Adam Marttinen (SD):
Jag tänker inte beröra de självklara politiska reaktioner som i betänkandet om den svenska strategin mot terrorism har mynnat ut i gemensamma förslag mellan regering och opposition. I betänkandet finns, trots hyggliga framsteg i samsyn i kampen mot terrorism, närmare 30 reservationer. Ungefär en tredjedel av dem kommer från Sverigedemokraterna.
Vi står självklart bakom våra reservationer, men det är framför allt en jag tycker visar skillnaden mellan Sverigedemokraterna och de andra partierna, nämligen om terrorister ska kunna behålla sitt svenska medborgarskap eller inte. Fru talman! Att Sverige utvecklats till ett av de mest aktiva länderna i Europa när det kommer till rekryterade terrorister till Islamiska staten kanske kom som en chock för många av de andra partierna.
För Sverigedemokraternas del kunde vi bara konstatera: Vad var det vi sa? Sverige har under en lång tid haft en övertro på den mångkulturella samhällsutvecklingen. Statsbidrag har exempelvis finansierat trossamfund som har visat sig förmedla en långt mer radikal agenda än den som Sveriges alltför godtrogna kontrollsystem har fått ta del av.
När Uppdrag granskning för några år sedan besökte imamer inom en rad olika moskéer med dold kamera avslöjades värderingar som går tvärtemot demokratiska principer och vårt sätt att leva. För många partier kanske dessa dubbla budskap kom som en chock. För Sverigedemokraterna blev det endast ytterligare ett uppvaknande för er andra partier där vi kunde konstatera: Vad var det vi sa?
Jimmie Åkesson skrev för ett antal år sedan en debattartikel i en av kvällstidningarna och sammanfattade att den våldsbejakande islamismen utgjorde det största hotet mot vår demokrati sedan andra världskriget. I vanlig ordning började pseudodebatten där andra partier anklagade Sverigedemokraterna för rasism och sa att slutsatsen var helt uppåt väggarna.
Efter att Säkerhetspolisen vid upprepade tillfällen under flera år bekräftat att den våldsbejakande islamismen utgör det största hotet börjar sakta men säkert polletten trilla ned hos de övriga partierna. Om jag ska vara ärlig, fru talman, börjar nöjet att säga "Vad var det vi sa?" att förvandlas till en lätt uppgivenhet.
Det är inte bara i frågor om islamisering eller terrorism som vi har varit först på bollen och då fått utstå den sedvanliga politiska isolationen med beskyllningar och skällsord. Samma historia har upprepats inte minst när det gäller den länge eskalerande massinvandringen och frågan om det organiserade tiggeriet. Jag förstår verkligen inte nöjet i att ett riksdagsparti aldrig vågar konstatera uppenbara problem och självklara lösningar innan det gått alldeles för långt.
Alltför många partier verkar lägga all sin kraft på att försöka plocka billiga poäng på andra partiers slutsatser i stället för att ta sitt eget ansvar, särskilt när det kommer till frågor som rör religionskritik, migrationsfrågor och inte minst terrorism.
När slutsatserna sedan har fått en bred folklig förankring och börjar utgöra ett hot mot den egna maktpositionen har man inga som helst problem att hävda att de lösningar man tidigare har kritiserat är den politik som man själv drivit. En del påstår att man har drivit den sedan lång tid tillbaka. När det kommer till förslaget om att frånta IS-krigare deras svenska medborgarskap är det min gissning att det är just så det kommer att låta.
Både socialistiskt och borgerligt styrda länder har genomfört och praktiserar lagar där terrorister fråntas sina medborgarskap och utvisas på livstid. I Frankrike utreds just nu denna lagstiftning så att den kan omfatta att fler terrorister ska kunna fråntas sina medborgarskap, även de som är födda i Frankrike. Men i vårt land väntar man snällt tills det har gått alldeles för långt.
Sedan kanske regeringen kommer till slutsatsen att väljarna och den tidigare regeringen har varit naiva innan man lyckats presentera ett halvdugligt åtgärdspaket. Fru talman! Den ordningen duger inte längre. Nu är det skarpt läge. Sverigedemokraterna har i god tid annonserat förslagen om att frånta terrorister deras svenska medborgarskap; förra hösten genom offentliga uttalanden och debattartiklar och sedan i höstas genom skarpa förslag i riksdagen.
De är inga förslag som är kontroversiella ur ett europeiskt eller ett internationellt perspektiv. Det är regeringspolitik i de länder som tar ansvar för sina medborgares framtid. I det här arbetet vill vi att Sverige nu ska börja ligga i framkant i stället för tvärtom. Jag undrar varför en syrisk eller en irakisk medborgare ska få behålla sitt svenska medborgarskap när denne har gjort allt i sin makt för att förklara krig mot allt vad Sverige är och står för.
Varför ska denna person garanteras försörjning av svenska skattebetalare? Varför ska denna person få bostad, vård och omsorg av de svenska skattebetalarna? Borde inte den som vill ge utländska terrorister privilegier genom ett bibehållet medborgarskap bli föremål för straff för just det som regeringen nu vill förbjuda, nämligen finansiering av terrorism. För mig är det självklart: IS-krigare ska inte erbjudas ekonomisk eller social trygghet av det svenska samhället.
För mig är det självklart att en terrorist med dubbla medborgarskap ska riskera sitt svenska medborgarskap när denne väljer sida i konflikten, det vill säga mellan Sverige och terrorism. För mig är det självklart att vi ska utreda hur vi kan frånta terrorister deras svenska medborgarskap även om det gör dem statslösa. För mig är det också självklart att vi inte ska betrakta dessa terrorister som landsförrädare. Jag kommer aldrig att betrakta dem som mina landsmän. De har ingenting med vårt land att göra.
Det är vår plikt för vårt folk att låta lagen återspegla just vad jag har anfört. Därför, fru talman, vill jag särskilt betona och yrka bifall till Sverigedemokraternas reservation 22 om medborgarskap.