Dennis Dioukarev (SD):
I dag debatterar vi avgiften till Europeiska unionen. Det är ett utgiftsområde som det är svårt att göra någonting konstruktivt med i budgetära termer, eftersom vi i detta skede har mycket liten möjlighet att påverka avgiftens storlek. Den uppgiften åligger nu i stället den svenska regeringen, som har varit i finansutskottet och sökt mandat inför förhandlingarna om EU:s långtidsbudget.
I utskottet tog M, KD och V ett lovvärt initiativ och krävde att regeringen ska göra klart för övriga EU-länder att det saknas parlamentariskt stöd för att höja den svenska EU-avgiften, som andel av bni. Det skulle i praktiken innebära att regeringen skulle vara beredd att använda det svenska vetot. Sverigedemokraterna har i olika sammanhang konsekvent motsatt sig ökade bidrag till EU.
Vi stod därför redo och hade uttalat vårt stöd för initiativet i utskottet. Jag hade också önskat att man hade löpt linan ut i den frågan. Icke desto mindre har vi skickat ett tydligt budskap till regeringen om att den svenska avgiften ska hållas nere. Jag önskar regeringen ett genuint lycka till med det i förhandlingarna.
Det står i betänkandet att det nu finns "betydande risker för en annan utgiftsutveckling än den som förutses i prognosen". Vad betyder det för svenskt vidkommande? Det ska jag berätta. Sverige har i dag en rabatt på EU-avgiften. Men i och med Storbritanniens planerade utträde riskerar den att försvinna, och Sverige riskerar att få höjd årlig avgift. Varför är det problematiskt?
Jag kan ge er 42 miljarder anledningar. Det är nämligen den avgift som Sverige årligen betalar för medlemskapet. Jag kan ge er ytterligare 15 miljarder anledningar. Det är den avgiftshöjning som EU hotar Sverige med. Totalsumman blir 57 miljarder kronor. Vi lägger mer på EU-avgiften än på hela rättsväsendet.
Det är nästan lika mycket som vi lägger på hela det svenska försvaret. Det är fantasisummor det handlar om. Det är pengar som hade varit ett välkommet tillskott för alla som dagligen sliter i den svenska kommunala välfärden. Ansvaret vilar tungt på regeringen att se till att de extra 15 miljarderna aldrig blir verklighet.
Jag tycker att det föranleder en intressant diskussion om EU:s roll. Vilken roll ska EU ha i framtiden? Och vilken funktion ska EU fylla? Sverigedemokraterna vill se ett slimmat EU. Jag skulle inte kalla det för en rationalisering, eftersom det förutsätter att man gör mer till lägsta möjliga kostnad. Vi vill ha en modell där man gör så lite som möjligt till så låg kostnad så möjligt.
Det ska allra helst vara en frihandelsunion med minimalt inflytande från Bryssel. Vi kan tycka vad vi vill om brexit. Men en sak är fullkomligt glasklar: britternas folkomröstning gav EU en möjlighet till självrannsakan, en möjlighet att se sig i spegeln och att göra om och göra rätt. Vad gör EU i det läget? Man gör som man brukar - precis tvärtom.
Man planerar att slopa rabatterna och skicka notan till de svenska skattebetalarna. Är det vad som står längst upp på svenskarnas önskelista? Jag har svårt att tro det. Det måste nämligen sättas i relation till alternativkostnaden, till vad vi hade kunnat göra för pengarna. Det är ytterst en politisk prioritering som regeringen måste göra. Vill man ha kompisar i Bryssel eller välfärd i Sverige?
Det måste man fundera på. Herr talman! Jag måste erkänna en sak. När jag 2014 blev invald i riksdagen var jag inte partiets mest högljudde EU-kritiker. En av mina passioner i livet är att resa, att se och uppleva världen, att inspireras och att få nya erfarenheter.
Men att älska Europa och att älska EU är inte samma sak. Faktum är att det är två helt olika saker. När jag reser utomlands vill jag hänföras av den inhemska kulturen. Jag vill uppleva det som gör varje suverän nation unik.
Om vi ska bli lite visionära undrar jag hur mycket av Europas själ som egentligen skulle finnas kvar med en framtida EU-federation med en regering, en valuta och en flagga - det finns politiker i denna kammare som förespråkar en sådan.
Jag vill bevara och bejaka en europeisk mångfald av kultur, arkitektur, språk och historia. Gigantiska unionsbyggen har testats förr, och resultatet blev utraderade nationella kulturarv och massiva inskränkningar i människors frihet. Herr talman!
Efter fem år i riksdagen förfäras jag av att se hur gränslöst mycket makt och pengar EU driver in från Sverige. Och till vadå? Det går till EU-museum, avloppssystem, infrastrukturprojekt och vägar i Rumänien. Det kan säkert vara bra. Men min uppdragsgivare är svenska folket.
Därför har jag en plikt att sätta Sverige först. Vi lever inte i ett perfekt land med överflöd till den grad att vi kan bygga vägar åt andra innan vi rustar upp våra egna. Kolla bara på järnvägarna! Hur många tror att tågen kommer att gå i tid till julfirandet? Trafikförseningar är det absolut minsta problem vi i Sverige har.
Antalet hemlösa ökar. Den psykiska hälsan minskar bland unga kvinnor. Cancersjuka dör i väntan på operation. Vi har sprängningar, skjutningar och avrättningar. Låt oss trygga våra egna gator innan vi bygger vägar i andra länder. Låt oss värma våra hemlösa innan vi skickar skattepengar till EU.
Låt oss mätta våra äldre innan vi bekämpar orättvisor i Europa. Låt oss först rädda Sverige innan vi räddar världen. Detta vore en bra julklapp till svenska folket.