KBLab/rixvox huggingface dataset:
Larry Söder (KD):
Jag tycker att det är bra när vi som konsumenter kan göra uppenbara miljömässiga val. Då är det bra om vi kan välja mellan en vara utan dessa kemikalier och en vara med dessa kemikalier som är mycket dyrare och med skattebeläggning. Problemet när det gäller elektronikskatten är att vi inte kan göra det valet.
Varorna på bägge sidor innehåller samma typ av kemikalier. Det betyder att vi bara kan välja mellan en dyrare vara och en billigare vara. Jag som konsument väljer den billigare varan, för den är precis likadan. Då är den utomlands ifrån, och det betyder att vi förlorar jobb i Sverige. Jag tycker att detta är en dålig politik. Man borde utvärdera detta på ett tydligt sätt innan man går vidare med kemikalieskatten.
För de företag som bedriver denna typ av verksamhet är det en stor administration kring kemikalieskatten. Många av dessa företag är små och drivs av få människor, som ska klara administrationen och det praktiska på företaget men även kunna dessa regler och kunna hantera dem på bästa sätt.
Precis som finansministern säger kan undantag göras för varor som är använda och för vilka skatt har betalats tidigare; man behöver inte betala kemikalieskatt två gånger. Problemet är bara att företagen inte kan bevisa att de redan har betalat skatt för dessa varor. Det betyder alltså att alla varor beläggs med skatten. Annars skulle man behöva en ännu större administration kring detta. Det här är problemet, som jag ser det.
Vi tycker att man borde premiera att använda varor används och säljs igen. Men det går inte i praktiken, för skatten blir i många fall dyrare än själva varan.
Jag vill hävda att syftet med en sådan här skatt borde vara att staten inte ska få in en enda krona eftersom man inte vill att varor som innehåller denna typ av kemikalier ska användas. Men faktum är att det görs, och man kommer inte att få in mindre skatt eftersom konsumenterna inte har möjlighet att välja ett annat alternativ.
För att spetsa till diskussionen och se om finansministern ändå kan diskutera de förlorade jobben vill jag hävda att finansministern säljer ut mer än tusen jobb för några miljarder i skatteintäkter. Tycker man att det inte spelar någon större roll om dessa jobb går förlorade i Sverige och flyttas utomlands? Eller vill man göra en riktig utvärdering och se hur vi kan få tillbaka dessa jobb till Sverige? E-handeln ökar hela tiden.
Det här är inte något som kommer att minska i framtiden, utan jag tror att antalet jobb som försvinner utomlands kommer att öka om inget görs åt detta.
Larry Söder (KD):
Jag sa i mitt första anförande att jag noterade att regeringen hade tillsatt utredningen. Jag tycker att det i grunden är bra, för det blir mer jämlika villkor för företagen i Sverige gentemot dem i Europa. Grunden till problematiken med kemikalie- eller elektronikskatten finns dock fortfarande kvar. Vi som konsumenter kan inte välja en vara som inte innehåller dessa kemikalier, för det finns ingen sådan vara att välja.
I dagsläget får vi välja mellan en dyrare eller en billigare vara, och den billigare kommer i de flesta fall från övriga Europa. Då väljer den svenska konsumenten givetvis den varan. Min idé är att man i grunden diskuterar varför vi över huvud taget har denna skatt om vi inte kan uppnå det mål vi vill nå. Då är det ju bara ett sätt att få in skattemedel till staten.
Konsekvensen blir då att för några miljarder in i statskassan flyttar tusen eller fler jobb utomlands. Jag kan inte se att vare sig mitt eller finansministerns parti kan tycka att detta i grunden är bra. Då är det bättre att göra en grundlig utvärdering. Vad är målet med en sådan här skatt? Uppfylls inte målet borde den förändras så att så sker.
Det finns flera bidrag och skatter av denna typ som enligt Riksrevisionen inte analyserats i grunden och inte är effektiva. Detta är också en av de skatter som jag tror att Riksrevisionen skulle ha kritik mot, om de skulle kunna kontrollera den.
Larry Söder (KD):
När en människa tas hädan är det en tid av sorg för anhöriga. Och man ska få sörja. Efterspelet bör vi kunna ordna på ett värdigt sätt som ger tid för sorg. Men inte alltför sällan är efterspelet en tid av bråk och brutna relationer till nära personer.
Allt oftare har ett testamente upprättats, något som jag personligen anser är väldigt bra och som i de allra flesta fall gör det möjligt att gå vidare utan krångel och diskussion. Ett testamente är en persons sista vilja. Därför bör det på alla sätt respekteras och värnas. Det är dock tyvärr inte ovanligt att testamenten försvinner eller att tvister om testamentens giltighet uppstår. Om detta sker saknas verktyg för att styrka den avlidnes yttersta önskan.
Det kan leda till bråk och splittring inom familjen och i vissa fall till att pengarna som de närmaste haft rätt till i stället hamnar hos Allmänna arvsfonden. Därför menar vi kristdemokrater att det är hög tid att upprätta ett testamentsregister. Vi anser att Skatteverket är bäst lämpat att förvalta ett sådant. Myndigheten har redan ansvar för registrering av dödsfall, utfärdande av dödsfallsintyg och folkbokföring.
Dessutom har Skatteverket självt uttryckt sig positivt till att hantera ett testamentsregister, vilket hade kunnat fungera som registret över alla äktenskapsförord. I dag är det många som väljer att förvara sina testamenten i bankfack, hos advokat eller hos bouppteckningsföretag. Men det innebär inga garantier för att testamentet faktiskt kommer fram vid testatorns död.
Advokatbyrån kan ha lagts ned, eller så har bankfacket inte öppnats framför vittnen, om banken ens tagit emot testamentet. Avsaknaden av ett testamentsregister ökar risken för att testamenten förfalskas, förstörs eller helt enkelt kommer bort. Att förstöra ett testamente är en brottslig handling, men risken att bli upptäckt är minimal.
Att Sverige saknar ett system för att säkerställa en persons sista vilja menar jag innebär en allvarlig brist i rättssäkerheten. Detta är en fråga som har diskuterats länge men inte har nått i mål. Kammarkollegiet har haft flera generaldirektörer som har förespråkat ett register, och Kristdemokraterna har drivit frågan under lång tid.
Även socialdemokrater har vidrört frågan, men som regering står man fortfarande utan svar på hur man vill lösa detta. Samtidigt är det en politisk fråga där vi har saknat tydliga meningsmotståndare. Jag uppfattar ändå att vi alla är överens om att det här är ett problem som vi på ett eller annat sätt måste lösa.
Jag menar att det är dags att vi åter försöker lyfta upp frågan om ett testamentsregister för att skydda människors sista vilja. Ministern säger i sitt svar att ett statligt register inte nödvändigtvis är det bästa alternativet. Men samtidigt ser ministern egentligen samma problematik som jag, vilket han redovisar i sitt svar. Vilken är då den lösning som ministern ser som optimal?
Det skulle vara väldigt intressant att få höra.
Larry Söder (KD):
När det gäller frågan om vilket testamente som ska gälla är det den situation vi har i dag. Det är inte något argument för att man inte ska inrätta något testamentsregister. Jag menar att en utredning om testamentsregister får ge svar på den frågan. Jag skulle personligen gärna se att det som man har registrerat i testamentsregistret är det som gäller. Men det kan finnas olika orsaker till varför man väljer en annan väg. Ministern har uppfattat det rätt att vi vill att det ska vara frivilligt.
Vi tror ändå att det är bättre med ett frivilligt testamentsregister än inget testamentsregister alls. Jag redovisade också i mitt första inlägg vem vi anser skulle kunna ha hand om detta och vem som skulle kunna ha ansvar för det, och det är Skatteverket. Det har andra delar som gör det möjligt. Det finns andra delar som skulle ge samordningseffekter om man också hade ett testamentsregister där.
Sedan måste jag ändå säga att det är otroligt tråkigt att i varje interpellationsdebatt få höra vad andra har gjort och vad andra inte har gjort. Vi har en regering som har ett ansvar. Vi som ledamöter har en möjlighet att ställa frågor till ministern efter sitt ansvarsområde. Det är ministerns ansvarsområde, och då tycker jag att man ska svara efter den diskussion som man själv har. Uppenbarligen har ministern suttit i samma situation i fem år och inte gjort någonting när det gäller testamentsregister.
Tycker ministern inte att det är en fråga över huvud taget, utan det behövs ett tillkännagivande för att ministern ska tycka att ett testamentsregister är intressant att arbeta med? Jag tycker att det är intressant att arbeta med det. Det finns människor därute som lider varje gång en sådan situation uppstår. Jag kan inte förstå att det inte skulle kunna vara en prioriterad fråga för ministern att hantera. Man tycker alltid det är intressant att skälla på alliansregeringen som varit någon gång.
Någonstans tycker jag att ministern också ska ta ett ansvar och prata med en ledamot utifrån den situation som är i dag. Det är faktiskt lite skämmigt varenda gång. Jag har diskuterat med ministern flera gånger i kammaren. Varenda gång är det precis likadant. Ja, du kan titta på mig om du vill! Men jag blir irriterad. Ministern måste kunna svara en ledamot på rätt sätt utifrån sitt ansvarsområde och och inte alltid gräva tillbaka och hitta ansvar hos någon annan.
Det är ministerns ansvar. Jag frågar vad ministern tycker är rätt sätt att hantera en sådan situation. Testamentsregister finns inte. Tycker ministern att det ska finnas ett testamentsregister - ja eller nej?
Larry Söder (KD):
Jag läser i svaret från ministern: "Det är dock allvarligt om det visar sig att testamenten av olika anledningar inte kommer fram efter ett dödsfall." Jag tycker att det är ett tillräckligt argument för att testamentsregister ska undersökas, möjliggöras och se om det finns en praktisk möjlighet att Skatteverket kan ta hand om det. Det är kanske det som gör mig mest irriterad.
Ministern har samma svar som jag har, men ministern vill inte tala om vilken lösning ministern har. Vi kristdemokrater har en lösning. Vi tycker att det ska finnas ett testamentsregister. Det finns flera argument för det. Jag har efter att jag ställt interpellationen fått brev till mig från ganska många brevskrivare som har problem med detta.
Det finns många olika delar som man skulle kunna lösa med ett testamentsregister. Vi tycker att den sista viljan hos en person ska fullföljas så långt det är möjligt. Men den största vinsten med detta skulle vara att undvika allt det bråk och den situation som kan bli efter ett dödsfall när man inte vet vilket testamente som finns, om det finns ett testamente eller hur egendomen ska fördelas.
Den tid av sorg som man ska ge människor blir inte en tid av sorg utan en tid av bråk. Kan vi på ett enkelt sätt genom ett testamentsregister hjälpa till i den situationen tror jag att mycket skulle vara hjälpt för människor. Jag hoppas att ministern tar denna fråga på fullt allvar, tar den lite längre och försöker hitta en lösning.
Vi vill samma sak. Sedan kan vi diskutera vem som har gjort vad eller inte någon annanstans än i talarstolen.
Larry Söder (KD):
Jag håller med ministern om att vi ska gå försiktigt fram med dessa frågor. Utredningen är från 2015, och steg har ju tagits för att kunna lägga fram förslag. Jag har full förståelse för att det tagit tid, men jag tror att vi kan vara på väg att komma fram med någonting till kammaren på ett eller annat sätt.
Jag tror inte att vi står så långt ifrån varandra, utan vi tycker att det är viktigt att bevara de hus som är möjliga att bevara och på något sätt se till att det finns ägare som är villiga att hantera husen. Äganderätten är viktig. Därför tycker jag att det är viktigt att inrikta sig på de hus som de facto inte har någon ägare, det vill säga någon som inte fullgör sina plikter som ägare.
I sådana här situationer tar civilsamhället ibland tag i saker, vilket gör att man faktiskt blir ganska glad och stolt. Det har startats föreningar som letar upp ödehus, försöker hitta ägarna och koppla ägare till köpare som kan restaurera husen. De kan också hjälpa till med information om hur man ska gå till väga, vilka material som behövs med mera.
Civilsamhället tar sitt ansvar, vill jag påstå. Som politiker ska vi vara glada för att civilsamhället går in när det inte fungerar. Det är inte bara en fråga om att ge kommunerna möjlighet att ta ut extra avgifter. Vi måste ge dem fler verktyg.
Precis som ministern säger är detta kommunernas ansvar, men som lagstiftare måste vi också ge kommunerna möjlighet att ta detta ansvar. Det är lite tunt med det i dag, men min förhoppning är att vi kan lösa det i framtiden.
Larry Söder (KD):
Bostadsministern och jag har olika sätt att se på investeringsstödet. Det är solklart. Jag hävdar med bestämdhet att stödet inte har några bostadspolitiska effekter när det gäller att fler bostäder de facto byggs. Givetvis byggs bostäder - hyreslägenheter. Det byggs hyreslägenheter som är billigare därför att företagen får ett stöd.
Men om man tittar på fakta från Boverket ser man att bostadsbyggandet och antalet färdiga bostäder minskade 2018 och 2019. Prognoserna för 2020 är att de fortsätter att minska. De prognoser som finns för 2021 visar också att de minskar, detta trots att vi har ett investeringsstöd. Vi kan också vara överens om hur lång tid det tar att planera och bygga en bostad.
Det tar mellan fem och sju år. När det gäller det stora bostadsbyggandet som skedde i början av förra mandatperioden kan man alltså på något sätt hänvisa till den dåvarande alliansregeringen. De siffror för byggandet som nu sjunker är enbart den regering som satt under den förra mandatperioden och som nu sitter ansvarig för. Vi kan också diskutera om det ägda boendet är bäst eller inte.
Men fakta visar en sak, nämligen att det ägda boendet över tid är mest ekonomiskt fördelaktigt för alla människor. Att äga en bostad ett antal år framåt är mycket billigare för den enskilde, även för ungdomar, än att bo i hyresrätt. När man bor i hyresrätt betalar man de facto någon annans vinst, förutom alla investeringar som görs i hyresfastigheten.
Därför är jag mån om att människor ska kunna välja mellan hyresrätt och ägt boende. Sedan kan man ha hyresrätt och ägt boende i olika former, precis som jag försökte tala om i mitt förra inlägg. Men människor ska ha möjlighet att välja det ägda boendet om de vill.
Min fråga till ministern var därför: Väljer man av ideologiska skäl att göra reformer som bara gynnar hyresrätterna i Sverige, eller ser man också möjligheter att göra reformer som gäller det ägda boendet? Då tänker jag på till exempel bosparande och startlån. Ministern och jag har varit överens om att bosparande faktiskt kan vara ett bra koncept för Sverige. Men jag ser inte att det tas några steg framåt för att detta ska kunna göras.
Det kan inte bara vara finansministern som bestämmer vilken bostadspolitik som vi ska ha i Sverige. Jag tror faktiskt att bostadsministern har en möjlighet att vara med och styra bostadspolitiken i Sverige. Jag har tilltro till att bostadsministern kan se de reformer och de möjligheter som både bosparande och startlån har. Men det krävs att vi också får ta ställning till sådana förslag i kammaren.
Larry Söder (KD):
Jag vill påstå att jag inte har någon kristallkula utan jag använder de fakta som finns, bland annat från Boverket, som visar hur utvecklingen har varit när det gäller bostadsbyggandet i Sverige. Då kan man läsa om hur det varit 2018 och 2019 och prognoserna för 2020 och 2021. Det behövs ingen kristallkula för det. Det är bara att läsa vad Boverket skriver och de siffror som finns. Jag håller med ministern om att riksdagen inte ska stå och bestämma vilken typ av boende svenska medborgare ska ha.
Men vi måste också ge människor förutsättningar att välja boende. Ministern påstår att jag skulle vilja att alla ska kunna ta lån för ett boende. Det är inte det jag säger. Men de kreditrestriktioner som har införts av er regering har gjort att allt fler människor får avslag på sina låneansökningar. Det betyder att kreditrestriktionerna gör att allt färre ungdomar kan köpa sin egen bostad.
Det måste även ministern kunna se. Det finns siffror på det. Jag tror att vi måste ta detta på allvar och se över kreditrestriktionerna. Vi säger inte att kreditrestriktionerna ska försvinna, men de måste ses över på ett eller annat sätt. Om man ser över kreditrestriktionerna tillsammans med bosparande och startlån blir det en rörlighet på bostadsmarknaden. De som vill ha hyresrätter ska givetvis kunna få det.
Men faktum är att undersökningar visar att sju av tio vill äga sitt boende. Men det byggs inte så att sju av tio kan ha ett eget boende. De reformer som ministern talar om är inriktade på att det ska byggas fler hyresrätter i Sverige, och detta har ministern inte motsagt.
Därför ställer jag samma fråga som jag ställde från början: Är det av ideologiska skäl som denna regering inte gör några reformer för att skapa fler bostäder för ägt boende utan bara inriktar sig på hyresrätter?
Larry Söder (KD):
Ministern ondgör sig i sitt svar över att jag intresserar mig för bostadspolitik och framtida byggnation och ställer frågor kring detta i den situation vi nu är i med en pandemi. Jag kan med enkla medel konstatera att även ministern under pandemin har hanterat bostadspolitik som är framåtsyftande. Den 25 april tillsatte regeringen en särskild utredare som ska utreda fri hyressättning i nyproduktion.
Den 8 maj tillsatte regeringen en utredning om den sociala bostadspolitiken. Skillnaden för ministern när det gäller om tiden är rätt eller fel att vilja driva bostadspolitiken framåt är kanske vem som intresserar sig och vem som ställer frågor.
Min uppfattning är dock att jag som förtroendevald för ett parti i opposition har till uppgift att granska, driva på och ställa frågor, i mitt fall gällande bostadspolitiken. Jag kan i min granskning konstatera att bostadsbyggandet de senaste tre åren har minskat avsevärt samtidigt som antalet bostäder som behövs har ökat.
Därmed har vi en bostadskris i Sverige, som ministern inte nämner några åtgärder för att ta itu med. I den pandemi vi nu befinner oss i har även trångboddhet tydligt visat sig vara en problematik som vi på längre sikt måste hantera. På en pressträff den 13 maj berättade ministern bland annat att 41 000 nya bostäder väntas byggas under året. Det lät som att statsrådet kände sig nöjd med den siffran.
Det är klart lägre än behovet och även lägre än Boverkets prognos inför 2020, nämligen 50 000. Det är klart lägre än antalet bostäder som behöver byggas för behovet varje år enligt Boverket, det vill säga 64 000 bostäder. Detta duger inte.
Mitt syfte med interpellationen i dag var att ministern och jag skulle enas om att det inte duger att bygga långt under behovet och om att gemensamt diskutera åtgärder för att få upp bostadsbyggandet. Kanske skulle vi gemensamt kunna konstatera att regeringen och riksdagen behöver sätta något slags volymtal som mål och därmed kunna jobba med åtgärder för att nå det målet.
Till min förvåning meddelar dock bostadsministern att man inte är tillfreds med antalet bostäder som byggs i Sverige men inte vill sätta ett mål att jobba mot. Jag tror dock att det i all verksamhet, om det så gäller att bygga båtar, bilar eller hus, är bra att ha ett mål i sikte, för att kunna utvärdera men även för att kunna mäta om de åtgärder och de nycklar som finns fungerar tillfredsställande.
För min del anser jag att antalet bostäder är för lågt, och jag tycker att regeringen bör ha som mål att Sverige minst bygger efter det behov som redovisas av Boverket. Om så vore fallet kan jag konstatera att kreditrestriktionerna är för hårda eftersom allt fler inte har möjlighet att köpa sin bostad. Jag kan konstatera att många landsbygdskommuner har svårt att få ekonomin att gå ihop när det gäller nybyggnation, och därmed behövs åtgärder.
Jag kan konstatera att många kommuner inte har den planberedskap som behövs för att möta ett ökat bostadsbyggande. Bostadsbyggande är en av regeringens högst prioriterade frågor, säger ministern i sitt svar. Min fråga är: Hur ser vi det som medborgare när resultatet är så nedslående?
Larry Söder (KD):
För att få lite mer tydlighet och klarhet i vad ministern säger ska jag ställa frågan så här: Använder regeringen Boverkets mål eller prognos som riktmärke för bostadsbyggandet? Gör man det har regeringen misslyckats. Gör man inte det kan jag förstå att man inte tycker att det så intressant om det byggs 40 000, 50 000 eller 60 000 bostäder.
Både ministern och jag vet att planering och byggnation av bostäder inte tar ett, två eller tre år. Det tar i genomsnitt fem sex år. Så när började bostadsbyggandet i Sverige minska? Jo, precis sex år efter att alliansregeringen avgått. Det betyder att allt som har hänt efter det är denna regerings ansvar.
Det behövs åtgärder från regeringen för att öka bostadsbyggandet, och det är detta jag försöker tala om. Ministern säger att det är bara tomma ord. Den dag ministern säger att man ska se över kreditrestriktionerna kommer jag att säga ja tack och trycka på gröna knappen. Om ministern vill införa startlån säger jag ja tack och trycker på gröna knappen. Bospar? Ja tack.
Mål för antalet nybyggda bostäder? Ja tack. Vi kristdemokrater vill mycket, men vi vill också veta vart vi är på väg och vad det är för åtgärder som ger effekt och diskutera det gemensamt. Jag tror inte på att ministern och jag hela tiden ska stå här och diskutera detta, för det kommer inte att ge enda bostad till. Gemensamt kan vi dock åstadkomma det, men då måste vi ha några åtgärder som vi kan diskutera utifrån och hjälpas åt att få igenom i kammaren. Jag tror på samverkan, inte motstånd.
Larry Söder (KD):
Vi fortsätter på samma ämne. Boverket har nyligen redovisat en prognos om att antalet påbörjade bostäder indikerar en minskning för 2019 och 2020. Vår största stad, Stockholm, uppvisar siffror som påvisar en markant minskning av antalet påbörjade bostäder 2019. Det är närmast en halvering. Signalerna från alla inblandade är tydliga. Antalet bostäder som byggs i Sverige är inte bara för lågt utan det minskar också.
Sist ut var riksbankschefen, som efterlyste politiska förslag som ska rätta till den dysfunktionella bostadsmarknaden. Den nyss redovisade budgeten har ganska få förslag om detta, och inget egentligt förslag som kan hjälpa till att öka byggnationstakten. Kristdemokraterna har föreslagit att man ska se över kreditrestriktionerna. Vi har också förslag om bosparande och startlån. När kan vi förvänta oss att bostadsministern kommer med förslag som riktar sig till de problem som finns på bostadsmarknaden?
Larry Söder (KD):
Man kan konstatera att antalet bostäder som färdigställdes under 2018 minskade. Antalet som färdigställs ser också ut att minska 2019. Under 2018 fanns ett investeringsstöd, och siffrorna visar att detta inte hjälpte till att öka antalet bostäder. Man byggde andra typer av bostäder, men inte ett större antal. Ministern sa att en bostad ger trygghet. Unga får i dag ingen bostad. De som har sociala problem får heller ingen bostad.
När kommer politik för dessa?
Larry Söder (KD):
Det är 238 000 unga som ofrivilligt bor hemma, enligt en undersökning som Hyresgästföreningen nyligen redovisade. Många av dessa vill köpa sin första bostad men har svårt i dagens läge, med de kreditrestriktioner som känns som en stor bromskloss för de ungdomar som vill starta sin bostadskarriär.
Till min glädje läste jag att bostadsministern har samma uppfattning som vi kristdemokrater angående behovet av att staten tar ett större ansvar när det gäller ungdomars möjlighet att ta sig in på marknaden för ägda bostäder. Vi kristdemokrater har föreslagit ett startlån som staten ombesörjer. I Dagens Nyheter den 6 oktober uttrycker bostadsministern liknande åsikter och tankar.
Min enkla fråga till bostadsministern blir således: När inför bostadsministern ett statligt förmånligt bostadslån för unga, som vi är överens om?