Per Ramhorn (SD):
Tack, statsrådet Lena Hallengren, för svaret! Som jag sa tidigare är det väl känt att den svenska sjukvårdens största problem är den bristande tillgängligheten. Köerna till planerad vård har växt sedan 2012, alltså även innan den nuvarande regeringen tillträde. Att inte få vård i tid är allvarligt och kan orsaka mycket lidande.
Det kan förvärra sjukdomen och få allt större konsekvenser för patienterna. I vissa fall kan en försenad diagnos och behandling leda till livshotande tillstånd och för tidig död. Här blir alla förlorare: patienterna, närstående, sjukvården och samhället i stort. Regioner har varit att skyldiga att leva upp till den nationella vårdgarantin, som har varit lag sedan 2010. I praktiken har den fungerat rätt dåligt.
Köerna till planerad vård är betydligt längre nu än när lagen infördes. En vårdgaranti som inte fungerar skapar frustration och falska förhoppningar. Den första frågan, som jag har ställt mig länge, blir: Är det dags att förändra den nuvarande vårdgarantin eller till och med skrota den och bygga upp något nytt? Ja, kanske. Jag tror det. Något måste man göra.
Den andra frågan, som jag har ställt mig många gånger, blir: Är det omöjligt med en sjukvård utan köer? Nej, det är det inte. Det räcker att åka över sundet till Danmark. Där ser man en helt annan tillgänglighet till planerad vård. I korthet fungerar deras sjukvårdssystem så att patienterna själva kan välja sjukhus för behandling och utredning.
I det valet ingår offentliga sjukhus och privata sjukhus som regionerna har avtal med. Utredning och behandling ska ske inom 30 plus 30 dagar. Vid cancer, till exempel prostatacancer som vi pratar om nu, gäller en kortare maximal väntetid. Om detta inte kan uppfyllas ska patienternas hemregion hjälpa dem till ett annat lämpligt sjukhus, precis som man gör i Sverige.
Om det inte skulle finnas ledig kapacitet där träder det så kallade utvidgade sjukhusvalet i kraft. Det omfattar privata sjukhus i Danmark men också sjukhus i utlandet som man har avtal med. Det danska sjukvårdssystemet har inneburit kortare väntetider, till och med bland de kortaste i Europa.
Danmark har byggt upp ett sjukvårdssystem som är snabbt och effektivt, som håller hög kvalitet och som har starka patienträttigheter så att man får betald vård, kanske privat när den offentliga vården inte kan leverera i tid. Danmark är i många avseenden ett föregångsland när det gäller sjukvård, även cancervård.
Det var därifrån som vi i Sverige fick inspiration till exempelvis de standardiserade vårdförloppen, och vi kan säkert hitta fler bra idéer där. I slutändan handlar detta om trovärdigheten hos samhällskontraktet. Medborgarna ska betala skatt och följa gällande lagar, men då måste också samhället och staten följa de lagar och regler som gäller för dem, till exempel vårdgarantin i hälso- och sjukvårdslagen.
Det som gör mig riktigt orolig är hur vårdköerna kommer att bli med den växande vårdskuld som vi nu har på grund av pandemin. Kommer ännu fler patienter, bland annat cancerpatienter, att hamna i de kroniskt långa vårdköerna? Hur kommer tilltron till det svenska sjukvårdssystemet att bli då, om allt fler får vänta allt längre?
Jag är helt övertygad om att varken statsrådet eller jag vill se en sådan utveckling.