Sven Otto Littorin (M):
Jag ber att få tacka för interpellationen som rör ett oerhört viktigt område. På ett känslomässigt plan är det naturligtvis väldigt lätt att ansluta sig till tanken om en nollvision, i den meningen att ingen ska behöva gå till jobbet och känna en oro för hälsa och för liv och lem.
Det alla önskar sig, alldeles oavsett partifärg, är naturligtvis att samtliga medarbetare på svensk arbetsmarknad ska ha det så bra som Göran Persson och jag har det - det vill säga att man som vi, förhoppningsvis, går till jobbet på morgonen full av entusiasm, under dagen har det trevligt med arbetskamrater och dessutom efter jobbet kan gå hem och då känna att någonting vettigt gjorts samtidigt som man mår bra av det och kan koppla av och också ha en meningsfull fritid.
Det måste naturligtvis vara målet - alldeles oavsett om man dagen före midsommarafton står i denna talarstol eller om man på midsommarafton arbetar med någonting annat - så det är lätt att ansluta sig till det. En av våra grundtankar när vi funderat på det här är att man på många områden, som de två tidigare interpellationsdebatterna visat, går upp i politisk retorik och volym. Också det har sin plats.
Men vissa områden skulle man ibland önska hade en något mindre konfliktyta. Jag tror inte att det finns givna svar som fungerar. Man får försöka fundera på vad som bäst fungerar på olika vis. Alldeles oavsett politisk bakgrund kan jag känna att arbetsmiljöarbetet under en lång tid lite grann kanske präglats av en brist på nytänkande.
Det har varit ett ständigt arbete med att titta på de här kontrollerna, inspektionerna och sådant, och det har definitivt sin plats. Jag dömer inte ut det; det är inte det jag säger. Tanken från min och vår sida har handlat om att fundera på om det finns någonting mer vi kan göra. Är det någonting vi bortser från men som vi borde göra? Även om siffrorna nu ser lite bättre ut än för några år sedan är det inte acceptabelt att så många skadas och förolyckas i arbetet.
Vad skulle då kunna göras? Ja, vi har tittat på hur det ser ut runt om i landet. Kenth Pettersson tog med mig till Danmark för att titta på det danska arbetsmiljöarbetet, som ju varit oerhört spännande under de senaste fem till tio åren, och för att få lite inspiration.
En av de erfarenheterna är att man kanske kan komplettera den så att säga vanliga inspektions- och skyddsombudsverksamheten med ett något mer positivt laddat arbete. Tanken med det är att inte bara titta på och straffa de allra sämsta arbetsplatserna utan också hitta sätt som gör att fler arbetsgivare inser nyttan av och den ekonomiska vinsten med en god arbetsmiljö och därmed liksom höjer sig av sig själva.
Det är alltså inte bara hotet om straff utan någonstans också ett löfte om en belöning, om jag får kalla det så, som kan användas så att vi överlag får en bättre arbetsmiljö runt om i landet. Jag erkänner gärna att det inte är en lätt övning att hitta nycklar och instrument som fungerar.
Men i syfte att försöka åstadkomma ett bättre läge har vi bildat ett arbetsmiljöpolitiskt kunskapsråd för att försöka samla in erfarenheter från andra länder. Vi har också tillsatt en utredning om styrmedel avseende arbetsmiljön för att se om vi kan hitta de här typerna av styrmedel för arbetet med detta. Parallellt med det har vi lagt mer resurser på en informationssatsning. Vi har förstärkt informationen till utländska företag och arbetsgivare som verkar i Sverige.
Vi har också - i förra budgeten - sett till att det finns ökade resurser till marknadskontroll och till standardiseringsarbetet. Det här är några steg på vägen. Vi fortsätter naturligtvis diskussionen med parterna på arbetsmarknaden, också under det kommande året. Jag hoppas att det leder till en fortsatt bra utveckling på området.