Stina Bergström (MP):
Det är oerhört glädjande att vi i dag har en majoritet i riksdagen för en lagstiftning om mobilanvändning i bil. Det är inte en dag för tidigt. Sverige kommer att bli det sista av EU:s länder som inför en sådan lagstiftning. Även vårt grannland Norge har förbjudit mobilprat utan handsfree och sms:ande bakom ratten.
Det här är en fråga som Miljöpartiet har drivit länge, och motionen Regler kring mobilanvändning i bil var en av de första motionerna jag skrev när jag kom in i riksdagen. Vi är många som har varit med om farliga situationer i trafiken där mobilpratande eller sms:ande förare har varit inblandade. Att förbjuda trafikfarlig mobilanvändning är en viktig signal till alla förare.
Inget samtal och inget sms kan vara så viktigt att det är värt att riskera en annan människas liv. Det säger sig självt att det finns stora risker med att ägna sig åt annat än att titta på körbanan när man kör bil. En allt viktigare orsak till bristande koncentration är just mobilanvändning, detta att vi sitter och pratar och sms:ar bakom ratten.
Den samlade forskningen menar att vi blir sämre bilförare när vi samtidigt håller på med mobilen. Vi reagerar långsammare, får tunnelseende, missar vägmärken och annan trafikinformation och gör större och kraftigare rattrörelser. Att skriva och skicka sms är det som i särklass ökar olycksrisken allra mest.
Sedan kan man ha olika synpunkter på vad forskningen har kommit fram till, men det finns forskning som visar att olycksrisken blir 23 gånger större. En mobilknappande bilförare är lika farlig som en rattfull förare. Herr talman! I regeringens skrivelse i det här ärendet redovisas forskningen från VTI.
VTI har dragit slutsatsen att det inte finns någonting som visar att samtal i handsfree skulle vara mindre farligt än samtal i en handhållen telefon. Samtidigt finns det annan forskning som visar att risken för en trafikolycka minskar om man har handsfree.
Det är många länder som i dag har en lagstiftning som tillåter samtal i handsfree men förbjuder samtal med handhållen telefon, inklusive sms. Vi i Miljöpartiet anser att det i grunden finns fog för ett totalförbud mot mobilsamtal och sms:ande, i synnerhet i tätorter. Det är så pass farligt.
Men vi ser också att det finns en större acceptans i opinionen för ett förbud då mobilsamtal med handsfree undantas. Enligt en Sifoundersökning anser 32 procent av svenskarna att all mobilanvändning under bilkörning bör förbjudas, medan det är 45 procent som är positiva till ett förbud där man tillåter handsfree.
Sammantaget ger detta en överväldigande majoritet, hela 77 procent av svenska folket är för någon typ av förbud. Även Motormännens Riksförbund och NTF har förespråkat ett förbud mot användning av mobiltelefoner med undantag för samtal med hjälp av handsfree. Herr talman! Därför har vi i Miljöpartiet landat i att vi vill ha ett förbud mot mobilanvändning utan handsfree under bilkörning.
Det inkluderar även all kommunikation med sms och annan trafikfarlig mobilanvändning. Jag tycker att ett sådant förbud rimligtvis borde vara en självklarhet för alla politiska partier som tar nollvisionens målsättning på allvar, det vill säga att allt ska göras för att minska risken för att människor dödas eller skadas allvarligt i trafiken.
Jag vill yrka bifall till utskottets ställningstagande under punkten Kommunikationsutrustning i fordon i det här betänkandet. Herr talman! Varje år skadas och dödas över 3 000 fotgängare och cyklister i kollisioner med bilar.
En tredjedel av de omkomna i trafiken är oskyddade trafikanter trots att de bara står för 5 procent av färdsträckan. Det är alltså nio gånger så farligt att gå och cykla som att sätta sig i bilen. Medan antalet dödade och skadade bilister minskar år för år, ökar olyckorna bland dem som går och cyklar i våra tätorter. En utsatt grupp är de äldre.
Äldre människor skadas också allvarligare när de blir påkörda. Vi blir skörare när vi blir äldre. När olyckan är framme, när cyklisten, barnet eller mannen med rullatorn dyker upp framför motorhuven, är det framför allt en sak som bestämmer om du som bilförare ska orsaka skrubbsår eller ett förlorat liv, och det är hastigheten.
Risken för att en människa som blir påkörd av en bil dör är mycket hög vid 50 kilometer i timmen men liten vid hastigheter under 30 kilometer i timmen. Det har varit känt bland trafikplanerare sedan 90-talet.
Det är med vetskap om detta som många kloka kommunpolitiker i vårt land redan har sänkt hastigheterna i städer och tätorter från 50 till 30 kilometer i timmen. En forskargrupp vid Lunds tekniska högskola har sammanställt och analyserat de senaste årens forskning om hastigheter och hållbarhet.
De har också analyserat fotgängarolyckor, och de är tydliga: Bilar ska inte köra fortare än 30 kilometer i timmen i städer och tätorter. En bilist som kör 30 kilometer i timmen kan samspela med gående och cyklande på ett helt annat sätt än den som kör fortare.
Bilisterna väjer spontant för cyklisterna, kör i ett jämnare tempo och tar också mindre plats eftersom de behöver kortare avstånd mellan varandra. Bullret minskar, och även utsläppen blir lägre. Lägre hastigheter leder kort sagt till en stad att både överleva i och leva i. Miljöpartiet tar fasta på forskningen.
Vi vill att bashastigheten i tätorterna ska sänkas till 30 kilometer i timmen. Vi har inspirerats av städer i Sverige och i Europa som har gått före. Vi vill skapa trygga städer för våra barn, våra gamla föräldrar och oss själva.
Vi vill skapa städer att leva i, inte bara köra bil i. Därför blev vi förvånade och oroliga när Trafikverket för snart ett år sedan presenterade sitt förslag om ny bashastighet i landets tätorter och föreslog 40 kilometer, inte 30.
Vi blev förvånade eftersom Trafikverket i sin handbok Rätt fart i staden - hastighetsnivåer i en attraktiv stad , som många kommuner använder i sitt planeringsarbete, förespråkar just 30 kilometer i timmen. Varför har Trafikverket ändrat sig, kan man fråga sig. Vad är det som har hänt?
När jag läser Trafikverkets slutrapport Utvärdering av nya hastighetsgränser , som ligger till underlag för deras beslut, hittar jag förklaringen. Där står bland annat att "det bedöms . vara större acceptans för 40 än 30 km/tim som bashastighet hos trafikanter och myndigheter.
Detta indikerar bland annat de intervjuer som genomförts med brukare av trafikjuridik på kommuner, länsstyrelser, Trafikverket och polisen." En stilla undran: Är det någon som har intervjuat cyklisten, barnet, mannen med rollatorn för att höra vilken acceptans de har? Var finns de i Trafikverkets utredning? Herr talman!
Regeringen har valt att lägga locket på och inte fatta något beslut i fråga om nya hastigheter i tätorten. Om man ska tolka det positivt, och det väljer jag att göra, kan man tolka det som att Trafikverket fått bakläxa.
Trafikverket har tolkat frågan enligt följande; jag läser från betänkandet: "Om frågan om att införa en ny bashastighet aktualiseras vid ett senare tillfälle är det enligt Trafikverket rimligt att både förslaget och motiven till förslaget ses över på nytt." Jag hoppas att Trafikverket då vidgar intervjugruppen.
Fram till dess tänker jag och Miljöpartiet fortsätta att driva det enda rätta, att 30 kilometer i timmen, inte 50 och inte 40, ska vara den bashastighet som gäller i tätorten. Bilen har alltför länge varit styrande i vår stadsplanering. Nu är det hög tid att bilen anpassas efter människan i stället för tvärtom.
Det är dags att skapa städer där bilar, cyklar och gående samsas jämlikt om utrymmet och bilens hastighet anpassas till de gående. I sådana städer vågar vi låta våra barn gå och cykla själva till skolan. I sådana städer kan de äldre promenera säkert. Med 30 kilometer får vi en mänskligare stad, en stad att leva i. Fru talman!
Självklart står jag bakom Miljöpartiets samtliga reservationer, men för tids vinnande vill jag yrka bifall till reservation 3 om bashastigheter i tätorter.