Sven Otto Littorin (M):
Berit Högman inleder med att säga att det här är en grupp människor som inte behöver fler misslyckanden. Det är precis så. Jag kan försäkra Patrik Björck om att det inte har gått en dag utan att jag har pratat med Arbetsförmedlingen och pratat med kolleger runt om i Europa just för att fokusera på den grupp som står allra längst bort.
De har blivit så gruvligt svikna i aktivitetsgarantier utan aktiviteter och utan garantier under många år och är väldigt svaga på arbetsmarknaden. Vi kommer att ha detta som fokus under hela vårt ordförandeskap, hela hösten, och den högnivåkonferens som vi har i oktober kommer att handla precis om detta. Jag kan försäkra Patrik Björck om att några av mina departementstjänstemän möjligen varit upptagna på annat håll, förmodligen med att skriva underlag till interpellationsdebatter.
Men väldigt många har varit upptagna med att göra just det de ska göra, nämligen att arbeta med den här typen av frågor. Jag delar Berit Högmans ingångsvärde här. Arbetsförmedlingen har en oerhört viktig uppgift, och man har det tillsammans med andra. Det är därför vi tillsätter en anordnargrupp för att arbeta tillsammans med andra myndigheter, med kommuner, med företrädare för privat sektor och företrädare för parterna på arbetsmarknaden.
Berit Högman pekar på en viktig frågeställning. Hur ska vi se till att behålla en god relation till parterna på arbetsmarknaden? Jag tror att det bygger på flera olika saker, delvis naturligtvis på ett förtroendefullt samarbete, att man pratar med varandra, att man hittar sina roller.
Jag vill vara noga med att säga att den här typen av aktiviteter inom jobb- och utvecklingsgarantins tredje steg för den här gruppen inte är att betrakta som ett jobb som konkurrerar ut till exempel kommunalanställda eller vad det nu kan vara. Det här är personer som har en så svag förankring på arbetsmarknaden att de under normalfallet inte skulle bli anställda någon annanstans.
Det är viktigt att hitta en balans och försöka hitta den typ av aktiviteter som ändå leder till att man får en känsla av att tillhöra, en känsla av att ha en möjlighet att ta sig tillbaka. Den diskussionen pågår och kommer naturligtvis att fortsätta att pågå på ett sätt som är viktigt och nyttigt. Jag nämner lite faktauppgifter här.
I vecka 4 i år var 50 797 personer inskrivna i jobb- och utvecklingsgarantin. Arbetsförmedlingen har kontinuerligt följt upp dem som lämnar jobb- och utvecklingsgarantin 90 dagar efter avslutat deltagande. Den uppföljningen visar att 66 procent hade ett arbete 90 dagar efter avslutat deltagande.
Det är en ganska god siffra, givet att det har varit personer i jobb- och utvecklingsgarantin som har varit arbetslösa mer än ett år och har varit borta väldigt länge från arbetsmarknaden. Den grupp som kommer in i det tredje steget är den allra svagaste. Man kan ställa sig frågan: Vad är det för typ av uppgifter som kan genomföras? Det frågar också Berit Högman om. Är det framför allt i kommuner, eller är det i privat sektor?
Jag ska i dagsläget avhålla mig från att försöka bedöma det i meningen att det skulle kunna begränsa möjligheterna.
Jag tror att de kan behövas såväl i offentlig sektor som i privat sektor och i den ideella sektorn - för att kunna hjälpa till på det sätt som Berit Högman helt riktigt beskriver, att vara en extra hand, en extra hjälp, att finnas och vara med och på det sättet utföra en viktig uppgift som annars inte blir gjord och också få känna en delaktighet och att man är behövd.