Adnan Dibrani (S):
Det känns bra att vara tillbaka i kammaren så här två timmar senare och försöka komma fram till vad det var man skulle säga. Jag vill också säga välkomna till er som sitter uppe på läktaren. Vi debatterar alltså en interpellation om studentbostäder. Att det i stort sett råder brist på studentbostäder i hela landet är ingen nyhet. Framför allt är det stora brister i våra storstäder där man får vänta i flera år, till exempel i mer än fyra år, och då är man ofta klar med sina studier.
Många studenter frågar sig därför: Var ska man bo den dag man ska börja studera? Jag funderar på om Alliansen förstår vad deras politik leder till eller ej. Många gånger kan man nästan tycka synd om Alliansen eftersom de verkar helt off när resultatet av den förda politiken visar sig. Med andra ord: När verkligheten kommer i kapp vet man knappt vilket ben man ska stå på, och man tvingas backa gång efter gång.
Om ministern tycker att bostadsfrågan är viktig, och det förmodar jag att han tycker eftersom han är bostadsminister, är det dags att släppa sargen och komma in i matchen. Det är dags att börja ta ansvar för den förda politiken. Vi kan ta Stockholm som exempel. Där lovade Alliansen 4 400 studentbostäder. Nu har man dragit ned det med ungefär 400 till 4 000, för man inser att det i stort sett är kört.
Men man har hitintills sedan 2010 enbart byggt 200 - och då tar jag i - studentbostäder i hela regionen. Vad gör bostadsministern? Ingenting. Den förre bostadsministern, Mats Odell, som är partikamrat med den nuvarande ministern, sade kort efter sitt tillträde: Vi har ju inget lastbilsdepartement för lastbilsfrågor eller någon lastbilsminister. Varför skulle vi ha ett departement för bostäder?
Det säger någonting om Alliansens syn på bostadsfrågan. Det säger någonting om Alliansens syn på bostaden som en kommersiell vara, vilken vara som helst. Alliansens bostadspolitik har havererat totalt sedan 2006. Byggandet står i stort sett stilla, framför allt när det gäller mindre lägenheter. Mats Odell sade en annan sak också: Jag och min fru har köpt varsin lägenhet till våra barn. Det kan väl alla föräldrar göra.
Då är min första fråga till den nuvarande ministern: Tycker du som din partikamrat, med tanke på att det inte pågår så mycket arbete på den fronten? Jag får ofta frågor kring studiemedel, om det är tillräckligt högt och så vidare, och man kan debattera på vilken nivå det ska ligga.
Men vi är på väg att få ett högskolelandskap där det inte längre är betygen som styr var man ska studera, utan det är beroende på vilka föräldrar man har. Såvitt jag vet väljer ingen föräldrar, och man väljer inte vilken tjocklek på plånboken föräldrarna ska ha. Det innebär att i dag spelar betygen knappt någon roll. Vi är på väg att få en situation i Sverige där det inte är betygen som bestämmer var man ska studera utan om föräldrarna kan köpa en lägenhet eller inte. Jag tycker att det här är helt fel.
Frågan från mig till ministern är därför: Är det rimligt att vi har studenter och andra unga som inte kan få tag på bostäder? Det enda som ministern kommer med är att det har varit jobbigt i 20 år och Alliansen har styrt i sju år, men snart händer det någonting. När är snart, och vad är det som ska hända? Vad säger du till de studenter som ska söka bostad till hösten?