Hans Wallmark (M):
Det finns säkert möjlighet för försvarsministern att utveckla sig i nästa anförande. Det är två hoppingivande saker. Det ena är att Moderaterna och Vänsterpartiet sida vid sida vid dagens möte i försvarsutskottet gjorde den här hemställan till Försvarsdepartementet. Och det som statsrådet nu säger är mycket positivt: Det är klart att försvarsutskottet ska få läsa handlingen. Det är bra. Det andra är precis det som har sagts.
Jag tycker att det är oerhört glädjande att vi nu får en ökad tydlighet kring ett svenskt Natomedlemskap. Det har skett de senaste två veckorna tack vare Centerpartiets beslut och Kristdemokraternas beslut. Vi har gått från två partier i Sveriges riksdag till fyra partier. Det finns plats för fler, fru talman.
Det som ändå ska noteras - det gäller det meningsutbyte som försvarsministern hade med Centerpartiet - är att Centerpartiet historiskt har varit den traditionella partnern till Socialdemokraterna i utmejslandet av den svenska alliansfrihetslinjen.
Att Centerpartiet nu, givet omständigheterna och det försämrade säkerhetsläget, har intagit en annan position borde ge eftertänksamma socialdemokrater tid för reflektion. Fru talman! Det finns när det gäller argumenten mot Nato lite blandade skäl till att man säger nej.
Det är den traditionella anti-amerikanismen, som finns på vänsterkanten. Det finns de som hävdar att man inte ska vara med i den ena eller den andra alliansen. Då har man alldeles bortsett från att Europas historia har förändrat sig sedan 1991. Warszawapakten upphörde nämligen då att existera. Merparten av de länder som var hopfösta tvångsmässigt i Warszawapakten har frivilligt gått med i Nato och EU. Så finns argumentet som säger att man inte ska rubba balansen.
Fru talman, nu kommer vi in på försvarsministerns andra del i svaret, nämligen om den svenska Natodebatten, och det är det som ambassadör Tomas Bertelman berör i sin utredning.
Han säger nämligen att utifrån andras synsätt är Sverige i allt väsentligt med men utan att vi uppbär den absolut viktigaste fördelen, nämligen den kollektiva hjälpen, det vi ibland brukar kalla artikel 5, som innebär att andra länder ska komma till vår hjälp och undsättning om någonting händer.
Detta är det problematiska med försvarsministerns hållning. Han räknar upp alla de samarbeten, övningar och projekt med USA och enskilda Natoländer som han vill verkställa och genomföra, och som han också genomför och verkställer, och det är alldeles utmärkt. Jag tycker att det är bra! Han får ingen kritik från mig när det gäller att fördjupa samarbetet och övningsverksamheter med Natoländer och USA.
Men andra länder, till exempel Ryssland, tittar på Sverige och ser ett land som är så hoptvinnat med resten av Nato att det inte går att se var skillnaderna börjar och slutar. Då är det så att vi är en del av allt detta, men vi uppbär inte den yttersta fördelen.
Detta är Socialdemokraternas blinda fläck, och det är i den delen som försvarsministern nu har möjlighet att utveckla sina synpunkter. Fru talman! När det gäller akronymerna JEF, VJTF och en tredje, nämligen det fördjupade partnerskapet Enhanced Opportunities Program, då är min fråga än en gång till försvarsministern: Vad är viljan? Vad är önskemålet?
Det sägs att JEF inte är politiskt berett och att det inte finns något ställningstagande. Min enkla fråga är: Vad vill försvarsministern? Om man frågar mig säger jag: Jag vill med!