Lars Jilmstad (M):
Justitieombudsmännens ämbetsberättelse, denna tjocka lunta, förefaller vid en första anblick kanske inte som en bok som man läshungrigt öppnar och sträckläser. Men jag kan försäkra att de mer än 700 sidorna rymmer mycket mer av djupt angelägna berättelser om människoöden och om tillkortakommanden hos tjänstemän och myndigheter än vad många romaner gör.
I själva verket borde den ligga på nattduksbordet hos varje offentliganställd, dock med viss risk för att nattsömnen äventyras. Att vända sig till JO är, som vi hörde nyss, i många fall en sista åtgärd när den enskilde inte anser sig ha fått sin rätt tillgodosedd på annat sätt.
Därmed betyder JO:s verksamhet mycket för det som utskottet beskriver som "respekten för individens värdighet i den offentliga verksamheten".
Under ett öppet och tv-sänt möte för snart två månader sedan belyste de fyra justitieombudsmännen inför KU ett antal principiellt intressanta eller särskilt anmärkningsvärda ärenden.
Redovisningen visade klart vikten av en god värdegrund i den offentliga förvaltningen och det angelägna i att tjänstemän just upprätthåller "respekten för individens värdighet i den offentliga verksamheten".
Återkommande, så även i dag, brukar debatten från denna talarstol om JO:s ämbetsberättelse handla om upprörande ärenden inom kriminalvård, socialtjänst eller polisiär verksamhet. Men jag vill lyfta upp ett ärende som på ett smått makabert sätt handlar om vårt nutida beroende av it-stöd i snart sagt allt vad vi gör.
Fallet handlar om jordbruksstöd, men JO ser det bredare på så sätt att det mer övergripande handlar om digitalisering och digitalt stöd i offentlig verksamhet över huvud taget. År 2015 ansökte en person om ett visst jordbruksstöd. Efter tre år hade han ännu inte fått något skriftligt beslut.
Däremot fick han efter egen förfrågan ett muntligt besked om att ansökan inte skulle beviljas. Han klagade då till JO. Länsstyrelsen i fråga bekräftade i allt väsentligt anmälarens uppgifter och förklarade att man väntade på ett särskilt it-stöd som skulle tillhandahållas av en annan myndighet, nämligen Jordbruksverket.
Det var alltså inte några materiella brister i ansökan eller att den aktuella personen inte skulle ha rätt till detta stöd som ledde till frånvaron av ett skriftligt beslut. Samma öde, alltså en mångårig väntan på att ett it-stöd ska bli operativt, drabbade ytterligare 8 000 ansökningar som under flera år legat klara för avgöranden.
JO ansåg, med all rätt, att länsstyrelsens förklaring inte var acceptabel. JO slog också fast att "hanteringen vittnade om en förvånansvärt nonchalant inställning till grundläggande förvaltningsrättsliga regler".
Man skulle här kunna tillägga att det också handlar om nonchalans eller oförståelse inför ett lantbruksföretags behov av stabilitet och förutsägbarhet. Att ett ibland livsviktigt stöd uteblir kan direkt påverka ett sådant företags ekonomi och överlevnadsmöjligheter.
Vi har nog alla suckat inför eller upprörts över it-haverier, men då kanske oftast över att diverse utvecklingsprojekt blivit avsevärt dyrare än ursprungligen utlovat, ibland också över att de blivit försenade. Men då har man ändå i regel kunnat hanka sig fram med ett äldre program eller en annan typ av hantering. Det ligger nära till hands att tro att det beskrivna ärendet är helt unikt, men så tycks dessvärre inte vara fallet.
Under bara några månaders tid har JO fått in ett trettiotal klagomålsärenden där digitalisering eller uppgradering av it-stöd påstås medföra en utdragen handläggning. Det finns därför all anledning att välkomna att JO kommer att utreda ett antal av dessa ärenden. Fru talman!
Utskottet uppmärksammar också ombudsmännens framställningar till regeringen och påtalar att de behov av förändringar och nödvändiga åtgärder som ombudsmännen identifierar ska tillmätas stor vikt av regeringen och berörda myndigheter.
I det sammanhanget kan ändå påpekas att antalet sådana framställningar har fluktuerat kraftigt under årens lopp. Vid vår öppna hearing med ombudsmännen framkom att det förhållandet också har diskuterats inom JO-ämbetet.
Det går inte att från denna talarstol uttala sig om hur ämbetets rutiner för sådana hänvändelser ska se ut, men jag tror att det är angeläget att sådana över tid stabila rutiner utvecklas. Fru talman!
Med dessa observationer gällande en verksamhet som präglas av skicklighet, rättspatos och, om uttrycket tillåts, också av entusiasm yrkar jag bifall till att riksdagen lägger JO:s ämbetsberättelse till handlingarna.