Stefan Attefall (KD):
Jan Lindholm har frågat mig vad jag avser att göra för att komma till rätta med den allvarliga bostadsbristen i landet, för att förbättra situationen för unga och studenter på bostadsmarknaden, inte minst i storstadsområdena, och om jag avser att vidta någon åtgärd med anledning av den av honom redovisade höjningen av hyresnivåerna under de två första månaderna av den nya lagens tillämpning. Jan Lindholm har ställt sina frågor med anledning av de uppgifter om höga hyror på andrahandsmarknaden som publicerats i medierna.
Den nya lagstiftningen om vilken hyra som privatpersoner får ta ut antas vara orsak till att andrahandshyrorna har ökat. Naturligtvis är bostadsbristen ett bekymmer. Det är ett inte okänt faktum att Sverige under 20 års tid har byggt mindre än hälften så många bostäder som våra nordiska grannländer per capita. Även om situationen ser olika ut runt om i landet finns det obestridligen ett sedan länge upparbetat underskott på bostäder i storstäderna och andra tillväxtregioner.
Detta gör att både unga och de som flyttar till dessa regioner, till exempel studenter, har svårt att få tag på en bostad. Det hämmar rörligheten på arbetsmarknaden och är ett hot mot tillväxten. Detta är något som regeringen vill ändra på. Avsikten med de förslag som regeringen lämnade i budgetpropositionen 2013, av vilka riksdagen beslutade om flertalet, var att förbättra utnyttjandet av det befintliga beståndet genom att öka utbudet av boendetillfällen. För en privatperson är det en stor sak att hyra ut sin egen bostad till en okänd person.
Att då kunna ta ut en hyra som ger kostnadstäckning är både rimligt och nödvändigt. Den nya lagstiftningen minskar också osäkerheten för den som hyr genom att den avtalade hyran inte långt senare kan sänkas retroaktivt. Jan Lindholm pekar på hyreshöjningarna. De uppgifter som finns visar dock att förändringarna i de i annonserna begärda hyrorna varierar.
Högst är de i Stockholms innerstad och för rum och för lägenheter på två rum och kök, och de är betydligt lägre för andra lägenhetsstorlekar. Samtidigt ska siffrorna tolkas med försiktighet. Uppgifterna gäller årets första kvartal och de nya reglerna trädde i kraft så sent som den 1 februari i år.
Som framgått av uppgifterna i medierna har visserligen de hyror som begärts i annonser om privatbostadsuthyrning ökat, men det säger inget om vilka hyror som man faktiskt avtalat om eller vilka hyror som man avtalade om före reformen. Något som Jan Lindholm väljer att bortse ifrån, och som var själva avsikten med lagändringarna, är den stora utbudsökningen som skett. Den källa som Jan Lindholm hänvisar till uppger att antalet utannonserade bostäder har ökat med över 20 procent i Stockholms län.
Ska vi tro på uppgifterna om hyrorna måste vi rimligtvis också sätta tilltro till uppgifterna om antalet boendetillfällen som annonserats. Om det dessutom hade blivit lättare för en bostadsrättshavare att, som regeringen föreslog, få tillstånd att hyra ut sin bostad hade troligen ännu fler bostäder erbjudits de bostadssökande. Med ett större utbud hade troligen hyreshöjningarna dämpats. Självklart är inte andrahandsmarknaden avsedd att vara lösningen på problemen på bostadsmarknaden. Det har den aldrig varit.
Men i det läge vi står i, en situation som byggts upp under en lång följd av år, är det en inte oviktig pusselbit. Avslutningsvis vill jag därför, som svar på Jan Lindholms tre frågor, upprepa att regeringen arbetar målmedvetet med att vända på varje sten för att skapa bättre förutsättningar för byggande av bostäder, vilket har störst betydelse för storstadsregionerna och för unga och studerande.
Att, så som Jan Lindholm vill, föreslå förändringar baserade på begränsade uppgifter om de två första månaderna efter det att den nya lagen trädde i kraft är inte aktuellt. Regeringens och min uppgift är att arbeta för att långsiktigt reparera en dysfunktionell bostadsmarknad med stora strukturella problem. Det görs bäst genom ett tålmodigt, träget arbete på många olika områden, inte genom att bedriva kvartalspolitik.