Johnny Skalin (SD):
Riksdagen har i dag att behandla EU:s så kallade årsbok, som fastän den är tillbakablickande har ett klart värde att både debattera och besluta om. Årsboken öppnar för en möjlighet att via riksdagsbeslut både ändra inställning i tidigare frågor och påverka den fortsatta utvecklingen av EU.
Debatten är viktig, inte minst eftersom den erbjuder en av få möjligheter att uppmärksamma och diskutera EU:s stora påverkan på svensk politik.
Det är trots allt så att riksdagen i praktiken endast har en enda stor EU-debatt per verksamhetsår trots att EU påverkar hela 60 procent av besluten i de kommunala församlingarna, 50 procent av landstingens beslut och hela 43 procent av den lagstiftande verksamheten här i Sveriges riksdag.
Som folkvalda företrädare för de svenska väljarna har alltså jag och alla politiska kollegor till mig, oavsett partifärg, i huvudsak mindre inflytande över inrikespolitiken än vad den icke folkvalda EU-kommissionen, ministerrådet och EU-parlamentet förfogar över.
Givetvis tror varken jag eller någon annan företrädare för något riksdagsparti att en majoritet av väljarna vill att väljarnas möjlighet att påverka samhällsutvecklingen i Sverige ska vara underordnad vare sig väljare i andra länder eller en EU-kommission som helt saknar demokratisk legitimitet.
För de sju riksdagspartier som alla mer eller mindre försvarar denna ordning kan det därför säkert anses bekvämt att kammaren tilldelar så lite uppmärksamhet till den fråga som faktiskt påverkar mer än alla politiska beslut i alla politiska församlingar i Sverige.
Det är heller knappast en tillfällighet att EU-nämndens sammanträden, där Sveriges hållning i EU-politiska frågor från riksdagens sida avgörs, är stängda för offentlig direktinsyn.
I riksdagens kammare diskuteras öppet alla inrikespolitiska beslut som fattas medan EU-nämndens beslut, som många gånger kan ha större inverkan på samhället, präglas av ett sekretessbelagt beslutsunderlag skyddat under sekretesslagen.
Som en företrädare för det enda EU-kritiska partiet i Sveriges riksdag som också aktivt driver frågan om att låta det svenska folket genom en folkomröstning ta ställning till om man vill vara en del av EU:s överstatlighet är jag alltså efter det att frågorna avgörs förhindrad att öppet torgföra min uppfattning baserat på frågornas verkliga innehåll.
Som enskild företrädare - eller som väljare, för den delen - kan man säkert ibland bli upprörd över EU:s maktfullkomlighet och dumhet. Men om sanningen ska fram är det ytterst Sveriges riksdag som är och ska hållas ansvarig för att EU kan fatta alla dessa dumma beslut. Faktum är ju att EU:s makt i grunden styrs av grundlagar, även kallade EU-fördrag.
Sedan Sverige blev medlem i EU har inte mindre än tre grundfördrag som alla har överfört makt eller förberett överföring av makt från Sverige till EU röstats igenom i denna riksdags kammare - utan att man först har frågat folket. Detta trots att dessa tre riksdagsvoteringar har medfört en enorm påverkan på svenska folkvaldas möjlighet att påverka de politiska besluten.
När stora beslut som påverkar svensk grundlag ska fattas i riksdagen måste besluten fattas mellan två val och mellan två riksdagssammansättningar. Men när EU ska ta över makten att fatta beslut som påverkar Sverige räcker det alltså med ett enkelt riksdagsbeslut som vilket som helst av dem som varje vecka fattas i kammaren.
Den stora skillnaden är att de beslut som varje vecka fattas i kammaren när som helst går att ändra om något skulle bli fel. Riksdagen kan däremot inte när som helst ändra EU:s grundfördrag om något av de beslut som fattas i EU går fel.
Vi har en möjlighet att inför varje vetobeslut även förhandla om att låsa upp andra politikområden. Politik handlar inte om att kunna utan om att vilja. Men politik handlar också om att våga. De som säger att det inte går säger med andra ord att de inte vill eller vågar. Men om Storbritannien vågar, då vågar även Sverige. Även före Sveriges EU-medlemskap reste människor.
Sverige handlade med andra länder, och människor flyttade mellan länder. I detta nu står Schweiz, Norge och Island utanför EU, och de har alla högre sysselsättning och bättre ekonomiska förutsättningar än något EU-land. Och jag vågar lova att schweizare, norrmän och islänningar, trots att de inte är EU-medborgare, är lika internationella som övriga européer.
Dessa länder har inte några stängda gränser, problem med handeln eller reseförbud. Inte heller förhindras de att samarbeta i stora gränsöverskridande frågor. De europeiska länderna utanför EU är snarast som vilka länder som helst, förutom att de har en högre grad av självbestämmande, högre sysselsättning och bättre ekonomiska förutsättningar.
Argumentet att vi måste vara med i EU för ekonomins skull, för sysselsättningens skull eller för möjligheten att röra sig över gränser bör således endast vara att betrakta som ett uttryck för oförmåga eller avsaknad av mod att stå upp för demokratins verkliga innebörd såväl som ett uttryck för oförmåga att beskriva EU:s egentliga mening.
Den som ihärdigt beskriver EU som ett fredsprojekt, trots att kol- och stålunionen är mer än 50 år gammal och trots att inga demokratier någonsin har gått ut i krig mot varandra, den som hävdar ett beroende som inte existerar eller ens behövs och den som hävdar fördelar som inte finns har helt enkelt problem med sin egen trovärdighet eller med sina egna politiska syften.
Om problemet är det senare kan man fråga sig vem den politiska företrädaren egentligen företräder - sig själv eller sina väljare. Herr talman!
Utan att svara på den fråga jag ställde konstaterar jag att jag som folkvald företrädare genom beslut av alla de federala partierna i denna kammare saknar de annars självklara verktygen för att driva opinion mot federalisering av Sverige och Europa.
Jag konstaterar även att trots det svenska folkets nej till att gå med i EMU har hittills ingen regering sedan folkomröstningen valt att kräva ett svenskt undantag från att införa euron som valuta i Sverige. Det politiska landskapets förakt mot väljarna ligger alltså alltjämt på en lika tragisk som konserverad nivå.
Jag konstaterar också att när EU:s långtidsbudget för 2014-2020 skulle antas försvarade samtliga partier den föregående regeringens fullkomligt usla förhandlingsresultat, som innebär att Sverige i år tvingas betala över 40 miljarder kronor till EU tillsammans med ett av EU:s absolut lägsta återflöden.
Faktum är att Sverige i år betalade den högsta nettoavgiften, både i absoluta tal och procentuellt sett, sedan Sverige blev medlem i Europeiska unionen.
Detta skedde trots att beslutet om EU:s långtidsbudget fortfarande är ett av de få kvarvarande områden där Sverige eller vilket medlemsland som helst kan anmäla veto och därmed stoppa ofördelaktiga beslut som detta, där Sverige gick från att vara en extrem nettobidragsgivare till EU till att vara en ännu extremare nettobidragsgivare.
Det svenska EU-medlemskapet kostar alltmer, ger mindre och tar mer och mer av vårt självbestämmande ifrån oss. Närmast väntar dessutom en ännu mer sammansatt federalisering av såväl det ekonomiska området och EMU som arbetsmarknadspolitiken och socialpolitiken.
Medan riksdagen i sommar har uppehåll fortsätter EU-nämnden och EU-kommissionen utvecklingen mot ett federalt Europa. Utvecklingen mot ett federalt Europa pausar aldrig, tar aldrig hänsyn till dagarna, sommaren eller tiderna på dygnet.
Tvärtom formligen pressar EU dygnet runt igenom nya beslut som varje vecka stärker EU:s makt över vardagen för människorna i Europa och Sverige på bekostnad av väljarnas inflytande över sin egen framtid. Låt oss inte fortsätta den här utvecklingen!
Låt oss i stället snegla på Storbritannien och alla de demokratiska krafter runt om i Europa som dagligen stärker sitt inflytande och verkar för ett Europa bestående av fria nationer! Sverige och Europa byggs inte starkt av vidöppna gränser, som övriga riksdagen hävdar, med Sverige som medlem i EMU eller med en politiskt skapad snedvriden konkurrenssituation.
Mer maktöverföring som svar på varje kris är inte lösningen på Sveriges, Europas eller världens problem. Tvärtom är det just denna maktöverföring som har skapat Europas ekonomiska kris, dess arbetslöshet och dess allt svagare internationella ställning. Låt oss därför i stället bygga Sverige och Europa på demokrati, samverkan och samarbete!
I detta samarbete kan vi handla med Europa, samarbeta mot gränsöverskridande brottslighet, turista i varandras länder och samarbeta i miljöfrågor. Men vi rustar vårt eget försvar och bestämmer över vår egen invandringspolitik, finanspolitik, utrikespolitik, skattepolitik, socialpolitik, gränspolitik och arbetsmarknadspolitik.
EU:s "president" Donald Tusks självutnämnde föregångare Herman Van Rompuy har deklarerat att Italien behöver reformer och inte allmänna val. Låt oss frigöra oss från detta! Det var med demokrati, samarbete och självständighet som vi en gång byggde det här landet och hela Europa starkt. Det är också så vi bygger det här landet och hela Europa starkt i framtiden. Herr talman!
Jag yrkar bifall till SD:s reservationer 6 och 19.