Jörgen Andersson (M):
Vi behandlar här regeringens proposition om ändrade kapitaltäckningsregler i enlighet med CRD 2- och 3-direktiven samt en motion väckt med anledning av ärendet. Propositionen innebär förslag om lagändring för att genomföra två EU-direktiv, Capital Requirements Directive 2 och 3, vilket innebär förändringar om regler för kapitaltäckning och stora exponeringar.
Främst gäller det ändrade regler om gränsvärden vid stora exponeringar, regler om hur positioner i värdepapperiseringar kan företas, kapitalbasens sammansättning, tillsynen av kreditinstituten, samarbetet mellan myndigheter i kritiska situationer, högre kvalitetskrav på kreditvärderingsföretag med mera. I delar införs direktiven som rambestämmelser som preciseras som föreskrifter genom regeringen eller via tillbörlig myndighet.
I andra delar krävs större harmonisering med svensk lagstiftning och direktiven; här föreslås lagändringar. Som Ulla Andersson var inne på har den snabba utvecklingen inom finansmarknaden i kombination med globaliseringen och internationaliseringen gjort att reglerna kontinuerligt behöver ses över och revideras.
Detta är ett arbete som pågått, men som i högsta grad accentuerats och intensifierats efter att finanskrisen inleddes 2008. Även om det fanns en viss insikt om behoven redan före finanskrisen har krisen tydligt blottlagt en rad obalanser som är svåra att bortse från.
Det finns en bred uppfattning hos branschen, marknaden och olika politiska läger om att svagheterna i systemet behöver ses över och rättas till. De flesta är överens om att vi alla gynnas av en stabil finansmarknad och att vi på alla sätt bör försöka undvika att ytterligare obalanser kvarstår eller uppstår.
Det är angeläget med stramare regler för kreditinstitut när instituten växer sig så stora att länders hela ekonomi står och faller med hur väl kreditinstitutens verksamhet sköts. Vi ser hur länder med god ekonomi förbyts till krisländer på grund av banker som har bedrivit en alltför riskfylld verksamhet.
Det är uppenbart att regelförändringar behövs, men det behövs också en större efterlevnad av de regler som redan finns. Även tillsyn och insikt om risker har lämnat en hel del att önska. Det är viktigt med ansvarsutkrävande när missförhållanden under gällande regler råder.
Det är också viktigt att signalerna i form av incitamenten från samhället är tydliga om vad som förväntas när det gäller ansvarstagande från ägare och verkställande. Det är nödvändigt att signalerna är sådana att bankerna själva tar ansvar, men att det inte heller kan uteslutas att ytterligare åtgärder kan komma i fråga.
Varje land måste ha möjlighet att utforma sina krav utifrån sin specifika situation, även om huvudprincipen är att gemensamma regler så långt det är möjligt ger bäst förutsättningar för att en stabilare finansmarknad upprätthålls. Kreditinstitutens verksamhet är tätt sammanflätade med varandra och sträcker sig över nationsgränser och världsdelar.
När en får problem sprider det sig gärna till fler. Är problemen stora hotas hela system. Det här komplicerar bilden, och en harmonisering av regler i ett globalt perspektiv är centralt för att försöka undvika och komma till rätta med eventuella obalanser. Verksamheten är internationaliserad, och en alltför apart regelstruktur kan få motsatt effekt.
Att finansmarknaden är solid och fungerar på ett tillfredsställande sätt är viktigt för att samhällsekonomin ska fungera. Kreditgivning till företag och hushåll behöver fungera på ett bra sätt. Det här är ytterligare en faktor som försvårar regleringsprocessen. Det krävs helt enkelt en väl avvägd reglering som inte riskerar en väl fungerande samhällsekonomi, samtidigt som en stabil finansmarknad upprätthålls.
Jag tror att det råder samstämmighet om att behoven att strama upp regelverket överväger, även om ingen i dag kan avgöra vilken nivå som är lagom. Jag utgår ifrån att regeringen noga utvärderar och följer utvecklingen. Jag utgår också ifrån att justeringar kontinuerligt kommer att göras när behoven uppstår.
Det går aldrig att avgöra var och när nästa kris kommer eller var problemen uppstår nästa gång, men vi kan vaksamt övervaka och kritiskt granska för att försöka identifiera missförhållanden. När sådana missförhållanden tydligt kan identifieras är det också viktigt att åtgärder vidtas.
Utgångspunkten är att åtgärder i första hand görs på ett brett internationellt plan och framför allt på en europeisk nivå, men att särskilda åtgärder ändå kan komma i fråga för varje enskilt land när sådana behov kan identifieras. Herr talman! När det gäller just detta ärende är detta, med den kunskap och den erfarenhet vi har i skrivande stund, enligt min mening en väl avvägd uppstramning av regelverket för kreditinstitutens verksamhet.
Jag vill med detta som grund yrka bifall till utskottets förslag till beslut och yrka avslag på samtliga reservationer.