KBLab/rixvox huggingface dataset:
Thomas Morell (SD):
Tack för svaret, statsrådet Tomas Eneroth! Vägar, eller rättare sagt möjligheten att förflytta sig, har varit någonting viktigt för människan genom alla tider. Vägarna har spelat en stor roll under vårt lands utveckling, precis som sjöfarten och järnvägen när den kom. Infrastruktursatsningar har varit viktiga för vårt lands välstånd.
Vårt land har utvecklats till en modern industrination. Vi har kunnat exportera mycket av den produktion vi har i landet. Vi har ju varit världsledande inom bilindustri, skogsindustri, malm och så vidare. Förutsättningen för detta är att vår infrastruktur fungerar överallt, inte bara järnvägen och sjöfarten utan också vägarna.
Vägarna är ju det finmaskiga nätet i vår infrastruktur. Men vi ser också att vägarna blir i allt sämre skick. Nu på vårsidan har vägarna inte klarat den belastning som de rimligen ska göra.
Man har lagat provisoriskt - man åker ut med de där snabelbilarna och sprutar ut lite olja på vägen och sand på det - så att det håller en tid, och sedan är lagningen borta. Problemet med det är att man fördärvar vägkroppen, eftersom vatten tränger ned i själva bärigheten på vägen. Sedan kommer tjälen och spränger och äter därefter sönder vägen inifrån.
När man inte gör en rejäl revision på vägen, alltså säkerställer att den klarar både belastningen och vädertyperna, eroderar vägen väldigt snabbt.
Jag lyssnade på ett radioinslag med Trafikverkets informationschef, som berättade varför det ser ut som det gör på vägarna: Man har inte kunnat se den snabba utvecklingen när det gäller vägarnas förfall. Alltså har man haft en felaktig beräkningsmetod över tid.
Det är alarmerande när Trafikverket, som har att förutse och planera underhållet av våra vägar, inte har rätt beräkningsmetod för att se hur slitaget på vägarna och vägkroppen är. Statsrådet säger ofta att det aldrig har tillförts så mycket pengar som just nu för att underhålla vägnätet.
Det kan ju vara sant, men samtidigt kan vi konstatera att vi även om det nu läggs medel på att underhålla vägarna och säkerställa vägarnas kvalitet kommer att ha en underhållsskuld som ökar över tid. Det betyder att vägarna kommer att bli sämre oavsett pengarna.
Då måste man sätta sig ned och ta en diskussion om hur vi ska göra för att säkerställa vår viktiga infrastruktur i det finmaskiga vägnätet, alltså det som försörjer den industriella verksamheten runt om i landet - livsmedelsproduktion, skogsindustri och vad det nu kan vara. Slutar de transporterna att gå har vi stora problem med vårt lands intäkter och försörjningsförmåga.
Vi har också problem med att människor inte kan leva och bo överallt i Sverige. Statsrådet inledde faktiskt sitt svar med detta: "För regeringen är det viktigt med en god tillgänglighet i hela Sverige." Men som det är nu blir det allt svårare för människor att klara sitt uppehälle och för Sverige att klara den industriella försörjningen runt om i landet.
Thomas Morell (SD):
Tack för svaret, statsrådet! Jag får gång på gång påminna statsrådet om hur gången var när det gäller mobilitetspaketet och vilka som verkligen jobbade med det: Det var Peter Lundgren och Jens Nilsson. Det var dessa två herrar som såg till att mobilitetspaketet kom i hamn så småningom. Det är bra med en korrekt historiebeskrivning. Och sedan har vi lite matematik. Det är inte att undra på att regeringen inte får saker och ting gjorda.
Det är en himmelsvid skillnad mellan att lasta ett fordon och få på 24-26 ton på en drivenhet, alltså ett fordon, och att få på 41 ton på en drivenhet. Det är snart gjort att räkna ut hur mycket emissioner som uppstår per transporterat ton och sedan multiplicera det med antalet transporter som görs. Det är klart att om man effektiviserar transporterna minskar utsläppen.
Men det har snarare blivit rena vilda västern där ute när man åker omkring med småslattar på dessa EU-trailrar. Det har också fått till effekt att järnvägsbolagen har tappat transporter på grund av detta. Regeringen har bokstavligt talat varit handfallen i kampen mot denna vilda västern-marknad - spotmarknaden - där man handlar med människor och bilar på en öppen marknad via kontantkortstelefoner. Ni har inte lyssnat på det som vi har sagt under lång tid.
Jag kommer att stå här i kammaren och tjata om detta tills vi får en förändring. Nu kommer det en utredning i slutet av april. Jag hoppas innerligt att den tar ett steg framåt i denna fråga. Vi måste komma framåt. Då blir det bättre för klimatet, och det blir också mer skatteintäkter så att vi kan reparera våra vägar som i dagsläget bokstavligt talat faller i bitar. Men då måste regeringen vara aktiv.
Thomas Morell (SD):
Jag tackar för svaret, statsrådet! När det gäller den förra interpellationsdebatten kunde man tydligt se behovet av utökade polisiära resurser, inte bara utifrån ett våldsperspektiv utan även för att det handlar om barn.
Jag väckte min interpellation efter att rikspolischefen och Polisförbundets ordförande hade skrivit en debattartikel den 2 mars om de polisanställdas situation i fråga om att det är lätt att spåra polisanställda. Jag kan berätta utifrån egna erfarenheter när jag jobbade inom polisen. Det är länge sedan - snart 20 år - detta hände.
På juldagen blev jag uppringd på telefonen av ett okänt nummer. Man uttalade hot, och man hade även kartlagt min fru, som också jobbade inom polisen. Man visste att hon just då var i tjänst på polisstationen i Skövde. Att hotet gick direkt till mig var en sak, men att man blandade in min fru och hade kartlagt hennes arbetstider var mycket otrevligt.
Jag ringde till vakthavande och sa att hon inte fick ta sig hem själv utan måste få hjälp. Det här startade en stor utredning. Det blev naturligtvis en polisanmälan. Vi hade duktiga poliser inom kriminalen i Skövde som snabbt kunde ringa in vilka som hade uttalat hotet, och det blev också en rättegång där de dömdes.
Men innan processen var färdig bevakade ronderande polispatruller vårt hem. När jag kom in på polisstationen och såg att min bostad var ett särskilt skyddsobjekt tog det hårt; jag visste inte vad som skulle hända.
När vi gick ut och handlade stod vi alltid med ryggen mot en vägg för att ha lite koll på vad som hände runt omkring och för att kunna se om någon gick upp bakom min fru. Vi visste inte vad de kunde få för sig. Det här är vardagen och verkligheten för dem som jobbar i yrken där man utsätts för den typen av hot.
Det är fråga om poliser, åklagare och domare inom Domstolsverket. Det kan även vara försvarsanställda, andra med betydande poster inom samhället eller inom till exempel socialtjänsterna. Det var en kuslig upplevelse, och det stannade inte med att man väl hade ringat in vilka som var gärningsmännen. När det sedan blev domstolsförhandling i tingsrätten åkte jag tjänstebil dit.
Efter förhandlingen när jag kom ut till bilen var alla fyra däcken skurna. Jag ringde mitt befäl, och han sa att jag skulle hoppa in i bilen och försvinna därifrån så snabbt som möjligt och köra till polisstationen i Lidköping. Jag fick åka dit på fyra punkterade hjul eftersom man inte vågade ha mig där på platsen. Jag fick bra stöd av mina chefer, och det gällde även min fru.
Det här är en 20 år gammal händelse som jag har varit utsatt för, men jag kan mycket väl förstå hur polisanställda i dag upplever det när de utsätts för den typen av hot. Och i dag är hotbilden än värre än för 20 år sedan.
Thomas Morell (SD):
Tack för svaret, statsrådet! Här kommer ett förslag, blixtsnabbt: Skydda uppgifter som är lätta att hitta i offentliga register! Ta bara en sådan sak som ett bilnummer. Man slår in bilnumret i datorn och får ut uppgifter, och då vet man exakt var exempelvis statsrådet bor någonstans.
Det är det här som gör det så oerhört lätt att sätta in hot och våld mot personer i känsliga yrken - poliser, åklagare och annan domstolspersonal, anställda i Försvarsmakten, djurtransportörer eller vad det nu är. En knapptryckning på en dator eller telefon, och man har uppgiften om exakt var människan bor.
Yrkena som är känsliga och utsatta bör inte ligga öppna i offentliga register. Skydda den personalen! Det går att göra på ett mycket enkelt sätt. Svaret från statsrådet på den här interpellationen är att det är viktigt för medborgarna att kunna veta vem det är som vidtar åtgärder.
Det kan jag hålla med om i vissa delar, men ibland måste man också täcka för så att de som har viktiga yrken i vårt samhälle är skyddade. Vi måste ha en barriär mellan det allmänna intresset och viktiga samhällsfunktioner.
Hot och våld mot poliser, åklagare och domstolar är ju faktiskt ett angrepp på vår demokrati och de lagar som stiftas i den här lokalen. De som har att skydda vår demokrati - det vill säga står för det inre skyddet - är poliserna. De är värda detta skydd så att man inte så enkelt kan komma åt dem i öppna register. Det var ett förslag - jag bjuder på det.
Thomas Morell (SD):
Jag kunde inte låta bli utan var tvungen att komma in i debatten. Det var en passus i svaret som gjorde mig lite extra nyfiken. Jag har mina rötter i Västerbotten och Vilhelmina. Min far är därifrån, så jag har en stor del av släkten där uppe. Man kan titta på det område som polisen i Vilhelmina har att bevaka.
Om de ska åka till Saxnäs är det 9,2 mil, och till Klimpfjäll är det 12,3 mil. Om det är bra väglag under en utryckning tar man sig kanske dit på någon timme. Är det dåligt väglag tar det längre tid. Det förutsätter naturligtvis att det finns en polispatrull som är ledig. I annat fall får de som är utsatta för brott där uppe vänta tills det blir någon ledig, och det kan ta tid.
Vi har ju alla i minne hur det var för handlaren där uppe som inte fick hjälp av polisen på grund av att polisen inte hade resurser. Nu kommer vi till det i svaret som gjorde mig lite nyfiken. Statsrådet måste ju på något sätt ha tagit del av hur polisen tänker lösa detta.
Det står så här: "I polisregion Nord kommer det efter årsskiftet att genomföras en försöksverksamhet där polispersonal har beredskap i hemmet vid vissa tillfällen." Då är frågan: Hur ska man bemanna patrullerna? Ska det vara en singelpatrull? Eller ska det vara en dubbelpatrull? I så fall: Bor de som ska ingå i patrullen relativt nära varandra?
Eller bor de i var sin by, och hur lång blir framkörningen då innan man kommer iväg på det jobb som man egentligen är satt att göra? När jag är uppe i Vilhelmina, vilket jag är ett par gånger om året, brukar jag roa mig med att titta efter var polisen är någonstans. Det är ytterst sällan man ser polispatrullen. Man kan träffa någon på polisstationen, men någon rörlig polis ute i samhället ser man sällan.
Vilhelmina figurerade ju i ett mindre smickrande sammanhang för något år sedan. Det var omfattande problem med narkotikahandel i den lilla köpingen med 6 200 invånare.
Det är ofta på det viset att där polisen inte finns närvarande etablerar sig de kriminella, för de kan leva och jobba tämligen ostört när inte polisen är där och vidtar åtgärder mot dem.
När jag var på trafikpolisen i Skaraborg brukade vi, när vi passerade Tidan, lite skämtsamt säga att det var läge att osäkra vapnen, för då kom vi in i ett område där det var väldigt mycket kriminalitet. Man sökte sig dit, för polisen hade inte särskilt hög närvaro där.
Men en kollega till mig och jag var ofta där och stökade till det för dem genom att på något sätt ha polisiär närvaro, och det fick naturligtvis sina effekter. Poliserna är för få, framför allt i glesbygdskommuner och i Västerbottens inland, som den här interpellationen handlar om. Men jag hoppas att jag får ett svar av statsrådet på hur bemanningen där ska vara.
Thomas Morell (SD):
Tack för svaret, statsrådet! Det finns nog all anledning att diskutera vidare hur försöksverksamheten har slagit ut. Jag är lite nyfiken på hur man tänker lösa bemanningen. Ska man ha någon form av beredskap i hemmet? Hur ska man få dem i verksamheten att vara på tåspetsarna ganska snabbt? Kommer det ett larm måste ju patrullen komma iväg ganska snabbt.
När det gäller civilanställda kan man faktiskt öka insatserna, så att man får in civilanställda. De har oftast administrativa arbetsuppgifter och kan avlasta poliser.
Jag vet inte om de gör så i alla polisregioner, men i alla fall hemmavid har de haft civilanställda på kontoret som med stor framgång utrett brott. Då kan man frigöra polisiära resurser, och poliser kan då komma ut. Vi pratar nu om Västerbottens inland.
Som jag sa är det 13 mil mellan Vilhelmina och Klimpfjäll. De som bor, lever och verkar i det området måste också känna att de har polisen nära till hands om någonting händer. Där är det stora ytor, och finns det bara en enda patrull och den är upptagen med någonting kommer den inte att vara på plats den dagen och kanske inte ens dagen därpå.
Precis som statsrådet sa måste man, oavsett var i landet man bor, känna trygghet i att polisen finns närvarande. Jag kan säga att just i Västerbottens inland är polistätheten ruggigt gles. Det är fler björnar än poliser på vägarna.
Thomas Morell (SD):
Tack för svaret, statsrådet Tomas Eneroth! Det kom en uppräkning här av vad som har skett sedan 2014 och om ökningen av flygande inspektioner. Den ökningen var sannerligen ingenting att skriva hem om. Man ökade de flygande inspektionerna från 13 000 till 15 000. Det gjordes första kvartalet när jag var aktiv.
Det är alltså oerhört låga nivåer vi pratar om. 100 miljoner gick till cabotagekontroller. 2,6 av de 100 miljonerna har Polismyndigheten kunnat redovisa. Vart tog resten vägen?
När det gäller beställaransvaret, som infördes 2018, finns två domar som båda är överklagade, så det har heller inte lett någonstans. Problemet är att det blir väldigt mycket sagt men ingen verkstad. Jag kan försäkra statsrådet om att så länge jag står upp och kan andas kommer jag att driva dessa frågor. Vem som är statsminister spelar ingen roll. Det måste bli en ändring.
Ska vi få någon ordning i åkerinäringen och kunna knäcka dem som ägnar sig åt kriminell verksamhet måste var och en i denna kammare förstå att vi måste ha kontroller och sätta in krafter för att stoppa den kriminella utvecklingen. De kriminella använder vägen som arbetsplats. De har nästlat sig in i transportsystemet och använder våra logistiksystem för att sköta sina interna transporter.
Det är langning av narkotika, vapen och sprängmedel. Unga töser kommer hit och ska vara prostituerade, och stöldgods går andra vägen. Jag kommer inte att vika en tum i detta arbete.
Thomas Morell (SD):
Ja, statsrådet Mikael Damberg, jag kan inte låta bli den här frågan, för den ligger mig varmt om hjärtat. Polisen har en oerhört viktig roll i vårt samhälle. Polisen ska naturligtvis vara ute och bekämpa brottslighet. Det är en viktig del i deras arbete. Men det är också en viktig del att vara förebyggande och skapa trygghet.
Människor ska känna en trygghet i att se en polisbil komma åkande i området och att se poliser vara ute i området och röra sig och prata med människor. Det skapar också en oro för de kriminella. Den polisiära närvaron har en förebyggande effekt.
Finns det poliser på plats drar sig de kriminella för att begå brott. Vi ser en ganska otäck utveckling i vårt samhälle. De senaste dagarna har varit riktigt kusliga - vi talar om mord på kvinnor på öppen gata och så vidare. Det kan ju inte hänga en polis i rockärmen på varje kriminell. Det inser var och en.
Men det måste ändå finnas en upptäcktsrisk för den som begår brott. Det måste finnas poliser i närheten som kan göra en insats när de kriminella är i farten. Som det är nu är risken oerhört liten för att polisen ska finnas i närheten när någon begår ett brott.
Nu har polisen i storstadsområdena bättre resurser för att åka ut, men de skjutningar och annat som pågår i samhället tömmer ändå stationerna på polispatruller. Då är det fritt fram för andra att begå andra typer av brott. Den här frågan är viktig. Jag vet att statsrådet kommer att svara att man gör en historisk satsning på polisen.
Och visst är det så, jag påstår inget annat, men det har i huvudsak handlat om civilanställda för att frigöra polisiära resurser ute på fältet. Även om satsningen är stor är den för liten för att komma åt den kriminalitet vi har i samhället. Vi måste få bort de kriminella. Vi måste begränsa deras handlingsutrymme.
Det största gift vi har i vårt samhälle är de kriminella. De tar sådan plats och skapar oro för den vanliga, hederliga medborgaren. Trots allt är de allra flesta människor laglydiga samhällsmedborgare. De måste kunna leva i lugn och ro och känna en trygghet i att samhället står där med polisiära resurser när det behövs.
Då får det inte vara som på många mindre orter i landet, där det kan ta timtals innan en polispatrull kommer på plats. I värsta fall kan det dröja till dygnet därpå innan det kommer en polispatrull. Det är ohållbart. Precis som interpellanten sa kan ett område vara en hel kommun. Jag har mina rötter i Vilhelmina, och den kommunen är väldigt stor.
Man kan behöva åka 15 mil om man ska från tätorten till någon mindre by. Det är klart att det måste finnas polisiära resurser även där. Även de samhällsmedborgarna måste känna en trygghet att samhället kan komma och stötta i händelse av brott.
Thomas Morell (SD):
Tack för svaret, statsrådet Mikael Damberg! Skydda, hjälpa, ställa till rätta - det är polisens valspråk. Det säger ganska mycket om vad den polisiära verksamheten handlar om. Man ska hjälpa. Man ska skydda. Och man ska gripa dem som begår brott. Jag är boende i Skaraborg.
När jag jobbade på trafikpolisen där hade vi polisstationer i Tibro, Tidaholm, Hova, Töreboda och Vara. I dag är det i princip bara Skövde, Falköping, Lidköping och Mariestad kvar. Sedan finns det en liten skvätt av polisiär verksamhet i en skrubb i Karlsborgs kommunhus. Det är vad som finns.
Patrullerna som utgår från de stora stationerna i Lidköping, Skövde och Mariestad åker kors och tvärs i Skaraborg. Det blir liksom inget vettigt gjort. Och händer någonting tar det tid innan patrullen är på plats. Det var till och med en polis som blev svårt misshandlad. Han var civil. Det tog tid innan patrullen var på plats.
Det är det som är bekymret: När människor utsätts för brott tar det tid innan hjälpen kommer. Den gamla närpolisreformen ska begravas och helst glömmas, men det får inte bli något nytt av detta. Det måste verkligen bli en polisverksamhet som står på samhällsmedborgarens sida. En utpekad fiende ska vara de kriminella. Det måste vara fokus på det.
Då måste man stärka polisverksamheten och göra den tydlig i sin organisation.
Thomas Morell (SD):
Tack för svaret, statsrådet Tomas Eneroth! Jag får korrigera historieskrivningen lite grann. Det var faktiskt Peter Lundgren som startade det här arbetet i EU och som tillsammans med Jens Nilsson lade grunden till det som senare blev ett beslut. Det är oerhört viktigt. Det var en lång väg fram till att beslutet fattades.
Det var många förhandlingar och mycket kompromissande, men till slut landade det här mobilitetspaketet. Mobilitetspaketet har sin grund i den osunda konkurrens som har uppstått inom transportnäringen, där man ägnar sig åt social dumpning. Man följer inte reglerna om cabotage eller kombitrafik.
Man bedriver alltså godstrafik i en värdmedlemsstat, som man kallar det, utan att ha ett lagligt stöd för det. Det här har inneburit att man har en fast etablering av fordon och förare i andra länder än sin hemstat, månader i sträck. Det har till och med gått så långt att man här i Sverige har mobila däckverkstäder.
Man fraktar hit bränsle som man smugglar in i Sverige och förser de här bilarna med. Den riktigt svarta sidan i den här verksamheten har vi på smuggelsidan, där det kommer in narkotika, alkohol, vapen och sprängämnen. Vi har även trafficking. I förra veckan redovisade polisen att man gjort stora tillslag mot sexhandel.
Det är oftast unga tjejer från Rumänien som smugglas in i landet. Det är den verksamheten som är den mörka delen i den här otillåtna trafiken som finns i Sverige, och det är det som har varit grunden till att få en skärpning.
Mobilitetspaketet kom till för att styra upp det här så att inte de kriminella nätverken har den fria marknaden genom att helt enkelt ta kommando över logistikflöden, för det är det de gör. De använder logistikflödena för sin egen verksamhet.
Ni såg kanske på Uppdrag granskning i förra veckan om problemet med att man stjäl kläder från de här gåvoburkarna där människor skänker kläder till behövande. Kläderna stjäls av ligor för att sedan transporteras ut ur landet med lastbil och säljas på den svarta marknaden i andra länder. Detta har fått en fri grogrund för att man inte har skött kontrollerna.
Man har inte följt upp och förstått vikten av att följa den lagstiftning som finns. Därför blir jag lite orolig. Regeringen har ju inte visat framfötterna när det gäller att i faktisk handling stärka upp kontrollerna i Sverige. Vad är det då som säger att regeringen skulle driva de här frågorna på EU-nivå? Man behöver kratta manegen här hemma.
Men här har vi en kontrollverksamhet som har varit på ett sluttande plan i många år. Sedan jag lämnade trafikpolisen 2007 har verksamheten i stort sett minimerats. På min enhet, där jag var anställd, hade vi tre turlag och nio i yttre tjänst i varje turlag. I dag finns det totalt tre trafikpoliser med tung behörighet.
Det gör det oerhört svårt att komma åt den här typen av svart marknad i transportnäringen. Ska mobilitetspaketet verkligen få den kraft som det är tänkt måste regeringen vara mer på tåspetsarna i den här frågan.
Thomas Morell (SD):
Jag tackar för svaret, statsrådet. Jag kan lugna Tomas Eneroth med en sak. Låt mig reda ut begreppen. Peter Lundgren är den som kommer att kämpa stenhårt för att mobilitetspaketet ska vara kvar, alldeles oavsett vad övriga i partigruppen säger. Peter kommer att stå fast i den uppfattningen, nämligen att mobilitetspaketet ska ligga kvar. Kommer vi att ställa krav på en moderatledd regering?
Jag kommer att ställa krav på att det ska vara ordning och reda på vägen. Statsrådet behöver inte vara det minsta orolig, för jag kommer att driva frågan alldeles oavsett vem som är statsminister. Det är kristallklart. Det är ytterst sällan jag berömmer regeringen när det gäller klampning och beställaransvar. Jag har kritiserat. Det är en viss skillnad. Klampningen håller bara i 36 timmar.
Det finns åtskilliga exempel där de väntar ut de 36 timmarna. De tar en reducerad veckovila, och sedan drar de så fort klampen åker av. Sedan var det beställaransvaret. Två domar har överklagats. Det finns inte ens en lagakraftvunnen dom i något ärende. Ändå antogs beställaransvaret 2018 - så det har varit verkningslöst.
Av de 100 cabotagemiljonerna som regeringen har tillfört kan polisen redovisa 2,6. Vart de andra pengarna har tagit vägen vet ingen människa. När vi ser hur det fungerar och hur få kontrolltjänstemän som finns blir man ändå imponerad av det fåtal som finns kvar.
De gör ett enastående bra arbete i Västerås, Eskilstuna, Sundsvall och Helsingborg. Det finns dessutom en polis i Göteborg som gör ett jättebra arbete. Men detta uppfyller inte kraven i kontrolldirektivet. Där står det att fordon ska kontrolleras dygnets alla timmar och årets alla dagar på det stora vägnätet.
Hur ska man reda ut detta när det finns ungefär 200 personer att disponera? Hur ska de klara detta 24 timmar om dygnet, alla dagar i veckan, hela året? Det handlar om hela det stora vägnätet. Det funkar inte.
Därför är jag orolig för om regeringen kommer att agera för att mobilitetspaketet ska ligga fast, när man inte ens reder ut den situation som finns här hemma för att stärka kontrollverksamheten. Ja, det kommer en utredning den 30 april är det sagt. Den kommer säkerligen att roa mig åtskilliga dagar därefter. Men det hjälper inte.
Det måste finnas en kontrollverksamhet som fungerar fram till dess att utredningen har landat och det kommer något annat. Då kan man inte låta verksamheten fallera, utan den måste fungera i dag och i morgon. Jag ska ge ett exempel i mitt slutanförande som visar hur illa ställt det är.