Lena Hallengren (S):
Det blir lite konstigt om jag och Lotta Olsson ska diskutera att det är regeringens ansvar att det finns praktikplatser i regionerna. Finns det någonstans där regionerna, våra huvudmän, inte ordnar praktikplatser? Lotta Olssons partivänner styr ju i regionerna. 80 procent av våra invånare bor i en region där Moderaterna och Kristdemokraterna styr. Regeringen kan inte inrätta praktikplatser på specifika sjukhus, avdelningar och kliniker.
Det är säkert inte Lotta Olssons mening att uttrycka sig så, men det här är en omöjlighet. Vad regeringen kan göra är att se till att det blir fler utbildningsplatser. Jag säger inte att det är nog eller att vi inte behöver göra mer. Men det är viktigt att säga att de som har utexaminerats som intensivvårdssjuksköterskor har ökat med nästan 25 procent, från 400 om året 2014 till 500 om året 2020. Man kan tycka att de borde vara ännu fler. Men vart tar de vägen när de har utexaminerats? Det är frågan.
Regeringen kan dock inte säga att en viss person måste anställas. Vi kan se till att det finns ekonomiska förutsättningar. Vi kan se till att det finns utbildningsplatser. Vi kan ha ett nationellt vårdkompetensråd som samlar regioner, akademi och parterna - i detta fall SKR - som får titta på hur man gör det här. Vi kan synliggöra de brister som finns. Vi kan ställa krav på att det ska etableras praktikplatser innan man är färdig och på att det ska finnas möjlighet att specialistutbilda sig med betald lön.
Det är en fråga om att anslå resurser, både till lärosätena och till regionerna. Men vi kan inte i den här debatten komma bort från att regionerna är huvudmän. De är ansvariga för att det finns villkor som gör att man gärna jobbar i Sverige och inte till exempel i Norge. Det är de som ser till att det är en attraktiv arbetsmiljö och att man vill söka sig dit. Regeringen kan inte inrätta praktikplatser på enskilda kliniker och sjukhus och i regioner.
I det är det nämligen så mycket arbetsledning och sjukvårdsorganisation som det bara kan bli. Jag vill återigen säga att jag inte tycker att vi ska vara nöjda på något sätt. Men man måste vara tydlig med vad som är regeringens ansvar och vad som är regionernas ansvar. Jag ser mycket fram emot att Nationella vårdkompetensrådet kommer att definiera ur ett lite mer nationellt perspektiv hur behoven ser ut. Jag ser fram emot att fortsätta bygga ut platser på våra lärosäten.
Jag ser också fram emot att vi fortsätter att möjliggöra för våra fantastiska sjuksköterskor att få specialistutbilda sig med betald lön. Jag tror generellt sett att den som vill och får gärna kan arbeta under en längre tid. Det tror jag att vi är överens om. Jag tänker på det här med vaccinationscentraler och hur många som egentligen är pensionärer men som nu går in där och arbetar. Det är väl fantastiskt att gå in under en tid och bistå när man känner att man både kan och vill.
Det är inte ett problem i sig. Det är klart att vi inte bygger svensk hälso- och sjukvård på att människor ska känna sig tvingade att komma tillbaka, men det erbjudandet tror jag att väldigt många har uppskattat. Det är väl två lite olika diskussioner. Återigen: Det vi kan göra handlar om utbildningsplatser, resurser och kunskap om hur det ser ut. Det handlar också om att ställa krav och skapa möjligheter genom överenskommelser med Sveriges Kommuner och Regioner.
Men själva arbetet med organisationsstrukturen för att till exempel anställa disputerade, erbjuda praktikplatser och möjliggöra betald utbildning måste sättas i ett sammanhang, och det måste göras av sjukvårdshuvudmännen och naturligtvis på golvet.