KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är väl bra att man vill ha framförhållning, men det var aldrig sagt ens under den förra regeringens tid annat än att det här var en tvåårig satsning för 2006 och 2007.
Det var något som vi stödde därför att vi visste att behoven, precis som Göran Persson säger, var stora inom den här sektorn, bland annat beroende på att man faktiskt hade underlåtit en hel del satsningar på underhåll till förmån för en del lite mer publikfriande satsningar - fria entréer är en sådan, nya museer och löften om nya museer är andra.
Behoven är stora i sektorn, därav den stora hög med ansökningar till Kulturrådet inom i huvudsak arkiv, bibliotek och museer. Att man nu vill utvärdera den här satsningen är ju inte heller så märkligt. Vad har hänt? Hur ser behoven ut? Vad har man lyckats beta undan? Hur ser framtiden ut? Det är också något som vi måste veta innan vi fattar nya beslut.
Det är ännu för tidigt att säga vad vi kommer att satsa på. Så fort jag har haft möjlighet har jag tydligt pekat på att kulturarvet är ett område som regeringen prioriterar. Det står också i regeringsförklaringen. Det har varit några satsningar på ett antal museer, kanske inte alltid så stora som man hade önskat. Vasamuseet, Nationalmuseum med Waldemarsudde och Naturhistoriska riksmuseet fanns med i höstens budgetproposition.
Den tillsatta museikoordinatorn Christina von Arbin har också i uppgift att se över hur man kan stärka museisektorn. Det låter tråkigt att säga att vi får återkomma, men ibland får man göra det. Det pågår diskussioner inom departementet. Vi sitter inte och rullar tummarna och sover, utan syftet är att stärka kultursektorn. Vad vi exakt kommer att föreslå kan jag tyvärr inte tala om i dag.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är inte ofta som någon beskyller mig för att vara passiv och oengagerad. Mycket annat är kanske inte att vänta från vissa håll. Jag kan tala om att det är jag inte. Jag tror inte att någon annan skulle säga det heller. Det har varit en massa frågor. Jag vill minnas att Göran Persson tog upp idrottssatsningen.
Jag hoppas att det ändå har framgått att den är given och att det till och med också innebär mer pengar framöver till idrotten, även om det blir i någon annan form och med färre pekpinnar till idrottsrörelsen. Inte minst RF uppskattar det. Sedan var det frågan om Access. Vi hade länge kritiserat att man hade valt att satsa på tillfälliga, mer publikfriande åtgärder.
Fri entré är en sådan åtgärd. Men behoven var stora. Det är lätt för Leif Pagrotsky att stå här, efter det att man har förlorat valet, och säga att de skulle ha satsat ytterligare och kanske permanentat. Tro det! Det är lätt att säga, men det fanns inte med som någon form av vallöfte under valrörelsen. Däremot har vi talat om att det är viktigt att värna kulturarvet. Det kommer vi också att göra. Men i vilken form och hur?
Även Leif Pagrotsky har i allra högsta grad varit med om de diskussioner som alltid föregår budgetar och vet att det är något som tar tid. Man kanske inte berättar för sina riksdagskolleger exakt vad som pågår och hur resonemangen går. Även där får jag vänta och hoppas på lite mer tålamod. Det pågår ett intensivt arbete, och syftet är att på sikt - vi har fyra år på oss - stärka kulturen.
Det har varit givet för oss redan från början. Det framgår också tydligt i den regeringsförklaring som lästes upp i höstas.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det hjälper nog inte om jag kränger av mig skinnet för att göra Leif Pagrotsky nöjd. Han kommer ändå inte att tycka att jag är tillräckligt engagerad. Jag kan bara säga att jag värnar kulturarvet. Det kommer jag att fortsätta att göra. Jag vet, Göran Persson, eftersom vi talade om det tidigare, att det är väldigt viktiga jobb som har gjorts. De har varit önskade väldigt länge, från såväl arkiv och museer som bibliotek. Det finns också önskemål om att man på olika sätt ska fortsätta.
Men på vilket sätt, hur eller när vet vi ännu inte. Det är därför, även om det är väldigt tråkigt att säga det, som vi måste vänta in en utvärdering. Men det är trots allt det vi gör, för att veta att vi satsar pengarna, skattebetalarnas pengar, på rätt områden. Det är därför vi väntar in den utvärdering som Kulturrådet gör av hur det ser ut och var behoven finns, för att kanske också göra mer stabila satsningar än bara tillfälliga.
Det här var ingenting annat än ett löfte som gällde 2006 och 2007, och det är sektorn mycket väl medveten om. Men att vi ska värna kulturarvet är givet.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag vill inleda med att understryka att i det hållbara samhället förenas ekonomisk utveckling, social välfärd och sammanhållning med en god livsmiljö. De flesta människor ser ett värde i att känna sig som en del av ett sammanhang, se att de har en plats i historien och därmed foga in sitt eget liv i en större berättelse.
När den yttre miljön är sammansatt av spår, minnen och referenser från historien, när historien är avläsbar i miljön, då ger den stöd åt ett sådant sammanhang. Kulturmiljövården har unika förutsättningar att bidra till ett långsiktigt hållbart samhälle genom att i samverkan med andra samhällssektorer ge humanistiska och historiska perspektiv på samhällsutvecklingen.
Det är grundläggande faktorer för hur människor förhåller sig till sin livsmiljö och till hur den bör utvecklas. Därför har kulturmiljövården en viktig plats i arbetet för en hållbar utveckling.
Kulturmiljön är en av tre övergripande miljömålsfrågor i den nationella miljömålsstrategin, och Riksantikvarieämbetet är en av tre myndigheter som har ansvar för dessa grundläggande värden och att de får fortsatt tyngd i samhällets gemensamma miljömålsarbete .
Riksantikvarieämbetet och länsstyrelserna driver ett aktivt arbete med de nationella miljömålen i enlighet med bland annat de uppdrag som lämnats i respektive regleringsbrev för innevarande år. Jag ser goda förutsättningar för ett samarbete med miljöministern i arbetet mot ett långsiktigt hållbart samhälle.
Kulturpolitiken i stort, och kulturmiljöpolitiken i synnerhet, är redan viktiga parametrar för att uppnå de mål som satts upp för Kommissionen för hållbar utveckling. Kommissionens syfte är att främja arbetet över sektorsgränserna samt att anlägga ett internationellt perspektiv och se till såväl ekologiska och sociala som ekonomiska aspekter.
Kulturmiljön har stor betydelse för att uppnå en god livsmiljö och är därför en viktig faktor för samtliga tre aspekter. Riksantikvarieämbetet har ett aktivt arbete kopplat till insatserna mot klimatförändringar, bland annat genom sitt arbete i miljömålen Bara naturlig försurning, Frisk luft och Hav i balans samt levande kust och skärgård.
Vad gäller de berörda myndigheternas arbete med att förbättra sektorsövergripande samverkan, för departementet en dialog om detta med Riksantikvarieämbetet. Riksantikvarieämbetet har kommit långt i sitt interna tvärsektoriella arbete, och jag vet att man arbetar progressivt med att även hitta samarbeten med andra myndigheter och organisationer.
Alla samverkansformer går naturligtvis att utveckla, och jag ser det som en utmaning att ge just den myndighet jag har ansvar för möjligheter att på ett nydanande sätt hitta nya former för gemensamt arbete över dessa sektorsgränser.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag är glad att Eva Selin Lindgren driver på dessa frågor. Det behövs att många gör det, inte bara de 400 000 som är aktiva i olika hembygdsföreningar, vilka i och för sig är en enorm styrka för detta. Kulturarvet har en stor betydelse och är en prioriterad fråga för alliansen, just för att vi har ett stort ansvar för kommande generationer.
Precis som Eva Selin Lindgren skriver har riksdagen flera gånger tagit upp detta och påpekat att här finns en hel del att göra och att det är en viktig framtidsfråga. Därför är det glädjande för mig att kunna se att Riksantikvarieämbetet, som ligger under Kulturdepartementet, har drivit på dessa frågor. Jag ska försöka ta Eva Selin Lindgrens frågor i tur och ordning så att de blir besvarade.
För en dryg månad sedan bjöd jag in både Brå, Brottsförebyggande rådet, och Riksantikvarieämbetet till departementet. Det var med anledning av den gemensamma rapport som man har tagit fram och som jag tror heter Brott under ytan . Där tar man bland annat upp den form av kulturmiljöbrott som sker i skog och mark. Man återkommer med en tydligare lista på vad vi tillsammans kan göra för att driva på utvecklingen.
Jag planerar också att bjuda in såväl miljöminister Andreas Carlgren som jordbruksminister Eskil Erlandsson till ett gemensamt möte på departementet för att tillsammans med statssekreterare och politiskt sakkunniga försöka att diskutera dessa frågor. Det är bra att vi har en gemensam bild av hur det ser ut och att vi ser hur våra respektive myndigheter kan samarbeta bättre.
Det är ingen hemlighet att det kan finnas olika kulturer och olika synsätt och att det gäller att bryta upp dessa sektorer. När vi nu talar om att vi ska komma bort från stuprörstänkandet i politiken och samarbeta mellan departementen är det viktigt att också myndigheterna gör detsamma. Jag tror att det finns mycket att göra här.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag blir lite bekymrad när jag hör att konflikten har varat i över 100 år. Då är det kanske väl optimistiskt att tro att vi ska lösa den över en lunch på departementet, men det är ändå en bra början. Eva Selin Lindgren nämnde Kommissionen för hållbar utveckling. I instruktionerna till denna sägs det också att statsråd som inte är ledamöter i kommissionen ändå kan delta när deras olika frågor tas upp.
Jag utgår ifrån att det även kommer att gälla för oss på Kulturdepartementet efter som vi har, precis som Eva Selin Lindgren är inne på, en del frågor som absolut berör den hållbara utvecklingen. Även myndigheter som har kunskap på det här området kan regelbundet engageras i kommissionens arbete. Då är vi inne på Riksantikvarieämbetet och den kompetens som de har. Det kommer vi naturligtvis att driva.
Jag skulle gärna prata länge om detta. Jag tycker att det är en viktig fråga. Jag kan lova Eva Selin Lindgren att vi inte kommer att sitta och sova, utan vi kommer att ta upp den här frågan och riva så många vi kan av de hinder som finns för ett övergripande samarbete. Någonstans har vi ändå ett gemensamt mål. Jag vet att det här är ett bekymmer, bland annat på länsstyrelserna där man arbetar med de olika frågorna och ser att här finns det krockande intressen.
Det finns en hel del att göra.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
God morgon! Nikos Papadopoulos har frågat mig vad jag avser att göra för att förhindra att försämrade a-kassevillkor för kulturarbetare resulterar i färre jobb och slår ut kulturarbetare från arbetsmarknaden. Arbetet inom regeringen är fördelat så att det är jag som ska svara på interpellationen.
Jag förutsätter att Nikos Papadopoulos tar sin utgångspunkt i de förslag som regeringen har lagt fram i propositionen 2006/07:15 En arbetslöshetsförsäkring för arbete. Det ankommer inte på mig som kulturminister att i detalj kommentera regeringens förslag om arbetslöshetsförsäkringen.
Jag vill ändå understryka att det framlagda förslaget är en välkänd förutsättning för den politik som regeringen, mot bakgrund av valresultatet, nu avser att genomföra. Samtidigt är det viktigt att se förslagen som en del av en helhet där alla politikområden sammantaget påverkar den framtida arbetsmarknaden.
I beredningen av förslagen har företrädare för de konstnärliga yrkesutövarna tydligt framfört sin oro för de konsekvenser man menar att förslagen kommer att få, särskilt för grupperna inom scenkonstområdet med kortare visstidsanställningar med mellanliggande perioder av arbetslöshet.
Jag har full respekt för de framförda synpunkterna och avser bland annat mot den bakgrunden att noga följa hur genomförandet av förslagen påverkar den konstnärliga arbetsmarknaden inför utformningen av den framtida kulturpolitiken. Kulturarbetarnas arbetsmarknad måste utvecklas. Målsättningen ska vara att stimulera till ökad efterfrågan på och intresse för konstnärliga verk och prestationer.
Jag vill att den kulturpolitiska målsättningen att konstnärer ska kunna leva av sitt konstnärskap stegvis förverkligas. Konstnärers arbetsmarknad bör vidgas och utvecklas såväl nationellt som internationellt. Konstnärers kunnande ska bättre tas till vara såväl nationellt som internationellt inom olika områden och sektorer.
Jag vill att kulturpolitik ses som en viktig faktor för tillväxt utan att respekten för kulturens egenvärde för den skull minskar. Sammanfattningsvis vill jag verka för att konstnärers beroende av generella stödsystem ska minska och i stället ersättas av bättre möjligheter och förutsättningar att leva av sitt arbete och konstnärskap.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Inledningsvis vill jag säga att jag instämmer till fullo i det Nikos Papadopoulos säger om den betydelse som kulturen har för vårt samhälle. Vi har inte olika uppfattningar här. Den spelar en oerhört stor roll. Det är också riktigt att jag vet att arbetsmarknaden för kulturskapare till stor del skiljer sig från andra. Den bygger på flexibilitet. Det här är ingen nyhet. Under valrörelsen var det här förslaget väl känt.
Under valrörelsen har jag också mött företrädare för exempelvis Klys, Musikerförbundet, Symf, Teaterförbundet och andra. Vi har haft diskussioner, och jag har även träffat dem efter att jag blev minister. Dialogen pågår. Nikos Papadopoulos och även Leif Petterssons slutsatser är inte givna. Vi har inte sett dem ännu. Det är vad man befarar.
Att förändringarna skulle utarma den svenska kulturen, som det står i interpellationen från Nikos Papadopoulos, eller dränera landet på kulturarbetare måste väl ändå ses som överdrivet. Det är känt i alla kretsar, tyvärr vill jag säga, att a-kassan har fungerat som ett smörjmedel för kulturen, och det var inte tanken.
Det som är märkligare är att det har tillåtits att fungera så. Det ska vara en omställningsförsäkring, inte någon form av permanent försörjning. Det är inte heller någonting som kulturskaparna önskar. Jag vet att musiker vill spela, dansare vill dansa och skådespelare vill stå på scen och ha bra roller. Det är inte fråga om att försöka komma undan. Det här är tvärtom grupper som verkligen vill jobba. Men många har fastnat i systemet.
Det är naturligtvis inte lyckat för någon. Det har till och med uttryckts farhågor om att systemet göder en märklig grå sektor. Men det är inte bara reglerna inom a-kassan som är komplicerade för dem som är aktiva inom scenkonsten - det är framför allt dem vi talar om nu - utan det gäller momsregler, skatteregler och regler för den lilla grupp som också har företag.
Det är också någonting som vi får titta, och vi har börjat skissa på detta inom Kulturdepartementet. Nikos Papadopoulos skriver i sin interpellation om, och tar också upp här i diskussionen, de svåra villkoren ute i övriga delar av Europa, men samtidigt är det här ju en stark tillväxtbransch. Det måste vi bära med oss i diskussionerna också.
När sysselsättningen har minskat för många andra grupper har den faktiskt ökat inom kultursektorn, i alla fall om man väger samman bnp för de europeiska länderna. Nu har jag inte sett det här nedbrutet för svenska förhållanden. Det vore intressant att se det. Det finns väldigt mycket hopp och många möjligheter.
Men jag är väl medveten om att det här är en speciell grupp med en flexibel arbetsmarknad där det inte fungerar med visstidsanställningar på samma sätt som det gör för andra grupper. Trots allt är det så att även scenkonstnärerna kommer att få del av den nya regeringens politik, det vill säga sänkta skatter. Jag återkommer senare när det gäller detaljerna.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är självklart att det alltid blir oro när det blir förändringar, men jag måste vidhålla att det här systemet ändå är ohållbart på sikt. Vi på Kulturdepartementet är medvetna om de här frågorna, och det pågår också diskussioner internt. Det är inte så att vi har stoppat undan frågan och inte avser att ta tag i den. Vi har dessutom en budgetdebatt - jag tror att det är den 13 december - då de här frågorna också kommer att komma upp.
Det måste vara så här: I stället för att öka det man populärt kallar arbetsmarknadsåtgärder måste de konstnärliga utövarna få bra villkor som gör det möjligt att leva på sitt arbete i stället för att vara beroende av den här typen av olika stödsystem.
Det offentliga samhällets satsningar på konst till exempel, eller på arbete och stöd till kulturskaparna inom scenkonsten, måste ske genom direkt arbete och inte genom olika stödsystem eller genom a-kassan. Nikos Papadopoulos tog också upp mer konkreta exempel i sin interpellation.
Han säger bland annat att anslagen till scenkonstinstitutionerna fortsätter att urholkas. Om Nikos Papadopoulos använder ordet "fortsätter" så antar jag att han menar att redan den förra regeringen inledde en urholkning, och det kan man kanske tycka. Det får stå för Nikos, även om jag kanske i viss mån kan hålla med honom. Allians för Sveriges första budget togs fram under stark tidspress. Sådant är tyvärr systemet när det sker ett maktskifte.
Trots detta har anslagen - nu talar jag om scenkonsten eftersom Nikos Papadopoulos gör det i interpellationen - ökat till Dramaten och till Operan utöver pris- och löneomräkningen. Jag tror att det var 2 1⁄2 miljoner vardera. Även Drottningholms slottsteater - även om det är en liten aktör i sammanhanget - har också fått en betydligt bättre situation, liksom Strindbergsteatern. Även Riksteatern har fått extra pengar för sin ungdomssatsning Open Jam.
De fria grupperna har också fått mer, även om det är mindre än vad jag skulle önska - något som vi har talat om också i opposition. Det är alltså inte så att situationen är så nattsvart trots allt. För att återkomma till det som de tre frågeställarna tagit upp i debatten vill jag säga att det pågår en diskussion inom departementet. Vi är medvetna om att det är en speciell situation.
Vi är också medvetna om att det inte har gått att göra undantagsregler för just den här gruppen, för då skulle situationen bli svår för andra. Det måste vara ett system som håller ihop, därför att det är en del i en gemensam politik. Frågan är alltså inte begravd. Vi kommer att återkomma till det här vid flera tillfällen i kammaren också.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Ulf Nilsson har frågat mig vad jag avser att göra för att underlätta omhändertagande och vård av skånska fornfynd. Jag vill först säga att Ulf Nilsson i sin interpellation ger en rättvisande bild av verksamheten vid Lunds universitets historiska museum. Frågan om museets framtid har diskuterats under många år, vilket Ulf Nilsson och många andra också är väl medvetna om.
År 2002 beslutade universitetsstyrelsen att museet fortsatt skulle finnas kvar vid Lunds universitet men att museet skulle ta hand om arkeologiska fynd endast om universitetet får ersättning för sina kostnader för detta.
Lösningen blev att det från och med 2003 i regleringsbrevet för Lunds universitet särskilt anges att museet fortsatt ska omhänderta arkeologiska fynd, och universitetet tilldelades 2 miljoner kronor per år via en särskild anslagspost för detta ändamål.
I universitetets regleringsbrev för 2006 står att "Lunds universitets historiska museum skall omhänderta arkeologiska fynd från Skåne". Det är därmed ytterst universitetets ansvar att se till att verksamheten vid museet fungerar och att inom befintliga ekonomiska ramar göra de prioriteringar som detta innebär.
När det handlar om fyndfördelning är det Lunds universitets historiska museum, som under hela den period som grävningarna pågått, på egen begäran tagit hand om fornfynden. Ulf Nilsson talar om att en lösning på problemet är att något annat museum "får detta uppdrag". Det enda museum som har i uppdrag att ta emot arkeologiska fynd är dock Statens historiska museer i och med att det är arkeologiskt ansvarsmuseum.
Lunds universitets historiska museum har, i likhet med ett flertal andra museer i Sverige - de flesta regionala - begärt att få behålla de fynd som grävs upp inom den egna regionen. Jag har inte fått några signaler om att Lunds universitets historiska museum är berett att avstå från att ta hand om fynd från Skåne och därmed överlåta fyndomhändertagandet på någon annan institution, vare sig regional eller statlig.
När det handlar om att lokalerna inte längre räcker till för att husera alla fynd är detta ett problem inte bara för Lunds universitets historiska museum. Jag har i en tidigare interpellationsdebatt i kammaren berört det förslag om museikoordinator som regeringen aviserade i budgetpropositionen. Jag har i det sammanhanget också nämnt att museikoordinatorns uppgifter närmare kommer att diskuteras bland annat med museisektorn.
Jag vill säga - dock utan att vilja föregå denna dialog - att en översyn av hur en samordning av förvaring av museiföremål kan se ut bör kunna vara en sådan uppgift.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
En del av de frågor som Göran Persson i Simrishamn tog upp kommer vi att återkomma till i budgetdebatten. Jag håller med Ulf Nilsson om att regionala fynd så långt det är möjligt ska kunna visas och förvaras så nära ursprungsplatsen som möjligt. Sedan finns det naturligtvis ett stort intresse i hela landet av att ta del även av skånska fornfynd liksom av det som tillhör den samiska kulturen. Den här frågan har ju varit uppe i debatten flera gånger tidigare och man har hittat olika lösningar.
Men det är alldeles uppenbart att det kvarstår en del problem. När det gäller den utredning som Ulf Nilsson också önskade kan man väl säga att den i viss mån ingår i den översyn som museikoordinatorn ska göra. Det kan mycket väl vara en sådan fråga. Man kan också glädjas åt att det inte är få fynd som görs.
Problemet är inte bristen på kompetens hos Lunds universitets historiska museum utan det är ju till stor del en lokalfråga, en magasinsfråga. På departementet har vi fått ett brev från ledningen för Lunds universitets historiska museum där man ber om ett möte, vilket vi är positiva till. Det mötet kommer med stor sannolikhet att bli av.
Men nu ligger den här frågan under utbildningsministern, det vill säga under statsrådet Lars Leijonborg, även om vi hör till samma departement. Det är alltså en fråga som jag inte ensam råder över. Lunds universitets historiska museum har ett naturligt - och självklart, skulle jag vilja säga - samarbete med sin nuvarande huvudman universitetet.
Det är till glädje för båda parter. Ulf Nilsson tog i interpellationen också upp det stora intresse som har visats. Man har fått nya besökare, man har fått flera sponsorer och ett stort intresse, vilket är väldigt glädjande. Nu har jag förstått att museet är stängt för renoveringar fram till någon gång i vår. Då kommer man att öppna nya utställningar.
Det blir ett myntkabinett, och det blir också - det har kanske med Linnéåret att göra - en premiär för ett alldeles speciellt kabinett, Killian Stobaeus kuriosakabinett, som jag tror att många kan vara nyfikna på. Väldigt mycket är alltså på gång.
Jag kan inte säga mycket mer än att vi naturligtvis kommer att ta upp och diskutera den här frågan i departementet och tillsammans med ledningen för Lunds universitets historiska museum, när de kommer upp till Stockholm.