KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven-Erik Österberg (S):
Jag tänker inte gå in i någon sakdiskussion i detta ärende. Jag har noterat att Per Bill vid ett flertal tillfällen de senaste veckorna antytt att oppositionen - då har han främst riktat sig till Socialdemokraterna - överutnyttjat initiativrätten. Det motsätter jag mig starkt. Jag har varit med i denna kammare sedan 1994. Jag har sett hur den tidigare oppositionen, med Per Bill som en aktiv person, agerat i olika frågor.
Problemet beträffande initiativrätten var för er, Per Bill, att ni på den tiden inte hade majoritet för era initiativ. Det var bekymret, och därför blev det inte heller några initiativ. Nu uppstår plötsligt situationen att minoritetsregeringen inte har stöd för sin politik. Vi tänker inte ge avkall på en politik som vi har drivit under hela förra mandatperioden - det gäller arbetsmarknadsområdet, sjukskrivningsområdet, sjukförsäkringsområdet och en rad andra områden - bara för att inte sätta regeringen i en besvärlig sits. Vi kommer aldrig att avstå från vår politik.
Vi driver vår politik i denna kammare. Om det uppstår majoriteter i utskotten är det inte vårt problem. Det är regeringens problem, som inte har majoritet. Det tänker vi fortsätta att hävda, Per Bill.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag ber om ursäkt för att jag upprepar mig, men Per Bill fortsätter att hålla fast vid formalia och diskuterar det. Grundproblemet är att regeringen i en rad frågor saknar majoritet i denna kammare. Det går inte att komma ifrån. Tro inte att vi avstår från vår politik för att rädda regeringen ur en prekär situation. Det tänker vi inte göra. När det gäller frågor som vi drivit under flera år tänker vi hålla fast vid den politik som vi fört hittills.
Beträffande folkligt stöd tror jag att det finns ett fantastiskt folkligt stöd för att komma till rätta med huliganerna på fotbollsmatcherna. Det tror jag inte att det råder någon tvekan om. Man behöver inte hålla folkomröstning för att veta att svenska folket tycker att det ska vara lugnt på fotbollsmatcherna. Där står vi på stabil grund vad gäller sakfrågan. Slutligen, Per Bill: Det är mycket roligare att vara i majoritet. Jag kommer att göra allt vad jag kan för att vi ska få en annan statsminister i nästa val.
Sven-Erik Österberg (S):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag skrev interpellationen med anledning av att vi under lång tid, inte minst under innevarande år och den gångna säsongen, har sett starka avvikelser mot hur det ska gå till.
Det är skrämmande bilder som har visats upp av hur utländsk arbetskraft har utnyttjats av oseriösa uppdragsbeställare och arbetsgivare. Jag tänker framför allt på vad som har hänt inom bärindustrin. Det är inte fråga om vad jag inte känner till om vad som gäller på området. Jag har tittat på detta noga. Jag följde också med noga när regeringen införde lagen. Den är inte problemet.
Där står mycket väl hur det här ska gå till. Därvidlag kan man säga att det inte råder något tvivel om vad som gäller i regelverket, vad som ska gälla när arbetskraften är här, att den inte får sämre förmåner och löner än gällande kollektivavtal, det vill säga att det inte råder lönedumpning på arbetsmarknaden. Men det här håller på att utveckla sig till ett samhällsproblem.
Människor utnyttjas på ett beklämmande sätt i samhället. I det här läget verkar statsrådet tondöv. Han hänvisar till regelverket och säger att det är så. Vad som behöver göras nu är att följa upp varför regelverket inte följs. Vilka är bristerna som gör att det inte följs? Varför klarar inte Migrationsverket sin uppgift att se till att regelverket följs?
Är det inte läge att titta på detta? Vi är överens om vad som ska gälla i fråga om grundprinciperna, men eftersom regelverket inte följs skapas system som ligger vid sidan om. Visst kan man blunda och tycka att det är tråkigt att ett antal thailändska bärplockare har blivit utan lön och knappt kan ta sig hem. Men det här påverkar också den svenska arbetsmarknaden i stort.
Det första är skäl nog att bli upprörd över. Men här får företag tillfälle att utnyttja arbetskraft genom att betala sämre och ge sämre villkor, och det slår undan förutsättningarna för seriöst verkande företag att klara konkurrensen i landet.
Då bryter en stor frustration ut också i Företagarsverige. Det måste naturligtvis vara regeringens ansvar om det fungerar så. Vem tycker Tobias Billström ska ta tag i detta? Vem är det som ska följa upp regelverket? Vad är bristen?
Vad har statsrådet gjort för att regelverket ska fungera på ett sätt som vi är överens om? Vad behöver göras? Eller ska man ha skygglapparna på? Jag såg i ett tidningsreferat - man ska vara försiktig med vad som står i tidningarna - att statsrådet hade sagt att det alltid händer att regler inte följs.
Visst. Men det spelar ingen roll hur bra lagstiftning vi har på vilket område som helst om det uppfattas som att kontrollsystemet inte fungerar eller det inte går att verka med utgångspunkt i lagstiftningen. Då händer inte speciellt mycket. Då glider det bara i väg. Så är det, inte minst när det gäller bärplockningssituationen med utländsk arbetskraft i Sverige.
Där har det varit rena vilda västern i bärskogarna i Norrland. Jag vill att statsrådet ska peka på vad han tänker göra för att regelverket ska efterföljas.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag tittade just på det och på vad som har hänt därefter. Peter Norman låter ganska trygg i att situationen är under kontroll. Så lät Peter Norman också i november 2010. Jag hoppas att tryggheten är bättre befogad denna gång än den var i november om vi tittar på vad som hände sedan. Det borde vara eftersom genomlysningen har skett vidare. Vi får hoppas att det är så.
När det gäller Vattenfall handlade det om denna summa och de tyska delarna. I SJ har pensionen inte omförhandlats av Forsberg. Tittar man på SAS sänkte visserligen vd:n lönen under 2009 när det gick dåligt. Men han tog tillbaka allting året efter och fick samtidigt ett avgångsvederlag på 7,9 miljoner som det sägs att han egentligen inte skulle ha rätt till eftersom han valt att säga upp sig själv.
Telia Sonera tog bort sina bonusar. Det var stämman och de statliga representanterna drev igenom att man tog bort bonusarna. Men man förhandlade om det till fasta löner så att man fick 30 procents tillägg till de fasta lönerna. Det kan se ut som att man lever upp till det, men lönenivån är densamma. Det som upprör i sammanhanget är lönenivåer. Det finns alltid en diskussion hur det ska vara i förhållande till andra delar.
Man måste ha en rimlighet, och människor kan inte vara starkt underbetalda i statlig verksamhet om man ska kunna rekrytera medarbetare. Det vet vi. Det har också skett en löneutveckling som varit väldigt stark jämfört med hur det har sett ut i övrigt i samhället. Det upprör människor när de ser hur vd-lönerna bär i väg procentuellt över tiden. Det är också en sak som vi har att hantera.
Jag stöder Peter Norman om han stärker fronten mot att man ska förhandla om pensionsavtalen så att man lever upp till riktlinjerna. Det är en skyldighet som ordförandena har med hur riktlinjerna ser ut. Det är säkert inte lätt. Men man måste göra en ordentlig ansträngning.
Sven-Erik Österberg (S):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag får också hälsa Peter Norman välkommen till kammar- och interpellationsdebatten. För oss som har följt historien är det här väldigt intressant. Det var ju ett väldigt argumenterande i början av den förra mandatperioden från näringsministern att man skulle ha statliga bonusar, vilket vi hade tagit bort under mandatperioden före.
När finanskrisen kom gjorde man denna vändning, och jag tyckte vid det tillfället att det luktade väldigt mycket politisk populism. Det var inte gångbart i samhället med bonusar, och den gamla argumentationen om att man behövde ha bonusar för att få rätt personer föll. Nu skulle bonusarna bort, och det är precis som Lars Johansson säger: Det har vi välkomnat väldigt mycket.
Det som är trist att se är att det går väldigt trögt att genomföra det här. Som av en händelse fanns en artikel i Svenska Dagbladet i morse som beskrev just att Näringsdepartementet hade använt sig av ett särskilt konsultföretag, Novare Compensation. Man hade betalat 250 000 kronor för det här. Men företaget hade till och med lyckats missa just dem som hade bonusar, för de hade inte svarat på enkäten.
Jag måste säga att om detta stämmer någorlunda måste man verkligen fundera om man ska använda 250 000 kronor av skattebetalarnas pengar på det sättet. Jag tycker också att den som representerar departementet glider undan och säger att man är ganska nöjd med det som varit. Det kan man väl inte vara.
Den här frågan är egentligen ganska enkel, precis som Lars Johansson säger: Är man 100-procentig ägare i Vattenfall och säger att man inte ska ha bonusar är det bara så att det inte ska vara några där. Det kan ägaren helt enkelt bestämma. Detta är ett uppdrag till styrelsen, och gör inte styrelsen detta finns det bara en utväg i näringslivet. Peter Norman känner väldigt väl till vad som händer om en styrelse inte lyder ägaren eller om inte vd lyder styrelsen.
Det är där det ska sättas in, och det vill jag att Peter Norman svarar på: Vad tänker han göra åt Vattenfall? Ska vi vänta till bolagsstämman eller ska man ta i och se till detta? Sedan är det naturligtvis svårare med SAS, Nordea och Telia Sonera där man är delägare. Vad tänker man göra där? Tänker man agera på bolagsstämmorna som den ägare man är och säga att vi inte accepterar detta och försöka bilda allianser med andra? Är det rimligt att det ska gå till på det här sättet? Detta vill jag att Peter Norman redovisar väldigt noga.
På vilket sätt tänker man agera i de här bolagen för att komma åt bonusarna? Det har sagts mycket om detta. Det har också varit en väldigt hög svansföring i frågan vid många tillfällen. Både finansminister Anders Borg och den förra finansmarknadsministern Mats Odell har pekat på det här hela tiden, men man har aldrig kommit till skott med att vara tydlig när det gäller borttagandet av bonusarna.
Jag ska därför med intresse höra finansmarknadsministerns svar på det här och vad det finns för aktionslinje. När det gäller Vattenfall tycker jag att det är tämligen enkelt, och där förväntar jag mig ett rakt och tydligt svar.
Sven-Erik Österberg (S):
Statsrådet Peter Normans beskrivning av och syn på bonussystem kan jag i princip nästan fullt ut dela. Jag tror att det är precis så. Ingen ska inbilla mig att en vd med redan hög lön inte skulle göra sitt bästa på jobbet. Jag tror inte ett dugg på att något sådant skulle inträffa. Det är väl så att den kultur som brutits ut med bonussystemen gjort att det i och med att man sagt att det är prestationsbaserat blivit legitimt att ta ut ännu mer i lön.
Det är väl det som funnits i grunden. Sedan har man egentligen inte haft något riktigt bra system för uppföljning av vad som egentligen presterats för pengarna - precis som Peter Norman säger. Jag tycker att det är en osund kultur som brett ut sig. Man kan ha en bred och allmän diskussion om vad som är rimliga löner, ersättningsnivåer. Men det är klart att det över tid har eskalerat enormt när det gäller hur vd-löner totalt sett i Sverige har utvecklats. Man kan fundera på om det är av godo eller av ondo. Säkert har bonussystemet definitivt varit av ondo.
Också det tror jag att vi är väldigt överens om. Statsrådet ger här en beskrivning avseende portfölj och några få undantag. Jag fick en kommentar till detta med konsulten, men statsrådet känner kanske inte till den saken. Att man inte fått någon rapport från där bonusar fanns är väldigt märkligt, måste jag säga. Man svarade nämligen inte. Det tycker jag är anmärkningsvärt. Det borde påtalas när en undersökning från statens sida görs.
Endera är det ett otroligt dåligt konsultföretag som inte gör det man ska göra, eller också - för att vara riktigt elak - ville man ha svar därför att det var bra att få svar där det inte pekades på bonusar. Jag vill inte tro att det är så, men tanken kan leda dithän. Det man kan läsa om detta är väldigt märkligt. Man ska inte tro allt som står i tidningen, men det som skrivs där är i alla fall väldigt märkligt, tycker jag. Jag skulle vilja ha en kommentar från Peter Norman om detta.
Sven-Erik Österberg (S):
Tack, statsrådet, för svaret! Bakgrunden till att jag ställde den här frågan var att jag såg ett inslag i Rapport , eller möjligtvis Aktuellt , där det just anfördes ett fall där den som var berörd av coachningen var mycket kritisk till det sätt på vilket den gått till.
En ledande tjänsteman från Arbetsförmedlingen svarade att det inte fanns skäl att göra något förtydligande eller att granska jobbcoachningen djupare. Jag tyckte att det var ett väldigt märkligt svar för att bemöta den kritik som har framförts. Bakgrunden var också alla de rapporter som har kommit in.
Det låter väldigt bra när statsrådet läser upp svaret och säger att Arbetsförmedlingen fortlöpande gör stickprov och följer upp de här verksamheterna ute i landet.
Sanningen är ju den när man tittar på det här - och vi har fått ganska många rapporter från ungdomar i den här verksamheten - att det är vanligt att Arbetsförmedlingen hänvisar till en coach som finns långt ifrån den ort där man bor. En flicka i Fagersta, i mitt hemlän, pekade på att hon hade en coach i Hudiksvall, som hon inte tyckte fungerade.
Det är svårt för Arbetsförmedlingen som har anlitat den coachen att få reda på hur det har fungerat. Det blir ju ett starkt glapp mellan verksamheten och uppföljningen.
Statistiken över hur coachningen fungerar är ganska gammal - nästan ett år gammal - och den visar att det fungerar ungefär lika hos andra aktörer som hos Arbetsförmedlingen själv. Det finns inget nytt. Jag hade kanske förväntat mig att regeringen efter de här diskussionerna skulle vara beredd att ta ett steg till för att göra en djupare analys av coachningen.
Många av de fall man hör talas om är beklämmande, framför allt när ungdomar beskriver hur det går till. En ung person beskrev det för mig. Han hade inte hört någonting från coachen på väldigt länge, men sedan ringde coachen. De hade ett samtal som var ganska bra rent socialt, men när det gällde jobb gav det inte så mycket.
Däremot var en coach väldigt snabb med att till en flicka, som är 22-23 år, direkt komma med ett papper som hon skulle fylla i för att få ut ersättning. Sedan hörde hon inte något mer från coachen. Många sådana här fall har berättats för mig som gäller dåligt engagemang.
Det är också lätt att få en känsla av att coachningen i första hand görs där det går snabbt att få jobb. Om man har arbetssökande som det är betydligt svårare att få ut på arbetsmarknaden släpper man det efter tag, av det skälet att man får ersättning för en introduktion. När man sedan ser att det är väldigt svårt är det inte längre så intressant att coacha en person. Jag har fått många sådana indikationer.
Jag tycker att det är trist, och det finns skäl att följa upp det djupare. Jag ger nu statsrådet chansen att i sitt svar vara tydligare med hur man kan följa upp den här verksamheten. Dessutom vet vi att utbildningsgraden och kompetensen inte är den allra bästa för många coacher.
I många fall har det varit redan arbetslösa som har rekryterats för att bli coacher. Det behöver inte alltid vara fel. Men totalt sett kan man tycka att det borde vara högre kompetenskrav på coacher än vad som många gånger är fallet när man rekryterar.
Sven-Erik Österberg (S):
Signalen till de svenska företagarna och svenskt näringsliv är väl från både Tomas Tobé och statsrådet: Sluta bråka! Det går bra för Sverige. Regeringen är nöjd med den utveckling som är på arbetsmarknadssidan och berömmer sig själv för hur många jobb som har kommit dit. Samtidigt pekar statistiken på att 8 procent är arbetslösa. Svenskt näringsliv och företagarna har stora problem, som de rapporterar, med att få tag i rätt kompetens.
Jag tycker att det är anmärkningsvärt när Tomas Tobé säger: Ja, det blev pengar över. Då skulle jag bli ännu mer orolig som statsråd, om jag visste att det bara var några få procent av dem som går i de olika faserna som har en arbetsmarknadsutbildning, går i utbildning, och det samtidigt blir pengar över. Då finns det väl skäl att se över systemet. Fungerar det, så att man verkligen kan ta de här utbildningarna? Eller är det så ingafflat i fack att det över huvud taget inte passar in på dem som är arbetssökande, så att de kan få utbildning?
Det är frågor man skulle ställa sig i stället för att Arbetsförmedlingen får lämna tillbaka resurser, som de har gjort, till regeringen för att de inte kan göra av med dem. Samtidigt är det utbildningsbrister, och man klarar inte matchningen när det gäller utbildning. Det finns alltså väldigt mycket att göra. Det är en jättelik skara människor i dag som befinner sig i någonting som heter fas 3. Vi har fått skrämmande rapporter, inte minst från Norrköping och någonting som kallas Jobbfabriken.
Det var ett reportage från Motala där man pekade på att de satt och putsade på en stol som redan var färdig. Arbetsgivaren fick 5 000 kronor per individ, och själva fick de 65 procent av a-kasseersättningen för att vara där. Det var ingen möjlighet till utbildning och ingen möjlighet att komma ut ur fas 3. Se över fas 3! Ge dessa människor en chans att komma ut på den öppna arbetsmarknaden! De sitter inlåsta och maktlösa.
I många fall har de helt meningslösa arbetsuppgifter. Det behöver inte vara så överallt, men signalerna är väldigt många från den gruppen. Släpp loss dem också, så att de får tillhöra arbetskraften! Ge dem en chans att komma tillbaka!
Sven-Erik Österberg (S):
Tack, landsbygdsministern, för svaret! Bakgrunden till min interpellation är att jag bor på en adress som ligger inom flera vargrevir. Där har det under ganska lång tid funnits diverse husdjursbesättningar.
Under de senaste decennierna har fårhållningen till viss del tilltagit eftersom tidigare betade marker av nötkreatur har tagits bort, vilket är ett känt fenomen i Bergslagsbygder. Man har använt får för att försöka hålla marken öppen runt sjöar och bosättningar.
Det har medfört stora problem. I mitt närområde var det tre fårbesättningar som drabbades av rovdjursangrepp förra året. En fårhållare som hade 20-25 får blev av med 13 stycken i ett vargangrepp. En annan förlorade 7-8 stycken i ett lodjursangrepp. Detta gör att många fårägare överväger om man över huvud taget ska fortsätta.
Det är ingen ekonomi i detta. Det här är ingenting man försörjer sig på. Det är husdjur som man har för att hålla marken öppen. Den indikation man får när man träffar dessa fårägare är att de är uppgivna och inte har lust att samla ihop rester av sargade får. Man har ju fåren på fritidsbasis för att inte marken ska växa igen. Det är bakgrunden. Jag vet att Eskil Erlandsson känner till detta väl.
Det är riktigt som det står i svaret att vi har en rovdjurspolitik som säger att vi ska ha ett visst antal vargar och att vi ska försöka samordna detta. Jag tycker att landsbygdsministern tar i lite när han säger att det går att foga samman att hålla både rovdjur och fårbesättningar. Att säga att det går väldigt bra, tycker jag är att ta till i överkant. Det är ett problem, men vi måste naturligtvis försöka leva med det och hantera det på bästa sätt.
Att göra vargstaket är ganska omfattande och komplicerat. Jag vet att Eskil Erlandsson mycket väl känner till det. Det är oerhört kostsamt. Per individ och meter är ersättningen sämre till djurhållarna i dag än tidigare. Det hjälper föga den enskilde fårägaren att man säger att fler kan nyttja detta.
För den enskilde att avgöra om det är värt kostnaden eller om man ska göra sig av med fåren är ett svårt övervägande. Det resulterar på flera ställen med att man slutar hålla får. Man tycker inte att det är värt besväret. Man vill inte ta kostnaden.
Om vi har en enig riksdag som beslutar att vi ska ha vargar - jag har ingenting emot det; jag står bakom det av flera skäl - måste vi också ha större ambitioner att skydda dem som i så fall drabbas hårt av vargangrepp. Det finns ett intresse för den enskilde djurägaren men det finns också ett nationellt intresse att se till att vårt land inte förbuskas, vilket kommer att hända om man slutar hålla djur.
Jag skulle i detta mitt första inlägg vilja fråga Eskil Erlandsson om det finns någon ambition från regeringens och landsbygdsministerns sida att höja ersättningen så att det blir mindre kostsamt för den enskilde att sätta upp ett ordentligt fårstängsel, ett så kallat vargstaket, än vad som är fallet i dag. Faktum är att det för den enskilde blivit dyrare. Det krävs mer insatser i form av eget kapital för att få upp ett sådant staket. Den frågan skulle jag till att börja med vilja ha svar på.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag tackar landsbygdsministern för klarläggandet om strömstyrkan. Detta tycker jag är bra. Då kan man gå ut med det beskedet och säga att det inte finns anledning till någon oro över sänkning. Detta oroar många fårägare på grund av det ökade underhåll av stängslen som det skulle medföra.
När det gäller kostnaden per meter upplever jag att landsbygdsministern känner sig ganska nöjd och tycker att det är till fyllest med 20 kronor per meter som kompensation och att bedömningen i så fall är att det kostar ungefär 20 kronor per meter schabloniserat, kanske beroende på vilken mark det är och så vidare. Det betyder med tanke på de gamla ersättningarna att regeringen har kommit till insikten att fårägarna var överkompenserade med den högre avgiften tidigare och fick för mycket betalt. Är det så jag ska uppfatta det här?
De beräkningar som jag har sett och som fåravelsföreningarna pekar på är att merkostnaden ligger mycket över det här. Det här är väl en indikation till dem att de ska argumentera för sin sak och lyfta fram detta, eftersom landsbygdsministern tycks nöja sig med att konstatera att det är på det här sättet. Jag hör heller ingen ambition från landsbygdsministerns sida att försöka höja det där, om det inte händer någonting i landsbygdsministerns sista inlägg.
Det sista jag skulle vilja få en vinkling på är bedömningen av rovdjursangrepp, som i dag bland annat jaktvårdskonsulenterna gör. Det finns ett antal fall - gå gärna in till fåravelsföreningarna och titta - där man inte fått någon ersättning över huvud taget på grund av att det inte gått att fastställa vad det är, trots att man mentalt vet att det är rovdjur som har varit framme. 15 djur ligger inte döda på en gång på grund av något konstigt blixtnedslag när inte ens åskan har funnits i närheten.
Det är klart att man vet att det är rovdjur, men det går inte att fastställa. Detta är ett jätteproblem för många. En fårägare i min valkrets pratade med mig för några veckor sedan och hade precis ett sådant exempel, där han inte fick någon ersättning över huvud taget. Är detta någonting som landsbygdsministern skulle vilja titta på?