Richard Jomshof (SD):
Jag vill inleda med att säga att Sverigedemokraterna välkomnar den nya vapenamnestin, även om vi inte tror att den kommer att bidra med speciellt mycket. Vi tror inte att vapenamnestin kommer att förändra antalet illegala vapen ute i samhället nämnvärt. Vi hade i stället gärna sett fler långsiktiga och kraftfulla förslag. Jag tänker framför allt på en straffskärpning för vapenbrott.
Jag vet att fler delar den åsikten, vilket är bra. Vi vill också göra det lättare att använda telefonavlyssning mot organiserade brottslingar och få ett återupprättat gränsskydd. Inte minst det sistnämnda är viktigt. Annars blir det mycket svårt att hindra inflödet av illegala vapen i landet. Det är för övrigt förslag som Sverigedemokraterna har lagt fram vid flera tillfällen tidigare i riksdagen.
Vi kunde i fjol läsa att Rikspolisstyrelsen anser att användningen av enhandsvapen och helautomatiska vapen i kriminella sammanhang utgör ett stort och växande problem. Enligt myndigheten har andelen våldsbrott med dödlig utgång då skjutvapen använts ökat.
Vidare menar man att mord och väpnade uppgörelser i kriminella miljöer på senare tid kommit att utgöra ett sådant problem att situationen kan betecknas som akut. Rikspolisstyrelsen har därför förordat att straffet för grovt vapenbrott ska höjas till fängelse i minst två år. Speciellt för brott som avser enhandsvapen eller helautomatiska vapen har man också förordat höjt maxstraff till fängelse i sex år.
Herr talman! Om vi ska få ett samhälle fritt från illegala vapen och kriminella skjutningar räcker det inte med ytterligare en vapenamnesti. Därför föreslår Sverigedemokraterna - helt i linje med Rikspolisstyrelsens förslag - en skärpning av straffskalan för grovt vapenbrott. Genom att införa en skärpning av straffskalan gör vi det mer kännbart för den som handskas med illegala vapen och döms för grovt vapenbrott.
Vi menar att det är dags för regeringen och allianspartierna att vidta konkreta åtgärder för att ta itu med de problem som Rikspolisstyrelsen betecknar som akuta. Det är dessutom av största vikt att samhället sänder ut tydliga signaler att det är mycket riskfyllt och därmed också mycket kostsamt att befatta sig med illegala skjutvapen. Herr talman!
I propositionen gör regeringen klart att vapen som lämnas in under amnestin ska skrotas, destrueras, såvida de inte besitter ett värde för ett museum eller Statens kriminaltekniska laboratorium. Regeringen menar att det vore fel att låta inlämnade vapen komma ut i samhället när syftet med amnestin är att minska antalet vapen i omlopp. Detta synsätt har dock remissinstanserna Jägarnas Riksförbund och Svenska Mångkampsförbundet vänt sig emot.
De föreslår i stället att det införs en ordning där vapen överlåts till samlare i stället för att skrotas. Jag är benägen att hålla med dem. Jag skulle hellre se att vapnen, i de fall det är möjligt, ställs ut på auktion. Och jag menar faktiskt att det finns en del goda skäl för det. För det första är syftet med vapenamnestin att minska antalet illegala vapen i samhället.
Att sälja vissa inlämnade vapen till samlare eller vapenbrukare rör legal vapenförsäljning. Vi vet att de flesta illegala vapen som används av kriminella har blivit insmugglade, inte minst från Balkan. Vi vet också att de flesta vapen som lämnas in under vapenamnestier är, för att citera Citypolisens vapengrupp, "mest gamla bössor som stått i garderober, sånt som folk ärvt i släkten".
Att auktionera ut gamla bössor kommer således knappast att öka antalet skjutningar i exempelvis Malmö - ett exempel av många. För det andra kan en utauktionering vara ett bra sätt för staten att vända vapenamnestin från en kostnad till en vinst, detta samtidigt som mängden illegala vapen minskar, auktionssamlare, förmodar jag, blir glada och ett stycke kulturhistoria bevaras.
Bara för att ett vapen inte anses ha ett kulturhistoriskt värde i dag finns det ingenting som säger att det inte kan ha det i morgon. Herr talman! Jag vill säga något kort också om laserpekare. Jag förmodar att de flesta vet att laserstrålning används i dag inom många samhällsområden, inte minst vid medicinska behandlingar och mätningar av luftföroreningar och så vidare.
Vi vet också att en del lasrar är mycket starka och kan ge bestående syn- och brännskador vid felaktig användning. På senare år har man tyvärr allt oftare kunnat läsa om hur starka gröna lasrar använts för att skada andra människor. Strålsäkerhetsmyndigheten beskriver utvecklingen enligt följande.
"Det har blivit allt lättare att få tag på starka laserpekare - laserpekare som ibland har styrkor över hundra milliwatt. I takt med att tillgången har ökat har också missbruket av laserpekare ökat: De används för att trakassera bland andra privatpersoner, poliser och piloter. Den som blir belyst med laser kan drabbas av bestående ögonskador, till exempel bli blind. När exempelvis bilförare bländas kan det leda till allvarliga olyckor."
Med anledning av vad som framförs av Strålsäkerhetsmyndigheten menar jag att vi bör vapenklassa lättburna lasrar som har sådan effekt att de kan användas för att skada andra människor. På så sätt kommer införsel, försäljning och innehav av dessa farliga lasrar att försvåras avsevärt, samtidigt som missbruket förhoppningsvis också kommer att minska drastiskt, kanske mest på längre sikt.
Laserpekare har det lagliga ändamålet att peka med på objekt, exempelvis en undervisningstavla. Då är de väldigt bra - jag har själv använt sådana. Men till detta behöver man inte de starka pekarna, utan för det ändamålet duger definitivt de mindre starka laserpekarna alldeles utmärkt.
Köper man en obefogat stark laser och dessutom skjuter någon i ögonen med den eller, som vissa har roat sig med, skjuter mot plan som till exempel ska landa på Bromma kan man inte ha annat än uppsåt eller likgiltighetsuppsåt att skada någon mycket allvarligt för resten av livet.
Jag vill avsluta med att yrka bifall till reservationerna 2, 5 och 8 i betänkandet.