KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Andrén (L):
Även jag vill tacka för att jag får delta i denna debatt med statsrådet Torstensson. Jag instämmer i huvudsak i den beskrivning av fördelarna med Norviks hamn som Mikael Damberg ger i sin interpellation. Jag är glad över att det är så många som deltar i Stockholmsdebatten numera. Under tidigare år har jag varit nästan ensam i debatten i dessa frågor. Inte minst har Socialdemokraterna, bortsett från Börje Vestlund, lyst med sin frånvaro.
Fru talman! Det finns vissa stora projekt som är viktigare än andra ur nationell synpunkt. Utbyggnaden av Göteborgs hamn är ett mycket stort nationellt intresse. Det gäller också tågtrafiken genom Göteborg. Också Haparandabanan, som i huvudstadsregionen inte står så högt i kurs, menar jag har mycket stort nationellt intresse tillsammans med LKAB-delen.
Den innebär att vi får öst-västliga förbindelser i norr också. Jag noterar att vi under de senaste 15 åren har fått två stora broprojekt, nämligen Öresundsbron och den statsrådet närliggande Svinesundsbron, som har stor betydelse för våra förbindelser. Också i storstadsområdet Stockholm har vi stora eftersatta trafikprojekt.
Vi har Citybanan, som hittills är underfinansierad. Jag vill gärna ge statsrådet en eloge för att hon har tagit initiativ till att hitta nya former för finansiering, delfinansiering av andra kommuner, för detta är inte bara en Stockholmsfråga. Det är en nationell fråga. Vi har kringfartsleden runt Stockholm, som behövs, precis som det behövs kringfartsleder runt andra städer. Vi behöver en kringfartsled så att vi slipper de enorma bilköerna inne i Stockholm.
Vi måste också fortsätta att satsa på det nav som Arlanda är för trafiken. Så kommer vi till frågan om sjöfarten. Det är fullständigt orimligt som vi har det nu i Stockholms stad, med så mycket containertrafik och oljetrafik genom staden. Det är ett nationellt intresse att göra något åt detta.
Jag menar att den satsning som Stockholms Hamnar har gjort på alternativet att bygga Norviks hamn tillsammans med Nynäshamns kommun är ett mycket lönsamt och gott projekt. Jag ser Norviks hamn inte alls som Mats Pertoft och Jörgen Johansson, som något som står i motsatsställning till hamnarna i Södertälje, Köping eller Västerås.
Jag är absolut för att man också ska fixa till slussen i Södertälje. Mitt parti har under många år drivit att vi vill satsa på att större fartyg ska kunna komma in till Västerås och Köping. Tyvärr har vi inte fått något gensvar ens från Mats Pertofts parti.
Jag tror att det avslag som nu har kommit från regeringen sänder en felaktig signal, inte minst genom att det inte fanns någon motivering till avslaget. Det tror jag var väldigt olyckligt. Sammantaget, Åsa Torstensson, är det en viktig signal att de sjömotorvägar vi har behöver byggas ut.
Vi behöver nya kapaciteter för den väldigt omfattande öst-västliga trafik vi har från Finland med stora godsmängder som går vidare genom landet till Göteborg. Det handlar om mycket stora investeringar - ungefär 5 miljarder sammanlagt - och mycket stora godsmängder.
Jag skulle vilja se att man förnyade prövningen av synen på vad som är viktigt i den här regionen. Det här beslutet har varit olyckligt i det avseendet.
Gunnar Andrén (L):
Jag tycker att det är väldigt bra att de projekt som nu ska genomföras av den här regeringen är väl finansierade. Det är alldeles uppenbart att den metod som framför allt Björn Rosengren använde, att åka omkring och lova väldigt mycket, är helt meningslös. Det är svårt att överträffa alla de löften som han gav när det gäller ofinansierade vägar. Även väg 73 till Nynäshamn når tyvärr inte ända fram längre.
Tolv kilometer återstår att bygga och finansiera. Det är ett problem. Jag tycker att den nya regeringen är vällovlig i sina syften att se till att saker och ting blir finansierade fullt ut så att de kan nå ända fram innan man sätter i gång. Det är ändå olyckligt att det har blivit ett omotiverat avslag för Stockholms hamn.
Det gäller också Malmö och Oskarshamn. Om jag får säga det till statsrådet så hade det varit klokt om vi hade fått klart för oss vad grunderna var för själva avslaget. Det kan man inte utläsa av regeringsbeslutet. När det gäller om man ska bygga Norviks hamn eller inte har det blivit en annan debatt här.
Där måste jag säga att den planekonomiska syn som framför allt Mats Pertoft företräder är mig främmande. Det måste vara Stockholms Hamnar AB som självt beslutar om det företaget tror är en lönsam investering. Det kan ingen annan besluta. Framför allt inte jag, och jag tror ingen annan här i riksdagen som inte möjligen sitter i Stockholms Hamn AB:s styrelse.
Det måste vara det företaget som gör den bedömningen.
Gunnar Andrén (L):
Så här dagen före nationaldagen är det roligt att se att vi har en så aktiv opposition att vi behöver en arbetsmarknadsminister på minst heltid. Jag tackar också för både interpellationen och svaret. Jag är enig med statsrådet om slutsatserna. Men att jag begärde ordet beror på att jag inte är helt enig med statsrådet om vägen dit.
Jag menar att vi har ett väldigt bra system med kollektivavtalslagarna, 1928 års kollektivavtalslag. Avtalsfriheten stod i centrum i 1932 års huvudavtal, Saltsjöbadsavtalet, och de kompletterande och i vissa avseenden mera problematiska lagarna från 1975, Åmanlagarna med MBL-lagstiftningen.
Jag ser en ideologiskt stor skiljelinje vid det politiska kravet på att man ska ha rätt till heltid. Jag har full förståelse för att alla människor strävar dithän. Men när det gäller att också bygga in detta som ett politiskt krav och samtidigt ha kvar de här lagarna från 1928, 1932 och 1975 ser jag en ideologisk motsättning som jag har uppfattat att statsrådet inte till fullo tog fasta på.
Jag tycker att det är den avgörande frågan: Om vi ska kunna bevara avtalsfriheten inom branscher och företag så måste vi, såvitt jag förstår, verkligen också bevara just denna avtalsfrihet. Vi kan inte inskränka den genom lag. Därför är en väldigt viktig fråga om en sådan här lagstiftning ska vara tvingande eller dispositiv. Det är en helt avgörande fråga.
På den punkten menar jag att om man skulle ha tvingande lagstiftning så kommer man också att tvingas ha minimilöner och egentligen gå ifrån hela det svenska systemet. Jag tror också att det är väldigt klokt att ta utgångspunkt i en annan synpunkt, nämligen inte bara hur de anställda har det utan också hur företagsamheten har det.
Vi har nu lyssnat på sju interpellationsdebatter, mycket bra sådana, men inte någon gång har ordet företagsamhet, företagare eller företag egentligen nämnts. Inför denna debatt ringde jag till tre glastillverkande företag med 500 anställda i Limmared och frågade: Vad blir resultatet om ni får större krav på heltidsanställningar? Svaret blev att de som redan är anställda får mer övertid.
Jag ringde också ett mindre företag i Täby, starkt utsatt för internationell konkurrens, och frågade vad det skulle betyda för dem. Det var alltså ett företag med kollektivavtal, och frågan var om det skulle innebära mer jobb för dem.
Nej, sade de, de har så varierande krav från beställare att de i stor utsträckning, vid toppar och liknande, måste ta in deltidsanställda. Slutligen ringde jag ett av alla de små dataföretag som finns. De ställde sig helt frågande till detta.
Dessa olika företag illustrerar att vi har en mycket differentierad arbetsmarknad.
Kravet på en nästan tvingande rätt till heltid uppfattar jag som möjligen användbart i den offentliga sektorn, men när det gäller den flexibla arbetsmarknaden med många olika anställningsformer håller jag med statsrådet om att det i den konkurrensutsatta sektorn i praktiken är ett sätt att minska möjligheten för fler att få deltidsjobb eller sysselsättning.
Gunnar Andrén (L):
Vad vi nu hör här är ett våldsamt angrepp från Socialdemokraterna på enhetsmyndighetssystemet, som de själva införde med vårt stöd förra mandatperioden. Det var ju så här det var tänkt! Om ni ska vara konsekventa nu måste ni nästa gång lägga fram ett förslag om att man ska återgå till de 24 olika myndigheterna. Nu kan man ringa ett enda nummer i hela landet och få samma service.
Det har lett till en del andra saker. Skatteverkets effektivitet har gjort så att man i Härnösand - inte långt ifrån där fru talmannen kommer ifrån - har tvingats minska personalen eftersom frågorna dirigeras på andra sätt. Nej, fru talman, det är bra att vi har en så decentraliserad ordning i Skatteverket att till exempel hela punktskattekontrollen ligger i Dalarna - i Ludvika.
Detta inkluderar reklamskatten, där man får in 1 procent av hela skatteintäkterna i Ludvika men använder 10 procent av resurserna. Det anser jag och Riksrevisionen inte vara riktigt bra. Men regeringen får väl ta ställning till om det är klokt att stödja sysselsättningen i Ludvika.
Det viktiga är att vi skickar ut just det som Kurt Kvarnström var inne på, nämligen att använda ny teknik så att man kan decentralisera det som inte behöver ligga i Stockholm ut i landet. Jag menar att Riksskatteverket och Skatteverket har varit bra på detta. Tyvärr har vi inte kunnat se exakt samma utveckling när det gäller andra saker som är ännu angelägnare för allmänheten, nämligen polisen och sjukvården.
Gunnar Andrén (L):
Jag ska börja med att tacka Berit Andnor för att hon har ställt den här intressanta interpellationen om stimulering av EU-debatten. Jag vill naturligtvis tacka statsrådet för svaret också. Under många år, hela tiden sedan Sveriges inträde 1994, har det varit väldigt svårt att få en aktiv EU-debatt i det här landet. Det är alldeles uppenbart.
Det behövs nytänkande på det här området. Vi ser också i EU-valen att det är svårt att få ett brett folkligt engagemang i den här frågan.
Jag skulle vilja gå så långt, fru talman, som att säga att denna EU-kommitté, som vi icke har varit fullt så eniga om - Folkpartiet har ju haft en hel del synpunkter på dess fortsatta existens - möjligen har varit en alltför liten bas för att föra en aktiv debatt.
Jag tror på samma sätt som Cecilia Malmström att vi måste se till att bredda EU-debatten. Just det förhållandet att vi har fått en sådan klen debatt i Sverige säger någonting om EU-kommitténs sätt att arbeta. Då måste man tänka nytt.
Bosse Ringholm var inne och förolämpade, skulle jag vilja säga, genom att kalla Cecilia Malmström för EU-propagandaminister. Jag skulle aldrig säga något liknande om Bosse Ringholm. Jag tycker att man ska fundera när man använder sådana hårda ord. Att påstå att Cecilia Malmström skulle vara ute för att frälsa är också ett ord som jag skulle vilja vara försiktig med.
Jag tror för min del, fru talman, att partierna som sådana har ett väldigt stort ansvar. Man måste fundera kring vilka de verkliga folkrörelserna är. Bosse Ringholm förolämpade också Folkpartiet, men framför allt förolämpade han de 400 000 människor som röstade på det lilla partiet, detta lilla obetydliga parti.
Jag skulle aldrig komma på tanken att förolämpa någon som hade två och en halv miljon röster - kanske får ni tre miljoner någon gång. Det är viktigt hur varje röst läggs. Den läggs med största noggrannhet. Att påstå att det inte är en folkrörelse som får 400 000 röster i ett sådant här sammanhang är inte en god demokratisk bakgrund.
Jag vill också säga att hur man hanterar det inom de politiska partierna är det viktigaste av allting. Jag vill inför kammaren till protokollet läsa in att Folkpartiet, denna obetydliga sekt som det lät som, ändå har haft ordentliga provval med möjlighet för alla medlemmar att inför EU-parlamentsvalen både 1999 och 2004 rösta fram en lista för hela landet. Hur många andra folkrörelsepartier har gjort detta?
Skulle någon annan i den här församlingen kunna säga att man har gjort detta? Jag tycker att man ska vara försiktig med att döma ut andra. Jag tycker att det verkar klokt att med bakgrund av den "framgång" med vilken den hittillsvarande politiken med EU-kommittén allra överst har lyckats stimulera göra som den här regeringen nu gör: fundera kring hur man på andra sätt kan stimulera till ökat EU-engagemang.
Jag vill inte ifrågasätta Socialdemokraternas breda engagemang, att de verkligen vill att det ska bli en bredare EU-debatt. Men att totalt döma ut andras och förhärliga sin egen politik tycker jag inte anstår någon att stå och göra i Sveriges riksdag. Vi kan också ha fel. Det kan också tänkas att er politik har varit behäftad med något enda litet fel.
Gunnar Andrén (L):
Lars Johansson tycker att jag inte ens reflekterar över hur skatterna fördelas. Jag försökte förklara att det med ett progressivt skattesystem är svårt att få till det så att varje individ ska få exakt samma sak. Lars Johanssons och mitt parti var med och genomförde exakt den här saken år 1990. Vi mötte exakt samma kritik.
Det är orättvist, sade man. Men tyvärr är det på det sättet om man vill ha en progressiv skatteskala och vill göra justeringar i den. Jag bestrider inte att det är ungefär som ni säger, att den omedelbara effekten blir att de som är bäst avlönade också får mest i kronor. Men den sammanlagda effekten av det här blir någonting helt annat. Det blir många fler människor som kommer att få en lön att leva på.
Jag bestrider inte, för rent matematiskt blir det på det sättet. Sedan nämns svartarbete. Fru talman! Vad fick den borgerliga regeringen ta över? Jo, det var vad Gunnar Myrdal sade en gång i tiden: Ett folk av fifflare. Det har inte uppstått ur intet. Gunnar Myrdal var ändå socialdemokratiskt statsråd en gång i tiden. Ett folk av fifflare. Detta är ingenting som jag för ett ögonblick tänker försvara.
Jag har rent mjöl i påsen. Jag har inte gjort någonting över huvud taget som kan läggas mig till last på den punkten under överskådlig tid, 15-20 år eller något sådant. Jag kan aldrig garantera att jag inte har betalat en grannflicka 50 eller 100 kronor för att hon varit barnvakt. Men detta uppfattar jag inte som skattefiffel eller skattefusk. Det är en normal väntjänst. Det är någonting helt annat. Vi är absolut för att ha ett effektivt skatteverk som kan kontrollera.
Men det räcker inte, som Socialdemokraterna har sagt under lång tid, för det finns också mottagare någonstans av alla de skattefifflade pengar som betalas ut. Det måste man också komma ihåg. Det är två parter, en fifflare på den ena sidan och en annan fifflare på den andra.
Gunnar Andrén (L):
Jag vill rätta två saker. För det första bor jag inte i Lidingö, men jag vet var det ligger. För det andra har jag aldrig påstått att det skulle finnas färre skattefuskare i andra länder. Jag tror att antalet skattefifflare i Sverige är lågt i förhållande till andra länder. Men jag har inte sagt det. Lars Johansson måste blanda ihop mig med någon annan. Jag har aldrig uttalat mig på den punkten. Men jag gör det gärna nu. Jag tror att det finns fler skattefuskare i många andra länder. Så tror jag att det är.
Sedan kommer vi in på frågan vad man ska göra mot skattefiffel och skattefusk. Då håller jag med Lars Johansson om att vi när det gäller stora internationella transaktioner, bovar och så vidare måste angripa väldigt hårt och ha ett effektivt skatteverk. Men därefter kommer man till den andra punkten: Vad är skattefiffel och skattefusk?
Jag håller med om att varje sak som man betalar i kommersiellt hänseende där inte någon erlägger skatt är skattefiffel och ska bestraffas. Däremot kan jag inte riktigt förstå att om jag till exempel hade betalat min grannflicka för att hon har passat ett barn hemma hos oss för 20 eller 25 år sedan skulle det vara skattefiffel.
Det är någonting som ingår i en vanlig social umgängeskrets. Man får skilja på det som är yrkesmässig verksamhet och det som jag kallar väntjänst. Jag tror att det är väldigt få som kan säga att de aldrig har betalat en enda krona svart i den bemärkelsen. Men allt som är kommersiell yrkesverksamhet håller jag med om att man ska betala skatt för.
När det slutligen gäller hemnära tjänster är själva finessen att många jobb som tidigare var svarta nu kan bli vita. Det menar jag framför allt är väldigt bra för de kvinnor som tidigare utsattes för faran att inte få någon social trygghet. De kommer att ha en möjlighet på det här sättet, och det tycker jag är en reform. Hur många jobb det ger vet jag inte.
Gunnar Andrén (L):
Ibland kan man ställa frågor som inte har några rimliga svar. På den frågan finns det inte något rimligt svar. Syftet är inte att man ska jobba mer om man till exempel har 8 miljoner i månaden eller något sådant. Syftet med reformen är något annat, nämligen att det ska löna sig bättre att arbeta för de flesta. Det är det som är syftet. Det är klart att ni kan vara emot det, men i grund och botten tror jag inte det.
Jag är ledsen om jag klumpade ihop Helena Leander med övriga partier. Det var inte min avsikt. Jag uttryckte mig i den meningen illa eftersom ni accepterar ganska mycket i motsats till Vänsterpartiet. Det partiet står kvar vid att vi inte ska göra någonting alls med jobbavdraget. Miljöpartiet går bara emot den sista delen, nämligen de 10,7 miljarder som är för 2008.
Ni har i grund och botten accepterat det andra, fastän med en lite annorlunda konstruktion för det sista året. Jag återkommer till grundavdraget. Jag tackar för att Helena Leander redde ut detta. Det har även för mig varit svårt att hålla reda på vilket som är upp och ned. Det är tre olika linjer. Någonstans kan man undra vad ni ska ena er om.
Ska ni ena er om Helena Leanders linje, Lars Johanssons linje eller Marie Engströms linje? Det spretar som en vårbuske.
Gunnar Andrén (L):
Vi lämnar de andra frågorna och uppehåller oss vid frågan om förmögenhetsskatten i denna sista replik. Jag tillhör dem som tyckte att det var bra när Socialdemokraterna, med stöd av andra partier, såg till att ta bort förmögenhetsskatten för de företagsägare som har majoritetsintressen i stora företag som annars skulle flytta utomlands.
Min linje har hela tiden varit att detta borde utvidgas till alla människor. Jag tycker att Socialdemokraterna gjorde en bra sak där. Det är viktigt att vi har en konkurrenskraftig skattepolitik så att vi kan ha kvar huvudkontor, företag och arbetsplatser i Sverige.
Det som är kvar är problemet som Mats Sjöstrand - dåvarande Riksskatteverkets och nu Skatteverkets chef - tog upp under förra mandatperioden vid en hearing i skatteutskottet. Med den utformning som förmögenhetsskatten har fått har den i princip blivit en frivillig skatt. Det är de som har råd att anlita skickliga skatteplanerare som har betalat förmögenhetsskatt.
Jag är stolt och glad över att jag kan säga att jag inte har anlitat några skatteplanerare utan att jag har betalat mycket förmögenhetsskatt under dessa år. Jag har aldrig sysslat med skatteplanering över huvud taget. Tyvärr är det så att många grannar har haft råd att göra detta och har kommit undan. Det har lett till en fullständigt absurd situation. För mig är det viktigaste att vi ser till att vi har en konkurrenskraftig skattelagstiftning så att vi behåller företag och arbetsplatser i Sverige. Fru talman!
Jag har många gånger sagt att förmögenhetsskatten är ur liberal synvinkel ingen dålig skatt om den betalas efter förmåga. Problemet är att den har blivit så urholkad. Jag anser i grund och botten att förmögenhetsskatt efter bärkraft är något fullt acceptabelt. Tyvärr har utvecklingen gått därhän att vi inte kan acceptera skatten i den form den har nu.
Gunnar Andrén (L):
Jag ska försöka ta upp frågorna efter hand. Problemet med förmögenhetsskatten i den del som Marie Engström tar upp, och som är mycket hovsam, är att om det är så att 65-70 procent av förmögenhetsskatten betalas av dem i den mest förmögna decilen - det har också Pär Nuder bekräftat - måste man dra slutsatsen att 25-30 procent betalas av någon annan. Det är det som är problemet.
Den betalas inte av de rikaste. Den är så urholkad. Vi är i grund och botten överens om att problemet har blivit att en så stor andel av förmögenhetsskatten - 30 procent av 7 miljarder, det blir 2 miljarder - betalas av dem som inte har någon förmögenhet att betala från.
Jag kan hålla med om att hur grundavdraget konstrueras har betydelse för hela marginalskatteskalan. Jag har inte mycket mer att säga om sambeskattningen. Man får skilja på det formella och det reella. Jag tror naturligtvis att det är få som skulle drabbas av återinförd förmögenhetsskatt på sambeskattade medel. Likväl skulle det vara några. Några är för många.
Gunnar Andrén (L):
Med statistik kan man bevisa mycket, och man kan ha olika synpunkter på hur man ska lägga fram detta. Man kan naturligtvis diskutera detta.
Men på individnivå - vi är alla individer någonstans - menar jag att 500 kronors skattesänkning betyder väldigt mycket mer för en kvinna som är lågavlönad än för en man som är bankdirektör i SE-Banken. Det är en enorm inkomstförstärkning för henne.
Med statistik kan man bevisa i stort sett allting, men när vi går ned till individnivån ska vi inte förakta detta att väldigt många kvinnor känner att de har fått en köpkraftsförstärkning och blivit mindre beroende av andra sorters bidrag eller till och med socialförsäkringar. Jag tycker att det är en viktig sak att ta vara på. Det gläds jag åt, fru talman.
Gunnar Andrén (L):
Det är riktigt att jag tyckte att det var en god princip som Adam Smith hade för sin skattepolitik. Det tycker jag är alldeles riktigt. Jag har inga svårigheter med att man belägger nya uppskov med en ränta. Om jag inte betalar min skatt ordentligt ska det utgå ränta på den skatt jag inte betalar, och så vidare. Skattekredit ska i princip inte vara befriad från ränta.
Jag ska gärna medge för Marie Engström att när det gäller den kompromiss som har ingåtts och jag står bakom har också jag svårt att hitta goda argument för just räntebeläggningen av tidigare uppskov. Det är en av de oformligheter som finns i förslaget och som är en kompromiss.
Jag tycker principiellt väldigt illa om retroaktiva skatter. Man skulle ha kunnat använda en annan teknik. Man får väl utvärdera det efter något år och se om det finns andra tekniker för att ta ut samma summa. Jag har full förståelse för dem som tycker att det finns ett oförutsägbarhetsmoment i detta.
Jag hoppas att vi i framtiden ska kunna rätta till det om det visar sig att det får vådliga konsekvenser och kanske annars också av rättviseskäl. Jag är inte konform med denna del av bostadsbeskattningen.
Gunnar Andrén (L):
Ja, det är naturligtvis lätt för oppositionen att angripa de tveksamheter som kan finnas i finansieringen av en så här stor reform. Jag vill dock säga till den ärade publiken att man alltid måste väga detta mot att inte ha gjort någonting alls över huvud taget. Då hade vanliga hyresgäster och vanliga villaägare haft det gamla systemet kvar. Avgifterna hade varit mycket högre för vanliga bostäder.
För bostadsrätter hade avgifterna varit 200, 300 eller 400 kronor högre i månaden. Likväl tycker jag att Marie Engström har rätt i sin princip att man ska vara väldigt varsam med att införa skatter som formellt sett inte är retroaktiva - det är inte den här heller - men som av många människor upplevs som retroaktiv beskattning. Det är alldeles riktigt.
De som sålde sin lägenhet en gång i tiden visste inte att det skulle räntebeläggas. Jag är glad att Marie Engström stöder oss i den bemärkelsen att vi har tagit itu med de skattefria krediterna. Jag tror att det tillhör de saker som en eventuell ny regering, om olyckan skulle vara framme, aldrig kommer att ändra på. Det får vi tillgodoräkna oss.
Jag tror inte heller att det bostadsbeskattningssystem som så intensivt försvarades av Pär Nuder och hans företrädare Bosse Ringholm kommer att införas igen. Allra minst tror jag att det kommer att kallas rättvist. Jag vet att Vänsterpartiet också har varit väldigt kritiskt mot några delar i det gamla systemet.