Hillevi Engström (M):
Jag vill tacka för frågorna, som gäller ett viktigt område. Flera av dem tangerar också jämställdhetsministerns område. Jag delar uppfattningen när det gäller deltid såtillvida att det är ett bekymmer med de personer som vill arbeta deltid och inte erbjuds möjlighet till det. Det finns också de som jobbar deltid frivilligt.
Det har också uppmärksammats, inte minst inom det så kallade Arenaprojektet på Arbetsförmedling, att det när man hade ett samarbete mellan arbetsförmedlingarna och kommunerna fanns ett slags tyst överenskommelse mellan kommunen som arbetsgivare och de anställda att man kunde stämpla upp till heltid. När kommunerna sedan erbjöd heltidsanställningar var det ändå ganska många som själva valde att fortsätta arbeta deltid. För dem som ofrivilligt arbetar deltid är det förstås ett bekymmer.
Jag tror väldigt mycket på den svenska modellen, på parternas autonomi att teckna överenskommelser på arbetsmarknaden. Senast i går besökte jag Medlingsinstitutet och talade med generaldirektören om bland annat de här frågorna, alltså om analysen av jämställdhet. Jag fick då information om att det i den senaste avtalsrörelsen på flera avtalsområden har startats ett arbete mellan parterna om just deltidsfrågan.
Jag tror att det är där som lösningen står att hitta, men det är inte alldeles enkelt alla gånger. I en del fall då arbetsgivaren erbjuder heltid innebär det delade turer, och alla vi som har hållit på med jämställdhet vet att det inte heller är eftersträvansvärt. Det är inte heller eftersträvansvärt om antalet jobb minskar, så att vi får en större arbetslöshet. Nu behöver vi alla arbetade timmar på arbetsmarknaden.
Glädjande kunde vi också se att lönegapet minskar lite grann, men det är alldeles för lite. Fortfarande är det 6 procent som finns kvar som oförklarad löneskillnad mellan kvinnor och män när man har rensat från andra faktorer som utbildning, erfarenhet och ålder. Kvinnor tjänar 85 procent av vad män gör i Sverige. Det är klart att det inte är tillfredsställande.
Det finns också redan i dag lagregler som utnyttjas i väldigt liten omfattning. Detta är väl ett bra tillfälle att informera kammarens ledamöter om de regler som finns i lagen om anställningsskydd, särskilt 25 a §. Jag har tittat lite grann på den paragrafen. Det finns väldigt få rättsfall där den tillämpas, och de som finns är inte så upplyftande.
Det är väl en uppmaning att kvinnor som vill arbeta mer också sak anmäla det till sin arbetsgivare - det gäller för den delen män också - så att arbetsgivaren kan erbjuda deltidsanställda fler timmar och ökad anställningsgrad innan man anställer andra i de fall det är möjligt. Det finns flera olika aspekter på den här frågan, och det finns ingen enkel lösning. Vi talar om jobbskatteavdragets betydelse.
Inriktningen på det är just mot låg- och medelinkomsttagare, och i det löneskiktet befinner sig många kvinnor, och det är en viktig faktor. Många kvinnor jobbar också deltid för att hinna med hem, barn och familj. Om de kan gå upp på heltid och kan köpa lite tjänster innebär det att de får bättre möjligheter på arbetsmarknaden och att det blir fler arbetstillfällen.
Det är alltså ingen nattsvart fråga, men det är ingen enkel sak att lagstifta fram en rätt till heltid. Det visade också remissinstanserna i den utredning som den socialdemokratiska regeringen tillsatte. Även flera fackliga organisationer var negativa eller tveksamma till den typen av lagstiftning. Om vi tror på den svenska modellen är det avtalsvägen genom partssamarbete som vi måste lösa den här frågan. Jag tror att det kommer att bli förbättringar. Vi kan se tecken på att det går åt rätt håll.