Pyry Niemi (S):
Jag vill tacka justitieministern för svaret. Jag hade önskat ett något större engagemang och intresse från ministern och känner att alltför mycket har lämnats obesvarat i denna för rättstaten Sverige oerhört angelägna fråga. Herr talman! Den här interpellationen handlar om den vanliga människans rätt att få en rättvis prövning av sin trafikskada.
I det system som har byggts upp är det den skadelidande som i praktiken måste bevisa sin skada samtidigt som motparten, i det här fallet försäkringsbolagen, gör allt för att slippa undan utbetalning av ersättning till den skadelidande. Det är rent av cyniskt hur hårt många försäkringsbolag driver ärenden och finansierar olika experter, i de flesta fall läkare, för att vinna målen mot dem som drabbats av trafikskador. Modellen har också successivt blivit en del av ett förändrat samhällsklimat.
Den som är stor och stark ska gärna och systematiskt gör sitt yttersta för att vinna mot den utsatte, no matter what. För den skadelidande, som förutom att han eller hon har skador oftast saknar höga inkomster, är en process om att bevisa sin skada oftast en mardröm. En av de värsta sakerna en människa får utstå är att inte bli trodd - att inte bli förstådd.
Det kan vara både kränkande och slutligen fullständigt tärande när livslågan och drömmarna släcks för att några få vinstmaximerande försäkringsbolag nyttjar ett system som är långt ifrån fullkomligt och definitivt inte rättssäkert. Justitieministern säger att hon inte delar uppfattningen att de svenska rättegångskostnadsreglerna skulle stå i strid med internationell rätt på området. Konsekvenserna är beskrivna i interpellationen.
Skadade och utblottade medborgare och konsumenter i Sverige riskerar alla sina inkomster och värsta fall hus och hem i rättegångskostnader för att få saken prövas i rättssamhället Sverige. Vidare anser justitieministern att skadelidande har flera möjligheter att ta till vara sina rättigheter i ett skadeärende och ser därmed inget behov av att ändra rättegångskostnadsreglerna.
I det verkliga exemplet i interpellationen riskerar den skadelidande 1 miljon kronor efter det lilla stöd som rättshjälp eller rättsskydd kan utge. Justitieministern ser således inget behov av att svenska medborgare och konsumenter ska kunna använda sig av svenskt rättsväsen genom domstol. Sverige har ratificerat konventionen om reell access to justice, och Sverige har en lagstiftning om rättskyddsdirektiv.
Reell access to justice handlar inte om att kunna gå till domstol för att få sin talan prövad - det har alla - däremot avstår allt för många skadelidande från denna möjlighet eftersom det ekonomiska risktagandet är för stort och på gränsen till svindlande för en skadelidande som har låg sjukersättning och kanske en familj att försörja. I svaret anger justitieministern att den skadelidande kan gå via Trafikskadenämnden för att få sitt ärende prövat. Även Personförsäkringsnämnden anges som en möjlig utväg.
Trafikskadenämnden är rådgivande och utgör därmed ingen domstol i Europakonventionens mening. Rätten till domstolsprövning uppfylls inte genom Trafikskadenämndens prövning, trots att försäkringsgivarna i princip alltid följer nämndens utslag. För att över huvud taget kunna medverka i den skriftliga prövningen i Trafikskadenämnden krävs att konsumenten har djupgående kunskaper i skadestånds- och försäkringsrätt. Det har de i princip aldrig.
Motparten, det vill säga försäkringsbolaget, är den som sammanställer underlaget, vilket en icke juridiskt bildad konsument inte kan bedöma. Konsumenten tillåts inte berätta sin historia i nämnderna eller avge vittnesmål ens om han vill. I exempelvis Trafikskadenämnden sitter representanter för försäkringsbranschen, vilka har ett eget intresse av att hålla nere kostnaderna för branschen som helhet.
Det frivilliga åtagandet enligt vilket försäkringsgivarna kan betala kostnader för ombud under skadereglering och eventuell prövning i trafikskadenämnden förfogar försäkringsbolaget över. De granskar ombudens kostnadsräkningar och bestämmer i vilken utsträckning ombuden ska ersättas för sina kostnader. Kan då, justitieministern, det system som vi har anses rättvist för den trafikskadade, den som är skadelidande?