Håkan Svenneling (V):
Regeringsskiftet för fem år sedan har inte inneburit den förändring i relationerna med Latinamerika som många här i Sverige hoppades på. Den senaste tidens dramatiska utveckling i flera av de latinamerikanska länderna har ju passerat utan några större reaktioner från Sveriges utrikesminister. Herr ålderspresident! Jag tycker att utrikesministern något missar poängen med Vänsterpartiets interpellation i dag.
Såklart finns det olikheter mellan länderna runt om i Latinamerika, precis som det gör i Europa. Men det finns också något som blir väldigt tydligt när man tittar på hur folket har det i många latinamerikanska länder, och det är ojämlikhet mellan rika och fattiga. Det är det vi pekar på. Trots att många av dessa länder är medelinkomstländer som har god ekonomi och stora naturtillgångar fördelas resurserna väldigt ojämlikt inom länderna.
Det gör att vi nu ser denna protestvåg över Latinamerika. Den startade i Ecuador, när man under IMF:s strukturomvandlingsprogram tvingades höja bränslepriserna och införa ett åtstramningspaket. Det blev direkt demonstrationer mot detta i Ecuador. Fortfarande sitter ett antal politiker, framför allt kvinnor från vänsterkanten, gripna. Det finns också andra gripna.
En del har fått ta sin tillflykt till Mexikos ambassad i Ecuador. Protesterna fortsatte till Chile, som kanske varit det nyliberala skyltfönstret i Latinamerika. Det var Lorena kärnfullt inne på. Sedan gick de vidare till Bolivia, där Evo Morales inte har följt konstitutionen eller lyssnat på folkomröstningen. Det är något som både jag och Ann Linde har kritiserat. Men det slutade med att högern gjorde en statskupp.
När man som svensk utrikesminister inte klarar av att kalla det en statskupp blir jag klart bedrövad. Det är stor skillnad mellan utrikesminister Ann Linde 2019 och statsminister Olof Palme 1973. När statskuppen skedde i Chile sa han tydligt: "Salvador Allende är död. Han störtades med våld av högerkrafterna."
Att man inte klarar av att förstå att det är en statskupp när militär och polis i Bolivia "rekommenderar" Evo Morales att avgå och han tvingas lämna landet tycker jag är allvarligt. De senaste veckorna har protesterna fortsatt från Bolivia till Colombia. Utrikesministern tycker inte att vi ska ha några åsikter om Colombias försvar köper JAS-plan. Jag tycker att vi ska ha ganska mycket åsikter om svensk vapenexport.
Därför är det en fråga jag ofta tar upp och diskuterar här i kammaren. Jag tror att om Sverige som en del av det internationella samfundet ska ta ansvar för att fredsavtalet i Colombia hålls är det viktigt att vi inte så fort bläcket torkat låter näringsminister Mikael Damberg åka till Colombia och försöka sälja JAS-plan. Vi behöver i stället åka dit och stödja de kvinnliga fredsmäklare vi tagit fram och alla andra typer av demokratisatsningar.
Det är det Colombia behöver just nu, inte att lägga pengarna på JAS-plan. Det borde Sverige stå upp för. Brasilien är det land som många spekulerar att protesterna kommer att gå vidare till. Det är inte så konstigt, för de politiska konflikterna är hårda och djupa i Brasilien. President Bolsonaro hetsar mot sina politiska motståndare. Han är en av de absolut mest högerkonservativa och reaktionära presidenterna i Latinamerika. Han kallar sig stolt för homofob.
Han har tydligt profilerat sig som klimatskeptiker och bland annat sett till att klimattoppmötet inte hålls i Brasilien. Nu blev det inte Chile heller, utan det blev till slut Madrid i Spanien. Men det är tydligt att detta är en politiker som inte har svenska värderingar. Ändå är det dit vi nu exporterar 36 JAS-plan. Det kommer att öka Bolsonaros makt och också hans möjlighet att hota andra latinamerikanska länder. Jag ser med stor oro på utvecklingen i Brasilien under Bolsonaro.
Detta ska också kopplas till det handelsavtal som EU har undertecknat med Mercosurländerna, där Brasilien ingår.