KBLab/rixvox huggingface dataset:
Aida Hadzialic (S):
Vi är eniga om att situationen i dag inte är tillräckligt bra, Roger Haddad. Etableringen kan fungera bättre. Sfi kan fungera bättre.
Svenska språket, kombinerat med utbildning och praktik och andra jobbinsatser, är nyanländas nyckel till det svenska samhället.
Ni i Folkpartiet, tillsammans med de övriga borgerliga partierna i den tidigare regeringen, har haft åtta år på er att vända skutan och göra något ordentligt av situationen. Jag tycker, precis som jag sa för en stund sedan, att ni kom fram med en del förslag men att de inte räckte hela vägen.
Regeringen ämnar nu avsätta mer resurser till att exempelvis sfi-lärarna ska få möjlighet till kompetensutveckling. Vi har precis antagit en proposition om att göra sfi mer individanpassad.
Den enskilde ska kunna kombinera sin språkundervisning med andra ämnen och praktik på tider som passar den enskilde. Vi gör om systemet till att vara en verksamhet på bredden, där man parallellt med svenskan ska kunna läsa fler ämnen och kombinera det med praktik.
Det skiljer sig från dagens system, som i mångt och mycket varit seriellt - man har alltså fått läsa svenska först, och först sedan man blivit färdig med detta har man kunnat läsa vidare i andra ämnen och på andra utbildningar, och efter det har man kunnat kombinera utbildningen med praktik. Det finns exempel på kommuner som redan nu tänker ur ett brett perspektiv.
Det regeringen kommer att göra med den proposition som har antagits är att systematisera det hela och göra det till en landstäckande reform som förhoppningsvis kommer att vara det första steget mot att sfi-undervisningen förbättras. Låt oss igen konstatera att vi har en gemensam ambition. Det gläder mig att vi har ganska många tangerande tankar om vad som behövs.
Därmed bör vi också kunna hitta gemensamma reformer även framdeles. Det är nämligen det som Sverige behöver - en samlad riksdag som identifierar viktiga reformer och gemensamt tar ett ansvar för vårt land.
Aida Hadzialic (S):
Jag tror att Roger Haddad blandar ihop äpplen och päron här. Regeringen vill satsa pengar på kompetensutveckling för lärare inom sfi. Det avsatte den här regeringen pengar för i budgetpropositionen, till skillnad från vad som är fallet i de borgerliga partiernas budgetförslag som gick igenom. Det är den ena sidan av det hela.
Den andra sidan handlar om den proposition som regeringen antog i går. Den beredning och konsekvensanalys som har gjorts har visat att propositionen i sig är kostnadsneutral.
Med den reform som väntas genomföras kommer individen troligtvis att kunna få lägre kostnader för sin utbildning, eftersom utbildningen kommer att bli mer effektiv och förhoppningsvis kortas ned. Samtidigt kommer den att innebära en samhällsekonomisk vinst, då fler kommer att kunna ta sig igenom sin utbildning på ett snabbare och bättre sätt.
Fler kommer förhoppningsvis att komma ut på arbetsmarknaden snabbare, och det är en vinst för samhället.
Jag tycker att det är beklämmande att Roger Haddad och Folkpartiet har en så dålig tilltro till våra kommuner runt om i landet och att man skyller ifrån sig allt det ansvar som man har haft under åtta år i regeringsställning och pekar på att det är kommunernas fel att det finns brister i dag.
Jag har större tilltro till våra kommunala aktörer, våra lärare och andra, men ämnar också föra en politik som ökar resurstilldelningen för att de ska kunna klara av sitt uppdrag på ett bättre sätt.
Aida Hadzialic (S):
Jag börjar med att adressera Jan Björklunds frågeställningar och kommentarer. Jag drar mig till minnes att Jan Björklund ofta talar om att ställa krav är att bry sig. Det är en viktig och bra uppmaning.
Det är också precis det som den nya regeringen har tagit till sig och vill framhäva i frågan om att alla ungdomar ska få gymnasiekompetens.
Vi anser nämligen att det är så instrumentellt för att de ska få jobb, klara sig på arbetsmarknaden, kunna försörja sig själva och i slutänden bygga Sverige starkt för framtiden. Jag vill ändå tro och hoppas att alla partier här i kammaren har samma ambition för Sverige.
Vi vet exempelvis att ungdomar som inte har gymnasiekompetens löper dubbelt så stor risk att hamna i arbetslöshet än de som har gymnasieutbildning. Då ska vi fråga oss själva: Vill vi ge upp om de här ungdomarna?
Vill vi i princip lura dem och säga att de minsann kommer att klara sig ändå? Jag tror att ambitionen framåt måste vara att alla ska ha gymnasiekompetens. Men låt oss se över formen tillsammans. Vi kommer att tillsätta en utredare som ska titta på detta. Roger Haddad undrar om branscherna ska få vara med och utforma yrkesprogrammen, yrkescollege med mera.
Ja, det tycker jag. Jag ser det som centralt i den politik som vi ska föra. Jag vill se bredare och fler kontaktytor mot näringslivet och mot arbetsmarknaden. Teknikcollege kan användas som ett bra exempel på hur det här har utformats.
Som ny gymnasieminister kommer jag absolut att bejaka att branscherna och parterna på alla sätt och vis ska vara med i utformningen av de här utbildningarna. Det handlar alltså absolut inte om att riva upp någonting utan snarare om att bygga på, konsolidera och se till att det blir ännu starkare framöver.
Slutligen talade Ida Drougge om att man inte kan tvinga fram studiemotivation. Jag håller helt och hållet med! Därför ska vi börja med tidiga insatser redan i grundskolan och höja läraryrkets attraktivitet. Vi ska se till att vi får mindre skolklasser och fler lärare så att varje lärare får än mer tid för varje elev. Vi vet nämligen att kunskapsöverföringen sker mellan läraren och eleven.
Kan läraren väcka entusiasm vet vi också att det leder till att studiemotivationen kommer. Vi har talat om en utredning. Frågan om hur alla ungdomar ska få gymnasiekompetens ska utredas. Vi har talat om ett obligatorium tidigare, men vi säger nu: Låt oss inte bli fastlåsta vid själva formen!
Vi sträcker ut en hand till kammaren, för det här ska ändå göras ur det perspektiv som är bäst för Sverige. Låt oss fråga oss: Hur kan vi gemensamt ta ansvar för Sverige och på så vis lösa de problem som Ida Drougge talar om?
Det är viktiga frågeställningar hon pekar på, och jag ser gärna att de på olika sätt kommer in i utredningen.
Aida Hadzialic (S):
Jan Björklund! Backar vi? Nej, men vi säger att frågan om hur alla ungdomar ska få gymnasiekompetens ska utredas. Vi vill inte fastna i formen.
Att det kanske blir ett obligatorium är en formmöjlighet, men i och med att utredningen ska ta fasta på frågeställningen på bredden kanske vi finner gemensamma vägar framåt tillsammans. Det är det beskedet som den socialdemokratiska och miljöpartistiska regeringen har givit.
Socialdemokraterna talade om ett obligatorium inför valet. Märk väl: Socialdemokraterna talade om det. Vi ingår i en regering nu. Vi ser att vägen framåt är att utreda frågeställningen men att ambitionen, målsättningen, måste vara att alla ungdomar ska få gymnasiekompetens. Roger Haddad frågade hur många det är som inte påbörjar en gymnasieutbildning.
Det talas om och jag har fått dokumenterat 2 procent, alltså drygt 2 000 elever, som inte påbörjar. Man kan diskutera siffran i sig, men 2 000 är 2 000 för många, framför allt om det leder till att de hamnar i arbetslöshet senare. Ida Drougge!
Det handlar återigen om att alla de problem du lyfter fram ska utredas. Det är lite väl häftigt att be en nytillträdd regering att i detalj deklarera här och nu hur saker och ting kommer att vara utformade.
Vi har i det budgetförslag som har lagts fram tydligt sagt att en utredning är aviserad. Vi vill återigen sträcka ut en hand till kammarens partier och tala om hur vi tillsammans når en väg framåt för att se till att alla ungdomar får nyckeln till arbete.
Ska vi göra det även i framtiden, framför allt när det gäller industrin och det som näringarna efterfrågar, måste framtidens arbetskraft ha de kunskaper som arbetsmarknaden - den nationella såväl som den globala - efterfrågar.
Att 40 procent av yrkeseleverna går ut skolan utan slutbetyg är väl ett tecken på att den politik som fördes fram till nu inte fungerade. Andelen elever som sökte sig till yrkesprogrammen sjönk, och det är alldeles för många som inte fullföljer en gymnasieutbildning med slutbetyg.
Vi måste göra något åt saken och inte fortsätta trampa i samma spår som visade sig vara ineffektiva.
Aida Hadzialic (S):
Jag kan återigen enbart vara tydlig med att för den nya regeringen är det en kärnfråga att kontaktytorna mellan utbildning, näringsliv och arbetsmarknad ska öka på alla sätt och vis.
Vi har hitintills sett att de här två sfärerna nästan har varit i två vakuum. De har verkat självständigt från varandra. Ungdomar har kanske utbildat sig till sådant som arbetsmarknaden inte efterfrågar. Så får det inte gå till. Det vill den nya regeringen på olika sätt komma bort från.
Ett sätt att lösa det på är, precis som Jan Björklund pekar på, att fokusera på lärlingssystemet. Det tänker vi fortsätta bejaka. Det finns goda exempel där ute. Vi kan ta till oss den kunskapen, och det ska vi. Jag tror absolut att det är en väg framåt. Roger Haddad frågar om även yrkescollege ska omfattas av allmän högskolebehörighet.
Ja, återigen: En globaliserad och avancerad ekonomi kräver sådana kompetenser. Den väg som man har valt från den föregående regeringens sida har uppenbarligen inte fungerat. Jag tänker på alla de problem som du, Roger Haddad, pekar på - du kommer med en hel lista av misslyckanden.
Vilket ansvar känner du inför detta, med tanke på den regering som företrätt ditt parti hitintills? Sedan gäller det formen. Återigen: Låt oss utreda hur alla ungdomar ska få gymnasiekompetens! Låt oss göra det tillsammans!
Aida Hadzialic (S):
Michael Svensson har frågat mig vilka förslag regeringen har för att vända utvecklingen och därmed minska studieavhoppen, öka genomströmningen och se till att fler går ut gymnasiet med fullständiga och kompletta betyg samt när dessa förslag i så fall kommer att sjösättas.
Jag vill till att börja med framhålla att regeringens mål är att alla ungdomar ska påbörja och fullfölja en gymnasieutbildning. Alla ungdomar behöver gå en utbildning som förbereder dem för arbetslivet och för livet som vuxen. Att ha slutfört en gymnasial utbildning är ett kvitto på att man har utvecklat förmågor som är viktiga både i arbetslivet och för vidare studier.
Reformen av gymnasieskolan 2011 innebar flera viktiga förändringar.
Genomströmningen är dock i princip oförändrad för den första kull elever som våren 2014 gick ut gymnasiet enligt den reformerade gymnasieskolan: I likhet med tidigare elevkullar var det omkring 30 procent av eleverna som inte fullföljde gymnasieskolan med gymnasieexamen eller studiebevis efter tre års studier.
Det är allvarligt att den låga genomströmningen inte har utvecklats mer positivt. Därför har regeringen beslutat att tillsätta en utredning som ska analysera och föreslå åtgärder för att alla ungdomar ska påbörja och fullfölja en gymnasieutbildning och därmed få de kunskaper som behövs såväl i arbetslivet som för fortsatta studier .
Utredaren ska bland annat kartlägga den målgrupp som i dag inte går vidare till en gymnasieutbildning liksom den målgrupp som inte fullföljer en sådan utbildning. Utredaren ska också se över bestämmelserna om stödåtgärder i gymnasieskolan och, om det finns behov, föreslå förändringar inom detta område.
Vi vet att ungdomar utan gymnasial utbildning möter stora svårigheter på arbetsmarknaden. Samhället och skolan behöver därför ta ett större ansvar för att alla ungdomar ska påbörja och fullfölja en gymnasieutbildning. Utredaren ska redovisa uppdraget senast den 30 juni 2016. Tredje vice talmannen meddelade att Michael Svensson, som framställt interpellationen, var förhindrad att delta i debatten.
Aida Hadzialic (S):
Jag tycker att det är trevligt att Maria Stockhaus nämner Beda Hallbergs gymnasium i Kungsbacka. Jag var faktiskt där i förra veckan och fick ta del av deras konstruktiva verksamhet. Jag kunde verkligen se hur de lyfter eleverna och ser till att de kan klara av sin skolgång.
Det är precis den sortens verksamheter som utredningen som jag har tillsatt ska titta på för att se hur vi kan få den sortens effekter över hela landet. Det är alldeles för många elever som lämnar skolan utan att fullfölja sin skolgång, och det måste vi sätta stopp för.
De elever som inte klarar av gymnasieskolan löper dubbelt så stor risk att hamna i arbetslöshet, och det är vårt gemensamma ansvar att se till att detta inte sker. Regeringen jobbar med en palett av reformer som vi vill sjösätta för att få ordning på den allvarliga skolsituation som vi har framför oss.
Det allra viktigaste handlar om tidiga insatser, att se till att de barn som just nu är minst får lära sig att läsa, skriva och räkna ordentligt från början så att de kan klara sin skolgång på ett bra sätt. Men vi måste såklart också ta fasta på de generationer som är inne i skolan just nu. Där handlar det exempelvis om investeringar i lärarna så att de får de förutsättningar de behöver för att se varje elev.
Det handlar också om att jämna ut de stora klyftorna i fråga om skolkvalitet som finns runt om i landet. Det kan vara betingat av socioekonomi. Det kan på samma sätt vara betingat av regionala klyftor. Det är skillnad på att gå i en skola i en större kommun som är mer välmående och att göra det på en mindre ort som kanske inte har samma resurser eller ekonomiska muskler.
Vi som regering måste ta ansvar för att man ska ha tillgång till en bra skola oavsett var i landet man bor. Jag tror nog att vi har påbörjat en resa i rätt riktning, men det kommer självfallet att krävas mycket arbete.
Jag hoppas att vi tillsammans ska kunna enas om vägen framåt för att ta ansvar för det mycket allvarliga läge som vi befinner oss i.
Aida Hadzialic (S):
Låt mig framhålla att jag på intet sätt tror att mindre orter inte vill klara av sitt uppdrag på ett bra sätt. Många mindre orter klarar av sitt uppdrag på ett väldigt bra sätt. Däremot har de under många år fått försämrade möjligheter att leverera den kvalitet som vi alla eftersträvar.
I mångt och mycket beror detta på den ekonomiska politik som den gamla borgerliga regeringen förde, då man såg till att exempelvis storstadskommuner premierades i skattesystemet, vilket mindre orter blev lidande av.
Jag tycker att de borgerliga representanterna bör rannsaka sig själva inför detta innan de börjar mena att vi på något sätt är fördomsfulla gentemot de mindre orterna i vårt land. Vi tror på en jämlik och likvärdig skola där alla elever ska få en bra skolgång.
Vi tycker att det är väldigt synd att vi de senaste åren har haft en utveckling som gått i precis motsatt riktning. Vi har många reformer som vi nu tänker sjösätta. Det gäller till exempel investeringar i lärarnas förutsättningar och läraryrkets status, bland annat genom höjda lärarlöner.
Jag tackar för interpellationen och diskussionen.
Aida Hadzialic (S):
Maria Stockhaus har frågat mig om vilka åtgärder jag avser att vidta för att förbättra skolhuvudmännens och skolornas arbete mot diskriminering, trakasserier och kränkande behandling i skolan. Jag vill börja med att säga att det är synnerligen viktigt att skolan kan erbjuda en bra arbetsmiljö för både vuxna och elever.
En trygg skolmiljö där ingen elev utsätts för kränkande behandling borde vara en självklarhet på alla skolor, men tyvärr är det inte så. En rapport från Statens skolinspektion från 2014 visar att det finns skillnader både inom och mellan olika skolor när det gäller att arbeta framgångsrikt med dessa frågor.
Rapporten visar samtidigt att det går att bedriva bra förebyggande och uppföljande arbete. I skollagen ställs det höga krav på skolor och huvudmän när det gäller att skapa en skolmiljö fri från kränkande behandling. Huvudmannen har ett särskilt ansvar för att vidta åtgärder för att förebygga och förhindra att barn och elever utsätts för kränkande behandling, men det åligger alla som arbetar i skolan att motverka sådan behandling.
Huvudmannen ska årligen upprätta en plan med en översikt över de åtgärder som behövs för att förebygga och förhindra kränkande behandling av barn och elever.
Regeringen gav i juni 2011 Statens skolverk i uppdrag att under perioden 2011-2014 erbjuda förskolans, grundskolans, gymnasieskolans och fritidshemmets personal samt skolledare fortbildning för att stärka skolans värdegrund och i arbetet mot diskriminering och kränkande behandling.
Uppdraget genomfördes i samråd och samverkan med bland annat de projektgrupper som samtidigt arbetade med regeringsuppdrag om jämställdhet respektive främlingsfientlighet. Skolverket redovisade uppdraget den 20 januari 2015, och redovisningen bereds nu inom Regeringskansliet.
Skolans värdegrundsarbete för en trygg skolmiljö är viktigt för att alla ska kunna känna sig välkomna i skolan. Regeringen avser att återkomma till det som handlar om hur stödet till skolorna i detta arbete fortsatt ska se ut.
Aida Hadzialic (S):
Jag tackar Maria Stockhaus för interpellationen. Jag tror att vi har de regelverk och den lagstiftning som behövs för att hantera den här problematiken, som är stor. Jag tror inte att vi ska krångla in oss i än mer regelverk och lagstiftning. Det vi måste börja med nu är att förändra verkligheten där ute.
Då handlar det om att se till att vi får mindre skolklasser och fler lärare som kan se varje elev i varje klassrum. Det handlar återigen om att se till att alla skolor blir bra skolor, oavsett vilken socioekonomisk bakgrund eleverna på skolan må ha och var i landet den råkar befinna sig.
Då måste man också investera i resurser. Den här regeringen ämnar investera i skolan, till skillnad från den gamla regeringen. Den gamla regeringen investerade mer i stora skattesänkningar än i skola och utbildning. Vi ämnar gå i motsatt riktning. Vi vill investera i skolan.
Vi vill investera i skolans nyckelpersoner, det vill säga lärarna och skolledarna, och se till att det finns mer personal på plats som - återigen - kan se varje elev och se vad den behöver. Jag vill också lyfta fram att regeringen genom vårbudgeten investerar drygt 200 miljoner i förbättrad elevhälsa, eftersom vi ser att det problemet är växande.
Jag tycker å andra sidan att det känns bra att drygt 90 procent av eleverna i grundskolan tycker att deras skolgång är trygg. Det ska vi försöka samlas kring. Men det är samtidigt alldeles för mycket att en enda elev känner en klump i magen när den beger sig till skolan. Det måste vi försöka göra något åt.
Tack för frågan! Du lyfter upp en mycket viktig problematik. Jag hoppas att vi ska kunna samlas kring viktiga reformer här i riksdagen för att kunna hantera denna problematik och kanske inte så mycket hamna i polemik, för det är problemet vi ska försöka hantera.
Aida Hadzialic (S):
Jag måste säga att det är något anmärkningsvärt att Maria Stockhaus säger att det inte spelar någon roll vilka personella resurser det finns på en skola. Jag tror att det gör stor skillnad på skolkvaliteten om läraren undervisar inför en mindre klass eller en större klass, ifall det finns fler eller färre lärare på en skola, ifall vi har fler eller färre kuratorer.
Jag tror att det ger arbetsro och skapar förutsättningar för en högkvalitativ undervisning. Inte minst de borgerliga partierna, däribland Moderaterna, har presenterat ett likartat förslag i sin politik. Det gjorde man inför valet. Man pratade om mindre klasser. Är det så att Moderaterna har frångått den politiken? Tror man inte längre på mindre skolklasser och fler lärare?
Är det något som ni har backat från? Jag vänder frågan tillbaka till Maria Stockhaus.
Aida Hadzialic (S):
Tack, Maria Stockhaus! Jag vill ge dig rätt i att vi ska bedriva en skolpolitik som är forskningsbaserad. Det ska vara fallet även när det kommer till det här ämnet. Vi måste bland annat investera i kompetensutveckling för lärarna och se till att lärarutbildningen från första början tangerar den problematik som kan uppstå.
Men jag vill inte ge dig rätt i att det inte spelar någon roll hur de personella resurserna på en skola ser ut.
Jag tror visst att det gör skillnad om en lärare är tvungen att ha näsan begravd i dokumentation och är tvungen att sitta framför datorn och dokumentera och administrera i stället för att kunna vara på skolgården och se vad som händer där eller kan fokusera på hur undervisningen fungerar.
Där har vi en kvalitetsaspekt. Sedan måste vi jobba med en palett av åtgärder och trycka på flera knappar. Jag vill avsluta den tredje interpellationsdebatt som vi har nu med en uppmaning till Maria Stockhaus, som representant för Moderaterna.
Vi ska ha en dialog kring detta och hitta en samling kring reformer som behövs för att vi ska kunna utveckla skolan även i det här avseendet. Tack för interpellationen och tack för debatterna!
Aida Hadzialic (S):
Jag vill tacka Tomas för gratulationen. Jag vill likaså tacka Annika och Lena för de frågeställningar som ni har framfört.
Det som är viktigt att ta med sig i denna debatt är vår gemensamma ambition framåt, vilken är att så många som möjligt i Sverige ska ha ett arbete att gå till.
Det har enligt all forskning och all statistik visat sig att en av de viktigaste nycklarna för att få tillträde till arbetsmarknaden är att ha gymnasiekompetens.
Vi vet exempelvis att chansen att få ett jobb är dubbelt så stor om man har gymnasiekompetens än om man saknar den sortens utbildning. I vår samarbetsregering, med Socialdemokraterna och Miljöpartiet, har vi inte på något sätt låst fast oss vid någon modell.
Det vore mycket olyckligt om vi i denna kammare fastnade i en formfråga i stället för att diskutera vägen framåt och det som är huvudsyftet, det vill säga att alla elever i Sverige ska få den kompetens som den moderna och konkurrenskraftiga svenska modellen faktiskt kräver.
Med tanke på det parlamentariska läget i Sverige tror jag att vi bör ta ett gemensamt ansvar för att se till att denna sorts reformer kommer fram. Det är ändå därför som det svenska folket har valt oss, alltså för att ta ansvar för riket och att se till att vi prioriterar dessa viktiga frågor, det vill säga jobbfrågan och skolfrågan.
För mig och regeringen är det oerhört naturligt att gifta ihop dessa frågor på ett klokt sätt.
Jag vill också säga att det naturligtvis inte råder någon motsättning när det gäller frågan om att någon skulle få ett jobb och därmed vara tvungen att avsäga sig den sortens sysselsättning för att fortsätta att utbilda sig.
Vi ser på intet sätt att en sådan motsättning kommer att råda, utan vi vill på alla sätt som det går se till att kontaktytorna mellan skolan och utbildningen samt arbetsmarknaden och näringslivet förtätas. Vad gäller kostnaden för utredningen, som Tomas Tobé talade om, får vi återkomma till den delen.
Det viktiga är att vi nu tar tag i frågeställningen och ser till att vi utreder den och hittar en modell framåt. Sedan kan vi börja svara på frågorna hur detta ska ske. Det viktiga är att vi konstaterar vad som ska ske, det vill säga att vi vill tillhandahålla Sveriges ungdomar en gymnasiekompetens som är en nyckel för att de ska kunna etablera sig på arbetsmarknaden. Annika Eclund adresserar frågan om tvång.
Vi vill inte tala om tvång. Vi ser snarare att det är att lura ungdomar om man säger till dem att de kommer att klara sig i arbetslivet och resten av livet utan denna sorts kompetens. Vi vill inte gå den vägen, utan vi säger att detta är så pass viktigt att de måste få denna kompetens för framtiden.