KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eskil Erlandsson (C):
Mångas bedömning, inklusive min, är att efterfrågan på biomassa för användning i vårt samhälle kommer att öka.
Av det skälet är det min uppfattning att vi redan nu behöver planera för att tillgodose den ökade efterfrågan på biomassa för att få fram hållbara material för användning i välfungerande, utvecklade samhällen på olika sätt, bland annat för energiändamål.
Det är bakgrunden och skälet till att regeringen i år börjar satsa på skogen och biomassa. Det har bland annat tagit sig uttryck i att det i budgeten för 2013 finns en stor satsning på skogen.
Vi satsar till exempel 60 miljoner kronor under en treårsperiod på utvecklad, eller adaptiv, skogsskötsel. Man ska jobba för att öka produktionen samtidigt som kloka miljöåtgärder kommer till stånd.
Vi gör detta för att vi vet att skogsskötselmetoderna ständigt utvecklas i takt med att utvecklingen går framåt och att nya tekniker kommer i människors tjänst. Vi gör det genom att i detta sammanhang bland annat organiserat testa och såväl lära oss som dem som är i det praktiska skogsbruket hur man kan använda sig av nya skötselmetoder.
Detta är alltså ett exempel på min och regeringens tro på att vi kommer att ha ett ökat behov av biomassa i vårt samhälle för att använda till lite olika ändamål. Redan i dag använder vi i vårt samhälle mycket biomassa för energiändamål.
För något år sedan blev bioenergin glädjande den största tillförselkällan vad gäller energianvändningen i vårt land. Siffror som jag har fått mig till del visar att drygt 30 procent av den totala energi vi använder i vårt samhälle kommer från biomassa, och då i all huvudsak från skogsråvara.
Detta säger jag som ett exempel på att min och mångas tro är att vi kommer att använda oss av ännu mer biomassa, och då måste vi ha en klok och förnuftig skogsskötsel och användning av våra skogsmarker.
Därtill kan sägas att den skogslagstiftning och det regelverk vi har bygger på att det finns en rad olika möjligheter att sköta sin skog.
Lagstiftningen sätter upp mycket få hinder för den som vill bedriva det vi kallar för Lübeckmodellen eller kontinuitetsskogsbruk, eller någon annan typ av modell för att man har intresse, kunskap eller ett speciellt ändamål med sitt ägande.
Jag tror nämligen inte på alltför många regler i det här sammanhanget med tanke på att människor har olika referenser. Men, Jens Holm, vi får ju en större mångfald på det här sättet. Vi kommer ifrån den enfald som blir av att allt är strikt reglerat efter en och samma mall.
Eskil Erlandsson (C):
Jag måste upprepa att den frihet under ansvar som finns i vår lagstiftning i dag ger en bättre mångfald än den ensidighet som rådde under ett par decennier. Det är de skogarna vi har i dag.
I dag ser vi resultatet av den ensidiga skötselmetod som tillämpades på 50- och 60-talet.
Den skog som är brukad i frihet under ansvar innehåller betydligt större mångfald än den skog som brukades med de strikta riktlinjer vi hade för ett par decennier sedan.
Den jämförelsen är intressant och påfallande. Vi behöver mer forskning på det här området.
Det är skälet till att regeringen i ett särskilt beslut i samband med budgetpropositionen som presenterades för riksdagen i höstas anslog pengar för att titta mer och djupare på de här komplicerade frågorna.
Vi har pekat ut biomassan som ett särskilt område i den forsknings- och innovationsproposition som vi också presenterade för riksdagen under hösten. Vi behöver mer kunskap på det här viktiga området.
Redan i dag kan vi med den kunskap vi har konstatera att med ett kontinuitetsskogsbruk behöver skotaren och skördaren som ska skörda och transportera ut virket köra en längre sträcka för att få ut samma virkesvolym.
Det leder till ökade utsläpp - förmodligen utsläpp av gaser från ett fossilt bränsle. Samtidigt vet vi att vi får mer biomassa per ytenhet om vi tillämpar den traditionella trakthyggesmetoden.
Det är inte på alla marker det är så. Det finns undantag. Därför har brukaren frihet att sköta sin skog på bästa sätt. Jag är övertygad om efterfrågan på biomassa. För att vi ska kunna bygga hållbara samhällen med en bibehållen eller helst ökad välfärd i skilda delar av världen krävs att vi får fram mer biomassa.
Vi måste bidra till detta i vårt land, och det kan vi göra om vi satsar på forskning, utveckling och innovation men också på att ge brukaren möjlighet att bruka med den mångfald som lagstiftningen tillåter i dag.
Då riskerar vi inte att få den ensidighet som kan leda oss på ett sidospår och vara till förfång för kommande generationer, apropå att skogen ju har otroligt långa omloppstider. Med detta sagt, fru talman, vill jag verkligen poängtera att vi satsar pengar på det här området.
Vi gör det därför att vi tror på biomassan i framtida bruk till olika ändamål, allt från energiändamål till innehåll i allehanda produkter.
Eskil Erlandsson (C):
Jag vill återgälda tacket. Jag tycker att detta är synnerligen viktiga frågor. Det är viktigt för vårt samhälle apropå att skogen sysselsätter många människor som är spridda över landet. Det är viktigt apropå att så mycket biomassa som ursprungligen kommer från skogen används för energiändamål i vårt samhälle.
Det är viktigt därför att biomassan kommer att få - det är jag alldeles övertygad om - en större betydelse i vårt samhälle och i andra samhällen som material i allehanda produkter.
Då är det viktigt att vi som är en stor skogsnation satsar pengar på forskning, utveckling och innovationer på det här området vad gäller både det hållbara brukandet och förädlingsledet så att vi får ut mesta möjliga nytta av den stora mängden biomassa i våra skogar. Detta gör regeringen, Jens Holm.
Vi gör det inom ramen för speciella projekt, till exempel visionen om skogsriket Sverige. Vi gör det genom att vi satsar på biomassa enligt forsknings- och innovationspropositionen. Vi gör det genom att vi har en lagstiftning som har som huvudportal frihet under ansvar.
Men det innebär inte att vi inte har några yttre ramar för vad man får respektive inte får göra. Det finns en yttre ram i skogsvårdslagstiftningen, men inom den ramen finns det vida möjligheter att utefter eget intresse som skogsägare och utifrån olika perspektiv och användningsområden tillämpa olika skogsbruksmetoder.
Detta ger, fru talman, en större mångfald, vilket jag är glad över. Tack för den här debatten!
Eskil Erlandsson (C):
I Sverige är det genomsnittliga intaget av dioxiner och dioxinlika PCB:er inte högre än i EU. Halterna minskar generellt i livsmedel, vilket bland annat avspeglas i att vi har minskande halter i modersmjölk hos svenska kvinnor.
Däremot överskrider viss fet fisk, företrädesvis från Östersjön, EU:s gränsvärden för dioxin i livsmedel. Personer som äter sådan fisk ofta riskerar alltså att få i sig för mycket dioxin. Det är därför viktigt att kostråden är kända bland befolkningen. Regeringen har tagit flera initiativ för att stärka kännedomen om kostråden.
Förra sommaren beslutade regeringen att ge Livsmedelsverket pengar för ny information för att förstärka informationen till konsumenten. Livsmedelsverket ska dessutom ta fram och genomföra en kommunikationsstrategi.
Målsättningen med insatserna är att konsumenter som äter den här typen av fisk ska ha kännedom om kostråden. Vad gjorde den regering som 2002 införde de undantag som vi nu utnyttjar? Man gjorde ingenting.
Den regeringen, som var S-ledd, gjorde ingenting på det här området.
Attackerna mot mig för att jag inte agerade tillräckligt snabbt var också påtagliga från Matilda Ernkrans socialdemokratiska kolleger här i kammaren.
Jag och regeringen anser alltså att Livsmedelsverket genom de kostråd och informationssatsningar som görs kan nå en god skyddsnivå för hela befolkningen samtidigt som vi behåller det småskaliga fisket i Östersjöområdet.
Jag upprepar att Livsmedelsverket har fått särskilda uppdrag när det gäller den här frågan och har dessutom tilldelats pengar.
Eskil Erlandsson (C):
Det råder nog inga delade meningar i kammaren om att vi måste göra vad vi kan för att minska utsläppen av organismer eller miljögifter som är skadliga för oss eller andra organismer i vårt samhälle och vår miljö.
De miljögifter som den här debatten handlar om är väldigt långlivade. Trots det måste jag åter upplysa om att vi generellt har en minskning av halterna av de här miljögifterna i vår mat.
Jag tycker att det är roligt att kunna redovisa att vi har minskande halter av dioxiner och dioxinlika PCB:er i vår mat. Det bevisas bland annat av att halterna är mindre i dag än de var tidigare i modersmjölken hos svenska kvinnor.
Herr talman! Här har jag redovisat regeringens insatser i förhållande till vad tidigare regeringar har gjort och som enligt min uppfattning inte gjorde någonting. Men vi har gjort betydande insatser genom att be Livsmedelsverket att arbeta fram en kommunikationsplan så att fler får kännedom om detta.
Vi har dessutom tilldelat Livsmedelsverket pengar. Detta gjordes inte tidigare, Matilda Ernkrans. Nu gör vi detta därför att vi vill kombinera ihop den mattradition som vi har i vårt land med den företagsamhet som företrädesvis finns utefter Norrlandskusten så att vi kan behålla båda.
Eskil Erlandsson (C):
Det finns flera skäl till att både nuvarande regering och tidigare socialdemokratiska regeringar har velat ha ett undantag. Fiskerinäringen bidrar till exempel med att hålla våra kustbygder levande. Fisket, sälterierna, rökerierna, surströmmingen och böcklingen är en del av vårt mat- och kulturarv, och det tror jag att de flesta av oss vill försöka bevara.
Samtidigt är det av yttersta vikt av många skäl att de livsmedel som säljs i Sverige är säkra och att konsumenterna har och ges en hög skyddsnivå i detta sammanhang.
Därför är det viktigt att kostråd och information från våra myndigheter, bland annat Livsmedelsverket, gör att skyddet för konsumenters hälsa kan uppnås och att vi samtidigt kan bevara det arv och den tradition som finns runt i första hand surströmmingen.
Är det nu så att det skulle gå att ha den tradition som vi har i vårt land att äta surströmming nu och då utan ett undantag?
Nej, och jag tror att jag har försökt att besvara den frågan i denna debatt genom att säga att den fisk som används till vår surströmming tyvärr innehåller för höga halter av miljöskadliga gifter - dioxiner. Det är bara så.
Jag har fått lära mig att det beror på att den fisk som ska användas till surströmming är ganska stor, och då innehåller den tyvärr för höga halter av dessa gifter. Det är därför som jag gång på gång har påpekat att det är så viktigt att vi förstärker informationen till konsumenterna och att vi dessutom har avdelat pengar till detta.
Eskil Erlandsson (C):
Tina Ehn har frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder för att Västra Götaland ska få behålla de utbildningar som nu riskerar att försvinna från Skara, och vad jag avser att vidta för åtgärder i regleringsbrevet till SLU för att säkra SLU:s närvaro i Västsverige.
Vidare frågar Tina Ehn vilka steg jag kommer att ta för att undvika en utveckling som riskerar att centralisera allt fler utbildningar till en huvudort samt på vilket vis ett beslut om att lägga ned nämnda utbildningar i Skara bidrar till min och regeringens ambitioner om Matlandet Sverige. Låt mig börja med att framhålla att det är SLU som självt beslutar om sin interna organisation.
Mot bakgrund av lärosätenas självständighet varken kan eller bör jag lägga mig i hur universitetet organiserar sin verksamhet. SLU administrerar sin organisation med utgångspunkt i kravet på en hög kvalitet och resurseffektivitet i verksamheten. SLU:s styrelse har nu fattat beslut om att flytta utbildningarna från Skara till Ultuna.
Enligt den information jag fått har beslutet föregåtts av diskussioner, utredningar, remisser och konsekvensanalyser. De konsekvensanalyser som SLU tagit fram visar på synergier för SLU med en samlokalisering av de utbildningar som i dag finns i Skara och de djurrelaterade utbildningar som finns på Ultuna.
Lärarna kan undervisa i flera djurrelaterade program utan att resa mellan Ultuna och Skara, vilket en del gör i dag. Viss undervisning kan ske gemensamt för de olika utbildningarna. Dessutom kommer det att finnas helt nya och moderna lokaler på Ultuna som kan nyttjas - både undervisningslokaler och ett helt nytt djursjukhus.
Veterinärer och djursjukskötare arbetar dessutom tätt tillsammans ute på arbetsplatserna. SLU lämnar inte Skara, även om utbildningarna kommer att flyttas. Forskning liksom olika samverkansprojekt med näringslivet blir kvar i Skara.
Platschefen i Skara har också fått i uppdrag av rektor att ta fram förslag på hur verksamheten i Skara kan utvecklas, såväl i befintliga som i nya sammanhang. Denna verksamhet är och kommer även i fortsättningen att bli viktiga katalysatorer för den gröna sektorn.
Det som är bra för den gröna sektorn är också bra för Matlandet Sverige. Jag ser Skara och SLU i Skara som ett fortsatt viktigt nav i Västra Götaland för att upprätthålla ett konkurrenskraftigt jordbruk och för att tillgängliggöra och sprida kunskap och forskningsresultat till näringen.
Eskil Erlandsson (C):
Jag tycker alltid att det är tråkigt när uppskattad verksamhet försvinner från en trakt, en stad eller ett område i landet, och jag har full förståelse för de känslor som sådana beslut och ställningstaganden väcker.
Låt mig dock i detta sammanhang återigen påpeka - jag har gjort det vid ett flertal tillfällen i kammaren - att det är SLU som självständigt fattar beslut om sin organisation och övergripande inriktningar. Det är verkligen inget nytt att så är fallet. Det är alltså ingen ny bestämmelse som har tillkommit som gör att det är SLU som självständigt fattar dessa beslut.
Samma lydelse har till exempel funnits från 1993. Redan i författningar och förordningar för SLU från 1977 stadgas att det åligger styrelsen särskilt att svara för samordnande planering av de grundläggande högskoleutbildningarna. Jag hoppas att vi därmed har klarat ut vem det är som fattar beslut i detta sammanhang.
Det är inte regeringen, och det är än mindre jag i egen person. Den andra fråga som framställts här vill jag kommentera med att vi i regeringen senast den 21 februari i år beslutat om att den svenska jordbruks- och trädgårdsnäringens konkurrenskraft ska utredas.
Utredningens uppgift är att föreslå en strategi för en positiv utveckling av de gröna näringarna. Utredningen ska till exempel titta på vilka hinder och möjligheter som finns för en livskraftig svensk jordbruks- och trädgårdsverksamhet, och detta med fokus på primärproduktionen.
Det är en utredning som jag är synnerligen glad över och som jag tror kan leda till utveckling inom alla de områden som finns vad gäller jordbruk och trädgård.
Låt mig för det tredje, herr talman, säga att såsom jag har förstått det utifrån de diskussioner som jag har varit inblandad i är det inte i första hand en diskussion som rör pengar.
Det är alltså inte pengadiskussionen som avgjort vilka ställningstaganden som SLU har gjort i det här sammanhanget. Min huvudpunkt är, och det vill jag verkligen poängtera, herr talman, att det inte är regeringen som har gjort de här ställningstagandena, och det är inte anslagen till SLU som har gjort att SLU tagit den ställning som SLU tagit.
Eskil Erlandsson (C):
Västra Götalandsregionen är tung och därmed viktig inom den svenska livsmedelsproduktionen. Det gäller både det vi kallar för primärproduktionen och förädlingsledet. Jag anser att den intensiva samverkan som finns i regionen mellan SLU och näringen är både bra och viktig. Den är bra för SLU, och den är bra för näringens olika delar.
Denna samverkan bottnar emellertid huvudsakligen i verksamheterna som kretsar kring forskning och utveckling.
Med det menar jag att den samverkan som finns dels ger influenser och idéer kring forskningsprojekt för forskarna, dels gör att de forsknings- och utvecklingsresultat som kommer fram blir lättillgängliga för användarna. Det kan exemplifieras med bönderna.
SLU:s närvaro i Skara är både viktig och angelägen. Denna typ av samverkan är något som framhölls när vi skrev direktiven för den utredning om jordbruks- och trädgårdsnäringens konkurrenskraft som regeringen har beslutat om.
Detta i sin tur har utmynnat i att platschefen i Skara har fått i uppdrag av rektorn på SLU att ta fram förslag på hur verksamheten i Skara ska kunna utvecklas, det gäller såväl i befintliga som i nya sammanhang. Jag tycker att det är viktigt att poängtera att detta uppdrag finns.
Låt mig slutligen, herr talman, åter poängtera att sedan mycket lång tid tillbaka fattar universiteten och högskolorna, inklusive SLU, självständiga beslut om organisation och övergripande inriktning.
Det är en bestämmelse som funnits länge, och enligt min uppfattning, som bygger på en ideologi som handlar om att beslut ska fattas så nära verksamheter som möjligt och kallas för decentralisering, ska det vara så även fortsättningsvis.
Låt mig därtill konstatera att ett sätt på vilket jag tar ansvar är att se till att vi nu har ett beslut om en låt oss kalla det bondeutredning, alltså hur vi ska öka den svenska livsmedelsproduktionen.
Jag anser nämligen att vi ska göra det eftersom vi har förutsättningar för det men också för att det ger jobb på den svenska landsbygden.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig tacka för interpellationen. Det är angeläget att vi i kammaren diskuterar de gröna näringarnas verksamheter och deras utveckling. Jag tror, hoppas, förutsätter att vi är överens om att vi vill se utveckling, både de debattörer som varit i aktion i dag och jag.
Jag ser det alltså som angeläget att vi tar fasta på det uppdrag som nu är givet av rektorn vid SLU till platschefen i Skara, nämligen uppdraget att utveckla verksamheter i Skara.
Västra Götalandsregionen är en viktig motor i den svenska livsmedelsproduktionen både vad gäller bondeproduktionen och förädlingsledet, industriledet.
Låt mig, herr talman, avsluta med att återigen säga att det inte handlar om medelstilldelning i första hand, utan det handlar om att få bäst utväxling av de medel som vi från samhällets sida ställer till olika institutioners förfogande.
Jag förutsätter att angelägenheten är lika stor hos interpellanten som hos mig för att de medel som ställs till olika institutioners förfogande ska användas på bästa möjliga sätt.
Eskil Erlandsson (C):
Tack, Jens Holm, för interpellationen! Jag tycker att de tre frågeställningar som är framställda i interpellationen är synnerligen angelägna att diskutera. Samtidigt vill jag påpeka att de var och en för sig är väldigt breda, därav de kanske lite summariska svar som kan ges. Frågeställningarna är ju väldigt breda var för sig.
Vi börjar med den första frågeställningen, om långa djurtransporter. Jag hoppas att det är allmänt bekant att Sverige och jag personligen har varit väldigt drivande för att förändra de regler som gäller i Europa. I Sverige har vi strängare regler för transport inom landet. Det får vi ha.
Det är ett undantag, kan vi kalla det för, i positiv riktning i förhållande till hur det är i andra delar av Europa.
Majoriteten i rådet är - jag vill vara tydlig med detta - emot att göra några ändringar alls i förordningen. Det framtida arbetet måste då koncentreras, säger kommissionen, till att gällande bestämmelser efterlevs.
Där kommer då uppmaningar till alla medlemsstater på detta område att bättre följa de regler som ändå finns, så att vi åtminstone lever upp till den lägre standard som finns i andra delar när det gäller transporter av djur för slakt.
När det gäller om jag menar att fortsätta den här diskussionen är mitt svar ja. Jag tycker att det är viktigt att vi har enhetliga regler i Europa. Vi har fått enhetliga regler i Europa som är en minimistandard för ett antal saker vad gäller djurs välbefinnande. Det är regler som över huvud taget inte fanns tidigare.
Utan att vilja framstå som självgod vill jag påstå att i några sammanhang har jag personligen och Sverige varit avgörande för att vi nu har gemensamma miniminivåer till exempel för hur kycklingar och värphöns ska ha det. Det fanns inga sådana regler tidigare, men nu har vi sådana gemensamma minimiregler i Europa.
Jag ämnar fortsätta att driva den här frågan. Som kommentar till den sista frågeställningen vill jag säga att vi väntar på förslag från kommissionen vad gäller ursprungsmärkning av i första hand kött i sammansatta produkter. Jag har sagt att om det kommer ett vettigt förslag är jag som centerpartist beredd att stödja ett sådant. Svaret är ja.
Eskil Erlandsson (C):
Vad beträffar frågeställningen omkring ursprungsmärkning av mat i sammansatta produkter är ordningen så, vilket jag vet att Jens Holm väl känner till, att innan regeringen bereder förslag måste det finnas ett förslag. Vi kan inte påbörja en beredning innan det finns något förslag. Och i det här sammanhanget finns det inget förslag på bordet.
Ett sådant förslag är utlovat något tidigare än vad som var sagt. Mycket beroende på att jag och ett antal av mina kolleger från skilda medlemsstater i Europa samtalade med ansvarig kommissionär för ungefär en och en halv månad sedan är vi utlovade ett sådant förslag tidigare än vad som var sagt.
När ett sådant förslag kommer på bordet kommer beredning att inledas i regeringen, som brukligt är när det gäller förslag som kommer från kommissionen eller från riksdagen, eller varifrån förslagen nu kommer. Vad beträffar den andra frågeställningen, om möjligheten att stoppa transporter, är mitt svar ja.
Det gäller i det här landet, och jag förutsätter att liknande bestämmelser gäller i Danmark, Holland, Tyskland eller vilket land som helst. Vi får nu och då rapporter om att transporter stoppas därför att djuren inte mår väl i transporten. Det är något som inte är som det ska vara. Åtgärder måste vidtas. Den möjligheten finns alltså.
Vad beträffar avgifter vid kontroller som ibland utförs oanmälda - och ska så göras - är det en svårighet att göra den typen av avgiftsbeläggningar som efterfrågas. Det är faktiskt också fråga om rättvisa.
Är det bara den som får en oanmäld kontroll av sin, låt säga, katthållning som ska betala avgiften? Alla andra som har katter men inte får den här kontrollen blir på så sätt särbehandlade. De slipper alltså att betala för det som de kanske någon annan gång råkar ut för eller inte råkar ut för alls. Kontrollerna ska vara riskbaserade.
Jag påstår att de kontroller som görs i dag över lag är betydligt mer rättssäkra och effektiva men också långtgående i en del fall, apropå att det i stora delar av landet inte förekom någon djurskyddskontroll över huvud taget. Det var ju det stora argumentet för att lyfta djurskyddskontrollerna till länsnivån. Vi fick en likvärdighet men också en täckning över hela landet. Så var det inte tidigare.
Jag är alltså inte beredd att införa någon typ av avgift som är allmän för alla som håller djur.
Eskil Erlandsson (C):
Jag vill igen tacka för den interpellation som Jens Holm har lämnat till mig, även om den är tredelad och därmed oerhört omfattande. Jag är glad av lite olika skäl. Ett av skälen är att vi alla självklart tycker att mat ska vara sund och säker. Och vi har ett regelsystem som säger oss att det som är i ett paket också ska stå på paketet och inte någonting annat.
Detta har vi regler omkring. Vi har kontroller. Jag förutsätter att alla som är i vår livsmedelskedja lever efter de regler som finns på det här området, eftersom mat är centralt i våra liv.
Då är det möjligt att ta ut en extra avgift. Jag vet också att så görs i många sammanhang. Sedan är det viktigt - jag vill påpeka det igen - att efterlevnaden av de regler som finns är hundraprocentig. Vi har ett antal regler i vårt samhälle.
Företag, organisationer och alla som är i de frågeställningar som vi nu diskuterar måste leva efter de reglerna. Vi vill ju känna förtroende för den mat som vi konsumerar dagligen. Tack för den här debatten, herr talman!