KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunilla Carlsson (S):
Då är det lite intressant. Det tycker jag att Gustaf Hoffstedt kan ta med sig. Vill man ha en bred uppgörelse bör man i alla fall ha en dialog. Jag tycker att vad man uppfattar ärligt talat inte känns riktigt seriöst, Gustaf, alltså hur man uppfattar att ett parti tycker om en fråga. Vill man ha ett ordentligt underlag behöver man väl ta en diskussion, ett ordentligt samtal, inte utgå från vad man uppfattar.
Jag satt inte med i den här referensgruppen, men när man har en referensgrupp som får ett förslag om en ny finansieringsmodell redogjort för sig känns det inte riktigt seriöst. Ska man ha en uppgörelse måste man faktiskt ha en diskussion om ett förslag, inte bara få en rapportering till sig om att så här kan det nya förslaget se ut. Då känns det inte som om det ska ligga till grund för en bred politisk uppgörelse.
I alla fall i min värld känns inte det riktigt seriöst. Vi får väl se vad som händer i den här frågan. Du kan ju ta med den tillbaka till regeringen. Vad gäller propositionen kan jag säga att även om kulturministern anser att hon gärna vill ha en långsiktighet gäller väl även där att man i så fall har en dialog, inte att man bara lägger en proposition på bordet och sedan förutsätter att de övriga partierna ska tycka att innehållet i den propositionen är bra.
Då tycker jag att man får fundera en vända till, om det verkligen är på det sättet man ska agera. Jag skulle vilja ställa en annan fråga till Gustaf också. Du tog upp digitalradion. Är det din åsikt, Gustaf Hoffstedt, eller är det alliansregeringens åsikt att det är viktigt med digitalradio, och kommer vi i så fall att få se i den proposition som kommer att man vill satsa på en utbyggnad av digitalradio?
Gunilla Carlsson (S):
Jag återkommer till frågan om avgiftssystemet. Gustaf Hoffstedt sade att referensgruppen var överens. Då funderar jag lite över hur Folkpartiet ställde sig. Nu låter det från Ulf Nilsson som att han vill ha en annan typ av system. Då blir jag ännu mer förvirrad. Vad sade Folkpartiet i referensgruppen?
Var man överens om det system som utredningen kom fram till, som Gustaf Hoffstedt och Andreas Carlson från Kristdemokraterna tyckte var så bra men som sedan Anders Borg valde att kasta i soptunnan? Tyckte Folkpartiet, Ulf Nilsson, att förslaget som referensgruppen fick var bra? Har ni ångrat er? Tycker ni likadant?
Jag blev lite förvirrad av anförandet.
Gunilla Carlsson (S):
Då blir det ännu klarare för mig att referensguppen inte var så enig i förslaget som lades fram innan utredningen lämnades över till regeringen. Det framstår som att bilden av att alla var så eniga egentligen innebar att alla inte var så eniga. Det är intressant. Jag tänker på den andra frågan som Gustaf Hoffstedt också hade uppe om digitalradion.
Jag frågade om det var Gustaf som tyckte att det var viktigt att satsa på digitalradio, eller om det var en syn som fanns i alla allianspartier. Nu säger Ulf Nilsson att han också är positiv till digitalradio, men att ni inte vet vad som kommer i propositionen. Men har inte alliansgruppen någon diskussion med Kulturdepartementet och kulturministern som ska lägga fram propositionen?
Sitter ni lika frågande som vi från oppositionen och har ingen aning om vad som kommer att levereras till kulturutskottet? Vet ni om det ska komma något förslag om digitalradion eller inte? Kommer det något, Ulf Nilsson? Är ni överens bland alla allianspartierna eller är det ett ställningstagande som Gustaf Hoffstedt och Ulf Nilsson står för, inte de övriga partierna?
Gunilla Carlsson (S):
Jag vill börja med att tacka kulturministern för svaret. Det är inte första gången vi står här i kammaren och debatterar just Kulturarvslyftet. Det har naturligtvis sin grund i att vi tycker att regeringen inte tar sitt ansvar i den här frågan, precis som i så många andra frågor. Senast vi hade en interpellationsdebatt i den här frågan var i mitten av förra året.
I den debatten uttryckte kulturministern sin glädje över att vi från oppositionen hade vaknat och att vi ville diskutera denna så viktiga fråga. Jag vill nog påstå, fru talman, att vi har varit vakna hela tiden, och vi har följt den här frågan noggrant.
Vi har också vid flera tillfällen ställt frågan till kulturministern, och även till andra borgerliga ledamöter i kulturutskottet, men vi har hela tiden fått samma svar. Det är precis det svaret jag får också i dag: Vi följer frågan.
Vi socialdemokrater skulle vilja säga att det hade varit roligt om kulturministern och hennes regering också hade vaknat och gjort någonting åt den situation som det här landet just nu befinner sig i. I dagsläget är arbetslösheten närmare 8 procent. Den är högre än när den moderatledda regeringen tog över regeringsmakten 2006. Då talade Moderaterna om massarbetslöshet. Det hör man inte i dag. Då kan man fundera över om den har försvunnit. Nej, det är snarare tvärtom.
Den har blivit ännu värre. Låt oss fundera med utgångspunkt i det förslag jag vill debattera i dag, det vill säga Kulturarvslyftet. Kultursarvslyftet är ett förslag och en reform som regeringen har lagt fram som inte fungerar. Det är därför jag och andra har lyft upp frågan i kammaren.
Det är inte okej att avsätta medel i budgeten men som på grund av konstruktionen inte fungerar. Detta sker samtidigt som det finns en stor grupp människor som inte kommer in på arbetsmarknaden. Återigen svarar kulturministern att hon inte är beredd att göra några förändringar inom ramen för Kulturarvslyftet.
Har inte ansvarigt statsråd några visioner, idéer eller förslag på hur pengarna, som trots allt är avsatta i budgeten, kan användas? Konstruktionen på Kulturarvslyftets finansiering ifrågasätts.
Institutionerna har hela tiden sagt att det är svårt att skapa platser inom Kulturarvslyftet på grund av att det kostar för mycket för institutionerna.
Förra gången vi stod här sade kulturministern att regeringen går ut offensivt med kampanjer och informerar till exempel SKL, kyrkan och andra organisationer och säger att Kulturarvslyftet finns och att man ska ta möjligheten att skapa arbetstillfällen. Nu har februari precis passerat, och resultatet är fortfarande alldeles för lågt.
Det är konstigt att kulturministern inte har några idéer eller förslag på vad som kan göras. Jag ställer återigen en fråga till kulturministern. Hon ser hur resultatet ser ut. Myndigheterna skriver själva ned prognosen, och hon ställer sig bakom prognosen. Vad tänker kulturministern göra för att se till att medlen används på ett klokt och ansvarsfullt sätt så att människor kommer i sysselsättning?
Gunilla Carlsson (S):
Jag tvivlar inte på att de personer som kommer in i Kulturarvslyftet växer och kommer vidare i livet. Det tror jag absolut att de gör. Jag tror inte heller att man ska förkasta att personer kommer vidare i arbetslivet - absolut inte. Det som frågan handlar om här är ju att man faktiskt avsätter rejält med pengar men att pengarna inte går åt.
Verkligheten ser inte riktigt ut som den bild som kulturministern så gärna vill måla upp. Det hade väl varit jättebra om 1 200 personer hade kommit i sysselsättning via Kulturarvslyftet förra året - det var ju det som var prognosen för 2012. Det visade sig att man inte nådde upp till det, utan i december var man uppe i 174 personer inom Kulturarvslyftet.
Vi socialdemokrater ställde oss bakom Kulturarvslyftet inför budgeten 2012. Men med tanke på att det inte fungerade med den konstruktion som det har valde vi att säga: Nej, vi lägger ned Kulturarvslyftet, och i stället satsar vi på ett nytt accessprojekt, som skulle komma kulturen till del och som också skulle skapa arbetstillfällen.
Då brukar kulturministern säga: Ja, men då vänder Socialdemokraterna alla de personer ryggen som Kulturarvslyftet vänder sig till. Det gör vi absolut inte. Det är det sista vi skulle välja att göra. Vi lägger fram förslag som vi tror på och som vi tror skulle generera arbetstillfällen för de personerna. Det handlar ju lite om att vara realistisk i de förslag man lägger fram.
Du vet precis som jag att inte minst DIK, fackförbundet, har varit väldigt kritiskt till konstruktionen av Kulturarvslyftet, men det har också många av institutionerna varit. Jag har i dag fått siffror - man kan alltid diskutera vilka siffror som är riktiga - från Riksantikvarieämbetet som visar att 218 personer har fått utvecklingsbidrag beviljat vad gäller Kulturarvslyftet.
Det är en sak att få bidrag och en annan sak hur många det är som har ansökt om det. Men jag tycker inte att vi behöver fastna i det. Av 2 000 är det en prognos på 300. 1 700 blir inte av. Då är frågan: Hur tänker kulturministern? Tänker hon att man ska låta det här ligga kvar och låta pengarna gå tillbaka in till staten?
Eller har hon några idéer, förslag och visioner om hur man skulle kunna använda pengarna i stället? Trots allt är det drygt 9 000 personer som är inskrivna på AF Kultur som skulle kunna få arbeten om man valde att destinera om dessa resurser.
Vi vet att Arbetsförmedlingen skickar tillbaka miljontals kronor därför att de ute på arbetsförmedlingarna inte kan använda dem gentemot de arbetssökande eftersom regelverket ser ut som det gör. Har kulturministern några visioner och tankar, med tanke på att ni har avsatt resurserna och mängder av människor skulle vilja få ett arbete?
Ni väljer att hålla fast vid en konstruktion som gör att detta inte kommer till stånd.
Gunilla Carlsson (S):
Jag lär inte få något svar från kulturministern på hur hon tänker sig att resurserna skulle kunna användas på ett annat sätt än det som ligger fast i dag vad gäller Kulturarvslyftet. Jag vill absolut sätta mig emot att jag på något sätt skulle säga att de jobb som kommit till inte är bra. Precis som jag inledde med att säga ställer vi socialdemokrater oss bakom Kulturarvslyftet.
Men vi såg och lyssnade till den kritik som fördes fram. Och när vi också såg att resultatet inte på långa vägar nådde upp till det som var prognosen ställde vi oss frågan: Är det verkligen det här upplägget som fungerar och som är bra? Nej, uppenbarligen inte. Då sade vi att vi vill använda de här pengarna på ett annorlunda sätt. Men som jag sade vänder vi inte de här personerna ryggen.
Vi har som ett exempel föreningsjobben som skulle kunna generera drygt 5 000 föreningsjobb för den här målgruppen som nu är 200 personer. Det handlar alltså lite om hur man väljer att fördela sina resurser. Att lägga resurserna på någonting som inte går att genomföra och senare skicka tillbaka dem tycker inte jag är att ta ansvar när vi ser hur situationen ser ut.
När vi har en hög arbetslöshet och så många som skulle behöva komma in på arbetsmarknaden gäller det att ha en politik som möjliggör för människor att komma tillbaka i arbetslivet. Då behöver man lyssna.
Och det räcker inte att bara följa en fråga, utan när det visar sig att det inte fungerar tycker jag att man som ansvarig minister faktiskt har ett ansvar att göra någonting åt det och komma med konstruktiva förslag som fungerar i verkligheten.
Annars vänder man väldigt många människor ryggen, inte de som har lyckats komma in och har fått en plats - det är jättebra - men alla de andra som står kvar och inte kommer in på grund av att konstruktionen ser ut som den gör och att pengarna blir kvar i systemet.
Gunilla Carlsson (S):
Tack, miljöministern, för svaret! Min fråga har, som sagt, sin grund i det godkännande av utökade skjutövningar som Försvarsmakten har fått i Göteborgs skärgård. Det är ett beslut som har överklagats, precis som miljöministern säger i sitt svar till mig i dag. Jag, miljöministern och även tidigare försvarsminister Tolgfors har debatterat den här frågan i kammaren, men tyvärr har inte mycket hänt.
Precis som miljöministern säger ligger frågan nu hos regeringen, på Miljödepartementet och på miljöministerns bord för att man ska fatta beslut om den. Det här är en fråga som engagerar många i Göteborg. Det gör den eftersom den påverkar livssituationen för många men också utvecklingen av Göteborg som stad.
Det handlar alltså inte bara om de 5 000 åretruntboende, utan frågan är mycket större än så. Det handlar om miljön. Det handlar om djurlivet ute i skärgården. Det handlar om möjligheten för alla göteborgare men också för människor från andra delar av Sverige och världen att komma ut och besöka skärgården och njuta av bad och rekreation men också av det fantastiska djurlivet.
Det handlar inte minst om att kunna marknadsföra Göteborg som turiststad. Som jag skriver i min fråga till ministern hotas nu denna del av Göteborg, eftersom försvaret har fått tillstånd att skjuta i området under 115 dagar under ett år. Enligt tillståndet kan de avlossa 1,3 miljoner skott. Det innebär ett skott var femte sekund.
De har dessutom fått tillstånd till stora nationella och internationella övningar som ska ligga utöver dessa skjutövningsdagar och skott.
När jag och miljöministern debatterade den här frågan i mars i år hade Skärgårdsuppropet, som är ett nätverk som har bildats i Göteborg och som är engagerat i frågan, pratat med personal på Miljödepartementet.
Det visade sig att personalen på Miljödepartementet blev förvånad över att det var så många som bodde i området som tillståndet gällde, för det hade de ingen aning om. De trodde inte att det var så många som 5 000 som bodde året runt i södra skärgården och att det dessutom sommartid kanske är 10 000-12 000 personer som vistas där ute samtidigt som det ska vara skjutövningar.
I mars när vi diskuterade frågan här i kammaren hade miljöministern inte själv besökt området, och hon hade heller inte träffat de berörda. Men under tiden som vår interpellationsdebatt pågick öppnade miljöministern för att hon gärna ville se en dialog med de berörda.
Därför åkte jag hem och talade om för mina kamrater hemma i Göteborg att jag tyckte att de skulle bjuda ned miljöministern till Göteborg, så att hon verkligen fick möjlighet att besöka området och också få en dialog med de berörda. De beslutade sig för att bjuda ned miljöministern och också försvarsministern, eftersom frågan berör båda departementen.
Men då tackade både ministrarna nej till denna inbjudan med samma hänvisning som i dag, att frågan just nu bereds på departementet. Min fråga i dag till ministern blir då: Varför tackar ministern nej, om hon vill ha en dialog som hon öppnade upp för i en interpellationsdebatt med mig i mars månad, när det faktiskt fanns en chans att diskutera med göteborgarna?
Gunilla Carlsson (S):
Det räcker inte med att miljöministern står här och talar om att hon så väldigt gärna vill ha en dialog, när hon sedan tackar nej när tillfälle faktiskt ges. Det var en öppen inbjudan. Miljöministern hade kunnat titta efter i sin almanacka var det hade funnits en lucka, för jag är ganska övertygad om att det hade funnits någon lucka om man bara hade velat få en dialog med både nätverket i skärgården och kommunstyrelsen i Göteborg.
Den här frågan skiljer inte kommunstyrelsen i Göteborg åt, utan det är faktiskt en enig kommunstyrelse som tycker att den utökade skjutverksamheten är anmärkningsvärd. Det är inte så att man från Göteborgs sida säger att man inte vill ha några skjutövningar alls. Också vi ser vikten av att det finns möjlighet att öva, om vi nu ska ha ett svenskt försvar, vilket vi tycker.
Men det man motsätter sig är den utökade verksamheten. Man säger att det går att behålla verksamheten på den nivå som den har i dag. Det innebär att försvaret skulle kunna öva i Göteborgs skärgård.
Vi ställer oss alltså bakom att det ska gå att öva - det är jätteviktigt - men det ska inte vara på den nivå som tillståndet tillåter, där dessutom de nationella och internationella övningarna ligger därutöver, vilket innebär att vi inte har en aning om hur mycket det blir.
Att miljöministern inte visar större engagemang i frågan tycker jag är anmärkningsvärt. Jag tror faktiskt att medborgarna i Sverige förväntar sig att en miljöminister ska engagera sig i de här frågorna. Jag vet att miljöministern har varit i Göteborg vid ett flertal tillfällen. Då hade man kunnat boka in någon timme med de intressenter som finns i Göteborg.
Att bara här i kammaren säga att man är intresserad av en dialog och sedan inte göra något för att få till en dialog tycker jag inte är trovärdigt, miljöministern.
Nu tycker jag att man ska ta frågan på allvar, ska se den som en viktig miljöfråga och också ska vilja att människor ska ha en möjlighet att fortsätta att bo och verka i Göteborgs södra skärgård, för det är precis det de vill.
Gunilla Carlsson (S):
Vad bra! Då finns det två protokoll där det framgår att miljöministern gärna lyssnar och vill ha en dialog. Sedan ska den fullföljas. Jag förutsätter att miljöministern gör detta. Det räcker inte att stå här och säga att man vill ha en dialog, och sedan när intressenterna faktiskt bjuder in till dialog väljer man att tacka nej. Det är inte trovärdigt.
Då måste man agera utifrån det man säger i kammaren. Jag menar absolut inte att det här är en enkel fråga. Men man måste ändå öppna för att tala med de intressenter som finns, vara lite intresserad och, som Lars Johansson säger, titta på hur området ser ut.
Tydligen har miljöministern medarbetare som inte har varit medvetna om att det bor 5 000 personer där dessa skjutövningar ska genomföras. Det är 5 000 under halva året och dubbelt så många sommartid. Det har stor betydelse för göteborgarna och för Göteborg som turiststad att vi kan använda vår skärgård.
Vi säger inte att det inte ska vara några skjutövningar alls. Redan i dag sker skjutövningar. Vi säger att de kan behållas på dagens nivå. Men att barn, unga och vuxna ska behöva lyssna på skjutövningar under både vaken och icke-vaken tid är inte särskilt bra.
Jag hoppas att miljöministern tar med sig detta och lyssnar. Om nu miljöministern inte kan tänka sig att ta sig till Göteborg - tre timmar med X 2000 - ska jag säga till mina partikamrater att ta tåget och besöka miljöministern. Här är det viktigt att lyssna. Jag tar med mig protokollet från dagens debatt och hoppas på en dialog.
Gunilla Carlsson (S):
Jag tackar kulturministern för svaret. Kulturutbyte och internationalisering gör att Sverige öppnar sig mot omvärlden. Inom kulturlivet är det viktigt att öka graden av internationalisering och stödja internationellt och kulturellt utbyte. Det handlar både om möjligheterna för svensk kultur att möta ny publik i andra länder och om möjligheterna för svensk publik att möta andra länders kulturer. Det är också viktigt att främja och stödja internationella samarbeten.
När jag träffade flera av de 19 länsteatrar som finns i Sverige på deras höstmöte i Göteborg för någon månad sedan var temat just internationell och interkulturell samverkan. Mötet resulterade bland annat i ett uttalande, som också ligger till grund för den interpellation jag har ställt till kulturministern.
Min fråga är hur hon ser på sin och statens roll när det gäller att stödja scenkonsten i att nå det nationella kulturpolitiska målet om att främja internationell och interkulturell samverkan. Länsteatrarna lyfte fram att de statliga anslagen har urholkats, vilket gör att ekonomin för teatrarna försvårar möjligheten att upprätthålla eller ens skapa internationella samarbeten.
I det svar jag får från kulturministern i dag verkar hon inte riktigt ha uppmärksammat den situation som många inom kulturområdet faktiskt upplever, utan hon lyfter som vanligt upp att anslagen till kulturen har ökat. Men sanningen är att uppräkningen ligger långt under den kostnadsutveckling som våra scenkonstinstitutioner bland annat upplever. Det gör att det egentligen blir en försvagad ekonomi.
Då är det just det internationella arbetet som måste stå tillbaka, för det är oftast dyrare att vara med i det internationella nätverksarbetet och även att jobba med internationella samarbeten. Ministern lyfter fram att utbyte är bra och en förutsättning för ett vitalt och levande kulturliv.
Min fråga blir dock återigen, herr talman, vad kulturministern är beredd att göra för att möjliggöra för våra scenkonstinstitutioner att upprätthålla ett internationellt utbyte och samarbete. I svaret från kulturministern tas också de möjligheter som finns inom EU:s program upp. Man konstaterar även att svenska aktörer inte har utnyttjat de möjligheterna fullt ut i det innevarande kulturprogrammet.
Mina frågor till kulturministern är: Har man analyserat vad det är som gör att svenska aktörer inte har varit så aktiva i att söka samarbeten inom det EU-program som finns i dag? Vad har man i så fall kommit fram till, om det är så att man har analyserat det? Jag möts oftast av att man ser svårigheten i att man inte har de ekonomiska resurserna att vara med, på grund av medfinansieringen.
Hur ser kulturministern på hennes och statens roll i att i så fall kunna lösa det här, till exempel med statlig medfinansiering?
Gunilla Carlsson (S):
Jag hade några frågor, och jag fick inte så mycket svar på dem. Jag fick mer en tillrättavisning om att staten minsann hade gett mycket extra anslag till kultursektorn. Jag vet inte om kulturministern träffar alla dem som jobbar inom kultursektorn och inte minst på länsteatrarna, som jag tar upp som ett exempel i dag.
De pratar väldigt ofta om den urholkning som sker - att uppräkningen inte är så mycket som löneutvecklingen faktiskt är. Det gör att kostnadsutvecklingen gör att det blir urholkade anslag. Jag vet inte om kulturministern över huvud taget möts av det. Det gör nämligen jag, och jag tror inte att jag är ensam om det.
När det gäller det uttalande länsteatrarna gjorde, som också ligger till grund för den här interpellationsdebatten, använder jag precis det uttryck de själva gör: Det är en ekonomisk urholkning av deras verksamhet, vilket gör att de känner oro över att de inte kan nå det nationella främjandemålet om internationellt samarbete. Det är just därför jag i dag ställer frågan till kulturministern.
Ser inte hon den oro som länsteatrarna lyfter fram? Men det är naturligtvis inte bara länsteatrarna, utan det är ett exempel här i dag. Svensk Scenkonst har också lyft fram det i rapport som de har gjort tillsammans med flera andra branschaktörer. Rapporten pekar på en hel del olika delar i svårigheterna i det internationella samarbetet.
De säger att det inte finns någon samordning mellan de olika aktörerna, för resurserna kommer ju inte bara från Kulturdepartementet utan också från Utrikesdepartementet. Man pekar på de pengar som Kulturrådet fick 2008-2010. Då fick de 10 miljoner årligen extra, just för att jobba med internationaliseringen.
De pengarna har tagits bort, vilket gör att de i dag har mycket mindre resurser för att jobba med internationaliseringen eller möjligheten för Kulturrådet att medfinansiera eller hjälpa till att finansiera den här typen av uppdrag.
Man pekar också på att anslagen inom det utrikespolitiska området, med biståndsarbete, där vi från Sveriges sida har varit duktiga historiskt, har minskat drastiskt, medan vi har sett att vi faktiskt kan använda kulturutbyte utifrån att man jobbar med demokratisering, mänskliga rättigheter och jämställdhetsarbete mellan olika länder, även inom det här området.
Man pekar på att det inte finns någon enhetlig linje. Där finns också en fråga till kulturministern. Svensk Scenkonst lyfter fram i rapporten att man tycker att Myndigheten för kulturanalys skulle kunna ges i uppdrag att utvärdera målet vad gäller internationellt samarbete och utveckling.
Min fråga till kulturministern är egentligen densamma: Skulle du kunna tänka dig att ge Myndigheten för kulturanalys det uppdraget, så att vi fick en ordentlig bild av hur det ser ut, hur det internationella samarbetet ser ut och vilka hinder det finns. Svensk Scenkonst lyfter fram flera hinder, och Teaterunionen gör detsamma. Länsteatrarna gör det också i det här uttalandet. Men det verkar inte som om kulturministern över huvud taget ser den problematiken.
Jag skulle vilja ha svar på de frågor som jag ställde i mitt första anförande men också i den här repliken.