Josefin Brink (V):
Finn Bengtsson försökte göra gällande att regeringen egentligen gör gemensam sak med fackliga organisationer mot arbetsgivarna. Det är inte sant. Handelsanställdas förbund och LO vill ha en lagstiftning om sluten kontanthantering. Arbetsgivarorganisationerna vill det inte. Både Finn Bengtsson och arbetsmarknadsministern var inne på att det är polisen och rättsväsendet som ska förebygga brott. Det är en del av deras uppgifter.
Men jag tror att varken moderaterna i riksdagen eller regeringen har tänkt sig att man ska ha polisbemanning på alla tusentals nattöppna butiker runt om i landet. Därför är det självklart att det är i själva butikerna och i den lagstiftning som krävs för säkerhet i butikerna som det måste förbättras om man ska kunna förebygga rånen.
Det är också vad till exempel Brottsförebyggande rådet och Arbetsmiljöverket rekommenderar. Arbetsmarknadsministern kommer in på var skon egentligen klämmer, nämligen varför näringslivet är en så stor motståndare. Det är därför att man tycker att det är för dyrt att införa slutna kontanthanteringssystem.
Då ska man komma ihåg att ett enda butiksrån kostar butiksägaren ungefär 100 000 kronor enligt en beräkning som branschens egna företrädare har gjort. Det är bara för butiken i sig. Till det kommer samhällets kostnader för rättsväsen, sjukskrivningar med mera som är mycket större.
Att enskilda butiksägare väljer att chansa och tänka "Vi drabbas nog inte av ett rån" hellre än att investera i ett säkert kontanthanteringssystem är en sak. Men en regering har ett betydligt större ansvar än så. Det är samhällsekonomiskt kortsiktigt och ansvarslöst att inte göra allt som över huvud taget går för att minska risken för rån, om inte annat av rent ekonomiska skäl.
Framför allt handlar det om riksdagens och regeringens ansvar för att skydda människor i samhället mot risken att bli utsatta för rån och hot. Det är bara att konstatera att det är en väldig skillnad på folk och folk. År 2010 lade man ut en kvarts miljard kronor på personskydd för regeringen och riksdagsledamöter. Det skyddet kostade ungefär 600 000 kronor per politiker.
Det är bra att man ser till att skydda personer som är utsatta för hot och risk för att drabbas av våld. Men för att skydda alla de unga människor som jobbar i butiker och som ser till att vi kan köpa mjölk, hyra film och tanka bilen alla dygnets timmar är regeringen inte betedd att lägga två strån i kors.
Tar man ett butiksjobb får man tydligen finna sig i att leva med rädslan att få en pistol upptryckt i ansiktet eftersom det anses vara för dyrt med dubbelbemanning och slutna kassasystem. Det räcker att näringslivets organisationer säger nej så är saken klar. Det var inte det uppdraget som regeringen fick av riksdagen, att fråga vad de tyckte och ha en handuppräckning.
Riksdagens uppdrag till regeringen var att sätta sig ned och resonera sig fram till ett lagförslag som är rimligt, som skyddar de anställda och som båda parter kan leva med.
Att man har satt sig ned och frågat kan inte betraktas som ett seriöst sätt att uppfylla det riksdagsbeslut som vi har fattat därför att vi bryr oss om alla de butiksanställda som drabbas av rån och våld varje dag i vårt land.