gjorde i början av 90-talet mot det vi gör. Man skulle kunna ställa det Mikaela Valterssons parti var medansvarigt för att göra i kompensation för egenavgifter och ett antal olika skattereformer mot vårt jobbavdrag.
Jag tror att samtliga av de analyserna skulle visa att vårt jobbavdrag har väldigt positiva fördelningseffekter i en statisk analys och mycket goda, ännu bättre, effekter i ett dynamiskt perspektiv. Sänker man marginalskatterna med 5 procent för de lägsta inkomsterna blir det ökat arbetsutbud i de grupper som tjänar minst. Det är också så man minskar klyftorna, och det är så man bygger ett samhälle som hänger ihop.
Det är så man bygger jämlikhet och jämställdhet, med människor i arbete. Ur det perspektivet måste jag säga att jag är djupt förvånad över att Miljöpartiet har valt att göra så pass enkel partipolitisk propaganda av en viktig diskussion.
Anders Borg (M):
Fredrik Olovsson har frågat mig om de fördelningspolitiska effekterna av avskaffandet av förmögenhetsskatten. Fredrik Olovsson frågar också hur stora skattesänkningar de 100 personer får som i dag betalar högst förmögenhetsskatt och hur många personer som i dag betalar mer än 1 miljon kronor i förmögenhetsskatt. Regeringens viktigaste uppgift är att bryta utanförskapet på arbetsmarknaden. Människor ska kunna gå från utanförskap till arbete.
Med en politik inriktad på att få fler i arbete genom fler och växande företag kan bidragsberoende och ekonomiska klyftor minska. Grunden för en verklig jobbtillväxt är investeringar i växande företagande. Det är därför bekymmersamt att svensk ekonomi under många år har upplevt en låg investeringsnivå. En faktor som sannolikt har bidragit till denna negativa utveckling är den bristande tillgången på riskkapital. Avskaffandet av förmögenhetsskatten kan öka tillgången på riskvilligt kapital som ger skjuts åt viljan att investera i Sverige.
Detta ökar i förlängningen även förutsättningarna för fler och nya jobb. Att avskaffa förmögenhetsskatten är således en långsiktigt viktig del i regeringens reformarbete för att bryta utanförskapet. Enligt en av SCB:s undersökningar betalar knappt 200 personer mer än 1 miljon kronor i förmögenhetsskatt. Den samlade förmögenhetsskatten för de 100 personer som i dag betalar högst förmögenhetsskatt är ca 400 miljoner kronor. Det är pengar som kan investeras och särskilt förbättra de mindre företagens försörjning med riskvilligt kapital.
Därmed skapas bättre förutsättningar för arbete och välfärd i Sverige, och det är nyckeln till en förbättrad ekonomisk situation för människor som står utanför arbetsmarknaden.
Anders Borg (M):
Det är viktigt att vi får en diskussion om skillnader i samhället. Det är ett av de centrala värdena i den svenska modellen att det ska vara begränsade inkomstskillnader, begränsade löneskillnader och begränsade förmögenhetsskillnader. Det tycker jag är en av de saker som gör att Sverige har byggt en väldigt tilltalande samhällsmodell. Vi har sett till att människor lever med ungefär liknande förutsättningar.
Det finns naturligtvis skillnader kvar, men jämfört med andra länder har vi i det avseendet lyckats väldigt mycket bättre. Det tycker jag är ett av de viktigaste dragen i det som vi ibland kallar den svenska modellen. Det förändrar ju inte det faktum att under de senaste åren har skillnaderna i Sverige ökat. Förmögenhetskoncentrationen har tilltagit och inkomstskillnaderna har ökat. Bakgrunden till det är jobben.
När vi höll ihop inkomstfördelningen i Sverige var det för att de flesta människor jobbade mycket. De flesta var på arbetsmarknaden. Vi måste komma tillbaka till det. Man kan aldrig kompensera ett utanförskap med ersättningar för det som finns i ett arbete - kompetensutveckling, arbetskamrater och allt det andra. Därför borde vi kunna enas om att det är det som är uppgiften.
Sedan kan jag gärna erkänna att förmögenhetsskatten, vilket med all önskvärd tydlighet också framgår av interpellationssvaret, ökar de ekonomiska skillnaderna. När man tvingas göra den typen av reformer är det ett mycket starkt argument att fundera på, precis på samma sätt som när den socialdemokratiska regeringen genomförde kompensationer för egenavgifter vad gällde arvsskatten. Man måste hålla två saker i huvudet samtidigt. Det ena är att det är fördelningspolitiskt bekymmersamt. Det andra är att det bidrar till jobben.
Jag ska erkänna att det ur det perspektivet inte var den åtgärd som stod högst upp på min lista, men det är en viktig jobbreform. Det är ett viktigt sätt att bredda vägen för att komma tillbaka till full sysselsättning. Då får man även ta beslut som har negativa effekter och innebär att man får göra något som man kanske inte allra helst skulle önska, det vill säga ge väsentligt ökade resurser till människor som redan har mycket. För jobbens skull är vi emellertid beredda att göra det mesta.
Anders Borg (M):
Bosse Ringholm har för det första frågat mig vad skälet är till att jag har övergett principen om att reformer ska finansieras. För det andra undrar han om jag avser att agera så att även framtida skattereformer kommer att vara delvis ofinansierade. Regeringen har inte övergett principen om att reformer bara ska genomföras om det offentligfinansiella och ekonomiska läget så tillåter.
Efter reformerna i budgetpropositionen för 2007 och i 2007 års ekonomiska vårproposition är sparandet under perioden 2007-2010 i genomsnitt 2,5 procent av bnp. Det innebär att målet om 1 procent av bnp i genomsnitt över konjunkturcykeln respekteras med bred marginal. Faktum är att sparandet 2010 väntas vara det högsta sedan år 2000. Därmed har jag egentligen svarat på Bosse Ringholms båda frågor.
Låt mig understryka att reformutrymmet hela tiden kommer att prövas mot det offentligfinansiella och ekonomiska läget. Till exempel är det av stor vikt att föra en ansvarsfull finanspolitik så att ekonomin inte överhettas av alltför stora stimulanser. Ordning och reda i de offentliga finanserna är för denna regering ett mål i sig. Låt mig avslutningsvis också konstatera att strukturellt riktiga ekonomisk-politiska reformer - reformer som höjer tillväxt och sysselsättning på lång sikt - för med sig det positiva att de skapar större reformutrymmen i framtiden.
Det är mot denna bakgrund vi prioriterar åtgärder som gör det mer lönsamt att arbeta och driva företag. I budgetpropositionen inledde regeringen denna politik bland annat med inkomstskattereformen som gör det mer lönsamt att arbeta och med att arbetslinjen tydliggjordes i arbetslöshetsförsäkringen. I vårpropositionen går vi nu vidare med ett omfattande reformpaket. Det ska bli enklare och mer lönsamt att starta företag. Kapitalförsörjningen till företagen tryggas genom att vi avskaffar förmögenhetsskatten. Åtgärder inriktas mot att förstärka integrationen av personer med utländsk härkomst.
Ytterligare åtgärder inriktas mot att bekämpa arbetslösheten bland unga och bland dem som står långt från arbetsmarknaden. Jag är övertygad om att denna politik kommer att leda till att det går att kombinera både långsiktigt hög tillväxt och sysselsättning och god ordning i de offentliga finanserna.
Anders Borg (M):
Bosse Ringholm frågar mig för det första vad skälet är till att jag har övergett principen om att alla ökade utgifter och sänkta skatter inte längre ska finansieras, för det andra vilken ekonomisk forskning - och vilka forskare - regeringen lutar sig emot när den i brinnande högkonjunktur bedriver en extremt expansiv finanspolitik. Låt mig börja med att säga att regeringen inte övergett principen om att reformer endast ska genomföras om det offentligfinansiella och ekonomiska läget så tillåter.
Sparandet under perioden 2007-2010 uppgår i genomsnitt till 2,5 procent av bnp. Mot slutet av mandatperioden ligger överskottet på över 3 procent av bnp. Det är det största överskottet på ett decennium. Rensar man bort konjunktureffekterna uppgår det så kallade strukturella sparandet till 2,3 procent av bnp under samma period. Det tycker jag är en ansvarsfull och väl avvägd politik.
När det gäller Bosse Ringholms andra fråga kan vi konstatera att resursutnyttjandet på arbetsmarknaden börjar bli något ansträngt. Problemet är dock inte överhängande, men det understryker på ett tydligt sätt vikten av att politiken fortsätter att vara inriktad på att få ut fler på arbetsmarknaden och förhindra att bristsituationer uppstår. Den inriktningen tror jag finner stöd bland såväl politiker som forskare.
De reformer som regeringen har genomfört och aviserat i budget- och vårpropositionen väntas medföra att sysselsättningen varaktigt ökar med 70 000 personer eller 1,6 procent. Svensk ekonomi fungerar alltså bättre och kan växa snabbare, och fler kan få arbete utan att priserna riskerar att ta fart. Regeringen är inte ensam om att göra bedömningen att förbättringarna är i denna storleksordning. Exempelvis gör Konjunkturinstitutet en liknande bedömning av effekterna.
I dag har vi en av de lägsta inflationstakterna i Europa och lägre styrräntor än de flesta jämförbara länder, till exempel USA, euroområdet och Storbritannien, detta trots en rekordhög tillväxt. Regeringens politik ska bidra till att svensk ekonomi fortsätter att utvecklas gynnsamt.
Anders Borg (M):
Eva-Lena Jansson har frågat statsministern vilka åtgärder regeringen avser att vidta med anledning av riksdagens utredningstjänsts analys av vårbudgeten. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Regeringens viktigaste uppgift är att bryta utanförskapet på arbetsmarknaden. Politiken är inriktad mot att få fler i arbete. Det är nyckeln till en förbättrad ekonomisk situation för människor som står utanför arbetsmarknaden.
Under perioden 1995-2006 ökade inkomstskillnaderna i samhället. En bidragande orsak till de ökade inkomstskillnaderna är den dåliga utvecklingen på arbetsmarknaden. Regeringen anser därför att det är viktigt att bedriva en politik som gör det mer lönsamt att arbeta. I dag har personer med låga inkomster alltför ofta höga marginaleffekter. Det ekonomiska utbytet av att arbeta skiljer sig för dessa individer inte så mycket från bidragsförsörjning. Om inkomsten ökar minskar bidragen.
Det gör det svårt att genom eget arbete påverka sin ekonomiska situation. Det är av den anledningen som regeringen riktar sina skattesänkningar mot låg- och medelinkomsttagare, så att det tydligt lönar sig att arbeta just för dem. Regeringen har genom en rad åtgärder försökt stärka incitamenten till arbete. Ett exempel är jobbskatteavdraget. Den fördelningsmässiga effekten av denna reform är tydlig. 30 av 40 miljarder, 75 procent av skattesänkningarna, går till låg- och medelinkomsttagare. Skatten sänks mellan 5,2 och 3,6 procent för låg- och medelinkomsttagare.
Höginkomsttagare får en mindre skattesänkning på mellan 2,8 och 2,2 procent.
Anders Borg (M):
Lars Wegendal har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta med anledning av ett antal händelser som inträffat vilka mer eller mindre berör den svenska lotterimarknaden. När det gäller de domar som interpellanten hänvisar till är det så att det finns en omfattande rättspraxis på spelområdet såväl nationellt som internationellt. Inom Regeringskansliet bevakar vi mycket noggrant denna utveckling.
I likhet med den bedömning som interpellanten också tycks göra är det dock svårt att direkt applicera de omständigheter som varit föremål för prövning i EG- och Eftadomstolarna på svenska förhållanden. På Finansdepartementet pågår för närvarande en översyn av den svenska spel- och lotterilagstiftningen. Översynen bygger bland annat på Jan Franckes arbete, den så kallade Lotteriutredningens betänkande, som kom förra året, samt den fortsatta beredning som därefter pågått inom Regeringskansliet. Översynen omfattar en rad komplexa frågor.
Som Lotteriutredningen konstaterade hann inte alla relevanta frågor belysas, och dessutom innehöll betänkandet inte några lagtekniska förslag över huvud taget. Jag anser det vara av vikt att eventuella behov av förändringar i den svenska spelregleringen kan tillgodoses så snart som möjligt. Regeringens ambition är därför att kommunicera sina planer och intentioner avseende spelpolitiken inom en snar framtid. Jag vill inte föregripa denna process.