KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jessica Rosencrantz (M):
Ja, naturligtvis tycker jag att kvinnor och män ska ha samma möjligheter att färdas i transportsystemet, men jag vill återigen betona att man då inte kan ställa trafikslagen mot varandra. Det skadar nämligen i förlängningen jobb och tillväxt samt motverkar våra möjligheter att satsa på infrastrukturen.
När det gäller påståendet att alliansregeringen inte satsade på järnvägen vill jag påminna om vad tidigare, socialdemokratiska regeringar har inneburit i termer av satsningar på infrastrukturen. Vi dubblerade anslagen till drift och underhåll på järnvägen - 522 miljarder kronor till transportsystemet de kommande åren.
Precis som Jean Tirole, nobelpristagaren i ekonomi, klargjorde är inte järnvägens problem att det finns en avreglering på marknaden; problemet är att man möjligtvis inte övervakar detta tillräckligt bra eller har tydliga regler kring det. Där kan vi vara överens. Att de rödgröna gick till val på att återigen monopolisera eller ta tillbaka stora delar av den konkurrensutsättning vi har sett på järnvägen vänder jag mig dock emot.
Vi har nämligen sett hur vi tack vare avregleringen kan få mer järnväg för pengarna. Det är 25 procent mer järnväg per satsad krona, som Trafikverkets generaldirektör Gunnar Malm har sagt. Det gör skillnad, och tillsammans med alliansregeringens dubblerade satsningar på drift och underhåll gör det att vi kan få mer järnväg. Det gynnar både kvinnor och män som behöver ta sig till och från jobbet varje dag.
Jessica Rosencrantz (M):
Den nationella plan både riksdag och regering nu har tagit beslut om bygger i sin tur på den kapacitetsutredning Trafikverket genomförde för några år sedan. Det är en gedigen genomgång av vilka projekt som ur ett samhällsekonomiskt perspektiv är viktiga att satsa på. Det gäller satsningar som behöver komma hela landet till del, men det är den grunden som finns för den nationella planen. Då måste man tyvärr göra avvägningar och prioriteringar ibland.
Jag tycker att vi under de kommande åren kontinuerligt ska följa utvecklingen kring vilka viktiga projekt vi behöver satsa på. Det handlar dock inte om att stoppa upp fingret i luften och känna efter, som antyds här, utan det finns ett gediget material till grund för den nationella planen. Det har inte heller gjorts bara av politiker utan av professionella tjänstemän hos Trafikverket. Det vill jag särskilt betona. Vi har också sedan några år tillbaka en ny planeringsprocess som riksdagen har tagit beslut om och som gör att vi kontinuerligt utvärderar vilka projekt vi ska trycka på startknappen för.
Jessica Rosencrantz (M):
Vår avsikt är naturligtvis att följa den av riksdag och regering beslutade nationella planen. Tro mig; jag möter många väljare, medborgare och företrädare från olika delar av landet, och det är väldigt få som konstaterar att de inte vill ha mer medel till just sin region. Jag kan konstatera att det finns all anledning att fortsätta förstärka satsningarna på transportsystemet i Sverige, men i dagsläget har vi en av riksdag och regering beslutad nationell plan.
Den måste rimligtvis vara första steget. Återigen: Den bygger på seriösa kalkyler av samhällsekonomisk nytta och effektivitet från Trafikverkets kapacitetsutredning. Mot det står inte att på något sätt inte satsa på vissa regioner, utan vi försöker se till hela landets perspektiv för att skapa jobb och tillväxt i hela Sverige. Den nationella planen är som sagt ändå det som måste ligga till grund för de satsningar vi gör här och nu.
Jessica Rosencrantz (M):
Ministern säger här att vi kan känna oss trygga med att det inte finns något beslut om att Bromma flygplats ska avvecklas. Men jag tror att de flesta där ute inte känner sig särskilt trygga med att det nu utses en förhandlingsperson, samordnare eller vad man än vill kalla denna person vars syfte är just att utreda hur Bromma flygplats kan avvecklas. Då tror jag inte att trygghet är det ord som beskriver hur svenska folket upplever, eller för den delen hur jag upplever, den här dagen.
Anders Sundström talade i media om att man måste utreda om Arlanda med god marginal kan ta över den trafik som i dag finns på Bromma. Swedavia är mycket tydliga med att det inte finns någon marginal över huvud taget i dag, utan det är fullt på Arlanda. Terminaler, gater och banor är fulla, särskilt vid peaktider. Redan görs det investeringar på 13 miljarder kronor för att möta behovet av interkontinentaltrafik.
Om Arlanda dessutom skulle ta över all inrikestrafik från Bromma kan man fråga sig hur många år det skulle ta för att möjliggöra den goda marginal som Anders Sundström talar om. Anders Sundström talar också om att detta skulle innebära satsningar på vägar, järnvägar och kommunikationer till Arlanda. Vi talar då om en lång tid och mycket pengar. Samtidigt finns det en fungerande flygplats - Bromma flygplats.
Att avveckla den skulle inte bara vara samhällsekonomiskt dumt utan också kosta väldigt mycket pengar och tid, när vi snarare behöver satsa på ökade flygförbindelser. Det ser nu ut att finnas en riksdagsmajoritet här i kammaren för att säga nej till en så kallad förhandlingsperson för att avveckla Bromma. Då har jag en fråga till statsrådet. Om detta blir beslutet här i kammaren i eftermiddag, kommer regeringen då att följa det beslutet?
Kommer man då att avveckla den så kallade förhandlingspersonen eller samordnaren, eller kommer man att trotsa riksdagens beslut och ändå utreda en avveckling av Bromma flygplats?
Jessica Rosencrantz (M):
Jag vill fråga statsrådet om ni kan förstå att detta skapar mycket stor osäkerhet. När vi stod och diskuterade detta för några veckor sedan var nämligen beskedet att ni inte ville avveckla Bromma men att om de lokala politikerna känner ett behov av det skulle ni utreda förutsättningarna för att avveckla. Nu är det helt andra bud. Nu är det regeringen själv som kommer fram till att det nog finns ett behov av att avveckla Bromma. Buden ändras alltså från dag till dag, och det skapar en stor osäkerhet.
Det är inte så man möjliggör för vare sig företag eller människor att planera sin tillvaro. Ni sade före valet att Bromma inte skulle avvecklas. Beskedet var väldigt tydligt då. Då ställer jag frågan: Hur ska svenska folket kunna lita på Socialdemokraterna eller regeringen i framtiden om Socialdemokraterna nu sätter sig i knät på Miljöpartiet så fort man inte kan komma överens? Politik handlar om att ta ansvar. Ni hade kunnat landa i att antingen stå fast vid sitt vallöfte eller att bryta det.
Tyvärr valde ni det senare. Det är värt att beklaga. Det finns en stor bostadsbrist i Stockholm och i stora delar av Sverige. Så är det. Men undersökningar, bland annat från Stockholms Handelskammare, visar att man kan bygga bostäder på ganska många ställen i Stockholm. Man behöver inte avveckla en fungerande flygplats - den enda citynära flygplats vi har - för att bygga bostäder. Det går att göra både och. Det tror jag att ministern och många av hennes socialdemokratiska kolleger också inser efter att ha haft flera debatter med andra socialdemokrater.
Jag tycker att det är värt att beklaga att Socialdemokraterna i dag sätter sig i knät på Miljöpartiet och låter Miljöpartiet styra agendan. Det går nämligen att både bygga bostäder och behålla fungerande flygförbindelser. Man behöver inte välja.
Jessica Rosencrantz (M):
Leif Pettersson frågar mig vad vi egentligen är överens och inte överens om. Det är ju det som är oklart eftersom vi får olika besked från regeringen vid olika tillfällen. Jag återgav här vad infrastrukturministern sa så sent som i förra veckan när det gäller hennes uttalanden i frågan. Jag menar att det är ganska otydligt vad regeringen egentligen vill. Man säger att det bara handlar om timmertransporter. Det handlar inte om Europavägar. Det handlar inte om några vägar där järnvägen redan finns. Det är inte riktigt den diskussion vi har haft i utskottet genom åren.
Jag upplever att vi gemensamt har diskuterat att möjliggöra för 74 ton generellt, där vägarna så bär, eftersom det är en viktig fråga för svensk industri och för svenska företag. Tyvärr är nog inte tilliten så väldigt stor från Alliansens sida, Leif Pettersson, när det gäller regeringens budskap i olika frågor. Inför valet konstaterade man att Förbifarten skulle byggas och att Bromma flygplats skulle vara kvar. Båda dessa beslut rev man upp direkt efter valet.
Det inte så konstigt att vi då inte litar på regeringens ambitioner i den här transportfrågan. Det är uppenbart att transportfrågorna är känsliga för den svenska regeringen och att man har fundamentalt olika uppfattningar mellan de två regeringspartierna. Eftersom jag bryr mig mest om vad vi kommer fram till i sak i slutändan tycker jag att det är viktigt att Sveriges riksdag markerar för Sveriges regering vad det är vi vill se på området. Och då vill vi se 74 ton på de vägar som så bär. Jag är den första att säga att 64-tonsbeslutet var välkommet.
Men om man lyssnar på näringens representanter hör man att de är tydliga med att det inte gör den stora skillnad som man skulle behöva. Om man går från 60 till 64 ton ligger det tyvärr ofta inom den felmarginal som näringen redan behöver när man lastar i dag. Jag är inte emot förslaget, men jag beklagar att regeringen inte i samma veva tydligt kunde säga att man också vill möjliggöra 74 ton. Jag kan upprepa: Finland har gått före och gjorde detta redan 2013.
Vi behöver inte vänta längre här i Sverige.
Jessica Rosencrantz (M):
Jag tänker av artighet försöka besvara de frågor som Leif Pettersson ställer. När det handlar om vilka branscher det gäller tror inte jag att det är upp till mig att bestämma vilket företag eller vilken näring som vill använda denna möjlighet. Jag kan bara konstatera att Sveriges åkeriföretag är tydliga med att detta är en av de viktigaste frågorna för att svensk åkerinäring ska överleva, fortsätta att vara konkurrenskraftig och kunna transportera på rimliga sätt. Jag skulle vilja säga att Leif Pettersson mest verkar se problem med förslaget. Det oroar ännu mer.
Naturligtvis är bärighet en komplicerad fråga. Men vi, till skillnad från regeringssidan, anslår i varje fall pengar för att förstärka bärigheten. Vi gör det som sagt konsekvent över de kommande åtta åren för att se till att vi kan rusta upp vägnätet. Det jag vänder mig mot är att regeringen inte ger några tydliga besked. Jag har ingenting emot att undersöka närmare vilka vägar och broar som måste skyltas om; det måste man göra i vilket fall. Men vi får inga tydliga besked från regeringens sida om att man vill införa detta, och från när.
Det är det som är utmaningen. Trafikverket måste göra ett gediget arbete på varje bro och varje väg för att säkerställa bärigheten. Men jag tycker att detta är märkligt: För bara någon månad sedan gjorde man en regelförändring på 64 ton, som tydligen var hur enkel som helst att göra över natten. Man sa ingenting om 74 ton.
När Alliansen i trafikutskottet har drivit frågan aktivt i medierna och i olika sammanhang under de gångna veckorna bestämmer sig sedan äntligen regeringen, vid justeringstillfället i utskottet, för att ändå utreda frågan. Jag tycker att det är bra att Sveriges regering lyssnade på riksdagen i sammanhanget. Därför vill vi också ha detta tydliga tillkännagivande så att Sveriges regering nu vet vad Sveriges riksdag tycker.
Jessica Rosencrantz (M):
Vi kan nog vara ense om att järnvägen står inför stora utmaningar. I det sammanhanget är det väl värt att uppmärksamma, som flera andra har gjort, att trafiken glädjande nog har ökat starkt på järnvägen, vilket naturligtvis ställer systemet inför nya utmaningar.
Det som gör mig lite bekymrad är när delar av svensk politik och vissa partier hemfaller åt försök till enkla lösningar - därav allianspartiernas resonemang tidigare i talarstolen om att vi fruktar en linje från regeringspartiernas sida med en omedelbar återreglering och återförstatligande som lösningen på alla järnvägens problem. Jag tror inte att det är det som det handlar om.
Snarare beror svårigheterna på en ökad trafik och på att framför allt socialdemokratiska regeringar under många decennier underlåtit att investera tillräckligt mycket i systemet. Jag skulle vilja ställa en fråga till Karin Svensson Smith. Vi har kunnat konstatera att det var den nya regeringen som snabbt ville ha en delutredning om underhållsverksamheten på järnvägen. Nu har man fått den utredningen, och den är tydlig med att lösningen inte är ett återförstatligande.
Trafikverket, som under samma tid gjort en egen utredning, säger att man inte vill ha tillbaka underhållet; man tror att det utförs effektivare och bättre i konkurrens. Vilka slutsatser drar Karin Svensson Smith av de här rapporterna, som tydligt säger att en återreglering inte är rätt väg att gå?
Jessica Rosencrantz (M):
Ja, en dirigent kan vi nog allihop vara överens om att vi vill ha, och jag tycker att både Trafikverkets utredning och Gunnar Alexanderssons utredning är väldigt tydliga med att det behövs ett mer samordnat ansvar från Trafikverkets sida. Det är bara att beklaga att utredningarna identifierat så stora problem och brister. Detta måste vi allihop se till att nu ta fasta på.
Men det är ganska stor skillnad på att Trafikverket ska ha en samordnande funktion och att allt utförande av drift och underhåll ska återföras till ett statligt monopol. Jag har själv, herr talman, i medierna hört Karin Svensson Smith kräva återreglering av all underhållsverksamhet. Förvisso har Karin Svensson Smith också krävt återmonopolisering av i princip all verksamhet på järnvägen, även operationerna och resorna.
Men är det så att Karin Svensson Smith nu backar från kravet på återreglering? Vill man inte längre ha en återreglering av järnvägsunderhållet? Statsminister Stefan Löfven var tydlig inför valet med att man krävde ett återförstatligande, men har nu backat när mer fakta kommit på bordet. Hur ska jag tolka Karin Svensson Smiths besked till resenärer och företag som trafikerar de svenska järnvägarna i dag?
Jessica Rosencrantz (M):
Jag tar min utgångspunkt i samma citat som Anders Åkesson just nämnde. Jag kan inte göra så mycket personligen, säger infrastrukturministern som svar på frågan om hur hon kan åtgärda problemen på den svenska järnvägen. Herr talman! Det är inte utan att man blir lite mörkrädd av ett sådant uttalande från den högst ansvariga ministern.
Man föranleds att ställa frågan till regeringspartierna om de inser att det nu är de som sitter vid regeringsmakten och alltså bär ansvaret för att styra våra statliga myndigheter. I en tid när vi ser hur utredning efter utredning identifierar stora och kraftiga problem inom exempelvis Trafikverket är det ju till syvende och sist den svenska regeringen och infrastrukturministern som måste ta itu med utmaningarna.
Den första frågan till Pia Nilsson blir hur hon ställer sig till ministerns uttalande. Är det så att ministern och regeringen inte kan göra så mycket? Om det nu är så som Pia Nilsson sa i sitt anförande, att det krävs en tydlig styrning för att uppnå största möjliga nytta, blir frågan till Pia Nilsson: Vad är det för styrning som ni tänker er framöver?
Det var faktiskt regeringen som krävde en snabbutredning av frågan om underhållsverksamheten, och delrapporten skulle presenteras redan nu under våren. Man kräver alltså en utredning snabbt, men man vill sedan inte ta ställning till den. I en tid när både Vänsterpartiet och Miljöpartiet i medier och i andra sammanhang har krävt ett återförstatligande förblir Socialdemokraterna tysta.
Jag var inne på i mitt anförande att Trafikverket redan ser hur antalet anbud blir färre i upphandlingar, till nackdel för prisutveckling, konkurrens och alternativ inom verksamheten. Därför ställer jag frågan: Står Pia Nilsson bakom ministerns uttalande att det inte går att göra så mycket? Och vad anser Socialdemokraterna i frågan om ett återförstatligande eller ej?
Jessica Rosencrantz (M):
Ja, mörkrädd blir man naturligtvis om ansvarig minister säger att hon inte kan göra någonting åt situationen på den svenska järnvägen. Jag hoppas naturligtvis att ministern själv backar från den typen av uttalanden i framtiden, för nu bär ni faktiskt ansvaret. Jag ser fram emot att regeringen vidtar åtgärder efter de olika utredningarnas resultat.
De är också tydliga med att ett återförstatligande inte är vägen fram, så om man ska lyssna på fakta och kunskap verkar svaret vara ganska nära till hands. Pia Nilsson frågar vad jag är stolt över. Det finns många olika åtgärder som jag är stolt över att alliansregeringen har infört. Det innebär inte att jag är nöjd. Vi kan konstatera att i takt med att tågen på våra järnvägar blir allt fler och allt fler resenärer väljer att åka på den svenska järnvägen blir vårt system mer ansatt.
Men jag är stolt över att alliansregeringen har dubblerat anslaget för drift och underhåll från 38 miljarder till 86 miljarder jämfört med den sista Perssonbudgeten som levererades av den S-märkta regeringen. Jag är stolt över att vi har inlett ett arbete för att bygga höghastighetståg som skulle möjliggöra för ökade persontransporter på järnväg men också avlasta systemet för godstransporter.
Jag är stolt över att alliansregeringen införde kvalitetsavgifter som ett sätt att styra systemet bättre och underhålla banan bättre. Jag är stolt över många saker, men det innebär inte att jag är nöjd. Jag vill se en fortsatt utveckling av den svenska järnvägen, men jag vänder mig kraftigt mot enkla lösningar. Vänsterpartiet och Miljöpartiet, era två samarbetspartner, är väldigt tydliga med att ett återförstatligande skulle lösa alla problem.
Där är jag bekymrad över att Socialdemokraterna vägrar att ge besked, trots att det är regeringen själv som har begärt den snabba utredningen. Och expertutredning efter expertutredning säger bestämt nej. Man ser hur det påverkar kvaliteten och antalet anbud i Trafikverkets upphandlingar. Men Socialdemokraterna ger inget besked. När kan vi få besked, herr talman och Pia Nilsson?
Jessica Rosencrantz (M):
Jag beklagar att statsrådet inte besvarade de viktiga frågor som jag och Jan Björklund har ställt. Att utse en samordnare är inte bara fel i sak utan också i form eftersom det står i uppenbar strid med riksdagens beslut i denna kammare. Det här är bara en utredning, har vi bland annat hört infrastrukturministern säga i några sammanhang.
Men i en situation där ett av två regeringspartier har som krav att stänga Bromma flygplats och där samma två partier lokalt i Stockholm till och med har en handlingsplan för hur stängningen ska gå till är det inte många som kan se med ro på den utredning som enligt regeringen ska göras.
Detta skapar betydande osäkerhet för Swedavia vad gäller investeringsbeslut för deras flygplatser, för företag och regioner runt om i Sverige och för alla de människor som är beroende av fungerande flygförbindelser till och från Stockholm. Fru talman!
Flera orter riskerar att stängas av från Stockholm och omvärlden om detta blir verklighet, och 24 000 jobb riskerar att gå förlorade. Stockholmsregionen toppar många internationella rankningar. På ett område hamnar den dock alltid efter, och det gäller tillgängligheten på flygförbindelser till omvärlden.
I takt med regionens tillväxt och tilltagande globalisering blir det allt viktigare för vårt nordliga land att ha fungerande flygförbindelser. EU pekar ut Arlanda som en flaskhals i det europeiska transportnätet. Swedavia investerar redan 13 miljarder i Arlanda för att möta interkontinentaltrafiken. Med regeringens nuvarande politik riskerar alla våra utrikesförbindelser att få stryka på foten om all inrikestrafik ska flyttas till Arlanda.
Fru talman! Häromveckan fick vi den slutliga notan på vad stoppet av Förbifart Stockholm kostade skattebetalarna. 170 miljoner kronor nedgrävda i marken blev priset för att Miljöpartiet skulle få en trofé att vifta med. Vad kostnaden blir för all den osäkerhet som skapas kring Bromma kommer vi nog aldrig att få veta.
Men osäkerhet kostar, och det är inte ansvarsfull politik att begrava viktiga frågor i utredningar och stopp för att regeringen inte kan komma överens internt. Den 18 december tog vi beslut i denna kammare att vi var emot en utredning om att avveckla Bromma. Trots det valde regeringen att samma dag tillsätta just en sådan utredning - eller som man kallar det på nyspråk: en samordnare.
Det är en uppenbar obstruktion mot riksdagens beslut. Statsrådet hänvisar till att frågan prövas i konstitutionsutskottet. Det är jättebra. Det välkomnar jag, men jag förväntar mig att en regering med ett underlag på 38 procent är lyhörd för beslut av riksdagens majoritet. Fru talman! Här handlar det om att göra om och göra rätt. Bromma behövs för jobb och utveckling.
Swedavia och Trafikverket är extremt tydliga med att det inte går att lägga ned Bromma flygplats. En riksdagsmajoritet har sagt nej till en utredning. Jag ställer därför frågan igen: När tänker regeringen leva upp till sin demokratiska skyldighet och dra tillbaka beslutet om en samordnare?
Jessica Rosencrantz (M):
Det blir alltmer uppenbart att en rödgrönrosa majoritet i Stockholms innerstad sätter agendan för alla flygförbindelser runt om i vårt avlånga land. En lokal överenskommelse i Stockholm om att stänga Bromma, med en handlingsplan om precis hur det ska gå till, finns redan på plats. Regeringen spär på oron ytterligare genom att tillsätta en utredning som ska undersöka precis hur man ska kunna göra detta. Fru talman!
Det finns en oro, och den är befogad. Regeringen styr riket, sägs det. Det är korrekt, men det kräver också en viss respekt för den här kammaren och en lyhördhet från just denna regering om de beslut som tas här.
En regering som bara representerar 38 procent har en skyldighet att lyssna till majoriteten i denna kammare som i det här fallet varit väldigt tydlig med att man vill behålla Bromma och inte ha någon utredning för att utreda hur Bromma ska kunna avvecklas. Jag har varit i den här kammaren många gånger med infrastrukturministern och debatterat Brommafrågan i sak.
Jag kan säga att jag inte blev klokare av de debatterna, utan även då fick vi svaret att ni vill ha en utredning och man får se och det finns inga beslut om att avveckla Bromma. Men en utredning ska vi ha. Min kommentar är att det inte går att separera de här två frågorna. Politik handlar om att ta ansvar och visa på en viljeinriktning. Om man tillsätter en samordnare finns det väl ändå ett syfte med detta? Det är ganska klart formulerat i direktiven exempelvis. Fru talman!
Jag oroar mig väldigt mycket just nu, men inte bara när det gäller Bromma. Det är en mängd olika frågor där regeringen inte tar ansvar, särskilt på infrastrukturområdet. Jag har respekt för att man kan tycka olika inom regeringen, men man måste faktiskt landa någon gång. Man kan inte lägga 170 miljoner kronor på skattebetalarna för att stoppa Förbifarten. Man kan inte skapa osäkerhet kring Bromma på det sätt som nu sker. Nej, fru talman, regeringen behöver ta sitt ansvar, behöver göra om och göra rätt. Samordnaren måste dras tillbaka.