Thomas Strand (S):
Sverige ska vara möjligheternas land, ett jämlikt Sverige med full sysselsättning, stark ekonomi och möjlighet för alla att leva ett rikare liv. I möjligheternas Sverige ska människor känna sig trygga och ta nya språng i livet - och det många gånger. I dag händer något annat.
Sverige är fortfarande ett bra land att leva i, men fler och fler möter stängda dörrar. Det finns för få jobb att söka, och ungdomsarbetslösheten är en av Europas högsta. Inte alla barn får möjlighet att vinna nya kunskaper i skolan. Ojämlikheten i vården växer. Ekonomin går med underskott när skatten sänks med lånade pengar. Klyftorna mellan människor ökar.
Måste det vara så? Nej, det är klart att det inte måste. Vi socialdemokrater vill vända utvecklingen. Vi vill välja en annan färdriktning. Vi vill investera i klimatsmarta lösningar, i bostäder, i infrastruktur och inte minst i forskning och utbildning.
I möjligheternas Sverige är det synnerligen viktigt med en strategisk forskningspolitik. Sverige ska vara en ledande kunskaps- och forskningsnation. Vi ska ha en långsiktig forskningsstrategi som bidrar till en ekologiskt hållbar utveckling och som samtidigt stärker svenska företag och leder till fler företag och nya jobb. Fler jobb betyder bättre ekonomi.
Då kan vi höja kvaliteten i sjukvården och skolan och minska de ökande klyftorna. Lika viktigt är att forskningen främjar ett öppet och demokratiskt samhälle. Forskning vidgar tanken och perspektiven samt ökar förståelsen och samspelet människor emellan. Forskningen ska stå i människans tjänst för ett solidariskt och rättvist samhälle. Fru talman!
Det är nästan exakt ett år sedan vi här i kammaren förde en stor debatt om forskningspolitiken. Då riktade vi socialdemokrater kritik mot den borgerliga regeringens forskningspolitik i vissa centrala delar. I det utskottsbetänkande som vi diskuterar i dag återkommer jag med denna kritik.
Jag vill nu utifrån våra reservationer säga några ord om den avgörande skillnad som föreligger mellan vår forskningspolitik och den borgerliga regeringens. För det första anser vi att regeringens forskningspolitik är företagsfrånvänd genom att inte involvera näringslivet i särskilt strategiska branscher.
Vi beklagar starkt att regeringen har avskaffat de framgångsrika branschprogrammen, alla utom fordonsprogrammet. Det var program som var uppskattade av näringslivets parter och som utvecklats tillsammans med branscherna. Det handlade om program för flyg- och rymdindustrin, metallurgi, fordon, skog och trä, läkemedel, bioteknik samt IT och telekommunikation.
Denna företagsnära forskning med en nationell samordning där branschorganisationer, enskilda företag och fackliga organisationer medverkat har varit mycket framgångsrik. Vi socialdemokrater beklagar den borgerliga regeringens ointresse för strategiska forskningssatsningar tillsammans med näringslivet.
Regeringens tydliga nedprioritering av detta arbete riskerar att få allvarliga konsekvenser för forskning, tillväxt och sysselsättning i Sverige. Mitt i den pågående jobbkrisen förstår vi värdet av sådana strategiska forskningssatsningar. Vi vill tvärt emot den borgerliga regeringen vidareutveckla dessa branschspecifika forskningsprogram samt utveckla nya branschprogram såsom tjänstesektorn, upplevelseindustrin och vindkraften.
För det andra tycker vi att regeringen detaljstyr forskningen för mycket genom att peka ut en rad enskilda forskningsområden ned på budgetnivå. Det underminerar den akademiska friheten, riskerar kvaliteten och hindrar forskningssamhället att optimera resursanvändningen efter sina kvalificerade bedömningar.
Däremot har vi inget att invända mot att regeringen valt att lyfta fram medicin, teknik och klimat som särskilt strategiska forskningsområden. Det ligger i linje med den forskningspolitik som bedrivits under tidigare mandatperioder. Vi ifrågasätter både lämpligheten av att detaljstyra och regeringens kompetens att göra det. Vi är oroliga över att detta kommer att göra forskningspolitiken mindre långsiktig och mer sårbar.
Vi föreslår därför att forskningsfinansiärerna får ett betydligt större utrymme för prioriteringar inom de utpekade strategiska forskningsområdena.
För det tredje väcker regeringens resursfördelningssystem frågor och riskerar att styra resurser mellan olika lärosäten och fakulteter på ett sätt som hindrar kvalitetsutveckling och kan tvinga fram interna omprioriteringar på grunder som inte är vetenskapligt motiverade.
Det är bra att en del av fakultetsanslagen tilldelas efter kvalitetskriterier, men det är mycket svårt att överblicka konsekvenserna av regeringens nyss genomförda fördelningsmodell. Systemet måste trots allt beskrivas som inte fullt ut transparent. Det är uppenbart att regeringens system för fördelning av resurser systematiskt missgynnar vissa lärosäten och inriktningar. Vi är oroliga för att det kraftigt kommer att missgynna forskningen vid de yngsta universiteten.
Vid debatten för ett år sedan kritiserade vi regeringens modell för viktning av citeringar inom olika vetenskapsområden. Döm om vår förvåning när regeringen efter knappt ett dygn meddelade att den nyss beslutade modellen, som ännu inte trätt i bruk, skulle utvärderas och förfinas.
Trots att Vetenskapsrådet presenterat en förfinad modell fortsätter regeringen att använda den gamla.
Med tanke på Vetenskapsrådets bedömning att man måste fortsätta att utveckla modellen upprepar vi vårt krav på att denna resursfördelningsmodell måste utvärderas noggrant för att vi ska kunna försäkra oss om att utformningen premierar kvalitetsstärkande åtgärder på ett sätt som inte systematiskt missgynnar vissa typer av lärosäten.
Vi föreslår därför, tillsammans med Vänsterpartiet och Miljöpartiet, en kontrollstation 2010 eller 2011 som ska utvärdera systemet och kunna besluta om eventuella förändringar.
För det fjärde sviker regeringen unga forskare genom att passa i frågan om forskarnas villkor, vilket är anmärkningsvärt med tanke på att en framgångsrik forskningspolitik inte är möjlig utan en genomtänkt politik för forskare.
Om en akademisk karriär efter disputation inte är möjlig och attraktiv för våra mest lovande studenter kommer förutsättningarna för svensk forskning att försvagas. Trots att forskarkåren står inför ett massivt generationsskifte gör regeringen knappast några insatser för att tillgodose behovet på återväxt.
Vi vill stärka doktorandernas sociala situation genom att göra doktorandtjänsterna mer lika regelrätta anställningar. Fru talman! Samarbete är en förutsättning för att ett litet land som Sverige ska klara att hävda sig i den internationella konkurrensen.
Vi vill därför fortsätta att utveckla det nära samarbetet mellan statsmakten, forskningsråden och övriga forskningsfinansiärer, lärosäten, näringsliv och fackliga organisationer som präglat den forskningspolitiska utvecklingen under de tidigare mandatperioderna.
Vi behöver också mer av samhällsvetenskaplig och humanistisk forskning för att förstå skeenden, utvecklas tillsammans som människor och se globaliseringens möjligheter. Vi menar att kunskapsutvecklingen måste innehålla fler, inte färre, perspektiv för att rätt kunna tackla både grundforskningens och den tillämpade forskningens utmaningar.
Vi måste också bli mer aktiva på den globala arenan eftersom forskningen blir alltmer internationell. Vi måste vara där forskningsgenombrotten sker. Vi måste bli bättre på att rekrytera internationella forskare till Sverige, och vi måste investera i mer infrastruktur, för då lägger vi en god grund för internationella samarbeten och utländskt forskningskapital. Det är av största betydelse vilken inriktning forskningspolitiken har.
Vi i den rödgröna oppositionen vill bedriva en forskningspolitik som ger människor och samhälle utvecklingsmöjligheter för framtiden. Forskningspolitiken ska ge svensk forskning förutsättningar att säkerställa excellens, kvalitet och långsiktighet. Det ger en god förutsättning för möjligheternas Sverige. Fru talman!
Vi socialdemokrater står bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall till reservationerna 2 och 6.