KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Ekström (S):
När jag talar om finskans vikt och särställning i Sverige möts jag ibland av denna bild: Ja, det kommer ju människor från alla möjliga håll, och olika nya minoriteter uppkommer. Jag tycker tyvärr att få svenskar har bilden av finskans särställning klar för sig i den väv som är Sverige.
När Sverige föddes på 1200-talet, när Birger Jarl grundade Stockholm och när nationalstaten byggdes var Åbo en del av det hela. Finskan var talat språk i Sverige. När den moderna finskan konstruerades på 1800-talet och fick en officiell ställning i Finland - det var minsann efter kamp - var arkitekten bakom detta Johan Vilhelm Snellman. Han var född på Södermalm i Stockholm.
I Katarina kyrka står fortfarande på finska och svenska: Till minne av de tusende finnar här jordade. En av Sveriges största statsministrar, en nederlagets hjälte, är Arvid Horn. Han var född i Finland. Finlands förste statsminister Gustaf Mauritz Armfeldt var Gustav den III:s gunstling.
I mitt sammanträdesrum i konstitutionsutskottet sitter en plakett till minne av en man med efternamnet Mannerheim. Hans efternamn är tämligen bekant i Finland. När svenskar talar om hur det var när Sverige förlorade Finland spänner Matti Klinge, en mycket stor finsk historiker, ögonen i svenskarna och säger: när riket delades.
1772 års svenska författning gällde i Finland till 1918. När man ser Alexander II:s staty på Senatstorget i Helsingfors kan man se att det står Lex. Varför då? Jo, den svenska lagen var skyddet mot det ryska förtrycket. Vad som är svenskt och finskt historiskt är ihopvävt.
Låt nu inte kortsiktiga intressen i organisationer slå sönder institutioner som är nödvändiga för att de nationella minoriteterna ska ha det skydd som vi efter revideringar i grundlagen har sagt att de ska ha!
Jag tycker att Sverige har anledning att skämmas för vår hantering av det finska språket i Sverige sedan 1809, under hela den finska invandringsperioden och framåt. När vi nu har inlett en resa - och jag tycker att regeringen i mycket har gjort ett bra jobb där - finns det ändå en stor brist.
Detta är en nationell minoritet, där vi talar om en befolkningsgrupp på kanske 700 000 personer som har finskspråkiga rötter. Alla har inte finskan som levande språk; en del talar bara lite kyökkisuoema. Då kanske man måste fundera över att det behövs institutioner som bär den nationella minoritetens kultur.
Då kan man inte tillåta enskilda högskolor, teatrar eller museer agera hur som helst. Det krävs ett nationellt uppdrag till vissa institutioner att bära den nationella minoritetens särställning. Det gäller inte bara den finska minoriteten. Vi är båda intresserade av romska frågor, och vi har sett samma problem i den dimensionen.
När det gäller den finska gruppen är det väldigt tydligt att det av historiska skäl saknas institutioner i Sverige. Låt oss inte lägga ned de få som finns.
Hans Ekström (S):
Jag tycker att vi har haft en bra diskussion om den här frågan. Men det som bekymrar mig är just vad som händer när man släpper loss krafter i organisationer och förvaltningar och det blir rationaliseringskrav och så vidare och det inte finns tydliga saker som måste utföras. Jag tror att de nationella minoriteterna glöms bort av stora organisationer om det inte finns riktade uppdrag.
På universitetet i Göteborg har man lagt ned finskan. På Lunds universitet har man lagt ned finskan. I Luleå gör man kraftiga neddragningar. Vi har just pratat om vad som sker på Mälardalens högskola. Samtidigt behöver vi ha människor som kan finska i förvaltningsområdena. Pikku-Erkki behöver nu ha förskollärare som kan finska.
Ska vi i Sverige vara beroende av ett annat land för att kunna få personal till vår egen befolkning? Ska människor tvingas flytta från Finland till Sverige för att vi ska kunna serva vår egen befolkning? Ska äldre personer som tappar sitt inlärda språk vara beroende av personal som ska flytta från Finland?
Vore det inte rimligt om sjuksköterskestudenter kunde komplettera med en kurs i finska? En del kanske har finskan med sig hemifrån och behöver kanske bättra på den. Är det inte rimligt att Sverige tar ett nationellt ansvar för det? Då tycker jag inte ens att det är ett ansvar för Utbildningsdepartementet. Jag tycker att det är ett ansvar för landet Sverige. Det handlar om våra rötter, vad vi står för och vad som står i vår grundlag.
Hans Ekström (S):
Tack så mycket för svaret! Precis som statsrådet sade hade vi en lika angenäm diskussion för något år sedan. Anledningen till att jag ställer den här interpellationen igen är att situationen inte är bättre och att regeringen snart har styrt i sju år. Senast kom EU med en rapport där man också tittar på den svenska bostadsmarknaden. Där konstaterar man att det är ett allvarligt tillväxthinder för Sverige.
Då kan man naturligtvis lägga den nationalekonomiska statsfinansiella aspekten på bostadsbyggandet och säga att det är bekymmersamt för landet, bekymmersamt för ekonomin. Men det är i högsta grad bekymmersamt för människor.
Här i Stockholmsregionen, landets främsta tillväxtregion, är det i princip omöjligt för en yngre person att få tag på en bostad om man inte har rika föräldrar. Tillväxt bygger inte bara på att det är människor med rika föräldrar som kan komma in på arbetsmarknaden och kan flytta för att ta ett jobb i en annan del av landet.
Detta kombineras med att banker har högre krav på egen finansiering. Om man ska köpa en etta i Stockholmsregionen - vi tar inte innerstaden utan går utanför, där det handlar om uppåt 1 miljon - ska man ha 150 000 kronor med sig för att komma in på bostadsmarknaden, även om man sedan har ett jobb så att man kan finansiera räntor och amorteringar.
Det är bekymmersamt för landet att människor i arbetslinjens Sverige inte kan ta jobb, men det är bekymmersamt också för individen. Som statsrådet säger tycker jag att det är bra att man tittar på plan- och bygglagen och vilka förändringar man kan göra. Jag satt själv i PBL-utredningen för rätt många år sedan, och vi tittade då på vilka åtgärder som går att göra. Jag tror att det finns mycket mer att göra.
Jag tror också att det krävs mer av regionalt samarbete för att åstadkomma erforderlig bostadsproduktion och att det krävs en dialog vad gäller utbyggnad av infrastruktur och byggande i kombination med det. Regeringen har snart styrt i sju år och har inte fått upp nivån på byggandet. Då måste man väl ändå efterfråga ytterligare initiativ.
Därför är min fråga till statsrådet: Vad vill regeringen göra mer? Den inslagna vägen räcker ju inte. Det måste till ytterligare åtgärder för att få bostadsbyggandet att öka. Det finns också en annan dimension av bostadsmarknaden som är problematisk.
Det är för de människor som måste lämna ett förlorat jobb i en bruksort till exempel där man lägger ned fabriken. Då ska man sälja sitt hus med stor reaförlust för att kunna ta sitt nya jobb. Det är också en dimension av bostadspolitiken som jag är nyfiken på att höra mer om, för jag har inte hört om något bekymmer från regeringens sida om den dimensionen av bostadsmarknaden.
Hur får vi i gång rörligheten för att stimulera människor för att flytta till möjliga, nya arbetstillfällen?
Hans Ekström (S):
Jag delar statsrådets verklighetsbeskrivning. Att vi har hamnat i den här situationen vet alla farbröder i vår ålder beror på att man gjorde en omreglering av bostadsmarknaden samtidigt som Sverige var i en akut ekonomisk kris. Då revs många av de gamla systemen ned och något nytt skulle födas, men då fanns inte direkt någon grogrund för någonting nytt.
Den verkligheten tror jag att vi båda har med oss bakifrån. Som en del av förklaringen kan man också se att många kommuner av ideologiska skäl gjorde sig av med sin markberedskap. Det var ju lite fult under en period. Saker och ting skulle liksom ske av sig självt på marknaden. Kommuner skulle inte äga mark och sådana saker.
Men det visar sig när man tittar runt om i landet att de kommuner som lyckas klara det här är kommuner som kan kombinera en god markberedskap med bra planeringsbeslut, ligga framåt på den sidan och ha en aktiv allmännytta för att få loss hyresrätter.
När man ser på de här delarna kan man också notera att regeringen inte har gjort mycket för att hyresrätten ska få samma gynnade situation som jag har. Jag som har förmånen att äga både hus och bostadsrätt får ROT-avdrag för både det ena och det andra och har kunnat bygga om allt möjligt med statsfinansiellt stöd. Det är jag väldigt tacksam för, men jag tycker kanske att människor som bor i miljonprogramsområden skulle kunna ha samma stöd.
Jag tycker att det vore intressant att höra om regeringen kommer att göra något för att åstadkomma mer av neutralitet mellan upplåtelseformerna. Det är ju en ganska stor och viktig fråga om man ska komma vidare. När det gäller hyresrätten tycker jag inte, som en del pratar om, att alla ska bo i hyresrätt därför att det är jättebra och så vidare.
Däremot är det så att hyresrätten är väldigt viktig på bostadsmarknaden, som introduktionsboende för dem som är nya på bostadsmarknaden. Den är viktig för dem som i omställningssituationer i livet behöver ha en sådan. Man kanske skiljer sig, man flyttar till en ny plats, man säljer huset och innan man landar på ett nytt ställe behöver man en hyresrätt. Det som nu har skett är att hyresrätten har kommit i en väldigt klämd situation.
Det är väldigt lite nyproduktion av hyresrätt. Dessutom har man av ideologiska skäl på sina håll sålt av ganska betydande delar av hyresrättsbeståndet. Man kan fundera på om vi inte nu börjar närma oss en situation där vi måste vidta mer aktiva åtgärder för att få i gång byggandet av hyresrätter.
Hans Ekström (S):
Det här är fascinerande. Efter sju års regeringsinnehav kan man kanske vara lite nöjd med att konstatera att det fanns ett stort samhällsproblem och byggandet var lite lågt. Något måste göras åt det, och vi har inte nått ända fram. Det är svårt med samhällsförbättringar och att göra allt på en gång. Det inser jag som är reformist. Man får ta små steg. Men efter sju års regeringsinnehav har byggandet inte ökat ett dugg.
Ändå säger ministern att det är bra. Det är rätt medicin. Det funkar alldeles utmärkt. Finns det inte anledning att vara lite bekymrad när man i internationella rapporter påpekar att det här är ett allvarligt utvecklingshinder för Sverige? Är det inte klädsamt med lite ödmjukhet och funderingar när en hel generation ungdomar har svårt att komma in på bostadsmarknaden?
Jag tycker att det är lite konstigt att säga: Vad gör ni i oppositionen? Man kanske ska fundera på: Vad kunde vi göra mer? Jag efterfrågar besked av ministern om vad man vill göra mer. Man ska inte ösa på med skattepengar, säger Attefall.
Nej, jag tillhör dem som tror att det var välgörande för svensk bostadsmarknad med den omreglering som skedde. Jag känner inte igen mig i att jag skulle tillhöra de där stora subventionsivrarna. Men jag kan inte riktigt förstå moralen. Jag bytte till sekelskiftesdörrar i lägenheten i Stockholm därför att jag tyckte att det var snyggare, och då öser ni på med skattepengar till mig för att finansiera mina sekelskiftesdörrar.
Däremot kan man inte ösa på med skattepengar för att ungdomar ska få sin första lägenhet. Jag tycker att det är dubbelmoral.
Hans Ekström (S):
Till att börja med vill jag tacka statsrådet för svaret, även om det gör mig ganska bekymrad. Det stod oroliga invånare från Mölnbo och Gnesta här utanför och demonstrerade mot de problem och livsbekymmer som orsakas av en illa genomförd privatisering. Det är många människors livsval det handlar om.
Det handlar om val av bostad. Ska jag kunna bo på den här platsen? Det handlar om det som vi ibland i högtidstal har kallat för regionförstoring runt Mälardalen och hur trovärdig den är när människor gör sina val att bo på ett ställe och att arbeta på ett annat.
Regionförstoringarna har varit utmanade av snökaos och av att man har bytt halvtimmar i trafiken. Trots att människors arbetstider och dagistider är desamma förväntas de anpassa sig efter sådana kast i planeringen. Och nu är själva trafikens existens i fara.
Jag tycker att man ska ha större respekt för människors livsval och möjlighet att kunna planera sina liv, inte bara ha respekt för privata företags möjlighet att konkurrera om trafik. Många kommuner i Mälardalen har gjort stora insatser för att medfinansiera infrastruktur.
Svealandsbanan och Mälarbanan är exempel på banor som är kraftigt medfinansierade av de kommuner som ligger längs banan. Alla kommuner och landsting i Mälardalen är med och finansierar tunneln i centrala Stockholm. Min hemkommun Eskilstuna lägger in 100 miljoner. Gnesta lägger in 10 miljoner, tror jag.
Det blir väl en färgad del i tunneln som vi kan åka genom och njuta av som "vår" del av tunneln.
Jag undrar om kommunal- och landstingspolitikerna i dessa kommuner och landsting hade gjort valet mellan vård, skola och omsorg och infrastruktur på det sätt de gjorde om de hade vetat att själva existensen av trafiken som ska gå i tunneln skulle ifrågasättas.
Om jag hade varit beslutsfattare i kommunen skulle jag ha varit väldigt fundersam över att stoppa in 100 miljoner i en tunnel som jag inte visste om kommunen ens skulle kunna använda. Statsrådet och jag har tillsammans arbetat med regionförstoringsfrågorna i Mälardalen.
Jag undrar om man var införstådd med dessa konsekvenser. Såvitt jag förstår pekades det på problemen redan i regeringens egen utredning när man införde denna ordning, att denna kollision mellan intressen skulle komma.
Jag tycker att man riskerar människors livsval lite lättvindigt när man ställer detta mot behovet av att få ytterligare en aktör i trafiken till Göteborg.
Dessutom kan man också ifrågasätta prissättningen mellan arbetsresor och affärsresor.
Hans Ekström (S):
Mälarregionens politiker har i väldigt många år varit engagerade i den regionala trafiken och regionförstoringsfrågan.
Detta engagemang har byggt på en tillit till att invånarna kommer att få en vidgad studiemarknad, en vidgad bostadsmarknad och en vidgad arbetsmarknad och till att företag kommer att kunna rekrytera kompetens på en större marknad, varigenom ytterst Stockholmsregionens internationella konkurrenskraft säkras.
Jag tillhör dem som tror att Gnestapendeln kanske kommer att räddas. Jag tror till och med att den debatt vi har i dag kan ha en viss betydelse. Men tilliten är rubbad, och det oroar mig väldigt mycket.
Denna tillit har skapat ett engagemang som har lett till en beredskap hos kommuner långt borta i Örebro län att vara med och medfinansiera tunnlar i centrala Stockholm. Engagemanget har byggt på tilliten och tillförsikten till att detta är nyttigt för ens egen kommun eller region. Den tilliten får en skada när någonting sådant här inträffar.
Problemet ligger i den prioriteringsordning som finns. Snabba tåg bedöms som mer samhällsnyttiga än långsamma och tjänsteresor som lönsammare än arbetsresor när man sätter sig och slår in det i en dator och räknar på det.
Då undrar jag om människors långsiktiga livsval ska vara utsatta för en årlig datorbehandling för att man ska kunna veta om tidtabellen gäller. Jag tror inte att arbetsplatsen tycker att det är tillräckligt bra. Jag tror inte heller att barnen gillar det när de ska hämtas på dagis.
Det är konflikten med verkligheten och offret på marknadens altare som det handlar om för att se till att få in fler aktörer. Pertoft ställde en fråga till ministern. Ministern behöver inte ens svara på frågan. Det står i regeringens egen utredning för två år sedan att problemen skulle uppstå om man inte tog tag i själva planeringsprocessen.
Regeringen har varit medveten om att problemet skulle komma och har med berått mod kört Gnesta in i den här situationen. Konflikten bottnar i att man värdesätter arbetsresan lägre än tjänsteresan för den högavlönade. Då uppkommer denna del. Det är ett bättre pris i samhällsnytta på tjänsteresan än på arbetsresan.
Planeringen av kollektivtrafik bygger på en viss stelhet. Man har en tillförsikt i att bussen går, att tåget går och att spårvagnen går på den delen. Det kanske inte alltid är rätt tillfälle att leka marknad på den platsen.
Hans Ekström (S):
Även om Gnestapendeln blir kvar visar diskussionen om den på ett systemfel. När systemfel uppenbarar sig har regeringen ett ansvar för att styra riket. Min fråga till infrastrukturministern är därför: Vilka förslag kommer infrastrukturministern att återkomma med med anledning av detta?
Detta gör att det är uppenbart att det finns allvarliga systemfel. Vad är infrastrukturministerns besked till invånarna i Mälardalen? Kan de lita på att det finns tåg nästa år på deras station? Vad är infrastrukturministerns besked till politikerna i Mälardalen?
Ska de våga köpa tåg i höst för att trafiken i Mälardalen ska kunna gå med tidtabeller som man kan planera för?
Eller ska man vänta och fundera på om man ska leka fri marknad där vem som helst kan slå sönder systemen när som helst därför att den mest attraktiva avgången mitt i arbetspendlingstiden inte ingår i det system som ska planeras?
Systemet måste vara byggt för att få invånarnas tillit, och tillit byggs upp långsamt men rivs ned mycket snabbt.
Hans Ekström (S):
Först vill jag tacka statsrådet för svaret. En bild som avtecknar sig i hennes svar är att den politik som regeringen har utformat för vackert väder - Anders Borg var redan i september ensam om sin felaktigt positiva prognos - ligger fast. De signaler som nu hopar sig på både nationell och regional nivå om en snabbt försämrad situation verkar inte tränga in i Regeringskansliet.
Konjunkturinstitutet konstaterar i sin senaste barometer att den svenska ekonomin sjunker inom alla sektorer. Hushållens konfidensindikator minskade betydligt i november. Ännu svartare är den bild som McKinsey tecknar i sin senaste rapport.
Där konstateras att den svenska ekonomins framgång helt beror på den internationellt konkurrensutsatta sektorns snabba tillväxt under gångna år. Däremot har både den privata tjänstesektorn och den offentliga sektorn utvecklats mediokert redan tidigare. Två tredjedelar av den svenska ekonomin hade således redan tidigare problem.
För den konkurrensutsatta sektorn konstateras att den sjunkande kvaliteten i det svenska utbildningssystemet, alltså regeringens misslyckade utbildningspolitik, är ett allvarligt strukturellt hot. Södermanland har redan tidigare en hög arbetslöshet. Eskilstuna har 14,4 procent, Flen 13,6 procent, Katrineholm 13,1 procent och länet totalt 11,2 procent.
För Södermanland är därför den varselvåg som nu kommer mycket allvarlig. Annie Lööf hänvisar i sitt svar till de regionala utvecklingsmedlen. För Södermanlands del talar vi om ca 15 miljoner kronor. De regionala utvecklingsmedlen är mest fördelade till historiska synd-om-län och inte efter aktuell situation.
När Arbetsförmedlingen samtidigt skickar tillbaka överblivna medel i stället för att få möjlighet att utbilda arbetslösa till framtidens jobb frågar man sig vilken verklighet som har trängt in i Annie Lööfs laboratorium. Småföretagen i Södermanland behöver i högsta grad hjälp genom ökade insatser exempelvis via Almi för att klara sin finansiering.
Jag läser inte heller någonting om att man tänker sig några sådana åtgärder eller att göra någonting för att Arbetsförmedlingen ska kunna utbilda personal i stället för att de varslas. Kan det då vara så klokt, Annie Lööf, att skära ned på antalet utbildningsplatser i högskolan när ungdomsarbetslösheten är skyhög?
Kan det vara klokt, Annie Lööf, att resurserna för vuxenutbildning inte ökar kraftigt så att människor kan utbilda sig i framtidens jobb i stället för att gå i passiv arbetslöshet? Kan det vara klokt, Annie Lööf, att kommuner och landsting inte tillförs ytterligare medel så att nedskärningar förhindras där när skatteintäkterna nu kommer att sjunka?
Kan det vara klokt, Annie Lööf, att de som tvingas ut i arbetslöshet och inte erbjuds meningsfull utbildning ska ha en ersättning under genomsnittet i OECD? Kanske är det Centerns vision om så kallad grundtrygghet.
Hans Ekström (S):
Näringsministern säger att det är en tuff situation. Ja, det är det. Jag pratade med småföretagare i Eskilstuna i veckan, och de berättade att det är en väldigt tuff situation. Man vet vad som hände i förra krisen: Det blir en akut finansieringssituation, och bankerna säger då nej. I sådana lägen måste Almi få instruktioner att hjälpa till.
Det kan näringsministern ge och inte bara skälla på Socialdemokraterna som inte har regeringsmakten. Vi säger inte nej till bolagsskattesänkningen, utan vi säger ja till en del av den. Det kan vara långsiktigt viktigt att Sverige har en konkurrenskraftig bolagsskattesänkning. Det ifrågasätter vi inte.
Att däremot tro att det ska ha en akut efterfrågestimulerande effekt i det här konjunkturläget är att vara helt fel ute. Jag vet inte om Annie Lööf har lyssnat på några ekonomer när det gäller vilken ledtid det är på effekten av en bolagsskattesänkning. Vi är i ett akut läge, och det krävs akuta åtgärder.
Annie Lööf letar i fel låda efter verktyg, verkar det som. Annie Lööf säger att vi inte har några resurser och är fega. Nej, vi valde när vi lade vår budget att ha 5 miljarder i torrt krut för att ta till i en sådan här situation. Jag vet inte om Anders Borg och Annie Lööf kommer att krypa till korset eller om man av prestigeskäl måste vänta till vårbudgeten innan man plockar fram pengar.
Vi har 5 miljarder att sätta in nu i akuta efterfrågestimulanser om det skulle behövas. Det är en tuff situation. Det säger nog de 37 procent av de utrikes födda i Flen som inte har ett jobb, Annie Lööf. De behöver akuta åtgärder och inget skäll på socialdemokrater som inte har regeringsmakten.
De behöver inte någonting som kan hända om lång tid, utan de behöver regeringspolitik, och den har de inte märkt så mycket av. 28 procent av 18-24-åringarna i Flen har inget jobb. Vad vill du göra för dem, Annie Lööf? Vad är det för åtgärder du vill vidta?
Ser man inte att situationen bygger upp en spänning i ett sådant här lokalsamhälle som skapar en grogrund för främlingsfientlighet och rasism? I Täby, som inte har tagit emot några flyktingar, kanske man inte känner av det, men det gör vi i Flen, Katrineholm och Eskilstuna.
Regeringen sår en draksådd om man inte ser den problematik som den akuta arbetsmarknadssituationen beroende på brist på åtgärder håller på att skapa. Det finns behov. I den här regionen finns det en stor bostadsbrist. Vad gör regeringen för att stimulera bostadsbyggande? Eller finns det inga behov som behöver tillgodoses?
Jag vet att Annie Lööf har bra information om hur landets kommunalråd agerar. De ser att inkomsterna sjunker.
Vore det inte bra att de fick besked om en trygghet för sina intäkter så att vi inte i det här läget dessutom får en dramatisk nedgång av behovet av arbetskraft inom den offentliga sektorn så att de behöver dra ned på sin verksamhet och sparka folk? Det behöver inte svensk ekonomi, det behöver inte ungdomarna i Flen och det behöver inte heller de 37 procent utrikes födda i Flen.
Hans Ekström (S):
Jag delar Annie Lööfs uppfattning om att det är viktigt med infrastrukturinvesteringar. Problemet är att ledtiden för infrastrukturinvesteringar, som långsiktigt är mycket viktiga för landets näringsliv, är mycket lång med planprocesser och annat. Det gör att om man startar en process och skickar ut en signal nu har det ingen effekt på den rådande konjunkturen. Den har långsiktiga strukturella effekter. Här har vi ett problem.
Våra myndigheter har inte planer i byrålådan som de hade förr i tiden. Det gör att det inte längre går att bara skicka ut pengar och att man sedan börjar bygga, utan planprocesserna gör att det är väldigt lång ledtid för detta. Därför kan jag delar Annie Lööfs uppfattning att detta långsiktigt är viktigt, men det har inte en stimulanseffekt i detta akuta läge. Det är det som jag frågar efter.
Var är finansieringsmöjligheterna för småföretag? Vilka åtgärder vill man vidta för att få i gång byggandet? Det kan man få i gång snabbare, kanske genom att skicka ut pengar till kommunerna för att de ska göra investeringar. Det har snabba effekter. Men att skicka pengar till Trafikverket för att de ska börja bygga något om tre, fyra, fem eller sex år har ingen effekt i det rådande konjunkturläget.
Det är dessa snabba åtgärder som nu behövs för att landets arbetslösa ska få hjälp nu.