Lennart Pettersson (C):
När man läser igenom både motionerna och betänkandet om namnlagen inser man ganska snabbt två saker. Den ena är att det finns brister som behöver rättas till, och den andra är att det är oerhört komplexa frågor. Att regeringen nu har lämnat utredningsdirektiv för att se över lagstiftningen ur ett internationellt perspektiv är bra, men det har också aviserats direktiv till en total översyn av namnlagen senare i vår. Detta är både bra och nödvändigt.
Jag utgår ifrån att utredningen kommer att ta tid - ju fortare den kommer i gång, desto bättre. Det finns dock vissa delar som möjligen skulle kunna läggas i ett delbetänkande och då utmynna i ett tidigare beslut. Det jag tänker mest på är mellannamn och efternamn inom familjer. Jag skulle kunna göra det så enkelt för mig som att påstå att begreppet mellannamn kan försvinna.
Eftersom ursprunget alltid är ett efternamn, låt oss då använda detta framöver. Varför ska inte alla i en familj kunna ha samma "dubbelefternamn"? Ibland känner man att lagen inte riktigt hänger med, och så är det i det här fallet. Däremot får det kanske vara en begränsning på två efternamn så att vi inte får för många Andersson och Pettersson och Lundström hos en och samma person. Herr talman!
Det är i huvudsak två andra frågor som tas upp i motionerna. Det är när i tid ett namnbyte får ske i samband med att någon byter kön och frågan om könsneutrala namn. Jag börjar med den senare. Det känns något märkligt att framför allt Vänsterpartiet, som i nästan alla andra sammanhang vill begränsa den personliga friheten, tycker att just när det gäller namn ska det vara fritt fram. Det finns kvinnliga namn, och det finns manliga namn.
Sedan finns det några som kan användas av båda könen. Dessa kan dock vara lite varierande i olika länder. Jag kan inte se att denna fråga skulle vara så stor och att det skulle vara så stora fördelar med könsneutrala namn att det finns behov av en lagändring. Det finns trots allt en kulturtradition som har sitt ursprung långt tillbaka i tiden, och detta ska vi känna en respekt för.
Tidpunkt för namnbyte i processen vid ett könsbyte är den kanske svåraste frågan. Jag har stor respekt för den enskilde personen som är berörd, men det finns också en annan faktor att beakta, och det är alla andra som på olika sätt möter vederbörande i vardagen.
I och med att man inte själv har tolkningsföreträde i en situation är jag inte övertygad om att det enbart är av godo att byta namn i ett tidigare skede av processen när någon byter kön. På vilket sätt uppfattar andra det? Kan det uppstå tvivel om ifall legitimation och identitet är korrekta och misstankar om förfalskningar?
Likaså är det inte bara att utplåna gamla data och utfärda nya handlingar. Om någon som en gång har skrivit under betyg eller dylikt inte finns längre, hur ska man då lösa det? Kan det ha någon betydelse rent statistiskt och vetenskapligt om man gör retroaktiva förändringar?
Jag har inget svar på frågorna utan nöjer mig med att konstatera att när ett namnbyte än sker, också i retroaktiviteten, är det svårt att hitta den optimala lösningen. Detta är dock sådana frågor som en kommande utredning får söka svaren på. I avvaktan på densamma finns det dock ingen anledning att göra ett tillkännagivande, utan jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer.