KBLab/rixvox huggingface dataset:
Serkan Köse (S):
Jag vill tacka Sofia Amloh för en väldigt bra fråga, och jag vill också tacka statsrådet för svaret. Detta är en väldigt viktig fråga som nu berör väldigt många människor. Vi ser att klyftorna i vårt samhälle ökar.
Den ekonomiska utsattheten och segregationen, som interpellationen egentligen handlar om, har ökat de senaste decennierna; det är inget som har ökat nu. Att bryta och bekämpa segregationen, med allt vad den innebär, är en av de tuffaste och viktigaste utmaningar vi har i vårt samhälle. Vi vet att ojämlikhet och ökade klyftor är djupt skadligt för ett samhälle men också för individerna.
Därför måste vi göra allt vi kan för att se till att individen får de bästa förutsättningarna att lyckas, men också för att bryta segregationen i vårt samhälle. Jag vet också att det inte finns någon quickfix när det gäller denna problematik. Det behövs en bredare diskussion och ansats när vi tar oss an denna stora utmaning för vårt samhälle.
Vi behöver föra ett djupare, bredare, mer analyserande samtal här i Sveriges riksdag för att ta oss an denna problematik. När jag läser statsrådets svar på hur man ska få fler kvinnor med utländsk bakgrund i arbete och på hur vi ska bryta och motverka segregationen upplever jag inte riktigt att statsrådet ger något svar.
Det handlar väldigt mycket om att regeringen konstaterar att man behöver föra en effektiv arbetsmarknadspolitik. Anledningen till att jag begärde ordet var att jag satt och funderade på om statsrådet kan utveckla vad han menar med att det finns utrymme för effektivisering av arbetsmarknadspolitiken.
Som Sofia Amloh var inne på kan den som tittar i budgeten tydligt se nedskärningar i arbetsmarknadspolitiska program och insatser med 1,5 miljarder detta år. Vi vet att vi befinner oss i en lågkonjunktur, och allt tyder på att arbetslösheten kommer att öka. Samtidigt har vi en matchningsproblematik på den svenska arbetsmarknaden.
Det finns drygt 160 000 lediga jobb men också 190 000 långtidsarbetslösa. Jag måste fråga vad statsrådet menar med effektivisering av arbetsmarknadspolitiken. Återigen: Det rör sig om 6,9 miljarder 2023 i jämförelse med 13 miljarder 2018.
Ska vi tolka statsrådets och regeringens tal om effektivisering som att man tänker skära ned på den aktiva arbetsmarknadspolitiken framöver? På vilket sätt kommer dessa nedskärningar i de aktiva arbetsmarknadspolitiska insatserna att leda till ökad sysselsättning, till minskad segregation och till att fler kvinnor med utländsk bakgrund kommer i arbete?
Det som statsrådet går in på - kärnan i diskussionen vad gäller segregationen - kommer ju i det sista stycket i skrivningen, där man menar att segregation får konsekvenser för samhället och drabbar individerna. Detta måste sättas i relation till nästa steg.
Om det är så, vilka åtgärder tänker man sätta in för att bryta segregationen och för att se till att vi får jämlika förutsättningar för män och kvinnor på den svenska arbetsmarknaden?
Serkan Köse (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. I sitt svar kom statsrådet också in på nästa interpellationsdebatt i och med att han tog upp extratjänster och nystartsjobb. Även jag ska säga något om det.
När jag hör statsrådets svar får jag en känsla av att regeringen saknar en vision, vilja och plan för hur man ska ta sig an de utmaningar och problem som vi i dag diskuterar och som finns på den svenska arbetsmarknaden och i det svenska samhället i dag. Statsrådet pratar om åtgärder som inte leder till jobb och syftar på att man har tagit bort extratjänsterna och fördubblat nystartsjobben.
Det verkar finns en tilltro till att nystartsjobben kommer att lösa alla dagens problem med etablering på arbetsmarknaden. Budgetpåsen är på 8,1 miljard 2023, vilket kan jämföras med 4,6 miljarder 2022. Det är alltså en fördubbling.
Samtidigt ska vi komma ihåg att nystartsjobben bygger på en rättighetslagstiftning, så alla som uppfyller kraven och kriterierna får ta del av dem. De är också konstruerade så att de oftast går till dem som är närmast arbetsmarknaden och har lättast att få ett arbete. Extratjänster däremot är konstruerade så att de ofta har gått till kvinnor med utländsk bakgrund, precis som interpellanten tar upp.
Det har inneburit en möjlighet att komma ut på svensk arbetsmarknad. Även om det är subventionerat till 100 procent innebär det att de finns i ett sammanhang och får lön den 25, vilket påverkar både de egna och familjens förutsättningar för ekonomisk självständighet och förhoppningsvis fortsatt arbete.
Visst visar siffrorna att nystartsjobben går bättre, men det är svårt att jämföra dessa två.
Serkan Köse (S):
Min fråga går till arbetsmarknadsminister Johan Pehrson. I Agenda i söndags påstod arbetsmarknadsministern att Sverige står väl rustat inför en ekonomisk kris därför att vi har en stark arbetsförmedling. Samtidigt har ministerns eget parti, Liberalerna, sedan många år medverkat till att genomföra drakoniska nedskärningar både på AF:s förvaltningsanslag och på Arbetsförmedlingens program. I nästa års budget bekräftas mönstren från tidigare år.
Vi socialdemokrater förstärker både program och anslag inom arbetsmarknadspolitiken, medan regeringen återigen skär ned på åtgärder och anslag. Min fråga till arbetsmarknadsministern är därför: Hur kan ministern påstå att Arbetsförmedlingen står väl rustad när ministerns eget parti i åratal har drivit på för att skära ned myndighetens möjligheter att bedriva rustande och jobbskapande verksamhet?
Lars Püss (M):
Detta är ett nytt område för mig. Det innebär inte att jag tycker att det är oviktigt. Jag tycker att det är mycket viktigt, precis som jag nämnde. Jag har inte alla svar som du vill ha av mig, Ann-Christin Ahlberg. Men ett svar ska jag ge dig som gäller något som jag har bekymrat mig mycket över, och det gäller just löner. Varför har kvinnor lägre löner än män? Enligt Medlingsinstitutet tjänar kvinnor i dag 86,6 procent av det som män tjänar.
Den exakta siffran - om det är 75 procent eller 86 procent - är inte det viktiga. Det viktiga är att det är en skillnad och att kvinnor tjänar mindre än män. Jag tycker inte att det är acceptabelt. Utifrån detta perspektiv ställer jag frågan: Varför ska min dotter få lägre lön än min son? Det är inte okej. Den ordning som vi har i Sverige är att detta ska lösas av arbetsmarknadens parter.
Då har jag en fråga till dig som tidigare facklig representant. Varför har ni inte drivit dessa frågor gentemot arbetsgivarna? Under de senaste åtta åren har lönegapet minskat med ungefär 3 procent. Det är en bit på vägen, men det är långt ifrån nog. Men vad har ni gjort på området för att minska lönegapet?
Lars Püss (M):
Jag håller inte riktigt med.
Även om jag är ny i detta sammanhang kan jag konstatera att när den här debatten var förra året, 2014, stod du, Ann-Christin Ahlberg, här och ställde frågor till Jenny Petersson från Moderaterna om vilken politik regeringen hade.
Under de drygt fyra månader som jag har suttit i arbetsmarknadsutskottet har det inte kommit ett enda förslag från regeringen. Var finns den politiken? Jag kan tycka att det är lite förvånande att ni under dessa åtta år, då Alliansen har suttit vid makten, har frågat: Var är politiken? Var är förslagen? Var är idéerna? Jag har inte sett några förslag eller idéer från er.
Därför känner jag att det är väldigt mycket prat och väldigt lite verkstad. Om lönerna är en facklig fråga, varför har ni då inte drivit detta hårdare? Jag skulle vilja säga: Upp på barrikaderna och driv dessa frågor och se till att det blir lika lön oavsett om du är man eller kvinna! Jag tycker att det borde vara en självklarhet.
Lars Püss (M):
Först vill jag tacka statsrådet för hennes svar. Det är positivt att vi verkar ha en samsyn när det gäller att bemanningsföretagen fyller en viktig roll på den svenska arbetsmarknaden. Men bemanningsföretagen fyller inte bara en viktig roll när det gäller vakanser och arbetstoppar. De är också en viktig inkörsport för unga och utrikes födda, vilka är viktiga grupper för oss att fokusera på.
Därför tycker vi att det är viktigt att branschen får klara besked om vad som gäller, en bransch som i dag har 70 000 årsanställda och 135 000 sysselsatta. Det är 70 000 heltidstjänster som jag tycker att vi ska vara mycket rädda om. Det handlar om att ge dessa företag rimliga förutsättningar att verka och utvecklas, så att dessa jobb finns kvar även i framtiden.
Det är nämligen mycket tydligt att om bemanningsföretagen skulle försvinna skulle det inte innebära att dessa arbetstillfällen skapas i kundföretagen. Enligt en färsk undersökning skulle endast vart femte företag välja att fastanställa. Det skulle innebära att 56 000 heltidstjänster försvinner. Det är betydligt fler arbetstillfällen än vad som finns i hela min hemkommun Halmstad.
De rödgröna talar ofta om formerna på arbetsmarknaden men sällan om hur jobben ska växa till. Vi tycker att det är viktigt att tala om både och. Det som är mest oroande är att man på vänsterkanten uppenbarligen inte alls är överens, förutom om en sak, nämligen att inte ha någon politik för hur jobben ska växa till. Det mesta av er politik verkar snarare handla om hur man ska göra det svårare att skapa jobb och dessutom ta bort jobb som redan finns. RUT-avdraget ska försämras och arbetsgivaravgiften för unga ska höjas, för att nämna några.
Det är insatser som har lett till att människor som står långt från arbetsmarknaden får en chans att ta sig in på den. I opposition var Socialdemokraterna gång på gång tydliga med att det krävs lagändringar som reglerar hur och när bemanningsföretag får anlitas. Nu meddelade statsministern i den senaste partiledardebatten att det inte behövs några regleringar om inte parterna vill ha det. Vilken är den stora förändring som skett sedan valet som motiverar Socialdemokraternas omsvängning?
Vad har vi att vänta av den nya regeringen på området egentligen? Det är därför jag blir förvånad över det faktum att statsrådet ändå är så positiv som hon är i dag. Tyvärr väljer hon fortsatt att inte ge ett tydligt besked när det gäller min fråga. Det borde vara självklart att försöka utveckla branscher genom att ge dem tydliga spelregler. Osäkerhet bidrar inte till att det skapas fler jobb.
Att inte ge besked om framtiden för de 135 000 människor som totalt är sysselsatta i branschen tycker inte jag är en speciellt ansvarsfull politik.
Lars Püss (M):
Jag tycker att det är fantastiskt positivt att få ett så klart besked. Men det gör mig ändå lite orolig. Den senaste budgetpropositionen hade väldigt tydliga spår av Vänsterpartiets politik. Den politik som Vänsterpartiet förespråkar i de här sammanhangen är att vi ska förbjuda bemanningsföretag.
Det är därför jag känner en viss oro när jag hör det här svaret. Är det verkligen så? Det var samma sak under valrörelsen. Det kom saker i budgetpropositionen som ni inte gick till val på, som inte var er politik men som var tydlig vänsterpolitik. Är det här också ett sådant område som ni är beredda att förhandla om? Ska ni då helt plötsligt föra Vänsterpartiets politik i stället för er egen?
Vi har pratat om arbete i dag och om hur vi skapar riktiga arbeten. Vi har pratat om integration. Vi har pratat om unga. Det är just det som bland annat den här branschen ordnar åt oss på ett mycket föredömligt sätt. Det är 66 procent fler utrikes födda i bemanningsföretagen än i övriga branscher i landet.
Jag tycker att det är jätteviktigt att lyfta fram det.
Lars Püss (M):
Förlåt om jag är skeptisk, men om jag har förstått rätt var det inte så länge sedan som Socialdemokraterna stod här i talarstolen och inte alls var nöjda med bemanningsföretagen. Ni har ett underlag för er regering, nämligen Vänsterpartiet, som vill förbjuda bemanningsföretagen. Då är det väl inte så konstigt att jag är skeptisk och ifrågasätter. Det är fantastiskt bra och befriande om ni menar allvar.
Det innebär att de 135 000 människorna som är sysselsatta i ett bemanningsföretag kan känna sig trygga i morgon och i framtiden. Det som gör mig lite konfunderad är att ni har ändrat ståndpunkt. Vad är det som har gjort att ni är beredda att ändra ståndpunkt? Vad är det som gör att ni kan stå och säga vad ni säger?
Det tycker jag är bra, men det skulle vara intressant att få veta vad som har hänt efter valrörelsen fram till partiledardebatten i januari som gör att ni helt plötsligt tycker att bemanningsföretagen är bra.
Lars Püss (M):
Det känns lite extra högtidligt att få stå här när man numera endast är här sporadiskt. Moderaterna ser mycket positivt på kommissionens vitbok om artificiell intelligens, AI. Det är också mycket bra att diskussioner kommer att inledas om Europas framtida förhållningssätt när det gäller just AI.
Tack vare digitaliseringen och utvecklingen av AI har vi kunnat fortsätta riksdagens arbete under coronapandemin. Även många företag har kunnat ställa om sina verksamheter, och undervisningen på våra gymnasier och högre lärosäten har kunnat fortgå tack vare utvecklingen inom AI.
AI-teknik har stor potential inom många områden, till exempel för att kunna utveckla välfärden men även för att kunna stärka konkurrenskraften för svenska företag. Vi instämmer i att spetskompetens ska byggas upp för att stödja utvecklingen av AI inom EU. För att lyckas med detta måste vi mobilisera resurser så att EU kan stärka sina positioner. Vi ser också att forskningen inom AI måste prioriteras på europeisk nivå.
Vi vill se stöd till både grundforskning och tillämpad forskning men även riktade insatser för att främja spetskompetens. Vi moderater vill peka på att det är nödvändigt med ökad samverkan mellan näringslivet och akademin. Vi ser här att det finns betydande brister, och vi vill understryka vikten av att man säkerställer att det finns tillräckligt med kompetens för att potentialen med AI ska kunna utnyttjas fullt ut.
En av de saker som måste prioriteras är att våra högskolor och universitet måste satsa mer på utbud och innehåll när det gäller utbildning inom AI. Men det kommer inte att räcka med att det enbart går att utbilda sig inom AI på högskolenivå. Vi är övertygade om att kunskapen måste in i betydligt lägre åldrar. Det måste också gå att som redan yrkesverksam kunna vidareutbilda sig.
Därför kommer det att behöva göras satsningar inom det livslånga lärandet, inte minst inom vuxenutbildningen, som vi strax ska debattera. Resultatet av AI-forskningen kan göra stor nytta inom offentlig sektor, och vi är positiva till stöd till forskning med samhällsnytta. Potentialen är enorm om vi bara har förmågan att se möjligheterna.
Men, herr talman, AI medför också risker om den används fel - det kan till exempel handla om kriminell verksamhet eller om otillåten övervakning. Vi vill betona att utrikes- och säkerhetspolitiska aspekter ska tas på allvar. Och den internationella utvecklingen bör följas noggrant. Därför ser vi moderater att det även måste satsas resurser på att forska inom detta område.
Avslutningsvis tror jag att det är mycket angeläget att riksdagens alla utskott - inte enbart utbildningsutskottet - engagerar sig i AI-frågan. Det finns beröringspunkter med i princip alla riksdagens områden. Ska Sverige som nation kunna bli ledande på detta område måste vi också arbeta med hur detta ska tillämpas, och det gör vi bäst tillsammans.
Lars Püss (M):
Min fråga går till statsrådet Isabella Lövin. Den 1 februari nästa år har Migrationsverket beslutat att slänga ut 70 gymnasielagsungdomar på gatan i Halmstad. Inför det beslutet lovade Migrationsverket att se på konsekvenserna för de enskilda ungdomarna och för Halmstads kommun. Frågan är alltså om det finns möjlighet att på tre månader skaffa fram 70 bostäder för ungdomar utan någon som helst förankring i Halmstad.
När inte ens ungdomar med goda förutsättningar kan skaffa sig en lägenhet är svaret på den frågan enkel. Det är helt enkelt omöjligt. Men den frågan ställdes aldrig till kommunen trots att man lovat att göra just detta. Konsekvenserna av det är uppenbara. Hela kostnaden och hela ansvaret kommer att hamna i kommunens knä.
Min fråga till regeringen är därför: Är det verkligen en enskild kommun som ska ta hela ansvaret både för ekonomin och för att skaffa bostäder och inte staten?
Lars Püss (M):
I dag debatterar vi utbildningsutskottets betänkande 15, som handlar om vuxenutbildning. Med tanke på det rådande läget med coronapandemin är det i allra högsta grad ett aktuellt ämne. Behovet av utbildning för vuxna har tyvärr ökat drastiskt med tanke på den skenande arbetslösheten. Den strukturomvandling av ekonomin som redan tidigare påbörjats kommer att eskalera och påverka arbetsmarknaden.
På en arbetsmarknad där allt som kan digitaliseras kommer att digitaliseras ökar kraven på människor att rusta sig med nya kunskaper. Ett längre arbetsliv med större behov av kompetensutveckling och karriärbyten kommer att bli regel snarare än undantag. Det betyder att kunskap och kompetens kommer att få en allt större betydelse som trygghet på arbetsmarknaden.
En viktig del i det nya samhällskontraktet kommer att vara att både företag och det offentliga behöver skapa bra vägar till omställning mitt i arbetslivet och att arbetstagare vänjer sig vid tanken på att byta både yrke och vilja att ställa om. Fru talman! Moderaterna ser behovet av ett antal förändringar och åtgärder inom vuxenutbildningen. Jag kommer att lyfta upp några av dessa.
För det första måste yrkeshögskolan fortsätta att reformeras. Den möter ofta upp för att underlätta karriärbyten till bristyrken. Tyvärr inkluderar ofta behörighetskraven arbetsmarknadserfarenhet, vilket exkluderar stora grupper. Därför måste utbildningsarrangörerna ges möjlighet att erbjuda preparandkurser för dessa personer.
För det andra måste valfriheten och kvaliteten i den kommunala vuxenutbildningen ökas. Alliansregeringen tillsatte utredningen Frivux - Valfrihet i vuxenutbildningen , som lade fram sitt betänkande redan 2008. En valfrihetsreform med utgångspunkt i betänkandet om Frivux bör genomföras i vuxenutbildningen där den studerande fritt ska få välja att läsa vuxenutbildning inom kommunal eller annan regi.
När det gäller kvaliteten måste Skolinspektionens uppdrag breddas till att inte enbart granska på huvudmannanivå utan även på enhetsnivå, precis som nu sker på grund och gymnasieskolan. Slutligen måste sfi reformeras från grunden.
Det handlar om allt från individuella prestationsplaner som kopplas till etableringsersättningen till att kraftigt öka tillgången på sfi-lärare genom att öka antalet distanskurser. Vidare behöver man se till att fler lärosäten med lärarutbildning erbjuder sommarkurser i svenska som andraspråk, och svenska som andraspråk ska göras till en obligatorisk del på lärarutbildningen.
Det är så vi kan öka antalet lärare i svenska för invandrare på ett bättre sätt. Slutligen vill jag yrka bifall till reservation 1.
Lars Püss (M):
Jag tackar Matilda Ernkrans för svaret på min fråga. Jag uppskattar att vi har en samsyn vad gäller både situationen för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer i Iran och givetvis att dödsdomen mot Ahmadreza Djalali inte ska verkställas.
Jag kan också instämma i att utbyten och kontakter ofta är långt mer framgångsrika om man just vill främja mänskliga rättigheter, men det finns alltid en gräns för vad som anses vara acceptabelt. Ahmadreza Djalali sitter fängslad i avvaktan på att hans dödsdom ska verkställas, och han är dömd för att ha spionerat på Iran - sannolikt på grund av att han vägrade spionera på bland annat Sverige för just Irans räkning.
På samma gång vet vi att Iran är ett av de tre länder i världen som bedriver det mest omfattande spionaget mot just oss här i Sverige. För Iran handlar det främst om flykting- och industrispionage.
Med den bakgrunden vore det inte speciellt långsökt att anta att någon av studenterna som kommer till Sverige från Iran har som mål att inte bara studera utan även bedriva underrättelseinsamling för Irans räkning. Jag tycker absolut inte att vi ska måla ut samtliga studenter från Iran som spioner, men det bör rimligen mana till viss eftertänksamhet.
Jag har sysselsatt mig med att läsa Säkerhetspolisens årsböcker för 2018 och 2019. Där pekas också Ryssland och Kina ut som länder som utgör stora underrättelsehot mot Sverige. I Kinas fall handlar det inte om Sverige som land utan den teknik och kunskap som finns i Sverige.
Precis som när det handlar om att rekrytera studenter från Iran har ett flertal av våra lärosäten varit mycket aktiva i Kina. Att våra lärosäten anstränger sig extra för att få studenter från två av de länder som är topp tre i att bedriva industrispionage mot Sverige bör också leda till ett visst mått av eftertänksamhet.
Mycket av den forskning som bedrivs vid våra lärosäten kan klassas som direkt känslig ur ett säkerhetsperspektiv. Det inkluderar allt från militära applikationer till kärnteknik. Så sent som häromveckan rapporterade medier om hur Iran börjat anrika uran upp till 20 procent, vilket tagit dem ett steg närmare att tillverka egna kärnvapen.
Herr talman! Jag undrar hur statsrådet resonerar när det gäller potentiella säkerhetsrisker från utländska studenter. Jag vet att jag flikade ifrån lite, men det är ändå en fråga inom statsrådets fögderi.
Lars Püss (M):
Jag kände inte riktigt att jag fick svar på frågan. Jag förstår att våra lärosäten är självständiga myndigheter. Det har jag full respekt för. Men på samma gång är det viktigt att en regering och framför allt ett statsråd med ansvar för högre utbildning har en linje för hur vi ska hantera potentiella säkerhetshot eller spionage vid våra lärosäten.
Det handlar som sagt inte om att svartmåla en hel folkgrupp, men det är ju uppenbart. Säpo skriver själv om det i en av sina årsböcker. Sedan Huawei varit på tapeten ett antal gånger känner nog de flesta till att kinesiska företag har krav på sig att rapportera till den kinesiska säkerhetstjänsten. Men det kravet gäller även enskilda personer.
Detta gör mig lite bekymrad, för vi vet att vi har hamnat i ett läge som är betydligt mer komplicerat än det varit under tiden efter att muren föll och kalla kriget tog slut. Vi hade liksom en uppluckring, och världen blev större för att vi hade större tillit till våra grannar. Men den tiden är tyvärr på väg bort.
Det märks med all tydlighet på vad man håller på med i det svenska försvaret. Det innebär också att vi måste ha en vaksamhet.
Det som gör mig så förvånad är att just kinesiska studenter och iranska studenter åker vi och försöker rekrytera samtidigt som det är de två länderna som bedriver det mest omfattande industrispionaget mot Sverige.
Det bör rimligen leda till en ganska ordentlig vaksamhet vad gäller att ta emot studenter från dessa länder.
När det gäller just kärnvapen eller massförstörelsevapen skriver Säpo så här: "Bland de stater som Säkerhetspolisen misstänker har massförstörelsevapenprogram, behöver flertalet kunskap från högre forskning utanför det egna landet.
Stater som är i behov av fördjupad kunskap kan skicka forskare från det egna landet till universitet utomlands eller så inleder ett universitet från den staten ett samarbetsprojekt med ett svenskt universitet. Såväl inriktning på forskning som projekt brukar då handla om områden där kunskapen kan användas såväl för civilt bruk som till massförstörelsevapenprogram."
Det här innebär ju inte att det sker, men blotta misstanken bör leda till att man har en plan för hur man ska hantera det. Rimligen bör det ligga på regeringens ansvar att säkerställa att våra lärosäten - som dock är självständiga myndigheter - har en plan för att hantera den här typen av hot. Jag går tillbaka till min ursprungliga fråga.
Vad gör ministern för att säkerställa att det inte sker spionage på våra lärosäten?