Markus Wiechel (SD):
Vi debatterar i dag socialförsäkringsutskottets betänkande nr 7 baserad på regeringens proposition om EU:s gränskodex som syftar till att implementera Europaparlamentets och rådets förordning om en gemenskapskodex om gränspassage för personer. Förutom detta har regeringen i samband med implementeringen lämnat förslag på ett antal förändringar i den svenska utlänningslagen.
Med tanke på att regeringen till viss del utgörs av riksdagens mest invandringsextrema parti är det ingen chock att dessa förändringar till största delen består i att göra en redan oansvarig invandringspolitik än mer oansvarig. För det första föreslår regeringen i 5 kap. utlänningslagen att ett uppehållstillstånd ska vara tillfälligt vid första beslutstillfället. Det är bra.
Men det ska inte gälla om personen har sammanbott utomlands med sin make eller sambo under en längre tid eller om det på annat sätt står klart att förhållandet är väl etablerat. Varför då, kan man fråga sig? Att en person är gift är givetvis ingen garanti för att denne är skötsam. Vidare definieras även samboförhållanden och generella förhållanden utöver äktenskap.
Hur ska den enskilda handläggaren på Migrationsverket kunna kontrollera att "förhållandet är väl etablerat"? Denna definition är alldeles för bred, herr talman, och omöjlig att säkerställa. För det andra vill regeringen i svensk lagtext i kap. 9 utlänningslagen slopa kravet på att överlämna sitt pass till Polismyndigheten.
Detta är en väldigt naiv och oförsiktig inställning, menar jag, inte minst då passet kan vara ett värdefullt verktyg för att upptäcka otillåten gränspassage. Motiveringen som regeringen anför för att ta bort kravet är att detta redan regleras i förordningen. Det som står där är att en individ ska överlämna sitt pass.
Som om det kunde tas för givet att det alltid sker frivilligt i verkligheten! Om förordningen säger att en individ ska överlämna sitt pass, men denne inte gör det, vore det då inte bra om polisen hade möjlighet att beslagta passet? Självklart, tycker i alla fall jag.
För det tredje anför inte förordningen några bestämmelser om förfaranden för fingeravtryck och biometrisk data efter det att utredningsförfarandet är klart. Regeringen föreslår därför att alla data ska slängas omgående. Är inte det väldigt onödigt?
Det vore väl bättre att utreda närmare hur man kan använda denna kunskapskälla strikt i syfte att underlätta polisens arbete med att identifiera återkommande överträdelser och försök till återkommande överträdelser? Självklart ska inte detta omfatta medborgare eller individer som nyligen blivit medborgare, och vi instämmer självklart i att informationen på sikt ska kasseras. Det finns ingen anledning till att den skulle vara kvar.
Men det borde genomföras en vidare utredning kring detta och dess möjligheter. För det fjärde påvisar Rikspolisstyrelsen en otydlighet i den föreslagna ordningen att beslut om avvisning ska kunna överklagas till Migrationsverket medan upphävande eller återkallelse av Schengenavisering ska överklagas till en migrationsdomstol i stället för Migrationsverket.
Detta känns bara som onödigt krångel. Det bättre och definitivt kostnadseffektivare vore väl att bägge former av överklagande kunde göras till migrationsdomstolen, vars beslut sedan skulle ligga fast.
EU:s gränskodex För det femte anser regeringen att bötesstraff eller fängelsestraff ska utdelas i de fall en utlänning uppsåtligen på ett otillåtet sätt passerar en yttre gräns enligt kodexen om Schengengränserna. Jag ser ingen poäng med att en person som olagligen passerar vår gräns ska vistas i svenska fängelser för skattebetalarnas pengar.
Det kostnadseffektivaste är i stället att fatta beslut om avvisning, möjligtvis i kombination med böter. Herr talman! Sedan 2006, då alliansregeringen tillträdde, har Sverige beviljat 884 000 uppehållstillstånd. För att ge detta lite proportioner överstiger det med råge invånarantalet i ett antal mindre länder. Då pratar vi om hela länder.
Luxemburg, Island, Montenegro och Malta är några exempel - och detta på bara åtta år. Kostnadsmässigt har regeringen totalt dragit ur proppen. Man låter kostnaderna, som täcks av skattebetalarnas medel, vilka ska gå till vår gemensamma välfärd, accelerera till otroliga summor.
År 2000, för bara 15 år sedan, uppgick integrations- och migrationskostnaderna till sammantaget 4,5 miljarder. Nu år 2015 har denna kostnad tiofaldigats till ca 40 miljarder per år. För budgetperioden som helhet har regeringen prognostiserat drygt 150 miljarder.
Sedan tillkommer Migrationsverkets justeringsprognoser, nu senast med ytterligare behov av 17 miljarder. Herr talman! Detta håller inte. Jag har sagt det många gånger förut, men det tål att sägas igen. Sverigedemokraterna säger självklart inte nej till all invandring. Vi är ett förhållandevis rikt land som ska hjälpa sin omvärld och vara ödmjukt inför våra egna och andras behov.
Men vi måste göra det så effektivt som möjligt, och framför allt med båda fötterna på jorden. Genom den proposition som vi i dag debatterar, och säkerligen många kommande propositioner, vill övriga partier få en än mer urspårad migrationspolitik. Sverigedemokraterna säger nej till detta.
Därför står jag och mitt parti bakom samtliga reservationer i betänkandet, även om jag för tids vinnande yrkar bifall endast till reservation 3.