Michael Svensson (M):
På riksdagens bord har det, efter sedvanlig behandling, landat en föga upphetsande proposition om en gymnasieutbildning för alla. Regeringen har snart haft fyra år på sig att lägga fram förslag om stärkt närvaro, om färre avhopp och om att fler ska kunna gå ut med en viktig examen från skolan - och så blev det detta.
När jag läser propositionen går mina tankar osökt till Shakespeares pjäs Much Ado about Nothing . Sällan har jag sett ett så urvattnat förslag. Propositionen syftar till att alla ungdomar ska påbörja och fullfölja en gymnasieutbildning. Ja, syftet är gott, men de rejäla förslagen saknas. Det tror jag även att regeringssidan håller med om, i det tysta.
Problemen är i dag omfattande på landets gymnasieskolor. Eleverna luras på ett antal timmar. Regeringen borde åter ha kopplat kurspoängen till antalet timmar. Vi har alldeles för få undervisningstimmar i svensk skola. Det är lärarbrist och inställda lektioner, och ofta sparar kommunerna in på vikarier.
Efter att Sveriges kurva i PISA pekade uppåt ser vi nu oroande tendenser till att resultaten åter sjunker. Det är mycket allvarligt, och regeringen sitter handfallen. Det är bra att regeringen oroar sig för frånvaron, men det räcker inte. Vi måste veta mer, undersöka och samla in statistik, som på alla andra arbetsplatser. Vi måste få mer omedelbara ingripanden från skolledningens sida.
Det som vi stöder är att man ser över och stärker introduktionsprogrammen. De har svällt, inte minst språkprogrammet. Det är bra att man nu också bedömer språkkunskaperna, så att det finns möjlighet att dela in eleverna på rätt nivåer så att de får ut mer av undervisningen. Fru talman! Jag anser att läget är mycket oroande för många av våra gymnasieskolor och därmed för våra elever. Det finns tre allvarliga problem. Det första är alla fel- och omval.
De kostar samhället 2,3 miljarder kronor varje år - jag återkommer till detta. Det andra är avhoppen från gymnasieskolan eller att man går ut utan en fullgod examen. Samhällsekonomiska beräkningar visar att varje misslyckande belastar samhällsekonomin med ca 15-20 miljoner kronor under en livscykel per individ. Det blir enorma summor.
Det tredje är att högskolor och universitet högljutt klagar över bristande kvalitet, att eleverna kan för lite och att man får ta om gymnasiekurser och får anordna ett basår, inte minst inom teknik. Fru talman!
Förslaget om en gymnasieutbildning för alla skulle ta upp problemen med oförberedda och oinformerade elever, stora kunskapsbrister hos studie- och yrkesvägledarna och poängjakt - ofta i årskurs 2 - som alltför ofta leder till psykisk ohälsa hos oroväckande många tjejer. Det är få saker som jag ser i förslaget.
Mentorer finns med, men det finns redan i de allra flesta skolor, och det tycker jag är en onödig detaljreglering. Det är desto fler saker som borde ha funnits med. Jag förstår att allt inte kan inrymmas i en proposition, men regeringen har nu snart haft fyra år på sig att rätta till problemen och sådant som man var kritisk till under förra mandatperioden. Men det underlåter man att göra.
Vi måste få en mer flexibel gymnasieskola. Utbildningsministerns berömda 100 dagar har snart blivit 1 500 dagar. Sveriges elever är värda en mer handlingskraftig regering som tar tag i skolans stora problem. Jag yrkar bifall till reservation 4. Fru talman!
Detta är sannolikt mitt sista anförande i kammaren, efter åtta år, så jag ber att få tacka alla mina trevliga kollegor i utskottet, från vänster till höger.