Katja Nyberg (SD):
Vi debatterar i dag justitieutskottets betänkande Våldsbrott och brottsoffer . Sverigedemokraterna står bakom samtliga sina reservationer, men jag yrkar bifall endast till reservation 4. I stället för att värna om brottsoffren har Sverige under lång tid satt i system att tycka synd om brottslingar. Kriminalitet förklaras i termer av fattigdom och utanförskap. Det straffrättsliga systemet präglas i många fall av för låga straff, straffrabatter och villkorlig frigivning.
Straffrättens enda syfte anses vara rehabilitering snarare än att även beakta brottsoffrets rätt till upprättelse. Även om åklagare yrkar på utvisning undgår dömda gärningsmän många gånger utvisning på grund av anknytning till Sverige eller av humanitära skäl. Den svenska straffrätten lutar alltmer åt att det endast är brottslingen som ska skyddas och inte den som utsätts för brott. Ett anständigt samhälle, som sätter brottsoffret först, får inte låta detta ske.
Men tyvärr är det exakt vad som händer i Sverige i dag. Den som accepterar detta sviker inte bara offret och dess anhöriga; man sviker dessutom alla de människor som riskerar att bli nästa brottsoffer. Att brottsoffer ute på gator och torg riskerar att möta den som slagit och sparkat kort efter att våldshandlingen begåtts är oacceptabelt.
Att inte ställa sig på offrets sida är att sätta omsorgen om brottslingar framför vad som är själva kärnan i begreppet rättvisa, det vill säga brottsofferperspektivet. Fru talman! En av den internationella brottslighetens främsta inkomstkällor är människosmuggling. Varje år kidnappas eller luras tusentals barn, kvinnor och män in i olika former av modernt slaveri, lockade med pengar och löften om en bättre framtid.
Många tror sig ha kommit till en bättre del av världen med möjlighet till jobb och vård och att vara en del av ett fungerande samhälle. Men i stället för en ljus framtid möts de av den organiserade brottsligheten, som hanterar människor som en handelsvara. Prostitution, bordellverksamhet, organförsäljning, slavarbete och kriminalitet blir deras liv. Den organiserade brottsligheten finns i varje land, och även inom EU är problemet stort.
De som bedriver denna verksamhet blir allt skickligare och mer erfarna, och företeelsen tycks bli allt vanligare. Ett stort problem för det svenska rättsväsendet är att det är svårt att få människohandlare dömda och ännu svårare att få dem dömda med stränga straffpåföljder. För att bemöta dessa problem krävs en rad åtgärder, som fungerande gränskontroller, moderna verktyg för polisen att beivra brottslighet och användande av hemliga tvångsmedel.
Vi ser även att straffen för dessa gärningar inte beaktar hur allvarligt brottet är. Straffet för människohandel behöver därför skärpas. De som utsätts för sådan brottslighet ska få den upprättelse deras utsatthet förtjänar. Fru talman! Människohandel kan komma i olika former. Vi har den organiserade människohandeln där människor säljs för att andra ska tjäna pengar.
Sedan har vi en annan typ av människohandel där ett antal brottsdömda, våldsamma män i Sverige har satt i system att ta hit kvinnor från Thailand och andra länder för att misshandla, våldta och kasta ut dem strax innan de fått uppehållstillstånd för att sedan ta hit en ny kvinna och göra samma sak igen.
Detta hade inte varit möjligt om riksdagen hade lyssnat på Sverigedemokraterna, som sedan 2010 är det enda parti som har motionerat om att lagen ska ändras så att den som under den senaste tioårsperioden dömts för våld, hot eller andra övergrepp mot en partner inte ska ha rätt att ta hit anhöriginvandrare från tredjeland. Fru talman! Det finns flera viktiga åtgärder som behöver vidtas med syfte att både skydda och ge upprättelse till brottsoffer.
En av dem är att skärpa straffen för överträdelse av kontaktförbud. Straffet för att bryta mot ett kontaktförbud av normalgraden är böter eller fängelse i högst ett år. För att kontaktförbudet ska ge resultat krävs det att straffet blir så pass kännbart att få vill riskera att överträda det. Det behöver även bli lättare för kvinnor att få kontaktförbud utfärdat.
Sverigedemokraterna vill därför att straffet för överträdelse skärps genom att minimistraffet sätts till fängelse, i enlighet med vad utredningen Våld i nära relationer föreslår. Ansvarsfrihet vid ringa fall av överträdelse har vid tillfällen visat sig vara problematiskt. Sverigedemokraterna anser därför att det även på denna punkt är rimligt att följa utredningens förslag så att den som överträder ett kontaktförbud av ringa fall döms till böter.
För den som dömts för ett vålds- eller sexualbrott gentemot en närstående finns det med nuvarande och föreslagen lagstiftning ingen möjlighet att utfärda ett kontaktförbud med elektronisk övervakning vid frisläppandet, även om hotbilden är stor. Sverigedemokraterna anser därför att det behövs kompletterande lagstiftning som möjliggör detta för att säkerställa att den som blivit utsatt för ett brott ska kunna känna sig trygg.
Den som utsatts för brott ska alltid kunna räkna med ett starkt stöd, vare sig det gäller att gärningsmannen får ett proportionerligt straff till den skada som denne åsamkat brottsoffret eller att en rimlig brottskadeersättning betalas ut. Den kränkning som brottsoffret utstått efter att ha utsatts för brott bör uppgraderas för att stå i bättre överensstämmelse med de etiska och sociala värderingar som är rådande i dag.
Vi vill därför fördubbla nivån på den kränkningsersättning som de som utsatts för bland annat sexualbrott kan få rätt till. En sådan förändring skulle dessutom på ett tydligare sätt markera att det som brottsoffret utsatts för utgör en överträdelse av brottsoffrets rätt till sin person och integritet. Detta handlar i grunden om synen på moral och rättvisa. Vi måste våga stå upp för dem som inte har kraft eller mod att föra sin egen talan.
Det är så en medmänsklig kriminalpolitik ser ut på riktigt.