Maria Larsson (KD):
Det är många stora ord i luften. Låt mig bemöta lite av det ni säger. För det första vill jag poängtera att när vi tog emot Marmotrapporten var det naturligt för oss att ge ett uppdrag till det som är vår kunskapsmyndighet på folkhälsoområdet, och det är Folkhälsoinstitutet.
De fick i uppdrag att värdera rapporten utifrån svenska utgångspunkter, tillsammans med den expertis som de bedömde lämplig. Det vore väldigt onaturligt att ge uppdraget till någon annan än vår expertmyndighet på området. Folkhälsoinstitutet har redovisat att de har jobbat med det i en bred förankringsprocess, och de har gett oss ett material som vi ska ta hand om.
Det pågår beredning av förslagen, väldigt mycket inriktat mot barn och unga. Att tidigt bryta utanförskap och att skapa jämlika uppväxtvillkor är en väldigt angelägen sak för mig. Men det är det också att ge möjlighet till människor att ha en egen försörjning.
Det är därför det var så viktigt med jobblinjen, för sambandet mellan att ha ett arbete och att ha en god hälsa är så starkt. Därför är det väldigt glädjande att många fler har kunnat få ett arbete och kunnat lämna utanförskapet. Många var sjukskrivna under lång tid och fick inget stöd av den tidigare regeringen att komma tillbaka.
Det fanns ingen rehabiliteringskedja som fungerade. Nu finns det fasta tidsgränser, nu finns det en vidareutvecklad företagshälsovård och nu finns det en rehabiliteringsgaranti. Människor ska inte överges när de har hamnat utanför. Det ökar utanförskapet, och många hade under flera år inte fått ett enda samtal från någon som vill erbjuda någon hjälp.
När vi nu fick en rapport som tittade på dem som lämnade sjukförsäkringen från och med 2010 till följd av att dagarna tagit slut - alltså på grund av de fasta tidsgränser som är till hjälp för att komma vidare men som Socialdemokraterna dramatiskt utmålar som stupstock - kunde vi se att det fanns en stor oro att många av dem inte skulle kunna komma vidare.
Det visade sig dock i den rapport som Försäkringskassan presenterade häromdagen att mer än hälften av dem som inte anmälde sig till Arbetsförmedlingen har lön som anställd, med inkomst antingen som anställd eller från eget företag. Bara 2 procent av dem som har haft förlängd sjukpenning och 5 procent av dem som har haft tidsbegränsad sjukersättning har ekonomiskt bistånd som försörjning. Det var alltså en väldigt liten del.
Detta visar att många av de här människorna hade arbetsförmåga, precis som de själva uppgav, men de hade inte fått hjälpen. Detta är så centralt om vi ska tala om utanförskap. Jag kan också konstatera att våra jobbskatteavdrag som har ökat möjligheten att komma in på arbetsmarknaden och som därmed har varit jobbskapande - det säger all utländsk expertis om vi nu ska använda oss av dem - har varit riktade procentuellt mest mot dem som tillhör låg- och medelinkomsttagare.
Det är intressant att höra det krig ni nu för mot detta, eftersom ni själva har accepterat våra förslag på det här området. Det som bekymrar mig mycket är ungas utanförskap, att unga i så stor utsträckning är utan jobb. Jag tror att det var Luciano Astudillo som nämnde att var fjärde ung person är arbetslös.
Jag blir därför alldeles förskräckt när jag ser era förslag som handlar om att dra bort 10 miljarder kronor från den subvention som vi har gett till arbetsgivare som anställer unga människor. Att snabbt komma in på arbetsmarknaden som ung är centralt. Där kommer vi att lägga fram förslag, och vi kommer att jobba vidare på det här området. För övrigt var jag betydligt mer i Gnosjö än på Östermalm.