Christer Nylander (L):
Det är viktigt att allting inte ska se likadant ut, utan det ska vara likvärdigt. Om det är vi alldeles överens. Jag måste också fundera lite på varför det är högsta ideologiska rättvisa att staten ska bestämma vilka taxor som ska finnas i kommunerna medan det samtidigt är mycket korkat att staten ska bestämma hur stora grupperna ska vara.
Jag tycker att det är viktigare ur kvalitetssynpunkt att man bestämmer att det ska vara små grupper än att man bestämmer vilka avgifter som ska finnas ute i kommunerna. Statsrådet säger också att vi inte ska gräva ned oss i siffrorna. Det kanske vi inte ska göra. Men bakom siffrorna finns det ett antal barn som inte mår bra. Det finns ett stort och växande antal barn som har behov av särskilt stöd i förskolan i dag.
Både jag och statsrådet vet att en avgörande anledning till detta är att det finns alldeles många som går i för stora grupper. Det är rätt att de allra flesta har en ganska hyfsad situation. Men i propositionen - jag tog inte med den till talarstolen - står det ganska tydligt att 3 % av alla barngrupper i förskolan har 26 eller fler barn. Jag tycker inte att det är acceptabelt.
När statsrådet så mycket prioriterar kvalitet i förskolan är det mycket svårt att förstå varför man inte angriper just den punkten. Just det är kanske det allra intressantaste i propositionen. Det finns en del saker som Folkpartiet genast ställer upp på och som vi gärna stöder. Men det kanske allra viktigaste och intressantaste är den verklighetsbeskrivning som görs i propositionen. Det sägs till exempel att var sjunde grupp har 21 barn eller fler.
Det sägs, som jag sade tidigare, att 3 % av grupperna har 26 barn eller fler. Men där stannar det. Man konstaterar denna verklighet, men man är inte beredd att föreslå några förändringar. Dessutom säger man tydligt i propositionen att detta är ett problem och att det ställer till bekymmer för barnens utveckling och lärande men också för kvaliteten när det gäller buller, stress och så vidare i förskolan. Men man stannar vid det. Man har inga förslag för att ändra det.
Om man tycker att det är ett stort kvalitetsproblem, varför föreslår man då inga åtgärder för att komma till rätta med det? Man skriver att dessa grupper har stora negativa effekter på språkutvecklingen och identitetsutvecklingen och att det skapar många andra bekymmer. Men man kommer inte med några förslag för att ändra det och stärka kvaliteten. En annan kul grej i propositionen som är intressant är att man låter barnen komma till tals.
Det gör man inte bara i kammaren utan också i propositionen. Emilia, fem år, säger till exempel: Det är roligast att göra utflykter, för då kan man leka på nya ställen. Samtidigt vet både statsrådet och jag att i Göteborg har flera stadsdelsnämnder skickat ut brev till föräldrarna där man säger: På grund av brist på resurser måste vi ställa in alla utflykter framöver. All uteverksamhet måste ske ute på gården. Så ser verkligheten ut.
Det är väldigt synd att en så bra verklighetsbeskrivning som man har i propositionen inte följs upp av några konkreta förslag för att stärka kvaliteten. Statsrådet sade också att hon var nyfiken på Folkpartiets förslag. Jag kan förstå det. Det finns kanske lite brist i departementet på konkreta förslag för kvalitetsutveckling i förskolan. Vi kommer tillbaka både i budgetmotionen som vi snart ska lägga fram och i den motion som vi skriver med anledning av propositionen om förskolan med väldigt många konkreta förslag för att stärka kvaliteten i förskolan.
Jag förstår att statsrådet ser fram emot det. Jag hoppas också att vi kan få stöd från statsrådets parti när vi ska rösta om de frågorna i kammaren.