KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Persson (S):
Välfärdsstaten har givit de många en frihet som tidigare bara var några få förunnad.
En sådan politik leder till ökad jämlikhet och ett rikare samhälle. Jag har med oro hört vissa inlägg här i kammaren och i den allmänna debatten om att skatt är stöld, att skatt är tvångsarbete.
Jag har hört idédebatter i partier som ingår i regeringen att välfärdsstaten inte skapar någon lycka. Det är bakgrunden till den interpellation som jag har skrivit till Anders Borg och som Anders Borg inte svarar på.
Han svarar på något helt annat än det jag har frågat om. Han talar om enhetlig skatt, det vill säga lika inkomster, varor eller tjänster beskattas lika. Det tycker jag i grunden är bra.
Det var det som den stora skatteuppgörelsen på 90-talet byggde på, att exempelvis löntagare och pensionärer ska betala samma skatt. Platt skatt är något annat. Det handlar om att den progressiva skatten slås ut och man i stället får en proportionell beskattning.
Jag måste därför återupprepa frågan till dig, Anders Borg: Har inte finansministern feluppfattat min fråga? Platt skatt handlar ju om att minska progressiviteten och har ingenting med enhetlig skatt att göra. Det skulle jag vilja ha ett klargörande om.
Således formulerar jag igen frågan om det som finansministern möjligen har missuppfattat: Är finansministern intresserad av och har för avsikt att införa platt skatt? Det var alltså inte lika skatt jag frågade om.
Peter Persson (S):
Jag blir faktiskt oerhört upprörd när Anders Borg säger att socialdemokratin inte tycker om starka självständiga människor. Det är precis vad socialdemokratins projekt handlar om, att frigöra människor från tvång och förnedring.
Vad ni har gjort med människor som har betalat försäkring mot arbetslöshet och försäkring mot sjukdom, tillsammans med andra, är att ni i ett hugg har gjort dem ofria och svaga. Det är er politik, Anders Borg. Men det är inte det som den här debatten handlar om.
När jag skrev den här interpellationen inspirerades jag naturligtvis av den allmänna debatt som finns. Regeringen har fyra partier, som bekant. Det har förts en livlig debatt i ett av partierna om platt skatt.
Eftersom Hamilton tog upp frågan kan jag direkt citera, med respekt för att hon inte är närvarande, Annie Lööf, Centerns ledare. Hon sägs ju vara regeringens ideologiska motor.
Hon uttrycker det så här: Statens basala uppgifter har kraftigt vuxit i antal och är numer garanten för en rosenskimrande verklighet där allt från förskolor till pension är reglerat. De liberala idéerna försvinner i strävan efter välfärdsstatens kollektiva lycka.
Jag efterlyser en samhällsordning som stärker den lilla sfären närmast var och en. Så kan det uttryckas. Schulte säger det med andra ord. Borg säger det också med andra ord. Men det är inriktningen av en politik där man krymper välfärdssamhället och inför grundtrygghet.
Det är vad som har hänt med arbetslöshetsförsäkringen. Det är vad som har hänt med sjukförsäkringen. Och det som har hänt med skattepolitiken glömmer Anders Borg att nämna. Under hägnet av massiva statliga skattesänkningar och statens överförande av nödvändiga uppdrag och uppgifter på kommunerna höjs de kommunala skatterna.
46 primärkommuner och 8 av 21 landsting höjde skatten för det nuvarande året. Det påverkar naturligtvis balansen när det gäller just en platt skatt, lika för alla inkomsttagare ute i kommunerna.
För varje ingrepp som nedbringar proportionaliteten, sänker eller avlägsnar statsskatten genomförs en radikal förändring i skattepolitiken. Det är detta jag frågar om, om det är den ideologiska inspirationen.
Anders Borg svarar inte på min enkla fråga utan blandar ihop platt skatt med enhetlig beskattning. Enhetlig beskattning har denna riksdag uttalat sig om många gånger. Men Anders Borg bryter mot det regelmässigt genom att straffbeskatta pensionärer, arbetslösa och sjuka. De fick inte någonting av skattesänkningarna.
Därför har vi fått just en olikformad beskattning.
Peter Persson (S):
Av den här debatten har vi lärt oss två saker. För det första att vi har en finansminister som inte vet skillnaden mellan enhetlig beskattning och platt skatt. Det är beklagligt. För det andra att begreppet "platt skatt" orsakar en upprördhet som när man pillar bort ett mindre getingbo om sommaren. Det surras ifrån alla håll.
Man vill demonstrera den monumentala enigheten på skatteområdet mellan de partier som ingår i regeringen. Ska vi gå vidare med försvarspolitiken, arbetslöshetsförsäkringen, betyg i skolan och beskattning av pensionärer?
Jag kunde fortsätta räkna upp ett antal politiska sakområden för att peka på betydande oenigheter i regeringen. En sak har vi fått veta i dag, och den är väldigt viktig, att drivkraften som regeringen är samlad vid är vidare skattesänkningar. Jag har hört de orden flera gånger i dag i denna debatt.
Vidare skattesänkningar, fortsatta skattesänkningar, det är det kittet som håller ihop regeringen. Sedan uttalar man på olika håll att man ska förbättra det ena och det andra, men det hänger ju inte ihop. Ni lockar människor med två saker: sänkt skatt och bibehållen eller utökad välfärd.
De sakerna kan inte fås tillsammans. Ni lurar till er ett förtroende som ni har brutit genom en totalt misslyckad jobbpolitik. Debatten nu illustrerar ju också Sveriges Tea party-rörelse. Det är den moderatledda regeringen.
Peter Persson (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. 2006 fick vi en ny moderatledd regering. 2007 fick vi en ny ordning för kontanthantering fullt ut.
Marknaden tog över all hantering utom det nödvändiga - att tillhandahålla kontanter och makulera sedlar och mynt, som ju är Riksbankens roll.
Det skapades en kedja av bolag för denna hantering, och i ändarna jobbade värdepappersbolagen och tävlade om att få uppdragen.
Det var strikt marknadsliberalism och slimmade kostnader, fjärran från förr när samhället, Riksbanken och bankerna hade ett tydligt ansvar.
Bristen på ansvar såg vi i september i år.
Bensinhandlare och ägare av små klädbutiker eller livsmedelsbutiker trodde att pengarna de levererade till värdepappersföretaget Panaxia åkte i tryggt förvar till en bankdepå, men i stället for de i väg någon annanstans.
Hundratals miljoner kronor var på drift. Det diskuterades om det var 500 miljoner kronor eller 1 miljard. Förtvivlade affärsidkare möttes av beskedet att det inte fanns någon som hade något ansvar.
Konkursförvaltaren får väl reda ut detta så småningom. Samhället hade tagit ett stort steg bakåt och utlämnade många små näringsidkare till sitt eget öde. Jag ställde en skriftlig fråga till Peter Norman.
Det svar jag fick på den var lika avancerat som interpellationssvaret i dag. Det var ironiskt sagt av mig. Det innehöll nämligen ingenting mer än att Norman säger att man möjligen ska belysa och möjligen överväga.
Vi har en situation där det inte finns något samhälleligt ansvar för en av de viktigaste transaktionerna vi har med sedlar och mynt och förvaring i depåer. Man tror naturligtvis att detta ska ske på ett sätt som är tryggt och till fyllest.
Mot bakgrund av det jag säger och mot bakgrund av några tidningsartiklar om hur förtvivlade människor har drabbats som jag har med mig undrar jag verkligen om du inte anser att samhällets övervakning ska stärkas så att brottsliga aktiviteter ska undanröjas, Peter Norman.
Peter Persson (S):
Som den väl skolade moderatpolitiker som Peter Norman är försöker han desarmera besvärliga politiska frågor genom att säga att det inte är politik, men detta är verkligen politik.
När samhället stiger åt sidan och man låter marknaden hantera någonting utan kontroll och det får oönskade och för många handlare i det här fallet starkt negativa effekter är det klart att det är politik.
Politiken finns till yttermera visso också direkt inne på Normans område, nämligen bankerna.
Det är bankernas depåbolag, en monopolverksamhet som driver hanteringen, som har pressat ned kostnaderna för hanteringen och överfört dem till handeln, det vill säga konsumenterna.
Någon som bedriver verksamhet i ett annat företag än Panaxia har uttryckt det så att om någon kommer och erbjuder sig att sköta verksamheten gratis ska man inte tro det. Ingenting är gratis. Här ligger en delförklaring i den här kedjan.
Jag har diskuterat banker med Peter Norman, och även med Anders Borg, många gånger i kammaren och konstaterat att på det området är det bara prat och ingen handling över huvud taget, och så verkar det också vara i denna utlöpare av betalningssystemen.
Det är en mycket känslig kedja som utsatts och kan komma att utsättas fler gånger om man inte tar något initiativ. Panaxiaaffären åskådliggör den här bristen. Det finns ingen finansinspektion, ingen insättningsgaranti och inget annat skydd. Lägsta anbud vinner.
Man kör pengarna till en annan plats än där de skulle förvaras och sätter hundratals människor som handlat i god tro i stora svårigheter och i några fall konkurs. Jag upprepar mina frågor.
Är du efter analys och bedömningar - jag tycker nästan att det finns underlag nog i alla de rapporter som finns, men självfallet måste brottsutredning och domar inväntas - beredd att ge samhället ett mer samlat ansvar för hela verksamheten, Peter Norman?
Är du beredd att stärka Finansinspektionens kontroll avseende banker och kreditbolag som omfattar kopplingar till företag som de har väsentliga intressen i? Det har ju varit fallet när det gäller någon bank i det här exemplet.
Kan du tänka dig att utöver det ta initiativ till att skärpa tillsynen och kontrollen av värdetransportföretag även om de ju ligger på annat departementsområde än det du besitter? Kan du tänka dig att ta det initiativet? Det skulle vara belysande att få svar på de frågorna.
Peter Persson (S):
Jag tror att man kan säga att Sveriges största värdetransportrån begicks i september innevarande år. Omkring 500 miljoner kronor befaras ha försvunnit.
Det var inga brinnande bilvrak, inga spanska ryttare eller beväpnade rånare, utan rånet begicks i skenet av stark liberalisering av en verksamhet och bristande kontroll. Man hämtar pengar och lånar sedan kundens pengar.
Mycket tyder på att denna verksamhet pågått en längre tid. Behövs det verkligen så mycket analys? Är det inte möjligt att redan nu, på grundval av de kunskaper Peter Norman rimligen bör ha, kunna utställa ett antal inriktningar för hur man ska säkra den verksamheten?
Jag vill fråga dig, Peter Norman: Har du haft kontakt med handeln? Har du haft kontakt med drabbade? Har du diskuterat med andra utövare inom värdepapperstransporter vad som är deras bedömning av det som hänt för att skaffa dig erfarenhet?
Slutligen noterar jag med glädje att Peter Norman hade så mycket att säga om initiativ beträffande bankernas verksamhet att han inte hann med dessa frågor i sitt interpellationssvar i dag. Det uppmuntrar mig att återkomma till nya interpellationsdebatter med Peter Norman.
Peter Persson (S):
Tack, arbetsmarknadsministern, för svaret! Arbetsmarknadsministern är för stunden i dag statsminister. Jag har tre gånger interpellerat statsministern. Första gången var när han framträdde i Agenda och massarbetslösheten i Sverige var någon annans fel.
Han stod utanför och kommenterade, helt enkelt. När Reinfeldt, vår statsminister, var oppositionsledare var han rasande över den arbetslöshet som var över 200 000. Det hade han rätt att vara. Politiken skulle lösa detta, och det var socialdemokratins ansvar. Jag tror att Moderaterna fick valframgångar på det.
I dag har vi en arbetslöshet på över 400 000 personer. Statsministern är frånvarande och lämnar allmänna kommentarer.
Andra gången jag interpellerade statsministern handlade det om förtroendet för statsråd, i anledning av att statsministern tog avstånd från Billström och Billström sedan tog avstånd från sig själv.
Jag kopplade det då till arbetsmarknadsministerns misslyckande, till infrastrukturministerns misslyckande när tågen har svårt att gå, till utbildningsministerns misslyckande i anledning av skolresultaten och till näringsministerns misslyckande i anledning av en havererad näringspolitik.
Statsministern ville inte svara utan överlämnade interpellationen till Billström, som skulle svara på om statsministern hade förtroende för Billström. Jag tyckte att det var en smula bisarrt.
För tredje gången har jag nu interpellerat statsministern, i anledning av den händelseutveckling vi har i vårt land i dag och som av ledande regeringsföreträdare inte berörs i en politisk diskussion utan i allmänna kommentarer.
Reinfeldt är väl en duglig nyhetsuppläsare, och Anders Borg är ju en framstående meteorolog.
De framträder kommenterande frostnätter och någon annans ansvar för samhällsförhållanden i Sverige: en allt växande arbetslöshet - vi har en massarbetslöshet - ökade klyftor och en skola som får allt svårare att presentera resultat.
Arbetsmarknadsministern, som för stunden är vikarierande för statsministern, säger att man ska fortsätta på den inslagna vägen. Då blir jag djupt orolig.
Tycker verkligen arbetsmarknadsministern att hennes regering har lyckats väl när arbetslösheten ökat från 260 000 till 430 000, när otryggheten breder ut sig i det svenska samhället? Har hon och den regering hon sitter i lyckats väl?
Är det denna väg vi ska fortsätta på?
Peter Persson (S):
Vart är vi på väg? Jag valde den rubriken på en interpellation där jag frågar statsministern mot vilken bakgrund och med vilka fakta och omständigheter som grund som statsministern anser att han leder Sverige på rätt väg. Nu har han överlåtit den till arbetsmarknadsministern.
Jag ska försöka hjälpa henne lite på vägen med den inspiration jag hämtade när jag en vacker kväll tittade på det populära programmet På spåret . Det handlar om vart vi är på väg. Var är vi när arbetslösheten har stigit kraftigt under snart sju år? Framför allt har långtidsarbetslösheten fördubblats.
Ungdomsarbetslösheten ökar snabbt och tillhör nu toppskiktet i Europa. Vi har rekordlånga köer i den moderata, Filippa Reinfeldtstyrda Stockholmsvården och vanvård på vinstdrivande äldreboenden. Barnfattigdomen växer, och otryggheten på arbetsplatserna griper omkring sig.
Skatterna har sänkts med 120 miljarder, mest för dem som redan har mycket och minst för dem som har lite. Polisen avkräver människor med utländsk bakgrund legitimation i Stockholms tunnelbana. Kunskapsresultaten faller, och Skolverket varnar för att likvärdigheten i skolan har minskat. Sjuka och arbetslösa har fått det sämre och behandlas illa.
De sociala försäkringarna förfaller, och pensioner har sänkts samtidigt som miljonärer och fastighetsägare på gräddhyllor har tjänat hundratusentals kronor varje år. Apotek har privatiserats. Ägare sitter i skatteparadis och kammar hem vinsterna, samtidigt som många sjuka har fått det svårare att skaffa sig medicin och glesbygdsapotek är på väg att läggas ned.
De regionala obalanserna växer. Miljöpolitiken går på sparlåga. Investeringar samt bostadsbyggande hålls tillbaka. Statsråden och partierna håller inte ihop i många frågor utan ger ständigt olika besked.
Det är en fyrpartiministär där statsråden i allmänhet och regeringschefen i synnerhet ständigt berättar vilket stort ansvar de har och pekar finger åt andra som kritiserar.
Vi befinner oss i ett land där regeringen och ledningen inom de fyra partierna hellre grillar korv i direktsändning och hissar flaggor än att ta itu med de allvarliga samhällsproblemen. Var är vi någonstans? Vi är i Sverige efter snart sju år med en moderatledd regering.
Är vi verkligen på rätt väg, Hillevi Engström? Du talar om ett samhälle som håller ihop och om er lyckosamma politik för att få fler människor i arbete. Det motsatta gäller ju. Alla dessa samhällsproblem som jag räknade upp har sin botten i en massarbetslöshet som biter sig fast.
Är vi på rätt väg, Hillevi Engström?
Peter Persson (S):
Statsministern vill inte komma till kammaren och debattera, för statsministern vill inte påverkas av den politiska kritiken av samhällsutvecklingen i vårt land som i flera avseenden är djupt oroande. Moderaterna försöker prata bort och prata ned en massarbetslöshet med 430 000 arbetslösa.
Allt fler arbetslösa saknar också anständig arbetslöshetsförsäkring. Men de finns inte. De är en minoritet och rensas bort. Men vem som helst i vårt land kan när som helst bli arbetslös. Solidaritet handlar om att vi som har jobb och möjligheter faktiskt ställer upp för dem som blir arbetslösa.
Det är likadant med sjuka människor som plågas av försämringar i sin försäkring. Många sjuka och arbetslösa känner ett starkt utanförskap. Ingen talar om dem och deras sak, utan de är ett problem. Samhällsförhållanden kopplas till en individ. Det är mitt problem.
Jag har räknat upp en rad andra saker som Hillevi Engström över huvud taget inte vill diskutera. Barnfattigdomen är ett exempel. Lite perifert berörde du skolresultaten, och jag skulle kunna fortsätta den uppräkning jag tidigare gjorde. Det allvarliga med de moderater som säger sig vara nya är att de är mycket gamla.
De är mycket förutsägbara. Men de har en ny retorik för att göra det de alltid har gjort, nämligen att föra en politik som delar landet och ökar orättvisorna.
Peter Persson (S):
Tack, finansministern, för svaret! När jag lyssnar på Anders Borg i dag och jämför med vad han sade under den senaste socialdemokratiska regeringstiden är det helt olika budskap. Då beskrevs en sexprocentig arbetslöshet som en fullständig katastrof.
Vi hade massarbetslöshet i landet, ett gigantiskt utanförskap. Nu är det närmast idyll, när vi har en arbetslöshet på 400 000 personer. Jag tycker att Anders Borg låter leende, som hälsningarna från Maramö i Värnamo kommun.
Korv grillades, flaggor hissades och det var leenden framför fotografen. Men vi fick inte reda på någon politik, bara vad som åts. Man glömde berätta att i Värnamo kommun, där Maramö ligger, är arbetslösheten högre än under 90-talskrisen.
1 260 människor är arbetslösa i lilla Värnamo, och 600 av dem har varit arbetslösa i mer än ett år. 700 av de arbetslösa i Värnamo saknar a-kassa. Försörjningsstödet har exploderat i kommunen från 10 till nära 25 miljoner kronor förra året.
Vidare träffar du 13 000 arbetslösa i Jönköpings län, från Gnosjö upp till Tranås. Se ut över landet med 400 000 människor arbetslösa! Jag vill hävda att det är effekten av en felaktig politik som bygger på en felaktig analys.
Jobben skulle komma genom att lönerna relativt sänktes och genom flera instrument som det så kallade jobbskatteavdraget men också genom åtgärder direkt mot de arbetslösa. Man skulle pressa ut människor på en arbetsmarknad som var svag eller icke existerande genom att försämra arbetslöshetsförsäkringen.
Det är en klassisk utbudspolitik som markant skiljer sig åt från den politik som vi socialdemokrater vill föra, nämligen stimulera ekonomin, skapa en efterfrågan och ge underlag för sysselsättning.
Kan du, Anders Borg, påstå att politiken med relativa lönesänkningar genom åtgärder på främst skatteområdet har lyckats?
Kan du påstå att det politiska instrumentet försämrad arbetslöshetsförsäkring och också sjukförsäkring för att få fler ut på arbetsmarknaden har lyckats, Anders Borg?
Kan du i dag, den 8 mars 2013, efter många debatter här i kammaren ge ett svar på frågan om arbetslösheten har ökat eller minskat sedan du blev finansminister?
Peter Persson (S):
De nya Moderaterna har ju haft en egen retorikskola under Per Schlingmanns ledning. Den handlar om tre grundbultar: Säg något, gör något annat och svara aldrig på frågor! Anders Borg är en fulländad elev i den skolan. Han vägrar alltid att svara på frågor om arbetslöshet, en massarbetslöshet som har exploderat och som biter sig fast.
Han talar om olika statistiska förhållanden men aldrig om de svenska. Och det verkar ha varit någon annan än Anders Borg som försämrade arbetslöshetsförsäkringen. Jag ska tala om en människa bortom staplarna. Hon heter Monica Anderberg och framträdde i DN i tisdags.
Hon var för tre år sedan projektledare för 200 personer på Sony Ericsson i Lund. Hon tappade jobbet, ett välbetalt och spännande arbete. Det var för henne en fullständigt omöjlig tanke, och så tror jag att många tänker. Men vem som helst riskerar att bli arbetslös.
Det var 1 500 personer till som varslades i Lund vid den tidpunkten. Under de tre år som gått sedan hon blev arbetslös har hon sökt 140 jobb. Hon berättar öppet vad arbetslösheten gör med människor.
Det blir ett slags social skamkänsla av att man inte gör rätt för sig, trots att man hela tiden är i gång och söker jobb. Anders Borg brukar ofta framhålla att om arbetslöshetsförsäkringen förbättras blir 30 000 fler arbetslösa.
Tror Anders Borg att Monica Anderberg i Lund och andra arbetslösa föredrar arbetslösheten framför att få ett jobb?
På vilket sätt underlättar det hennes återinträde på arbetsmarknaden om hon också har en stor ekonomisk börda att bära för att hantera vardagens ekonomi? Stimuleras hon och andra arbetslösa bättre att komma ut på arbetsmarknaden genom piska?
Har den politiken lyckats, Anders Borg? Jag upprepar frågan. Har den andra politiska inriktningen att med skilda instrument sänka lönerna, restaurangmomsen och arbetsgivaravgiften för ungdomar och det allmänna talet om återhållsamhet lyckats? Låt mig repetera frågan. Det är enkel statistik och matematik.
Är 400 000 mer eller mindre än 290 000? Det var 290 000 arbetslösa när du tog över, i dag är det 400 000. Har arbetslösheten ökat eller minskat med dig som finansminister, Anders Borg?
Därutöver har Monica Anderberg och 400 000 arbetslösa straffats inte bara en gång för att de oförskyllt tappat sina jobb utan en gång till ekonomiskt av Anders Borg för att de blev arbetslösa.
Peter Persson (S):
Det finns ett problem med Moderaterna. De håller hela tiden - Anders Borg och hans medhjälpare - samma tal som de gjorde på våren 2006, när de var i opposition. De vägrar ta ansvar för utfallet av sin politik. Vill du träffa sådana som har fått sänkt lön, Anders Borg? Hur många av de 34 000 i fas 3 vill du träffa?
Du kan få namn och adress i eftermiddag och göra en turné till dem och berätta om den gyllene tid du har skänkt dem. Varenda ekonom i detta land vet att det bärande elementet bakom jobbskattesänkningen är att få ned den relativa lönenivån.
Många ekonomer säger: Anders Borg, du som är ekonom borde väl kunna erkänna att det är den politiska inriktningen? Sänkningen av a-kassan får ned den allmänna lönenivån. Det är den strategi som ni använder. Det är klassisk utbudspolitik och klassisk högerpolitik.
Kan du börja tala om att arbetslösheten faktiskt är lägre i andra länder - Storbritannien, Belgien, Finland, Luxemburg, Danmark, Holland, Australien, Tyskland - särskilt när det gäller ungdomar men också på andra områden?
Det är på gränsen till falsifikationer när du, Anders Borg, använder början av 90-talet och den djupa kris som vi ärvde efter er som mätpunkt och jämför det med dagens situation. Vad debatten handlar om i dag är att er politik har ökat arbetslösheten med långt över 100 000 personer.
Ni har skänkt otrygghet åt dem som är arbetslösa, och Sverige backar i trygghetsligan. Jag rekommenderar läsning av Riksdag & Departement nr 16 år 2012.