KBLab/rixvox huggingface dataset:
Yvonne Andersson (KD):
Tack, statsrådet, för svaret! Men det är klart att jag som har levt med den här frågan i några månader nu inte är fullt ut nöjd med svaret. Därför vill jag gärna ta upp frågan på det här sättet.
Jag ställde en skriftlig fråga till utbildningsminister Jan Björklund den 14 februari och fick svaret att man skulle säkra de svenska elevernas skolgång på United World College i Flekke i Norge. Det är Röda Korsets skola, vilket jag tycker är viktigt att säga. FN:s generalsekreterare är huvudman för hela organisationen.
Den finns i, tror jag, 124 länder, och Sverige är ett av dessa länder som har den här verksamheten. Jag hade även en interpellationsdebatt med Jan Björklund där jag hoppades att man skulle säkra pengarna som hade återkallats, ungefär 5 miljoner kronor, till den här skolan.
I svaret fick jag rätt klart för mig att den del som tillhörde biståndet, till exempel elever från Afrika som går i denna skola, inte kunde säkras genom pengar från svenskt utbildningskonto. Nu har jag till slut skrivit en interpellation till statsrådet Carlsson som ansvarar för Sidapengarna.
Jag blir naturligtvis bekymrad, eftersom detta är en verksamhet som har pågått sedan 1993. Man har fått pengar årligen för att upprätthålla verksamheten. För eventuella lyssnare som inte känner till detta handlar det just om fredsbevarande undervisning, hur man hanterar konflikter, hur man på bästa sätt kan undvika konflikter och så vidare.
I min lilla hjärna - som inte är specialstuderad när det gäller Sidapengar - låter det som om detta är Sidaverksamhet. Är inte detta att bygga fred - något som våra biståndspengar borde användas till?
Jag blir fundersam över att vi efter så många år återkallar det i sammanhanget trots allt lilla bidraget på 5 miljoner och låter denna verksamhet få börja gunga, för här handlar det om en tidsutdräkt. Det handlar om deras planering.
Man har varit i kontakt med mig från olika håll, och jag har naturligtvis fått frågan hur jag kan tillhöra ett parti som står upp för den svenska regeringen när man hanterar en skola på detta sätt. Vad är bakgrunden till detta och hur kan man åstadkomma någonting?
Då, herr talman, ligger inte förklaringen i hur konton räknas eller hur vissa pengar registreras, som bistånd eller inte. Det blir inte avgörande i en fråga där man funderar på hur verksamheten ska kunna säkras också med hjälp av svenska pengar. Jag vill återigen fråga: Hur tänker man i Regeringskansliet?
Yvonne Andersson (KD):
Jag funderar lite grann på om jag har fått fel uppgifter eller kanske till och med statsrådet har erhållit fel uppgifter. Det är fråga om ca 5 miljoner. Därtill kommer också pengar från privata givare och donationer i Sverige.
Där har vi den ena delen som jag tycker är väldigt viktig, att när staten går in och hjälper till och ger pengar till en så behjärtansvärd verksamhet får vi i gång också ett kapital som finns privat i samhället för att skapa fred i världen, för att ungdomar från andra länder också ska få del av den värdegrund som handlar om fred och frihet.
Enligt de uppgifter som jag har fått är det 20 studenter årligen som kommer från Norge, 16 från Sverige och 12 från Danmark. För de studenter som kommer från andra länder betalar ju vartdera landet utbildningspengar. Det är ju när det handlar om studenter från andra delar av världen som vi får gå in med biståndspengar.
Det är väl därför jag också tycker att biståndspengar handlar om att ge människor som inte har en chans att få en utbildning inom de här vik-tiga områdena möjlighet att få del av den värdegrunden inom viktiga områden.
De möter nordiska studenter som också har den, och i det mötet under de här åren har man chansen att verkligen trigga en global gruppöverenskommelse om att arbeta för de här viktiga värdena. Därför tycker jag att det är väldigt viktigt att vi försöker stötta.
Då blir återigen inte kontot utåt sett vad man menar vara bistånd eller inte bistånd. Jag förstår att en biståndsminister måste titta på det här sättet. Samtidigt kan jag tycka att regelverk ibland är så trubbiga och fyrkantiga att man kanske måste se vad detta gynnar om man ser det i dess helhet.
Då måste man ju hitta någon väg inom ramen för regeringens arbete för att kunna lösa en sådan del. Det är egentligen mitt önskemål. Jag, som mycket uppskattar statsrådets gedigna arbete på olika sätt, skulle inte ta upp den här frågan i en interpellationsdebatt om jag inte också kände att vi kanske kan diskutera och hitta en lösning gemensamt.
Yvonne Andersson (KD):
Jag är väldigt glad för just att ministern tydligt klargör att vi som 1 av 125 länder inte ska dra oss ur det här arbetet. Det är oerhört viktigt för mig. Det är med stolthet jag känner att vi kan stå här och vara överens om att vi ska finnas kvar och att vi ska hitta lösningar för att det ska fortsätta.
Det tycker jag har ett mervärde i sig. Just den här delen är ett sådant projekt där det finns privata donationer. Tillsammans med ett anslag från staten legitimerar de lite grann varandra.
Därför är det en allvarlig signal till de privata donationerna om regeringen träder tillbaka med sina anslag, precis som det också ofta är motsatsen när det finns behjärtansvärd verksamhet. Går regeringen in och tar något ansvar följer det med ett tryck från folk. Nu litar de på att det är ett bra projekt. Därför är det i sig bra.
Jag skulle önska att det fanns fler sådana projekt där regeringen på ett förnämligt sätt tar ansvar men där också privata pengar kommer i rörelse i utökad utsträckning. Jag är bara glad för att jag har fått ha den här interpellationsdebatten med statsrådet och att det finns en vilja att fortsätta med den här verksamheten.
Jag hoppas innerligt att det ska kunna beslutas inom en snar tid, för jag vet att man i vårt grannland väntar ivrigt på att få höra regeringens slutliga ställningstagande i frågan.
Yvonne Andersson (KD):
Jag är väldigt glad för att Hillevi Larsson och jag har samma målsättning. Jag är helt övertygad om att vi har det. Det ska inte finnas ett enda barn i Kronofogdemyndighetens register. Men vi tycker att det är för tidigt att kritisera följderna av en lagstiftning när det har gått sex veckor. Jag tycker att det är alldeles för kort tid.
Man påstår sig ha kunnat lyfta fram, följa upp och utvärdera en lagstiftning på sex veckor. Det är väl där vi skiljer oss åt. Om det inte har hänt någonting är det dags att se över det här nästa år så här dags. Men nu måste vi ändå låta lagstiftningen få verka, herr talman.
Därför tycker vi i dag att det inte finns anledning att röra vid någonting förrän vi ser hur följderna blir av den lagstiftning som vi fortfarande tror är tillräcklig.
Yvonne Andersson (KD):
Då kan jag lugna Hillevi Larsson. Om man tittar över både förändringarna i föräldrabalken och den ökade tillsynen av överförmyndarnas roll, som också innebär ökad utbildning för gode män och andra tror jag att vi täcker de här områdena. Nu vet jag att jag inte kan ställa någon fråga till Hillevi Larsson.
Men jag är helt övertygad om att de frågor som Hillevi Larsson uppfattar inte finns med trots allt är med som en del och omfattas av det här. Annars ska vi absolut arbeta för förändring. Men vi kan inte bygga på en lag med ytterligare delar när det redan ingår i den lag som är stiftad.
Därför ser jag med tillförsikt fram emot att vi ska kunna täppa till de hål som finns och att vi ska förhindra all typ av skuldsättning av barn.
Yvonne Andersson (KD):
Det är alltid spännande, som jag brukar säga, att komma sist. Då får man välja en annan touch på sitt anförande. I dag har jag valt att lägga upp det i åtta punkter när det gäller namnlagen. För det första debatterar vi en översyn av namnlagen, och då vet vi att justitieministern har meddelat i kammaren att ärendet är under beredning.
Det är jättebra att vi ser namnlagen i sitt sammanhang. Då är det en självklarhet för oss att vi avvaktar vad regeringen kommer med. Därmed yrkar jag avslag på samtliga reservationer. För det andra ha vi redan en namnlag som innebär att vi har möjligheten till namnbyte, om så endast en gång.
Som förnamn får inte godkännas sådant som på något vis kan ge problem och leda till obehag. Jättebra, inte vill vi förorsaka att människor får obehag. För det tredje klagar man på att det vanligtvis är könsbundna namn. Ja, det är väl väldigt praktiskt att ha könsbundna namn.
Men för dem som tycker att det är snurrigt går det ju att välja några av de namn som inte är könsbundna, typ Kim, Alex eller vad man nu vill. Jag tycker inte att man ska kunna byta namn hur som helst. Detta beror på att kommunikation och interaktion faktiskt underlättas i vårt samhälle om man har bestämda namn.
För det fjärde vill jag ta upp detta med transsexuella människors särskilda problematik i den här frågan. Jag håller med dem som i motionerna skriver om hur ett namnbyte ska vara ett led i strävan att uttrycka sin djupt kända könstillhörighet.
Jag menar att just det kan vara ett argument för att det är viktigt att man faktiskt har ett namn och att det inte är könsbundet. Annars kan det lätt uppstå förvirring snarare än att man får en identitet med den tillhörigheten.
Det kan dock, herr talman, finnas utrymme för förenklingar av namnbytesprocessen i samband med byte av könstillhörighet, och det tror jag att justitieministern i så fall måste få lov att utreda. För det femte, fru talman, gäller det frågan om retroaktiva namnbyten.
För det sjätte, fru talman, talar också utredningen om gränsdragningsproblematiken. Och jag kan instämma i utredningens slutsats att intygsgivare efter ett byte av könstillhörighet bör utfärda nya handlingar med den nya identiteten.
För det sjunde, fru talman, handlar det om mellannamn och efternamn. Där kan jag faktiskt till en del ge motionärerna rätt.
Det känns många gånger lite förvirrande till exempel vad som ska gälla om två personer med dubbelnamn gifter sig, vilka efternamn som ska användas och så vidare. Jag tror att det är viktigt - och nu kommer jag till min åttonde punkt - att vi är öppna för en större flexibilitet i frågan om dubbla efternamn.
Jag ser fram emot den beredning som regeringen gör i den här frågan. Och jag tror att vi fortsättningsvis kommer att få en ordning också när det gäller namnlagen som skapar större klarhet och mindre otydlighet.
Yvonne Andersson (KD):
Mycket har sagts när det gäller detta betänkande. I betänkandet finns två reservationer, och den ena gäller revisionspliktens omfattning. Det rör sig ytterst om en EU-anpassning, och därmed handlar det också om att tillmötesgå behov som finns bland de mindre företagen.
Det är egentligen inte förvånansvärt att Socialdemokraterna och Vänsterpartiet vill ha mer kontroll än vad vi vill ha. Jag vill redan här i anförandet göra ett tillrättaläggande, om det finns några missförstånd om vad som egentligen framkom när det gällde den utredning som nämndes tidigare, SOU 2008:32.
Jag läser innantill: "Både Ekobrottsmyndighetens egen statistik och BRÅ:s rapport visar att volymen på antalet brottsanmälningar från revisorer som registreras hos Ekobrottsmyndigheten är marginell jämfört med anmälningar från exempelvis Skatteverket och konkursförvaltarna." Det är lite intressant, med tanke på det som framgick i det tidigare replikskiftet.
Vidare står det: "Som framgått . finns det ingen utredning som entydigt visar att räkenskaperna generellt är av bättre kvalitet i företag med revisor än i företag av samma storlek som inte har revisor." Därmed kanske vi kan avrunda den delen, och möjligtvis har det klarats upp något.
När det gäller diskussionerna om revisionsplikten tror jag att det är viktigt att säga att det handlar om att ta bort en plikt i lagstiftningen, och inte en rätt. Varje företag kan fortfarande ha sin revision - det finns en rätt att ha den. Och företagare är inte dumma - de kommer att använda de instrument som gynnar deras företag.
Den andra reservationen i betänkandet handlar om könsfördelningen i bolagsstyrelser, som man vill lagstifta om. Där har vi olika uppfattningar. Jag tror fortfarande att kvinnors betydelse i olika sammanhang inte är något man kan lagstifta fram. Det här är en debatt som har förts i många år vid det här laget, och den kommer åter igen.
Vi har arbetat hela tiden, och det sker väldigt mycket ute bland företagarna, som just arbetar med den här frågan. Det finns också den kod som många företagare är anslutna till. Herr talman! Jag yrkar avslag på reservationerna, avvisar det särskilda yttrandet och yrkar bifall till förslaget i betänkandet.
Yvonne Andersson (KD):
Våra betänkanden har tagit en viss tid att debattera. Som jag sade till min bänkkollega nyss: Att stå här för att säga något som redan är sagt är inte särskilt effektivt nyttjande av tiden. Bland annat har min kollega Anti Avsan tydligt beskrivit den viktiga principen att värna bröstarvingars rätt till arv.
Det har ganska tydligt beskrivits att det finns olika juridiska samlevnadsformer - den ena är äktenskap, med dess konsekvenser i arvsfrågorna, och det andra är ett samboförhållande enligt sambolagstiftningen.
Sambolagen är en retroaktiv lag som gör sig gällande först efter att ett förhållande har upphört, till exempel genom dödsfall. Vad är det då som denna debatt visar?
Möjligtvis är det att vi återkomma till det som vi sade när vi diskuterade juridiska samlevnadsformer och den nya sambolagen kom till, nämligen vikten av att informera. Det är kanske där de största problemen finns. Människor lever utan att ha tänkt över vad konsekvenserna kan bli och vad man behöver se upp med.
Om jag önskar något visst, behöver jag då skriva ett testamente eller göra något annat? Att varje människa tar ansvar för sitt liv är väl ändå en utgångspunkt som vi alla kan ha. För min del yrkar jag bifall till utskottets förslag.
Yvonne Andersson (KD):
Inte kan jag på något sätt komma med någon ny information omkring betänkandet efter de anföranden som på ett sympatiskt sätt har visat på vad det här innebär. Men jag har lust att nämna särskilt tre saker som jag tycker är väldigt viktiga när vi debatterar insolvens och utsökningsrätt.
Det ena är balansen mellan borgenärerna och deras rätt att få tillbaka det de har lånat ut och gäldenärernas situation och deras behov av skydd och rättssäkerhet.
Jag tycker att det är en intressant balansgång som vi måste göra som lagstiftare för att skydda båda de här parterna i ett väl fungerande samhälle. Det andra är en sak som har tagits upp av andra men som jag tycker är nog så viktig, och det gäller bostäderna.
Under alla år har vi sett att familjer har drabbats av konkurser och blivit utan bostad, inte minst har barnen då drabbats. Därför är jag väldigt stolt över att vår regering ändrade reglerna i april 2007.
Man tog ett klart ställningstagande för att undvika utmätning av bostadsrätter och av annan ägd bostad när det var barn med i bilden. Det är jag som kristdemokrat synnerligen nöjd med. Det tredje som jag vill beröra är insolvensrätten.
Jag är väldigt stolt över att vi har en utredning som lämnades i höstas och som kom med förslag till generösa regler för dem som blir skuldsatta.
Vi vet att vi är inne i en finansiell och ekonomisk kris, och vi vet att i dag är det många konkurser bland små och medelstora företag, företag som är välskötta men som av olika anledningar inte har likvida medel för att klara det. Det innebär att det många gånger kan bli en skuldsättning som man inte kan ta sig ur.
Priset blir riktigt högt för att man har försökt driva ett företag och trott på sin idé. En kompetens, en vilja och ett engagemang är uppskattat i ett samhälle, men ibland blir det snett. Jag ser fram mot det som regeringen kommer att komma med efter utredningens betänkande.
Jag ser fram mot att vi kommer att lagstifta på ett generöst sätt för dem som utan förskyllan har hamnat i olika skuldsituationer. Med dessa tre påpekanden och fokuseringar yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.
Yvonne Andersson (KD):
Jag ska börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motioner och även på avvikande mening.
Jag tror att en modern tomträttslagstiftning bör utformas så att den tillgodoser både kommunernas, fastighetsägarnas och tomträttsinnehavarnas intressen. Herr talman! Jag ska ändå använda lite tid för att ifrågasätta den reservation som Socialdemokraterna och Vänsterpartiet har skrivit.
I reservationen står följande: "Tomträttens betydelse som redskap i bostadspolitiken har minskat. Tidigare var den till för att människor skulle kunna bygga hus även om de inte hade råd att köpa marken."
Detta är intressant, särskilt med tanke på det replikskifte som var före mitt anförande. Jag tror inte att tomträttens betydelse som redskap har minskat.
Jag tror att det finns väldigt många människor som vill äga sin bostad, bygga sitt hus och som skulle gynnas av ett rimligt tomträttsinstitut med rimliga villkor som man reglerar i lag. Därför tror jag att vi ska ha kvar detta institut, men vi ska hitta former för det så att det används på ett bättre sätt.
Yvonne Andersson (KD):
Jag vill allra först yrka bifall till förslagen i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Jag tänkte avgränsa mig till att säga några ord om ägarlägenheter, den nymodighet som kom för fjorton dagar sedan, en ny bostadsform.
Vid sidan av hyresrätt och bostadsrätt ska vi kunna ha ägarlägenheter, vilket innebär en större mångfald och valfrihet i boendet. Förmodligen kommer det också att öka bostadsbyggandet. I det betänkande som vi har debatterat under dagen behandlar vi motioner som handlar om hyresrätt, kooperativ hyresrätt, bostadsrätt och ombildning.
Ägarlägenheterna är ett ytterligare alternativ på bostadsmarknaden. Herr talman!
För att öka utbudet av lägenheter och bidra till ökad bostadsproduktion har riksdagen efter förslag från regeringen också med den nya upplåtelseformen fört in från den 1 januari 2009 att man höjer schablonavdraget för andrahandsuthyrning från 4 000 kronor till 12 000 kronor per år.
Det är för att bättre utnyttja bostadsbeståndet. Det är en bra reform i förhållande till det vi talade om i den förra debatten, nämligen bostadsbristen. Herr talman! Det har tagits upp en hel del i den debatt som har varit, bland annat om hyressättningssystemet. Jag tycker att mina kamrater på alliansbänken har fört fram den kunskapen på ett seriöst och bra sätt.
Efter den här relativt långa debatten kan jag bara yrka bifall till förslaget och tacka för ordet.
Yvonne Andersson (KD):
Föreställ dig att du sitter i ett flygplan som precis ska lyfta. När flygvärdinnan talar i högtalaren och går igenom säkerhetsföreskrifterna - var flytvästen finns och var nödutgångarna finns - hör du att hon talar osammanhängande. Vederbörande är uppenbarligen onykter på något sätt. Du vet inte om det är fler som är onyktra; det kan det vara.
Du skulle nog inte känna dig så trygg med att åka med det flygplanet. Jan Lindholm, fru talman, säger att regeringen har bråttom. Tänk vad bra! Det tycker jag är jättebra. Han talar om att vi har svikit oppositionen, som inte har fått tänka igenom detta mer.
Det har gått 50 år, och man har inte gjort något åt att det inte är kriminellt och direkt livsfarligt att vara berusad i ett flygplan, särskilt om man framför det som pilot. Vi tar ett jättesteg här.
För några veckor sedan jobbade vi med sjöfylleriet, och nu jobbar vi mot flygfylleri och ser till att inget händer. Jag vill bara tala om att det för tio år sedan uppdagades i medierna att man hade stora problem i ett särskilt flygbolag. Elva piloter och två kabinpersonal avskedades på grund av att man misstänkte att de var alkoholpåverkade.
Vilka är det, fru talman, som har svikit vilka? Vi som inte har vetat om detta utan åkt hej vilt med flygplan över världen har ju alltid utgått från att det är klart att det är stränga regler och tester på piloter. Jag måste tala om att jag har varit omedveten om detta.
Det är dock den gamla, socialdemokratiska regeringen med stöd av Miljöpartiet och Vänsterpartiet som aldrig någonsin har gjort något åt detta. Det har gått 50 år, fru talman. Man har inte på allvar gått igenom detta.
Det som var tidigare, för att det över huvud taget skulle vara straffbart, var om man var så påverkad att man inte kunde fullgöra sina uppgifter på ett betryggande sätt. Nu ger vi möjlighet att kolla detta och ta tester, vilket gör att vi kan komma ifrån den otrygghet det innebär att detta kan få existera.
Vad är luftfartens lagar, och vad är detta betänkande? Vad innehåller det egentligen? Jo, det innehåller en rad åtgärder för att vi ska bli trygga och få en luftfart som blir bättre. Det är jag glad för.
Jag är glad att jag har fått arbeta en mandatperiod med en regering som har gjort något åt både sjöfylleriet och flygfylleriet. Nu har vi möjlighet att gå vidare.
Sedan innehåller detta en rad andra frågor, och trots att jag har två tre minuter kvar av min talartid - det har få haft; vissa har använt väldigt mycket - tänker jag inte använda dem, för det skulle bara vara att återupprepa vad mina kära allianskolleger på ett föredömligt sätt har tagit upp.
Jag vill dock upprepa det jag tycker blir fel i en sådan här debatt, nämligen att oppositionen när regeringen gör någonting bra borde gå fram och säga att det är bra.
Oppositionen har inte reserverat sig mot detta - det hade väl varit synd och skam - men den kunde kosta på sig att säga att det är jättebra att det äntligen kommer en regering som tar tag i de svåra frågorna och vågar ge en trygg luftfart för oss vanliga flygplansåkare. Fru talman! Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna.
Yvonne Andersson (KD):
Det är väl ingen av dem som har lyssnat på debatten som inte hörde Jan Lindholms 16 minuter långa klagande över det vi har gjort. Att sedan säga att man skulle ha gjort allt det vi har gjort plus lite till är en annan fråga. Ingen av oss vet.
Det vi vet i dag är att den gamla flyglagen är från 1957, och under de år som Socialdemokraterna med stöd av Vänsterpartiet och Miljöpartiet har regerat har inget någonsin gjorts mot en ny luftfartslag. Där har inget gjorts, men problemen har uppmärksammats. Det var ett stort pådrag för tio år sedan.
Då satt den regeringen, men man gjorde inget. Det är lätt, fru talman, att sedan komma och säga att ingenting är gjort. När det gäller min debatteknik får Jan Lindholm gärna beklaga den, men jag försöker att sätta rätt bilder. Vad jag tycker att man däremot inte gör ifrån vederbörandes sida är att sätta rätt bilder och hålla sig till ämnet.
Yvonne Andersson (KD):
Jan Lindholm har redovisat sin version av Lagrådets kritik. Det är väldigt viktigt. Han har dessutom inte redovisat det regeringen har korrigerat utifrån de synpunkter som Lagrådet hade. Det är en beredningsgång.
När vi lägger upp talartiden här är väl tanken att den ska användas för att debattera. Fru talman! Jag tycker att det är väldigt viktigt att vi är tydliga och klara med att vi också har respekt för politikens kompetensområde. Ingen av oss är här som expert.
Vi har att lita på de experter vi har som sakkunniga på Regeringskansliet. Så har det varit i alla tider. Många av de experterna är desamma som under den socialdemokratiska regeringen. De är mycket tillförlitliga och pålitliga. Som politiker skulle jag aldrig våga gå in och ifrågasätta deras synpunkter.
Vi har en politisk produkt som läggs fram utifrån de expertsynpunkter som finns. Det litar jag på. Sedan har vi att debattera det politiska. För mig handlar det om politikens kompetensområde. Det är nog det vi ska hålla oss till, fru talman.
Jag ser fram emot att vi nu får en trygg och säker luftfartslag som är modern och som vi kan gå vidare med och lita på. Jag är innerligt glad att regeringen inte har varit senfärdig. Det är alltför många politiker och regeringar som är senfärdiga i viktiga frågor.