KBLab/rixvox huggingface dataset:
Paula Bieler (SD):
Jag tackar Hans Eklind för förklaringarna gällande Kristdemokraternas märkliga ställningstagande här. Jag känner mig ändå tvungen att börja med att påpeka att det faktiskt är fullt möjligt att rösta på annat sätt än att köpa hela paketet eller avslå hela paketet och gå tillbaka till 2015. Både vi och Moderaterna kommer att agera på det sättet.
Jag hoppas fortfarande att ni åtminstone ansluter er till Moderaternas reservation, som inte innebär några andra ändringar än avslag på det som förändras nu. Det finns mycket jag skulle kunna tala om. Jag överlåter åt ert ungdomsförbund att argumentera gällande hur er nuvarande familjeåterföreningspolitik faktiskt splittrar familjer. Jag tänker i stället ta fasta på en sak i anförandet som fick mig att reagera ganska mycket.
Det talas om siffror, om hur anhörigreglerna kommer att påverka hur många som kommer till vårt land eller inte. Mellan 500 och 1 000 fler asylsökande om året och uppemot 10 000 fler anhöriginvandrare de närmaste åren är faktiskt ganska stora siffror. Det är väldigt stora siffror när vi redan nu har en situation där över 20 000 om året söker asyl, och uppemot 60 000 om året beräknas ansöka om att få komma som anhöriginvandrare.
Men den siffra som stack ut mest var när Hans Eklind talade om att detta faktiskt gör att vi hamnar 5 000 under det som skulle gälla om vi gick tillbaka till lagstiftningen 2015 - alltså 5 000 under det som skulle gälla om vi hade samma lagstiftning som orsakade den enorma migrationskrisen 2015. Det kan väl knappast anses vara små siffor detta handlar om?
Paula Bieler (SD):
Jag vill tacka för svaret, även om det inte var ett riktigt svar om storleken, och för motfrågan. "Många bäckar små" är ett känt uttryck. Det finns många aspekter som har gjort att Sverige historiskt och fortfarande placerar sig i topp när det gäller antal asylsökande. En sådan är såklart att när vi redan har en stor diaspora i landet kommer detta i sig att göra att fler söker sig hit.
Det är dock ett faktum att vilka regler vi har, även gällande möjligheten till så kallad familjeåterförening, påverkar både migrationsflödena till Sverige, direkt och indirekt, och migrationsflödena i världen. Håller familjer ihop, eller håller de inte ihop?
Frågan som jag ställde och som jag inte fick svar på är om detta är överkomliga antal. Tycker Kristdemokraterna att det är rimligt i den situation där Sverige i dag befinner sig med en vårdkris och en välfärdskris, något som just Kristdemokraterna ofta påtalar, att öppna för detta och att dessutom ta bort försörjningskravet? Som jag sa i mitt anförande har jag full förståelse för att familjer vill leva tillsammans.
Men jag har faktiskt inte full förståelse för att man vill lägga ytterligare ekonomisk börda på svenska skattebetalare i ett skede när kommun efter kommun påtalar kriser, när vi inte har en fungerande integration och när man i stället skulle kunna skapa ytterligare incitament att få in personer i arbetslivet genom att säga: Ta hit er familj, men försörj den också!
Paula Bieler (SD):
Jag kommer inte att hålla något längre anförande eller ställa någon särskilt komplicerad fråga. Jag är glad att kunna konstatera att den parlamentariska utredningen fått ett bredare uppdrag än vad det först verkade vara. Men det är ganska mycket som ska hinnas med till den 15 augusti nästa år. Man kommer att ha ungefär ett år på sig.
Samtidigt framför Johanna Jönsson att det är väldigt viktigt att det ska finnas en långsiktighet, att många, om inte alla, partier ska kunna enas om ganska stora drag, att det är nödvändigt att detta finns på plats innan den tillfälliga lagen löper ut och att man inte ska ha fler framhastade och plötsliga beslut. Den fråga jag har är enkel.
Det ska gå ut något förslag på remissrunda så att det går att ha en tydlig lag på plats när vi är där om ett år. Jag har svårt att se att det finns reella möjligheter till detta, men tror Johanna Jönsson att det är möjligt att nå resultat på så kort tid? Då blir mina följdfrågor: Om vi inte hinner klart, kommer man att verka för att förlänga den tillfälliga lagen och utredningens tid?
Kommer man att göra det tillräckligt tidigt för att vi ska hinna göra ett seriöst arbete? Eller kommer detta att, tyvärr, rinna ut i sanden?
Paula Bieler (SD):
Jag tackar Johanna Jönsson för svaret. Det är bra att man har tänkt. Jag är den första att instämma i att man borde ha haft mycket gott om tid för att arbeta fram en mer seriös migrationspolitik. Vi har, som jag måste påpeka i sammanhanget, under lång tid påtalat riskerna med den tidigare migrationspolitiken. Med detta sagt har jag fortfarande inte riktigt fått ett helt svar på frågan.
Det är bra att det finns möjlighet att tillsätta ytterligare utredningar, men en del av min fråga gällde vad som händer om det finns endast fragment av ny lagstiftning på plats när den tillfälliga lagen löper ut?
Kommer fragmenten att hastas fram och vara på plats så att vi fortsätter att bygga på ett lapptäcke, eller kommer man att vara beredd att förlänga den tillfälliga lagen i ytterligare steg för att ha ett genomarbetat, lite bredare om än inte heltäckande, förslag som vi väl beslutar om när den tillfälliga lagen löper ut?
Paula Bieler (SD):
Ibland blir jag extremt trött på de här debatterna, och nu är det ett sådant tillfälle. Jag är så trött på att man i stället för att blicka framåt skyller på varandra vad gäller vem som tog ansvar när och var.
Jag är också oerhört trött på att det finns de i denna kammare som vill lägga beslag på vad medmänsklighet och humanism ska betyda. Morgan Johansson sa i sitt anförande att det till följd av förändringarna i lagstiftningen är ett begränsat antal som kommer att få komma hit.
Det handlar om något tusental fler asylsökande och några tusen fler familjeåterförenade. Man kan se antalet som begränsat eller som stort. Jag hör till den senare gruppen; andra hör till den förra gruppen. I det stora hela sett till antalet flyktingar i världen är det en liten, liten rännil.
I det stora hela sett till antalet utsatta i världen är det ännu mindre. Det var budgetdebatt här innan. Då nämndes hur man flyttar resurser från bistånd till mottagande. Jag läste ett gammalt blogginlägg från 2013 där jag reflekterade över detta. Då talades det om 40 miljoner flyktingar. Jag utmålades som hjärtlös eftersom jag ville satsa på dem som faktiskt behövde det.
Min fråga till Morgan Johansson är: Borde man inte satsa på att förändra migrationsrörelserna helt och hållet och på att hjälpa så många som möjligt?
Paula Bieler (SD):
Migrationsministern har fel när han påstår att jag kan vara helt lugn. Jag kommer inte att vara helt lugn så länge vi har tiotals miljoner personer på flykt i världen och i sina hemländer, så länge vi har barn som dör i mässling trots att vaccin finns tillgängligt och så länge det finns barn som inte får gå i skola och vi skulle kunna satsa på det. Även om vi har fått ned nivåerna lite, sett till hur mycket vi spenderar här hemma, är det ett faktum att vi har begränsade resurser.
Inte minst gäller det när våra skattemedel, som Sveriges skattebetalare i första hand förväntar sig ska gå till dem, ska läggas på andra länders medborgare. Jag tycker att det är motiverat men att man måste fokusera på kostnadseffektivitet, och hur man än vänder och vrider på det är inte bästa sättet att hjälpa flest och mest utsatta att bekosta mottagande i Sverige.
I detta läge öppnar man för anhöriginvandring utan försörjningskrav, något som tydligt kommer att ta medel i anspråk som antingen kunde ha gjort skillnad för de svenska kommuner som går på knäna eller gått till mer hjälp på plats. Dessutom leder denna politik till att migrationsflödena förändras.
Som jag sa i mitt anförande: När Morgan Johansson höll presskonferens förra veckan och fick frågor efteråt pekade han på att familjer väljer huruvida de stannar tillsammans eller skickar en i förväg beroende på vilka lagar vi har. Det är självklart att en stram, riktigt stram, migrationspolitik också skulle minska andelen personer över huvud taget som riskerar livet och vänder sig till flyktingsmugglare för att det är lönsamt att komma hit.
Detta medan vi blundar för dem som är utsatta, som dör i sjukdomar vi kan vaccinera bort, som inte får skolgång, som inte får säkerhet. Jag tycker att det är skamligt, och jag kommer aldrig att acceptera att det är det som kallas medmänskligt.
Paula Bieler (SD):
Jag lyssnade på Carina Ohlssons anförande. Jag lyssnade även lite på konstitutionsutskottets debatt innan, och varken där eller särskilt noga i anförandet här kunde jag finna ett tillräckligt gott svar på frågan varför Socialdemokraterna har valt att inte lägga fram ett eget budgetförslag för riksdagen.
Jag har full förståelse för att en övergångsregering följer de fastlagda principer som en övergångsregering ska följa. Jag vill dock ta upp vad min kollega Matheus Enholm sa i den föregående debatten, nämligen att det är viktigt att ha klart för sig att det inte finns något som heter en övergångsriksdag eller ett expeditionsparlament. Det finns bara ett vid de allmänna valen framröstat parlament, och detta parlament äger den fulla finans- och beskattningsrätten.
Socialdemokraterna och Miljöpartiet har dessutom, såsom varandes den övergångsregering som finns, haft alla förutsättningar att ta fram ett gott underlag och har haft större beredningsmöjligheter. Man har troligtvis förberett sig för detta under den period som föregick valet. Det är för mig oförståeligt att man backar tillbaka och bara säger: Nej, nu är vi en övergångsregering. Nu behöver vi inte ta vårt ansvar längre.
Lika oförklarligt är det för mig att man med hänvisning till principerna väljer att peka finger mot oss och kalla oss oansvariga när vi väljer att se en helhet och när vi tidigt påpekar att det finns delar som vi inte håller med om och som vi ser som angelägna att försöka ändra i nästa steg i budgetprocessen. Budgetprocessen ser ut som den gör med ett rambeslut följt av utgiftsområdesbeslut just för att justeringar ska kunna göras. Varför väljer Socialdemokraterna att inte ta denna möjlighet?
Paula Bieler (SD):
Jag tänker inleda med ytterligare citat, som förhoppningsvis alla här känner igen: "All offentlig makt i Sverige utgår från folket" och "Riksdagen är folkets främsta företrädare". Som sagt förstår jag till fullo att man vill se en regering på plats. Det vill jag också, men i dagsläget har vi ingen aning om när en regering kommer på plats. Det spekuleras till och med om ett eventuellt extraval. Hur lång tid det dröjer därefter vet ingen. Att i det läget backa tillbaka och säga "Nej, vi behöver inte vara ett aktivt parlament. Vi behöver inte ta ansvar."
står jag fast vid är oansvarigt. Ja, vi i Sverigedemokraterna ställde oss bakom M-KD-reservationen när vårt eget förslag föll därför att vi som helhet såg det som bättre än alternativet, övergångsbudgeten. Vi hade redan tidigt aviserat att vi avsåg att poängtera vilka förändringar som kan göras inom ramarna. Det är precis detta vi har gjort i vår reservation. Så tar vi ansvar. Hur tar Socialdemokraterna ansvar?
Paula Bieler (SD):
Bitvis gjorde det mig som sverigedemokrat väldigt glad att lyssna till detta anförande. Det fanns formuleringar som näst intill hade kunnat vara tagna ur vårt migrationspolitiska program, inte minst det som handlade om medborgarskapets vikt för att hålla samman samhället. Som både jag och merparten av övriga partier här i kammaren har fört fram tidigare går dock den budget som ligger på bordet i dag inte ihop.
Minskningen går inte ihop. Johan Forssell avslutade sitt anförande med att tala om en satsning på 100 miljoner som ska gå till förvarsplatser. Migrationsverkets gd har varit extremt tydlig med att detta inte kommer att kunna genomföras om man gör så drastiska minskningar som ni föreslår och som blir resultatet av denna budget.
Jag har i artiklar läst att Johan Forssell talat om vikten vid att Migrationsverket ökar sin produktivitet. Jag undrar hur det ska gå till med denna drastiska minskning. Under detta år har ca 2 000 personer avskedats, och genom det sparades 800 miljoner. Den aktuella budgetminskningen är på 1,1 miljard, vilket innebär ytterligare 2 200 personer om det handlar om samma kostnader.
Vi har dock fått veta att det handlar om personer med till och med längre uppsägningstider, eftersom de har jobbat under lång tid och är erfarna. Detta kommer såklart också att få stora effekter på produktiviteten. Den fråga jag främst vill ställa handlar om fördelningen och vad som kommer att öka. Migrationsverket är tydligt med att det gäller arbetskraftsinvandringsärenden. Detta är något som ligger Moderaterna varmt om hjärtat, men dessa ärenden kommer att få ligga och vänta.
Och hur avser Moderaterna att säkerställa att detta inte sker om man inte utgör regering?
Paula Bieler (SD):
Jag och Migrationsverkets ledning är överens om att produktiviteten behöver öka och att effektiviseringar behöver genomföras. Detta är man väldigt tydlig med även från Migrationsverket. Man är även tydlig med att man ännu inte är i balans. Så drastiska nedskärningar som detta handlar om kommer att innebära kaos när det gäller hur många anställda man har.
Det är inte genomförbart att fokusera på en ökad produktivitet och en bättre effektivitet om man tvingas sparka ytterligare 2 000 personer eller ännu fler, när man redan har gjort sig av med en tredjedel av sina anställda på lite drygt två år. Jag fick inte svar på min fråga. Det som framför allt beräknas öka är väntetiden för arbetskraftsinvandrare. Man skulle förvisso kunna styra det här genom regleringsbrev, och vi vet att Moderaterna framför olika prioriteringsköer. Men vad händer då?
Jo, då kommer asylsökande att få vänta längre, och det är just det som är mest kostsamt. Hur ser man över huvud taget någon långsiktig besparing som är hållbar med den här budgeten?
Paula Bieler (SD):
Den här gången tänker jag inte tala så mycket om produktiviteten och ansökningar till Migrationsverket, för jag tycks inte få några svar. Jag kan bara notera att våra omprioriteringar ryms inom den ram som Moderaterna och KD har lagt fram. Vi har justerat dem så att man kan göra satsningar på övriga politikområden ändå.
Det som gjorde att jag begärde ordet här är kopplat till det som Arin började sitt anförande med när han talade om att tydlighet behövs, att ett nej ska vara ett nej och att det ska resultera i ett nej om man inte har gjort sin identitet sannolik.
Johan Forssell sa att den tillfälliga lagen bör förlängas i sin nuvarande utformning i och med att den nuvarande utformningen också innehåller den omdebatterade så kallade gymnasielagen eller gymnasieamnestin.
Fönstret för att söka ett nytt uppehållstillstånd är förvisso stängt, men lagen innehåller också möjligheter till förlängningar där personer som inte har gjort sin identitet sannolik alltså kommer att få alla möjligheter att stanna i landet ändå. Jag har därför en rak fråga till Moderaterna, och den är om de verkligen tycker att det här ska finnas kvar i en förlängning av den tillfälliga lagen.
Paula Bieler (SD):
Tack, Arin, för det svaret! Jag är helt enig med dig om att man behöver en tillfällig lagstiftning. Vi har i vår kommittémotion om området, och till och med i partimotionen, tror jag, lagt fram förslag på hur sådan lagstiftning bör kunna utformas.
Jag tycker ändå att det är intressant att jag inte får något tydligt svar från Moderaterna gällande huruvida personer som inte har kunnat göra sin identitet sannolik ska få stanna eller inte endast på grund av det faktum att den tidigare riksdagens dåvarande majoritet röstade igenom en väldigt kritiserad lag som är väldigt kritiserad av just de två partier som nu har fått igenom sin budget.
Jag ser fram emot att se det förslag som läggs på bordet, när det läggs på bordet och hur det läggs på bordet, och jag ser också fram emot att då se vad vi kommer att ha att jobba med.
Paula Bieler (SD):
Min fråga går till justitie- och migrationsminister Morgan Johansson. Jag hade äran att möta ministern även i morse, då vi diskuterade den familjeåterförening som har aviserats i januariöverenskommelsen. Jag noterade i morse, och har noterat generellt i de diskussioner som har ägt rum, att man talar om att krisen är över och att det handlar om ett mycket begränsat antal personer som kan komma.
Huruvida en kris är över när vi fortfarande har bostadsbrist, många personer i utanförskap, obalanser på Migrationsverket och långa köer och brister i nästan hela vårt samhällssystem kan såklart diskuteras. Jag undrar nu: Varför använder man siffran 8 000 när det gäller hur många som ska komma?
Den baseras på en prognos som baserar sig på begränsade resurser - att man helt enkelt inte hinner fatta fler beslut än så.
Paula Bieler (SD):
Jag noterar att jag inte fick svar på min fråga, som rörde att siffran är baserad på att man har en begränsad budget. Det är mycket riktigt så att få kommer att få komma, eftersom man inte hinner fatta fler beslut. Det är betydligt fler som söker sig hit; Migrationsverkets siffror pekar återigen uppåt både vad gäller dem som kommer att söka asyl och vad gäller dem som kommer att ansöka om familjeåterförening. I morse nämndes också id-kontrollerna kort, apropå alarmism. Vi har sett rapporter om att gränskontrollerna verkligen inte fungerar.
Justitiedepartementet har svarat att man inte kan kommentera enskilda medarbetares uppgifter. Vad gör man för att säkerställa - inte förutsätta - att gränskontrollerna fungerar?
Paula Bieler (SD):
Jag tänkte börja med lite matematik och kuriosa. Förra mandatperioden hade Socialdemokraterna 113 mandat. Sverigedemokraterna hade 49 mandat, och Kristdemokraterna hade 16 mandat. I Kristdemokraternas vårproposition för 2014/15 sa man att man ville avskaffa dagersättningen för EBO. Sverigedemokraterna har som sagt velat avskaffa den länge. 113 plus 16 plus 49 är 178. Det är en majoritet i Sveriges riksdag. Det har alltså funnits majoritet för längre steg tidigare.
Men vi lägger allt det åt sidan. I utskottets svar, i huvudbetänkandet, skriver man bland annat följande: "Utskottet anser vidare att det saknas skäl för riksdagen att nu rikta ett tillkännagivande till regeringen om fler förslag på området eller en större översyn. Det måste anses mer ändamålsenligt att invänta effekterna av det nu aktuella förslaget innan eventuella ytterligare åtgärder utreds." Detta är intressant, inte minst mot bakgrund av det replikskifte som precis ägde rum.
Ledare för utskottsmajoriteten måste ju anses vara Rikard Larsson och Socialdemokraterna, och de har alltså valt att formulera sig på detta sätt samtidigt som de skyller på andra och säger "Nej, det finns ingen majoritet för att gå längre - vi kan väl ta det på andra håll". Det finns en majoritet. Det finns förslag. Det är inte så att vår reservation innebär att vi inte ska lagstifta i enlighet med den proposition som ligger på bordet. Den lagstiftningen hade man fått ändå.
Men det hade kunnat skickas en tydlig signal från utskottet om att vi som dagligen arbetar med dessa frågor ser behovet av att gå längre, ser att det här inte räcker. Det finns, enligt vad Socialdemokraterna ibland säger, en minst sagt tydlig majoritet för detta.
Varför är det så svårt att skicka den tydliga signalen - inte minst till migrationskommittén så att den vet att i den här riktningen finns det majoritet, så i den här riktningen ska vi arbeta fram förslag?
Paula Bieler (SD):
Tack, Rikard Larsson, för svaret! Det är bra med dessa konstanta påminnelser ute i landet om vad Socialdemokraterna, som säger sig vilja ta ansvar för landet, egentligen menar med det. De lyssnar inte på andra fast de sedan anammar och stjäl våra argument. Jag har faktiskt tidigare mandatperioder varit med om att Socialdemokraterna ord för ord har använt sig av de saker jag har anfört som argument när de sedan har stått i talarstolen.
För övrigt borde kanske Rikard Larsson och Socialdemokraterna lyssna på Adam Marttinen och det parti som de vill utesluta från samtal om exempelvis gängkriminaliteten, som har varit drivande för väldigt många av de förslag som de sedan faktiskt insett behövs i vårt land. Nog har vi en seriös politik när det gäller att ta hand om kriminaliteten. Men eftersom vi inte ska tala om majoriteter därför att Socialdemokraterna väljer att låtsas som att det just nu kanske största partiet i Sverige inte finns vill jag ställa en annan fråga.
I mitt anförande var jag lite grann inne på att det inte räcker med bara ekonomiska incitament eller att bara tala om segregationsfrågan. För oss är det faktiskt också en fråga om säkerhet att veta var personer befinner sig. Det finns en kiosk i en Stockholmsförort där 320 personer är skrivna. Det är inte att gå särskilt långt att anta att en hel del av dessa har skrivit sig där inom ramen för exempelvis EBO.
Som jag var inne på i mitt anförande är, inte minst mot bakgrund av det stora antal personer som har avvikit i vårt land, en viktig del i att gå över från EBO till ABO att det, innan frågan är avgjord och vi vet vem det är som är här och om personen ska få stanna eller inte, är rimligt att veta var personer befinner sig. Givet att man vill snabba på processerna är det också rimligt att man vet var personer befinner sig så att man kan hålla vidare intervjuer och komplettera informationen.
I och med att tiden då kortas ned är det inte orimligt att man, under en kortare period, begränsar var de får bo. Min fråga är: Är detta något som Socialdemokraterna kan tänka sig att titta på?
Paula Bieler (SD):
Jag har två frågor som rör medel här och som även bemöts i utskottets överväganden. Den ena frågan handlar om förvarsplatser. Min väldigt simpla fråga är varför man har valt att lägga sig på och godkänna den nivå som regeringen har lagt sig på och som i princip bara upprätthåller det antal förvarsplatser som finns nu.
Det finns ju en prognos som visar att man skulle kunna tillskjuta ganska lite resurser men ändå få till stånd fler platser. Vi har i dag en situation där det är i princip 98 eller 99 procents beläggning hela tiden och där polisen i princip omedelbart släpper personer som de hittar i landet, för de vet att de ändå inte kan ta dem i förvar och verkställa beslut.
Jag förstår att det behövs mycket mer för att bygga fler platser, men det finns alltså ett konkret förslag om att skjuta till resurser för att driva fler förvarsplatser inom befintligt bestånd. Jag undrar hur man i det parti som är majoritetsledande i utskottet har resonerat när man menar att det är rimligt att inte skjuta till de resurserna. Det var fråga ett. Den andra frågan är närbesläktad och handlar om migrationsdomstolarna, vilka jag också tog upp i mitt anförande.
Även där finns det tydliga prognoser från myndigheten gällande vad den behöver för att kunna göra något åt de obalanser som finns i dag - och som beräknas öka. Jag har noterat att Moderaterna, Kristdemokraterna och vi alla har tillskjutit resurser för att kunna ge myndigheten de medel den ansöker om och säger sig behöva.
I utskottets betänkande sägs bara att möjligheten att överlämna ärenden faktiskt har förlängts, men det räcker ju inte riktigt. Vi har även haft dragningar i utskottet efter att den lagen röstades igenom, och där tryckte myndigheten fortsatt på det här behovet. Jag undrar alltså hur man resonerar kring den frågan.