KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margot Wallström (S):
En person som vill söka internationellt skydd - det vill säga asyl - ska enligt utlänningslagens bestämmelser lämna in en ansökan till berörda myndigheter i Sverige. Det är alltså inte normal ordning att söka asyl utanför Sverige. Om en person likväl vänder sig till en svensk utlandsmyndighet i syfte att söka asyl i Sverige kan utlandsmyndigheten inte göra mer än att ta emot ansökan och sända den vidare till behörig myndighet.
En ansökan om asyl som har lämnats in vid en svensk ambassad kan inte beviljas av Migrationsverket, enligt utlänningslagens bestämmelser. För att kunna betraktas som flykting måste man befinna sig utanför sitt hemlands gränser. De som inte har möjlighet att ta sig till Sverige för att söka skydd kan vända sig till FN:s flyktingkommissarie, UNHCR, i ett tredje land. UNHCR bedömer då om det föreligger behov av skydd och eventuell vidarebosättning till ett land som man har samarbete med, till exempel Sverige.
Det är inte möjligt att som kvotflykting söka uppehållstillstånd i Sverige eller i någon annan vidarebosättningsstat. Presentation av personer som föreslås bli uttagna för vidarebosättning görs i normalfallet av UNHCR, eller i särskilda undantagsfall av en svensk utlandsmyndighet i det tredje landet. En individuell prövning av skyddsbehov görs därefter av berörda myndigheter.
Det är inte regeringen som bedömer och fattar beslut i enskilda ärenden, utan det är den självständiga myndigheten som har ansvaret för att hantera den här typen av frågor, enligt befintlig lagstiftning. Varken regeringen eller Regeringskansliet får, enligt regeringsformen, intervenera i frågor som rör myndighetsutövning gentemot enskilda personer eller göra tolkningar av lag.
Asylärenden som myndigheterna hanterar är exempel på sådana frågor. Det är förstås viktigt med vidarebosättning. Vi fortsätter att driva på i EU för att vi ska kunna öka vårt mottagande av kvotflyktingar.
De lagliga vägarna för asylsökande till EU är få, och vi har en särskild utredare som tittar på förutsättningarna för att skapa lagliga vägar. Vi har en rad olika initiativ för att följa upp och se hur den här frågan utvecklas framöver. Men vi har ingen anledning att ifrågasätta det sätt på vilket man har hanterat denna fråga. Man har gjort det enligt gällande regler, också i Kabul.
Vi har dessutom säkerhetsbestämmelser att ta hänsyn till, och det är väldigt viktigt att detta sker enligt regelverket.
Margot Wallström (S):
Jag är säker på att Maria Weimer är medveten om att regeringen inte kan uttala sig i enskilda ärenden. Vi kan heller inte göra någon tolkning av Migrationsdomstolens domar. Det är otroligt viktigt att stödja dessa tolkar och andra lokalanställda med skyddsbehov, som har hjälpt och stöttat exempelvis den svenska styrkan i Afghanistan.
Samtidigt finns det grundläggande ingångsvärden att ta hänsyn till, bland annat vilka som har rätt att pröva denna typ av ärenden. Dit hör inte Kabul. Vi måste agera inom ramen för befintlig lagstiftning. Denna kan man så småningom avse att ändra på. Det är viktigt att samverka - och att myndigheterna samverkar - för att hantera en uppkommen situation.
Vi har tagit ansvar för de personer som svenska myndigheter ansåg hade stort skyddsbehov och en allvarlig hotbild mot sig. Dessa personer lever här, tack och lov, efter myndigheternas utförda arbete. Det är Migrationsverket som självständig myndighet som gör dessa bedömningar, och detta måste vi hålla på.
Vi måste också hålla på de lagar och regler som våra ambassader och andra har att hålla sig till.
Margot Wallström (S):
Jag begär egentligen bara att Mikael Oscarsson ska agera och argumentera konsekvent. Tonläget är högt i en stor och komplex fråga som han mycket väl vet att regeringen har hanterat på bästa sätt. Alliansregeringen hanterade ju Nord Stream 1 som ett strikt affärsmässigt projekt. Regeringen har gjort en grundlig analys av Nord Stream 2 och kommit fram till några slutsatser.
För det första finns det inga folkrättsliga förutsättningar att stoppa projektet så länge Nord Stream 2 uppfyller de miljökrav som kan ställas. Regeringen kan heller inte sätta sig över det kommunala självstyret och måste respektera avtals- och näringsfriheten. För det andra kommer inte hamnen i Karlshamn att upplåtas åt Nord Stream 2, utan arbetet på land utförs av hamnens egen organisation. Där skiljer sig de två hamnarna, Slite och Karlshamn, åt.
Det är ett starkt svenskt intresse att handel fortsätter att bedrivas över Östersjön. Ett ifrågasättande av verksamheten i Karlshamn, som den är upplagd, skulle leda vidare mot långtgående frågor om regeringens generella inställning till handel med och trafik till och från Ryssland.
Kommissionen och EU:s medlemsstater bör tillsammans hitta en gemensam hållning till projektets framtid vad gäller de energipolitiska målen, och det är denna målsättning som vi arbetar efter. Vi ska se till att vi uppfyller våra folkrättsliga förpliktelser, och vi ska se till att detta kan ske i kombination med att vi respekterar våra energipolitiska mål som de är formulerade i EU.
Som sagt: Mikael Oscarsson skulle kunna göra en ännu större insats genom att ligga på sina partivänner i till exempel Tyskland, som kommer att vara framtida köpare av rysk gas. Det är förstås också detta som motiverar byggandet av den här gasledningen.
Det är viktigt för mig att säga att det inte räcker med att hävda att projektet måste stoppas om man inte är klar över vilka rättsliga och politiska förutsättningar som finns för att uppnå ett sådant resultat.
Margot Wallström (S):
Tack, Mikael Oscarsson. Alliansen godkände Nord Stream 1.
Det håller inte att på den grund som du nu säger agera i fråga om Nord Stream 2 på ett sätt som riskerar att åsidosätta rättssäkerheten, förbiser fakta på marken och i förlängningen också kan undergräva svenska utrikes- och säkerhetspolitiska intressen i form av mellanfolkliga förbindelser, frihandel och EU:s sammanhållning. På vilka rättsliga grunder skulle vi kunna agera?
Vi har sett till att vi från början har kontrollerat vad vi kan göra för att uppfylla alla våra rättsliga förpliktelser. Vi har tittat på hur vi kan agera i EU-sammanhang. Vi samarbetar med andra länder, och vi kommer alltid att se efter våra egna försvars- och säkerhetspolitiska intressen i allt det vi gör. Vi har agerat helt rättsligt korrekt.
Vi kommer dessutom att se till att tillsätta en utredning, vilket alliansregeringen inte heller gjorde, som ser efter totalförsvarets behov. Vi ska se till vad vi behöver ändra på när det gäller till exempel det kommunala självstyret, om det nu är där problemet ligger. Eller det kan vara annan lagstiftning som måste till för att vi i varje läge ska kunna se efter de säkerhetspolitiska intressena. Det arbetet har vi satt igång.
Det var en diskussion som startade när vi började titta på ärendet. Sanningen att säga är det så att ingenting hände efter Nord Stream 1. Ingenting kan bevisas ha införts efter Nord Stream 1 som på något sätt skulle rubba det som vi har gjort och de beslut som vi har fattat i det här läget. Vi kommer att fortsätta att agera på laglig grund.
Vi kommer att fortsätta att agera för Sveriges intressen vad gäller säkerhet och försvar också i fortsättningen.
Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Christian Holm Barenfeld har frågat mig hur jag och regeringen avser att agera med anledning av situationen vad gäller demokrati och mänskliga rättigheter och den senaste negativa politiska utvecklingen i Vitryssland samt hur regeringen ser på ytterligare och mer kraftfulla sanktioner mot regimen. Regeringen följer noga utvecklingen i Vitryssland och ser med fortsatt oro på situationen vad gäller demokrati och mänskliga rättigheter.
Parlamentsvalet 2016 präglades av ett betydande antal oegentligheter och bristande insyn, och de flesta rekommendationerna från Odihr beaktades inte. Vitryssland är det enda land i Europa som fortfarande tillämpar dödsstraff, med fyra bekräftade avrättningar under 2016. Den senaste tidens gripanden och frihetsberövanden är oacceptabla och signalerar ett steg bakåt för demonstrationsfriheten.
Givet Vitrysslands brister vad gäller demokrati och mänskliga rättigheter förordar Sverige en EU-politik som är kopplad till vitryskt agerande och utvecklingen av situationen i Vitryssland. Genom FAC:s rådsslutsatser från den 15 februari 2016 har EU:s politik gentemot Vitryssland lämnat utrymme för möjligheter för Vitryssland till närmare relationer med EU, men det är en process som beror på utvecklingen i landet, inte minst vad gäller respekten för mänskliga rättigheter. Den förda politiken utvärderas löpande av EU.
Vid den årliga sanktionsöversynen i februari 2017 beslutade EU att förlänga de kvarvarande restriktiva åtgärderna mot Vitryssland, eftersom situationen vad gäller demokrati och mänskliga rättigheter i stort sett var oförändrad sedan rådsslutsatserna i februari 2016. För Sverige är det viktigt att relationen mellan EU och Vitryssland även fortsättningsvis ska vara kopplad till vitryska framsteg inom demokrati och mänskliga rättigheter.
Sanktionspolitiken är en del av EU:s politik i förhållande till Vitryssland, men även den breda ansats som nu gäller för EU:s politik innebär att vi ställer villkor och krav på förbättringar. Vi sänder signalen att det finns en möjlighet till närmare relationer med EU, men är samtidigt tydliga med att det är en process som sker stegvis och där takten beror på vad som sker i Vitryssland.
Sverige har fått gehör för att de krav som EU tidigare kopplade till sanktionerna, utöver frigivandet av politiska fångar, ska vara en del av EU:s politik också framöver. Bättre respekt för mänskliga rättigheter är centralt. Sverige är och kommer att fortsätta vara en pådrivande kraft i detta arbete.
EU har konstaterat i ett uttalande, som Sverige givetvis stöder, att den senaste tidens händelser strider mot den politik för demokratisering som Vitryssland har åtagit sig att föra. Detta är i sin tur en förutsättning för en fördjupad relation med EU. För möjligheten att påverka situationen i Vitryssland krävs en stark EU-politik som bygger på enighet och kontinuitet. Den bör präglas av engagemang och utnyttjande av de möjligheter som kan finnas för att främja förändring i Vitryssland, särskilt när det gäller demokrati och mänskliga rättigheter.
Samtidigt kan EU återinföra sanktioner om utvecklingen så kräver och om vi kan uppnå enighet om det.
Margot Wallström (S):
Först och främst: Tack så mycket, Christian Holm Barenfeld, för att du återigen säkerställer att vi diskuterar Vitryssland här i kammaren! Det är bra. Det är en diskussion som kommer särdeles lägligt nu, givet den senaste tidens händelser. Både du och jag - och alla andra också, antar jag - är väldigt oroade över den senaste tidens händelser.
Mer än 200 personer har gripits enbart för att de har manifesterat sin åsikt om en orättvis lagstiftning. Det sätt på vilket makten här har slagit ned på fredliga demonstranter och inskränkt mötesfrihet och yttrandefrihet är oacceptabelt i ett land som vill utveckla sina relationer med EU. Det är mycket som står på spel, och det är också upp till Vitryssland att nu bestämma åt vilket håll relationerna med EU ska utvecklas.
Låt mig påminna om att vi har en samsyn även när det gäller sanktionerna. Sverige varken initierade eller drev frågan om att avsluta merparten av sanktionerna mot Vitryssland i februari 2016, men det var inte möjligt att nå enighet i EU-kretsen om sanktionsförlängning. Då hade vi riskerat att stå utan en samlad EU-politik för Vitryssland.
Jag tror att man måste vara medveten om detta. Om det enda verktyg man har också här är sanktioner kräver det att vi uppnår enighet. Då måste vi diskutera det ordentligt i EU-kretsen för att se till att vi inte gör någonting som bara blir ett slag i luften eller avslöjar att vi är oeniga.
Jag har inte hört att det finns några andra verktyg i din verktygslåda heller, Christian Holm Barenfeld. Jag menar att ett ledarskap måste handla om hur dialogen med Vitryssland ser ut. Hur agerar vi till exempel via våra ambassader eller via vår representation, som sagt?
Jag menar att det är otroligt viktigt - viktigare än någonsin - att se till att vi har kontakt med civilsamhällets organisationer och en opposition. Det är sådant som vi traditionellt arbetar mycket med, och jag menar att detta måste gälla också för EU. Det handlar om att se till att vi ständigt bjuder in dem och låter dem få en röst i våra kontakter med Vitryssland.
Resten måste vara en diskussion som förs i EU-kretsen, där vi ska se till att hitta en väg framåt. Vi ska även fortsättningsvis hålla dialogen uppe och göra alldeles klart att det vi har sett på sistone är inslag i en politik som inte för Vitryssland närmare EU, utan tvärtom. Vi behöver en stark och gemensam EU-politik; det är helt avgörande för att kunna påverka utvecklingen i Vitryssland.
Om de direkt kan slå in kilar mellan medlemsländerna blir vi svagare. Sanktioner är ett av flera verktyg som EU måste använda sig av, och det gäller att välja det som har bäst förutsättningar att leda till resultat.
Jag menar att vi ska sända signalen att det finns en möjlighet till närmare relationer men att det är en process som sker stegvis och där takten beror på vad de gör i Vitryssland. Det ska ske en löpande utvärdering från EU:s sida, och Sverige är och kommer att fortsätta att vara en pådrivande part i detta arbete.
Margot Wallström (S):
Jag tror att Christian Holm Barenfeld kan fråga vem som helst i Bryssel, och de kommer att säga att om det är något land som driver till exempel frågor om det östliga partnerskapet och har ett engagemang för dessa länder, inklusive synen på Vitryssland, är det Sverige. Vi har sett till att dessa frågor hamnar högst upp på dagordningen, att vi inte glömmer bort dem och att vi använder alla våra diplomatiska verktyg.
Som jag sa tror jag att man i det här läget bör se till att ha mer fokus, precis som du själv föreslår, på att se till att bjuda in civilsamhällets organisationer och ha kontakt med dem. Det gäller både EU och enskilda medlemsländer. I övrigt ska man inte utesluta att man kan använda sanktionsverktyget eller till och med utöka det. Men det kräver enighet. Jag tycker att man måste vara medveten om det så att det inte bara blir ett slag i luften.
20 års sanktionsregim gentemot Vitryssland har inte lett till några förändringar. Man kan alltså säga att det har sina begränsningar. Därför är de diplomatiska kontakterna förstås även fortsättningsvis väldigt viktiga. När vi har etablerat en sådan dialog måste den användas för att säga: Det ni gör nu kommer att föra er längre bort från kontakterna med EU och ett närmande till EU.
Därför hoppas vi att det också ska finnas kontinuitet i våra kontakter, och vi vill se till att vi kan rätta till det som har blivit tokigt. Några andra instrument har vi inte, om du inte menar att vi ska använda våldsmetoder mot Vitryssland. Det är denna typ av insatser som vi kan göra.
Vi kan se till att vi använder hela den diplomatiska verktygslådan och att vi engagerar oss tillsammans med dem som är i opposition, dem som utgör civilsamhället och röster för frihet och ett EU-närmande. Vi kan se till att vi i övrigt trycker på. Jag utesluter inte att vi kan komma tillbaka till frågan om sanktioner, men det kräver då verkligen enighet. Vi ska inte tillåta Vitryssland att visa på oenighet i EU-kretsen, för det kommer bara att tjäna deras syften.
Margot Wallström (S):
Till att börja med har vi helt lagt om sättet att rapportera om MR. Vi har först presenterat en skrivelse där vi lägger fast principerna. Vi kommer dessutom att presentera landrapporter, och då gör vi det samtidigt. Till hösten kommer vi med landrapporter, och det kommer att bli ett hundratal sådana.
Det innebär att det inte kommer att vara som tidigare då vi rapporterade om världsdel för världsdel med flera års mellanrum, utan vi kommer faktiskt att kunna skaffa oss en överblick. Vi har en MR-ambassadör, och vi har på ett helt annat sätt aktivt tagit MR till oss som en av våra viktigaste prioriteringar. Tack så mycket för en viktig och givande debatt!
Jag har sagt det förut och kan upprepa att det är uppenbart att vi delar ett starkt engagemang för Vitrysslands framtid. Det är svårt att hitta saker som skiljer oss åt, för jag tror faktiskt att vi i grunden har en stor samsyn, tack och lov, kring vad som är nödvändigt.
Sverige har vunnit gehör för att de krav som EU tidigare kopplade till sanktionerna utöver frigivandet av politiska fångar ska förbli en del av vår politik också framöver. Vi har drivit de här frågorna mycket påtagligt också i EU-kretsen.
Signalen är att en närmare relation mellan Vitryssland och EU ska vara stegvis och villkorad och att EU därför löpande ska utvärdera situationen i Vitryssland. Det betyder också att vårt arbete i hög grad är kopplat till detta, och vi blir starkare om vi gör det ihop med övriga EU och andra EU-länder. Vår röst har inte försvagats.
Vi såg till att de här rådsslutsatserna blev så tydliga som möjligt vad gäller krav på förbättringar rörande MR och demokrati, och vi var drivande gällande att de kvarvarande sanktionerna skulle förlängas. Vi kommer att fortsätta att vara en aktiv och kritisk röst i utformandet av EU:s politik vad gäller Vitryssland, och vi kommer att vidta egna åtgärder för att försvara MR och demokrati.
Margot Wallström (S):
Pål Jonson har frågat mig om det fortfarande är mitt och regeringens ställningstagande att det råder oklarheter kring de gemensamma försvarsförpliktelserna inom Nato, om förtroendet för de gemensamma försvarsförpliktelserna enligt min bedömning är viktiga för att trygga den europeiska säkerhetsordningen och om det är mitt och regeringens ställningstagande, likt den föregående regeringens, att det även är viktigt för Sveriges säkerhet att det finns ett starkt förtroende för de gemensamma försvarsförpliktelserna inom Nato.
Den amerikanska administrationen har sedan tillträdet vid olika tillfällen bekräftat det amerikanska stödet för Nato. Ur ett europeiskt och ur ett svenskt perspektiv är det viktigt att USA fortsätter att vara engagerat i Europas säkerhet. Regeringen såväl som Försvarsberedningen har konstaterat att det är av stor vikt att Nato upprätthåller förtroendet för de kollektiva säkerhetsgarantierna. Natos åtgärder för att garantera säkerheten för de allierade bidrar till den regionala stabiliteten i vårt närområde.
Natos säkerhetsgarantier är ytterst en fråga för medlemsstaterna själva. Sverige är inte medlem i Nato och ingår inte i det kollektiva försvaret. Sveriges säkerhetspolitiska linje ligger fast. Vår militära alliansfrihet tjänar oss väl och bidrar till stabilitet och säkerhet i norra Europa. Den förutsätter en aktiv, bred och ansvarsfull utrikes- och säkerhetspolitik i kombination med fördjupade försvarssamarbeten, särskilt med Finland, och en trovärdig nationell försvarsförmåga.
Sveriges utrikes- och säkerhetspolitik bygger på sammanhållning i EU och ökat samarbete på bred front: i Norden och Östersjöområdet, inom FN och OSSE, med Nato och genom en stark transatlantisk länk. Kombinationen av militär alliansfrihet, stärkt nationell militär förmåga och fördjupade samarbeten med andra bygger vidare på en svensk modell syftande till att minimera spänningar. Detta ökar våra möjligheter att verka för förutsägbarhet och stabilitet i Europa och i vårt närområde.
Att värna och upprätthålla den europeiska säkerhetsordningen är viktigt för både europeisk och amerikansk säkerhet. Europa och USA har gemensamma intressen, och många globala utmaningar kräver att Europa och USA agerar tillsammans. Det transatlantiska samarbetet förblir grundläggande för den europeiska säkerheten.
Margot Wallström (S):
Pål Jonsons interpellation är på ett sätt tidsbunden. Den ställdes i en tid då det rådde osäkerhet om var USA faktiskt stod - detta mot bakgrund av uttalanden i Donald Trumps valkampanj och den osäkerhet som rådde innan den nye presidentens administration hade tillträtt. Det var inte bara jag som undrade hur det egentligen stod till.
Givetvis var Natoländerna speciellt angelägna om att få uttalanden som klargjorde exakt var USA stod. Att respektera traktat och internationella förpliktelser verkar tyvärr inte gälla beträffande till exempel klimatavtalet. Uttalanden av detta slag gjorde att det fanns en stor oro.
Vi befinner oss i en tid när normer, samarbeten och institutioner som är centrala för vår säkerhet ifrågasätts eller utsätts för starkt tryck. Rysslands aggression mot Ukraina och den illegala annekteringen av Krim utmanar hela den europeiska säkerhetsordningen i grunden.
Respekten för varje lands territoriella integritet och rätten att göra självständiga säkerhetspolitiska vägval är fundament i den europeiska säkerhetsordningen. Att försvara denna ordning är viktigt både för Europa och för amerikansk säkerhet och är av grundläggande säkerhetspolitiskt intresse för oss.
Osäkerhet råder fortfarande kring vissa amerikanska positioner i ett antal politiska sakfrågor, och en del uttalanden under valkampanjen bidrog som sagt till detta. Politiken förtydligas dock i takt med att den nya administrationen kommer på plats och utarbetar sina positioner. De uttalanden som gjorts sedan administrationens tillträde har varit tydliga i sitt stöd för Natos säkerhetsgarantier.
Såväl president Trump och vice president Pence som försvarsminister Mattis och utrikesminister Tillerson har bekräftat USA:s stöd för Nato och dess kollektiv- och försvarsgarantier. Detta är förstås viktigt för stabiliteten och säkerheten i Europa. Samtidigt har kraven på de allierade att uppnå 2-procentsmålet beträffande nationella försvarsutgifter blivit mycket mer uttalade.
Vi betraktar fortfarande det transatlantiska samarbetet som centralt för europeisk säkerhet. Det är prioriterat för regeringen, och det är viktigt i EU och OSSE, inom ramen för vårt partnerskap med Nato men också som grund i våra bilaterala försvarssamarbeten.
I en osäker omvärld är det viktigt att den svenska säkerhetspolitiska linjen är fast, konsekvent och tydlig. Vi bygger säkerhet tillsammans med andra. Militär alliansfrihet tillsammans med stärkt nationell försvarsförmåga i kombination med fördjupade samarbeten är de tre benen i vår säkerhetspolitik och ökar våra möjligheter att verka för förutsägbarhet och stabilitet i Europa.
Vi behöver använda hela bredden av de säkerhetspolitiska instrument vi har, både i närområdet och på den globala arenan. Men jag tycker inte att vi ska ta Natodebatten här, för det var inte syftet med interpellationen.