Jan Lindholm (MP):
Jag tycker att det är jätteintressant att ministern tar upp kunskapsläget. Hur mycket måste vi forska fram själva i Sverige? Borde vi inte kunna titta i omvärlden? Det här finns på många områden. Jag vet att det finns behandlingar som anses vara evidensbaserade i Tyskland men som man inte får bedriva i Sverige. Likadant finns vid en jämförelse mellan Finland och Sverige, och Sverige och USA, på en del områden behandlingar som är helt okej att bedriva där.
Jag roade mig med att titta på den myndighet som kanske motsvarar Socialstyrelsen, fastän de har lite olika strukturer. I USA har man någonting som kallas för United States Environmental Protection Agency som arbetar med det som är någon sorts mellanting mellan sociala hänsyn och miljöhänsyn. På dess hemsida presenterar man den kunskap som anses vara evidensbaserad i USA. Där säger man att detta med att andas in toxiner från stachybotrys är mycket väl känt.
Man räknar upp ett antal olika diagnoser där cancer är en, och man specificerar även levercancer som ett problem. Jag tycker att det är lite jobbigt som politiker ibland. Jag slåss ofta mot myndigheter där man hävdar någon sorts svensk egen patent på kunskap när det finns i resten av världen.
Man har på amerikanska federala hemsidor presenterar material för den amerikanska medborgaren där han kan gå in och titta vad han ska vara försiktig med, vilka risker som finns och vilken kunskap som finns. Varför har vi inte det hos våra statliga myndigheter? Jag tycker att försiktighetsprincipen och att förebygga är jätteviktigt. Jag brukar ibland säga att Miljöpartiet är det enda seriösa skattesänkarpartiet.
Vi är de enda som riktigt på allvar pratar om att förebygga. Om man ska sänka skatten måste man först se till att den kostnad som dessa skattepengar ska användas till sjunker. Det kan man i det här fallet göra genom att förebygga och se till att vi inte vistas i de lokalerna. Annars bygger man när man sänker skatten egentligen bara upp en skuld någonstans. Det kan vara i pengar om man lånar till verksamheten.
Men det kan också vara ett berg i form av ett växande vårdbehov, ett vårdunderskott eller andra typer av underhållsunderskott i samhället som är baksidan av skattesänkningen. Om man menar allvar med detta måste man gå till roten och försöka förebygga. Det finns nu en strid i det svenska vetenskapssamhället. Det vet jag.
Jag tycker som politiker att man måste se sig om i världen och se vad man säger utanför Sverige och kunna använda det som underlag. Man måste våga vara lite tuff som politiker, sticka ut hakan och säga: Här ska banne mig försiktighetsprincipen räcka. Att man inte blir enig i det svenska vetenskapssamhället ska inte vara ett hinder för politiska beslut. Skadesanerare från olika företag gör undersökningar.
Jag ska inte nämna några vid namn, men det finns ett flertal olika företag som gör undersökningar av våra byggnader - speciellt i samband med att de byter ägare. Det tråkiga i sammanhanget är att hyresfastigheter inte så ofta byter ägare, och därför är kunskaperna rätt dåliga där.
Man kan ändå dra slutsatsen att i vissa bestånd - förutom skolor med en siffra på 40 procent - är det inte ovanligt att hamna mellan 20 och 30 procent. I vissa områden har kanske 8 procent av husen den typen att brister som gör att fukthalterna är så höga att det blir denna påväxt av mögel som leder till dessa problem.
Jag är glad för redovisningen av att ambitionen finns hos regeringen, men jag skulle vilja se en tydligare riktning mot problemen med inomhusluft, att våga styra åt mer kunskap där och kanske ta hänsyn till kunskap från resten av världen.