KBLab/rixvox huggingface dataset:
Siv Holma (V):
Den borgerliga regeringen pratar om välfärd och håller presskonferenser om PR-mässigt namngivna satsningar samtidigt som de i tysthet fryser kommunernas statsbidrag. Vänsterpartiet har i en rapport, Statsbudgeten och kommunerna , redovisat detta förhållande. Den borgerliga regeringen håller inne omkring 6 miljarder kronor från kommunsektorn redan 2010 utan att det uppmärksammas.
Jag lyssnade på interpellationsdebatten i fredags mellan Vänsterpartiets Ulla Andersson och biträdande finansminister Mats Odell. Han redogjorde gång på gång för att hans regering inte hade skurit ned några statsbidrag till kommunsektorn. Han ville inte kännas vid det beslut som finns i 2007 års budgetproposition under utgiftsområde 25, 48:1, Kommunalekonomisk utjämning.
I 2008 års budgetproposition finns ingen ändring av detta. Det är riktigt att för åren 2007 och 2008 är regeringens nivå på statsbidragen lika hög som den som s-v-mp-konstellationen kom överens om förra mandatperioden. Men för år 2009 och 2010 aviserar regeringen att nivån på anslaget till den kommunalekonomiska utjämningen fryses på oförändrad nivå.
Det innebär att uppräkningen av statsbidragen uteblir. Hur många gånger debatterade vi inte detta föregående mandatperiod, då framför allt Kristdemokraterna och Centerpartiet talade sig varma för en indexering, det vill säga en uppräkning av statsbidragen till kommunsektorn. Men det har man tydligen glömt när man hamnar i regeringsställning. Herr talman!
Statsbidragen skulle vid en uppräkning ha ökat med 3,1 miljarder kronor 2009 och 5,9 miljarder kronor år 2010. Det blir tillsammans 9 miljarder kronor. Jag hoppas att inte svenska folket låter sig duperas av den borgerliga regeringens vackra tal och utspel ju närmare vi kommer valet. Reinfeldt har ju redan varit ute och lovat miljarder till äldreomsorgen.
Vem står på tur nästa gång att lova pengar från den uteblivna uppräkningspåsen? Herr talman! Jag har åtskilliga gånger diskuterat i denna kammare om den så kallade finansieringsprincipen. Där har, vill jag minnas, Kristdemokraterna varit de mest aktiva i att hålla fanan högt för att finansieringsprincipen ska gälla.
Det handlar i korthet om att beslut som riksdagen fattar och som påverkar kommunsektorn ska efterföljas av beslut som neutraliserar de effekterna. Regeringsförslag som inte har reglerats är försämringar i a-kassa och aktivitetsstöd, sänkt beräkningsgrund för sjukpenninggrundande inkomst och sänkt tak i sjukförsäkringen.
De besluten försämrar kommunsektorns ekonomi per år med mellan 1,5 och 1,6 miljarder. Då talar jag om 2008, 2009 och 2010. Kommunsektorn har alltså inte blivit kompenserad för dessa statliga beslut som reducerat kommunsektorns inkomster. Avslutningsvis finns det ytterligare kostnadsökningar som kommunsektorn drabbas av och i framtiden i ännu större grad kommer att drabbas av.
Det är de ökade socialbidragskostnaderna. När man stryper socialförsäkringssystemen ökar antalet människor som måste gå till socialen för att få försörjningsstöd, speciellt när konjunkturen avmattas. Det blir alltså kärvare tider för kommunsektorn, och mer problematiskt kommer det att bli.
Siv Holma (V):
Jag skulle vilja börja med att säga så här som ett svar på Stefan Attefalls fråga vad gäller Vänsterpartiets kritik av Riksbanken och penningpolitiken. Först och främst är inte kritiken speciellt ny.
Den har vi haft sedan Riksbanken fick sin självständiga ställning 1999.
Jag tycker, utan att slå mig alldeles för mycket för bröstet, att den kritik som Vänsterpartiet har framfört här i riksdagen och även den debatt och kritik som har funnits utanför riksdagen har gjort Riksbanken öppnare och att man i viss mån även gått i rätt riktning när det gäller demokratisering.
Nu får Riksbanksfullmäktiges ordförande vara med i direktionen och höra när direktionen resonerar om inflationen. Det är halva inne, så att säga.
Nu går man så långt att jag tror att det blir med nödvändighet, som vi förespråkar, som Riksbanksfullmäktige ska ha avgörandet i de här frågorna. Jag tror att det inte ligger så långt bort i framtiden.
Vi har samarbetat med både Socialdemokraterna och Miljöpartiet sedan 1999, även när detta beslut fattades, och vi har visat att vi kan göra två saker samtidigt. Vi kan ha en kritik och vara oerhört konstruktiva i kritiken och också föra de ekonomiskpolitiska förutsättningarna framåt.
Siv Holma (V):
Kristdemokraterna borde väl veta lika väl som alla andra att man inte upphör som parti för att man ingår i en regering, inte ens Kristdemokraterna som ingår i en fyrpartiregering. När man ingår i en regering innebär det inte att man har bildat ett nytt parti, ett alliansparti. Vår kritik tycker jag är tydlig.
Vi har varit väldigt konsekventa. Vi har hela tiden också varit konstruktiva i att hitta förändringar som kan vara i linje med vad vi i grund och botten tänker och tycker. Det är ganska självklart och inte alls något märkvärdigt att man när det är fler än en måste resonera sig fram till det som gäller i en regering.
Det borde också Stefan Attefall ha goda erfarenheter av. Det innebär ju inte att ni har lämnat er grundinställning i olika frågor, för jag kan tänka mig att Stefan Attefall inte kommer att få igenom ett nej till könsneutrala äktenskap. Men det betyder väl inte för den sakens skull att ni har ändrat uppfattning i grunden?
Min erfarenhet av att vara en del av samarbetet förra mandatperioden under åtta år är att det var ett väldigt bra samarbete. Det blev bara bättre och bättre klimat för varje år som gick. Jag tror att det är ganska naturligt att det blir ett samverkande regeringsarbete.
Jag förstår att Attefall är orolig för detta. Men om man ska vara riktigt ärlig gick det hyggligt under de åtta åren, och det kommer säkert att gå hyggligt i framtiden också.
Siv Holma (V):
Dan Kihlström gjorde en jämförelse mellan vad samhället ger till idrottsrörelsen och vad samhället står för vad gäller trossamfunden. Nu kommer inte jag ihåg exakt, men Svenska kyrkan har ju en helt annan budget än de 50 miljonerna. Det här är ju trossamfund som ligger utanför Svenska kyrkan.
Det kan vi väl vara överens om. Regeringen har själv gett ett uppdrag om den aktiva dialogen. Jag fick inte något svar, tycker jag, från Dan Kihlström om han avser att arbeta för att dialogen med trossamfunden även ska omfatta en icke diskriminerande syn på HBT-personer.
Det tycker jag vore en bra information som vi skulle kunna få här i kammaren från Kristdemokraternas sida.
Siv Holma (V):
Jag har noterat att de HBT-frågor som regeringen har haft i sin dialog har varit de könsneutrala äktenskapen. Men jag menar att HBT-frågor handlar om mer än om könsneutrala äktenskap och synen på dessa.
Jag ser också att regeringen har givit uppdraget att man ska fördjupa dialogen vad gäller värderingar avseende jämställdhet och barns rättigheter. De ska också se hur trossamfunden kan bidra till att motverka hedersrelaterat våld och förtryck.
Jag läste i går och tror att det var kristna rådet som tog upp och uppskattade just Nyamko Sabunis initiativ i det här sammanhanget. Det enda jag saknar faktiskt är just det jag har tagit upp i mitt anförande om att även den här dialogen med trossamfunden ska omfatta en icke diskriminerande syn på HBT-personer.
Det är oerhört centralt. Det kan inte bara ingå i en av väldigt många frågor som berör HBT-personer. När det gäller våra gemensamma arv som kyrkan består av är det 395 miljoner. Det känner vi till, och vi tycker det är helt riktigt att de ska användas.
När det gäller vad Svenska kyrkan har tittade jag på den uppgiften för ett antal månader sedan. Jag kommer inte ihåg, men det var ju miljardbelopp som de ändå använde sig av. Så det är stora summor som används till de här frågorna. Det har jag ingenting att invända mot men att bara nämna att det är 50 miljoner; det var den relationen som jag tyckte var viktig att få fram.
Siv Holma (V):
Till att börja med får jag påminna församlingen om att vi befinner oss i en internationell högkonjunktur. I Norrbotten råkar vi ha sådana råvaror som är oerhört starkt efterfrågade, och då tänker jag på malmen.
Det är intressant att Försvarsdepartementet faktiskt sade att denna verksamhet var färdigbehandlad för deras del och att det som återstod var den civila del som bereddes inom Näringsdepartementet. Det är därför som jag i största ödmjukhet har frågat om en interdepartemental arbetsgrupp.
Givetvis är det regeringen själv som bestämmer hur man ska organisera sitt arbete, men jag tror att det finns fördelar i att man gör detta tillsammans. Näringsministern talade om att man avvaktar Försvarsdepartementets information och synpunkter på vissa delar. Det finns mycket att vinna av att ha en gemensam grupp.
När det gäller frågan om de 4 miljonerna till högskoleutbildning förstår jag att det inte är lätt för näringsministern att säga något om det. Men det kunde vara av intresse att hon tog med sig de synpunkterna. Det kan hända att jag har fel om summan, men det vore bra om vi fick in den biten också, för det handlar om utveckling att satsa på utbildning.
Jag hoppas, utifrån de tongångar som Maud Olofsson har i sitt svar, att det finns saker och ting som talar för att ett civilt test- och övningscentrum kommer till stånd.
Siv Holma (V):
I sitt anförande frågar Maud Olofsson om ägarpolitiken. Jag skulle vilja ha ett förtydligande från Maud Olofsson. Handlar regeringens ägarpolitik om att skapa maximal vinst? Ska det inte räcka med att vara lönsam och vinstrik, som Seskarösågen är?
Ska ägaren öka sin vinst om man ser möjligheter att göra det genom ytterligare koncentration och nedläggning? Jag tycker att det är en oerhört kortsiktig ägarpolitik. Jag vill ha ett långsiktigt ägarskap från statens sida. I stället för kortsiktiga, lata kapitalister vill jag faktiskt ha flitiga kapitalister.
Jag hoppas någonstans att staten skulle vara av den kalibern i sin ägarpolitik. Sedan talar näringsministern om det fantastiska som har hänt sedan regeringstillträdet. Man kan inte låta bli att hålla sig för skratt, uppriktigt sagt. Vi lever i en globaliserad värld.
Vi råkar ha råvaror i Norrbotten som är oerhört efterfrågade på världsmarknaden. Därför har vi sedan lång tid haft en oerhört stor tillväxt. Jag tror att Norrbotten och Västerbotten är de län i landet där tillväxten ökar mest.
Man talar lite emot det man egentligen säger. Ursäkta, fru talman, men jag måste säga att jag upplever det som om tomma tunnor skramlar mest.
Siv Holma (V):
Kulturministern tar upp Plats på scen och det arbete som bedrivits där. Det har inte kommit speciellt mycket från utredningen. Jag hoppas att det kommer mer. Det förvånar mig att kulturministern inte tar på allvar att det är så många kvinnor som byter yrke och lämnar kultursektorn.
Det skulle vara oerhört intressant att höra om kulturministern kan lämna några förhandsbesked om det kommer ytterligare medel till de fria grupperna. Vi vet att den ekonomiska vårpropositionen presenteras i morgon. Den kommer att ligga till grund för kulturbudgeten år 2009.
Jag läste en artikel av Malin Westberg som är regissör och konstnärlig ledare för Teater Olydig Kulturproduktion. I artikeln frågar hon kulturministern: "Varför är det så svårt att införa ett system för oss kulturarbetare som ger oss en chans att utvecklas och överleva ekonomiskt?" Hon frågar också om man inte kan inrätta någon form av startbidrag som fanns på 70-talet.
Kulturministern har nu chansen att lätta på förlåten och berätta om det blir någonting. Eller måste vi vänta till år 2009 efter det att Kulturutredningen som är tillsatt har presenterat sitt resultat och det har remissbehandlats?
Först våren 2009 kan man möjligtvis tänka sig något resultat budgetåret 2010. Då har vi två förlorade år. Medan gräset gror dör kon, brukar man säga. Det vore på sin plats att berätta om detta. Herr talman!
Kulturministern talar om det generella systemet och att det är viktigt att minska beroendet. Jag undrar avslutningsvis om det generella stödsystemet också omfattar det offentligt finansierade stödet till kulturen.
Siv Holma (V):
Jag fick inte svar på viktiga frågor. Jag frågade till exempel om kulturministern kunde exemplifiera på vilket sätt kreativiteten skulle kunna hämmas om genus på museerna konkretiserades med att en resursenhet alternativt ett ansvarsmuseum för genusfrågorna inrättades.
Jag fick inte heller svar på frågan om kulturministern kunde svara på hur regeringen följer upp att jämställdhetskraven tillgodoses och vad kulturministern gör om kraven på jämställdhetsintegrering inte tillgodoses.
I mina öron lät det som att det var mycket bättre och att kulturministern trodde mer på det, men vad det egentligen resulterade i kunde kulturministern inte redovisa. Av kulturministerns svar kan man få en uppfattning att det räcker med att synliggöra såväl kvinnors som mäns insatser genom historien utifrån museernas samlingar och verksamheter.
Men genusperspektivet kommer inte per automatik genom att man är kvinna, genom att man lyfter fram kvinnor ur historien eller lyfter fram föremål med anknytning till kvinnors liv och arbete. Det krävs också att museerna problematiserar maktrelationen mellan könen och mer aktivt tar till sig kunskaper från genusvetenskaplig forskning.
Delar kulturministern min uppfattning att det är viktigt att museerna problematiserar maktrelationen mellan könen? Fru talman! Som ni alla känner till pågår det en diskussion om huruvida det behövs ett kvinnomuseum eller om våra nuvarande museer i stället måste bli bättre på att spegla historien och föremålen ur ett genusperspektiv.
Jag har beskrivit lite grann vad som har hänt hittills när det gäller att få befintliga museer att ta in genusperspektivet i sitt sätt att arbeta. Jag kan tänka mig att det görs bra arbete runt om i landet men att det arbetet är otillräckligt i sin omfattning. Det är där vi folkvalda har en uppgift att fylla, nämligen att skapa förutsättningar för det självklara att historien handlar om alla människor och inte bara om normen, det vill säga mannen.
Jag har kommit fram till att ett kvinnohistoriskt museum är nödvändigt för att vi ska göra ett kvalitativt språng för att få en historiebeskrivning som också inkluderar kvinnors villkor. Jag vill åter poängtera att maktrelationen mellan könen måste finnas med, annars blir projektet uddlöst. Fru talman! Jag vill avsluta med lite solsken.
I somras var jag i egenskap av utskottsordförande inbjuden att tillsammans med skådespelerskan Kim Anderzon inviga filmfestivalen i Adak som är ett litet samhälle i Lappland. Där har det funnits en gruva som lades ned för ett antal år sedan. Filmfestivalen var på Sagabiografen som var en tidstrogen 40-talsbiograf i ett hus av trä ute i skogen. Intill biografen fanns också ett museum, Elviramuseet, till minne av en kvinnlig mineralletare.
I lokalen fanns fotografier på henne och andra som var aktiva i att leta efter mineraler som skulle kunna skapa en ny gruvnäring i Adak. Museet stärkte den lokala identiteten. Elviramuseet är en viktig kulturbärare mellan äldre och yngre generationer. Man hjälps åt att återerövra det gemensamma historiska minnet där också kvinnor är viktiga och synliggörs.
Utan historia ingen framtid är en devis som gäller.
Siv Holma (V):
Jag kan bara konstatera att jag fortfarande inte har fått svar på hur kreativiteten hämmas om man inrättar en resursenhet för genusfrågor. Det kanske är ett tips att museikoordinatorn tittar på den frågan så att vi får svar. Jag har inte heller fått svar på hur regeringen följer upp kraven på jämställdhetsintegrering.
Kulturministern talar om att det kan finnas olika sätt att arbeta med de här frågorna. Jag är mycket väl medveten om att det kan finnas olika sätt att arbeta med dem, men det vore intressant att veta vad kulturministern gör om det finns någon som inte arbetar med de här frågorna. Det räcker tyvärr inte att bara säga att saker och ting ska fungera på ett speciellt sätt. Det känner vi till.
Mina erfarenheter av de här frågorna under ett antal år i riksdagen är att det är lätt att säga att jämställdhetsperspektiven ska finnas där. Även andra har kritiserat att regleringsbreven inte har följts upp.
Det görs inga konkreta uppföljningar så att man kan se vad som hänt. Vissa museer kanske till och med har gjort något som kan vara till glädje för andra museer att ta efter. Inte ens det finns. Jag tycker att kulturministern är skyldig mig många svar. Vi får väl ta upp det vid något annat tillfälle också. Jag kommer att bevaka detta.
Siv Holma (V):
Jag tackar för svaret som ger en del positiva besked, men samtidigt saknas besked i andra viktiga frågor. När det gäller Resursbiblioteket för döva måste det ha blivit fel i svaret. Projektet startade i oktober 2001, inte 2006 som framgår av kulturministerns interpellationssvar. Vid starten låg resursbiblioteket, som sagts, under länsbiblioteket. I januari fördes projektet över till stadsbiblioteket.
Jag uppfattar kulturministerns svar om resursbibliotekets framtid så att det pågår diskussioner mellan berörda parter om hur finansieringen skulle kunna lösas. Det gör att en hel del frågor lämnas obesvarade. För det första undrar nog många med mig om kulturministern kommer att medverka till att det i statsbudgeten finns medel för att långsiktigt kunna finansiera resursbiblioteket.
Det behövs en långsiktig finansiering - det vill säga ett permanent anslag, en permanent lösning. För det andra undrar jag vilka de berörda parterna är. Nyligen kom det förslag i en utredning om hur teckenspråkets ställning kan stärkas. Finns det anledning att tro att TPB, Talboks- och punktskriftsbiblioteket för synskadade och läshandikappade, kan vara en av de berörda parterna?
Jag minns hur allianspartierna före valet kritiserade den socialdemokratiska regeringen för att bedriva projekt i stället för att visa en långsiktighet i kulturpolitiken. Nu har kulturministern chansen att frigöra sig från det kritiserade arvet och i dag lämna ett positivt besked om att resursbiblioteket för teckenspråkiga ska permanentas. Herr talman!
Mina frågor om vad kulturministern avser att göra för att säkra tillgången till teckenspråkig litteratur för teckenspråkiga barn, unga och vuxna blev obesvarade i kulturministerns första inlägg. I dag finns det inget förlag som har i uppdrag att ge ut sagor, berättelser och skönlitteratur på teckenspråk. En sådan utgivning är knappast kommersiellt lönsam. Utbudet är därmed katastrofalt litet.
Många kan ha en föreställning om att döva eftersom de ser automatiskt kan läsa. Men i verkligheten är det så att den som är född döv aldrig har hört svenska talas. Som döv får man teckenspråket som första språk. Svenska lär man sig först när man lär sig läsa - i förskoleåldern, i skolåldern. Därmed blir svenska språket ett andraspråk.
Litteraturen är alltså viktig för barns och ungas läsfärdighet och språkutveckling och för att utveckla självkänsla, empati och fantasi. Även döva ungdomar och vuxna har ibland svårt att läsa därför att de inte helt och hållet behärskar svenska språket. Sagoläsning kan därför bli svårt för en teckenspråkig vuxen. Inte heller blir det ett naturligt inslag i det döva barnets uppväxt.
Det är viktigt för vuxna att det finns teckenspråkig litteratur för att få möjlighet till ett rikt och utvecklat teckenspråk, parallellt med den svenska i skriven form som man lär sig i skolan. Vad avser alltså kulturministern att göra för att stärka tillgången till litteratur på teckenspråk?
Siv Holma (V):
Jag uppskattar kulturministerns öppenhet i frågan om litteratur på teckenspråk. Det innebär att det i framtiden kan resultera i någonting positivt. Ja, det finns ytterligare frågor som inte har fått svar.
Men jag hoppas att inte bara jag kan tolka att ministern har ett intresse av att se att det också fortsättningsvis ska finnas ett statligt ansvar, alltså att resursbiblioteket ska kunna få en permanent fortsättning. Jag hoppas att det är det som ministern menar. Herr talman!
I interpellationen har jag angett att sändandet av teckenspråkiga program har minskat till 58 timmar om året. Jag har fått aktuellare uppgifter från SVT där man redovisar att sändningstiden på teckenspråk var 63 timmar i första sändningen och 59 timmar i repris år 2007 - sammanlagt 122 timmar. Det är en ökning med tolv timmar jämfört med året dessförinnan.
Det som är intressant är inte sifferexercisen utan möjligheten att öka antalet sändningstimmar. Jämfört med hur kraftigt antalet tv-kanaler har ökat under de senaste decennierna - sändningstiden överskrider numera 20 000 timmar per år - är ökningen av sändningstiden på teckenspråk inte speciellt imponerande.
Delar kulturministern min uppfattning att sändningstiden för tv-program på teckenspråk måste öka under nästa tillståndsperiod? Herr talman! Förra året hade jag förmånen att besöka nationalmuseet och att ta del av Tyst teaters arbete med konstnärlig gestaltning för att göra nationalmuseet mer tillgängligt. Den konstnärliga gestaltningen berikade utställningen så att det blev ett mervärde, ytterligare en dimension i upplevelsen även för oss hörande.
När det gäller att göra kulturarvet tillgängligt för teckenspråkiga svarar kulturministern att det i regleringsbreven finns mål om ökad tillgänglighet och att det ska återrapporteras till regeringen. Det är bra. Det är också bra att kulturministern är medveten om att mer kan och måste göras.
Kommer ministern att verka för att museerna även tillgängliggör information och guidning på teckenspråk? Herr talman! Kulturministern svarar på min fråga om tillgång till teckenspråkig scenkonst att Hallundadeklarationen är viktig för framtiden. I deklarationen framgår att vi saknar scenkonstnärlig utbildning för teckenspråkiga.
Vad jag förstår har Teaterhögskolan i Stockholm för avsikt att starta kandidatutbildning för nordiska teckenspråkiga studenter. Man planerar för åtta helårsstudieplatser. Som vi alla säkert förstår behövs det medel till teknisk utrustning, kompetensutveckling för personal, funktionstjänst etcetera.
De har själva angett i sitt budgetäskande att de behöver ytterligare 1 miljon kronor vid sidan av den som Utbildningsdepartementet ger i dag. Är kulturministern beredd att verka för att Hallundadeklarationen i denna del förverkligas och att Teaterhögskolan i Stockholm ges medel för att inrätta den föreslagna scenkonstnärliga utbildningen för teckenspråkiga?
Siv Holma (V):
Jag får tacka för debatten med kulturministern om de här viktiga frågorna. Jag hoppas att debatten kan ge den styrka som behövs för att få igenom olika saker vad gäller resursbiblioteket med mera. Avslutningsvis säger Vänsterpartiet och jag välkommen till Språklagsutredningens förslag att teckenspråket ska få ett skydd som motsvarar de nationella minoritetsspråkens skydd.
Det är dags att skydda teckenspråket, och politiskt är det helt i linje med att Sverige var första land i världen som erkände teckenspråket som ett eget språk 1981.
Siv Holma (V):
Jag var just inne på frågeställningen om huruvida det som händer med Stiftelsen Föremålsvård har en koppling till Riksantikvarieämbetets flytt till Gotland. Kulturministern sade i en tidigare interpellationsdebatt att det finns en avknoppning av sådana här metallkonserveringstjänster.
Då ligger det nära till hands att göra omorganisationen av det skälet. Jag skulle vilja koppla till det som Anneli Särnblad tog upp när det gäller beredningen av översynen som regeringen ska göra.
Jag skulle vilja höra om kulturministern kan lova att man i beredningen också kommer att ta hänsyn till de mindre institutionernas behov av föremålsvårdens tjänster.
De som har kommit till tals i översynen är de större institutionerna, och jag tror att det är de mindre som kommer att förlora mest om man lägger ned Stiftelsen Föremålsvård i Grängesberg och Strömsund och kommunaliserar Kirunas Kulturarvs-IT till exempel.
Jag vill också instämma i den kritik som Anneli Särnblad har riktat till regeringen när det gäller de regionalpolitiska perspektiven. I fråga efter fråga ser man att det som gäller för alliansregeringen är storstadsområdena. Men hela landet behövs med de olika resurser som finns.
Jag är glad att jag kommer från en del av landet som har varit med att finansiera till exempel tunnelbanan i Stockholm.