KBLab/rixvox huggingface dataset:
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag brukar hålla Kristina Nilsson högt för att hon inte ägnar sig åt pamflettpolitik på samma sätt som sin minister, men i dag blir jag tydligen besviken. Ja, det finns gott om förslag i Moderaternas motioner som Kristina Nilsson kan ta del av.
Men nu riktas frågan till Kristina Nilsson, och då blir det lite svagt när en regeringsföreträdare inte har några svar på de frågor jag ställer. Privata vårdförsäkringar är jag säker på att vi kommer att diskutera mer här.
Men jag hörde just Kristina Nilsson i sitt huvudanförande säga att när den offentliga vården inte klarar av att leverera uppstår andra saker. Det var en kritik riktad direkt till den egna ministern. Jag vill återkomma till min fråga: Behöver vi särskilda satsningar för att komma till rätta med de regionala skillnaderna?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Det är häpnadsväckande att vi här i dag hör socialutskottets vice ordförande rikta dessa frågor till mig. Till att börja med kan jag svara Kristina Nilsson: Under förutsättning att de äldre reser enligt de rekommendationer som vi har blivit förelagda och inte behöver någon hemtjänst är det inte vad dagens diskussion handlar om.
Jag tror inte att det finns någon i den här debatten som har talat om att de äldre ska resa "kors och tvärs". Senast jag såg rekommendationer från våra ansvariga myndigheter skulle vi resa en väldigt kort sträcka. Redan det gör att många, oavsett om de är yngre eller äldre, inte kan ta sina sommarstugor i bruk. Det är någonting som jag beklagar.
Jag om någon förstår inte minst om man vill ta sig till västkusten för att få rekreation där och ha en härlig semester. Det är någonting som är helt fantastiskt. Men detta är inte vilken sommar som helst. Det är helt förvånande att Kristina Nilsson och regeringen inte verkar ha uppfattat det. Vi kan inte resa på det viset. Fru talman!
Ingen har hindrat någon från att resa. Det här handlar om de gamla, de sjuka och de funktionsnedsatta som i dag riskerar att inte få sin hemtjänst och det stöd och den hjälp de har rätt till.
Vad säger Kristina Nilsson till dem som riskerar att inte få det stöd och den hjälp som de behöver därför att det kommer människor resande till kommunen som gör att en redan ansträngd personalsituation blir helt ohållbar? Ska vi uppleva den situationen där gamla inte får sitt stöd och sin hjälp innan vi reagerar? Då är det faktiskt för sent.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag måste ärligt säga att jag tycker att det är svårt att driva en seriös debatt med personer som fortsätter att blanda äpplen och päron. Debatten handlar inte om människor som har valt att sätta sig i karantän och inte ta samhällets resurser i anspråk i form av hemtjänst.
Det handlar om de människor som måste ha stöd och som hemkommunen planerar för utifrån de förutsättningarna de har. De har det tryggast och säkrast just nu i sin ordinarie hemkommun. Där har man bäst förutsättningar att planera för det.
Men när flyttningar sker just nu, i tider av smittspridning och i tider av svår personalansträngning, är det dessa människor, de svagaste och de mest sköra, som riskerar att fara illa. Jag tycker att det är otroligt tråkigt att man väljer att inte se dessa människor. Det är tråkigt att Socialdemokraterna gör detta - en socialdemokratisk regering som nu också har en företrädare i riksdagen som väljer att inte förstå.
Fru talman! Jag väljer att tolka det så, för jag kan inte tro att Kristina Nilsson inte förstår intentionen i att vi ska skydda dem som verkligen behöver stöd och hjälp. Om man bor kvar hemma just nu har man den bästa möjligheten att få detta, men nu handlar det om dem som bor i dessa 50-60 kommuner som har signalerat att de är rädda för att inte klara situationen.
Ska vi få en sommar där slutsatsen blir att inte alla fick det stöd och den hjälp de behövde? Det kan få katastrofala konsekvenser. Jag undrar om Kristina Nilsson är beredd att ta detta ansvar.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag lovade Mikael Dahlqvist att vi skulle ha ett litet replikskifte här, så jag uppfyller mitt löfte nu. Som flera kollegor, även Mikael Dahlqvist, har lyft fram här i dag är det nu faktiskt ganska länge sedan Läkemedelsutredningens betänkande kom.
Min fråga till Mikael Dahlqvist är därför hur regeringen avser att hantera detta vidare och när vi kan se fram emot att regeringen kommer med ett förslag. Kommer det något förslag ur denna utredning, och vad kan vi i så fall se fram emot kommer? Jag tar också tillfället i akt att yrka bifall till reservation 6, vilket jag glömde göra i mitt anförande.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Regionerna har onekligen ett ansvar. Vad vi ser i dag är att inte minst de små regionerna har det ganska tufft med att hantera de stora kostnader som särskilt de nya, kraftfulla läkemedlen innebär.
Vi vet att de nya cell- och genterapierna kan innebära flera miljoner i kostnad för en och samma patient. Det som ligger i andra vågskålen är att de efter cirka fem års användning har fantastiska resultat.
För oss moderater är det oacceptabelt att det ska spela roll var någonstans i landet man bor för att man ska kunna ta del av dessa fantastiska behandlingar.
Därför vill jag ställa frågan till Mikael Dahlqvist om han ser att det finns ett behov av större nationellt ansvarstagande för att vi ska kunna ge betydligt mer jämlik sjukvård och jämlik läkemedelsbehandling till våra invånare.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag tackar socialministern så mycket för svaret.
Det är förvisso en stor glädje att leva i ett land där vi har så hög medicinsk kvalitet och där vi ser att utvecklingen är väldigt positiv när det gäller allt från behandlingar och ny diagnostik till exempelvis precisionsmedicin.
Men vi lever också i ett land där vi ligger i botten när det handlar om sjukvårdsköer. Vi har under de senaste fem åren sett fördubblade sjukvårdsköer och tredubblade köer till barn- och ungdomspsykiatrin. Det som nu oroar mig och som vi ska diskutera i den här interpellationsdebatten är de ökade köerna till cancervården. Bilden är dubbel.
Samtidigt som det är en fantastisk medicinsk kvalitet har människor i Sverige en högst otillgänglig och ojämlik cancervård. Den är olika tillgänglig beroende på var någonstans i landet du bor, och det spelar också roll vilken socioekonomisk bakgrund du har. Vi ser att vårdköerna växer inom just cancervården.
För ett par veckor sedan var jag och socialministern på en väldigt trevlig tillställning där vi firade att vi nu har tio år av nationell cancerstrategi att lägga bakom oss. Man visade där tre väldigt tydliga staplar. Det var tre staplar över 2017, 2018 och 2019. De gick åt helt fel håll, det vill säga: Våra köer ökar.
Jag är så glad att en del av den nationella cancerstrategin infördes av alliansregeringen. Standardiserade vårdförlopp är någonting som kommer därifrån och som den rödgröna regeringen har varit med att utveckla. Men det är tyvärr lika tydligt när vi tittar på dem.
Av de 29 standardiserade vårdförlopp som fanns på plats år 2017 har väntetiderna år 2019 ökat gällande 21 stycken och minskat avseende sju jämfört med 2017. Den statistiken är hämtad, så att alla kan läsa, från sammanställningar från Regionala cancercentrum i samverkan.
Vi ställer frågan hur regeringen i olika sammanhang kan hävda att svensk cancervård är relativt tillgänglig och jämlik när fakta, erfarenhet och kunskap pekar i en helt annan riktning. Vi har mer att göra, säger socialministern. Jag skulle verkligen vilja understryka det. Det finns oerhört mycket att göra.
Min önskan är att socialministern höjer ambitionerna när det gäller de svenska cancerköerna. Min fråga till socialministern blir om man är beredd att ta ett större nationellt ansvar när det pekar så oerhört olika åt olika håll i olika regioner. Det är naturligtvis ett stort bekymmer.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag delar naturligtvis i mångt och mycket det Lena Hallengren säger. Men samtidigt blir jag lite bekymrad när det låter som att det är de standardiserade vårdförloppen som är det som kommer att lösa situationen. Det jag talar om för staplar är att köerna när det gäller standardiserade vårdförlopp inte har gått åt rätt håll under de år de har kommit på plats, utan det har snarare gått åt andra hållet.
Det innebär att människor får leva i den oron. Den nationella vårdgarantin är inte bärig på ett antal olika cancerdiagnoser, tvärtom. Det ser helt olika ut beroende på vilken slags cancer man får. Just där och då är det så viktigt att sjukvården kickar igång och fungerar precis när man som bäst behöver den.
Standardiserade vårdförlopp är oerhört bra. Men det är också där vi ser att köerna förlängs. Jag tror att det är svårt att föreställa sig om man inte har haft någon som är väldigt närstående eller kanske till och med själv har varit drabbad vad det betyder att befinna sig i en sådan kö. Det är fruktansvärt traumatiskt och ångestfyllt, eftersom man vet att det är en sjukdom som i allra värsta fall kan leda till döden.
När det gäller just pakkeforløb, som varit en form som vi har tittat på i Danmark och som också Norge har tagit efter, är inte standardiserade vårdförlopp och pakkeforløb samma sak. Det har varit en förebild. Men vi behöver ytterligare se hur både Danmark och Norge arbetar. De tar in en betydligt större del av vårdkedjan och inkluderar patienten på ett helt annat sätt.
Vi fick för bara en liten tid sedan en sammanfattning från Myndigheten för vård- och omsorgsanalys som beskriver läget på ett mycket träffande sätt i sin titel: Omotiverat olika - Socioekonomiska och regionala skillnader i cancervården . Blir inte socialministern väldigt orolig när man tar del av detta och ser hur olika det ser ut, hur omotiverat olika det ser ut?
När det finns motiv och man förstår varför det ser olika ut är det en sak. Men det är omotiverat stora skillnader. Jag vill ge några exempel på detta för att belysa det. I Östergötland får åtta av tio kvinnor inte sin operation inom utlovad maximal väntetid. Det är ganska många.
Detta kan jämföras med situationen i Kronoberg, där åtta av tio kvinnor som får bröstcancer får sin operation inom utlovad tid. Bor man i Östergötland, är kvinna och får bröstcancer har man alltså väldigt stor anledning att känna sig orolig, i jämförelse med om man bor i Kronoberg. I Västerbotten får nio av tio män med prostatacancer inte sin strålbehandling inom utlovad maximal väntetid.
I jämförelse får i Västernorrland närmare tre av tio män med prostatacancer sin strålbehandling inom utlovad tid. Jag kan reagera på att siffrorna inte är ännu högre där det ser som bäst ut, men det rör sig om omotiverat stora skillnader som bör föranleda att regeringen tittar på detta och ser vad man kan göra. Varför, socialminister Lena Hallengren, har regeringen så låga ambitioner?
Jag kan tycka att det ser väldigt allvarligt ut när vi ser hur siffrorna ser ut runt omkring i Sverige. På vilket sätt ser socialministern att det skulle gå att ta ett större nationellt ansvar?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
När vi diskuterar detta tror jag att det är viktigt att kunna hålla två tankar i huvudet samtidigt. Den ena gäller vad Myndigheten för vård- och omsorgsanalys säger har skett under de här åren. Det handlar om den socioekonomiska skillnaden när det gäller tillgång till den svenska cancervården. Den andra gäller de staplar jag initialt talade om, där siffrorna ju kommer från de regionala cancercentrumen själva.
Deras statistik visar att siffrorna inom de standardiserade vårdförloppen har gått åt fel håll. Hur mycket jag än skulle vilja att det inte var så finns det när staplar går åt fel håll en risk för att de socioekonomiska skillnaderna kvarstår, vilket innebär att samma människor har fortsatt att drabbas.
Det är denna situation vi befinner oss i just nu - jag som oppositionspolitiker och Lena Hallengren som ansvarig socialminister. Det duger inte att titta bakåt i tiden. Vi måste titta på hur utvecklingen ser ut just nu och gräva där vi står. Det innebär att det måste tas ett större ansvar. Vi har från vår sida avsatt särskilt riktade resurser just för att komma till rätta med cancerköerna, därför att de oroar oss.
Cancer är en folksjukdom som drabbar var tredje svensk, och vi ser tyvärr inga tecken på en minskning. Det innebär att vi måste rusta oss för en framtida sjukvård där vi kommer att ha betydligt fler människor som är sjuka i cancer. När det handlar om att titta på de andra nordiska länderna vill jag påpeka att de har en annan organisation, vilket gör det svårt att jämföra till exempel primärvården. Vi har mycket att göra.
Jag skulle i mitt slutinlägg återigen vilja rikta frågan till Lena Hallengren: Är ni beredda att ta ett större nationellt ansvar, och hur skulle det kunna se ut?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Min fråga går till statsrådet Damberg. Vi har de senaste dagarna i medier kunnat ta del av att Socialdemokraterna nu avser att göra positionsförflyttningar när det gäller sjukvårdsområdet. Det kommer vi väl att återkomma till. Vad statsrådet Hallengren säger i samma medierapportering är att man har "sett till att skapa en likvärdighet och kortat köerna rejält på cancerområdet".
Då blir min fråga till statsrådet Damberg: Är det så att regeringen har tillgång till någon annan statistik än vi övriga? Den statistik vi övriga har tillgång till visar att 27 av 31 standardiserade vårdförlopp inte klarar ledtiderna och att cancerköerna växer. Är det inte så att cancerköerna växer, tvärtemot vad socialministern påstår?
Detta är ett mycket stort och allvarligt problem som regeringen inte har hanterat.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
De senaste dagarna har vi sett en oroväckande ökning av covid-19 runt omkring i världen och allt fler fall av smittade också i Sverige. Allmänhetens oro ökar, och jag tror att många har upplevt en lite förvirrande situation när det gäller bristen på information från regering och myndigheter. Jag vill passa på att tacka all vårdpersonal som i hela landet sliter och gör ett gott arbete. Fru talman! Vi befinner oss ännu inte i ett akut läge.
Samtidigt måste vi fokusera på de problem som finns. Det handlar om betydande regionala skillnader och förberedelser men också om tillgång till livsnödvändiga läkemedel som insulin. Allt detta ställer krav på ett starkt nationellt ledarskap, vilket inkluderar behovet av tydlig information.
Jag vill därför fråga Lena Hallengren: Vad vidtar regeringen för särskilda åtgärder för att dels se till att beredskapen på landets sjukhus klarar en situation med många allvarligt sjuka, dels klara en situation där funktioner som är vitala för Sverige blir allvarligt påverkade?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Jag blir lite orolig över att statsrådets svar inte visar större tydlighet. Jag tror att oron ökar. Utgångspunkten bör vara att krishanteringen ligger på relevant myndighet, men även staten och regeringen behöver vidta fler åtgärder. Detta har bland annat blivit tydligt när det gäller Sveriges skolor. Jag vill fråga statsrådet: Hur avser regeringen att agera för att Sveriges skolor ska veta hur de ska agera och göra på samma sätt?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Sveriges riksdag har i dag diskuterat förändrade regler i fråga om bland annat sjuklöneansvar och slopat krav på läkarintyg. De är nödvändiga och viktiga förändringar. Förslagen gäller dock inte de utsatta grupper som till följd av till exempel cancerbehandling har nedsatt immunförsvar, alltså som först kan ha besegrat en svår cancersjukdom men som på grund av de tuffa behandlingarna har ett mycket svagt immunförsvar, eller människor som till exempel lider av en lungsjukdom.
Att tillfälligt utöka smittbärarpenningen till dessa grupper och till föräldrar med barn i riskgrupp skulle innebära att de kan stanna hemma och slippa oron för vad smittan kan betyda för just dem och känna ekonomisk trygghet. Det är också grupper som om de blir smittade skulle bli oerhört vårdkrävande, eftersom deras försvar att motstå smitta är så nedsatt. I dag har vi moderater därför lagt fram ett utskottsinitiativ med detta innehåll på riksdagens bord.
Jag vill vädja till statsministern att skyndsamt ta initiativ för att hjälpa dessa utsatta människor som nu behöver samhällets stöd, och jag undrar vad regeringen avser att göra.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
För människor som har nedsatt lungkapacitet, som har transplanterade organ eller som till följd av tuffa cancerbehandlingar har ett försvagat immunförsvar samt för alla de andra människor som befinner sig i riskgrupper innebär smitta från covid-19 en fråga om liv och död. En del kan arbeta hemifrån, men långt ifrån alla kan göra det. För många av dessa människor är situationen nu desperat.
Man befinner sig i botten av plånboken, har slut på semesterveckor, lånar av nära och kära och tvingas faktiskt till och med ta sms-lån. Jag frågade för en dryg månad sedan statsministern om vad regeringen tänker göra för dessa människor. Då kunde statsministern inte svara. Men nu har regeringen haft ytterligare några veckor på sig att jobba med frågan. Vilket är statsministerns svar till dessa människor?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag tror att det går att vara överens om att den absolut största risk vi kan se är att människor fortsätter att ramla mellan stolarna. Med den situation vi har nu lever människor de facto i kommunarrest därför att en bedömning man har fått i en kommun inte behöver gälla i någon annan kommun. Fru talman!
Jag kan försäkra att det förslag som ligger på bordet i dag handlar om att säkerställa att alla ska kunna få en rättssäker och bra bedömning. Det är just därför detta måste ske mer skyndsamt. Jag kan förstå, fru talman, att den person som är utsedd att utreda denna fråga kanske inte känner sig fullständigt nöjd när det här inte går fortare.
Men jag skulle, som första fråga till Bengt Eliasson, vilja fråga vad det är som gör att vi måste dröja till 2025? Ser inte Bengt Eliasson detta som ett enormt svek mot de människor som han har lovat att han ska driva på för LSS och assistansersättningen? Kan vi få ett besked om vad det är som gör att vi ska behöva vänta fem år? Fru talman!
Jag tycker att Bengt Eliasson är skyldig oss - sina kollegor - och framför allt alla de människor som jag vet lyssnar på den här debatten att förklara varför Liberalerna inte har ställt sig bakom att kunna driva igenom detta mer kraftfullt.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag tror inte att det går att hänvisa till 19 månader och säga att man rusar in i någonting. Det låter på Liberalernas Bengt Eliasson som att det inte ens har påbörjats en utredning i den här frågan, men alla vi här inne vet ju att detta inte är sant. Fru talman! Det handlar om vilken ambitionsnivå man har när det gäller dessa människor. Det finns många andra frågor där man tydligen har en helt annan ambitionsnivå; där är nämligen 19 månader väldigt lång tid.
Nej, fru talman, det här rusas inte in i. Det hade varit välgörande för den här frågan om Bengt Eliasson som utredare åtminstone hade rusat lite mer än vad som är fallet just nu. Bengt Eliasson hänvisar till domar och påverkan som har gjort situationen för många människor i behov av assistans väldigt svår under de senaste åren.
Detta är domar som har fallit under en tid med en regering som Bengt Eliassons parti har valt att samordna sig med och samarbeta med. Man har valt att genomföra ett antal punkter som innebär att man inte ens påbörjar denna reform under innevarande mandatperiod.
När vi nu dessutom får besked från parti efter parti om att det inte finns någon överensstämmelse i synen ser på frågan skulle jag vilja säga att Bengt Eliasson och Liberalerna har stora bekymmer. Socialdemokraterna har fortfarande inte riktigt satt ned foten. Jag försäkrar att det för Moderaternas del handlar om en återupprättelse.
Det handlar om att vi ska kunna se till att den frihetsreform som vi moderater är väldigt stolta över att en borgerlig regering med en moderat statsminister införde åter blir värd namnet.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Inte blev vi något klokare av detta. Den fråga vi däremot kan lägga till alla övriga frågor jag har är om den reservation som i dag finns i våra handlingar inte gäller. Där säger nämligen Socialdemokraterna tillsammans med de övriga tre januaripartierna att det är ett statligt huvudmannaskap man vill se.
Det är ganska allvarligt att det finns handlingar som inte gäller och som inte vilar på sanning. Första frågan att bolla tillbaka till Mikael Dahlqvist är: Vad är det egentligen som gäller? Vad är det för förhandlingar? Vad är det man har sagt? Fru talman! Jag tror att även Mikael Dahlqvist hörde Miljöpartiets representant säga "om vi är överens". Jag skrev ned det.
Jag hörde också Centerpartiets representant säga att S ännu inte har satt ned foten och bestämt sig. Vi har ett stort bekymmer när man inte kan lita på det största regeringspartiet. Jag tycker att det vore bra med ett väldigt klart svar. Jag vill också lyfta upp frågan om antal personer med assistansersättning, som jag tog upp i talarstolen.
Det är en väldigt prioriterad fråga när man blir anklagad för att färre personer skulle riskera att få assistans av en regering som i sina egna dokument skriver att det är precis det som kommer att hända med en fortsatt socialdemokratisk rödgrön regering, stödd av januaripartier. Det står, Mikael Dahlqvist, att utfallet 2019 var 14 295.
Men med en fortsatt socialdemokratisk regering 2023 blir utfallet 12 921. Varför?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Min enda möjlighet att ställa frågor som jag kunde få besvarade av Socialdemokraternas representant var att göra det i min första replik, för på denna replik finns det ingen möjlighet för Mikael Dahlqvist att svara. Jag börjar med att notera att utfallet för 2019, hur många människor de facto det var som fick personlig assistans, var 14 295.
Mikael Dahlqvist står här och säger att man grundar sig på nuvarande lagstiftning. Han kan inte tala om varför antalet minskar, inte ökar, från ungefär 14 300 till 12 900, och jag hör ingen som kan förklara varför. Det innebär alltså att den assistans som vi talar om i dag garanterat kommer att bli minskad.
Det är en minskning under 2020, 2021 och 2022 för att 2023 hamna på så mycket färre personer som ska få assistans med en socialdemokratiskt ledd regering, och jag hör ingen förklaring. De här människorna har väldigt stor anledning att känna sig oroade för en fortsatt rödgrönledd regering. Fru talman!
Jag kan försäkra Socialdemokraternas riksdagsledamot att det här förslaget handlar om att göra en rättssäker trygg bedömning för alla. Men vi har en högre ambition, också när det gäller att styra Försäkringskassan.
Det jag återigen hör från Socialdemokraterna är att man inte tycks förstå att det är den regering som leder landet som också styr sina egna myndigheter, det vill säga att Försäkringskassan styrs av regeringen. Mina vänner! Med vårt förslag kan jag försäkra att det kommer att bli en tryggare och betydligt snabbare genomförd assistans.