Anne Marie Brodén (M):
Vi ska nu debattera betänkandet som handlar om hälso- och sjukvård. Där behandlas hela 322 motioner. Som vanligt förekommer en motionsslakt. Det mesta avstyrks av majoriteten. Jag tänkte ändå inleda med att tala lite allmänt om sjukvården för att sedan återkomma till våra förslag.
Tänk om svenskarna skulle komma till sin familjeläkare lika fort som danskarna gör, det vill säga nästan samma dag, eller komma till operation lika fort som fransmännen gör, det vill säga nästan omgående. Tänk om all den kraft som finns inneboende i svensk sjukvårdspersonal skulle kunna tas till vara fullt ut. Sjukvård är den sektor i samhället som har flest välutbildade medarbetare.
Tänk om Sverige hade haft en mångfald av olika vårdgivare, vårdgivare som den svenska patienten hade kunnat välja mellan, och där sjukvårdspersonalen hade haft fler arbetsgivare att söka sig till. Tänk om svensk sjukvård hade använt de pengar som totalt finns i samhället för ohälsa på ett mycket bättre sätt. Tänk om svensk sjukvård hade dragit full nytta av den kunskap som finns i sjukvården.
Då skulle vår sjukvårdspersonal, förutom att ge oss sjukvård, även kunnat arbeta med patientgrupper utanför Sverige, och sjukvården hade kunnat bli en växande sektor. Tänk om politiken hade koncentrerat sig på att vara sjukvårdens finansiär och uppdragsgivare, i stället för att styra i sådan verksamhet som sjukvårdens personal och ledare mycket bättre klarar av själva.
Ja, herr talman, det är några tankar som jag är övertygad om att fler och fler människor i Sverige har. Vad är det för sjukvårdspolitik som vänsterkartellen driver? Är det en politik som stärker patientens makt, ger vård i tid och ger dig rätt att välja den allra bästa vården utan onödiga väntetider?
Är det en politik som ger möjligheter för personalen och för olika entreprenörer att bedriva vård effektivt och med hög kvalitet? Nej, herr talman, kostnaderna för hälso- och sjukvården har ökat från 9,2 % år 2000 till 9,6 % enligt Socialstyrelsens hälso- och sjukvårdsrapport 2005.
Mätt i fasta priser har hälso- och sjukvårdens kostnader ökat med omkring 10 % under den senaste tioårsperioden. Tillskottet av pengar har gjort det möjligt att anställa fler i sjukvården. Socialstyrelsens statistik visar att under denna period har antalet läkare ökat med 20 % och antalet sjuksköterskor med 10 %. Mer pengar och fler anställda - tänk om det vore så enkelt!
Den avgörande frågan är emellertid vad vi får för pengarna. Hur man än mäter är resultatet dystert. Antalet läkarbesök i primärvården har minskat med 2-3 % på tre år. Antalet vårdplatser i den somatiska vården har på tio år minskat med 30 %.
Antalet vårdtillfällen har under samma period minskat med 10 %. Antalet vårddagar har samtidigt minskat med 20 %. Man kan bara konstatera att fler gör mindre i vården. Sjukvårdens problem är inte en fråga om resurser utan om organisation.
Anställda i vården är definitivt inte lata, men de är fel organiserade. Vad gör då den sjukvårdsansvariga ministern Ylva Johansson och regeringen åt detta, förutom att förbjuda vinstdrivande sjukvård, invaggade i vanföreställningen att samhället gör en vinst i stället? Vem är det som förlorar, herr talman? Jo, det är vi alla i Sverige, och det är patienterna.
Herr talman! Det är dags för en politik som erbjuder sjukvård när vi behöver det och ger valuta för våra gemensamma skattepengar. Det är dags för en ny politik som ger förutsättningar för sjukvården att bli just den framtidsbransch som det finns alla möjligheter för.
Det är dags för en politik som skapar förutsättningar för många olika vårdgivare att verka på lika villkor, med ersättningssystem som gör det möjligt att arbeta mer, inte mindre. Herr talman! I det moderata förslaget till sjukvårdspolitik utgår vi från den enskilda människan och hennes rätt till en god vård med tillgänglighet och valfrihet.
Trots att de flesta av oss lever länge med hälsan i behåll kommer också tider i livet då vi har behov av en fungerande sjukvård. För vissa av oss är kontakten närmast vardaglig, men några få procent av patienterna, främst de äldre, använder nära hälften av vårdresurserna.
Därför är det särskilt viktigt att just dessa patienter känner sig trygga och leds rätt i vårdkedjan. Vi vill därför ge varje enskild individ i denna grupp en vårdvisare för att omhänderta just denna persons intressen. Det säger utskottet nej till i detta betänkande.
Vi moderater menar också att rätten till sjukvård bör lagstadgas i en fullgod patienträttighetslag, som stärker patientens rättigheter i fråga om bemötande och tillgänglighet. Det finns i våra grannländer, och det borde finnas i Sverige. Det är ändå glädjande att vi i utskottet har lyckats enas om ett tillkännagivande om en samlad patienträttighetslag, och naturligtvis vill vi i den borgerliga alliansen gå ännu längre.
I patienträttighetslagen behöver även skrivas in rätt till valfrihet och vård i tid. Det kommer vi att fortsätta arbeta för. Herr talman! Också makten över och styrningen av vården måste ligga hos patienten och vårdgivaren, inte hos politikerna.
Vi vill därför långsiktigt ersätta landstingen med en statlig sjukvårdsskatt som utgår från patienternas behov. En politik med den enskilda människan i fokus innefattar också rätten att fritt välja vårdgivare. Vi gör detta fria val möjligt genom att vi öppnar för en mångfald av vårdgivare inom sjukvårdens alla områden.
De förbud och stopplagar som förhindrar de fristående alternativen måste därför avskaffas, så att man i stället öppnar för personal och andra utförare - offentliga, privata eller kooperativa - att driva verksamheten. Denna fria etableringsrätt ställer förstås också höga krav på granskning av vårdens kvalitet och vårdgivarnas ansvar. Herr talman!
Vi vill driva på ett arbete för att på ett mer systematiskt sätt ta vara på det goda som finns i hälso- och sjukvården genom att göra det lätt att jämföra olika sjukhus och vårdcentralers kvalitet. Offentliga kvalitetsjämförelser och rankning av vårdgivare har stor betydelse för att utveckla såväl kvalitet som effektivitet.
I dag finns ingen för patienten lättillgänglig information om väntetider, om nöjdhet vid bemötande och så vidare. Ett register med sådana uppgifter bör enligt vår mening upprättas på nationell basis, och vårdgivare ska vara skyldiga att rapportera resultat enligt kriterier som fastställs i överenskommelse mellan beslutsfattare, profession och patienter. Då kan alla jämföra den vård som ges.
Herr talman! Även ersättningssystemet behöver utvecklas och tillämpas på ett sätt som innebär att vårdgivare i större utsträckning får ersättning för faktiskt utförda åtgärder liksom för uppnådda resultat. På så sätt kan bättre kvalitet, högre effektivitet och mer sammanhållna vårdkedjor åstadkommas. Jag ska ta ett exempel från Halland, som jag kommer från.
Där har vi infört en ersättningsmodell med en vårdpeng för hela primärvården. Det betyder att när man väljer sin vårdcentral eller vårdenhet följer pengarna med valet, oavsett om man väljer privat eller offentlig vård. Det intressanta med denna modell är att vi tar bort taken för alla privata vårdgivare. Man blir ackrediterad och godkänd för att bedriva vården.
På det sättet får vi en modell där det fria vårdvalet med hög kvalitet fungerar väl för den enskilda medborgaren. En annan intressant sak från Halland som jag gärna skulle vilja lyfta fram är det pris som delas ut till årets företagare, årets entreprenör. Detta år går det till ett privat företag i Halmstad, Movement, som bedriver ortopedi.
Jag pratade med ordföranden i kommunstyrelsen i Halmstad, som är socialdemokrat, och frågade efter motivet till att ge priset till just en privat entreprenör inom vården. Svaret var att de i det företaget var oerhört framåt, framgångsrika och hade en mycket god vård. Även han som socialdemokrat kunde se att detta var värdefullt för hallänningarna.
Jag hoppas att vi längre fram kan få en diskussion om att privat vård kan vara värdefull för alla i Sverige. Herr talman! Vi utgår från det som fungerar bra i dagens sjukvård. Vi vidareutvecklar det som fungerar sämre genom en garanti för tillgänglighet och lagstiftning om rätten att välja.
Många av våra förslag kan genomföras direkt efter ett regeringsskifte; andra tar lite längre tid. Men detta är ändå grunden för den sjukvårdspolitik som vi vill söka förtroende för i valet 2006. Det är en politik för den enskilda människan och hennes rätt till en god vård med tillgänglighet och valfrihet. Herr talman!
Jag avslutar med att ställa mig bakom samtliga moderata reservationer i detta sjukvårdsbetänkande, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 1.