KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulla Andersson (V):
Jag skulle vilja ta upp ett problem i statsrådets svar. Statsrådet svarar mig att resultatet ska täcka reinvesteringsbehov, pensioner med mera samt att utvecklingen blir långsiktigt hållbar så att kommunsektorn klarar svängningar i ekonomin bättre på egen hand. Det är kanske det som är kärnan i den diskussion vi just nu för.
Om kommunerna ska klara svängningar i ekonomin bättre på egen hand behövs det en öppning i den här lagstiftningen. 90 procent av kommunerna och landstingen har haft god ekonomi under högkonjunkturen. Då är det också realistiskt att möjliggöra för dessa kommuner och landsting att använda de överskott man haft under den här tiden.
Redan i fjol gick hälften av landstingen och 25 procent av kommunerna med underskott. Då har vi inte riktigt fått se de stora effekterna av den här lågkonjunkturen ännu. Trots att regeringen har lagt till 7 miljarder fattas det ungefär 5 miljarder för att upprätthålla dagens kvalitet i välfärden enligt Konjunkturinstitutet.
Om det finns något uns av sanning när regeringen säger sig värna kärnan i välfärden borde det här vara det minsta man skulle kunna göra för att underlätta för kommunerna så att de slipper vidta så stora besparingar som man just nu måste göra. Man kommer att få vidta besparingar ändå eller höja kommunalskatten eller både-och. På något sätt borde man kunna agera snabbt även för att rädda kommunsektorns ekonomi i större utsträckning än vad regeringen hittills har gjort.
Jag blir lite besviken när statsrådet nu säger att vi får se och att man öppnar för möjligheten att se över lagstiftningen men att han inte kan ge något tydligare besked om det pågår ett riktigt arbete som innebär att vi kommer att få ett konkret resultat att ta ställning till här i kammaren ganska snart. Det är kris även i kommunsektorn just nu. Allting som kan göras för att underlätta den situationen borde göras.
Det ansvaret borde regeringen ta. Jag hoppas att Mats Odell har funderat ett tag när han har suttit där på stolen och nu kommer att säga: Jovisst, det pågår ett arbete för fullt och vi kommer att snabba upp den processen så att riksdagen kommer att kunna ta ställning rätt snart, till och med före första maj kanske. Det är en vacker och fin dag.
Ulla Andersson (V):
Jag kan lugna statsrådet Odell med att Vänsterpartiet värnar de offentliga finanserna mycket väl. Vi har faktiskt städat upp efter en borgerlig regering, vilket var väldigt jobbigt och väldigt ansträngande för alla dem som drabbats av de besparingarna. Samtliga partier i Sveriges Kommuner och Landsting - även ditt eget parti - har föreslagit en uppluckring av den här lagstiftningen, så jag tycker inte att statsrådet ska ta så stora ord i sin mun här. Vänsterpartiet har prioriterat välfärden före stora skattesänkningar.
Ni har valt att sänka inkomstskatterna för ungefär 85 miljarder varav två tredjedelar har gått till den rikaste tredjedelen. Vi har prioriterat välfärden i kommuner och landsting och föreslår att man inte ska behöva säga upp folk i den här krisen. Det blir dyrare samhällsekonomiskt och det slår väldigt hårt mot barn, sjuka och gamla, mot dem som behöver barnomsorg, de som behöver undervisning i skolan och de som behöver vård. För vad är det annars man ska prioritera bort?
Är det patienten i sjukvården, är det lärarna i klassrummet eller är det förskollärarna eller barnskötarna i förskolan? Ska barngrupperna bli större? Det här är en prioritering vi har gjort, och det är en mycket medveten prioritering som är samhällsekonomiskt mycket effektiv. Riksdagens utredningstjänst har visat att det kostar ungefär 200 000 kronor att rädda eller skapa ett jobb i välfärden. Regeringen har lagt fram förslag där jobbsatsningarna ni har gjort genom skattesänkningar kostar mellan 1 och 2 miljoner kronor per jobb.
Så vem är det som tar samhällsekonomiskt ansvar här, Mats Odell? Jag tror faktiskt att det är Vänsterpartiet, eller jag till och med vet det. Jag skulle kunna visa belägg för det också, inte enbart från Vänsterpartiet utan även från andra källor. Men det ska jag göra vid ett annat tillfälle, så det ska du säkert få ta del av! Jag hoppas att du kommer att ta fram ett underlag till förändring av lagstiftningen.
Jag tror att samtliga dina partikamrater i Sveriges Kommuner och Landsting förväntar sig det, och jag hoppas att ni åtminstone tänker ta det ansvaret för välfärden.
Ulla Andersson (V):
Jag ska väl inte sjunka till riktigt samma låga nivå som Lars Elinderson gjorde i sitt inlägg och påminna Moderaterna om hur de röstade när det gällde kvinnlig rösträtt, semesterlagstiftning, pensionsrätt, MBL och allt vad det nu kan vara.
Vänsterpartiet omfamnar internationellt samarbete och kommer alltid att göra det. Jag tycker att det är märkligt att Lars Elinderson lägger an linjen att det är okej att låna ut 25 miljarder kronor utan krav på vad pengarna ska användas till. När det gäller bistånd har den borgerliga regeringen varit mycket tydlig med vilka krav som ska uppnås, hur pengarna ska användas, att det ska vara genomskinligt och så vidare. Likaså har man ställt krav på FN:s organ.
Men till IMF kan man låna ut 25 miljarder utan att över huvud taget vilja diskutera hur pengarna ska användas, hur vi som förtroendevalda ska kunna ta del av den processen. Hur ska medborgarna i Sverige som lånar ut de här pengarna faktiskt kunna se vilken politik den borgerliga regeringen bedriver i IMF? Är det inte rimligt att vi får veta det och debattera och diskutera det här i allmänhetens ljus eller i forum som är öppna för insyn?
Är det en orimlig linje, Lars Elinderson? Jag kan inte tro att du tycker det. Politiska krav som läggs fram borde debatteras i denna kammare och i forum där vi förtroendevalda finns och där också andra som är intresserade och brinner för utvecklingsarbete i andra länder får möjlighet att påverka.
Jag tycker att 25 miljarder är rätt mycket pengar, och vi borde diskutera vilka krav som ska ställas. Är det rimligt att IMF går in i enskilda länder och påverkar demokratiskt fattade beslut så till den grad att de faktiskt rivs upp? I Norge har man minskat sitt bidrag till Världsbanken eftersom man är så missnöjd med Världsbankens reformarbete.
Jag undrar om det inte vore dags att vi också började diskutera hur vi vill att IMF och Världsbanken ska förändras.
Ulla Andersson (V):
I fråga om IMF, Lars Elinderson, är Sverige tyvärr ingen förebild när det gäller öppenhet, och det är det jag diskuterar här i dag. Jag vill att vi ska få en möjlighet att öppet och offentligt diskutera vilka politiska krav vi kommer att ställa när vi lånar ut pengar på det här sättet, 25 miljarder som kommer att påverka andra länders utveckling. Jag tycker att det är fullt rimliga krav.
Jag tog upp ett flertal länder som har gått mycket längre i öppenheten, debatten och möjligheten för både parlamentariker och intresseorganisationer att delta i och påverka det arbetet. Det är inte en orimlig ordning att vi här i dag, när vi utökar limiten till IMF, har möjligheten att diskutera de här frågorna.
Jag menar också att utskottet kunde ha ställt ökade krav på vilken regering som helst att verka för mer öppenhet. Det vore väl rimligt att en regering som deltar i en organisation till riksdagen lägger fram vilka krav man avser att driva i organisationen, så att vi kan debattera det.
Vi kan komma fram till olika politiska ståndpunkter, men vi har ändå en möjlighet att i öppenhetens ljus ta ställning, diskutera och framföra våra åsikter. Det är en rimlig demokratisk ordning i en demokrati. Jag tycker också att vi inför skattebetalarna har ett ansvar att visa på vad som händer i de organisationer som vi är med och deltar i och hur vårt arbete påverkar andra länders utveckling.
Det är ingen orimlig ordning utan borde snarare vara ett minimum av krav för ett deltagande i en organisation.
Ulla Andersson (V):
Jag använde inte hela min talartid, så Lars Elinderson kan få lite av mig! Vänsterpartiet har som enda parti tagit fram en rapport om vad som behöver göras för att förhindra en ny kris nationellt och internationellt. Vi har lagt fram en rad förslag såväl i vår vårmotion som i den motion vi lade fram nu i höstas som svar på regeringens budgetproposition. Vi har som enda parti föreslagit åtgärder på den här propositionen, och vi har drivit på i debatten och föreslagit en rad olika åtgärder.
En av anledningarna, den fundamentala anledningen, till att krisen har uppstått är att samhället har dragit sig tillbaka, att samhället har dragit sig undan sitt ansvar och låtit marknaden sköta sig själv. Det ser man i utformningen av de regelverk och direktiv som kommer från EU. De är i hög grad utformade av marknaden själv. Det ser vi också här hemma, där Mats Odells tillsatta råd består av finansmarknadens egna aktörer.
Det är en av orsakerna. Självklart vill inte de som har pengar att tjäna på ett system att det förhindras eller regleras på ett sådant sätt att det inskränker deras möjligheter att tjäna dessa pengar. En av orsakerna är, precis som jag sade tidigare, att vi har så stora banker som får statliga garantier.
Jag tror att Lars Elinderson delar den bild jag gav av vad det ger för fördelar för de instituten och att de på så vis kan fortsätta med sin riskbenägenhet men också att konkurrensen snedvrids. Vi kan också se det genom de risker man tar och genom den handel som pågår, där de stora aktörerna inte riktigt alltid själva vet vad de handlar med.
Det är därför vi står här i dag och diskuterar nya regelverk, till exempel för derivathandeln, som är väldigt ogenomskinlig och består av spekulation kring upp- och nedgång av priser och får stor påverkan på samhället. Vi menar att medborgarna inte ska behöva betala det här utan att bankerna ska betala det själva. Jag tycker att det är konstigt att inte fler partier står bakom det. Det kanske Lars Elinderson kan förklara.
Ulla Andersson (V):
Lars Elinderson delar tydligen min uppfattning att det inte är skattebetalarna som ska stå för fiolerna. Ändå stöder Lars Elinderson regeringens proposition, där man skriver att de 15 miljarderna ska ingå i fonden i stället för att de ska betalas tillbaka till skattebetalarna. Jag tycker att det är en orimlig ordning. Jag menar också att det är en orimlig ordning att fonden inte får en tillräckligt stor summa, en volym, så att den täcker kostnaden för en finanskris eller en ny bankkris.
Då innebär det både att skattebetalarnas pengar går in i fonden och att skattebetalarna återigen om en kris kommer får gå in med nya skattemedel. Det är en helt orimlig ordning. Så kan vi inte ha det. Den ökade riskbenägenheten och handeln med de olika produkterna visar att finanssektorn får ta för stor del av samhällsekonomin och inte kan ta det ansvar det har inneburit.
Annars skulle vi inte stå här och prata om det här i dag. Jag menar att vi som enskild stat visst ska kunna reglera i större utsträckning än andra länder gör. Vi har sett konsekvenserna av det som sker i dag och måste ta någon form av ansvar för att förhindra att det sker igen. Då kan vi göra vad vi kan här och visa att vi kanske kan gå före och därmed få andra att komma efter.
Men vi kanske inte heller vill att bankerna ska bli så enormt stora att de får dessa effekter på vår samhällsekonomi. Vi betalar alla kostnader för det i dag i form av en kraftigt ökad arbetslöshet och att livskraftiga företag går omkull på grund av att de inte får tillgång till krediter och så vidare. Det är ett högt spel vi spelar, och någon gång måste vi ta ett samhälleligt ansvar och sätta stopp för det.
Den tiden borde redan ha varit här. Jag hoppas att fler inser det. Men till att börja med kan vi se till att dessa pengar går tillbaka till skattebetalarna. Det är 15 miljarder, vilket är rätt mycket pengar.
Ulla Andersson (V):
Tack, biståndsministern, för svaret! Ministern säger att Swedfund har tydliga riktlinjer. Det är ju just det som Riksrevisionen säger att Swedfund inte har, och man uppmanar regeringen att förtydliga dessa. Riksrevisionen menar också att det finns mål i Swedfunds interna dokument som till och med står i strid med varandra. Jag skulle inte vilja säga att Swedfund är öppet.
Jag vet att journalister har efterfrågat de här dokumenten för att kunna granska varför man har gått in och hur man har uppträtt när man sålde av de aktier man ägde i bolaget, men de har inte fått ta del av dem. Om Swedfund har gjort en egen granskning är det självklart bra. Men borde inte regeringen också göra en granskning? Det är ju ändå en part i målet som har gjort en granskning av sig själv. Jag tycker att vi borde ställa större krav på granskning och uppföljning än så.
Det här visar att 5 miljoner av biståndspengar har lett till skulder på 350 miljoner i Makedonien. Av dem är 40 miljoner till makedonska bönder. Skulden motsvarar, som jag sade tidigare, sju årslöner per bonde.
Jag ställer mig också mycket frågande till det advokatbyrån har kommit fram till om att man har gjort sin exitstrategi på rätt sätt. Man har sålt sina aktier, och om de nu var värda 5 miljoner när man gick in var de tydligen bara värda en krona när man sålde. Man har inte ens träffat den man sålde till. Man har inte heller granskat den man har sålt till och hur den ägaren var som ägare.
Regeringen har faktiskt beslutat att de statliga bolagen ska vara ett föredöme när det gäller socialt hänsynstagande. Det kan man inte ha varit här. Då skulle man inte sälja för en krona när det började hetta till under fötterna, och inte till någon man inte känner till och kan få garantier för. Jag menar att Sverige har ett etiskt och moraliskt ansvar gentemot de här bönderna. De har blivit förda bakom ljuset.
Man använde biståndspengar, tillsatte en svensk vd och målade mejeriet i blått och gult. Man kände verkligen att det var svenska regeringen som stod bakom detta. Jag tror att Swedfund ångrar att det har gått till på det sättet - det ifrågasätter jag inte - men faktum är att det är 2 000 bönder i dag som mår dåligt och har stora problem. En del av dem är försatta i konkurs.
Om biståndsministern inte själv vidtar några åtgärder sänds det också en signal om att det väl är okej att det går till så här. Man måste göra något som visar att man faktiskt tar ansvar för det agerande som man har bidragit till, även om det inte var syftet att det skulle gå så här, så klart. Detta saknar jag.
Biståndsministern brukar vara tydlig med uppföljning, granskning av kvalitet och att man ska veta vad skattebetalarnas pengar går till, men här har vi ett undantag. Det leder till att det biståndsministern säger - att hon beklagar detta och så vidare - inte riktigt faller i god jord. Det gör mig ledsen. Jag vill uppmana biståndsministern att verkligen göra en granskning av Swedfund.
Det är inte enbart Swedmilk som det handlar om - det vore i sig illa nog - utan också om att man har placerat pengar i skatteparadis och så vidare. Det finns ett flertal punkter där det inte fungerar som det borde.
Ulla Andersson (V):
Jag menar att man inte borde fortsätta att stoppa in ytterligare kapital i Swedfund innan vi vet om Swedfund är bättre eller sämre, alltså innan regeringen har gjort någon granskning och uppföljning av Swedfund. Bara i år har ni stoppat in ytterligare 400 miljoner i Swedfund trots att ni har varit medvetna om bristerna i styrning och uppföljning och också om att det inte finns några tydliga resultat när det gäller det utvecklingsmål som man har satt upp för bolaget. Det är också det som Riksrevisionen påpekar.
Jag tycker att det är bra att biståndsministern använder sig av Riksrevisionens rapporter och tar till sig de åtgärder man föreslår. Riksrevisionen har god kvalitet. Därför tycker jag också att det vore bra om Riksrevisionen faktiskt kunde titta på Swedfunds agerande i fråga om Swedmilk. För då skulle vi veta - det skulle alltså vara en opartisk utredning och uppföljning av Swedfunds agerande i Swedmilk - vad som faktiskt hände.
Jag tycker att det är det minsta vi kan göra för dem som har drabbats i Makedonien. Det handlar om att vi vill ta reda på vad som hände. Vad var det som gick fel? Och vad kan vi lära av det, så att det inte upprepas en gång till? Det tycker jag är ett ansvar som vi borde ta när det gäller det som har skett. Det är den minsta signal som vi skulle kunna skicka, så att vi inte enbart hänvisar till det makedonska rättsväsendet.
Det är ett rättsväsen som man inte ens har tilltro till i det egna landet. Jag tycker faktiskt att biståndsministern skulle kunna ta initiativ till detta. Om man säljer till en intressent som man inte ens har träffat eller på något sätt har kontrollerat i en sådan här kritisk situation för att man inte vill framställa Sverige i dålig dager menar jag att det visar på att något har gått snett.
Därför hoppas jag att biståndsministern i sitt sista inlägg kommer att säga: Det är självklart att även vi från regeringens sida ska se till att det görs en opartisk utvärdering av fallet Swedmilk.
Ulla Andersson (V):
Det börjar låta lite bättre! Jag börjar med stabilitetsavgiften, väldigt kort. Det är bra att bankerna ska betala en avgift till fonden, som i sin tur ska betala nästa bankkris. Problemet är bara att fonden är för liten. Skattebetalarna kommer återigen att få stå där med en del av notan - förutom kostnaderna för arbetslöshet och så. En annan del i problematiken är att man också stoppar in skattebetalarnas pengar i fonden. Det är 15 miljarder som går in där. Det tycker inte jag är bra.
De borde betalas tillbaka till skattebetalarna. Sparbankerna borde definitivt inte betala någon avgift alls, eftersom de inte är systempåverkande. Därför borde de inte heller betala för affärsbankernas stora risktagande. Jag skulle föreslå statsrådet att åka till Norge eller bjuda in representanter från till exempel Terraalliansen och höra hur man arbetar och vilken betydelse egenkapitalbevisen har.
Det är ett sätt för de enskilda ute i bygden eller föreningar att kunna köpa en del i sparbanken. Det är alltså en form av aktie med lägre värde som man får avkastning på. Det blir kapital till banken, och det blir ett sätt för bygden att stödja sin bank som är väldigt positivt och har haft stor betydelse i Norge för utvecklingen av fler lokala sparbanker.
De andra delar vi har föreslagit med statliga kreditgarantier eller uppstartslån är sådant som staten gör på olika sätt i det privata näringslivet och som har förekommit i många herrans år i många länder. Men man får också ränta på pengarna. Det ska inte vara någon form av stort risktagande på ett sådant sätt som inte heller vi förordar.
Men vi vill se jobb på landsbygden, en ökad bankkonkurrens och en landsbygdsutveckling där man även kan bygga bostäder och få krediter till sina företag. Då har det visat sig att sparbanker har den betydelsen. Där de finns, där sker den utvecklingen. Låt oss se fler! Det har tyvärr inte startats en ny sparbank sedan 1930, så det finns möjligheter att göra det bättre.
Ulla Andersson (V):
Det har varit mycket tydligt att den isländska regeringen tänker ta sitt ansvar och följa de internationella överenskommelserna. Det är man mycket tydlig med. Det man egentligen vill ha hjälp med är att förhandla om avtalet, som har väckt sådan ilska hos det isländska folket.
Jag tror att också finansministern anser att en ränta på 5 1⁄2 procent är lite väl saftig i det här fallet och egentligen på intet sätt hjälper Island till återhämtning utan snarare hjälper till att stjälpa islänningarna, även om jag tror att de kommer att reda ut detta.
Finansministern tog inte alls upp det, men jag menar att Storbritanniens agerande i det här fallet måste ifrågasättas. Den lagstiftning man har använt kan inte sägas vara juridisk för detta område. Det är en terroristlagstiftning. Man har pressat fram försäljningar av isländsk egendom till priser som man, såvitt jag kan förstå, hade kunnat få bättre längre fram.
Man har tvingat fram förändringar för att få fram likviditet i ett läge där det var väldigt svårt över huvud taget över hela världen på finansmarknaden. Därför skulle det kännas lite bättre om finansministern kunde problematisera kring detta. Det känns lite märkligt att vi så ensidigt ställer oss bakom Storbritannien, som jag tycker att finansministern gör.
Man har fryst utbetalningarna till Island, vilket i sin tur självklart försvagar valutan ytterligare och försvårar islänningarnas situation. Jag hade hoppats på att Sverige oavsett hur avtalet kommer att utformas och se ut skulle ha varit tydligt med att vi tänker betala ut de här pengarna för vår del. Det har Norge gjort.
Även till exempel Polen och Färöarna har tidigare inte ens ställt krav på att avtalet ska hållas utan menar på att det isländska folket och den isländska regeringen måste handha de här avtalen på det sätt de finner bäst. Jag skulle gärna vilja höra lite mer om hur finansministern ser på Storbritanniens agerande. Jag menar att det inte precis har underlättat situationen.
Man har dessutom hotat att man ska motarbeta Islands EU-medlemskap. Det har även Spanien som nu har ordförandeklubban gjort. Sådana processer stöder inte Island och det isländska folket i det här läget. Till sist tycker jag återigen att Sverige skulle kunna ha en väldigt aktiv och konstruktiv roll och försöka driva fram processen.
Jag skulle gärna vilja höra de senaste nyheterna från förhandlingarna om finansministern på något sätt kan säga något om vad som pågår. Jag vet att det inte är offentligt ännu på Island, i varje fall enligt vad jag har förstått. Det kan vara lite svårt, men ryktena går.
Ulla Andersson (V):
Jag tror att det är många som ifrågasätter den förra isländska regeringen och dess agerande. Det var väl också därför som det så småningom blev ett nyval. Man var mycket besviken, och det har förekommit mycket konstigheter.
Det tror jag att vi är många som instämmer i. Det som känns märkligt är att det avtal som man under hård press fick skriva under inte hade rimliga villkor. Utifrån finansministerns skrivning kan jag tänka lite hur det har gått till.
Det var också utifrån en juridisk process som var väldigt svår på Island. Man känner som islänning: Här ska jag stå och betala. Vi får sämre sjukvård, skola och alltihop. Vi förlorar jobben och kontorsytor står tomma för att några få aktörer på finansmarknaden inte har tagit sitt ansvar. Det gjorde inte heller den dåvarande isländska regeringen.
Inte heller Storbritannien och Holland har väl agerat på något sätt och ifrågasatt bankernas agerande i deras länder. Man kan tycka att någon varningsklocka skulle ha ringt när man såg hur bankerna arbetade och vilka erbjudanden de hade. En annan fråga som jag vill lyfta upp är att IMF som organisation har ställt väldiga krav på avregleringar. Nu kommer man efteråt och vill ställa till rätta.
Det finns en hel del att diskutera kring det. Jag hoppas att omförhandlingen av Icesave-avtalet ska göra att man får igenom detta också på Island, att det isländska folket kan börja en process för återhämtning tillsammans och att det ska gå vägen. De har en tuff tid framför sig.
Men jag hoppas att processen nu åtminstone kan påbörjas och att det vid folkomröstningen ska finnas ett nytt framförhandlat avtal att ställa sig bakom.