KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Norman (M):
Jag vill tacka Leif Pettersson för interpellationen och också Jens Holm för sant engagemang i frågan. Bilprovningen är en institution som väldigt många svenskar har en relation till, och därför är frågan väldigt viktig. Därför är det också viktigt att den diskuteras.
Jag tänkte ägna den här tiden åt att diskutera utförsäljningen allmänt, alltså det som både Leif Pettersson och Jens Holm har tagit upp. Det finns ingen ideologisk överbyggnad i utförsäljningarna. Det finns bara det vi tycker är viktigt, nämligen att bejaka allmänintresset. Tittar man på statens företagsgrupp ser man att den i dag består av ungefär 50-60 bolag.
Om dessa skulle noteras skulle de ha ett marknadsvärde på drygt 400 miljarder kronor. Detta innebär en större företagsgrupp än såväl Investor som industrivärlden tillsammans. Det är alltså den i särklass största företagsgruppen i Sverige som är i statlig ägo. Så är det nu, och så kommer det att vara under överskådlig tid - trots att vi har haft fem år med denna regering. Det är fakta.
Det finns alltså inte något slags ideologi som säger att vi ska sälja ut allting - tvärtom. Jag tycker själv att till exempel LKAB är ett fantastiskt bolag. Jag har redan varit där ett antal gånger under min tid som ansvarig minister för detta bolag.
Vad gäller Bilprovningen är det min bestämda uppfattning att Bilprovningen när vi började diskutera en privatisering av den för ett antal år sedan plötsligt blev mer serviceinriktad. Det var jättebra. Plötsligt började man acceptera drop in, och plötsligt började man acceptera kvällsbesiktningar och så vidare.
Det behövs alltså ofta ett tryck på monopol, såväl privata som statliga, för att få dem mer serviceinriktade. Jag är rädd för att det om vi skulle ta tillbaka detta tryck finns en risk att Bilprovningen faller tillbaka till de gamla hjulspår man en gång var i. Jag håller med Leif Pettersson och Jens Holm om att Bilprovningen fungerar bra i dag, men jag tror att detta delvis beror på att det har kommit ett tryck från oss politiker att vi förväntar oss en privatisering av Bilprovningen.
Det är alldeles utmärkt. Jag håller också med om att exemplet Finland förskräcker. Det är inget bra exempel. Det man har gjort i Finland är att man krävde av aktörerna att de när de hade fordonsbesiktning av personbilar också skulle ha besiktning av tunga fordon. Detta gjorde att etableringskostnaderna ökade dramatiskt och ledde till högre kostnader för aktörerna i Finland.
Vi har inget sådant krav i Sverige, utan vi ska ha en mer rimlig ordning som inte kräver dramatiskt ökade investeringskostnader. Om jag uppfattade Leif Pettersson rätt - jag hoppas att jag hörde fel - sade han att en auktion innebär att lägsta pris vinner. Så är det inte. Bara så att vi är överens; det är högsta pris som vinner. Förhoppningsvis kan vi i alla fall i den delen försäkra oss om att det pris vi får ska bli så högt som möjligt.
Peter Norman (M):
Det var några blandade saker. Jag ska försöka svara på frågorna så gott jag kan. Låt oss börja med myndighetsutövningen. 1995 avskaffades besiktningsmonopolet i Sverige, och Statens Anläggningsprovning ändrade namn till SAQ Kontroll AB. Detta bolag avyttrades av staten 1999 till Det Norske Veritas.
Det handlade om obligatoriska besiktningar av bland annat ventilationskontroll, hissar, elektroniska portar och rulltrappor. Detta skedde alltså under den socialdemokratiska regeringens tid. Dessutom finns det andra exempel på framgångsrikt överförande av myndighetsuppgifter till privata aktörer: telefoni, sedeltryckning, handtryck av värdepapper och så vidare. Detta är alltså ingen främmande fågel i den meningen. Vi återkommer till Finland. Finland är ett avskräckande exempel. Därför gör vi inte som man gör i Finland.
Man ska inte kräva att det även ska ske besiktning för tunga fordon. Då kommer kostnaderna att öka, och då kommer också investeringsviljan att minska. När det gäller riskkapitalisterna håller jag förstås med om den verklighetsbeskrivning som både Jens Holm och Leif Pettersson gör.
Detta åtgärdar vi dels genom arbetet i den företagsbeskattningsutredning som är tillsatt, dels genom att Skatteverket har fått ett enskilt uppdrag att titta på hur riskkapitalet kan regleras på ett bättre sätt. Det är naturligtvis stötande att vinster som är upparbetade i Sverige inte beskattas här utan hamnar på kanalöarna. Här är vi säkert helt överens. Jens Holm frågar mig hur missnöjet ser ut. Det är en mycket berättigad fråga.
Här är det möjligt att vi har olika uppfattningar. Jag tror att det är svårt för ett monopol, oavsett om det är statligt eller privat, att få en sådan kultur i bolaget att man blir extremt serviceinriktad och framåtblickande, att man försöker tänka nytt och så vidare.
Jag skulle hoppas att det skulle kunna gå så som Jens Holm säger - att man genom ägardirektiv, plats i styrelser och så vidare kan få en sådan kultur i ett bolag. Men jag tycker att historien förskräcker. Om vi har monopol tenderar de att fastna i strukturer. Jag kan inte direkt säga att jag har något missnöje att ta fasta på.
Men min poäng är att när man började diskutera en utförsäljning av Bilprovningen ändrade den våldsamt karaktär och blev mer serviceinriktad med kvällsöppet, drop in och så vidare. Jag är rädd för att om detta hot inte finns - om man ska kalla det så - och om vi inte genomför en privatisering kommer Bilprovningen att glida tillbaka i gamla hjulspår. Det är där jag tycker att man kan kanalisera det som man skulle kunna kalla för missnöje.
Jens Holm talar om 300 kronor. Han vet lika väl som jag att vi aldrig kan garantera sådana saker. Det kan bli inflation och vad som helst, och saker kan hända. Man kan inte garantera detta. Jag tycker att konkurrens är ett vidare begrepp än vad Leif Pettersson säger, det vill säga att konkurrens ska leda till lägre priser.
Det leder ibland till lägre priser, men ibland leder det också till mångfald, ökad servicegrad, nya produkter och kanske nya stationer på ställen där det i dag inte finns några. Det är en fråga som är mer komplex och som handlar om mer än enbart konkurrens.
Peter Norman (M):
Staten kommer att fortsätta att vara en dominerande ägare i den gruppering av stationer som kommer att ha täckning i hela landet. Därmed säkerställer staten att det finns en aktör på marknaden som agerar långsiktigt och ansvarstagande. I upptagningsområden med färre än 10 000 personbilar bedömer jag att det inte finns utrymme för fler än en besiktningsstation. Det finns i dagsläget 17 sådana stationer bland dem som Bilprovningen planerar att sälja.
Om det visar sig att en aktör försöker utnyttja en sådan situation genom att kraftigt höja priset kan kunderna välja att i samband med arbete eller andra privata ärenden åka till en annan besiktningsstation i regionen, till exempel Svensk Bilprovning. Förutom att en sådan prishöjning riskerar att minska antalet kunder på kort sikt innebär det också en långsiktig risk för varumärke och renommé för den som söker utnyttja en sådan situation.
Staten kommer att ha ett övergripande ansvar för kontrollbesiktningen av de tunga fordonen i hela Sverige i alla fall, vilket jag hoppas är ett svar på Leif Petterssons fråga. Precis som när den socialdemokratiska regeringen sålde ut SAQ till Veritas kommer man att ställa krav på de här privata bolagen att förse Svensk Bilprovning med statistik så den kommer att vara i orubbat bo.
Till sist vill jag säga någonting om konkurrensen i allmänhet. Här är det möjligt att vi skiljer oss åt. Jag tror att konkurrens är bra inte bara för kunderna som i bästa fall kan åtnjuta ett lite lägre pris och/eller bättre service, bättre tillgänglighet och kanske till och med nya produkter. Jag tror också att det är bra för dem som arbetar i de bolagen.
När de går till sitt arbete kan de känna att de är på en livskraftig arbetsplats som gör en liten vinst. Det betyder att man levererar en vara som folk vill ha. Jag tror att detta ger en tillfredsställelse på arbetsplatsen utöver de fördelar som konkurrensen ger i allmänhet.
Peter Norman (M):
Leif Pettersson har frågat infrastrukturministern hur hon ser på möjligheterna för kontrollbesiktning av tunga fordon efter att två tredjedelar av Bilprovningens besiktningsstationer sålts. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Det nuvarande regelverket som styr fordonsbesiktningen innebär att ett företag vid ansökan om ackreditering för att bedriva fordonsbesiktningsverksamhet väljer att antingen ansöka om att få besiktiga endast lätta fordon eller både lätta och tunga fordon. En ny aktör har därmed möjlighet att välja bort tunga fordon, till exempel på grund av de höga investeringskostnader som krävs för besiktningsbanor för dessa fordon.
I de två grupperingar av stationer som Bilprovningen avser att sälja ingår stationer där investeringar i banor för tunga fordon redan är gjorda. Det skulle därför vara ekonomiskt olönsamt för köparna att lägga ned denna verksamhet. Med utgångspunkt från att köparna har ett vinstintresse bör därför marknadens nuvarande utbud vad gäller besiktningsmöjligheter för tunga fordon kvarstå eller, om något, förbättras till följd av försäljningarna.
Peter Norman (M):
Det är uppenbart att jag och Leif Pettersson gör olika bedömningar av vad som kommer att hända med bilprovningen vid en försäljning. Vår bedömning, som är grundad på djupanalyser av branschen, är att de investeringar som är gjorda i de stationer där det är möjligt att besiktiga tunga fordon är så kraftiga att det vore mycket ekonomiskt olönsamt att lägga ned denna verksamhet.
Därmed har köparen ett intresse av att även besiktiga tunga fordon. Här kan man förstås tro olika om utvecklingen. Jag tror en sak, och jag vill påstå att det är grundat på en god analys, och Leif Pettersson tror något annat.
När jag läser Leif Petterssons insändare i Norrbottenskuriren där det står att för Norrbottens del innebär det att inga tunga fordon kommer att besiktigas i Luleå, Boden, Piteå, Kalix och Kiruna ser jag en väldigt bestämd och tydlig uppfattning om vad som kommer att ske. Jag har en helt annan uppfattning.
När jag läser den formulering som Leif Pettersson har i sin artikel i Norrbottenskuriren förstår jag att folk kommer att bli oroliga. Bedömningen är att det i upptagningsområden med mindre än 10 000 personbilar inte finns utrymme för mer än en besiktningsstation. Det finns i dagsläget 17 sådana stationer bland dem som Bilprovningen planerar att sälja.
Om det visar sig att det skulle bli en prishöjning finns det en möjlighet att besiktiga sitt fordon på andra ställen i landet, till exempel där man arbetar eller har privata ärenden. Det är förstås också så att en prishöjning skulle riskera varumärket och renomméet för den som försöker utnyttja en sådan position.
Det är vår uppfattning att detta inte är troligt, utan vår uppfattning är tvärtom att service och tillgänglighetsgrad kommer att öka med det förslag som finns i dag.
Peter Norman (M):
Vi har ofta kopplingar till Finland. Jag tänkte ta upp det i detta lilla inpass, men låt mig börja med transportsäkerheten. Vi är förstås överens med Leif Pettersson om att den är överstående allt annat och alltid ska tas på största allvar.
Detta har, enligt min uppfattning, inte med den här frågan att göra, utan detta ska skötas genom att vi har en god tillgänglighet till besiktningsstationer, professionell och väl utbildad personal och straff som står i proportion till om man inte sköter sig. Det är viktigt inte bara för yrkestrafiken utan också för all annan trafik. I Finland hade man en annan modell.
Där krävde man vid nyetablering att det också skulle finnas en besiktningsstation för tunga fordon inom 15 kilometer. Detta ledde till en kraftig kostnadsökning i Finland. Det är därför vi har valt en annan modell för att göra den här utförsäljningen i Sverige. De stationer som säljs här har mycket stora investeringar nedlagda i besiktningsmöjligheten för tunga fordon.
Därför är det en mycket märklig och olönsam strategi att lägga ned dessa när det är så mycket investeringar nedplöjda i dem. Även om jag kan hålla med Leif Pettersson om att investeringsbehov även finns i framtiden är en stor kostnad redan tagen när de här stationerna redan finns. Dessutom står tunga fordon inte stilla, utan de används för transporter.
Jag trodde att vi var överens om att i Norrbotten är tio mil inte någon jättelång sträcka. Stockholmare tycker att det är långt, men i Norrbotten är det inte så farligt långt. Om man inte har möjlighet att göra kontrollbesiktning på ort och ställe är det möjligt när man är på annan ort, antingen privat eller i arbete, att göra en kontrollbesiktning där om priserna kommer att höjas.
Därför är det en hämmande effekt på priserna i Norrbotten såväl som på andra ställen i Sverige.
Peter Norman (M):
Jag och Leif Pettersson debatterade den här frågan för några veckor sedan. Vad jag förstår har det inte kommit några nya argument till debatten, så vi gör samma sak en gång till. Det kanske är bra i någon mening, vad vet jag. Min bedömning är att Bilprovningen i dag fungerar i huvudsak väl. Det beror i första hand på att det fattades ett beslut för ett antal år sedan att det skulle ske en delförsäljning av Svensk Bilprovning.
När det beslutet kom uppstod en serviceökning inom Bilprovningen. Det fanns plötsligt drive-in-möjligheter, det blev kvällsöppet och så vidare. Det verkar som att statliga bolag precis som andra bolag behöver lite press på sig i form av konkurrens för att upprätthålla servicenivån till konsumenterna.
Det är bra att Bilprovningen har gjort det under de senaste åren, men det är min övertygelse att om man skulle gå tillbaka till det gamla systemet och ha bara en aktör utan konkurrens över huvud taget skulle servicegraden att gå ned och tillgängligheten för medborgarna bli sämre. Därför är det bra med en delförsäljning av Svensk Bilprovning. Då ökar konkurrensen och vi får en högre tillgänglighet.
Min bedömning är tvärt emot Leif Petterssons att det även i Norrland kommer att vara möjligt att göra besiktningar av tunga fordon i och med att en stor del av investeringskostnaden redan är tagen. Jag håller med om att det även krävs investeringar i framtiden, men min bedömning är att det vore ekonomiskt vansinne att lägga ned de maskiner som i dag redan är uppbyggda.
Peter Norman (M):
Peter Persson har ställt frågor till finansministern som rör bankers verksamhet. Han har efterfrågat mer konkreta försök att påverka bo- och sparräntor men även efterlyst förslag till ny eller ändrad beskattning av den finansiella sektorn. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Sverige har etablerat ett ramverk för att stärka förutsättningarna för finansiell stabilitet i det finansiella systemet.
Detta ramverk inkluderar ett förbättrat regelverk för finanssektorn, effektiva tillsynsstrukturer, krishanteringssystem och insättningsgarantiskydd. De fyra storbankerna redovisade ett sammantaget rörelseresultat på 77,6 miljarder kronor för helåret 2011. Under samma period steg bolånemarginalen, som den beräknas av Riksbanken, från 0,7 procentenheter i början av 2011 till 1,2 procentenheter i slutet av året.
Slutsatsen ligger nära till hands att av bankernas kunder har inte minst bolånekunderna bidragit till bankernas goda vinster. De höga vinsterna visar att det hade varit möjligt att bygga buffertar som gör bankerna och det finansiella systemet mer robust utan att vältra över kostnaderna på kunden. Regeringen har ingen avsikt att direkt styra över marknadens prissättning, vare sig det gäller finansiella tjänster eller andra tjänster.
Regeringen avser däremot att verka för en effektiv konkurrens, bland annat genom att stärka konsumenternas ställning på finansmarknaderna. På det området har regeringen genomfört en rad åtgärder. Under den återstående delen av mandatperioden avser regeringen att särskilt fokusera på bland annat ökad transparens om kostnader med mera samt en tydligare gränsdragning mellan försäljning och rådgivning.
När det gäller frågan om beskattning är det riktigt att regeringen har ställt sig avvisande till förslaget om en finansiell transaktionsskatt. Regeringen anser att finanssektorn ska bära sin rättmätiga andel av kostnader och risker vid finansiella kriser. Att införa en finansiell transaktionsskatt är dock fel väg att gå, bland annat mot bakgrund av negativa effekter på den reala ekonomin.
Det finns andra och bättre lämpade åtgärder för att hantera den finansiella sektorns risktagande och ansvar i samband med finansiella kriser. Regeringen har redan infört stabilitetsavgifter som betalas av bankerna och som innebär att bankerna själva bär kostnaderna för risker som de tar.
Regeringen verkar även för att kapitaltäckningsreglerna ska få en utformning som säkerställer finansiell stabilitet, med hänsyn tagen till banksektorns storlek i förhållande till bnp och utan att försvåra gränsöverskridande tillsynssamarbete. Vi kan inte utesluta behovet av ytterligare åtgärder även på skatteområdet. Det kan mot bakgrund av finanskrisen och det senaste årets mycket stora vinster i banksektorn övervägas om det krävs ytterligare åtgärder för bättre stabilitet och mot överdrivet risktagande.
Det kan även övervägas om det inte är rimligt att bankerna lämnar ytterligare bidrag till samhället. Regeringen följer noga den fortsatta utvecklingen.
Peter Norman (M):
Jag måste ägna en del av denna tid åt att svara på Lars Johanssons inlägg senast. Jag håller med om att en hög kapitaltäckning kan leda till problem och kreditåtstramning. Det aviserade vi också när vi lade fram vårt förslag om ny kapitaltäckning som vi gjorde i samarbete med Socialdemokraterna, vilket jag uppskattar mycket. Vi måste alltså se till att bankerna är bättre rustade för finansiella kriser. Det gör vi genom att lyfta kapitaltäckningen.
Där var vi överens med Socialdemokraterna och Miljöpartiet. Vi sade då också att om detta leder till en kraftig kreditåtstramning så måste vi kunna diskutera att senarelägga starten av kapitaltäckningen. Jag är helt överens med Lars Johansson om att detta kan bli ett problem.
Man kan hoppas och tro att om det blir ett kraftigt problem så kommer det att påverka Sverige i makroekonomisk mening, och då kommer förmodligen centralbanken, Riksbanken, att korrigera räntan av detta skäl. Jag håller dock med om att detta är ett problem. Sedan tycker jag att jag och Peter Persson har identifierat var vi är oense. Jag tycker att det är bättre att vi politiker försöker få marknaden att fungera. Peter Persson tycker att det är bättre att staten ska vara en aktör och gå före.
Här kan vi tycka olika. Det finns ju ekonomiska system som har drivit det här långt. När man har tyckt att bilar inte fungerat särskilt bra eller varit dyra har man gjort egna bilar - Trabant, Lada och vad de nu heter. De länder som har valt det systemet har det inte gått så bra för. Jag tror att det är bättre att vi hyllar en gammal hederlig svensk modell och ser till att marknaderna fungerar.
Gör de inte det ska politiken användas för att i detta fall stärka konsumenten, göra producenten mer transparent och minska problemen med att byta bank.
Peter Norman (M):
Peter Persson har frågat mig hur jag avser att agera inför Nordeas bolagsstämma och om jag avser att agera för att uppnå en bättre bankpolitik utifrån statens ägande i Nordea och om jag avser att kräva styrelserepresentation.
Staten påverkar hela styrelsens sammansättning genom deltagandet i valberedningen, och därigenom tillser vi att den kompetens som krävs för att styra en stor komplicerad koncern som Nordea också finns i styrelsen. Som jag tidigare sagt kommer jag att fortsätta att driva ersättningsfrågorna som aktieägare vid Nordeas bolagsstämma men också som finansmarknadsminister. Bankpolitik, det vill säga branschens spelregler, är något som ska omfatta alla aktörer på marknaden.
I egenskap av finansmarknadsminister har jag ett viktigt ansvar för villkoren på bankmarknaden, och det är i den egenskapen jag har agerat exempelvis vad gäller ersättningar och avseende bankernas kapitaltäckningsnivåer. Det är också i egenskap av finansmarknadsminister som jag främst har möjlighet att påverka och inte som ägare av 13,4 procent av rösterna och aktiekapitalet i en enskild aktör.
Men minst lika viktigt är det att, precis som Peter Persson initierat i dag, delta i debatten och driva en tydlig och hörbar opinion mot alltför höga kostnader och ersättningar. Att det har effekt såg vi senast när både Swedbank och SEB nyligen meddelade att man kraftigt reducerar antalet anställda som kan få bonus.
Peter Norman (M):
Som Peter Persson vet är jag tämligen ny i politiken. Jag har börjat lära mig taktiken i dessa debatter. Man pådyvlar folk saker som man inte står för. Jag har lite svårt att gå med i den valsen, så jag lämnar den bollen till Peter Persson. Jag försöker gå in i sakfrågan. Peter Persson hävdar att vi "inte gör något" åt saken, bara pratar.
Jag ägnade mina förra fyra minuter åt att räkna upp åtminstone 28 punkter av aktiva åtgärder. Enligt min uppfattning slutade matchen 28-0 till min fördel. Men jag uppskattar Peter Perssons engagemang i frågan, och jag inser, hoppas och tror att den är äkta. Därför gick jag igenom stämmoprotokollen från Nordea ett antal år tillbaka.
Som Peter Persson vet var statssekreterare Erik Thedéen uppe förra stämman 2011. Han var tydlig i frågan om bonusar och utdelningar. Jag kan garantera att vi kommer att ha ett liknande förfarande denna gång för att på stämman verkligen förklara vad vi tycker om ytterligheterna.
Jag gick tillbaka med stor iver och entusiasm för att läsa vad Peter Persson eller hans kamrater sade på bolagsstämman 2006 i Nordea när de hade regeringsmakten. Till min stora förvåning var man inte alls uppe på bolagsstämman. Man sade ingenting.
Man hade chansen att berätta för både bolaget, omvärlden, politiker, allmänheten, löntagare i banken och löntagare annanstans vad man tycker om Nordea, om bonusar och utdelningar. Man sade ingenting. Där hade man chansen. Jag tänkte att det kanske var en engångsföreteelse. Vad hände 2005? Man var inte uppe då heller. År 2004?
Man var inte uppe då heller. Det skorrar falskt när man har möjligheten att år efter år gå upp på bolagsstämman och använda arenan till att säga vad man tycker men inte använder den. Sedan kritiserar man oss som går upp och använder arenan för att berätta vad vi tycker om bonusar, om utdelningar och annat.
Det är en debatteknik som jag inte förstår och inte heller kommer att anamma. Det finns möjligheter att förstärka konkurrensen i banksektorn genom att låta en oberoende aktör ta över SBAB Bank. Detta har Socialdemokraterna och Peter Persson motsatt sig. Så gör man inte om man vill öka konkurrensen i banksektorn.
Så gör man om man vill bevara en struktur som man själv kritiserar. Därmed tycker jag att det vore bra om man kunde få en rimlig diskussion om SBAB:s framtid. Som det är nu har SBAB ett avkastningskrav som är mindre än hälften av privatbankernas. Trots detta tjänar SBAB väldigt lite pengar. Skulle de sänka räntorna till nivåer som ligger under vad de har i dag skulle SBAB förmodligen gå med förlust.
SBAB är inget verktyg för att ändra bolånemarknaden. Verktyget inom den finansiella sektorn är mångfasetterat. Det är att stärka konsumenten och tvinga producenten att bli mer transparent, och det gäller att ta ned trösklarna för att byta bank. Det här är ett långsiktigt arbete, med många åtgärder, som jag tycker är tämligen opolitiskt.
Jag skulle uppskatta om vi kunde ha en konstruktiv diskussion med Socialdemokraterna i den här frågan, för jag tycker att den borde gå över partigränserna.