Per Lodenius (C):
Även om det regnar i Stockholm i dag har det varit några riktigt härliga vårdagar - eller ska vi kanske kalla dem försommardagar - i stora delar av vårt land. Det märktes också i helgen, då jag mötte några riktigt fina gamla bilar på vägarna, bland annat en MGB från sent 60-tal. Det var några vackra rörliga kulturarv, som förgyllde min och säkert flera andras dag. Stort tack till er okända som luftade era ögonstenar i helgen, så att vi andra fick ta del av dem.
Jag vill också passa på att tipsa er som kanske missade alla gamla fordon som var ute i helgen: Den 6 juni, på vår nationaldag, arrangeras Motorhistoriska dagen, med evenemang över hela landet. Dessa evenemang är tillägnade det rörliga kulturarvet, som engagerar många i vårt land. Det kan handla om en moped, om en traktor eller kanske om den där bilen man drömde om som barn. Det kan vara ett ånglok eller ett flygplan av historiskt värde.
Det kan vara en segelskuta från förra sekelskiftet, då 1800-talet blev 1900-tal, eller en plastbåt från 1970-talet. Det gemensamma är att det rör sig om fordon som har brukats och som har transporterat människor och gods runt om i vårt land. Det rör sig om historiebärare från en tid då vårt samhälle blev allt mer mobilt.
Varje helg och nästan varje vardagskväll under den ljusa årstiden finns det evenemang runt om i vårt land där det rörliga kulturarvet uppmärksammas och - inte minst - används. Det är många som lägger en stor del av sin fritid på att bevara dessa klenoder för eftervärlden. Det är ideella krafter som renoverar bilar, båtar och flygplan och som driver museijärnvägar och museer för dessa klenoder. Samtidigt skapar detta jobb och företagande på många sätt.
Det handlar till exempel om försäljning av reservdelar, om mekaniker, verkstäder och båtvarv med specialistkunskaper och om besöksmål som genererar handel, restaurangbesök och hotellövernattningar. Allt detta skapas ofta på mindre orter och på landsbygden. Förutom det viktiga bevarandet av det rörliga kulturarvet är det också en del av en levande landsbygd och en möjlighet för hela landet att leva. Men det här arbetet har inte alltid fått den uppskattning som det är värt.
Det finns fall där politiska beslut och myndigheters tolkningar av regelverk har varit hinder och där till och med kulturarvsföremål gått förlorade. För att det rörliga kulturarvet ska bevaras behöver det också brukas och utvecklas. Det rörliga kulturarvet måste ses och erkännas som den naturliga och självklara del av kulturarvsmiljön och vårt gemensamma kulturarv som det är. Detta är en del av vår historia som skulle försvinna om inte alla ideella krafter fanns.
Därför är det nu otroligt viktigt att regeringen lyssnar till det tillkännagivande som kulturutskottet föreslår att riksdagen riktar om att skyndsamt ta fram en lagstiftning som slår fast myndigheters skyldigheter och ansvar för historiska transportmedel till lands, till sjöss och i luften. Syftet är att de i sin myndighetsutövning ska kunna säkerställa att det rörliga kulturarvet inte - avsiktligt eller oavsiktligt - hindras att brukas och att det inte skadas eller rent av destrueras. Herr talman!
Det är viktigt att bevara kulturarvet, men det är också viktigt att bevara kompetensen kring kulturarvet. Kunskap tar tid att bygga upp och kan lätt riskeras vid exempelvis sammanslagning av museer. Därför är det nu av största vikt att regeringen lyssnar till kulturutskottets tillkännagivande om att regeringen bör bejaka varje museums särart utifrån dess samlingar och museernas uppgift att tillgängliggöra samlingarna. Det finns drygt 1 700 museer i Sverige.
Många av dessa är såklart ideellt eller privat drivna. Museerna i vårt land lockar nästan 27 miljoner besökare varje år, samtidigt som de sysselsätter runt 6 000 årsarbetskrafter och genererar omkring 5 1⁄2 miljard kronor i intäkter.
Det visar på att ett museum kan vara viktigt för en kommuns arbetsmarknad, företagande och ekonomi genom att de besökare som kommer från andra delar av Sverige, och ibland också från andra delar av världen, vid sitt besök också både äter, handlar och kanske övernattar på orten. Det gör att museerna är en viktig komponent för den växande besöksindustrin. Det finns flera museer och platser i vårt land som förknippas med och tillägnas såväl nationellt som internationellt kända personer.
Alfred Nobel och Nobelpriset är ett av flera tydliga exempel på att en internationellt berömd person kan kopplas historiskt till en specifik plats i vårt land, i det här fallet Björkborn i Karlskoga. Ändå förknippar nog de flesta internationella besökare Nobel med Stockholms stad.
Och Stockholm har absolut en viktig roll i Alfred Nobels och inte minst Nobelprisets historia, men staten bör i detta sammanhang ha ett ansvar att också visa på hela historien, där Björkborn och Karlskoga är en mycket viktig del. Det statliga ansvaret för kulturarvet och vår historia får inte stanna vid Stockholms stadsgräns. Vi är ett land med många internationellt stora namn. Förutom Nobel kan jag exempelvis nämna Astrid Lindgren, Ingmar Bergman och Selma Lagerlöf, bara för att nämna några.
De är personer som representerar kulturarv som vi ska vara stolta över och som också kan manifesteras på olika platser i vårt land som är djupt förknippade med personen - platser som ligger utanför vår huvudstad. Herr talman! Museerna har en viktig roll för bildningen. Det handlar om att om vi inte kan vår historia blir det svårt att förstå vår nutid och tolka vår framtid.
När jag jobbade som lärare i gymnasiesärskolan i Norrtälje var besök på både dåvarande Roslagsmuseet och Konsthallen viktiga delar av min undervisning. I dag kan jag se att det kunde ha varit ett än djupare samarbete mellan skolan, min undervisning och dessa institutioner. I ett större perspektiv kan jag se behovet av en politik som förstärker och förtydligar kopplingen mellan historieundervisningen i skolan och museernas arbete.
Det finns ett tydligt behov av att utreda hur samarbetet mellan museernas verksamheter och undervisningen i skolan kan stärkas. Herr talman! I dag ligger mycket av den nationella expertisen inom kulturområdet i stort i storstäder och kanske främst i huvudstaden. Vi missar massor av den talang och kreativitet som finns ute i landet och som borde komma fler till del, och det tycker inte vi är hållbart.
I stället vill vi i Centerpartiet hitta en modell som gör att vi lyfter fram spetskompetens där den finns på olika platser runt omkring i landet, och det bör ske i samverkan mellan regionerna och staten. Vi har föreslagit en ny modell för den nationella kulturpolitiken i stort. Det handlar om att bygga vidare på de tankar som gjort samverkansmodellen så framgångsrik och göra en liknande modell för den nationella nivån.
Samtidigt behöver de statliga kulturinstitutionerna, som våra statliga museer och deras verksamheter, göras mer tillgängliga över hela landet. Det kan ske genom att digitalt tillgängliggöra samlingarna och genom goda villkor för utlåning av föremål. Men det kan också handla om att institutionerna, museerna, får i uppdrag att sammanställa utställningar som kan turnera runt om i landet.
Varför till exempel inte ordna föreläsningar och utställningar anpassade för bygdegårdar, nykterhetsloger och Folkets Hus? Vi måste hitta sätt som kan ge fler möjlighet att ta del av museernas samlingar och kompetens, samtidigt som det också skulle ge många andra fördelar. Exempelvis skulle man kunna använda sig av skolor liksom andra kommunala institutioner, som då får större möjlighet att ta del av kulturarvet och historien.
Därför bör man också se över möjligheten att förlägga statliga museers mer permanenta verksamheter till fler platser i landet. Det skulle vara ett bättre sätt att göra vårt kulturarv tillgängligt för fler än exempelvis fri entré för vuxna på museerna i Stockholm stad. Med detta, herr talman, vill jag avsluta med att jag står bakom samtliga Alliansens gemensamma reservationer, men jag väljer för tids vinnande att yrka bifall endast till reservation nr 6.