Ulla Andersson (V):
Tack, arbetsmarknadsministern, för svaret! Jag är glad över att ha möjligheten att bo i Gävleborg. Där finns vacker natur, bra kommunikationer, rikt kultur- och idrottsliv och många bra kommunala verksamheter. Inte minst finns det många trevliga människor. Det vill säga att mycket av det som är viktigt här i livet finns där i mitt län. Men vi har ett stort problem, och det är bristen på jobb. Den höga arbetslösheten är vårt största problem.
Det problemet blir än större nu, efter de senaste månadernas varsel i Hudiksvall. Hela 650 personer har varslats. Det ökar i dagsläget länets arbetslöshet med hela 5 procent. Arbetslösheten är skyhög i Sverige. När jag kollade senast gick det sju arbetslösa på varje ledigt jobb. Drygt 400 000 personer tas inte till vara. Det visar tydligt att arbetslösheten är strukturell och inte individuell, som regeringen vill ha det till.
I landet är 8,4 procent arbetslösa i åldrarna 16-64 år. Men det är hela 11,5 procent i Gävleborg. Det är en ökning med 1 400 personer sedan 2006. I Gävleborg har vi 15 000 arbetslösa, och det finns drygt 1 000 lediga jobb på Arbetsförmedlingen. Det säger rätt mycket om läget. Nästan två tredjedelar av länets arbetslösa är långtidsarbetslösa.
Samtidigt som de arbetslösa har blivit allt fler under den borgerliga regeringen ser vi att allt färre av de arbetslösa i länet får ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. Numera får mindre än hälften en ersättning, vilket är en minskning med 20 procent sedan 2006. I Gävleborg går det 15 arbetslösa på varje ledigt jobb, och det innan alla 650 varsel i Hudiksvall har fallit ut. Jag kan göra en jämförelse, herr talman, när det gäller de 650 varslen i Hudiksvall.
I Stockholm skulle det motsvara 50 000 personer som skulle förlora jobbet. Det skulle öka Sveriges arbetslöshet med hela 1 procent. Om det hade varit här tror jag att svaret från arbetsmarknadsministern hade sett annorlunda ut. Jag tror att man hade agerat på ett annat sätt. År 2006 var arbetslösheten lägre i Gävleborg - det var 1 500 personer färre som var arbetslösa.
Då krävde de borgerliga riksdagsledamöterna i länet en kriskommission av den socialdemokratiska regeringen. Det var en stor debatt, och de drev frågan gång på gång. I dag är det knäpptyst, trots högre arbetslöshet och trots alla dessa varsel. Vad har hänt mer sedan 2006? Jo, länet har fått 13 fler högskoleplatser, trots att det är 1 500 fler arbetslösa.
Vi har färre komvuxplatser och färre arbetsmarknadspolitiska insatser. Antalet personer som får en arbetsmarknadsutbildning har mer än halverats. Det här får konsekvenser och är en av orsakerna till den stora ökningen av långtidsarbetslösheten i länet. Gävleborgs förutsättningar att rusta de arbetslösa är inte de bästa. Därför hade det behövts en insikt hos regeringen att man behöver stärka arbetsmarknadspolitiken och öka de offentliga investeringarna. Det hade varit viktigt, men jag saknar tyvärr det.
Det finns ju möjligheter om den politiska viljan finns. Länet jobbar på men behöver regeringens stöd. Hudiksvall behöver det. De arbetslösa och de varslade behöver det. Får de det? Mitt svar i dagsläget är tyvärr nej. Men jag skulle vilja ställa några frågor till Hillevi Engström. Är det rimligt att det går 15 arbetslösa på varje ledigt jobb i Gävleborg innan de här varslen har fallit ut?
Är det rimligt att vi har färre insatser i dag än vi hade 2006, trots att det är fler arbetslösa? Hade du stått och sett på om 50 000 jobb hade försvunnit i Stockholm? Ska Hudiksvall få något stöd? Eller ska det vara så att ni lyssnar, och så får vi se vad som händer?