KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hanif Bali (M):
Tack för svaret, Ylva Johansson! En sak som jag försökte beröra och som du kanske får tid att beröra i nästa inlägg var hur det kommer sig att högskoleutbildade eller högkvalificerade invandrare har svårare att komma in på arbetsmarknaden i Sverige än i många andra länder.
När man inom OECD mäter kohorter av olika yrkesgrupper som emigrerar märker man att de i många andra länder kommer in i de kompetenser de har snabbare och att de förr eller senare hamnar i den kompetens de egentligen har.
I Sverige hamnar de oftast i utanförskap, och när de efter många år tar sig ur utanförskapet hamnar de i jobb som egentligen inte har någon bäring på den kompetens som de hade i sitt hemland. Detta är ett unikt nordiskt fenomen - inte bara svenskt utan nordiskt.
Då måste vi ifrågasätta vad det är i de nordiska länderna som gör det svårt för utrikes födda. Den iranska gruppen är ett väldigt intressant exempel att titta på. Iranier som kommit till Sverige, som oftast framställs som en väldigt lyckad grupp, är överrepresenterade i både utanförskap och kriminalitet. Men iranier som kommit till USA tjänar fem gånger mer än medianamerikanen.
Det är så klart en fråga vi måste ställa oss själva: På ett makroplan, alltså utöver validering, vad är det i våra etableringssystem och i vår värdering av kunskap som gör att Sverige är sämre lämpat än andra länder?
Hanif Bali (M):
Ylva Johansson försöker kolla om vi är vakna. Hon gjorde precis ett test för att se om vi hängde med. Jag vet inte om ni märkte det. Men hon sa att Riksrevisionen tyckte att de två olika reformerna skulle likna varandra mer, för de används i fel ordning.
Det stämmer, men vad de sa var att instegsjobben skulle likna nystartsjobben mer, inte tvärtom. Det var precis det Riksrevisionen sa.
De fastslog nämligen att på grund av att nystartsjobben är rättighetsbaserade, sker automatiskt och inte är krångliga nyttjas de oftare jämfört med instegsjobben, som är väldigt komplicerade och som kräver allt det som Ylva Johansson nu vill pracka på nystartsjobben. För mig är det väldigt tråkigt.
Jag tror nämligen att vi båda kan vara eniga om att instegsjobbens motiv är högst ädla. Trots att man är undantagen från LAS och det är väldigt starka subventioner är poängen med reformen att man, när man pluggar sfi, ska jobba samtidigt så att man kan nyttja språket samtidigt som man lär sig det.
Det tror jag att vi alla kan vara eniga om är en extremt bra metod. Vi vet hur det är i de kommuner - jag tror att Ylva Johansson själv har mött det i många kommuner - som har genomfört detta i sin sfi-utbildning, att man förutom att lära sig språket i skolbänken även får nyttja det vid sidan av sin utbildning. De ser fantastiska kunskapsresultat och en fantastisk språkutveckling. Det är bara att vara självkritisk.
Instegsjobben, som vi genomförde, var för komplicerade. Det gör mig då väldigt ledsen att Ylva Johansson ska göra om vårt misstag fast med de mycket mer framgångsrika nystartsjobben. Ta till exempel ett företag som har tio anställda och som kanske inte har kollektivavtal! Man vill ta in någon på ett nystartsjobb.
Man vill ge någon en chans att komma tillbaka från arbetslöshet eller ge någon som har kommit till Sverige en chans. Om det ska vara kollektivavtalsliknande förhållanden måste man såklart försäkra, men man kan inte försäkra en enskild person. Fora erbjuder inte individuella försäkringar. Då måste man ha kollektiva försäkringar. Då måste man försäkra elva personer, och då är det 5 procent av lönekostnaden för hela bolaget.
Det är långt mer än den subvention man får från nystartsjobben. Med andra ord har vi då effektivt satt stopp för företag som kanske inte har kollektivavtal att kunna nyttja de här bidragen. Jag förstår Ylva Johanssons poäng, nämligen att vi ska se till att det finns kollektivtal på svensk arbetsmarknad. Men det är ju någonting som är upp till parterna.
Det är upp till parterna att välja och att se till att bolag skaffar kollektivavtal, också de anställda. Därför vore det väldigt tråkigt om man helt enkelt förstörde nystartsjobben genom att göra dem komplicerade och inte alls lika effektiva och genom att få dem att likna instegsjobben.
Hanif Bali (M):
Jag håller med Ylva Johansson. Det är utifrån helt korrekta parametrar hon bedömer ett anställningsstöds effektivitet, nämligen vad som är syftet med stödet och vad man vill uppnå med det, helt enkelt.
Tittar vi på andelen av dem som får nystartsjobb som går vidare till reguljär osubventionerad anställning ser vi att den är väldigt hög, medan den inte alls är det när det gäller instegsjobben.
Syftet med instegsjobben är till och med att så många som möjligt ska ha dem, för man ska nyttja språket när man går i skolan och på sfi. Poängen med den reformen är att så många som möjligt ska nyttja den.
Det som är ganska tydligt är att när vi byråkratiserar, när vi gör det svårare och krångligare blir det en sämre subvention och färre som nyttjar den. Det blir också sämre resultat av den.
Vi vet av jämförelser som till exempel Riksrevisionen har gjort av instegsjobben och nystartsjobben att instegsjobben, som är den byråkratiserade varianten där man ställer högre krav på arbetsgivaren, ger ett sämre utfall. Ylva Johansson har ju varit avregleringens företrädare de senaste månaderna.
Hon har avreglerat Arbetsförmedlingen etcetera. Då är det väl bara att fortsätta på det spåret och också avreglera instegsjobben och de olika subventionssystem vi har. Mer avreglering stämmer jag in i. Tack så mycket, Ylva Johansson!
Hanif Bali (M):
Jag vill tacka Ylva Johansson för svaret. Det är i grund och botten en väldigt enkel fråga. Ganska stora paket har presenterats som utbildningsinsatser, praktik eller dylika åtgärder. Regeringen har som ambition och mål att sänka arbetslösheten och har inte sysselsättningsgradsmål eller något sådant. Det är just arbetslösheten som de vill få ned.
Då är det rimligt att få veta om alla de människor som inte har ett arbete och som nästan behöver få full subventionering från staten för att få ett jobb kommer att räknas som arbetslösa eller inte. Som jag tolkar Ylva Johanssons svar kommer de inte att räknas som arbetslösa.
Alla program som regeringen har kokat ihop kommer i slutänden att leda till att arbetslösheten kommer att minska utan att nya jobb kommer till. Staten kommer att finansiera jobb som kanske inte hade behövts annars; det är kriteriet för plusjobben, eller extratjänsterna som ni kallar dem.
Ni trollar helt enkelt bort en stor del av arbetslösheten. Det är viktigt för oss att veta hur ni räknar. Jag misstänker nämligen att vi om ett par år ska stå här och jämföra arbetslöshetssiffror. Därför är det rimligt att vi vill veta hur ni gör.
Av de som är i alla de bespottade programmen som Ylva Johansson själv har stått på den här sidan och tyckt varit hemska, jobb- och utvecklingsgarantin och fas 3, har varenda en räknats som arbetslös. Varenda en av dem och varenda procentandel tog den förra regeringen ansvar för och sade att de räknades som arbetslösa och att vi gjorde ansträngningar för att se till att de skulle hamna i arbete.
Det som Ylva Johansson säger och erkänner är att regeringen tänker trolla bort den arbetslöshetsstatistiken genom att skapa en massa extratjänster och helt enkelt få arbetslösheten att sjunka utan att fler egentligen har kommit in i riktiga jobb.
Hanif Bali (M):
Det som Ylva Johansson vänder sig emot är inte att människor är och räknas som arbetslösa. Det som Ylva Johansson vänder sig emot är helt enkelt att människor fortfarande ska vara arbetslösa men inte räknas som det. Regeringen vill föra tillbaka plusjobb, eller extratjänster som de kallar det. Kriteriet för plusjobben och extratjänsterna är att de är arbeten som inte behövs.
Det är arbeten som inte behövs på den reguljära arbetsmarknaden. Trots det ska vi alltså inte räkna dem som placeras i programmen som arbetslösa. Det är klart att subventionerade anställningar behövs. Det är vi överens om. Däremot är det ohederligt att försöka trolla bort arbetslösa.
Vi kan i så fall skapa hur många hundraprocentigt subventionerade tjänster som helst och sedan säga att vi har noll arbetslöshet i landet. Det är också en lösning. Men som vi vet är det oftast en dålig idé. Då låser man fast människor. Man ignorerar problemet och pekar på en positiv utveckling i statistiken som egentligen inte bygger på verkligheten.
Sverige kan vara på väg åt fel håll även om statistiken visar att det går åt rätt håll. Ylva Johansson säger att det är upp till SCB. Under Göran Perssons tid gjorde man precis så här. Man förtidspensionerade folk - de skulle ut från arbetsmarknaden. Då såg det ut som att arbetslösheten sjönk utan att jobben blev fler. Det är precis det som jag är rädd för att Ylva Johansson ska försöka med nu. Därför ville jag ha ett svar från Ylva Johansson.
Räknas man som arbetslös, eller räknas man inte som arbetslös? Svaret har varit ganska tydligt. Man räknas inte som arbetslös om man placeras i Ylva Johanssons arbetslöshetsprogram.
Hanif Bali (M):
Det har varit ganska tydligt från er sida, Ylva Johansson, att ni vill öka beskattningen på företagen, på att anställa, vilket leder till att jobben minskar. I stället vill ni skapa statliga program. De människor som i dag räknas som arbetslösa blir placerade i dessa program. Då räknas de inte som arbetslösa.
Sedan kan regeringen nå sitt mål - lägst arbetslöshet i EU - utan att jobben har blivit fler, utan att tillväxten har ökat, utan att fler människor har ett ordinarie jobb på den reguljära lönemarknaden att gå till.
Målet måste självklart vara att få så många som möjligt in på den ordinarie arbetsmarknaden, på tjänster som inte är subventionerade. Jag är rädd för att regeringen tricksar med siffrorna på ett sådant sätt att det ser ut som att Sverige är på väg åt rätt håll utan att någonting fixas.
Vi får en felaktig självbild av att vi är på väg åt rätt håll trots att jobben inte ökar, trots att det inte skapas nya arbeten, trots att tillväxten hämmas. Det är främst detta som oroar mig. Ylva Johansson har gjort det väldigt klart.
Hon ser alla program, extratjänster, 90-dagarsgarantin och traineejobb som reguljära arbeten som ska vara permanenta. Men det är inte så permanent för dem som blir placerade i programmen eftersom de är tidsbegränsade när det till exempel gäller traineejobb. Ylva Johansson sade att det är meningen att den som fullgör en traineetjänst ska hamna i ett YA-jobb.
Sedan ska man cirkulera och bli berättigad till a-kassa så att man kan snurra tillbaka och börja bidragskarusellen igen. Det är fel väg för Sverige. Vi har provat det. Det var just det som forskningen sade: Det funkade inte.
Hanif Bali (M):
I den tidigare interpellationsdebatten mellan mig och Ylva Johansson nämnde hon saker som ger noll eller ingen effekt. Det finns en utvärdering av den tidigare 100-dagarsgarantin från IFAU - en myndighet som jag hoppas att den här regeringen inte lägger ned, trots att Socialdemokraterna aviserade detta före valet.
Vid utvärderingen av 100-dagarsgarantin kom man fram till att den gav nästan noll och ingen effekt. Nu har Ylva Johansson tagit bort tio dagar och hoppas på fantastiska effekter av det. Vad är då orsaken till att detta är en dålig idé?
I grund och botten säger forskningen att ungdomar har mycket lättare att skaffa arbete än man kan få intryck av när man tar del av den bild som ges i medierna och den fantastiska siffran på 25 procent. Det är självklart att det inte är 25 procent av Sveriges unga som är arbetslösa.
Under den här mandatperioden kan vi vara hederliga också från oppositionen och inte slå denna siffra i huvudet på varandra. Tidigare fanns det till och med ett förbud mot insatser från Arbetsförmedlingen inom 90 dagar. Varför?
Jo, när ungdomar placeras i program låses de in där i stället för att vara ute och aktivt söka jobb. Det skapar självklart inlåsningseffekter som leder till att arbetslösheten ökar om man gör tidigare insatser till en stor grupp ungdomar som inte behöver dem. Det här låter väldigt icke-intuitivt.
När jag själv tog del av detta fann jag det en smula häpnadsväckande, men så ser forskningen ut. Det regeringen nu gör går tvärtemot forskningen. Det som generaldirektören för Arbetsförmedlingen berättade för arbetsmarknadsutskottet i dag var att man måste börja från dag ett och erbjuda insatser om 90-dagarsmålet ska kunna klaras.
Det kommer att leda till en högre inlåsning av ungdomar och göra dem i grund och botten beroende av de statliga programmen och subventionerna för att de ska kunna komma i arbete. Man låser in dem i åtgärder. Det är självklart en utveckling som vi inte vill se. Och det tror jag inte heller att Ylva Johansson vill se. Därför måste det finnas ett rimligt system förutom de dogmatiska 90 dagarna som SSU drev igenom hos regeringen.
Men vilka åtgärder leder till bättre resultat enligt forskningen? Det här är helt fel väg och helt mot den rådande forskningen som säger att man inte ska låsa in ungdomar i åtgärder direkt vid arbetslöshet. De måste få komma ut på arbetsmarknaden och prova på att arbeta. Sedan finns det självklart en grupp som behöver hjälp från första dagen.
Där finns det profileringsverktyg som gör att man kan identifiera de ungdomar som behöver stöd, så att de får rätt stöd vid rätt tillfälle i stället för den generella modellen där alla ungdomar som blir arbetslösa ska in i program.
Hanif Bali (M):
Det är väldigt intressant hur den fantastiska 90-dagarsgarantin plötsligt blev bara ett samtal med en arbetsförmedlare. Jag tror inte att någon här vänder sig så mycket emot samtal med arbetsförmedlare, men det är inte vad regeringen har aviserat. Regeringen har inte aviserat miljardbelopp i satsningar på samtal med arbetsförmedlare och lite coachning om var man kan hitta jobb.
Jag tror att de som är arbetslösa är fullt medvetna om var man söker arbete. Vi vet att programmen ofta blir mycket större än så. Man brukar låsas in i kurser som man kanske inte ens behöver för att söka arbete. De arbetslösa får inte tid att söka sig ut på och prövas gentemot den reguljära arbetsmarknaden.
Arbetsförmedlingens 90-dagarsmål, som ministern satt på dem, tvingar in dem antingen i utbildning eller i praktik i stället för att de är ute på arbetsmarknaden och söker arbete. Vi måste ha ett mer flexibelt system än så. 90-dagarsgarantin låser Arbetsförmedlingen.
Man säger: Om ni inte hittar ett ordinarie jobb till den här personen på 90 dagar måste ni låsa in personen i en utbildning, en praktik eller en subventionerad anställning. Det är såklart inte bra. Det framställs ibland som att ungdomsarbetslösheten är den största ödesfrågan för Sverige.
Det är väldigt intressant att just 90-dagarsgarantin handlar om att få in folk i training or education. Om man tittar på det mättal som finns för ungdomar som inte är i training or education - NEET-talet - ser man att Sverige har sänkt detta tal väldigt mycket på senare år och har ett av Europas lägsta NEET-tal.
Det ska vi vara glada över och ta vara på i stället för att gå i motsatt riktning och låsa in människor i en icke-reguljär arbetsmarknad.
Hanif Bali (M):
Jag tror att Ylva Johansson har blandat ihop debatten. Jag kommer inte från utbildningsutskottet, utan detta är en debatt om Arbetsförmedlingens metod för att få folk i arbete. Det är ingen som har några problem med det reguljära utbildningsväsendet. Vi har världens mest utbyggda reguljära utbildningssystem, och det tycker jag är bra.
Det är inte så katastrofalt i exempelvis den högre utbildningen som Ylva Johansson lägger fram det. Vi har en rekordliten årskull som just nu är på väg ut ur gymnasiet. Det skapar såklart väldigt stora påfrestningar på många högskolor, som helt enkelt har för få elever som söker platserna.
Men det betyder inte att det finns ett egenvärde i att ha ett fast antal människor som går i högskolan. Sedan är det självklart bra att folk skaffar sig en utbildning. Jag undrar: Om ungdomar är arbetslösa, tror du att deras stora problem är att de inte vet hur CSN:s eller Högskoleverkets hemsidor fungerar? Är det vad de behöver coachning till?
Ingen har haft ett aktivitetsförbud mot arbetslösa ungdomar som vill söka in på högskolan. Den här frågan handlar om ifall vi ska tvinga in dem i det utbildningskontrakt som ni pratar om och om vi ska tvinga in dem i olika system.
Jag tycker att det är bra att Socialdemokraterna och regeringen genom utbildningskontrakten tar tag i frågan att många ungdomar hoppar av gymnasiet och inte har fullgoda gymnasieutbildningar och att man ser till att de hamnar i arbete. Men ungdomar som har gått ut gymnasiet, som har sjysta betyg och som bara söker ett arbete är det kontraproduktivt att låsa in i åtgärder och program. Det är bättre att de är ute och söker arbete.
Det hoppas jag att folk vet hur man gör utan att behöva prata med en arbetsförmedlare.
Hanif Bali (M):
Jag tackar för svaret, men jag fick inte svar på min fråga, nämligen hur många procent av dem som går igenom 90-dagarsgarantin som kommer att hamna i arbete. Vi kommer att ha en åtgärd på Arbetsförmedlingen, som har 90 dagar på sig att använda ett par av verktygen i den verktygslåda som ministern ger dem. Då är det rimligt att vi - speciellt riksdagen, som ska granska regeringen - får veta vad regeringens mål är.
Hur många procent av de som blir inskrivna i programmet kommer att hamna i arbete?
Hanif Bali (M):
Tack för det svaret! Det blev ganska klart: 100 procent av alla ungdomar ska inom 90 dagar vara i arbete eller någon form av utbildning. Då får vi hoppas att det är reguljär utbildning och inte några arbetsmarknadsutbildningar som vi hittar på bara för att hålla dem sysselsatta eller att det är riktiga arbetsmarknadsutbildningar som kan ge jobb.
Det är viktigt att som granskande opposition ha med sig vad regeringens ambition är, så att vi kan utvärdera det om ett tag. När man har ett mål är det viktigt att ha en tidsparameter för målet.
När kan vi förvänta oss att 90-dagarsgarantin är verklig, så att 100 procent av alla ungdomar inom 90 dagar är i arbete eller någon form av utbildning?
Hanif Bali (M):
Regeringen vet alltså inte när 90-dagarsgarantin kommer att vara på plats. Det är helt otroligt att man sjösätter en reform och slår sig för bröstet för de 90 dagarna, som inte är ett program utan är en deadline, verkar det som. Och denna deadline är lite flytande: Vi hoppas att den någon gång kanske hamnar på 90 dagar. Det är egentligen det svar som regeringen ger. Det är helt otroligt att ha det som målsättning.
Alla vet att om man ska förbättra en verksamhet, ha en professionellt fungerande verksamhet, måste man ha mål som man kan mäta och som också har en tidsavgränsning för när man ska mäta det, inom vilken tid. Regeringen vet helt enkelt inte när målet ska vara uppnått. Men någonstans i framtiden ska 100 procent av alla ungdomar inom 90 dagar få jobb eller utbildning.
Det låter plötsligt som ett mycket tunt vallöfte. Jag trodde att det var ett skarpt vallöfte från Socialdemokraterna. Men det verkar vara någon hägring någonstans vid horisonten som de siktar mot och hoppas att landa på kanske någon gång - det är ambitionen.
Det är ganska tragiskt att jag har lagt så mycket energi under valrörelsen på att förbereda mig och debattera mot en hägring. Jag känner mig nästan lite besviken på mig själv för att jag inte genomskådade den socialdemokratiska dimman och röken.
Hanif Bali (M):
Åter försöker vi diskutera palestinska myndigheten och de övergrepp som sker av palestinska myndigheten mot den egna befolkningen. Men Hillevi Larsson kan inte sluta tala om Israel. Det är nästan som en form av Israeltourette när det kommer till denna fråga och vi ska diskutera den enskilda händelsen.
Det finns inget i ockupationen som tvingar palestinska staten att arrestera studenter i Ramallah. Det finns inget i ockupationen som tvingar Mahmoud Abbas att inte hålla val och inte tillåta fackföreningar.
Denna utveckling har skett långt efter ockupationen. Mänskliga rättigheter är på tillbakagång i Palestina. Vad gör regeringen då? Jo, man ger Palestina en extra fet check på en halv miljard med argumentet att det var tvunget, för de skulle gå back ekonomiskt om man inte gjorde det.
Många av de som var kritiska till att Saudiavtalet sas upp använde exakt samma argument. Det skulle inte sägas upp för att vi skulle gå back ekonomiskt. Det blir nästan lite ironiskt att det argumentet funkar i Palestina men inte i Sverige. Vi ska stå upp för mänskliga rättigheter oavsett vad det kostar - precis som Hillevi Larsson själv sa i den förra debatten.
Men för Palestina är det tydligen okej att bryta mot mänskliga rättigheter och att inte stå upp för mänskliga rättigheter. De tjänar ju på det, för som tack får de en halv miljard extra från Sverige. Det är helt otroligt. När fackföreningar förbjuds, när studenter arresteras och när mänskliga rättigheter kränks måste Sverige vara tydligt.
I diktatorsklubben Arabförbundet går utvecklingen åt fel håll. Där var det för Margot Wallström tidigare väldigt viktigt att vara tydlig och stå upp för mänskliga rättigheter. Men här ger vi direkt statsstöd till den palestinska staten och regeringen. Vi ger pengar rakt in i statskassan.
Det är pengar som används av palestinska myndigheten för att gripa studenter, förbjuda fackföreningar och inte hålla val. Besöket av Mahmoud Abbas beskrivs av Margot Wallström som historiskt. Ja, det är historiskt. Förra gången han var här var det i alla fall inom hans mandatperiod.
Nu är det fem år sedan hans mandatperiod tog slut, men Socialdemokraterna och Miljöpartiet välkomnar honom med öppna armar. Det är extrem dubbelmoral. Vi kan ha åsikter om Palestina-Israel-konflikten, och det är bra att vi har det och diskuterar dem. Men vi måste även kunna titta på sakförhållandena inom palestinska myndigheten och säga att det inte är okej.
Därför är det inte okej att in blanco ge en halv miljard extra till denna myndighet så att den kan fortsätta förgripa sig på mänskliga rättigheter och inte visa någon form av förbättring. Det är en olycklig utveckling. Det är skamligt att Sverige inte reagerar starkare.
Hanif Bali (M):
I min värld är rätt till något detsamma som en rättighet. Man har rätt till yttrandefrihet, rätt till sjukvård och en massa andra rättigheter. På socialdemokratiska affischer runt om i landet stod det med stora bokstäver att man skulle byta regering så att vi skulle få rätt till heltid.
Som vanligt med socialdemokratiska vallöften har det hela ändrats när man väl kommer till regeringsmakten. Plötsligt var det inte längre en garanti utan bara en målsättning, och den här "rätten" blev en "norm". Återigen ser vi den ohederlighet i kommunikationen gentemot väljare och andra som regeringen och Socialdemokraterna gjort till en paradgren.
Man säger en sak, men när det kommer till kritan ändrar man sig och säger: Äh, det var komplicerat. Det där hade vi inte tänkt på. Man var lite oförberedd. Sedan blev det en "norm" och sedan en "målsättning" och till sist bara lite så där. Det är väl ungefär Socialdemokraterna i sitt esse.
Man tar exempel från Malmö, denna värdiga kommunala vinnare av Darwin Award, där man slagit sönder välfärden.
Trots att Socialdemokraterna har haft makten länge och att man får miljarder i utjämning och har miljarder på banken lyckas man fortfarande inte få sin ekonomi och sin personalpolicy att gå ihop, så att man faktiskt gör något åt de delade turerna och de dåliga arbetsvillkoren.
Detta visar på hur Socialdemokraterna talar med kluven tunga, inte bara här utan även när man är ute hos väljarna. Man säger en sak, men när man får regeringsmakten gör man en annan. Därför är det intressant att fråga ministern: Vad ämnar regeringen, som du sitter i, göra för att fler ska få heltid?
Socialdemokraterna hade ju detta som vallöfte. Och vad är regeringens målsättning? Hur många procent av dem som i dag har deltid ska upp i heltid? Hur många procent av dem som i dag har ofrivillig deltid kommer att ha heltid när det är dags för val nästa gång?
Vad är ert mål, och hur planerar ni att nå dit? Det vore väldigt intressant att veta.