Kerstin Lundgren (C):
Det här är ett betänkande som behandlar regeringens skrivelse med redovisning av verksamheten i Internationella valutafonden, Världsbanksgruppen och de regionala utvecklings- och investeringsbankerna 2014 och 2015.
Det är en redogörelse som vi i utskottet samfällt hoppas ska kunna utvecklas så att vi kan få en mer tydlig och mer tematisk debatt när vi under våren 2018 hoppas få möjlighet att diskutera en sådan redogörelse från regeringen. Det är viktigt att regeringen nu fångar upp det tillkännagivande som vi föreslår. Det skulle underlätta för att få en mer fokuserad debatt.
Det är ju ett stort område som detta gäller. Herr talman! IMF är ju i grunden en institution som syftar till att stabilisera världsekonomin och som syftar till att skapa förutsättningar när vanliga lånevägar inte längre är öppna.
När krisen är ett faktum ska möjligheterna finnas. IMF har inte varit ensam om krishanteringen. Vi, EU-medlemmar och andra aktörer har deltagit och tillsammans diskuterat oss fram till de regelverk som vi har önskat se.
Det har varit viktigt att få en stabilitet, och IMF har utgjort en stabiliserande faktor för klara effekterna av de världsfinansiella kriser som vi har sedan Lehman Brothers och situationen i Grekland. Det finns all anledning att utvärdera och diskutera hur man kan föra detta vidare.
Jag är övertygad om att nästa kris inte kommer att se likadan ut, men det är naturligtvis alltid viktigt att dra lärdomar av det som har varit och av det som fortfarande pågår. Olika länder har också hanterat frågorna på lite olika sätt. Jag har tagit upp IMF:s agerande i Ungern och gällande Island, vilket vi tidigare har lyft fram i kammaren.
Det är olika sätt för olika länder att möta de krav som kommer och olika sätt att diskutera hur man ska ta sig vidare för att komma ur den kris som annars ytterst drabbar medborgarna.
Vi ska inte glömma bort att om man inte har den här typen av stabilitetsinstrument blir det medborgarna och ytterst de som har de svåraste förutsättningarna som kommer att drabbas allra hårdast. Det finns liksom ingen genväg där. Man har tagit fasta på att förbättra villkoren, längre räntetider och en flexibilitet i systemet.
Man kan se att det har skett en utveckling, även om vissa - också i den här debatten - låter ungefär som man lät i debatten om IMF för 20 år sedan.
Världsbanken har tagit kraftfulla steg i en riktning som är oerhört värdefull för att skapa bra spelregler och en hållbar utveckling. Jag har diskuterat detta flera gånger tidigare här i kammaren.
Med den nya ledningen för Världsbanken är det uppenbart att man har en kraftfull roll för att kunna skapa förutsättningar för en hållbar utveckling. Den svåra utmaningen är att många länder inte riktigt har kommit dit.
Många länder vill utnyttja sina koltillgångar, vattentillgångar eller annat. Det kan vara rätt eller fel, men de tycker att det är fel att vi inte tillåter dem att göra den resa som vi har kostat på oss att göra. Det är en del av den debatt och diskussion som vi har att föra. Det är naturligtvis viktigt med en balans här.
Det är inte bara röststyrkan som det handlar om, utan det handlar också om att kunna förstå att alla länder har en rätt att få välja sin väg. Det är bra om man får goda exempel och förutsättningar för att - förhoppningsvis - undvika de misstag som vi har gjort och som vi i dag får försöka att rätta till.
Jag tycker att Världsbanken tydligt visar att man har dragit lärdomar. Vi ska komma ihåg att Sverige är en av bidragsgivarna till både IMF och Världsbanken. Det är en av de stora och viktiga frågorna att säkerställa att institutionerna har tillräckliga resurser för att kunna fungera stabiliserande.
Utan dessa resurser kommer den utsträckta handen inte ens att finnas, och det skadar hela världen.
Det framgår av skrivelsen - och det tycker jag är positivt - att de regionala utvecklingsbankerna och institutionerna har utlovat en satsning på 400 miljarder dollar under de kommande tre åren för att utveckla och fånga de globala hållbara målen.
Det är också en tydlig markör, en investering för att göra verklighet av våra globala överenskommelser. Herr talman! När det gäller ändrad röststyrka har Sverige visat vägen för andra i vår krets. Men som framgår av skrivelsen handlar det naturligtvis om att hantera den relativa vikten i världsekonomin och också viljan hos medlemsländerna att ge bidrag. Herr talman!
Med det ser jag fram emot våren 2018 och en ny skrivelse. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna.