Axel Darvik (FP):
En liberal politik för gymnasieskolan har vi utformat i Folkpartiet. Det gör vi med den grundläggande inställningen att vi tror att det är kunskapen som ger frihet för individen. Det är därför som vi sätter kunskapsmålen främst i vår politik. För att man ska kunna nå kunskapsmålen i skolan är det nödvändigt att det finns en arbetsro och en trygghet i skolan.
Det kan kallas ordning och reda, disciplin och respekt, men det är egentligen samma sak. Det behövs för att man ska kunna nå kunskapsmålen. Det behövs också en skola som är anpassad till individen med en valfrihet som är äkta och som inte ger några fallgropar som individen riskerar att falla i. Jag ska återkomma till detta senare.
Jag börjar med kunskapsmålen eftersom det är det viktigaste. Kunskaper är egentligen som ett granitblock som ligger till bas när man sedan bygger upp livet.
För många har det här fundamentet börjat sprängas som en frostsprängning, mycket på grund av den socialdemokratiska istid inom skolpolitiken som vi har gått in i. Vi ser att resultaten har försämrats kraftigt i svensk skola.
Vid en TIMMS-undersökning som kom 2003 mätte man kunskaper i matte och NO bland åttondeklassare och sjundeklassare. Det visade sig att dagens åttondeklassare inte kan mer än vad sjundeklassare kunde vid den förra mätningen 1995. Detta gäller båda ämnena. Eleverna i grundskolan har tappat ett helt år.
Det är någonting som naturligtvis påverkar även gymnasieskolan och dess arbete. Den 13 november 2005 kom det ett pressmeddelande från Skolverket. Man har intervjuat 1 600 lärare på högskolan.
Bland lärarna inom områdena teknik, naturvetenskap och humaniora säger två tredjedelar att studenternas förkunskaper är sämre i dag än vad de var för fem-tio år sedan.
Både före och efter gymnasiet har vi tydliga indikationer på att någonting har gått snett, och har gått snett under en längre tid. Men, herr talman, det är möjligt att få ett mer tempererat klimat för eleverna än den istid som nu råder.
Då måste vi se till att förkunskapskraven verkligen står fast, att vi stärker lärarutbildningen och att lärarna får en chans att utveckla sig och förkovra sig inom sina ämnen. Det är därför som vi gör en mycket kraftig satsning på detta, 1 miljard i vår budget för vidareutbildning av lärare.
För läraren är ju verkligen - det har sagts så många gånger förut - skolans absolut viktigaste resurs. Läraryrkets status måste höjas för att man ska kunna locka fler unga begåvade människor att bli lärare.
Det måste vara möjligt att göra en karriär inom läraryrket, kanske också att bli lektor på gymnasiet så man kan vara en betydelsefull länk mellan den aktuella forskningen och det utvecklingsarbete som bedrivs i gymnasieskolans institutioner. Det tror jag är jätteviktigt. Det behövs också arbetsro, jag nämnde det.
Jag stod framför en klass på samhällsvetenskapliga programmet för ett tag sedan. Det var i Göteborg och en av stadens mest anrika skolor. Det sägs att där går de mest begåvade och motiverade eleverna. När jag stod framför klassen kände jag ändå hur irritationen inom mig på något sätt gnagde. Läraren var också nervös.
Hon sade i det ena andetaget: De brukar inte vara så här stökiga. Det brukar inte vara så här svårt att få dem att lyssna. I det andra andetaget sade hon: Vi har under många år befunnit oss på ett sluttande plan där eleverna för varje år blir sämre och sämre.
Det tar längre och längre tid för dem att komma in i gymnasiets arbete, att visa respekt för läraren så att vi får ett bra klimat i klassrummet, klarar av att arbeta och gå framåt i den takt som vi vill.
Då blir man naturligtvis lite förundrad, när det är en av Göteborgs mest anrika skolor där man säger att man ska ha de mest begåvade eleverna. Det är ett tydligt tecken på att detta inte är något problem som bara existerar på ett fåtal skolor. Det är spritt i skolsystemet i dag. Läraren måste vara ledaren i klassrummet.
Eleverna ska också visa respekt för lärarna. En del politiker säger att det nu krävs satsning på disciplin. Jag är beredd att hålla med. Då måste man också se över vilka befogenheter som lärarna har. Anledningen till att jag säger det är för att man ska kunna garantera kvaliteten för elevernas skull.
För är det någonting som man som elev upplever som oerhört frustrerande är det när man inte har arbetsro, en arbetsmiljö som fungerar, där man kan koncentrera sig på sitt arbete och lära sig i skolan. Därför tror jag att det är så viktigt. Det sista området jag tänkte ta upp är valfriheten och anpassningen till individen. För ett tag sedan kom utredningen Åtta vägar till kunskap .
Folkpartiet lämnade utredningen eftersom den brakade iväg åt helt fel håll. Det var en mycket hatad produkt, skulle jag vilja säga, inom skolans värld.
En stor del gick ut på att man skulle göra successiva val genom hela gymnasieskolan där man gång på gång splittrar upp klasserna och delar in på nya sätt, där man ställer eleverna inför ett oändligt antal olika val. Vad som nu drivs igenom i den nya gymnasieskolan som träder i kraft 2007 är en light -version av utredningen.
Tyvärr verkar den till stora delar ha samma beska smak som originalet.
Det vi i Folkpartiet vill ha i stället är en riktig valfrihet för individerna, med tydliga program med olika inriktningar, studieförberedande program som leder fram till en studentexamen, yrkesförberedande program som avslutas med en yrkesexamen och lärlingsprogram som avslutas med en lärlingsexamen. Det ska vara möjligt att kunna ha en till viss del varierande längd på programmen.
Definitivt behövs det också olika målsättningar, där målen är tydligt anpassade till de program och mål man har för utbildningen och inte som i dag där det är samma mål, att alla ska bli högskolebehöriga, som gäller. Det tycker vi är feltänkt. Det kursutformade gymnasiet har inte varit lyckat.
Det har inte gett eleverna möjlighet att fördjupa sig ordentligt inom ämnena. I stället har det blivit upphugget, och eleverna får helt enkelt inte chansen att gå på djupet i ämnena.
Det vi vill göra med de här reformerna är att garantera kvalitet och ge en valfrihet där det är möjligt för individen, att faktiskt se till att det blir en valfrihet som innebär att man får en större kunskap och valfrihet i livet, inte fallgrop efter fallgrop som man riskerar att falla i. Jag vill avsluta med några ord av Molière.
Han säger: Utan kunskap är livet inte mer än skuggan utav döden. Det ställer vi upp på.