Carina Hägg (S):
Det är en mycket angelägen interpellationsdebatt vi har här i dag. Även om jag uppskattar att föra en debatt med statsrådet Nyamko Sabuni beklagar jag att inte finansministern kunde dröja sig kvar i salen tills den här debatten var avslutad och att han inte heller ville delta i debatten. Jag tror att också finansministern borde ha deltagit i den här debatten. Jag tror att det är bra att statsrådet Sabuni deltar, men vi måste inkludera fler i den här frågan.
Vi måste våga utmana områden som av tradition inte har varit könsblandade, som kanske därför inte heller har tagit till sig kvinnliga perspektiv, fått en bredd i de frågor som berör dem, som inte känt att man ska ta ett ansvar. Det här handlar om Finansdepartementet. Det handlar om Anders Borg som i dag är finansminister.
Det handlar om finansutskottet, där jag förväntar mig att framdeles få se både ordförande Attefall och vice ordförande Nuder ta del i den här debatten. Det kan inte vara så att de som har hand om pengarna ska känna att de opåtalat kan stå utanför den här viktiga debatten. Det är klart att det här handlar om mänskliga rättigheter i grunden. Men för att åstadkomma mänskliga rättigheter måste man också ta ett helhetsgrepp.
Man måste titta på de samhällsekonomiska kostnaderna och ställa dem mot vad vi är beredda att tillsammans avsätta för att förebygga och beivra våldet, stötta och skydda kvinnor som är utsatta för våld och barn som drabbas indirekt eller kanske till och med ibland direkt av mäns våld mot kvinnor. Jag tror att vi måste vara otraditionella. Nu har handlingsplanen kommit.
Den är ett svar på Europarådets förväntningar under det här året och innehåller väldigt mycket som jag välkomnar. Men det statsrådet tar upp angående kostnader vill jag inte ta upp här i dag. Det får vi möjlighet att återkomma till. Jag har inte kunnat reda ut de här siffrorna på något sätt. Före debatten har man inte från departementet kunnat reda ut fördelningen av pengarna, om det är nya pengar eller om det är pengar som kommer igen i en ny sorts redovisning.
Jag avstår från att gå in i den debatten tills jag får ett underlag som jag kan debattera utifrån. Jag menar att Sverige har ett förtroende. Det finns en förväntan. Nyamko Sabuni talar om CSW. Det är bra att man där tar upp jämställdhetsarbetet och hur det finansieras. Förra året fokuserade man också på ekonomiska frågor. Men hur ska just det som gäller våldet mot kvinnor finansieras?
Vad kostar detta våld samhället, och vad är det internationella samfundet berett att prioritera när det gäller de här frågorna? Vad är EU berett att göra? Jag vet att Daphneprojektet är bra. Jag är glad att vi ser en upprepning av det. Men EU måste ju ta ett helhetsgrepp. Vad tänker då regeringen? Det är Anders Borg som finansminister som företräder Sverige i Ekofin, men vad kommer Sverige att driva i Ekofin och inom EU generellt?
Vad kommer vi att ta upp med våra kolleger i Norden och Baltikum? Jag håller själv på att titta på siffrorna på vad man i dag avsätter. Det är väldigt svårt, ska jag säga, att få klarhet i vilka ekonomiska summor som avsätts och ännu svårare att få klarhet i var kostnaderna finns i våra grannländer och då i Norden och Baltikum som helhet. Här finns så mycket kvar att göra, så mycket kvar att belysa. Det måste finnas någon som tittar på hela arenan.
Om jag tittar i Socialstyrelsens utmärkta undersökning till exempel ser jag att det finns så mycket belagt, men det är inte allt. Stora delar av samhällskostnaderna är ännu inte belysta. Det är arbetsmarknaden. Det är de privata kostnaderna och vad försäkringsbolagen indirekt drabbas av. Det finns mycket.
Vi behöver helhetsbilden för att inse att vi tillsammans måste använda ekonomiska styrmedel på ett tydligare sätt för att bekämpa mäns våld mot kvinnor.