Carl Bildt (M):
Låt mig börja med att säga att jag i allt kan instämma i den beskrivning som Peter Hultqvist gör av situationen i Zimbabwe. Jag skulle kunna lägga till åtskilligt. Man har en inflation på 160 000 procent, och på nyheterna i går hörde jag att man nu hade introducerat en miljardsedel, vilket visar att detta är en ekonomi som befinner sig i fritt fall. Sådana här siffror kan framstå som abstrakta, men de innebär framför allt att de fattigaste människorna drabbas utomordentligt hårt.
De har svårt med försörjningen, som Peter Hultqvist sade. De lämnar landet. Det är en erbarmlig situation. Medellivslängden är starkt sjunkande på grund av detta. Dessutom har man nu ovanpå detta en terror, icke minst ute på landsbygden, efter den första valomgången med tanke på att Mugabeanhängarna på olika sätt försöker säkra sin politiska maktställning.
Som Peter Hultqvist sade är de som har blod på händerna rädda för att förlora den makt som kan skydda dem mot den vrede som finns. Vi försöker agera på olika sätt, dels agera direkt på det sätt som jag beskrev, dels agera gentemot framför allt de afrikanska länderna. Det här är en icke alldeles lätt avvägning, ska sägas.
Vi för ibland en diskussion om att vi vill att FN ska vara mer engagerat och tydligare, och vi vill att Europeiska unionen ska vara tydligare. Det tydliga budskap vi får från de afrikanska länderna är att de vill ha ledningen i detta. Jag tror att det på sitt sätt kan vara rätt.
Mugabe spelar ju på en hård antikolonialistisk retorik, där nästan varje uttalande som kommer från Europa, framför allt kanske från vissa europeiska länder, används för att stödja den maktutövning som han har - han ska då försvara sig mot en gammal europeisk kolonialism. Sydafrika har haft den ledande rollen i detta. Jag håller med om beskrivningen.
Det vi säger till Sydafrika är också att vi tycker att de måste vara tydligare i dialogen med Mugabe men också i sina offentliga uttalanden.
Jag ska inte gå in på detaljerna i en sådan diplomatisk dialog som vi för såväl med Sydafrika som till exempel med Tanzania, ordförandelandet i Afrikanska unionen, eller med Zambia, som har visat sig ha en något tydligare inställning i de här frågorna.
Det är ingen tvekan om att det är i den kretsen som det avgörande trycket måste utövas, för att nu se till att denna valomgång sker på ett någorlunda anständigt sätt, för att begränsa terrorn och förtrycket - helst bli av med det helt och hållet - och sedan se till att det valresultat som kommer är fullt ut redovisat och fullt ut respekteras.
Låt mig sedan lägga till att om detta skulle leda till att Zimbabwe - det är väl vår gemensamma förhoppning - på ett eller annat sätt går in i en förändringsprocess och ett politiskt skifte tror jag att vi i omvärlden måste vara beredda på mycket betydande insatser. De insatserna kommer att vara mycket svåra.
Att genomföra ett saneringsprogram för en ekonomi som befinner sig i fritt fall och en hyperinflation, som är fallet i Zimbabwe, är en både svår och kostsam och delvis plågsam process. Utan ett mycket aktivt stöd av det internationella samfundet kommer detta inte att vara möjligt.
Och jag kan försäkra Peter Hultqvist att Sverige inte bara är berett att delta i utan också ta en, försiktigt uttryckt, rätt betydande roll i detta arbete.