KBLab/rixvox huggingface dataset:
Andreas Carlgren (C):
Vi är överens om att frågorna är viktiga. Vi är också överens om att det är viktigt att följa frågorna med intresse och se till att ta de initiativ som behövs. Så långt tycker jag inte att det råder några olika uppfattningar mellan oss. Låt oss också vara helt klara över att regler finns, att myndigheterna är med och gör sitt arbete.
Om ytterligare initiativ behövs är jag beredd att ta dem. Jag vill däremot vara tydlig med att man ibland gör bäst nytta genom att inte lägga sin näsa i blöt där näsan inte behövs. Det är inte så att jag gör bäst nytta genom att styra och ställa uppifrån. Underifråninitiativen ska få det utrymme och den kraft de kan ge. Jag tror att vi i grunden inte heller är oense om det.
Sedan var det frågan om finansiering och förutsättningarna för snöskoterleder. Snöskoterrådet gör faktiskt ett viktigt arbete. De gör en sammanställning av Sveriges olika befintliga finansieringsmodeller för byggande och drift av skoterleder. De kommer också att ta fram förslag till gemensam standard för olika typer av skoterleder.
Naturvårdsverket, som ingår i rådet, har enligt handlingsplanen ett eget huvudansvar för åtgärderna. Där finns redan en del där jag inte ska ta över och säga vad jag vill göra. Jag har en mycket bestämd principiell uppfattning att regeringen inte ska lova bort skattebetalarnas pengar i olika branscher.
Det har gjorts för ofta i gammal tid, men det är inte lösningen för framtiden. Skulle vi öppna för att staten utan vidare ska göra stora satsningar på turistområdet kan det få underliga följder. Jag är övertygad om att ni skulle bli upprörda om jag skulle föreslå att staten ska finansiera turistbåtsverksamheten i Stockholmsområdet.
Principiellt sett är det samma sak om staten tar över finansieringen av skoterleder för turiständamål. Det kan mycket väl behövas regelverk. Det kan mycket väl behövas regelverk för att klara ut konflikter med andra intressen.
Det kan i framtiden mycket väl behövas gemensamma finansieringslösningar för sådant som är åtgärder som staten ska genomföra. Då är jag också beredd att ta ställning till dem. Jag tycker inte att vi är där i dag. Jag vill vara noga med att det arbete som har satts i gång också ska slutföras.
Jag är hela tiden öppen för att ta de ytterligare steg som kommer att behövas från min och regeringens sida eller från något annat statligt håll. Det här är frågor som kan lösas på ett klokt och förnuftigt sätt. Vi ska fortsätta ett arbete för att steg för steg utveckla insatserna och se till att vi arbetar praktiskt och jordnära och slå vakt om de initiativ som tas underifrån.
Andreas Carlgren (C):
Den viktiga delen av diskussionen har gällt de insatser vi ska göra för att skapa gemensamma förutsättningar för skotertrafiken där de behövs. Jag tycker att jag tydligt har visat att jag är helt beredd att göra de insatser som kommer att behövas vartefter som jag ser att de berörda behöver den insatsen. Jag tänker inte förstöra det arbete som görs underifrån eller lägga min näsa i blöt där den inte behövs.
Jag anser att politiker många gånger gör bäst nytta genom att inte bestämma över det man inte behöver bestämma om. Naturligtvis kom på slutet den gamla vanliga listan över socialdemokratisk kritik. Det var allt från a-kassan till skattesystem. Jag tror att gasledningar också kom med. Det där har inte riktigt med saken att göra.
Jag är tacksam för din omtanke för att jag ska bli populärare, men jag tror framför allt att det är bäst att göra rätt för skotertrafiken. Det tänker jag göra.
Andreas Carlgren (C):
Det är helt klart att Sveriges statsminister och jag har rest till land efter land för att trycka på och öka trycket i klimatförhandlingarna. Det är naturligtvis en bortkastad tanke att vi skulle ha gjort det för att minska trycket och minska möjligheten att åstadkomma det som är en av huvudprioriteringarna under ordförandeskapet.
Anders Ygeman kan vara alldeles säker på att det inte är så det har uppfattats vare sig i EU eller i världen. Jag talar för närvarande med miljöministrar världen över i stort sett varje dag. Jag får många besked om att man har värdesatt EU:s och inte minst, uttryckligen, Sveriges insats. Den bild vi får bekräftad ute i världen är precis motsatsen till den bild som Anders Ygeman vill ge.
Det har kanske trots allt större betydelse hur miljöministrar i Europa och världen uppfattar det än hur Anders Ygeman uppfattar det här i Sveriges riksdag. Precis som jag sade i interpellationssvaret ska allt innehåll klaras ut i Köpenhamn - det innehåll som är viktigt för att klara klimatfrågan. Det är det som EU vill.
Vi har med det menat att vi ska lista de åtaganden som i-länderna ska göra för att minska sina utsläpp. Då talar vi om utsläppen totalt sett i landets ekonomi. Vi ska också lista de åtgärder som de största utsläppsländerna bland u-länderna ska åstadkomma.
Dessutom ska vi se till att det blir snabba insatser för finansiering redan 2010, 2011 och 2012. Där kommer EU:s länder att göra frivilliga insatser. Det är en riktig väg att gå. Skulle vi gå tvångets väg hade pengarna inte kommit fram. Det hade inte gjort pengarna mindre verkliga att de hade tvingats fram.
Nu kommer EU-staterna, vilket kommer att klargöras inom några dagar, att ge mycket stora bidrag för att skapa finansiering de närmaste åren.
Det är exempel på sådant som ska finnas i överenskommelsen i Köpenhamn. Dessutom ska det vara de mycket snabba och stora insatser som måste göras för att rädda regnskogarna. Vad vi lyckas åstadkomma de allra närmaste åren kommer att vara avgörande för tvågradersmålet. Det är inte möjligt att vänta på att ett lagligt bindande avtal träder i kraft 2013.
Åtgärderna behöver börja 2010-2011-2012. Det är därför det danska ordförandeskapet, inte Sveriges statsminister, har kommit fram till att den rätta lösningen är att ingå den här formen av överenskommelser nu i Köpenhamn. Man är på väg att förankra det med olika parter. Jag har diskuterat detta med både i-landsföreträdare och u-landsföreträdare. Det är nu på väg att växa fram en samfälld uppfattning om att detta är rätt väg att gå.
Då är också uppgiften att sedan överföra detta till tekniskt och juridiskt bindande text. Det ser vi som en mer teknisk uppgift. Den ska göras inom några månader därefter och fullföljas nästa år. Det är den väg världen vill välja. Jag hoppas att också Anders Ygeman vill vara med på den.
Andreas Carlgren (C):
Det är bra att Anders Ygeman och jag är överens om att Sverige ska vara drivande i klimatfrågan och att vi också ska vara ett föredöme för andra utvecklade länder. I själva verket tror jag att det finns många saker som vi är överens om. Dessutom blir jag naturligtvis generad och röd i ansiktet av det beröm som nu plötsligt kommer från Anders Ygemans sida.
Jag ska lägga det på minnet inför alla de gånger i framtiden då jag kommer att få höra andra tongångar. Men hur mycket Anders Ygeman än försöker kan han inte lyckas åstadkomma en skillnad mellan oss när det gäller synen på vikten av ett legalt bindande avtal. Detta har varit Sveriges uppfattning hela tiden.
Det är EU:s mandat, precis det som har drivits igenom under mitt ordförandeskap i miljörådet och Fredrik Reinfeldts ordförandeskap i Europeiska rådet. Det betyder också att vi har varit fullständigt överens på den punkten. Det som jag däremot ska påminna eller informera Anders Ygeman om är att det inte fattades något beslut i Apec.
Det var helt enkelt så att den danske statsministern reste dit och presenterade den information som han några veckor tidigare hade offentliggjort i Danmark i ett internationellt sammanhang för att klargöra det danska ordförandeskapets slutsatser. Det var självklart någonting som både Sverige och EU var informerade om.
Det är dock inte vår roll att komma överens med det danska ordförandeskapet innan det danska ordförandeskapet sonderar med olika parter i världen. Vi har olika roller i den delen, och dem har vi hållit på. Ingen har över huvud taget missförstått den svenska viljan eller EU:s vilja att nå ett bindande avtal.
Jag och mina miljöministerkolleger har enligt det mandat som vi har från våra stats- och regeringschefer i Europa tydligt drivit på för att slutresultatet av Köpenhamnsprocessen ska bli ett legalt bindande avtal. Nu ska innehållet komma på plats. Uppgörelsen i Köpenhamn ska träffas. Det som danskarna kallar avtalet i Köpenhamn ska bli färdigt. Det ska sedan också överföras till tekniskt ratificerbar och juridiskt bindande text.
Som jag säger har EU sett det som ett mer tekniskt steg. Det gör inte att det vore mindre viktigt att också komma dit, också därför att det finns en principiellt viktig aspekt av detta, nämligen att se till att det blir gemensamma regler i världen, att till exempel ett ton utsläppsminskning i USA eller i Kina räknas på samma sätt i Europa eller Indien.
Det är ett av skälen till att vi verkar för detta, och även naturligtvis för att se till att alla parter ska kunna lita på att alla andra parter också tänker genomföra sina delar. Där är också Anders Ygeman och jag överens om hur viktigt det är. Spelreglerna är kända, och reglerna följs.
Andreas Carlgren (C):
Hur mycket Anders Ygeman ibland än ansträngt sig för att visa på skillnader har det visat sig att här finns stora likheter - bland annat därför att det naturligtvis är självklara EU-uppfattningar som det svenska ordförandeskapet, både jag och statsministern, driver. Var nu alldeles övertygad om precis det jag säger, nämligen att både jag och statsministern har stridit, och strider, för samma sak.
Båda har vi suttit ordförande - jag i miljörådet och han i Europeiska rådet - och just drivit igenom den position som innebär att EU vill ha och ska uppnå ett legalt bindande avtal som träder i kraft den 1 januari 2013. Vi har inte sinkat någon enda dag, vare sig statsministern eller jag.
Men vi har konstaterat att det danska ordförandeskapet nu driver en linje som innebär att man förankrar möjligheten till det man kallar för ett avtal. Det ska vara bindande i den meningen att staterna självklart står bakom det som de åtar sig att göra, enligt danskarnas uppfattning. Vi säger från EU:s sida att vi vill göra upp om allt väsentligt innehåll. Vi ser, som jag tidigare sagt, detta som steget därför att det är där den stora och avgörande delen av klimatfrågan ska lösas.
Men sedan ska det också tekniskt överföras till ett legalt bindande avtal som träder i kraft år 2013. Men redan innan dess ska åtgärder sättas i kraft så att säga. Tvivla inte heller ett dugg på den information som du har fått från statssekreteraren! Det är nämligen just så att det danska ordförandeskapet inte i förväg skulle förankra sin information med Sverige.
Däremot är det självklart så att man har informerat både Sverige och EU men också stater i Asien eller i USA. Det har gjorts i olika steg. Det är danskarnas ansvar, och vi har förtroende för hur de utför detta. Vi lägger oss inte i det. Vi skiljer på EU:s roll, Sveriges roll som ordförande för EU och Danmarks roll som ordförande för Köpenhamnskonferensen.
Andreas Carlgren (C):
Låt mig bara rätta till några saker. Nu skjuter vi bort vargarna, påstods det. Nej. De vargar vi skjuter motsvarar inte ens tillväxten av vargstammen. Vi är inte ute och skjuter "blint", som det sades. Jag har precis beskrivit hur kontrollen går till. Det är inte så att man "irrar runt", som det också sades, och ser var man ska skjuta varg.
En mycket noggrann planering har genomförts. Det är självklart att vi nu när Sverige genomför licensjakt för första gången på många år - något som är vanligt i våra grannländer, vilket många har lätt att glömma bort - också ska ta vara på erfarenheterna och dra lärdomar. Jag har inget att skämmas för men är inte heller ett dugg orolig för att på allvar utvärdera, dra slutsatser och se hur man kan göra det bättre nästa gång.
Det är inte att städa upp i efterhand; det är att se till att ta självklara steg framåt. Vi har också en mycket hög beredskap för att myndigheterna ska kunna hjälpa varg ned genom renbetesområden och senare även flytta varg om det behövs. Naturvårdsverket är redan i gång med det arbetet; Jordbruksverket får nu också ytterligare uppdrag.
Den senaste tidens vargjakt har visat att vi har perspektiv som står mycket långt ifrån varandra. Det är avgörande viktigt att flytta dem närmare varandra. Det är därför jag riktar en mycket bestämd uppmaning till debattörer i bägge ytterligheterna: Det är viktigare att samlas kring långsiktiga lösningar som ligger i linje med den breda majoriteten av svenska folket än att bara ta kortsiktiga mediepoäng.
Regeringen är beredd att ta ansvar och skapa samling. Det är inte ytterligheterna som kommer att få rätt, varken de som säger att vi inte ska ha någon varg alls i Sverige eller de som säger att vi ska ha tusentals vargar. Vi kommer med gemensamma tag att se till att vi har levande och friska vargar i svenska skogar också i fortsättningen.
Andreas Carlgren (C):
Det är väl ändå på sin plats att berätta för Tina Ehn, som är övertygad om att en stor del av folket är mot detta, att som tur är visar de undersökningar som har gjorts att en bred majoritet vill ha vargstam i Sverige, precis som jag, och att dubbelt så många förespråkar licensjakten av dem som är mot dem här i riksdagen enligt någon undersökning jag såg.
Över fyra femtedelars majoritet står bakom beslutet om licensjakt. Så det är nog tvärtom, Tina. Du företräder en minoritet, värd att respektera. Jag företräder den breda majoritet som har visat sig finnas både hos folket och här i riksdagen. Du säger att ni har förvaltat vargstammen fördelaktigt. I samma andetag berättar du om hur farligt inavlad vargstammen är.
Poängen är att om vi är ense om att läget för vargstammen är så allvarligt att vargstammens överlevnad på sikt till och med är hotad, för det är precis det som inaveln gör, måste vi ha ett verktyg för att göra något åt det. Vi ser att i de glesbygdslän och de landbygdsområden som framför allt är berörda av vargarna i Sverige har motståndet bara ökat.
Människor har insett att de inte blivit lyssnade på, att de har blivit överkörda. Då måste vi hitta andra verktyg för att rädda vargstammen. Det är absolut inte någon felaktig ordning att först ha jakt och sedan ha införsel av varg. Den rätta vägen, om vi ska ha människor med oss, är att visa att vi respekterar människor som tidigare inte har blivit hörda.
Vi tänker inte bara köra över människor runt om i landsbygdsområdena. Det är inte i Stockholm eller Bryssel som jakt- och rovdjursbesluten ska fattas utan i närheten av de människor som är berörda. Det är därför som vi säger att vi ska ha arbetet i viltförvaltningsdelegationerna.
Där finns det som grund både riksdagsbeslut och den uppslutning som nu börjar växa fram kring att vi ska ha en fortsatt frisk vargstam i Sverige. När jag träffar miljörörelsen och jägarorganisationer får vi allt klarare besked om att de ställer upp och förankrar de beslut som riksdagen har fattat.
Det är en självklarhet. Det beskedet ger också jägarorganisationerna. Till sist tycker jag att det är viktigt att säga, och Wiwi-Anne Johansson bekräftar det, att det inte sköts vargar som inte skulle skjutas. Det var inga med friska gener som blev skjutna. Det har ifrågasatts vecka efter vecka, månad efter månad. Nu är det klarlagt, och vi är överens om den bilden.
Då kommer till sist frågan tillbaka. Vi är ense om hur allvarligt inavelsläget är för den svenska vargstammen. Vi är överens om att man vid den jakt som skedde i år för första gången inte sköt fel vargar. Vi vet också att vi ska ordna så att det blir en mer reglerad och tydligare vargjakt nästa gång.
Vad är era verktyg för att se till att göra vargstammen frisk? Det är mycket tal om att ni vill rädda vargstammen, men det är väldigt lite praktiskt handlande. Vi gör det som är nödvändigt för att bevara vargstammen och samtidigt lyssna på människorna.
Andreas Carlgren (C):
Låt det en gång för alla vara klart att det var inte så att man sköt först och utredde sedan. Det där är dumheter, och vi vet så väl att det utreddes först, både genom Rovdjursutredningen som var en tjock, diger utredning, men också genom uppdragen till Naturvårdsverket som gick igenom detta innan vi tog beslutet i maj förra året.
Det är inte heller så att vi skjuter av vargstammen, utan den kommer att förvaltas även genom licensjakt. Den kommer att ha ett tillfälligt tak på 210 vargar. Stammen kommer inte att vara under 200 vargar. Dessutom är det så att Naturvårdsverkets och Jordbruksverkets arbete redan har startat, så inte heller där har det varit någon handfallenhet.
Säg heller inte att man sköt slumpmässigt! Det var utbildade jägare som hade anmält sig för att man i förväg skulle veta. De hade skyldighet att ringa och stämma av med andra jaktlag varje timme. Dessutom skulle de själva inom senast en timme rapportera om de hade skjutit en varg.
Då skedde också uppföljning med länsstyrelsen och expertis på plats i stort sett omedelbart. Det är sannerligen inte så att det bara har skjutits vilt ute i skogarna. Viltförvaltningsdelegationerna kommer att vara väldigt viktiga för att föra besluten närmare människor. De har en sammansättning som ska representera just de människor det gäller. Det gäller byalag - jag kan inte förstå var det är för fel på det.
Det gäller jord- och skogsägare. Det gäller naturvårdare. Det gäller jägare. Det gäller också fritidsintressen. Politikerna sitter där för att representera ett allmänintresse, och precis som Åke Sandström sade ska de representera ett brett perspektiv. Vi kommer nu att samla viltförvaltningsdelegationerna till ett första avstamp nationellt för arbetet den 7 april.
Det blir också med sikte på att förmedla kunskap och insikter och förbereda för den viktiga uppgift som blir nästa år. Det som blir konstigt i det här är att när jag talar om en kompromiss och att närma olika synsätt till varandra, då säger Tina Ehn att hon blir skrämd. Själva ordet "kompromiss" var skrämmande, och vem, frågar Tina, ska man kompromissa med?
Jo, olika synsätt, där människor som bor ute i landsorten som just lever nära vargarna också ska veta att de är hörda på. Det som är deras verklighet och deras erfarenhet ska inte bara köras över.
Då blir till sist också den viktiga frågan att om vi nu är överens om, vilket vi är, att vargstammen är hotad av dålig genetisk status är det ju inte licensjakten som på minsta sätt skulle hota vargstammen utan faktiskt den genetikförsämring som har pågått under lång tid.
Om man samtidigt säger nej till kompromisser och är skrämd av tanken på en kompromiss mellan de olika berörda och säger nej till omflyttning och bara accepterar naturlig invandring, då är det bara att konstatera att det är att fortsätta på den väg - att köra över människor - som hittills faktiskt har lett till att steg för steg på allvar hota vargstammen.
Det låter bra på möten, men i verkligheten är det riktigt hotfullt mot vargstammen, och frågan är: Vad har ni för verktyg när ni säger nej till omflyttning, inflyttning, licensjakt och kompromissen som arbetsmetod?
Andreas Carlgren (C):
Regeringens politik består av olika delar som hänger ihop och förutsätter varandra. Därför är det klart att licensjakt i längden förutsätter att vargstammen blir friskare. Om vargstammen inte blir genetiskt friskare kan licensjakten inte fortsätta.
Det är alldeles tydligt att grunden för det som nu har gjorts är dels forskarnas larm om hur allvarlig situationen för vargstammen är, dels deras bedömning att inaveln är så pass utspridd i landet att det inte har funnits skäl att göra ett mer selektivt urval än vad som gjorts i årets jakt. Det har också legat till grund för Naturvårdsverkets riktlinjer.
Dessa riktlinjer följdes, och nu ska vi utvärdera det hela i detalj. Då får vi se vilka förändringar som ska göras nästa år. Det gör mig bedrövad att det är så enkelt att åka runt och försöka samla poäng och skrämma människor när det i grunden inte finns något svar till dem som är berörda.
Beskedet i dag är bara att licensjakten ska bort, men det ges inget besked om vad som ska göras för att möta oron hos de människor det gäller. Nu får vi höra att till och med viltförvaltningsdelegationerna är hotade, för de har inget stöd hos oppositionen, och inte heller de människor som lokalt och regionalt ska fatta besluten finner nåd hos oppositionen.
Den väg som enligt forskarna fört oss till en genetiskt akut situation för vargstammen ska vi bara vandra vidare på. Det är det besked som oppositionen ger. Den vägen tror inte vi på, och därför har vi tagit initiativ till en förändring som är riktig för vargstammen och viktig för den landsbygd som är berörd.
Andreas Carlgren (C):
Det är helt sant som Peter Jeppsson sade att de första kärnkraftverken startades 1972, då under en socialdemokratisk regering. Det är också sant att arbetet med att lösa avfallsproblemen började 1976 med SKB i och med det som trepartiregeringen under Thorbjörn Fälldins ledning då beslutade om med villkorslagen.
Vi har hela vägen sedan dess arbetat för att skapa säkerhet och se till att miljökrav uppfylls. Den förändring som framför allt har skett när det gäller avfallsprogrammets storlek skedde när Centern och Socialdemokraterna samarbetade 1997. Det som nu sker är egentligen inget nytt i grunden. Det finns precis föreskrivet hur det ska hanteras i regelverket.
Precis som Peter Jeppsson sade ska en ansökan om att bygga ett förvar behandlas både i Miljödomstolen och av Strålsäkerhetsmyndigheten. Det betyder också att dimensioneringen helt följer vad kärnkraftsindustrin har bedömt ekonomiskt när det gäller att bygga kärnkraft.
Det kan aldrig bli fler än tio reaktorer i Sverige, men en eller annan kan bytas ut. Industrin vet att den får ta kostnaden. Det finns inte längre något sätt att krypa upp i statens trygga knä och lita på att skattebetalarna ska skicka pengar. Man får stå för kostnaderna för kärnkraftsavfallet. Man får också stå för riskerna för olyckor.
Ansvaret vilar helt på industrin. Vi inför nu också ett nytt regelverk som gör det mycket tydligare att kärnkraftsindustrin får ta kostnadsansvaret precis hela vägen. Det smög sig dock in ett fel i det som Peter Jeppsson sade. Ingenting har skett när det gäller nya regler för uranbrytning. Jag vet att det ofta sägs. Men inget som helst nytt har skett där.
Liksom tidigare är prospektering någonting som prövas enligt minerallagen, och precis som tidigare är uranbrytning någonting som prövas enligt miljöbalkens regler. Där gäller kommunalt veto. Detta har inte rubbats det minsta. Jag känner mig fullständigt trygg på den punkten. Så länge en kommun inte vill ha uranbrytning inom sina gränser kan ingenting tvinga uranbrytning på den kommunen.
Då är egentligen den här frågan rätt enkel. Dimensioneringen kommer att bero på hur mycket kostnader kärnkraftsindustrin bedömer att den är beredd att ta på sig. Man kan aldrig smita ifrån kostnadsansvaret. Säkerhetsvillkoren och miljövillkoren är precis lika stränga som tidigare.
Därav mitt svar och därav också det enkla konstaterandet att kärnavfallsproblemet i sig finns. Det uppstod redan den dag då en socialdemokratisk regering för ett antal decennier sedan startade det svenska kärnkraftsprogrammet. Nu har vi tack vare de insatser som inte minst mitt parti har varit med om att göra kommit mycket långt för att kunna klara de problemen.
Vi kommer den dag då en ansökan ligger på regeringens bord se till att myndigheterna och Miljödomstolen prövar den helt enligt lagens regler. Till sist återstår för regeringen att fatta beslut. Det ska vi naturligtvis också göra då.