KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anita Brodén (L):
Jag tror inte att det ena utesluter det andra, Isak From. Jag välkomnar en fritidspeng på 122 miljoner speciellt riktad till barn i ekonomiskt utsatta områden. Men jag har också varit tydlig med att jag även önskar se ett ännu tätare samarbete kring Idrottslyftet för att involvera friluftslivet.
Då tror jag att vi skulle komma riktigt långt. Friluftsorganisationerna har sammantaget nästan två miljoner medlemmar, 60 miljoner aktivitetstimmar och omsätter 100 miljarder kronor årligen. Det är gigantiskt. Man bidrar med drygt 75 000 arbetstillfällen. Det är också intressant.
Av de arbetstillfällena kan man nämligen se att drygt 3 000 naturturismföretag har sett dagens ljus. Vi vet också att det finns en annan aspekt. Montan lyfter fram hälsofrågan, och det är en gigantisk fråga.
Avsaknad av motion kostar nämligen samhället, utöver mänskligt lidande, 6 miljarder kronor varje år. Det är oerhört viktigt, och man kan fundera på vad det beror på. Jo, det finns två förklaringsgrunder.
Den fysiska aktiviteten i samband med friluftsliv har givetvis betydelse för hälsan, men den andra förklaringen är att det ibland kan räcka med att vistas ute i naturen. Även om man inte idkar fysisk aktivitet mår man som människa väl av att vistas i skog och mark. Det finns en naturbrist, och den ber jag att få återkomma till.
Bo Könberg (FP):
Den totala översyn som Sven Brus nämner förmodar jag är den socialförsäkringsreform som inte minst Folkpartiet har arbetat för i många år. Nu har regeringen inte varit så rasande snabb. Vi firar i sommar sjuårsjubileum av vårt förslag och Lars Leijonborgs brev till de olika partiledarna i den frågan. Det kan finnas en viss risk att processen när väl arbetsgruppen eller utredningen tillsätts inte blir alltför snabb.
Min fråga är nu, när vi är överens om sakläget att det inte går att ställa krav på försörjning på alla EU:s medborgare meddetsamma: Varför vill Sven Brus och kd vänta flera år på att detta ska ske?
Bo Könberg (FP):
Jag tackar för invitationen att gå under Ulla Hoffmanns röda fanor. De röda fanor som just Ulla Hoffmann och hennes parti har haft sedan det bildades är jag inte särskilt intresserad av att gå under, speciellt inte den dag då vi firar åtta länder som har förslavats under kommunismen under en period då den hade stöd av det svenska vänsterpartiet. Det vore väl utomordentligt fel dag att göra det på.
Med detta har jag inte sagt något om röda fanor som bärs av andra än Vänsterpartiet. Den fråga jag ställde var: Är det så att vi i dag har möjlighet att ställa försörjningskrav på dem som ska ha fri rörlighet som arbetstagare eller inte? Jag fattade Ulla Hoffmanns svar som att hon delar min bedömning av att det inte är möjligt. Kopplingen var lite konstig när hon kopplade detta till de svenska medborgarna. Det är ju redan i dag så, som bekant, att svenska medborgare inte behöver uppehållstillstånd.
Däremot är det så att våra vänner i de andra europeiska länderna behöver uppehållstillstånd om de vistas någon längre tid i Sverige. Då är vi alltså överens om att om vi ska ställa krav på en egen försörjning behöver vi, om vi vill göra det meddetsamma, en övergångsregel i väntan på att man kan få en permanentregel inom hela unionen.
Bo Könberg (FP):
Det finns rätt olika utgångspunkter för regeringens skrivelse och Socialdemokraternas förslag till beslut i kammaren å ena sidan och det som Folkpartiet och delvis Moderaterna har framfört å den andra. Från Socialdemokraternas sida handlar det väldigt mycket om att införa regler på arbetsmarknaden. Man har lyckats sy ihop en uppgörelse med Vänsterpartiet - det var inte så förvånansvärt - men också med Miljöpartiet om att genomföra de föreslagna förändringarna på arbetsmarknaden.
Vi från Folkpartiets och Moderaternas sida har pekat på ett enda krav - att det ska finnas en möjlighet att försörja sig på den lön man får. Det är inget dramatiskt önskemål, kan man tycka, utan ett som jag tror att en mycket stor majoritet av svenska folket står bakom. I min inledning gick jag igenom ett antal av de skillnader som finns mellan förslagen. Det stämmer att vi har fört samtal för att se om det var möjligt att få en bra regel, liknande Folkpartiets övergångsregel.
Nu fann vi inte varann, trots att vi gjorde försök från båda sidor, vill jag gärna säga. När Tomas Eneroth påstod att Folkpartiet lägger fram förslag i kammaren som inte stämmer med EU-rätten blev jag förstås förvånad. Det visade sig efter några andetag att det handlade om en bedömning av hur snabbt man kan ändra i EU:s förordningar för att få en permanent bestämmelse för hela EU. Där blandade Tomas Eneroth ihop ett par olika förordningar.
Den som vi tror att man mycket snabbt kan få en ändring på är den som kallas 1612 och som har att göra med rörlighet. Vad gäller möjligheten att få ut socialförsäkringar i olika länder tror även jag att det kan ta längre tid än åtta månader. Det här borde ha gjorts för länge sedan, exempelvis redan när Rolléns utredning kom. Regeringen bär ett större ansvar för att det inte skedde än vad vi gör, men vi är också medskyldiga eftersom vi inte agerade tidigare - något som kan betraktas som ett undantag när det gäller den liberala sidan.
Om alla länder inom EU gör bedömningen att det skulle vara bra med ett försörjningskrav - och jag tror att nästan alla har det kravet - borde det gå mycket snabbt att ändra detta, speciellt om det i flera länder används som skäl för att införa mycket långtgående övergångsregler. I Tomas Eneroths värld kommer det väl en dag när han måste göra någonting med sin övergångsregel. Ska det ta två, fem eller sju år?
Bo Könberg (FP):
Det krav som vi och Moderaterna för fram innebär att man ska få uppehållstillstånd för arbete i alla EU:s länder om man kan försörja sig på sin lön. Det är ett mycket rimligt krav som borde vara lätt att få genomfört. Om olika länder tog tag i det på allvar borde det gå mycket snabbt att införa en sådan bestämmelse. Det är mycket svårt att argumentera för den linje som EG-domstolen har intagit på ett antal punkter.
Nu tror några jurister dessutom att man är på väg att svänga, men det får vi väl se. Jag går sedan över till den fråga som Tomas Eneroth ställde till mig om avtalsenliga löner. Jag snuddade vid den i min inledning.
Om man är överens om egenförsörjning - och jag tror ibland att Tomas Eneroth och jag är det - är det lite märkligt att hävda att det, om någon över huvud taget ska få ett jobb i Sverige, måste slås fast i lagstiftningen att det är den lön som anges i kollektivavtal som ska gälla. Svenska fackföreningar kommer att göra allt vad de kan för att åstadkomma detta. Så är ju den svenska modellen som vi har valt i stället för minimilöner. Tomas Eneroth träffar väl några av fackföreningarna ibland.
Frågar han dem finner han att de egentligen är emot minimilöner i Sverige. Det är bara det att man har så att säga smugglat in det i det här paketet. Vi tycker att man ska ställa krav på egenförsörjning. Svensk fackföreningsrörelse har efter hundra år lyckats ordna en nivå på kollektivavtalsenliga löner som ligger en bit ovanför det rena försörjningskravet.
Bo Könberg (FP):
Socialministern säger att han är rädd för att det inte har gått så bra under 2003 och 2004. Jag är övertygad om att han har all anledning att vara rädd och att det är mycket befogat att vara rädd på den punkten.
När man i slutet på juni kan granska vad som har hänt under nio och ett halvt års socialdemokratiskt regeringsinnehav kommer det bokslutet att vara mycket deprimerande för svenska folket och dem som vill ha en husläkare, och även mycket deprimerande för den regering som så i grunden har misslyckats med det som man i många andra länder har klarat av och som socialministern och jag är överens om ska vara basen för en väl fungerande sjukvård.
Men jag vill återigen säga att vi väl får se på de siffrorna. Jag vill bara påminna om det som jag nämnde i mitt förra inlägg, nämligen att man från ett håll där man borde veta en del om detta, nämligen Landstingsförbundet, i en rapport från förra månaden registrerat att det totala antalet läkare i allmänmedicin har minskat mellan 2001 och 2002 och även mellan 2002 och 2003. Den bilden är lite annorlunda än den som vi har fått i det svar som socialministern läste upp. Så illa är det nog.
Frågan är då vad man ska göra åt det här. Jag har pekat på det norska exemplet. Vi kan diskutera vad som är fri etablering och vad som är reglerad etablering, men det är ett faktum att den norska framgången har varit i takt med att utvecklingen gått emot att väldigt många av läkarna blivit privata läkare. Drygt 90 % av de norska husläkarna är egna företagare.
I länder som Danmark och Storbritannien och så vidare är husläkarna dessutom till 100 % privata. Jag har på den här punkten lite fått det intrycket av debatten att socialministern inte ligger så väl i fas med sina partivänner ute i landstingen.
När socialministern i någorlunda positiva ordalag nämnde Protos och att man skulle fundera ytterligare på detta redovisade tidningen Dagens Medicin intervjuer med ett antal ledande socialdemokratiska landstingspolitiker, och det är när det gäller möjligheterna för husläkare bland det mera deprimerande som jag har läst på senare år i det avseendet - och jag har tidigare under alla dessa år läst mycket som är deprimerande från socialdemokratiskt håll i husläkarfrågan.
Några centralt placerade socialdemokrater försöker till och med utmåla tanken på husläkare som någonting föråldrat och urgammalt, en debatt som vi har hört sedan mitten på 70-talet från olika håll. Nu ska jag väl inte pressa socialministern på alltför många löften om vad han ska göra fram till mitten på hösten i ämbetet, men jag skulle ändå vilja höra hur socialministern ser på det hela. Det verkar ju inte som om det finns något egentligt gehör bland de socialdemokratiska landstingspolitikerna för detta.
Påverkar detta möjligen socialministerns syn på det kloka i att avskaffa husläkarlagen från 1994 och på de gångna nio och halvt åren med mycket begränsade förändringar?
Bo Könberg (FP):
Socialministern har rätt i att jag inte har det minsta emot att diskutera skillnaderna mellan vad vi genomförde på tre år under en liberal ledning för sjukvården och vad som har åstadkommits på nio och ett halvt år under socialdemokratisk ledning. De siffror som jag redan har nämnt är närmast häpnadsväckande. Det ekonomiska läget kan man väl återkomma i ett antal debatter. Låt mig dock bara peka på att det under dessa tre år tyvärr var så dystert att sjukvårdens reala resurser minskade med omkring en tjugondedel.
Det var alltså inte så att det östes pengar över sjukvården utan det var fråga om kloka förslag i den så kallade husläkarreformen. Vi får väl se om sanningens minut kommer inom ett par veckor. Jag har redan stuckit ut huvudet lite grann genom att påstå att jag är ganska övertygad om att det tyvärr ser dystert ut. Socialministern har sagt att han om det ser dystert ut tänker fundera på åtgärder.
Jag tycker att han möjligen på ett något lättsinnigt sätt avfärdat ett antal tunga socialdemokratiska landstingspolitiker. Ingen blir gladare än jag om han har rätt i den underliggande bedömningen att de inte talar för det socialdemokratiska partiet så länge som det partiet har stort inflytande på många håll i landet och innehar regeringsmakten. Vi får väl alltså se.
Den hälsning om åtgärder som jag kan skicka med gäller det som har lyckats i flera andra länder och som inneburit att det varit relativt lätt att rekrytera läkare till primärvården och att bli husläkare eller familjeläkare. Det har nu i modern tid prövats i vårt västra grannland, och det vore väldigt konstigt om man lång tid framöver försöker säga nej till de erfarenheterna. Mitt råd är alltså helt enkelt: Blicka västerut!
Ulla Hoffmann (V):
Nu säger jag detta en gång till. Vi har motionerat ett antal år om just precis de här reglerna. Vi har velat få en skärpning av reglerna kring F-skattsedeln. Vi har velat få en förändring av MBL, § 19, för att stärka fackens rätt att kontrollera att kollektivavtalen efterlevs. Vi har gjort detta i ett antal år.
Först nu - varför det är så får Per Westerberg fråga Socialdemokraterna - har vi fått en möjlighet att genomföra detta. Det finns ingen stämpling över huvud taget, och jag vägrar att acceptera guilt by association . Vi har drivit denna fråga länge. Därför är vi också glada åt att det här genomförs. När det gäller arbetskraftsinvandringen har vi sagt att vi är öppna. Vi vill alltså att människor ska kunna röra sig och komma till Sverige.
Vi delar ju ibland ståndpunkter vad gäller flyktingpolitiken, men vi vill inte ha ett gästarbetarsystem som till exempel finns i Tyskland. Vi tycker att det är väldigt viktigt att man, när den här utredningen som nu förmodligen kommer att komma i gång görs, ser till att arbetskraft, människor som kommer hit, inte exploateras, inte utnyttjas till svart arbetskraft på ett eller annat sätt.
För oss är det viktigt att människor ska kunna komma hit, men de ska inte kunna utnyttjas.
Ulla Hoffmann (V):
Ingenting skulle väl glädja mig mer än om Bo Könberg skulle gå ut och demonstrera under de röda fanorna första maj. Han är förstås självklart välkommen. Jag kommer med stolthet att gå ut just denna första maj, för mitt parti säger nej till övergångsreglerna. Jag talade tidigare om att det är som att de här övergångsreglerna bygger upp en mental mur mellan öst och väst, och det är inte syftet. Vi vill inte vara med i EU, det är helt riktigt.
Vi tycker att EU är en odemokratisk sammanslutning. Därför arbetar vi förstås för ett utträde. Men det viktigaste är att vi också finns i EU-parlamentet och arbetar och är kritiska för att försöka öka den demokrati som ändå finns. Vi arbetar aktivt. Därför är det förstås väldigt viktigt att se till att det kommer så många EU-kritiska vänsterpartister som möjligt till EU-parlamentet efter valet.
När det gäller försörjningsansvaret var Bo Könbergs fråga, om jag förstod den rätt, om vi ställer oss bakom att det att ska införas ett försörjningsansvar för EU-medborgare inom den fria rörligheten. Vi ska inte ställa andra krav på andra EU-medborgare än dem vi ställer på de svenska medborgarna.
Av den anledningen kan vi inte genomföra ett ensidigt försörjningskrav från svensk sida.
Ulla Hoffmann (V):
Jag måste först säga att jag faktiskt inte förstår vart Bo Könberg vill komma när han diskuterar på det sätt som han gör om första maj. Jag förstår det inte. Och jag tycker inte att det är helt riktigt heller. Vi ställer oss inte bakom övergångsreglerna. Bo Könberg vill ha lite "övergångsregler light" men strävar ändå efter fri rörlighet. Vi strävar efter fri rörlighet - det är det vi säger. De fyra ja-partierna säger att de vill ha fri rörlighet.
När det gäller försörjningskravet har jag inte förstått någonting annat än att en enig expertis säger att vi inte - oavsett om EU-medborgarna eller andra länders medborgare måste ha uppehållstillstånd för att komma hit - ensidigt kan införa ett försörjningskrav från Sveriges sida. Vi måste tänka annorlunda. Vi rör oss på en annan nivå nu.
Därför skulle det vara intressant, men tyvärr kan inte Bo Könberg svara på det nu, att veta vad han menar med försörjningskrav.
För vad jag blir orolig för är ju precis den reform, eller utredning, som Folkpartiet vill ha när det gäller socialförsäkringssystemet, och att det är det förslaget som kommer att komma i reformen, det vill säga att vi ska ha ett försörjningskrav där arbetstagarna ska ta ett större ekonomiskt ansvar för socialförsäkringarna på samma sätt som har gjorts med pensionssystemet.
Ulla Hoffmann (V):
Jag tackar för det svaret. Vi håller ju på och känner på varandra lite grann nu beträffande var vi står någonstans. Just det här med så kallat hedersrelaterat våld hette för någon tid sedan "hedersrelaterat våld", och vi har jobbat för att det åtminstone ska heta "så kallat hedersrelaterat våld".
På samma sätt säger vi också att det förtryck som finns i de här familjerna kallas för patriarkalt förtryck, ungefär som om det i familjer i majoritetssamhället inte finns något patriarkalt förtryck, och det stämmer ju inte heller. Det var bra med klargörandet av att åtta av tio misshandlande män är svenskar.
Det är bra att vi får veta det och att det sägs många gånger så att vi får rätt nivå på diskussionerna. Jag fick inte svar på min fråga om det här med den så kallade tvåårsregeln och om statsrådet har för avsikt att göra någonting för att granska just den här regeln och se om den inte skulle behöva falla under jämställdhetspolitikens område.
Det finns en annan del av lagstiftningen där utländska kvinnor inte faller under jämställdhetspolitiken. Det gäller de kvinnor som söker asyl i Sverige. Många av dem har tillsammans med sina döttrar utsatts för så kallat hedersrelaterat våld i hemlandet, och när det hela gått för långt har de sökt en fristad i Sverige. De flesta av dem får avslagsbeslut med hänvisning till exempel till att lagstiftningen i landet ändrats. Det verkar som om beslutsfattarna inte förstår att det inte räcker att ändra lagstiftningen.
Det gäller i stället att synliggöra de patriarkala maktstrukturerna, och där behöver det göras mer för att kvinnor i andra länder inte ska utsättas för så kallat hedersrelaterat våld. Andra får avslagsbeslut för att de inte polisanmält den gruppvåldtäkt som de utsatts för av polisen i hemlandet.
Det verkar som om beslutsfattarna inte heller här förstår att den kvinna som utsatts för gruppvåldtäkt av polisen på den station där hon förväntas anmäla våldtäkten inte går dit eftersom det är fullständigt meningslöst. Åter andra kvinnor har utsatts för förföljelse när de vägrat bära den påbjudna slöjan, och några har fått syra slängd i ansiktet.
Som jag ser det är det här fråga om politiska handlingar, om man ser feminismen som politik, och därför borde dessa kvinnor få skydd i Sverige. Jag menar också att denna lagstiftning borde ha ett jämställdhetsperspektiv, eller ett feministiskt perspektiv.
Därför skulle jag vilja veta om statsrådet tänker göra något för att kvinnor som söker asyl i Sverige ska omfattas av den jämställdhetspolitik som vi för här i landet. Jag skulle också vilja veta om statsrådet har för avsikt att faktiskt granska alla lagar ur ett könsperspektiv.
Ulla Hoffmann (V):
Jag skulle vilja säga att vi samarbetat under den här perioden och också gjort ganska stora framsteg på en del områden. Det gäller kanske speciellt att man lyft fram vikten av det skyddade boendet. Sedan kan man ha synpunkter på hur det ska göras, men det får vi återkomma till. Statsrådet tog upp strukturerna och att vi alla omfattas av dem.
Jag är 62 år så jag har gått igenom en hel del strukturer skulle jag vilja säga, och nu försöker jag ta mig ur en del av dem. Bland annat var jag med på den tiden när jämställdhetsarbetet skulle genomsyra allt arbete som förekom, och det genomsyrade så mycket att det så att säga bara rasade ut på andra sidan. Sedan fick vi särskilda rum där kvinnor skulle diskutera för sig själva, och nu är vi tillbaka i att allt arbete ska genomsyras av feministiska regler.
Det är bra, men det får inte bli så att man "mainstreamar" och sedan släpper frågan. Statsrådet har ett särskilt ansvar, i varje fall i mina ögon, för att se till att det verkligen sker någonting på det här området, och då är de två punkterna - tvåårsregeln och kvinnors asylskäl - väldigt viktiga. Jag ska avsluta med att säga att jag ser fram emot ett fortsatt samarbete i dessa frågor och framför allt ett fortsatt samtal.
Jag tror att vi kanske kan komma någonstans.
Birgitta Carlsson (C):
Egenförsörjning gäller precis som för svenska medborgare. Ambitionen är att varenda människa ska kunna klara sig på den lön man erhåller av arbete. Vi är väl medvetna om att inte alla människor klarar av det. Om vi menar något med att vi vill ha ett öppet Europa, om vi menar något med att vi ska ha fri rörlighet - de fyra fria rättigheterna som är grundbulten i hela EU-tanken - kan vi inte sätta upp särregler för vissa länder.
Man ska då behandlas på samma sätt oavsett om man är svensk eller kommer från ett annat land och befinner sig här.
Birgitta Carlsson (C):
Av princip brukar jag inte göra bedömningar av olika regeringar i olika länder. De får stå för sina åsikter. Det var faktiskt inte så att vår partiordförande låste upp partiet.
Vårt parti hade den uppfattningen innan, och att hon i ett tidigt skede står för och deklarerar den kan jag inte se som någon nackdel. Att klargöra var man står i olika frågor måste ju vara en frihet som alla partier har.
När det gäller fri rörlighet, social turism och att man är så rädd för att de sociala systemen ska utnyttjas, tror verkligen Tomas Eneroth att en av föräldrarna i familjer med inte särskilt många barn i dessa länder kommer att söka sig hit för att arbeta här i syfte att få del av bidragen? Tror verkligen Tomas Eneroth att det är detta som lockar människor till Sverige?
Jag tror inte det, utan jag tror att man kommer hit för att söka sig arbete för att kunna förbättra sin egen livssituation. I fråga om att människor söker sig hit för att utnyttja systemen klargjorde jag väldigt tydligt i mitt anförande hur små de möjligheterna är. För att få socialbidrag måste man kvalificera sig och visa att man inte har någon inkomst.
Med den höga levnadsnivå som vi har i Sverige tror jag inte en endaste gång att människor skulle komma hit för leva under dessa villkor. Om de arbetar, betalar skatt och sociala avgifter här är det inte mer än rimligt att de får ersättning för de barn som de eventuellt har i sina hemländer.
Att tro att de skulle utnyttja systemen på det sätt som ni försöker göra gällande tycker jag känns djupt beklagligt.
Mona Jönsson (MP):
Vi har en regel som säger att om du har arbete behöver du inte uppehållstillstånd oavsett tid. Givetvis vill vi att alla ska kunna försörja sig på sin lön. Vi önskar också att de här i Sverige som är utslagna och som inte kan försörja sig utan behöver gå till socialen lättare skulle kunna komma in på arbetsmarknaden.
Vi måste arbeta för att göra arbetsmarknaden tillgänglig för alla, vilket den inte är i dag.
Tomas Eneroth (S):
Det är i och för sig intressant att höra Per Westerberg karakterisera ett förslag som har stöd av 40 % av Sveriges riksdag som en ytterlighet och extremt och ett förslag som har stöd 30 % av Sveriges riksdag också som en ytterlighet och extremt. Det är fascinerande. Självklart är det inte möjligt för oss att rösta på det moderata förslaget, dels därför att det är dåligt, ogenomförbart och ogenomtänkt, dels därför att det strider mot de grundläggande principerna för den europeiska unionen.
Jag tycker att det finns ganska starka skäl för att inte rösta på ett moderat förslag som knappast kan ses som ett seriöst förslag för att konstruera övergångsregler. Sedan talar Per Westerberg om en järnridå och att vi nu sätter gränser. Det är också fascinerande. Nästan samtliga Europas regeringar gör samma bedömning som vi.
I de flesta av de europeiska regeringarna är det tyvärr borgerliga majoriteter och Per Westerbergs syster- eller broderpartier som sitter i regeringsställning. Ska jag tolka det som att Moderaterna nu går till hårt angrepp mot samtliga Europas regeringar för att de bygger järnridåer? Det är väl ungefär så man ska se det. Jag ser det som att regeringar har att ta ansvar för att integrationen blir lyckad.
De har att se till att man klarar av en integration utan att det blir stora konflikter på arbetsmarknaden eller problem med de sociala välfärdssystemen. Av det skälet har vi valt en försiktighetsprincip. Moderaterna har, med den erfarenhet vi har av deras regeringsagerande, aldrig haft någon försiktighetsprincip utan har glatt kunnat äventyra såväl Sveriges ekonomi som utrikesrelationer. Som sagt röstar vi inte för Moderaternas förslag, för det är inte hållbart.
Men för säkerhets skull en fråga tillbaka: Vilket tidsperspektiv har Moderaterna i så fall för att man ska kunna förhandla om 1408 och 1612? Folkpartiet har angett åtta månader, vilket jag tror blir svårt. Men Moderaterna måste ändå någon gång ha övervägt möjligheten att göra detta. I vilket tidsperspektiv, Per Westerberg, kan ni tänka er att man inom Europeiska unionen med 25 länder ska kunna förhandla om 1612 i den riktning som ni skulle vilja ha?