Lorentz Tovatt (MP):
Mineralpolitik är ett komplicerat område där man naturligtvis måste ta hänsyn till en rad intressen. Först och främst har vi förstås hänsyn till miljön. Det handlar om att värna landskapspåverkan, om människors närmiljö, om grundvattnet och om kulturvärden.
Vidare finns också näringsintressen som ibland står emot varandra och som måste balanseras. Det rör rennäringen och besöksnäringen. Ofta handlar det om små företag och verksamheter som riskeras om politiken och i förlängningen exploateringen av naturen inte är varsam. Det tredje handlar förstås om själva samhällsbehovet. Mineraler och metaller behövs och kommer fortsatt att behövas i vårt samhälle.
Låt mig tala lite om just det här sista. Vad gäller samhällsbehovet av mineraler har regeringen nämligen påbörjat ett viktigt arbete. Behovet finns framför allt av mineraler som är viktiga för batteritillverkning, till exempel till elbilar, ny grön teknik och förnybar energi, såsom vindkraft och solenergi, samt energilagring. Det här är globala behov och därför har även Sverige ett ansvar.
I januari 2016 presenterade regeringen sin nyindustrialiseringsstrategi, Smart industri. Inom ramen för den har Tillväxtanalys bland annat fått kartlägga behovet av mineraler och metaller för miljö- och teknikinnovationer. Tillväxtanalys redovisade uppdraget i slutet av 2017.
I rapporten beskriver Tillväxtanalys det framtida behovet av innovationskritiska metaller och mineraler. Arbetet följdes upp i slutet av 2017 och regeringen gav bland andra SGU ett uppdrag som hade två delar. Den ena handlar om kartläggning av dessa innovationskritiska metaller, främst sådana som är viktiga i miljö och klimatomställningen.
Den andra delen är minst lika viktig, och där tittar man på tillgången av råvaror från sekundära källor, det vill säga hur vi ska ta till vara det som finns i själva gruvavfallet. Detta är något vi generellt behöver bli bättre på. Hur kan vi återvinna och återanvända i större utsträckning? I en värld med ökande befolkning kommer vi att behöva bli bättre på att sluta kretsloppen.
Låt mig gå över till ett annat ämne och tala om miljöhänsynen. Miljöpartiet har alltid prioriterat miljön högst, och nu ser vi genom regeringsarbetet till att få konkreta förändringar på plats. På många håll i Sverige har hotet om storskalig exploatering och uranbrytning legat som en våt filt över lokalsamhällena. Oron är på många orter stor. Kommer vårt vackra naturlandskap att rivas sönder?
Kommer turistbesöken att upphöra? Kommer våra lokala näringar att dö ut? Vad händer med dricksvattnet? Den här oron har varit befogad. Intresset för uranbrytning har på många håll varit stort, även om vi än så länge inte har sett att någon brytning påbörjats. Men nu, herr talman, ska det vara slut på den här oron. Nu ska vi nämligen äntligen få till ett totalförbud mot uranbrytning.
Detta är fullt logiskt. Vi har en överenskommelse bland flera av riksdagens partier som handlar om att vi ska ha förnybara energikällor i framtiden. Vår elproduktion ska vara 100 procent förnybar 2040. Då måste det också vara slut med att plocka upp uran ur marken. Framför allt ska vi inte längre utsätta svenska orter för den oro som det inneburit att ha detta hot hängande över sig.
Jag är oerhört glad och stolt över att tillhöra det parti som lyckats få fram detta förbud. Jag har genom åren noterat att Centerpartiet har drivit på men misslyckats med att få till ett sådant här beslut. Jag hoppas nu att vi kan göra gemensam sak här i kammaren. Jag har kunnat notera att det råder en del missförstånd i den här kammaren bland andra partier vad gäller sällsynta innovationskritiska metaller.
Det här är ett förbud mot uranbrytning, inte mot någonting annat. Det kommer även i framtiden att vara möjligt att bryta jordartsmetaller. Ett förbud mot uranbrytning är steg ett. Miljöpartiet vill gå ännu längre. Vi vill ha ett motsvarande förbud mot utvinning av olja och gas i Sverige. Regeringen har visat sig villig att genomföra detta men har ännu inte kommit till skott.
Nästa steg vi vill ta är att även stoppa brytning i alunskiffer. Oavsett om det gäller uran eller någon annan fyndighet är brytning i alunskiffer en farlig process som även den skapar oro på många orter i Sverige. Här vill vi också se ett förbud. Herr talman! För att sammanfatta: Olika hänsyn måste här vägas mot varandra. Det råder det inget tvivel om. För Miljöpartiet väger förstås värnandet om natur, miljö och kultur tyngst.
Det innebär att vi behöver sätta stopp för gruvnäringens avarter och samtidigt bli bättre på att skapa kretslopp för det som bryts. Det har vi agerat efter i regeringsställning, och där gör vi nu skillnad på riktigt. Jag yrkar bifall till betänkandet och avslag på motionerna.