Hillevi Larsson (S):
Man har kunnat se att en del av dem som har blivit utförsäkrade har sökt försörjningsstöd. Jag tror att en anledning till att det inte är ännu fler är det som Eva-Lena Jansson var inne på, att många har en partner som de får leva av. Om man har en partner, sambo eller är gift med någon som har en inkomst är man inte berättigad till försörjningsstöd. Då har man inte den möjligheten. Det blir en osynlig fattigdom.
Risken är att det blir svårt för en familj att leva på bara en persons inkomst. Det kan också finnas barn med i bilden, så det kan leda till att den som har en inkomst får försörja kanske fyra personer eller ännu fler. Det är ett problem. En vanlig orsak till överskuldsättning är sjukdom. De som inte redan är sjuka blir det av överskuldsättningen. Man skuldsätter sig innan man söker försörjningsstöd.
Så där kan man hålla på i flera månader eller till och med fler år. Det är många som ser försörjningsstöd som sista möjlighet. Jag tror inte att det är så som det ibland framställs, att det är det första man gör. Det är för många det sista.
Det är inte alltid bara en partner som försörjer sin sjuka partner som inte får ersättning från sjukförsäkringen, utan det gäller även föräldrar som träder in och försörjer vuxna barn för att dessa ska slippa sälja allt de har för att få försörjningsstöd. Många gör vad som helst för att inte behöva söka försörjningsstöd. Man skjuter upp det genom att någon annan försörjer en.
Då blir det en ökad fattigdom i sådana familjer. Det får man nog ta med i beräkningen. Att det finns de som ändå söker försörjningsstöd är ett misslyckande med tanke på att de egentligen borde få en försäkring eftersom de har arbetat. Det är ju förutsättningen för att man över huvud taget ska få ut sjukersättning. Det borde finnas en ambition att se till att de ska få stanna i systemet.
Om man har ett utlåtande från en behandlande läkare att man inte har arbetsförmåga borde man få vara sjukskriven. Det borde gå hand i hand med en behandlande läkare. Second opinion är inte fel, alltså att ytterligare en läkare gör en bedömning, men det är märkligt när man kör över behandlande läkares bedömning. Det är väldigt svårt att få ett arbete när man är sjuk och har en nedsatt arbetsförmåga.
Det är inte direkt ett smörgåsbord av jobb. Det finns fortfarande problem med att man faller mellan stolarna. Jag träffade en kvinna som hade blivit sjuk och som inte fick sjukersättning. Man menade att hon inte var tillräckligt sjuk och hade arbetsförmåga. På Arbetsförmedlingen sade man att hon inte hade tillräcklig arbetsförmåga utan borde vara sjukskriven.
Då gick hon till socialtjänsten för att få försörjningsstöd och blev nekad försörjningsstöd med hänvisning till att hon borde söka sjukersättning. Hon berättade att hon redan sökt det men blivit nekad. Men socialtjänsten stod fast vid det, så kvinnan var utan försörjningsstöd i flera månader innan hon till slut fick det. Under tiden hann hon bli skuldsatt. Hon hade ingen inkomst, och hon var inte rik från början.
Det ledde till skulder som det tog lång tid att bli av med och som gjorde att hon mådde ännu sämre. När hon till slut fick sjukersättning hade hon redan hamnat väldigt illa till. Jag tror alltså att det är grundläggande när det gäller den här frågan att se till att de som är sjuka också får lov att vara sjukskrivna. Det utesluter inte rehabilitering - tvärtom.
De allra flesta kan bli bättre av rehabilitering och så småningom börja arbeta. Men man borde börja i den änden i stället för att utförsäkra.