KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kenneth G Forslund (S):
När man lyssnar på Julia Kronlid kan man lätt få intrycket att Sverige inte ger några pengar till hjälp för människor som finns i närområdena i flyktingläger. Då ska man komma ihåg att Sverige är - om jag minns rätt - världens femte största humanitära givare. Var och en kan fundera över hur stort Sverige är folkmängdsmässigt, och jag tror att alla enkelt och snabbt räknar ut att vi är långt ifrån det femte största landet i världen befolkningsmässigt.
Vi tar alltså ett stort ansvar i Sverige för människor som finns i just de flyktingläger och de närområden som Julia Kronlid och Sverigedemokraterna säger sig ömma för. Det är inte ett argument för att säga att man inte skulle kunna göra ännu mer. Det är inte det det handlar om. Men det handlar om att Sverigedemokraterna och Julia Kronlid målar upp en ensidig bild av att det skulle finnas en enda lösning av situationen med människor som är på flykt. Så är det inte.
Politik handlar, som jag ofta brukar säga, om att hantera helhet. Det är inte antingen eller; vi måste göra både och. Vi måste hjälpa människor som finns i flyktinglägren, i dag många gånger i stor nöd eftersom de humanitära appellerna är kroniskt underfinansierade och människor sitter i flyktinglägren och svälter. Det behöver göras mer där, och framför allt är det fler länder som behöver göra mer där.
Men vi behöver också hantera det faktum att människor flyr vidare av olika skäl för att de helt enkelt ibland måste, för sitt eget livs skull. Den bild som Julia Kronlid och Sverigedemokraterna målar upp av att vi skulle kunna begränsa asylmottagningen i Sverige ned till försvinnande låga nivåer är inte realistisk.
Jag kan förstå om Sverigedemokraterna av olika skäl tycker att den är önskvärd, men den är inte realistisk.
Kenneth G Forslund (S):
Tack, Sofia Arkelsten, för frågan och också för en korrekt beskrivning av hur det faktiskt har formulerats! Det finns en överenskommelse för det kommande budgetåret 2016 om ett tak på 30 procent; det är alldeles riktigt. Långsiktigt vill regeringen nå enprocentsmålet för biståndet, och jag är helt övertygad om att vi kommer att göra det också.
Däremot är det omöjligt att på ett ärligt vis svara på frågan om hur stora avräkningarna kommer att vara 2017 och 2018. Det kommer att avgöras av hur många som söker asyl. Det finns inget självändamål i att ha höga avräkningar.
I den budget som lagts fram och i innevarande års budget var det avräkningar på runt 20 procent, och vi hade ambitionen att försöka sänka dem över tid. Nu har verkligheten gett en annan situation. Vi har då valt att begränsa dem genom att ha den här takkonstruktionen om 30 procent. Långsiktigt ska vi nå enprocentsmålet enligt den nya beräkningsgrunden. Enligt den gamla ligger vi redan över 1 procent.
Kenneth G Forslund (S):
Jag är för att riksdagen får så mycket information och underlag som möjligt så att vi kan fatta kloka och informerade beslut. I detta fall har vi från regeringspartierna sagt att det senast i vårändringsbudgeten kommer förslag om hur avräkningarna för asylmottagning kan komma att förändras. Där har vi satt ett tak.
Vad gäller att tidigarelägga utbetalningar är det pengar som kommer från 2016 års biståndsbudget men som det utifrån utgiftstaken i statsbudgeten görs tidigare utbetalning av. Detta är nationell koncernredovisning i den högre skolan, kan vi utan omsvep konstatera.
Det viktiga är att det är pengar inom biståndsbudgeten som används till det som de ska användas till, nämligen till utveckling och demokrati samt för att hjälpa fattiga människor.
Kenneth G Forslund (S):
Denna ganska detaljerade fråga får mig att ana att det är något som har fångat Jakob Forssmeds öga alldeles särskilt i budgeten. Eller möjligen är det något han skulle vilja sätta ögonen alldeles särskilt på i budgeten som han inte har kunnat hitta.
För Socialdemokraterna och den rödgröna regeringen är givetvis religionsfriheten och respekten för människors religiösa uppfattning likaväl som för deras politiska uppfattning och för yttrandefriheten grundläggande. Det är också grundläggande att vi inte ger hjälp till människor utifrån deras religiösa tillhörighet.
Vi ska inte exkludera grupper för att de har en viss religiös tillhörighet. Det är viktigt. Jag vet att det finns ett parti här i riksdagen - inte Jakob Forssmeds - som ibland umgås med sådana idéer. Mer specifikt kan jag inte svara på frågan. Men jag anar som sagt att Jakob Forssmed har en följdfråga.
Kenneth G Forslund (S):
Jag tackar Jakob Forssmed för frågorna. Det är riktigt att Sverige är ett sekulariserat samhälle där det finns en långtgående religionsfrihet. Jag hyllar den och tycker att den är ett föredöme. Det är mot denna bakgrund vi ska driva vår globala utvecklingspolitik.
Jag tror inte att en lösning på de konflikter vi ser mellan det som utmålas som olika religiösa grupper är att skapa särskilda zoner för vissa religionstillhörigheter. Då skulle vi förstärka konflikten ännu mer, som jag ser det.
Ofta har de illdåd som utförs i religioners namn, oavsett vilken, inte så värst mycket med religion att göra. Det är en kamp mellan humanism och extremism.
Vissa extrema organisationers idéer har inget med religion att göra, utan de har en elitistisk och extremistisk syn på sig själva, sin egen makt och andras underordning. Detta ska vi alltid bekämpa, oavsett vad de påstår att de har för religiös utgångspunkt eller grund för sin uttolkning.
Sverige ska bidra till att människor kan leva sida vid sida och respektera varandra. Religionsfriheten innebär att den som har en tro får ha den tron och att den som väljer att inte ha någon tro alls har den friheten. Att dela upp samhällen i olika religiösa grupper vill jag starkt avvisa.
Kenneth G Forslund (S):
Jag tackar Birgitta Ohlsson för frågan. Detaljer i Syrienstrategin tror jag att biståndsminister Isabella Lövin svarar bäst på. När det gäller läget i Syrien kan man konstatera att kriget där har fått pågå alldeles för länge och med alldeles för stora umbäranden och konsekvenser.
Vi hoppas att världen nu kan ena sig och äntligen sätta stopp för det fruktansvärda dödande som pågår där. Jag vill vara väldigt tydlig med en sak. Diktatorn Asad kan rimligen bara tillhöra Syriens historia, inte Syriens framtid. Sedan kan det diskuteras hur snabbt den historien ska avslutas.
Jag vill poängtera att jag inte förespråkar dödsstraff, men jag ser inte att president Asad tillhör framtiden i Syrien - han måste tillhöra Syriens historia. Det är bra att den svenska regeringen antar en Syrienstrategi. Birgitta Ohlsson kan möjligen berätta om hur regeringen före den nuvarande regeringen jobbade med en sådan strategi. Herr talman!
Detaljfrågor om innehållet i strategin svarar som sagt biståndsministern bäst på.
Kenneth G Forslund (S):
Jag har tyvärr inte den detaljkunskapen om innehållet i Syrienstrategin, Birgitta Ohlsson, att jag kan svara på det på ett relevant sätt. Vi kan dra en parallell till exempelvis Irak.
En av de saker man konsekvent gjorde där efter Saddam Husseins fall var att diskvalificera alla som haft ett engagemang i Baathpartiet för framtida uppdrag. Nu i efterhand kan vi konstatera att det nog inte var så bra att göra på det viset.
Vi pratar om en struktur där möjligheten att över huvud taget få ett jobb med någon kvalifikationsgrad krävde att man var medlem i regeringspartiet och i en organisation som upprätthöll diktaturen.
Naturligtvis måste var och en ställas till svars utifrån sina gärningar, men att totalt och kategoriskt diskvalificera människor för att de varit medlemmar i ett parti tror jag kan vara kontraproduktivt. Det har vi sett i Irakfallet. När det gäller hur det är tänkt att utformas i Syrien har jag inte den detaljkunskapen, utan jag hänvisar till biståndsministern senare i debatten.
Kenneth G Forslund (S):
Jag tackar Julia Kronlid för frågorna. Till att börja med är vi sju partier i riksdagen som är överens om enprocentsmålet. Jag hyser gott hopp om att Sverige kommer att upprätthålla det och fortsätta att göra detta under lång tid framöver.
Den maximala avräkningen på 30 procent för asylmottagning, som är det tak som har uttalats för nästa år, är pengar som faktiskt också går till utveckling. Man kan göra analysen lite mer komplicerad än vad Julia Kronlid och Sverigedemokraterna brukar göra.
I själva verket ger det man kallar remitteringar minst tre gånger så mycket pengar som det samlade offentliga biståndet i världen. Avräkningar för asylmottagning bidrar till utveckling. Man kan möjligen kritisera det för att det går långsammare därför att det blir ett filter som det ska gå igenom.
Jag kan tänka mig att det möjligen går att bevisa. Däremot vet vi att genom att människor välkomnas i det här landet kommer de själva att bidra till att skapa utveckling i sina hemländer. Jag vill understryka att Sverige bara ger budgetbistånd till tre länder. Vi satsar på skolor, hälsovård, mödravård, infrastruktur, jobb och en hel del annat.
Kenneth G Forslund (S):
Julia Kronlid pekar på vad man ska prioritera inom biståndet. Det är en relevant diskussion, och där kan vi komma till olika slutsatser. Utan tvekan är det så. Jag kan konstatera att vi lägger mycket pengar på vatten och sanitet. Sverigedemokraterna vill lägga ännu mer. Vi kan diskutera vad de möjligen skulle vilja minska på i stället.
Jag kan också konstatera att Sverige i sitt utvecklingssamarbete lägger stor tonvikt på utbildning för pojkar och flickor. Sverige har bidragit starkt till att även flickor får möjlighet till utbildning i världen. Det är oerhört viktigt för ett jämställt samhälle och för utveckling. Vi lägger mycket pengar på hälsovård, på mödravård och en del pengar på infrastruktur.
Vi jobbar med det långsiktiga, med jobbskapande. Jag pekade tidigare på kapitaltillskottet till Swedfund; det är ett exempel på det. I längden måste vi nå en utveckling där människorna kan klara sin egen försörjning.
Julia Kronlid tar också upp att det inte är effektivt att låta människor komma hit, få asyl och den vägen skapa bistånd. Nej, jag gjorde inte anspråk på att det var effektivt. Jag pekade på att det säkerligen kunde beskyllas för att vara ett långsamt sätt att skapa utveckling.
Men i debatten som gäller biståndspolitiken brett - inte av Julia Kronlid just nu, men brett i den biståndspolitiska debatten - framställs det ibland som att vi tar från fattiga människor för att bekosta asylmottagning. Jag delar inte det synsättet. Vi måste kunna göra flera saker samtidigt, både hjälpa människor på plats och hjälpa människor här.
Dem vi hjälper här ger dessutom den bonuseffekten att de i sin tur hjälper människor i hemländerna.
Kenneth G Forslund (S):
Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet. Betänkandet behandlar en granskningsskrivelse från Riksrevisionen samt regeringens yttrande över den granskningen.
Det är viktigt att komma ihåg att det som det riktas kritik mot i Riksrevisionens rapport i hög grad är frågor som har att göra med administrativa rutiner och dokumentation. Det är inte så att man har hittat någonting som tyder på att pengar missbrukats, använts felaktigt, försnillats eller på något vis skulle vara oklart redovisade.
Det som Riksrevisionen kritiserar är bristen på dokumentation av de administrativa rutinerna. Det handlar om hur och när man fattat beslut om fördelning av pengar, vilka beslut man fattat och framför allt varför man har valt att fördela pengarna till olika multilaterala organisationer så som man har gjort.
Det här är en granskning som har gjorts utifrån att man tittat på de största mottagarna under en serie år under den förra mandatperioden. Redan biståndsministern i den förra regeringen började åtgärda de brister som fanns inom redovisning och dokumentation.
Det arbetet fortsätter nu att genomföras av den nuvarande regeringen och den nuvarande biståndsministern för att vi tydligt ska kunna följa hur man har resonerat och vad man har haft för grund för sina beslut om fördelning av anslag till olika multilaterala organisationer.
Det är också bra att vi i riksdagen kommer att få en tydligare återredovisning i form av en skrivelse där vi kommer att kunna följa upp hur pengar har betalats ut och framför allt hur mycket och med vilka avsikter.
Därmed får riksdagen en möjlighet att yttra sig över det multilaterala biståndet, inte bara genom sitt budgetbeslut, utan också genom att följa upp hur det har verkställts. Att varje post skulle redovisas i budgetpropositionen, som Julia Kronlid efterlyser, kanske inte visar sig möjligt hela vägen fram.
Men jag tror att vi kan få se fler poster i budgetpropositionen än i dag och därmed de största. Att göra en total redovisning kanske inte är praktiskt möjligt och genomförbart, men så långt det är möjligt ska det säkert gå att tillgodose det som Julia Kronlid och Sverigedemokraterna efterfrågar.
Precis som Julia Kronlid sa uttryckte sig också biståndsministern positivt till att gå vidare med den redovisningen i budgetpropositionerna. Men jag vill ändå sänka förhoppningarna lite. Det kanske inte blir varje post som kan finnas med. Det kan vara några små poster som inte kommer med i en budgettext, helt enkelt av utrymmesskäl.
Det kan också tänkas att de inte går att förutse så långt i förväg. Herr talman! Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet angående skrivelsen och understryker att kritiken gäller administrativa rutiner och dokumentation, inte att några pengar skulle ha försnillats. Åtgärderna för att stärka redovisning och dokumentation började redan under den förra regeringen och fortsätter under denna.
Kenneth G Forslund (S):
Tack, Kerstin Lundgren, för ett ändå brett stöd för den generella svenska utrikes- och säkerhetspolitiken! Kerstin Lundgren inledde med att säga saker som kanske mer hörde hemma i en ekonomisk-politisk debatt än i en debatt om just budgeten för det här utgiftsområdet inom utrikespolitiken.
Jag måste börja med att rätta Kerstin Lundgren och säga att sysselsättningen faktiskt ökar i Sverige. Arbetslösheten minskar och underskotten minskar, alltså tvärtemot det Kerstin Lundgren sa.
Att i opposition och som centerpartist ha ambitionen att sysselsättningen ska öka ännu mer, att arbetslösheten ska minska ännu mer eller att underskotten ska minska ännu mer är naturligtvis högst möjligt och rimligt. Men jag tycker ändå att fakta måste få vara rätt i en sådan här debatt.
Vilken politik man sedan tror är mest framgångsrik - ja, det är högst rimligt att man har olika åsikter om det, och därför har vi olika partier. Min fråga till Kerstin Lundgren handlar om det som hon avslutningsvis sa om att Centerpartiet inte föreslår några tillskott till budgetområdet. Det är riktigt. Men jag vill ändå be Kerstin Lundgren förklara.
Man får ju bilden av att det skulle vara en oförändrad budget med Centerpartiets förslag på det här budgetområdet, men det summerar ändå, som jag uppfattar det i tabellerna, till en minskning på nästan 12 miljoner kronor. Jag vill gärna höra Kerstin Lundgrens förklaring till den minskningen, den faktiska förändringen, som Centerpartiet föreslår på detta budgetområde.
Kenneth G Forslund (S):
Nu tycker jag att Kerstin Lundgren hamnar mer rätt i sin beskrivning av verkligheten. En önskan om att öka sysselsättningen ännu mer kan man naturligtvis alltid ha. Den har även vi som regeringsparti. Vi vill naturligtvis gärna ha stor utväxling på den politik vi för. Dock instämmer jag inte i bilden av att underskotten skulle minska. Prognosen just nu är till och med att vi redan detta år kommer att nå ett nollresultat vad gäller statens budget.
Vi får väl se hur det slutar. Återhämtningen har gått fortare än vad regeringen har förutspått. När det gäller luft eller inte i budgetområdet föreslår Centerpartiet en neddragning vad gäller freds- och säkerhetsfrämjande verksamhet med 10,3 miljoner kronor.
Det är största delen av de närmare 12 miljoner kronorna som ni föreslår neddragningar på. Jag kan förstå resonemanget om 27 miljoner i luft i systemet, även om jag inte håller med om det, men jag undrar varför ni drog ned med bara 12 miljoner och inte 27 miljoner.
Kenneth G Forslund (S):
Vi lever alla i en tid då världen präglas av krig, av rekordmånga flyktingar, av oro och även av osäkerhet efter ett antal val och folkomröstningar som har hållits den senaste tiden.
Det är den här vardagen som vi har att hantera i utrikesutskottet här i riksdagen, och det är den här vardagen som medborgare i Sverige och i hela världen har på sina näthinnor. Inte på länge har utrikespolitik och läget i världen varit så aktuellt och diskuterats så brett bland människor som just nu.
Jag tycker därför att det är glädjande att det, trots en del åsiktsskillnader om exakt hur pengar ska spenderas inom det här budgetområdet, ändå finns ett brett stöd i Sveriges riksdag för värderingar som långsiktigt har präglat och ska prägla svensk utrikespolitik - oavsett vilken regering som för tillfället styr landet.
Den här regeringen, den rödgröna regeringen, försöker naturligtvis sätta sin prägel på utrikespolitiken och har fyra övergripande profilfrågor.
Det handlar om att utrikes- och säkerhetspolitiken ska ha folklig förankring, att det är en feministisk utrikespolitik vi vill föra, att fred och säkerhet i vårt närområde är det primära målet och att FN och EU är de två viktigaste arenorna och verktygen för den svenska utrikespolitiken.
All den utrikespolitik som vi för ska genomsyras av arbetet för mänskliga rättigheter, demokrati och respekt för rättsstatens principer. Jag kan inte säga att det är speciellt för just den här regeringen, utan jag vill hävda att det är värden som vi alla i riksdagens partier delar brett. Vi vill se att detta är det som genomsyrar den svenska utrikespolitiken.
Ekonomiskt är det naturligtvis lite olika vad vi vill satsa på. Mest är det kanske att man vill satsa mer på något. Det är sällan man vill dra bort stora pengar eller säger att någonting är helt fel och att man skulle vilja avsluta det. I princip finns det inget sådant exempel i de olika förslag och motioner som finns på det här utgiftsområdet.
Ekonomiskt är de större och mer notabla posterna sådant som handlar om fred och säkerhet, om nordiskt samarbete, om Sipri - Stockholms internationella fredsforskningsinstitut - och om Östersjösamarbetet.
Den största ekonomiska utgiftsposten på det här budgetområdet är den som handlar om avgifter till internationella organisationer. Det är klart att det är en post som rymmer många olika saker inom utrikespolitiken och täcker många olika områden inom den, men när allt detta ska bokföras blir det tillsammans den största delen av kostnaden på det här utgiftsområdet. Herr talman!
Jag tycker att det allra viktigaste med svensk utrikes- och säkerhetspolitik är de värderingar som vi baserar den på men också att den är långsiktig och förutsägbar. Det tjänar vårt lands utveckling och säkerhet på, och det hoppas jag är någonting som vi kan bibehålla under lång tid framöver här i Sverige.
Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i utrikesutskottets betänkande nr 1.
Kenneth G Forslund (S):
Tack, Mathias Sundin, för frågan! Jag vill inledningsvis gå tillbaka till en sak som Mathias Sundin sa i sitt anförande, när han tog upp den gamla klassiska sketchen om att alla barn vill ha fred på jorden. Jag är inte barn längre, men min vision är just fred på jorden.
Det väcker ibland en del skratt när jag säger det i olika mötessammanhang, men det är faktiskt det som driver mig i min politiska gärning och i det arbete jag gör med svensk utrikespolitik för att skapa bättre förutsättningar i världen. Jag uppskattar därför Mathias Sundins inledning alldeles särskilt.
Jag välkomnar, precis som Mathias Sundin, att vi har kunnat träffa frihandelsavtalet mellan EU och Kanada, som vi kallar CETA. Jag tror att det, precis som Mathias Sundin säger, är extra viktigt i denna osäkra tid efter det amerikanska presidentvalet.
Egentligen hade ju framtiden för frihandeln de närmaste åren, om vi ska vara väldigt ärliga och korrekta, varit osäker oavsett vilken av de två huvudkandidaterna som blivit vald. När det gäller tiden för ratifikation här i Sverige och i riksdagen kan jag tyvärr inte svara på frågan om en exakt tidsplan, men jag vill ändå peka på att jag, precis som Mathias Sundin, välkomnar avtalet och ser fram emot att kunna ratificera det.
Jag konstaterar också att avtalet faktiskt dessutom på sin väg fram hit har blivit bättre genom att man har omförhandlat mekanismen för tvistelösning och moderniserat den. Jag tycker att det var djärvt och klokt att man valde att göra detta när man egentligen redan var klar med avtalet.
Det har blivit ett mycket bra avtal, som jag tror och hoppas kan bli stilbildande för liknande avtal världen över.
Kenneth G Forslund (S):
Det som Karin Enström tar upp är alldeles riktigt: Man måste alltid prioritera, i synnerhet i ekonomiska sammanhang. Jag kan konstatera att alla åtta partier i riksdagen gör relativt likartade prioriteringar när det gäller pengar.
Om varje parti skulle beskriva exakt hur man vill använda pengarna på vart och ett av delområdena inom utgiftsområdet tror jag att skillnaderna skulle vara något större. Målen är fortfarande breda och gemensamma, men man har olika fokus när det gäller hur man tror att man bäst kan komma dit och vilka insatser som ger mest utväxling.
För denna regering, i vars parlamentariska underlag jag ingår, är det centralt att vi är ett litet land som är beroende av väl fungerande internationella institutioner. För vår egen trygghet och säkerhet - och ytterst vår långsiktiga fortlevnad som nation - är FN centralt.
För oss som medlemsstat i EU är också EU i dag en central arena för vår svenska utrikespolitik. I vårt arbete prioriteras fred och säkerhet i närområdet. Sedan gör vi en massa olika saker. Internationellt finns det dessutom en stor efterfrågan på att Sverige ska delta i en väldig massa olika saker, så det är en grannlaga uppgift att prioritera och välja vad vi ska lägga tid och pengar på.
Men fred och säkerhet i vårt närområde tycker jag är den mest grundläggande prioriteringen i vår utrikespolitik.
Kenneth G Forslund (S):
Som jag påpekade är FN och EU de centrala arenorna för oss. Sverige har sedan vi blev medlem i EU 1995 varit en av de stater som är allra mest pådrivande och har störst påverkan på EU-samarbetet.
Vi har kunnat se att Sverige, oavsett regering, hela tiden har hamnat ganska högt i rankningarna av vilka medlemsstater som är mest inflytelserika. Man ska dessutom väga in vårt lands befolkningsmässigt relativt ringa storlek i detta stora samarbete.
Vi är skickliga på att driva arbetet i internationella organisationer - i FN, i EU och i andra sammanhang. Det är just så, genom att fortsätta att vara väldigt aktiva i dessa internationella organisationer, som jag tror att vi bäst tjänar det syfte som jag tycker är viktigast: fred och säkerhet i närområdet.
Vi ska fortsätta att hela tiden anstränga oss för att vara skickliga, förhandla, söka breda lösningar och driva processerna framåt. Vi är bra på det i Sverige, och jag vill framhålla att vi har varit bra på det oavsett vilken regering som har styrt. Jag hoppas att vi ska fortsätta att vara det.