KBLab/rixvox huggingface dataset:
Alice Åström (V):
Uppenbarligen finns det stora skillnader i synen bland moderater i den här frågan. Jag behöver inte ens argumentera utifrån Vänsterpartiets budget eller förslag. Det är tydligt i det brev från SKL som Anders Knape hade skrivit under att orsaken bland annat är den frysning av statsbidragen till kommuner och landsting som regeringen har genomfört.
Sedan lägger man vissa potter och säger att man förstärker kvaliteten. Det lyfter även Sveriges Kommuner och Landsting upp. Sveriges Kommuner och Landsting beskriver i ett brev som en moderat, en centerpartist och en socialdemokrat har skrivit under hur situationen ser ut mot den här bakgrunden. Det är upp till 20 000 tjänster som det minskade skatteunderlaget handlar om.
De säger att de är djupt oroade för att kommuner och landsting nu tvingas skära i välfärden eller höja skatterna. Ni sänker skatterna på den statliga nivån. Kommuner och landsting blir tvungna att höja skatterna för att i så fall kunna klara välfärden. Men uppenbarligen har man från Moderaterna i finansutskottet fortfarande inte insett det här.
Ni säger att det går att förbättra kvaliteten, göra viktiga satsningar, se till att barnen i skolan kommer att få kunskaper och inte gå ut utan godkända betyg och att man kommer att kunna förbättra i vården över huvud taget. Men de som styr kommuner och landsting och Anna Lilliehööks partikamrat säger att man kommer att bli tvungen att skära i välfärden. Och det tror jag är närmare sanningen.
Alice Åström (V):
Jag ska börja med att tacka justitieminister Beatrice Ask för svaret. Nu ska jag säga något som det är ovanligt att en politiker säger från talarstolen i Sveriges riksdag: Anledningen till att jag ställer den här frågan är att Ipred, Ipred 2 och det här området är ett svårt och komplicerat område - ett område där jag känner att jag inte kan allting.
Jag har inte allt på fötterna, och jag vet inte alla delar i det. Det är en av anledningarna till att jag ställer interpellationen. En av Sveriges riksdags grundläggande uppgifter är att stifta lagar. I detta lagstiftningsarbete är straffrätten en väsentlig del.
I och med EU-medlemskapet har detta sätt att stifta lagar förändrats, precis som justitieministern har beskrivit. Redan i dag är det svårt och komplicerat att som ledamot i Sveriges riksdag kunna följa med i förhandlingar och i vad som händer på det här området. Men vi har det fortfarande på ett mellanstatligt plan.
Med Lissabonfördraget kommer vi snarare att få en överstatlig process. Man kan, som justitieministern säger, säga att man då får en mycket mer begriplig beslutsprocess. Men då har man tappat det väsentliga, det som är den viktiga grundläggande uppgiften för ledamöter i Sveriges riksdag. Det vi tappar när det gäller en straffharmonisering är utredningen.
Det handlar om remissförfarandet. Det handlar om delaktighet för ledamöterna i riksdagen och att kunna följa med i frågorna. Det är ett problem redan i dag, och det kommer att öka med Lissabonfördraget. Därför vill jag lyfta in den frågan.
Anledningen till att jag speciellt har tittat på Ipred 2 är att jag tror att de flesta av oss för ett halvår eller ett år sedan inte ens visste vad Ipred var. Det var en fråga som man inte ens hade hört talas om men som har blivit väldigt debatterad och har en stor betydelse för många människor i Sverige.
Debatten kom i gång långt senare, när förslaget redan var antaget inom EU och när det sedan skulle implementeras i Sverige. Detta visar på en demokratisk brist och på att vi som riksdagsledamöter tappar förmågan att vara med och påverka. När det gäller Ipred 2 är det ett förslag som EU-kommissionen har haft. Man säger att det nyligen antagna Ipred 1 är otillräckligt.
Kommissionen framför argumentet att vid sidan av de civilrättsliga åtgärderna och de förfaranden och sanktioner som finns i Ipred 1 är straffrättsliga påföljder ett sätt att i lämpliga fall se till att immateriella rättigheter respekteras. I direktivet föreskrivs förutom fängelse en uppsättning påföljder som böter, förverkande av verktyg och medel som används för försök till medhjälp eller anstiftan av uppsåtligt intrång.
Det finns näringsförbud, rättsliga offentliga stöd och subventioner. Det finns en mängd olika detaljer i direktivet som är oerhört känsliga och som har en oerhörd betydelse för hur vi möter problematiken.
Det vi har sett med Ipred 1 och debatten om skyddet för den personliga integriteten och möjligheten att använda sig av nya medier borde ha föranlett justitieministern att se till att riksdagen och framför allt allmänheten får kunskap om Ipred 2, i stället för att vänta tills det eventuellt kommer i gång igen.
Alice Åström (V):
Lissabonfördraget förändrar givetvis processen. Därför har jag en följdfråga: Vad avser justitieministern att göra för att öka förståelsen för beslutsprocessen när det gäller straffrättsharmoniseringen?
Justitieministern säger att eftersom det här ligger nere när det gäller Ipred 2 avvaktar vi analysen och insamlingen av hur det ser ut innan vi bestämmer vad vi tycker. Det ligger ett färdigt direktiv som är ganska långtgående.
För oss i Vänsterpartiet är det inte tillräckligt att regeringen, när man har fått tillräckligt med underlag, vänder sig till riksdagen och EU-nämnden för att informera. Det här är frågor som berör medborgarna i allra högsta grad. Det tycker jag att debatten om Ipred har visat. Det är frågor om den personliga integriteten och om hur långt man kan gå i de här frågorna.
Jag ser att den nya tekniken ger oändliga positiva möjligheter. Men vi får också problem, precis som justitieministern har lyft fram. Det gäller att hitta en avvägning. Det har ju funnits en oenighet om hur man ska avgöra eller tolka miljödomen. Ponera att man plötsligt i EU-kommissionen bestämmer sig.
Om tolkningen blir att vi anser att det på det här området går utöver det vanliga och att vi därför kan fatta majoritetsbeslut även när det gäller frågan om Ipred 2, var har då riksdagen kommit in i debatten? Var har medborgarna kommit in i debatten? Var finns kunskapen?
Jag tror att vi alla som politiker, oavsett parti, skulle tjäna på att mycket tidigt föra ut den här debatten till medborgarna, mycket tidigare ta in intryck av de problem som kan finnas.
FRA-debatten - för att hänvisa till något helt annat - visade ju ganska tydligt att ett tidigare förslag förändrades på väldigt många punkter efter att medborgarna hade engagerat sig och förstått och uttryckt sina synpunkter. Det saknas i den här frågan.
Min sista fråga är därför: Är justitieministern beredd att verka för att, antingen på egen hand eller i samverkan med andra medlemsländer, se till att kommissionen drar tillbaka Ipred 2? Precis som justitieministern sade finns det delar i direktivet som är ganska långtgående. Jag är säker på att justitieministern inte tycker att de skulle vara lämpliga.
Då vore det kanske bättre att dra tillbaka det och börja diskussionen på rätt sätt.
Alice Åström (V):
Jag saknar ändå svar från justitieministern just när det gäller hur man ska kunna få ut debatten och kunskapen bland medborgarna.
Den lärdom som man borde dra av debatten när det gäller Ipred 1 är att det nu gäller att vi verkligen går ut och diskuterar och inte bara avvaktar och låter kommissionen samla in underlag och att vi sedan ska bestämma vad vi tycker. Jag tror att det är viktigt att man får denna debatt bland medborgarna. Det är inte en lätt fråga.
Den handlar om en mängd olika områden, precis som justitieministern sade. Det handlar om läkemedelsindustrin men också om fildelning. Det är ett oerhört brett område.
Jag hade hoppats att justitieministern ändå skulle vara tydlig och säga att hon inte vill ha den diskussion som fördes om Ipred 1 och den diskussion som vi har haft kring det utan att vi nu ska vara förutseende och gå ut och ta denna diskussion på ett mycket tidigare stadium. Jag kommer att följa frågan.
Frågan tas också upp flera gånger i EU-parlamentet. Det kommer därför säkert att finnas all anledning att återkomma till frågan om Ipred 2.
Peter Althin (KD):
Det är ju alltid trevligt att få positiva omdömen. Det tar jag gärna till mig. Jag är ännu inte så politiskt bränd att jag inte kan säga att det finns vissa saker som är bra i reservation 4. Jag inbjuder då Alice Åström att ta del av reservation 3 och inte huka för att ställa upp bakom den bara för att den kommer från oppositionen.
Det kan bero på bristande politisk erfarenhet hos mig, men Kristdemokraterna och andra borgerliga partier påvisar att det inte är särskilt lyckat. Brottsligheten ökar, och folk får inte plats på fängelser och häkten. Då säger representanter från majoriteten: Nu gnäller de igen. De bara gnäller och gnäller. Samtidigt säger Alice Åström att situationen är bekymmersam. Ja, men då måste man ju göra någonting.
Man måste ta ansvar för situationen. Det är klart att man inte löser allt med fler fängelseplatser och fler platser för missbrukare, utan det krävs förebyggande åtgärder. Men varför kan inte Vänstern medge att det vi säger är rimligt, att dagens situation måste ändras? Man kan inte bara säga att det kommer att ta tid, utan man borde ställa upp på de förslag som vi tycker är bra.
Jag vill inbjuda Alice Åström att läsa vår reservation lite noggrannare och se vad den innehåller och inte bara maniskt säga nej till allting. Läs vår reservation och tala om varför du inte ställer upp på den!
Peter Althin (KD):
Socialdemokraterna har en märklig retorik när de ägnar sig åt politik. Ni har ju ansvaret; ni är i regeringsställning. Men i stället för att ta ansvaret intar ni någon form av oppositionsroll.
Oppositionen har bland annat föreslagit - Helena räknade upp det själv - bättre utbildning, bättre frigivningsregler, bostad och arbete vid frigivning, särskilda insatser för barn när de besöker anstalten och individanpassad vård. Det håller ni med om. Det är våra förslag, och ni håller med om dem och intar plötsligt något slags oppositionsvinkel. Det är oerhört begåvat, men det är att frånsäga sig ansvaret.
Hur ser det ut i dag? Anstalterna är fulla, häktena är fulla. Återfallen ligger på en hög och för advokater närande nivå. Det är rekord i brottsanmälningar till polisen. Det är bristande utbildning och det finns ingen individanpassad vård. Så ser läget ut i dag. Varför säger ni inte det? Varför tar ni inte ansvaret, och inte bara håller med om våra förslag? Ni borde säga: Vi har misslyckats, men vi ska göra ett nytt försök om vi nu inte lämnar över ansvaret till er. Det kan jag inte förstå.
Det är väl politikens innehåll att medge att allting som man gör inte blir så lyckat. Man får väl medge att det inte blev så bra. Varför kan ni inte göra det i stället för att hålla med om, men inte ställa upp på, våra förslag? Det skulle jag vilja veta.
Peter Althin (KD):
Tack för svaret! Jag har lärt mig att man ska säga så till statsrådet, och det gör jag eftersom jag är så väluppfostrad. Däremot är jag inte lika säker på att de äldre med någon större entusiasm framställer samma tack för svaret. Det här med att gamla utsätts för våld i hemmet är kanske inte en helt ny uppgift. Men den har i alla fall aktualiserats nu.
Senast var det en studie som refererades i Göteborgs-Posten och som gjorts av tre kvinnliga författare som konstaterar bland annat att var tredje kvinna i Göteborg har utsatts för våld, hot eller kränkande försummelse. Man konstaterar att kunskapen om våld mot äldre och funktionshindrade är liten.
Det är en ganska intressant uppgift. För att komma till rätta med ett problem erfordras ju kunskap. Den kunskapen måste vi, enligt min uppfattning, skaffa oss. Jag tycker till och med att det är samhällets ansvar att se till att alla människor, inte minst de som åldras, får en värdig och trygg ålderdom.
Ofta är gamla människor rätt skyddslösa, ungefär som barn men med den annorlunda situationen att de flesta gamla människor inte har föräldrar kvar i livet som kan hjälpa dem och kontrollera att de har det hyggligt. Jag vill återkomma till ert förslag, Thomas Bodström.
Det är ofta fråga om en avvägning mellan flera intressen: de brottsförebyggande, de brottsbekämpande intressena å ena sidan och integritetsintressena å den andra. Det där möter vi och slåss vi med oss själva om. Var ska man lägga balanspunkten? Det är inte alltid enkelt.
Till exempel kameror på gator och torg har vi accepterat som en brottsbekämpande åtgärd som ändå innebär en viss inskränkning i den personliga integriteten. Kameror i taxibilar är också en sak som vi avväger och där vi hela tiden väger hur långt vi kan gå i den personliga integritetens namn och hur långt vi ska gå för att brottsbekämpa.
Om man har någon form av registerkontroll eller personkontroll i barnomsorgen, varför ska vi inte ha det i äldreomsorgen eller i hemtjänsten? De svar som Thomas Bodström gav var en upprepning av gamla argument, där det var fråga om resurser och om att andra ska ta ansvar, att huvudmännen ska sköta det. Jag tycker, Thomas Bodström, att det ändå är värt att fundera på det här just för att de gamla är så skyddslösa. Jag kommer med lite siffror senare.
Jag är inte så där förtjust i att prata om statistik i och för sig, men jag vill visa att det här inte är ett så litet problem. Jag tycker att det är ett problem som även Socialdemokraterna ska ta på fullt allvar. Kristdemokraternas vision är ett tryggare samhälle, det trygga samhället. Där är detta en del i att få ett tryggt samhälle även för de gamla.
Jag vet inte om Socialdemokraterna har någon vision på det här området. Det kan Thomas Bodström återkomma till i sin replik, och sedan ska jag ge lite bakgrundsinformation i form av statistik.
Peter Althin (KD):
Vi kristdemokrater brukar alltid berömma varandra när vi har anledning till det, och det har vi väldigt ofta. Om nu Thomas Bodström känner sig lite avsides ska jag säga att det här andra inlägget från Thomas Bodström var betydligt bättre än det första, så det går ju så sakteliga åt rätt håll, kan vi säga! Det är vi tacksamma för. Vi ska alltid ta till oss det lilla goda. Jag hör ju till dem som är väldigt restriktiva när det gäller register.
Jag håller mycket hårt på integritetsfrågor i många sammanhang, just för att vi inte ska rasa på och hamna i någon form av Karin Boyes Kallocain med kontroller överallt och kameror, ögon, öron och register. Jag är alltså väldigt försiktig själv i det avseendet.
Jag tyckte inte att det var en särskilt bra förklaring att man tycker sig ha gjort sitt om man nu har tänkt sig att ha någon form av kontroll hos hemtjänsten och dem som ska hjälpa de gamla. Så tror jag inte att det fungerar.
Vår tanke var ju den att alla som söker ett jobb i hemtjänsten inte ska kontrolleras, utan det ska vara det sista steget när man har någon som nu befinner sig på tröskeln till att bli anställd, så att inte alla kommer. Då kan man ta en sista kontroll i till exempel polisens belastningsregister för att få en bakgrund.
Jag är helt övertygad om att det inte kommer att bli så att man inte har något ansvar längre bara man har gjort det. Det här är ett förslag, för Thomas Bodström. Vad hjälper det de gamla om det är nio gånger lättare att bli nedslagen som tjugoåring? När man är 65 tror jag inte att det är någonting som tröstar. Det här gäller osäkerheten och otryggheten. Ett exempel är hemvården.
Man släpper in okända personer i sitt hem och sin borg, och man vet av erfarenhet att det är en stor rörlighet bland hemtjänstpersonal, så det kommer olika människor hela tiden. Därför tror jag att den här statistiken ska tas med en stor nypa salt.
Sannolikt finns det ett stort mörkertal när det gäller inte bara trakasserier utan också stölder av dem som hjälper de gamla i hemmet, antingen de kommer från hemtjänsten eller från något annat ställe. Vi blir fler och fler som blir äldre. Man kan till och med säga att jag nu talar i egen sak, eftersom jag med en, tycker jag i alla fall själv, enorm hastighet rusar mot just de 65 åren.
Den här utredningen som gällde personer från 65 och upp till 80 år gjordes av Brottsoffermyndigheten för några år sedan. Det är ganska skrämmande, tycker jag, att ta del av den mängd äldre personer som utsätts för alla möjliga trakasserier, övergrepp, sexuella övergrepp, våld, stölder och så vidare.
Jag tar ändå till mig det lilla goda att ingenting är beständigt. Thomas Bodström kan fundera på det här så att vi kan hitta en lösning. I annat fall får vi väl ta hand om det här 2006 när vi tänkte ta över makten.
Peter Althin (KD):
Brottsoffermyndighetens lilla studie för några år sedan med namnet Ofrid? använde den bild jag visar upp här. Jag tänker inte lämna det här till Thomas Bodström, för han har fått så mycket redan nu, men han kan själv ta fram den här.
Den föreställer en skräckslagen äldre människa som stirrar och hoppas eller hoppades - den här studien kom redan år 2000 - att regeringen skulle ha gjort någonting bättre tidigare. Ibland får jag för mig att man inte riktigt tar det här med våld mot äldre på allvar. Det är en sak som man sopar under mattan, och man tar inte till sig den situation som de äldre har.
Det är inte bara så att hemtjänstens personal har stort ansvar. De är ju också utsatta. För dem vore det kanske också en fördel att veta att man har en viss bakgrund och viss kunskap och att man inte behöver springa runt och misstänka varandra. Kunskapen om våld mot äldre och funktionshindrade är liten, sade jag inledningsvis.
Jag tror att man måste sätta till någon grupp för att öka kunskapen och därmed möjligen också hitta andra medel för att på något sätt få ned våldet mot äldre kvinnor och män. Kunskap, Thomas Bodström, är alltid bra i de flesta sammanhang - det känner vi till.
Jag vet inte hur jag ska sammanfatta svaren från Thomas Bodström, men man vill ju försöka vara lite positiv. Jag tror att vi har slängt fram en liten fackla här som möjligen kan få regeringen att ta till sig de synpunkter som vi har, och om det är fallet så har ju inte den här interpellationsdebatten varit helt meningslös.
Peter Althin (KD):
Vi skulle debattera det betänkande som heter Straffrättsliga frågor . Några av oss har försökt göra det. Helena Frisk drar in buggningsproppen, som möjligen snart kommer att diskuteras här. Jag måste ändå få möjlighet att förflytta Helena Frisk till någon form av verklighet.
Alliansen är splittrad när det gäller buggning, sägs det. Som Johan Linander sade: Hur splittrad är vänsterkartellen? Socialdemokraterna vinglar för sig själva medan de två andra partierna har fjärmat sig från detta.
Vi i alliansen är överens om att buggning ska införas, men vi kristdemokrater är inte överens om att den proposition som ger Helena Frisk trygghet är färdig. Det är enkelt att peka på att det inte är färdigt när det gäller underrättelseskyldigheten. Det ska inom kort skickas ut för utredning.
Hur kan man komma med ett förslag och säga att en viktig del av buggningsproppen inte är färdig utan att det möjligen ska komma någon annan gång? När det är färdigt tror jag att vi kommer att hitta en gemensamhet i alliansen. Då får vi möjlighet att införa detta.
Helena Frisk säger: Svara på hur många ni vill ska sitta i fängelse. Vilken fullständigt korkad fråga. Svara på den själv. Hur många tycker du själv ska sitta i fängelse? Hur många tycker Vänsterpartiet ska sitta i fängelse? Hur många tycker Miljöpartiet ska sitta i fängelse? Svara på det, så ska jag svara vad jag tycker.
Peter Althin (KD):
Jag är inte alls överraskad över att du låter förvirrad. Det du ska försvara måste förvirra vem som helst. Det är jag inte överraskad över. Jag ska ta upp en sak som gäller likhet inför lagen. Jag sade att vi ligger ett steg före här också. Detta har man konstaterat i betänkandet på s. 67 - jag ska läsa en kort bit.
"När det gäller själva förekomsten av diskriminering finns det flera empiriska resultat som stöder tesen att vissa invandrargrupper i genomsnitt döms hårdare än svenskar i de svenska domstolarna.
Eftersom forskningsresultaten tyder på att brottsligheten hos de dömda ur dessa minoriteter inte tycks skilja sig från den brottslighet som personer ur majoritetsbefolkningen döms för, bör detta enligt betänkandet tolkas som tecken på strukturell diskriminering." Det finns alltså mer eller mindre klarlagt att det finns en strukturell diskriminering.
Det är en av de saker som jag argumenterade för i mitt anförande. Vidare står det: Inom Regeringskansliet planeras att under våren 2006 ge ett uppdrag för att undersöka detta. Då vill jag veta: Hur långt har man kommit med planeringen? Det finns alltså inte någon utredning ännu, men det finns en planering. Jag, och möjligen de som tittar på, vill veta: Hur långt har planeringen kommit? När kan utredningen komma i gång?
Peter Althin (KD):
Tack för svaret, Thomas Bodström! Det är inte med utgångspunkt från någon särskild glädje att debattera med just Thomas Bodström som jag tar upp den här debatten igen, även om jag inte har någonting alls emot debatten. Jag återkommer i den här frågan, som vi hade uppe i november i fjol, därför att jag brinner för saken.
Jag har sett alldeles för många unga människor fastna i ett livslångt eller i varje fall ett väldigt djupt och svårhanterat drogmissbruk. Det som återkommer gång efter gång är frågan från de här ungdomarna, fru talman: Varför gjordes det ingenting tidigare? Bara för att man är straffmyndig så börjar inte människor och ungdomar att begå brott just när de har fyllt 15 år.
Många börjar dessvärre mycket tidigare. Det där vet Thomas Bodström också från sin tidigare verksamhet. Då är frågan: Hur ska vi komma åt detta? Möjligheten att nå framgång är ju mycket större om vi ingriper tidigt. Jag tror och hoppas att vi har samma uppfattning där. Tidigt ingripande ger större och bättre resultat än när människor är inne i det här. Framför allt när det gäller opiater finns det många som har svårt att komma ur missbruket.
Det är alltså på grund av att jag brinner för frågan som jag återkommer. Det svar som Thomas Bodström nu mycket hastigt läste upp var mycket kortfattat. Jag undrar om det var någon som egentligen hörde eller kunde ta till sig det eftersom det gick så snabbt. För den som undrar vad Thomas Bodström egentligen sade kan jag tala om att det inte var särskilt mycket. Det fanns egentligen inte något svar på de här frågorna, mer än två saker. Det ena är att det är svåra avvägningar.
Det är självklart; hela tiden är integritetsfrågan ställd mot förebyggande åtgärder. Det andra är att man måste noga överväga konsekvenserna för den utökade möjlighet som jag föreslår, nämligen att gå in tidigare med ett drogtest. Jag har läst om ett ganska märkligt resultat.
Vi förde en diskussion i november om att Thomas Bodström ville att man skulle klä av dessa unga människor på bara kroppen för att göra ett drogtest, vilket ju kanske inte är nödvändigt i sig. Men jag fick inte något riktigt svar på min fråga. Vad vill Thomas Bodström göra för att förhindra och stoppa upp att dessa unga människor hamnar i ett livslångt elände?
Det kommer ett förslag; det sade Thomas Bodström även i höstas. Nu vill justitieministern hålla alla på spänningens galler här. Vad kommer för någonting? Vad är det för någonting som vi har att förvänta oss? Jag ställde en annan fråga också, som gick Thomas Bodström helt förbi. Flertalet experter säger att det här är ett mindre ingripande.
Man tar ett snabbt drogtest, ett urinprov och ett blodprov på någon som är under 15 år för att få möjlighet att stoppa ett kommande djupt narkotikaberoende. Om det läget föreligger bland experterna i dag, Thomas Bodström, finns det då möjlighet att ändra det här och komma fram till samma slutsats som jag? Det vill jag gärna ha ett svar på.
Möjligen kan justitieministern också lätta lite på vad som kan komma, så att vi kan vara förberedda på det och ha möjlighet att se om det kanske är lite av mina idéer som nu har smittat av sig i den propp som kommer.