Carl Bildt (M):
Tack, Sven Bergström, för de synpunkterna. Låt mig, lite parentetiskt, börja med att säga att jag förvisso vid mitt besök i Peking för några månader sedan konstaterade att min blogg tillhörde de delar av Internet som var blockerade från kinesisk utgångspunkt. Jag har sedermera fått information från individer i Kina om att så icke längre är fallet.
Framsteg kan noteras åtminstone på detta lilla område när det gäller utvecklingen i Kina, även om jag inte ska överdriva betydelsen av detta. Tibet är dock, lindrigt uttryckt, en något viktigare fråga. Kina är ett stort, mäktigt och viktigt land som själv berömmer sig, delvis på goda grunder, av den kulturella och nationella mångfald som finns i detta stora rike.
Den bekännelsen till det mångkulturella testas ju ständigt, inte minst när det gäller utvecklingen i Tibet som har varit synnerligen besvärlig under en lång följd av år, inte minst sedan 1959 som Sven Bergström refererade till. Utvecklingen förra året innebar utan tvekan först ett steg tillbaka.
Det våldsutbrott som vi såg i Tibet, från bägge sidor ska sägas, ledde enligt min mening till att situationen försämrades för bägge sidor i försöken att åstadkomma en dialog eller utveckling. Det som skedde under förra året var att det påbörjades en försiktig dialog mellan företrädare för Peking och företrädare för Dalai lama.
Det har varit ett antal samtalsomgångar. Det är svårt att säga att de har lett till några avgörande resultat, men så är det ofta i situationer som denna. Sven Bergström ställer konkret frågan om vi ser det memorandum som har överlämnats från den tibetanska sidan som grunden för den dialogen. Låt mig på den punken säga att det är klart att det är grunden för den tibetanska ståndpunkten i den dialogen.
Man kan inte gärna begära att den kinesiska sidan ska acceptera just den grunden för dialogen i synnerhet som den kinesiska uppfattningen inte överensstämmer med de förslag som lades fram, framför allt på den territoriella sidan. På tibetansk sida har man en annan definition - en mycket vidare definition - av vad Tibet innebär än vad man accepterar på kinesisk sida. Därför är det kanske inte rimligt att bägge ska utgå från det.
Memorandumet ligger där som den tibetanska utgångspunkten. Det är bra att man på detta sätt har formulerat sig. Att man i inledningsskedet av en dialog eller en förhandling tar till relativt maximalistiska ståndpunkter är väl kanske inte ägnat att förvåna. Det kan noteras att man från kinesisk sida har ansett att ståndpunkterna var så pass maximalistiska att man har reagerat med viss skärpa mot dem.
Inte heller det är kanske ägnat att förvåna mot bakgrund av de motsättningar som finns. Vi kan bara uttrycka en förhoppning om att den dialogen kommer att fortsätta, trots de svårigheter som finns. Jag tror inte att man ska göra några föreställningar om att det blir ett snabbt resultat av det hela, men i dialogens förlängning kan ligga en successiv förbättring av situationen och en successivt ökad förståelse för respektive ståndpunkt.
Det är självfallet viktigt att de kinesiska myndigheterna i den löpande politiken, i den dagliga verksamheten i Tibet respekterar de medborgerliga fri- och rättigheterna, respekterar rätten till insyn och informationsfrihet samt respekterar den bekännelse som man i alla fall i ord har till kulturell mångfald. Tibet representerar en på många sätt annorlunda kultur.
Det kan finnas värderingar och praktik i den kulturen som är främmande för oss, men respekten för den kulturella och religiösa egenart som Tibet representerar är viktig också för det kinesiska samhällets förmåga till fortsatt utveckling och framtid.