Leif Pagrotsky (S):
Jag förstod inte riktigt kopplingen i resonemanget om skatterna. Möjligen var det att om man avskaffar arvsskatten blir det färre som donerar pengar till stiftelser som använder pengar till kulturen och annat. Utan arvsskatt kanske vi inte hade haft någon Wallenbergsstiftelse eller Ax:son-Johnson-stiftelse, och vi kanske inte får några nya sådana i framtiden. Jag vet inte, men kulturministern utförde inte riktigt argumentet vad det hade med det här att göra.
Att jag inte har haft några illusioner om kultursponsringens storlek är alldeles tydligt av de debatter som vi hade under förra mandatperioden. Jag uppfattar den attityd kulturministern har i dag som helt annorlunda än vad den var då. Jag brukade säga att för att kulturen skulle få riktigt mycket pengar i sponsring skulle man behöva döpa om kulturyttringarna till golf eller segling.
Det är utmärkta sporter, men det är den typen av saker som har varit generöst behandlade när det har gällt näringslivets sponsorsinsatser. Jag trodde inte att det var en realistisk prognos att det namnbytet skulle komma att äga rum, men jag minns mycket väl våra debatter där näringslivets och hushållens medverkan kom på tal.
Då brukade Lena Adelsohn Liljeroth säga att det inte är rätt att staten ska ta pengar ur fickorna på vanligt folk och bestämma hur de ska användas. Folk ska själva få bestämma om de vill gå på bandy eller på Moderna museet. Det var en ideologisk fråga att vi inte ska ha en skatterundgång där staten bestämmer konsumtionsinriktningen. Där anade jag den fundamentala ideologiska skillnaden. Där kommer sponsringen in om man vill att människor själva ska bestämma över sin plånbok i stället för att det ska omfördelas via skatten.
Om man samtidigt inte vill säga att det blir minus på kulturen blir naturligtvis sponsringen en bekväm restpost. Inte heller Leif Pagrotsky kunde förutse att det här med konjunkturen skulle hända, säger kulturministern. Tja, säg inte det. Jag är gammal nog att ha varit med förr.
Det här är den tredje borgerliga regeringen som jag har upplevt, och det är tredje gången som det blir statsfinansiell kris och tredje gången som det blir stegrande arbetslöshet och stora budgetunderskott. Och de två tidigare gångerna blev det nedskärningar på kulturen. Vi har ännu inte sett den tredje. Vi får väl se. Min erfarenhet är att borgerliga regeringar har en väldig otur.
Kjell-Olof Feldts gamla råd till Sveriges folk var att om man har att välja mellan regeringar som har tur och regeringar som har otur får man väl fundera över det på valdagen.
Att sponsring är konjunkturkänslig, börskänslig och spekulationskänslig är väl fullständigt solklart, och den som har predikat att sponsringen är en väg framåt för kulturen måste väl ha tänkt på att man därmed adderar någonting till kulturen som kan vara trevligt under vissa perioder men som inte går att bygga långsiktig verksamhet på.
Det tror jag att de på Göteborgsoperan har varit smarta nog att bygga in i sina förväntningar från början, och de har använt detta just som en extra krydda för att addera lite extra - även symfoniorkestern - men de har hela tiden varit klara över att det är tillfälliga avtal som förhoppningsvis kan förlängas om och om igen, men att de förr eller senare kan råka i svårigheter. Min enkla fråga i dag är denna. Vi vet nu att kultursponsringen minskar.
Kulturministern svarade inte på min fråga om vad hon gör för bedömning av hur det kommer att bli under mandatperioden, och jag tror att hon inte har velat göra någon prognos över detta. Men jag är beredd att göra prognosen att kultursponsringen kommer att minska mycket kraftigt. Det vi har sett från Volvo i Göteborg, på Operan i Stockholm och på många andra kulturinstitutioner är bara början.
Min enkla fråga är, och den tror jag att hela Kultursverige ställer sig: Har kulturministern någon strategi för hur denna resursminskning för kulturen ska mötas i kulturpolitiken?