Andreas Carlgren (C):
Per Bolund har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att skärpa kraven på de rutinmässiga utsläppen av radioaktivitet från de svenska kärnkraftverken och vilka åtgärder jag avser att vidta för att gränsvärdena för radioaktiva utsläpp från svenska kärnkraftverk ska sänkas till lägsta tekniskt och praktiskt möjliga nivå i enlighet med IAEA:s säkerhetsnormer.
Per Bolund har också frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att uran som används till bränsle i svenska reaktorer endast kommer från urangruvor som har högt ställda krav på arbetsskydd och miljöskydd. Då frågorna berör samma område väljer jag att besvara dem alla här. För all industriell verksamhet gäller att det är utövaren som ansvarar för att verksamheten bedrivs på ett säkert sätt.
Regeringen arbetar med att ge Strålsäkerhetsmyndigheten de resurser den behöver för att bedriva en stark och effektiv tillsyn av den svenska kärnkraften och se till att industrin tar det fulla säkerhetsansvaret. För att öka effektiviteten i tillsynen har regeringen som Per Bolund vet bildat en ny myndighet.
För att ytterligare stärka tillsynen av just de svenska kärnkraftverken har vi under mandatperioden förstärkt myndighetens budget med närmare 20 miljoner kronor öronmärkta för just detta ändamål. Svensk lagstiftning ställer hårda krav på kärnkraftverken när det gäller utsläpp av radioaktiva ämnen, i samma nivå som de hårdaste kraven i världen om man ser till stråldos till allmänheten.
Detta gör att stråldoserna från svenska kärnkraftverk är mycket låga, men arbetet med att sänka utsläppen från dem pågår ändå hela tiden.
Exempel på det är att kärnkraftverken i samband med miljöprövningarna av effekthöjningarna fått krav på sig att sänka utsläppen och att Strålsäkerhetsmyndigheten infört strängare krav beträffande användningen av bästa möjliga teknik, BAT. Sverige har inom Osparkonventionen aktivt arbetat för att skydda den marina miljön i Nordostatlanten.
I dessa sammanhang har Sverige fått erkännanden för våra insatser för att minska utsläppen från våra kärnkraftverk. Jag delar inte Per Bolunds uppfattning om den bristfälliga kunskapen om de olika radioaktiva ämnenas inverkan på människa och miljö. Det finns god kunskap om vilka radioaktiva ämnen som finns i Östersjön och varifrån de kommer.
I det sammanhanget är de svenska kärnkraftverkens andel försvinnande liten. Likaså finns god kunskap om vilka ämnen som ger den största stråldosen till människan. Däremot delar jag Per Bolunds uppfattning om att det är angeläget att ständigt arbeta för lägre utsläpp från våra kärnkraftverk.
Detta arbete bedriver Strålsäkerhetsmyndigheten på ett framgångsrikt sätt, och jag känner mig förvissad om att man även fortsättningsvis kommer att vara framgångsrik i detta viktiga arbete.
Vattenfall och Eon har som huvudägare för de svenska kärnkraftverken ansvar för bränsleförsörjningen till de svenska kärnkraftsreaktorerna och därmed för att höga krav ställs på de gruvor som levererar uran till bränsleproduktionen. I de flesta avseenden är miljöaspekterna på uranbrytning desamma som för annan gruvdrift för utvinning av metaller.
Radioaktiviteten i en urangruva kräver dock en del extra kontrollverksamhet utöver den miljökontroll som finns vid andra typer av gruvor. Inom FN finns ett nätverk, United Nations Global Compact, som arbetar för att företag ska tillämpa en särskilt hög grad av företagsansvar i all verksamhet som man bedriver.
Tre centrala områden rör respekt för mänskliga rättigheter, minimering av verksamhetens miljöpåverkan samt etiska och moraliska affärsregler. Av information jag har inhämtat framgår att både Vattenfall och Eon ingår i detta nätverk och därmed har förbundit sig att verka i enlighet med dess principer.
Båda företagen gör även egna granskningar av miljö- och arbetsförhållanden på plats.