Sofia Damm (KD):
Den del av Sverige jag kommer ifrån är hårt drabbad av både gängkriminalitet och skottlossningar. Jag vill särskilt nämna två aktuella exempel. Den 12 januari sköts 16-åriga Ahmed Obaid ihjäl när han stod och väntade på bussen i Rosengård. Förtvivlan och ilskan är naturligtvis stor bland familj och vänner, men också hos oss andra. Malmöborna samlade sig och framförde i en manifestation tydliga krav på politiska åtgärder.
Den 7 februari sköts en man på Roskildevägen. Snön hade fallit över Malmö den natten, och han skottade gångbanorna. När jag träffade Malmös polismästare Stefan Sintéus nästföljande dag berättade han att en 15-åring gripits, misstänkt för mordförsök. En 15-åring, herr talman! Vad gör en 15-årig pojke ute mitt i natten, och varför har en 15-årig pojke tillgång till vapen?
Hur många steg har inte gått snett innan vi ser en sådan situation? Men poliserna i Malmö var inte förvånade, men däremot djupt oroade över att så många grova brott i Malmö begås av unga människor - unga som springer runt med vapen och som efter att ha begått ett brott är tillbaka ute på gatan innan polisen hunnit färdigställa sin rapport.
Vi politiker måste sätta ned fötterna nu och börja fatta beslut som bryter våldsspiralen och raserar parallellsamhällena. Det är dags för denna kammare att ställa sig frågan varför Malmö har fler fall av skjutningar, sprängningar och dödligt våld än den mycket större grannstaden Köpenhamn. Det är tyvärr långt ifrån enbart i Malmö vi har sett parallellsamhällen växa fram. Det har vi talat om här i dag. Men problemen kan se väldigt olika ut.
Inte sällan handlar det om människor som redan vid unga år har hamnat rejält snett och är tungt brottsbelastade. I söndagens Expressen intervjuas Christian Frödén, som jobbar inom gränspolisen och ingår i en särskild grupp riktad mot ensamkommande barn och unga i vad som kallas Stockholms riskmiljöer. Han jobbar bland annat på Plattan och berättar hur barn och ungdomar utsätts för kriminalitet och övergrepp, men också hur de utsätter andra för detsamma.
Han vittnar om att resurserna är knappa men behoven stora. Han vittnar om den otrygghet som råder bland dessa unga. En del av oss går förbi där varje dag. För oss är det en t-banestation och ett torg. För de unga där är det både ungdomsgård och brottsplats. Det är en plats för både förövare och offer. Vi måste komma till rätta med att människor lever i parallella världar.
Förebyggande insatser, trygga familjer, fungerande skola, områdespoliser och ett starkt civilsamhälle är viktiga vägar dit, men det är inte nog. Alltför många människor har fastnat i dessa parallellsamhällen och i kriminalitet. Därför måste vår reaktion på vad som sker bli ännu tydligare. Det är bra att regeringen agerar på Alliansens förslag om skärpta straff. Men det krävs mer. Vi behöver skärpa straffen för vapenbrott, vålds- och sexualbrott och våld och hot mot tjänsteman.
Vi behöver se över straffrabatten för unga. Lagstiftningen måste hänga med här. Den kriminella banan börjar i dag långt före myndighetsåldern. Det gäller även situationen med att vittnen tystas eller till och med mördas. Det är orimligt att kriminella går fria för att människor i vårt land inte vågar vittna. Anonyma vittnesmål måste tillåtas. I de länder där man tillåter vittnen att vara anonyma - Norge, Danmark, Nederländerna - har knappast rättssamhället kollapsat.
Regeringens argument för att det inte skulle kunna fungera här är tunna.