KBLab/rixvox huggingface dataset:
Teres Lindberg (S):
Jag vill tacka finansministern för svaret. Jag vill också be riksdagen om ursäkt för att jag har ett sakfel i min interpellation. Jag skriver att det är 10 miljarder som samhället går miste om på grund av svart arbetskraft i byggbranschen, men det är naturligtvis fel. Det är 20 miljarder. I skrift är det ett litet sakfel - en etta i stället för en tvåa - men i verkligheten är det dubbelt så mycket.
20 miljarder är väldigt mycket pengar. Det som föranledde min interpellation var en fråga som jag ställde till näringsministern. Jag skrev den också i interpellationen, men det var inte den frågan som finansministern svarade på här. Frågan var om regeringen har gjort ställningstagandet att det är i sin ordning att obstruera mot riksdagens uttalade vilja.
Den frågan har jag inte fått svar på. När jag ställde frågan till näringsministern fick jag egentligen inget svar alls annat än att vi var småföretagarfientliga.
Jag ville ha ett resonemang om på vilket sätt enkel månadsrapportering är småföretagarfientligt. Det finns erfarenheter från åtminstone två av våra grannländer. Både Danmark och Finland rapporterar om att man har den typen av redovisning och inte ser några som helst problem med det. Både företagare och myndigheter tycker att det fungerar alldeles utmärkt. Jag vill framhålla för regeringen att vi lever i en ganska ny tid.
Det är stor skillnad från när jag gick i grundskolan och när finansministern gick i grundskolan, vilket var ytterligare några år tidigare. Då hade vi inga datorer över huvud taget. I dag sker dock i praktiken all administration och redovisning med hjälp av datorer. Vad detta handlar om är att man ska skicka en fil en gång i månaden i stället för en gång om året.
Det är klart att det inledningsvis finns några nya administrativa rutiner man som företagare behöver bygga upp, men senare handlar det kanske bara om några minuter mer om året. Argumentet att det skulle vara så stort byråkratiskt krångel stämmer helt enkelt inte.
En enkel månadsrapportering skulle skapa problem bara för dem som medvetet vill undanhålla myndigheterna information. Indirekt stöttar regeringen alltså dem som håller på med ekonomisk brottslighet. Många gånger är det ganska grov ekonomisk brottslighet vi talar om.
Själv är jag ofta ganska godtrogen av mig och tänker att en finansminister väl inte kan tacka nej till 20 miljarder, eller egentligen 70 miljarder, som ju är vad svart arbetskraft handlar om - 70 miljarder extra i statskassan. Det är ju massor av pengar! Jag anar ugglor i mossen här. Vad är egentligen syftet? Vad är det regeringen är ute efter? Är det ideologiskt, kanske?
Det är lätt att bli lite konspiratorisk. Jag kan inte låta bli att fundera på om regeringens syfte faktiskt är att tvinga fram lönedumpning och pressa arbetsvillkoren nedåt. Vad skulle det annars handla om, Anders Borg?
Teres Lindberg (S):
För mig handlar den här frågan om två saker.
Den handlar dels om vad osjyst konkurrens får för konsekvenser för företag som vill göra rätt för sig och för dem som jobbar i branschen, alltså de anställda, dels handlar den om vad vi skulle kunna göra för alla de pengar som aldrig kommer in utan försvinner ut någon annanstans.
Jag bor i en stadsdel som heter Mariehäll och ligger tio kilometer härifrån. För ett och ett halvt år sedan hade partiföreträdarna för partierna i regeringen presskonferens ute i Annedal som ligger i den stadsdelen. Där byggs det just nu massor av bostäder. Jag tror att det totalt är 1 200 nya lägenheter som byggs.
När jag kommer hem på kvällarna funderar jag på den där lilla lampan som lyser bakom byggplatsen och huruvida det är någon som faktiskt sover där eller inte. När jag går hemifrån på morgonen för att lämna min dotter på dagis passerar jag åtminstone fem, kanske tio, olika hus som just nu byggs. Då talar vi flerbostadshus.
Det är hus med flera hundra nya lägenheter, kanske till och med tusen, som jag går förbi. När jag går hemifrån ser jag hur det från nästan varje källare i mitt bostadsområde kommer ut byggkillar på väg till jobbet. Det är människor som bor under vedervärdiga förhållanden, och det gör de som en konsekvens av den ekonomiska brottslighet som pågår i byggbranschen just nu och varje dag.
På helgen, när jag tar en promenad, ser jag killarna, för det är nästan bara killar, som bygger byggställningar helt utan skyddsutrustning. Deras insats är deras eget liv, och det är en konsekvens av den ekonomiska brottslighet som pågår just nu i byggbranschen.
Sjysta jobb förutsätter en sjyst konkurrens. Så är det inte i dag. Systematiskt staplas underleverantörer på underleverantörer, och ofta har de inte en enda anställd. Längst ut där nere står det någon kille eller ett par killar från Tjetjenien eller Kazakstan och jobbar för 30-50 kronor i timmen och bor under vedervärdiga förhållanden.
Jag tycker inte att det är ett värdigt ett land som Sverige att ha det så. Tänk om vi i stället kom åt de där 70 miljarderna som svart arbete faktiskt handlar om. Om vi kunde få in dem, tänk vad vi skulle kunna göra i stället. Bara i byggbranschen handlar det om en tunnelbanesatsning om året, Anders Borg. Det är massor av pengar som skulle kunna skapa nya bostäder och infrastruktur. Det skulle kunna få ordning på skolan, vården och omsorgen.
Allt detta skulle vi kunna göra för de pengarna. Det som den här debatten handlar om, ingenting annat, är att sjysta jobb förutsätter en sjyst konkurrens. Och det handlar om allt det som vi skulle kunna använda pengarna till: bostäder, infrastruktur, skolan, vården och omsorgen.
I stället för att fokusera på det här väljer regeringen att sänka skatten och inte göra något åt problemen i byggbranschen och det som också branschen skriker om. Allt annat är bara dumheter. Den seriösa byggbranschen står själv upp och säger: Hjälp oss! Vi behöver hjälp att komma åt de här problemen. Ta bollen, Anders Borg!
Teres Lindberg (S):
Nu tryter argumenten - det hör man tydligt. Det är bra att finansministern vet vad som behöver göras. Däremot tror jag inte att finansministern är en riktig hejare på PBL. Jag tror till och med att jag kan betydligt mer om detta än finansministern. När vi hade gammelgamla PBL var jag faktiskt borgarråd i Stockholms stadshus.
Vi byggde då 20 000 bostäder i en enda kommun inom loppet av fyra år, och det gjorde vi trots allt byråkratiskt krångel. Det handlar om politiskt ledarskap, och det är just det ni inte visar här och nu. Det är därför det inte byggs tillräckligt med bostäder, och det är därför det inte görs något när branschen står och skriker efter åtgärder för att komma till rätta med problemen i byggbranschen. Vad är det egentligen det handlar om? Jo, det handlar om enkel månadsrapportering och personalliggare.
Det handlar om att komma till rätta med problemet att utländska företag inte behöver registrera sig här, så att man inte förrän tolv månader senare - när företaget är borta - vet att det inte är seriöst. Det handlar också om att ge skattemyndigheten rätt att utföra oannonserade skattekontroller. I dag ringer de till företaget och säger: Hej, om åtta dagar kommer vi och gör en kontroll. Vad tror du, Anders Borg, händer under de åtta dagarna? Det är klart att de rensar upp, och de rensar upp ordentligt.
Jag tycker dessutom att vi måste få till ett huvudentreprenörsansvar. Det sitter branschen just nu och förhandlar om i kollektivavtal. Det är förvisso bra, men det gör inte att vi kommer till rätta med problemen. Vi behöver ha detta generellt, och det behöver ske lagstiftningsvägen, så att man tar ansvar hela vägen ned i hela entreprenörskedjan. Förslagen finns där, och det fungerar i flera andra branscher i dag.
Jag kan inte förstå varför regeringen inte levererar generella regler som gör att vi kommer till rätta med de här problemen, när dessutom branschen skriker efter det.
Teres Lindberg (S):
Vi behandlar i dag betänkandet som rör järnvägs- och kollektivtrafikfrågor. Till att börja med vill jag instämma i det som Pia Nilsson sa i sitt anförande. Jag själv kommer i huvudsak att fokusera på kollektivtrafikfrågorna. Att åka kollektivt är smart, miljövänligt och oftast effektivt, får man väl ändå säga.
År 2014 skedde närmare 1 1⁄2 miljard påstigningar i kollektivtrafiken. Slår man ut det per dag betyder det att varje dag sker ungefär 3,9 miljoner smarta och miljövänliga handlingar. Naturligtvis måste effektiviteten i kollektivtrafiken öka, både vad gäller spår och buss.
Det handlar så klart, vilket har tagits upp mycket här i dag, om eftersatt underhåll. En trasig växel och ett försenat tåg ger konsekvenser för punktligheten och för enskildas möjligheter att hinna med nästa anslutning och därmed komma i tid till skolan, jobbet eller ett viktigt möte, eller, varför inte, till en dejt eller ett kärleksmöte.
Allt hänger ihop, och ett litet problem på ett ställe kan få oanade konsekvenser på ett annat. Kollektivtrafiken är en demokratifråga, inte minst om man ser till jämställdhet, tillgänglighet och trygghet. Kvinnor och ungdomar är de mest frekventa kollektivtrafikresenärerna.
Därför vill jag passa på att göra ett medskick till kollektivtrafikutförarna att fokusera mer på trygghetsfrågorna. Enskilda individer ska inte behöva avstå från att åka kollektivt för att de inte känner sig trygga.
Föräldrar ska inte behöva vara oroliga för att tonåringars hemresa efter ett biobesök sker med pendeltåg eller tunnelbana. Herr talman! Jag är en otålig person.
Personligen önskar jag så klart att utvecklingen skulle gå fortare när det gäller tillgängligheten, men jag tycker att vi absolut ska glädja oss åt att det faktiskt går framåt och att skillnaden mellan trafikanter med funktionsnedsättningar och övriga resenärer minskar. Utvecklingen går helt enkelt åt rätt håll. Herr talman!
Avslutningsvis vill jag uppehålla mig vid det tillkännagivande som utskottet enigt gör för att understödja kollektivtrafikbranschens mål om att fördubbla kollektivtrafiken från 2006 till 2020. Branschens mål är väldigt ambitiöst, och det är jättebra.
Konkret betyder det att antalet påstigningar 2020 ska vara 950 miljoner fler än förra året, alltså 1 420 000 000. Det är bra med ambitiösa mål. Jag vill dock understryka att branschen själv har satt upp fördubblingsmålet, och branschen har själv ansvar för det målet.
Det tillkännagivande utskottet gör innebär inte något löfte om nya pengar. Det tror jag att vi alla är överens om. Jag är dock väldigt glad över att vi har ett enigt utskott, där vi blocköverskridande har en gemensam syn på kollektivtrafiken och vikten av den.
Jag hoppas därför att vi inte heller framöver kommer att se någon regering utesluta möjligheten till särskilda kollektivtrafikkörfält i stora infrastrukturinvesteringar, som till exempel har varit fallet med Förbifart Stockholm. Den nuvarande regeringen försöker nu att rätta till detta. Kollektivtrafik är smart.
Det är miljövänligt och effektivt, och det måste ha en hög prioritet vid stora infrastrukturinvesteringar, särskilt i tätorter där det finns risk för trängsel.
Teres Lindberg (S):
Jag satt och lyssnade när Erik hade sitt replikskifte med Emma. Jag tänkte att det var tur att du inte kallade mig för Stalin, för då hade jag likt Stalin satt min tumme på Huddinge och låtit tågen åka runt. Men nu är jag inte Stalin, som tur är, så Huddingeborna kommer också fortsättningsvis att få åka tåg även om jag får råda.
När det gäller den regionala utvecklingen tror jag att vi har precis samma inställning egentligen. Det handlar om att laga efter läge. Vi har en kollektivtrafiklag i dag. Det är klart att Mälardalsborna ska få ett effektivare sätt att resa. Det är ju det som Mälab jobbar för. Jag tycker att det är ett bra arbete som pågår just nu, och vi behöver fortsätta fokusera på att fler ska kunna pendla på ett bra och effektivt sätt, i det här fallet i Mälardalsregionen.
Teres Lindberg (S):
Nu är det inte staten som driver kollektivtrafiken. Det är upp till landstingen eller den myndighet som regionalt sköter om kollektivtrafiken att styra de här frågorna. Jag är inte helt säker på att en fri konkurrens alltid leder till mer och bättre kollektivtrafik.
Jag tror att ett tydligt fokus på resenärerna och på att se till att det blir bra och effektiva lösningar är det som gör att vi också får en bättre kollektivtrafik och att fler på ett smidigt sätt kan ta sig till jobbet - att de undviker att ta bilen därför att det faktiskt går snabbare att åka kollektivt. Då behöver man fokusera, och det har man faktiskt inte gjort på kollektivtrafiken under många år, särskilt inte under de senaste två mandatperioderna.
Själv blev jag mycket glad när man i Stockholms läns landsting ungefär ett år före valet valde att helt plötsligt titta på tunnelbanan igen, som faktiskt står för nästan en fjärdedel av all kollektivtrafik i hela Sverige. Den är snabb. Den är effektiv. Den tar väldigt många människor. Och de som åker tunnelbana gillar den för att de tar sig framåt. Den drivs inte privat, utan det är fortfarande landstinget som står för den delen. Så måste det fortsätta att vara.
Oavsett vilken trafikform vi pratar om tror jag att vi kommer att få bättre kollektivtrafik för alla resenärer när man samordnar sina krafter.
Teres Lindberg (S):
Jag tackar Anders Åkesson för inlägget. Om Anders Åkesson hade gjort sin hemläxa ordentligt hade han vetat att det var val hösten 1991. Det var en socialdemokratisk infrastrukturminister som yppade detta. Jag nämnde det i sammanhanget för att jag tror att vi har svårt att föreställa oss vad tekniken kommer att erbjuda oss i framtiden. Inte nog med att vi med ganska stor sannolikhet kommer att ha förarlösa bilar.
Med den snabba uppkopplingen kanske det till och med är så att vi kommer att ha förarlösa bilar som stannar när någon sätter ned en fot på övergångsstället. Det är saker som vi har svårt att föreställa oss. Vi har svårt att se vart teknikutvecklingen för oss, precis som man 1991, oavsett vilken infrastrukturminister vi hade, hade svårt att föreställa sig var vi skulle stå år 2015.
Teres Lindberg (S):
Jag hade naturligtvis gett Erik Ottoson det beskedet om den förra regeringen hade tillsatt sin utredning i tid, så att det hade funnits ett färdigberett förslag. Men förslaget är inte färdigberett, och därför går det inte att lämna ett klart besked i frågan. Allting måste gå sin gilla gång. Det vet även de som tidigare suttit i regeringsställning och alla i den här kammaren.
Teres Lindberg (S):
Det blir lite fånigt att stå och diskutera de här frågorna på detta sätt. Att Sverige har en framstående position på it-området beror delvis på den förra regeringen, men regeringar dessförinnan har bedrivit ett framsynt arbete för att bygga ut bredband och se till att vi haft smarta och bra lösningar för den mobila uppkopplingen. Det här arbetet kommer naturligtvis att fortsätta.
Det finns inte en enda mening i er budgetmotion, som också riksdagen beslutade om, som särskiljer sig från det regeringen aviserat redan tidigare, bortsett från detta med bredbandskoordinatorerna, vilket regeringen också har tillgodosett. Det står också mycket klart och tydligt i det här ärendet. Det är en satsning på ungefär 6 miljoner. I sammanhanget är det inte särskilt mycket pengar. Det är inte heller så att det inte är någon som jobbar med bredbandskoordinatorer i dag. De finns lite här och var.
Det är en idé som är plockad utifrån goda exempel på hur man samordnat sig kring bredbandsutbyggnaden. Men konkret går det naturligtvis inte att svara, eftersom det är ett ärende som inte har varit färdigt. Det var den förra regeringen som tillsatte utredningen precis före det val där man inte blev omvald. När ärendet inte har gått sin gilla gång är det klart att det är väldigt svårt att svara på hur man ska göra rent konkret. Men det kommer. Det bereds just nu på departementet.
Det återstår att se när, men det kommer inom en ganska snar framtid.
Teres Lindberg (S):
Jag skulle vilja lyfta upp de här frågorna från ett annat perspektiv. Interpellationen och ministerns svar handlar så klart om valfrihet. Frågan är vilken valfrihet. Innan jag hamnade i Sveriges riksdag var jag kommunpolitiker i över åtta år.
Det här handlar inte direkt om kommunens, regionens eller landstingens valfrihet eller om valfriheten för dem som bor i kommunen - de som är brukare av välfärden. Det är framför allt i kommuner, landsting och regioner som uppgifter inom välfärden utförs. Det finns ett enormt behov av lokala anpassningar.
Det är något som verkligen saknas i dag. Om inte utrymmet att ge valfrihet åt alla finns är det klart att välfärden är dömd att misslyckas. Vi kan se att de senaste två mandatperioderna har privata företag inom välfärden gjort vinster på ungefär 30 miljarder, det vill säga 4 1⁄2 miljard per år. Mer konkret handlar det om totalt 11 000 sjukskötersketjänster.
Det här framgår av årsredovisningarna. Om vi dessutom lägger till räntesnurror och skatteparadis, en effekt av de privatiseringar vi har sett inom välfärden och de vinster som har tagits ut, kan vi knappast ens uppskatta hur stora summor det handlar om. Det är gigantiska summor.
Låt oss fokusera på de vinster som vi faktiskt kan se utifrån årsredovisningar från välfärdsföretag. Man pratar ofta om effektiviseringar och effektiviseringsvinster. Låt oss kalla det för effektiviseringsvinster. Då är det fortfarande enkom fråga om företagarnas marknad eftersom det är de som gör vinsterna. Det är inte så att effektiviseringarna kommer medborgarna, kommunerna, regionerna eller landstingen till del.
Det är bara ägarna av företagen som får ut vinsterna. Man tar helt enkelt ingen hänsyn alls till de lokala förutsättningarna. Men om man skulle göra det inser man att det är lokalt som planeringssvårigheterna uppstår. Vems är valfriheten? Företagens eller användarnas? I dag är den bara företagens.
Vi behöver ett system som tar hänsyn till båda delarna. Inte minst kan vi se vad som har hänt de senaste åren. JB-koncernens konkurs är ett praktiskt exempel. Dessutom visade det sig att ägarna innan konkursen gjorde stora uttag. I verkligheten hade de kanske inte ens behövt gå i konkurs.
Den verklige svartepettern var inte ägarna till företaget, utan de som stod där med svartepettern i slutändan var kommunerna. De var tvungna att fixa skolgång åt 11 000 elever. Här är det rimligt att kommunerna faktiskt får de verktyg som behövs för att göra en seriös planering av skolverksamheten. Så är det inte i dag.
Jag skulle vilja fråga statsrådet Shekarabi om utmaningarna i fråga om valfrihet. Hur ser du på utmaningarna när det gäller vinster i välfärden och valfrihet - särskilt kopplingen till vinster i välfärden?
Teres Lindberg (S):
Låt mig rikta ett stort tack till regeringen. Det var mycket bra att regeringen tillsatte samordnaren.
I riksdagen hamnar vi ofta i en diskussion om Brommas vara eller inte vara, men i förlängningen handlar det varken om Stockholm eller Bromma flygplats utan om vårt lands konkurrenskraft. Ser vi det i detta perspektiv är det inte rimligt att ha två flygplatser.
Därför är det bra att man utifrån ett tillväxtperspektiv tittar på just detta. Skandinavien har drygt 20 miljoner invånare, och Stockholm är outstanding den största staden. Regionen har nästan 2,2 miljoner invånare.
Oslo och Köpenhamn har vardera 1,2 miljoner och Helsingfors ungefär 1 miljon i befolkningsunderlag. Men om vi tittar på vilka flygplatser som är störst och har flest resenärer är det inte Stockholm. Vi kommer först på tredje plats. Både Köpenhamn och Oslo har betydligt fler resenärer än Arlanda.
Det är en stor fara för vår konkurrenskraft. Storföretagen väljer såklart att lägga sina Skandinavienkontor där det finns flest flygförbindelser. Den fjärde största, som kommer strax efter Stockholm, är Helsingfors flygplats, och den har flest långdistanslinjer av alla skandinaviska flygplatser.
Vi ligger alltså på efterkälken, och i Sveriges riksdag borde vi klara av att fokusera på den svenska konkurrenskraften. Med all respekt, fru talman, hävdar jag att riksdagen inte alla gånger är rationell. Hur kan man fatta ett beslut om att det inte ska tillsättas en samordnare som ska se över den svenska konkurrenskraften?
Denna församlings viktigaste uppdrag varje dag borde vara att se till att vårt land kan stå starkt i den internationella och skandinaviska konkurrensen. Därför måste vi ha en flygplats som står sig väl vid en jämförelse, men det har vi inte i dag. Arlanda faller gång på gång.
I stället hamnar vi i denna sal i en diskussion om huruvida vi ska ha snabba och bekväma transporter till och från Sveriges riksdag. Men det är inte det som det handlar om. Det går lika snabbt och smidigt att ta sig till och från Arlanda. Diskussionen om peaktider är i det närmaste fånig. Det handlar om tio minuter. Förskjuter vi peaktiden och lägger den på 20 minuter i stället skulle vi klara att fylla den utan problem.
Utifrån peakdiskussionen är det i dag inget större problem att flytta över flyget från Bromma till Arlanda. Det vi borde fokusera på är inte Brommas vara eller inte vara, utan det är Sveriges konkurrenskraft, hur vi står internationellt och hur vi ska klara oss i framtiden. Gör vi inte det kan vi lägga ned de andra diskussionerna om hur vi ska skapa jobb och nya arbetstillfällen i vårt land.
Teres Lindberg (S):
Jag har ett förtydligande när det gäller peaktiderna. Det är 10-15 minuter då peaken är full. Om man i stället får flyga fem eller tio minuter tidigare eller senare tror jag inte att det spelar så stor roll. Detta behöver inte betyda en övernattning i Stockholm om man flyger över dagen. Jag vill att det ska stå väldigt klart. Därav tycker jag att den här diskussionen blir lite fånig.
Jag vill ge ett perspektiv på vad de här frågorna handlar om. När vi pratar om Sveriges konkurrenskraft och våra tillväxtmöjligheter går det inte att blunda för att huvudstaden Stockholm är tillväxtmotorn. Om det inte går bra för Stockholm går det inte heller bra för resten av landet. Jag tror inte att jag som stockholmare är ensam om att säga det, utan de flesta både i Sveriges riksdag och i vårt land är beredda att skriva under på detta.
När internationella institut tittar på vad det är för tillväxtproblem som finns i Stockholm handlar det om två saker. Det ena är att man inte har en sammanknuten arbetsmarknadsregion, och det gäller främst resor med flyg, tåg och andra transportsätt. Det andra, och kanske allra viktigaste, är bostadsbristen.
De här frågorna hänger ihop, vare sig vi vill eller inte och oavsett vad vi tycker om Brommaflyget. Den uppgradering som man har gjort av Bromma flygplats till en 2C-flygplats har lagt ett byggförbud på väldigt stora delar av både Stockholms kommun och kranskommunerna runt omkring, där man inte längre heller får bygga på höjden.
Det är väldigt många byggprojekt som står still just nu och som inte kommer att kunna genomföras på grund av utvecklingen, uppgraderingen och det utökade flyget på Bromma. Frågorna hänger ihop. I slutänden är det vi i Sverige som förlorar i konkurrenskraft gentemot andra länder.