KBLab/rixvox huggingface dataset:
Pia Nilsson (S):
Det är alltid intressant att lyssna på Anders Åkesson och i synnerhet i dag när han berättar om allt som alliansregeringen gör för att ta Sverige från ett industrisamhälle till ett tjänstesamhälle och framtiden. Jag antar att Anders Åkesson känner till den kapacitetsbrist som alla vi andra är medvetna om.
Om detta väljer dock Anders Åkesson att inte säga mycket mer än att regeringen tar itu med det nu. Jag antar att Anders Åkesson har läst Trafikverkets rapport om situationen i det svenska järnvägsnätet. Där står det på s. 7: "Kapacitetsproblemen har tilltagit de senaste åren med fler sträckor som har stora kapacitetsbegränsningar 2010 än för 5 år sedan."
Det är under denna tid alliansregeringen har styrt. Anders Åkessons centerparti har varit med. Vad är det som har blivit bättre, Anders Åkesson? Det vore intressant om du redogjorde för det. Anders Åkesson talar om ryggrad och blodomlopp, vilket jag håller med om. Men vad har Centern för ryggrad när det gäller ägardirektiv till SJ? Vill ni något med SJ eller ska det vara vilken aktör som helst?
Anser Anders Åkesson att det är konkurrenshämmande att formulera specifika målkrav för SJ? Det är det inte för Vattenfall, men är det det för SJ?
Pia Nilsson (S):
Att fler använder infrastruktur och att fler åker tåg är jättebra. Men vad gör ni för att ligga i takt med tiden, Anders Åkesson? Det behöver nämligen reinvesteras. Det finns ett akut underhållsbehov på runt 25 miljarder. Gör man inget nu förstår precis vem som helst att detta behov kommer att ackumuleras. Det kommer att krävas ännu större insatser framöver.
Vad jag förstår är regeringen inte speciellt villig att betala dessa investeringar. Man överlåter med varmt hjärta till kommuner, län och regioner att medfinansiera. Som om de inte har nog med sina egna investeringar!
Anders Åkesson har inte svarat ärligt och rakt på de frågor jag har ställt och inte gett de svar som Järnvägssverige och Kollektivtrafiksverige behöver ha. Vad tänker regeringen göra? Och vad vill Centerpartiet med SJ?
Den 5 oktober 2010 slog statsministern fast i regeringsförklaringen att om offentligt ägda bolag ska kvarstå i statlig ägo måste det finnas ett tydligt definierat syfte med detta. Vilket syfte har Centerpartiet med SJ?
Pia Nilsson (S):
I går hade jag ett samtal med Karolina Boholm som är transportpolitisk chef på Skogsindustrierna. Hon är djupt oroad. Ju fler stopp vi har i tågtrafiken, desto mindre litar utländska kunder på att svenska företag kan leverera, säger hon. Kunder tappar förtroendet. Det blir droppen som urholkar stenen till slut.
Det är dessutom olyckligt att Anders Borg ser järnvägen som överinvesterad, menar hon, för vilken status får godstrafiken på järnväg då? Det är så illa att förtroendet för svensk skogsindustri rasar i samma snabba takt som för svensk järnväg, och ministern har inte presenterat någon som helst konkret förbättringsåtgärd. Det här slår naturligtvis väldigt hårt mot godstrafiken. Vi har till exempel bristen på snöröjning.
Godstågen isas ned, och när godstågen leds in på spår helt utan snöröjning för att släppa förbi andra tåg, vilket ofta görs, så ökar problemen med nedisning och hjulskador ytterligare. Det här är precis vad som har hänt de två senaste vintrarna. Vad kan svenskt näringsliv förvänta sig av den nya utredningen som ministern har tagit initiativ till?
Varför inte införliva de redan utredda förslag som Trafikverket presenterade i sitt alternativ för plus 15 procent? Det skulle verkligen gynna godstrafiken. Vilken tyngd kommer den nya utredningen att ha jämfört med de tidigare? Många utredningar finns det. Ministern säger i sitt inlägg att det här ska handla om vad som händer om tolv år.
Men det är det inte alls det, i alla fall inte efter vad som står i svaret, utan det är vad som ska åtgärdas mellan 2012 och 2021. Det är inget sikte bortom 2021. Regeringen har beslutat om en nationell åtgärdsplan som gäller fram till 2021. Det beslutet fattades för knappt ett år sedan.
Den åtgärdsplanen ska väl om någon innehålla kapacitetshöjande åtgärder och identifierade flaskhalsar. Man börjar fundera om det är andra parametrar som regeringen har utgått ifrån när man har fastställt den åtgärdsplanen. Nu ska man titta på det här ännu en gång. Det är för mig helt obegripligt och för svenskt näringsliv som med all rätt kan ställa krav. Fru talman!
Läget är allvarligt, inte bara för skogsindustrin utan för en stor del av det svenska näringslivet som har valt att förlägga sina transporter till järnväg i stället för på väg. Förtroendet för järnvägssystemet har inte varit lägre än det är i dag. Många väljer nu att lägga över transporter på väg i stället, stick i stäv med de miljöpolitiska målen. Vi socialdemokrater vill att mer gods ska överföras från väg till järnväg.
Då måste jag ställa frågan till ministern: Är regeringen av samma åsikt? I sådana fall, vilka konkreta åtgärder kommer ministern att vidta för att skapa tillförlitliga och kapacitetsstarka system för godstransporter? Kraven på leveransprecision ökar.
Pia Nilsson (S):
Förtroendekris var ordet! Det svenska järnvägssystemet befinner sig i en djup förtroendekris som får enorma konsekvenser för svenskt näringsliv och svensk export. Nu slår man larm och undrar vilka åtgärder regeringen har för avsikt att vidta för att skapa ett tillförlitligt system för godstransporter.
När en bottennivå nås på 48-procentig punktlighet är gränsen nådd. Det är helt oacceptabelt. Ministerns svar, fru talman, är att utreda kapacitetshöjande åtgärder än en gång - knappt ett år efter regeringsbeslutet om den nationella åtgärdsplanen. Ett rejält misslyckande - med andra ord. Den historiska satsningen uteblev.
Trafikverket har tillsammans med landets samtliga länsstyrelser redan utrett allt som går att utreda. Nu är det omtag återigen. Infrastrukturministern vill inte här och nu lova för mycket om det ska bli en höjning eller ej till anslaget till drift och underhåll, men jag undrar ändå om ministern tycker att anslaget är tillräckligt.
Svenskt näringsliv, Per Unckel, vi socialdemokrater och hela oppositionen ställer oss frågan om varför det inte satsas mer på drift och underhåll. Elmsäter-Svärd nämnde den fysiska planeringen så där i förbigående. Jag har själv deltagit i en parlamentarisk kommitté där vi jagade tidstjuvar just för att förkorta och effektivisera planeringstiden.
Om detta har det inte blivit något. Det finns inte en enda proposition om detta så långt ögat når. Var finns de ambitionerna mer än i retoriken? Transportpolitiken ska säkerställa en samhällsekonomiskt effektiv och långsiktigt hållbar transportförsörjning för medborgarna och näringslivet i hela landet. Så, fru talman, lyder det övergripande målet. Det är ett mål som förpliktar och ett mål som skapar förväntningar.
Regeringen har onekligen en del att göra.
Pia Nilsson (S):
Anslaget för underhållet, Catharina Elmsäter-Svärd, är mindre 2011 än vad det var 2010. Det ligger på ungefär samma nivå 2012, och sedan minskar det igen 2013 och 2014. Det går stick i stäv med vad Trafikverket önskar. Man vill ha ett högre anslag för underhåll. Att det har ökat sedan 2006 är rätt givet med tanke på resandeutvecklingen.
Antalet resor har ökat med 18 procent vad gäller persontrafik och 19 procent för gods. Den reella ökningen är egentligen väldigt liten. Infrastrukturministern menar att det största ansvaret för en förbättrad vinterberedskap åvilar samtliga aktörer inom järnvägsbranschen. Självfallet ska ansvar utkrävas av dem.
Vi vet att Trafikverket, SJ och Jernhusen redan sjösatt ett antal förbättringsåtgärder, och du nämnde lite grann om det. Men det är väldigt oroande när personer som arbetar med banunderhåll på fullaste allvar menar att det inte finns förbättrad beredskap inför vintern. Både snöskottare och maskiner saknas, påstås det. Antalet snöskydd till spårväxlarna är mindre.
De 400 miljoner som avsatts till förbättringsåtgärder har man inte märkt av. Tvärtom tror man att kaoset kan bli etter värre detta år, mest på grund av att det är så många olika entreprenörer inkopplade och att samordning inte existerar. Kompetens och resurser saknas, hävdas det. Dessutom finns det uppgifter som gör gällande att flera kontrakt mellan Trafikverket och snöröjningsentreprenörer ännu inte är omförhandlade.
Har infrastrukturministern någon kännedom om detta? Finns det anledning att tro att de 400 miljoner kronor som är avsedda för Trafikverkets konkreta förbättringsåtgärder inte kommer att få avsedd effekt? Om så är fallet, vad tänker ministern göra åt det? Ministern nämnde lite kort att man var missnöjd med trafikinformationen. Det går bara inte att ta miste på.
Felaktig eller helt utebliven information var det som skapade mest missnöje hos resenärerna i samband med vinterstörningarna, vilket sannolikt har påverkat förtroendet för tågtransporter negativt. Trafikinformationen måste förbättras. Det är en helt avgörande förtroendefråga för järnvägen som transportsystem.
Tänker ministern agera för att en tydlig och pålitlig kommunikation kommer att upprätthållas mellan järnvägssystemets olika parter? Vilket ansvar har ministern?
Pia Nilsson (S):
Det är upp till varje aktör, upprepar infrastrukturministern inte bara en gång utan flera gånger. Men fortfarande saknar jag självkritiken från regeringen och det ansvarstagande som även infrastrukturministern måste känna i det här avseendet. Jag har inte fått något svar, och det känns otillfredsställande. Sverige har inte råd med fler tågtrafikkaos motsvarande det som hände i vintras.
De samhällsekonomiska förlusterna blev enorma, och trovärdigheten för vårt järnvägssystem har fått sig en rejäl törn. Resenärer ska inte behöva vänta i 83 000 timmar på försenade eller inställda tåg. Det här är helt oacceptabelt. Frågan är vilka åtgärder som då måste vidtas för att undvika samma katastrof en gång till.
Att vintern kommer kan inte ens regeringen förhindra, som sagt, men regeringen kan däremot se till att nödvändiga förbättringsåtgärder verkställs. Det ansvaret har infrastrukturministern. Per Unckels utredning visar med tydlighet vikten av att bygga ut spårkapaciteten. Det är den mest avgörande insatsen för att man ska kunna hantera störningar i trafiken.
Därför gör det mig bekymrad när regeringen i sitt budgetförslag nu föreslår sänkta anslag, både till investeringar och till underhåll, de kommande fyra åren. De 400 miljoner som Trafikverket förfogar över för förbättringsåtgärder märks inte, påstår personalen, och kaoset kan bli ännu värre. Det här låter horribelt.
Frågan kvarstår, fru talman: Vad tänker ansvarig minister Catharina Elmsäter-Svärd göra konkret för att säkerställa att en förbättrad vinterberedskap blir verklighet inom järnvägssystemet? Järnvägsaktörerna har självklart ett stort ansvar. Det har även ministern.
Pia Nilsson (S):
Att verkligheten överträffar dikten är för många av oss en vedertagen sanning, och statsbudgeten är inget undantag utan befäster snarare den tesen ytterligare. Verkligheten ger vid handen att nivåerna för vissa anslag i budgeten behöver höjas medan andra kan sänkas. Totalt föreslås att ytterligare 11 1⁄2 miljard anslås för att ramarna för 2011 års budget ska vara i paritet med utfallet.
Det är i princip lika mycket pengar som anslås till budgetområdet Rikets styrelse. Fru talman! Vad beror då denna avvikelse på? Den främsta förklaringen finns att hämta från anslaget Räntor på statsskulden, där utgifterna bedöms bli 10 1⁄2 miljard högre än beräknat, vilket motsvarar en ökning med 40 procent.
Kostnaderna för statsskuldsräntan kommer därmed att landa på 36 miljarder i stället för de prognostiserade 25,8 miljarderna. Det är en väsentlig avvikelse, vilket också är anledningen till att det nu åligger riksdagen att fatta beslut om denna post.
Enligt budgetlagen kan regeringen på eget bevåg besluta att anslag för räntor på statsskulden får överskridas om det är nödvändigt för att fullgöra statens betalningsåtaganden. Men efter tidigare uttalanden från finansutskottet väljer nu regeringen att hantera väsentliga avvikelser via ändringsbudgeten, vilket är positivt. Fru talman!
Enligt regeringens proposition beror ökade kostnader på 10,2 miljarder i huvudsak på valutakursförluster och förändrad låneplan. Den uppgiften visar sig inte vara helt korrekt. På grund av regeringens brist på utförlig beskrivning av överskridandet inhämtade utskottet kompletterande information från bland annat Riksgälden.
Av informationen framgår att 1 1⁄2 miljard beror på valutakurseffekter som uppstår för lån i utländsk valuta beroende på hur växelkursen utvecklats. 4 miljarder förklaras av ändrad låneplan - en tillfällig kostnad som uppstår när Riksgälden sätter om lån till lägre ränta och väljer att betala ränteskillnaden direkt.
Valutakursförändringar och förändrad låneplan förklarar sammanlagt 5 1⁄2 miljard. Då återstår runt 5 miljarder att hitta förtydliganden till. Enligt utskottets uppgifter är förklaringen att regeringen helt enkelt missbedömt den ekonomiska utvecklingen.
Regeringen bedömde att de långa svenska och utländska räntorna skulle bli betydligt lägre än vad utfallet nu visar - en felbedömning som kostar 4 miljarder kronor. Dessutom bedömdes budgetsaldot bli något bättre, vilket också bidrog till att ränteutgifterna underskattades. Fru talman!
Att i dessa ekonomiskt turbulenta tider göra makroekonomiska felbedömningar må vara begripligt. Mer obegripligt är att regeringen väljer att inte redovisa den förklaringen. Regeringens felbedömning på 4 miljarder kronor nämns inte med ett enda ord.
Jag kan också konstatera att finansutskottet vid flera tillfällen anfört att anslagsberäkningar bör göras tydligare och redovisas för riksdagen så att beslutsunderlaget blir så relevant som möjligt. Det är, fru talman, högst otillfredsställande att regeringen inte hörsammar utskottets begäran.
Pia Nilsson (S):
När det gäller differensen i prognosen kan jag bara konstatera att ni gjorde fel igen. Göran Pettersson säger att detta med att ge bidrag till kommuner inte är ett alltför spännande område. Han verkar mena att den kommunala verksamheten bedrivs ute i kommuner, så den ska vi inte ägna för mycket tid åt i Sveriges riksdag.
Tror verkligen Göran Pettersson att regeringens politik och de beslut som fattas här inte påverkar kommuner och landsting? Det handlar om den fallerade arbetsmarknadspolitiken och om utbildningspolitiken, som man undrar vart den har tagit vägen. Gymnasiereformen innebär att kommunerna nästa år ska spara 675 miljoner.
Det är i allra högsta grad ett tydligt exempel på hur riksdagsbeslut påverkar kommunerna. Det är 60 000 gymnasieelever som saknar fullständiga betyg. Den här regeringen tycker trots det att man ska lägga ytterligare börda på kommunerna och dra ned lärarresurserna och göra grupperna ännu större. Jag undrar just vad eleverna som sitter på åhörarläktaren här tycker om det.
Vilket ansvar tar Göran Pettersson för att skapa jobb? Det står mycket om arbetslinjen i betänkandet. Vad är det för arbetslinje Göran Pettersson företräder när han faktiskt sätter käppar i hjulet för våra gymnasieelever när det gäller att få en gymnasiekompetens så att de kan gå vidare.
Både du och jag vet att utan gymnasieutbildning är man hänvisad till arbetslöshet - en arbetslöshet som redan i dag slår alla rekord och som dessutom har ökat sedan ni tillträdde regeringstaburetten 2006. Vad kommer Göran Pettersson och regeringen att göra åt detta?
Pia Nilsson (S):
Jaha! Göran Pettersson viftar bort våra förslag med ett jaha, så kom det lite extra där, så skickar ni med lite pengar här. Det handlar om drygt 2 miljarder, och det är pengar som kommer att göra skillnad för de gymnasieelever som sitter och lyssnar på debatten nu, för de gymnasielever som eventuellt lyssnar på debatten någon annanstans och framför allt för de gymnasielärare som riskerar att förlora sina jobb. Det är en skillnad, Göran Pettersson. 2 miljarder gör en skillnad.
I de här 2 miljarderna har vi lagt in en stor satsning på sommarjobb åt ungdomar från årskurs 9 fram till och med alla årskurser i gymnasiet. Det har ni sagt nej till. Ni tycker inte att det behövs. Vi säger också att vi vill satsa på barnomsorg på obekväm arbetstid. Det har ni också sagt nej till.
Det möjliggör för föräldrar som jobbar vardagskvällar, helger och nätter att faktiskt jobba mer. Det gäller framför allt många ensamstående som är beroende av barnomsorg även på obekväm arbetstid. De har inte en chans att få det i den utsträckning de borde i dag. Det säger ni också nej till.
Vilka politiska ambitioner har Göran Pettersson, Moderaterna och alliansregeringen när ni faktiskt sätter käppar i hjulet för gymnasieeleverna att utvecklas och få jobb framöver? Ni sätter käppar i hjulet för ungdomarna att få sommarjobb i större utsträckning än i dag. Ni sätter också käppar i hjulet för barnomsorg på obekväm arbetstid, som skulle kunna växa betydligt mer.
Vad vill egentligen alliansregeringen med kommunala och landstingskommunala sektorn? Tycker ni verkligen att det är så viktigt, eller är det bara tom retorik ännu en gång från Göran Pettersson?
Pia Nilsson (S):
Emil Källström slår sig nästan för bröstet över den fantastiskt kraftfulla politik som den här regeringen har bedrivit. Han hänvisar till förra årets historiska överskott som kommunsektorn de facto gav men utan att för den skull försöka förklara vad det beror på.
I stället ondgör sig denne Källström över den hemska oppositionens politik och den skuggbudget som vi har lagt fram och menar att den på något sätt skulle vara ett sänke för arbetslinjen. Det här förstår jag inte någonting av, men det är möjligt att Emil Källström kan förtydliga det. Jag undrar bara: Är Emil Källström nöjd med de insatser som regeringen har gjort under de här fem åren när det gäller att förstärka arbetslinjen?
Är du nöjd med att så många som 60 000 gymnasieelever inte har fullständiga betyg? Är du nöjd med att 400 000 personer i det här landet fick ekonomiskt bistånd någon gång förra året? Är du nöjd med en arbetslöshet som nu ligger på 8 procent? Är det kraftfull politik från Alliansen som stärker arbetslinjen? Jag bara undrar.
Sedan nämner Emil Källström något om den viktiga finansieringsprincipen. I det sammanhanget vill jag bara nämna att det inte finns någon uppgörelse med Sveriges Kommuner och Landsting när det gäller den nya gymnasiereformen. De förhandlingarna strandade i september. Ett statligt beslut som innebär att man undandrar kommunerna pengar finns det alltså ingen uppgörelse kring. Så mycket för den finansieringsprincipen.
Till sist är det bra att Emil Källström lyfter fram vikten av utjämningssystemet. Jag delar verkligen din åsikt att Sverige behöver ha det. Men med tanke på de motioner som väckts av vissa kolleger i Alliansen finns det anledning att känna att frågan kanske inte riktigt är utklarad ännu.
Pia Nilsson (S):
En stolt centerpartist är Emil Källström. Han är stolt över den höga arbetslösheten. Han är stolt över att det är så många som behöver ekonomiskt bistånd i ett Sverige som styrs av en allians där ekonomin ska var närmast tigerlik. Det är mycket märkligt. Bibehållen välfärd, pratade Emil Källström om. Menar du verkligen allvar?
Hur kan man säga det när utanförskapet inte har gjort någonting annat än att öka, trots löften från dig och dina kolleger om att utanförskapet skulle minska till vilket pris som helst. Vi ser i dag att det är över 400 000 personer som får någon form av bistånd. Vi ser den höga arbetslösheten. Vi ser den höga ungdomsarbetslösheten.
Vi ser hur många som inte får något från trygghetssystemen, från sina sjukersättningar, från a-kassan, allt det. Och du säger att du är stolt över en bibehållen välfärd. Det är för mig en gåta hur man kan lösa ekvationen och få det svaret.
Jag vill påstå att täljaren och nämnaren inte riktigt är synkade, för svaret är att välfärden verkligen har påverkats negativt under dessa år. Jag kan inte se någonting annat. Emil Källström tillstår ändå att våra förslag är bra, trots att du är emot de specialdestinerade bidragen.
Du tycker ändå som vi att gymnasiereformen är ett elände för kommunerna som ska spara 675 miljoner nästa år, likaså när det gäller sommarjobben, likaså när det gäller bidrag till barnomsorg på obekväm arbetstid. Ändå säger du nej till dem. Vad är alternativet från Emil Källström och Centerpartiet?
Pia Nilsson (S):
Jag vill börja med att tacka ministern för svaret. I höstas började min dotter på samhällsprogrammet. Vid terminsstarten var de 27 i klassen, men ganska snabbt fylldes det på och de blev 33 - som alla ska få stimulans och möjlighet att utvecklas utifrån sina förutsättningar, som det står i läroplanen för den nya gymnasiereformen, Gy 2011. På vissa lektioner är det inte ovanligt att elever får sitta och vänta 40 minuter på hjälp.
Läraren hinner inte med. Undervisningsgrupperna är stora och behoven många. Så här ser det ut på många skolor runt om i landets kommuner. Det är tufft, och facit är nedslående. Bara 79 procent av tjejerna och 74 procent av killarna fullföljer sin gymnasieutbildning inom fyra år.
Både Jan Björklund och jag vet att långtidsarbetslöshet är mycket vanligare bland de unga som saknar en fullständig gymnasieutbildning. Därför är det förvånande men framför allt oroande att skolminister Jan Björklund och hans regering nu väljer att skära bort 675 miljoner kronor i statsbidrag till kommunerna i år på grund av den nya gymnasiereformen.
Det motsvarar 1 300 lärartjänster - 20 tjänster i Västerås och 30 i Uppsala, och i Stockholms stad riskerar 125 lärartjänster att försvinna. Samtidigt ökar kunskapskraven i samhället. Samtidigt sjunker svenska skolelevers resultat i internationella jämförelser. Samtidigt hoppar 10 000 ungdomar av gymnasieskolan. Fru talman!
Trots att det saknas en analys av de ekonomiska konsekvenserna hävdar Jan Björklund i sitt svar att gymnasiereformen innebär nettobesparingar för kommunerna. Ministern hänvisar till större undervisningsgrupper, effektivare schemaläggning och införande av fem nya introduktionsprogram i stället för IV-programmet. Men hur väl förankrad är Jan Björklunds uppfattning hos skolans huvudmän?
SKL, Sveriges Kommuner och Landsting, har genomfört en enkät bland 53 kommuner som sammantaget representerar 4 miljoner av landets befolkning. Det har de gjort för att få veta om det finns förutsättningar för gymnasieskolan att genomföra skolministerns besparingar.
En överväldigande majoritet svarar att det är små eller obefintliga förutsättningar att öka elevgrupperna oavsett om det handlar om yrkes- eller högskoleförberedande program. En överväldigande majoritet menar att färre valbara kurser inte kommer att innebära en effektivare schemaläggning.
Inte en enda av de tillfrågade huvudmännen delar regeringens uppfattning att det skulle bli billigare att införa fem nya introduktionsprogram i stället för IV-programmet. En överväldigande majoritet menar i stället att det blir dyrare. Så ser verkligheten ut, Jan Björklund. Ändå hävdar ministern att de ekonomiska konsekvenserna av gymnasiereformen är rimliga.
Det oroar inte bara mig utan många elever, föräldrar, lärare, skolledare och lokala beslutsfattare att Jan Björklund driver igenom en finansiering av en stor gymnasiereform på lösa beräkningsgrunder som helt och hållet saknar förankring i verkligheten. Det, fru talman, är allvarligt och högst anmärkningsvärt.