KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Bergström (C):
Jag tackar utrikesministern för svaret. Jag förstår av svaret att utrikesministern delar den stora oro som jag och den tvärpolitiska Tibetgruppen i riksdagen känner för situationen i Tibet. Att situationen i Tibet förblir mycket allvarlig framhålls i svaret. Utrikesministern understryker också att de mänskliga rättigheterna, inklusive yttrandefriheten och rätten att fredligt uttrycka sin åsikt, måste respekteras.
Detta har sagts tidigare av företrädare för såväl Sverige som många andra länder liksom företrädare för EU och FN utan att någon förbättring kunnat skönjas i fråga om Kinas övervåld i Tibet och det förtryck och den förföljelse som det tibetanska folket utsätts för. Låt mig i detta sammanhang påpeka att jag med den FN-begäran som utrikesministern inte känner till avser den begäran som Committee against Tortures avslutande iakttagelse gjorde 2008 i Genève.
Det var väl tungt så det räckte. Inför förra årets olympiska spel i Peking gavs stor uppmärksamhet åt förtrycket och de brott mot de mänskliga rättigheterna som Kina utövar i Tibet. I år när OS är över är det dessvärre inte alls samma uppmärksamhet på förtrycket i Tibet.
En del uppmärksamhet blev det förvisso inför de högtider och minnesdagar som startade den 25 februari vid firandet av det tibetanska nyåret Losar - likaså runt den 10 mars då det var 50 år sedan Kina slog ned det folkliga upproret i Tibet och Dalai lama såg sig nödsakad att gå i landsflykt. Nu förefaller tystnaden åter lägra sig i Tibetfrågan, inte minst i skuggan av den ekonomiska kris som världen går igenom.
Sannolikt hoppas Kina att denna kris ska göra att omvärldens uppmärksammande av Tibet ska försvinna helt, åtminstone för en tid. Man försöker att med olika former av murar hålla omvärlden utanför. Utrikesministern råkade ju själv ut för en sådan mur, en digital sådan, i samband med sitt besök i Kina i början av mars då han inte kunde kommunicera med omvärlden via Internet.
Det finns alldeles uppenbart många olika slags murar både runt Tibet och runt Kina i ett slags omöjlig ambition att försöka hejda omvärlden från att få veta den sanning som ändå på olika sätt tränger sig ut till omvärlden.
Jag tror och hoppas att utrikesministern delar min frustration över att de traditionella diplomatiska framstötarna om vikten av respekt för de mänskliga rättigheterna och vikten av en substantiell dialog mellan centralregeringen i Kina och Tibets företrädare inte tycks leda till någon framgång.
Jag skulle vilja följa upp mina inledande frågor med en uppmaning till utrikesministern att något utveckla på vilket sätt mer konkret, inte bara i generella ordalag, han som utrikesminister för Sverige och med den ytterligare tyngd som ordförandeskapet i EU ger under andra halvåret 2009, avser att skärpa tonen mot Kina i fråga om Tibet.
Ställer utrikesministern, Sverige och EU upp på att det memorandum om genuin autonomi för det tibetanska folket som presenterats är en rimlig utgångspunkt för den nödvändiga dialogen mellan Kinas och Tibets representanter?
På vilket sätt avser utrikesministern att gå vidare om Kina fortsätter att nonchalera denna dialog och nonchalera kraven på mänskliga rättigheter i Tibet?
Sven Bergström (C):
Utrikesministern brukar inte vara känd för att sätta sitt ljus under skäppan. Men nu tycker jag att han tonar ned Sveriges roll och möjligheter väldigt mycket. Han säger att Sverige är ett avlägset litet land med små möjligheter. Vi har ändå en stolt tradition i Sverige av att vara tydliga och kraftfulla i vårt utrikespolitiska agerande. Nu har vi dessutom ett läge då vi är med i ledartrojkan i EU, och vi står inför en situation då Sverige ska ta över ordförandeskapet under andra halvåret.
Jag hoppas att utrikesministern håller med mig om att det ändå ger Sverige alldeles särskilda möjligheter att ytterligare sätta kraft bakom orden i denna fråga. Utrikesministern säger att det är en känslig fråga men att han ändå har tagit upp den vid sina kontakter med den kinesiska utrikesministern. Det uppskattar jag och alla andra som är engagerade i Tibetfrågan. Jag är övertygad om att också utrikesministern försöker vara så tydlig som han någonsin kan, och vi vill naturligtvis ge ett starkt stöd för detta.
Vi ser gärna att ytterligare tyngd kan läggas på denna fråga. Vi vet att det för alla länder som bedriver ett förtryck av mänskliga rättigheter och övervåld är känsliga frågor när de tas upp. Det är inte okänt. Vi får alldeles strax en debatt om Burma och situationen där. Vi känner till hur känsligt det är när sådana här saker påtalas.
Men det är ingen tvekan om att det är viktigt för Sverige, med de traditioner som vi har, att påtala detta. Dalai lama uttryckte sig kraftfullt när han sade att Tibet har blivit ett helvete på jorden. Kelsang Gyaltsen, som vi träffade i början av mars, sade att det är ett fängelse.
Det är självklart att alla med känsla för mänskliga rättigheter och en fredlig utveckling i världen måste ta upp och reagera på allt detta. Jag tackar utrikesministern för svaret. Jag uppmuntrar till fortsatt aktivitet och fortsatt hög svansföring i denna fråga. Vi har en viktig mission när det gäller Tibet och Kina.
Sven Bergström (C):
Det är säkert som Tomas Eneroth säger, att det finns en del skillnader mellan de fyra partierna i alliansen. Annars vore det väl inte fyra partier, utan ett parti. Det måste få komma till uttryck också i debatten. Regeringen har sytt ihop en kompromiss som vi inte älskar till alla delar, men som har en hel del bra inslag. Det tror jag att också oppositionen tycker, när det gäller effektiviseringen, satsningen på förnybart och så vidare.
Det som ger mig och Centerpartiet väldig styrka i den här debatten är den verklighet vi kan se, inte bara i Sverige, inte bara i Europa, utan nu också i USA med den nya Obamaadministrationen, som så kraftfullt satsar på det förnybara. Man har till och med tagit till sig den rådgivare som vi hade på centerseminarier på 70- och 80-talet, Amory Lovins, som då var utstämplad som helt otillräknelig, men som nu är en av presidentens viktigaste rådgivare.
Han talar om att det är i det förnybara som framtiden ligger. Det är klart att vi gläder oss åt detta. Vi noterade också, som jag sade i mitt tidigare inlägg, att inte en enda ny kärnkraftsreaktor togs i drift världen över år 2008. Den reaktor på den finska sidan som skulle bli en mönsterreaktor håller på att bli en monsterreaktor, både kostnadsmässigt och tidsmässigt.
Dessutom har vi enligt vår egen energimyndighets långtidsprognos den lyckliga situationen att vi i Sverige utan ny kärnkraft får ett överskott på 25 terawattimmar år 2030, beroende på ökad elproduktion, främst från kraftvärme och vindkraft, samt en effektivare användning. Vi har skruvat upp effekterna i de reaktorer vi har. Det var den gamla regeringen som inledde det, och det har fortsatt. Det får vi leva med.
I energipropositionen sägs det att kraven på säkerhet liksom ansvaret för olyckor skärps som villkor för fortsatt drift av gamla och eventuellt nya reaktorer. Det framhålls att inga statliga subventioner ska utgå vare sig direkt eller indirekt. Detta är bra och borde enligt min mening innebära att ingen kommersiell aktör kan klara den allt dyrare kärnkraften.
Sven Bergström (C):
Det blir en bli lite blandad debatt om allt från avreglering och hur den ska utformas till tidtabeller på Ostkustbanan. Vi får väl återkomma i fråga om hur avregleringen ska fortgå. I den delen delar jag väldigt starkt Åsa Torstenssons uppfattning att mångfald på spåret styrker järnvägstrafiken. Det finns många lysande exempel på detta.
När SJ inte klarade av att köra nattågstrafiken på Norrland för några år sedan, för övrigt under den socialdemokratiska regeringen, gick Tågkompaniet in och visade att det gick jättebra, med högre kvalitet, bättre tidtabeller och så vidare. När SJ körde trafiken på västkusten och sade att det här klarar vi inte längre och lämnade över till ett bolag som heter Sydvästen blev det så småningom ett nytt synsätt hos SJ.
När Sydvästen klarade det räknade SJ en gång till och kom fram till att man nog också kunde köra med lönsamhet. Det bästa med avreglering är alltså att SJ har upptäckt kunden och resenärerna och blivit kundorienterade. Det tycker jag är utomordentligt bra. Men till dess att vi har fler aktörer som kör på spåren, till dess att någon får köra också på ostkusten där SJ har ensamrätt, måste vi sätta press på SJ. Det gör vi med en sådan här debatt.
Regeringen kan göra det ännu mer kraftfullt genom ägardirektiv och på annat sätt; oavsett om bolagen heter SJ eller Vattenfall är det en av statens roller. Det som är så oförklarligt är att SJ inte inser att om man drar ned på ambitionerna och förändrar och försämrar tågtidtabellerna lär sig människor snabbt att hitta andra resmönster.
Man tar bilen, man löser det på annat sätt, och det tar lång tid att återskapa de goda vanorna att faktiskt åka kollektivt när den möjligheten finns. Därför är det så oerhört olyckligt att SJ inte bara försämrar tidtabellerna - det tar nu 15 minuter längre mellan Sundsvall och Stockholm - utan också drar in vissa förbindelser.
Jag hoppas att den här debatten på något sätt kan bidra till att SJ snabbt funderar på om det ändå inte vore klokt att återuppta den viktiga trafiken som gör att man kan ta sig från huvudstaden norrut på ett bättre sätt.
Sven Bergström (C):
Jag håller med Claes-Göran Brandin om att det är viktigt att höga miljöambitioner inte leder till att det blir kontraproduktivt så att man för över sjötransporter till väg. Det intressanta är dock hur en rödgrön regering skulle hantera frågan. Ni har en enig reservation i utskottet, men vad betyder den i praktiken?
Menar Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänstern att Sverige ska försöka skjuta upp ambitionerna att 2015 införa hårdare krav på 0,1 viktprocent när det gäller svavel och gå några år före övriga världen? Beslutet togs med enhällighet i IMO, och det är en stor framgång att man ska sänka svavelhalten i bunkerolja.
I dag är det tillåtet med 4,5 procent, det ska ned till 3,5 procent 2012 och det ska ned till 0,5 procent 2020 över hela världen. Vi får erinra oss att varje år beräknas 26 000-27 000 människor i Europa dö i förtid på grund av utsläpp från fartygen. Vi vet också att Östersjön och Nordsjön är särskilt känsliga hav.
Självfallet måste detta vara en avvägning så att det inte blir kontraproduktivt, precis som vi sade. Vi hade en diskussion med skogsnäringen i dag på morgonen. Där är man väldigt bekymrad över denna fråga. Som engagerad skogsbrukare, skogsägare och supporter av skogsindustrin kan jag lite grann aga den jag älskar. Skogsindustrin har inte alltid varit sanningsvittne när det gällt miljö och utveckling. Jag minns när vi slogs mot klorblekningen i skogsindustrin.
De sade att det var alldeles omöjligt att upphöra med klorblekning när vi i miljörörelsen krävde detta, men när beslutet väl var fattat kunde man snabbt som ögat anpassa sig. Jag hoppas verkligen att man är mer påläst i den här frågan och att man inte driver den så hårt att det blir alldeles fel i debatten. Min talartid är ute, så jag får återkomma till tonnageskatten i nästa replik.
Sven Bergström (C):
Jag noterar Claes-Göran Brandins våldsamma kritik mot tanken på ett internationellt register, men vad är alternativet från den rödgröna sidan? För svenskt vidkommande är det så att till skillnad från när fartyg flaggas i utländska register så skulle svenska lagar gälla för fartyg flaggade i ett svenskt internationellt register. Om ett sådant register skapas skulle vi kunna tillförsäkra att arbetsmiljön blir bra, fartygen håller hög säkerhet och miljöpåverkan minimeras.
Varför är det bättre med ett internationellt register i Danmark eller i något annat av våra grannländer än att vi har ett svenskt register där vi faktiskt har kontroll på läget? Det är alldeles obegripligt att ni är sådana bastanta motståndare till att ens pröva den tanken. När det gäller tonnageskatten vet Claes-Göran Brandin mycket väl vad Centerpartiet har motionerat genom åren och vad jag tycker i den frågan. Jag är positiv till att vi ska införa tonnageskatt i Sverige precis som i alla andra länder utom möjligen Österrike.
Men Brandin vet också att det här inte har kommit loss från Finansdepartementet ännu. Jag väntar på det, och jag utgår från att man bereder frågan med så hög fart som man förmår. Det finns nämligen en majoritet i riksdagen för den som princip. Sedan behöver man naturligtvis diskuteras hur den ska utformas för att bli korrekt så att man inte kastar en massa miljarder till näringen hur som helst.
Vi vet att det finns ett gammalt tonnage för vilket man kanske inte ska tillämpa tonnageskatten på samma sätt som för nytt tonnage. Men den frågan får beredas. När det gäller svavelhalten skulle jag gärna vilja ha ett besked. Claes-Göran Brandin har inte några fler repliker, men från Peter och Karin i deras repliker. Vill man att Sverige ska backa från de höga miljöambitionerna, eller hur ser man på IMO-beslutet?
Jag håller med om att vi ska säkra svensk konkurrenskraft och självfallet ställa krav på att det ska tillämpas samma regler också i andra farvatten, men vi ska inte backa från höga miljöambitioner.
Sven Bergström (C):
Det är precis den frågan som Peter var inne på sist som utredaren ska ge svar på. Det är därför vi har tillsatt en utredning. Frågan tillbaka till den rödgröna oppositionen är: Vad är det som är så acceptabelt med andra länders internationella register med svenska fartyg som flaggas ut eller bekvämlighetsflaggor, Gud förbjude? Det är ju den utvecklingen vi har sett.
Om vi gemensamt är överens om att vi ska värna svensk sjöfartsnäring borde vi väl ganska förbehållslöst pröva olika möjliga lösningar för att se till att ha kvar svenska fartyg under svensk flagg. Det borde vi kunna vara överens om, vi som vill värna utvecklingen av svensk sjöfartsnäring.
När det gäller båtregister var Peter Pedersen där: Det är ändå under ytan så att den rödgröna oppositionen gärna vill ha ett underlag för en ny skatt. Det är därför man vill ha ett båtregister även för de riktigt små båtarna. Det är en helt annan fråga med ett internationellt register för de stora lastfartygen.
Jag medger att det kanske kan finnas argument för ett register, men redan i dag har vi ju väldigt bra koll på även de små båtarna genom försäkringsbolagens förteckning och register över dem som finns. Det måste kanske inte vara ett statligt register med risk för att ni också så småningom inför en beskattning av de mindre båtarna.
När det gäller IMO och svavelhalten noterar jag att vi är överens om att vi självklart ska se till att ställa krav på höga miljöambitioner på alla aktörer i alla vatten och inte sänka ambitionerna för svensk del. Jag välkomnar att vi på den punkten tycks eniga.
Lyssnar man på andra företrädare för inte minst Socialdemokraterna låter det som att här ska vi backa ur och sänka miljöambitionerna - inte vara offensiva och jobba för att andra också ska anpassa sig till högt ställda miljökrav.
Sven Bergström (C):
Jag funderar än en gång på följande: Vad är oppositionens alternativ till att skapa bättre förutsättningar och förhindra den pågående utflaggningen av svenska fartyg? Jag vet att Peter Pedersen inte har några fler repliker. Ni kritiserar tanken på ett internationellt register, ni kritiserar att tonnageskatten inte har kommit och så vidare. Men vad är ert alternativ? Är det tonnageskatten som skulle kunna rädda kvar den svenska flottan fullt ut? Jag är inte säker på det.
När Peter Pedersen ställer krav när det gäller vad som ska förändras med ett internationellt register vill jag säga: Låt nu utredningsmannen komma med sin utredning och belysa vad man kan göra och vad som är fördelar och nackdelar med det ena eller det andra förslaget så ska vi återigen titta på den frågan. Peter Pedersen vet att Centerpartiet och jag är mycket positiva till tonnageskatten. Men vi, liksom ni, väntar otåligt på att detta ska beredas färdigt så att det kan komma ett förslag.
Jag ska än en gång säga något om en båtskatt och ett båtregister. Det är lite skillnader i fråga om detta. Vi har en skatt på EU-moppar. På en del andra fordon har vi också skatter. Men på båtar har vi inte skatt. Därför tycker vi inte att det är nödvändigt med ett register heller. Peter Pedersen antydde själv i sin första replik att just beskattning är en möjlighet på sikt, även om Socialdemokraterna inte vill höra talas om detta.
Vi tycker att det nu är ett läge då det inte behövs ett nytt register. Vi vet att försäkringsbolagen har förteckningar över de båtar som finns och att de kan användas om det behövs till exempelvis polisiära insatser. Vi tycker inte att det finns skäl att i dagens läge införa ett nytt statligt register.
Sven Bergström (C):
Jag noterar en viss nyansskillnad när Karin Svensson Smith beskriver frågan om svavlet. Det ligger snarast närmare vad vi säger i betänkandet. Vi måste ställa om, vi måste underlätta för ny teknik, och vi ska vara föregångare. Jag är dessutom personligen övertygad om att det är till gagn för svensk industri om vi kan ha en hög profil på miljöteknikområdet. Det är exportmöjligheter som öppnar sig.
I betänkandet på s. 42 skriver vi: "EU-kommissionen utfärdade den 21 december 2009 en rekommendation om lättnader i införandet av EG-direktiv 2005/33. Denna rekommendation är riktad till EU-medlemsstaternas regeringar och innebär en möjlighet för länderna att inte verkställa kravet på 0,10 viktprocent svavel i hamn under en övergångsperiod." Jag undrar hur det är med Miljöpartiet.
Tycker Miljöpartiet att den svenska regeringen skulle be att få slippa detta lite högre krav? Vi är överens om att vi ska ha konkurrensneutralitet och att vi ska ställa krav på att andra hav och länder ska tillämpa hårda regler. Men tycker Miljöpartiet att vägen framåt är att begära lättnader och undantag från höga miljöambitioner? Det vore väldigt intressant att få besked om detta här och nu.
Sven Bergström (C):
Vi kommer möjligen från ämnet lite grann om vi pratar om biogas och avfall. Men jag gläder mig åt att Miljöpartiet tar ansvar för att vara den gröna rösten i den rödgröna röran, precis som vi i Centerpartiet försöker vara det inom alliansen. Skogsindustrin är viktig. Jag är själv skogsbrukare och känner mycket starkt för den svenska skogsindustrin. Vi måste gemensamt se till att den har en god konkurrenskraft.
Då är metoden inte att sänka miljöambitionerna och möjligheterna för svensk miljöteknikindustri utan naturligtvis att ställa samma krav på andra länder och andra vatten. När jag läser oppositionens reservation 7 noterar jag att det egentligen inte finns några substantiella krav som avviker från majoritetens skrivning i betänkandet.
Man skriver i reservationen: "Det är nödvändigt att regeringen med kraft agerar inom IMO för ett regelverk som ger minskad miljöpåverkan från sjöfarten och samtidigt undviker att ge svensk industri och svensk sjöfart sämre konkurrensförutsättningar." Ja, det kan jag också skriva under på. Det är ungefär det som majoriteten skriver i betänkandet. Jag förstår därför inte riktigt substansen och vad man skulle vilja göra ett tillkännagivande om i reservation 7.
Fru talman! Summa summarum tror jag att vi är ense om att svensk skogsindustri och sjöfartsnäring ska ha goda konkurrensvillkor. Vi ska vara offensiva på miljöområdet. De utredningar som vi nu har tillsatt kommer så småningom med sina förslag. Då kan vi värdera både det internationella registret och andra åtgärder för att faktiskt säkra svensk sjöfart och förhindra en fortsatt utflaggning av fartyg till andra länder.
Sven Bergström (C):
Ju längre den här debatten fortgår desto mer överens blir vi i sak, även om retoriken låter lite annorlunda. Vi ska ha väldigt höga ambitioner när det gäller sjöfarten och miljön. Vi ska lägga ribban högt, vi ska vara i frontlinjen. Samtidigt håller jag med om det som står i de reservationer som Hans Stenberg, Brandin och andra har pratat om här tidigare. Vi får passa oss så att det inte blir kontraproduktivt.
Jag utgår verkligen från att regeringen har frågan under bevakning så att effekten inte blir den och att man ställer, precis som flera har varit inne på tidigare, samma höga krav på andra farvatten och andra länder på att lägga ribban högt.
Då ska man inte slira och försöka skjuta fram målet om 0,5 viktprocent år 2020, som Stenberg nu senast var inne på, utan snarast se till att andra länder följer oss och om möjligt ännu snabbare. Det är viktigt. Sjöfart och tågtrafik har en väldig potential, det är vi överens om, i ett läge där miljö- och klimathänsynen väger allt tyngre.
Då är det naturligtvis en grannlaga avvägning hur snabbt man går fram och var man lägger ribban. Men vi måste vara överens om att det är bra att Sverige är i frontlinjen och driver de här frågorna offensivt. Inte minst regeringens Östersjömiljard är ett tecken på att man prioriterar frågorna om Östersjön och miljöhänsynen. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna.
Sven Bergström (C):
Claes-Göran Brandin återkommer till svepande formuleringar om att man slår undan fötterna på sjömännen. Men detta handlar om sjömän i inre fart, och på detta fartområde finns det inte någon större internationell konkurrens om arbetskraften. Jag återkommer till detta.
Sjömän i fjärrsjöfart har ett bättre läge än många på den svenska arbetsmarknaden. De drabbas nämligen av någon karensdag. När det gäller den inre sjöfarten blir det en karensdag precis som för alla oss andra, därefter 80 procent sjuklön i 14 dagar och därefter sjukpenning.
Hur försvarar Claes-Göran Brandin att en yrkesgrupp som kanske inte har mer annorlunda arbetsförhållanden än lokförare eller byggnadsarbetare som bor i Dalarna och jobbar i Stockholm och ligger borta i veckorna ska ha bättre villkor? Varför ska sjömän har bättre villkor än andra yrkesgrupper? Du har ju en facklig bakgrund, Claes-Göran Brandin. Är det rimligt att vi ska ha den olika behandling på den svenska arbetsmarknaden som detta faktiskt innebär?
Sven Bergström (C):
Jag noterar att även Claes-Göran Brandin i sin slutmening konstaterar att det inte är så bra att vi har särskilda villkor för olika yrkesgrupper. På den punkten är vi alltså överens, och det är bra. I propositionen tar regeringen fasta på att sjömännens arbetsförhållanden, som har legat till grund för deras särskilt reglerade rätt, numera knappast skiljer sig från många på land.
Som jag underströk i mitt inledningsanförande gäller detta främst sjömän i inre fart. Deras arbetsförhållanden skiljer sig inte särskilt mycket från byggnadsarbetares som ligger ute på jobb i veckorna eller lokförares som far land och rike runt. Claes-Göran Brandin blandar in löneförhandlingar och de villkor som gäller vid sjukdom, som detta reglerar, på ett sätt som inte är så lätt att reda ut här och på kort tid.
Självklart måste löneförhandlingar alltid beröra hela branschens villkor. Kan facket hävda att arbetsvillkoren ger skäl för högre lön ska de givetvis driva det i löneförhandlingarna. Sedan får man se om parterna kommer överens eller inte. Så är det alltid i löneförhandlingssammanhang. Fru talman! Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationen.