KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mehmet Kaplan (MP):
Jag vill tacka Ola Johansson för en bra diskussion och debatt, vilket är A och O i parlamentariskt beslutstagande. Vi har nu ett parlament som ska hantera en situation med en minoritetsregering, precis som under förra mandatperioden. Vi har också ett parlament som vill ta ansvar. Det är det jag hör.
Och det gläder mig eftersom det i grunden handlar om konstruktiva, framsynta lösningar. Jag har också sammanvägt de olika anledningarna till att vi debatterar den här frågan. Ola Johansson tar egentligen upp en frågeställning liknande den som civilutskottets ordförande hade uppe tidigare.
Då försökte jag besvara frågan utifrån det underlag som jag hade.
Eftersom förordningen ska tillämpas vid bedömningen av huruvida kravet på just den här typen av bullerfrågor och förebyggande av olägenhet för människors hälsa är uppfyllt är det viktigt att bedöma vilka effekter enklare regler får för människors hälsostatus, för folkhälsan.
När jag hör att man nästan förminskar just folkhälsofrågan blir jag lite orolig. Det kanske inte var debattörens mening. Men jag tror på just de vågskålar som Nina Lundström tog upp, att man även måste väga för- och nackdelar i den här frågan.
På just frågan om när förordningen kommer har jag samma svar som jag har lämnat tidigare, nämligen så snart vi bara kan. Frågan bereds, och jag kommer att bli väldigt glad, tillsammans med er, när vi inom en mycket snar framtid kommer att ha ett väl avvägt förslag. Då kommer vi att tacka varandra för att vi ändå har haft en konstruktiv diskussion och dialog.
Mehmet Kaplan (MP):
Jessica Rosencrantz har frågat infrastrukturministern och Jan Björklund har frågat statsministern om regeringen avser att återkalla beslutet att tillsätta en statlig samordnare för Bromma flygplats. Jessica Rosencrantz har också frågat infrastrukturministern om hon har gjort ställningstagandet att beslutet att utse en samordnare är korrekt hanterat. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationerna.
Eftersom interpellationerna delvis behandlar samma fråga besvarar jag dem i ett sammanhang. Frågan om hur regeringen ska behandla riksdagens tillkännagivande bereds för närvarande inom Regeringskansliet. Jag noterar också att frågan om regeringens hantering av beslutet att tillsätta en samordnare är föremål för konstitutionsutskottets granskning.
Jag kommer att bidra till utskottets arbete i den omfattning utskottet önskar och har inte för avsikt att förekomma den kommande granskningen.
Mehmet Kaplan (MP):
Regeringen har tagit ett beslut, och en del av diskussionen här handlar om just detta regeringsbeslut. En del av det som framför allt de som inte är interpellanter tar upp kanske inte direkt berör regeringsbeslutet utan bara indirekt. Beslutet är att en samordnare ska tillsättas. Mitt uppdrag och mitt ansvar som statsråd är att verkställa regeringens beslut.
För närvarande finns det en anmälan till KU mot regeringen i denna fråga, vilket jag också sade i mitt svar. Vi fick även höra Helene Petersson redovisa hur KU jobbar för er som kanske inte har suttit i detta utskott.
När det gäller KU:s uppgift att kontrollera regeringens och statsrådens arbete är det en uppgift som KU alltid, oavsett politisk majoritet i riksdagen, tar mycket allvarligt på. Det händer att en majoritet i riksdagen faktiskt kan bli prickad i KU. Detta är någonting som är mycket allvarligt. Jag tycker att interpellanten Björklund tog upp det på ett mycket bra sätt.
Utöver att det är en viktig uppgift är det också någonting som vi som statsråd måste vänta in. Det är en eventuell granskning på gång. Jag vet inte hur långt den har kommit eftersom vi inte har fått någon fråga till departementet. Det är också viktigt att notera att regeringen kommer att följa de regler och den praxis som finns för hantering av tillkännagivanden från riksdagen.
Regeringens hantering av tillkännagivanden kommer att redovisas till riksdagen varje år. Det är helt enligt sedvanlig praxis.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag vill lyfta upp ett antal frågor och börja med att klargöra det jag tidigare har sagt: Regeringen har tagit ett kollektivt beslut. Ni som har suttit i en regering vet hur det går till. Jan Björklund, interpellanten, är en av dem.
Mitt ansvar som statsråd är att effektuera det beslut som regeringen har tagit kollektivt. Jag försöker vara så tydlig som det går, men uppenbarligen finns det riksdagsledamöter som här och nu inte tycker om att diskutera formfrågan. Både Lars Tysklind och Finn Bengtsson uppfattade jag vill diskutera sakfrågan.
Problemet är att interpellationerna riktar in sig på formfrågan, och det är därför jag som statsråd står här. I sakfrågan har, mig veterligen, infrastrukturministern stått i den här kammaren ett flertal gånger.
Det är möjligt att riksdagsledamöterna som deltar i den här interpellationsdebatten har missat det, men det går naturligtvis att debattera och diskutera sakfrågan. Interpellanten Jessica Rosencrantz frågade om man vill behålla Bromma eller ej. Det är på gränsen till en sakfråga. Då är det inte längre en formfråga. Vill vi behålla eller inte behålla?
Det är inte det som den här frågan handlar om. Stockholm och Sverige behöver både fler bostäder och bra kommunikationer, däribland flygtrafik. Där håller jag med Jessica Rosencrantz, men den här interpellationsdebatten behandlar fortfarande formfrågan.
Interpellanten Jan Björklund frågar om beslutet om att lägga ned Bromma flygplats kvarstår. Det är en väldigt märklig fråga, eftersom regeringen inte har fattat ett sådant beslut.
Det vet förvisso interpellanten om, men återigen upprepar han, fru talman, frågan om vi ska ta tillbaka beslutet om att lägga ned eller om det blir ett beslut om att lägga ned. Jag vill återigen upprepa, om jag inte var tydlig nog tidigare: Det här är inte första gången en regering tar ett beslut om att utse en samordnare.
Detta hänger samman med det som uttrycks i grundlagen och som Helene Petersson tog upp, att regeringen styr riket. Detta ligger självfallet inom regeringens ramar för att hantera frågan. Återigen: Det är jätteviktigt att stryka under att regeringen kommer att följa de regler och den praxis som finns för hantering av tillkännagivanden från riksdagen.
Det hör ihop på det sättet. Regeringens hantering av tillkännagivanden kommer att redovisas till riksdagen varje år, detta helt enligt sedvanlig praxis.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar så mycket för interpellationerna om formfrågan. Helt i enlighet med de interpellationer som ställts är det inte sakfrågan vi diskuterar. De hör indirekt ihop, ja. Men om sakfrågan ska diskuteras är det inte jag som kommer att stå här, utan infrastrukturministern.
Det delas upp på det sättet i regeringen, vilket Jan Björklund vet om. När vi diskuterar formfrågan är det oerhört viktigt att veta var gränserna går för denna. Annars kan man mycket lätt glida över i en allmän diskussion om hållbar eller icke hållbar tillväxt eller i en diskussion om respekt och bristande respekt. Fru talman!
Jag har sagt det tidigare, och jag måste få återkomma till det: Det är inte första gången en regering tar beslut om att utse en samordnare. Det har skett ett antal gånger tidigare och kommer att ske ett antal gånger framöver också. Jag vill vara tydlig med det. Det Jan Björklund tog upp om att koppla ihop detta med sakfrågan låter sig inte göras så enkelt.
Det är inte sakfrågan vi diskuterar, utan formfrågan. I formfrågan finns det en anmälan till KU från en partiföreträdare. Det är ingenting som vi kan ändra på. Det är KU:s uppgift att kontrollera regeringens och statsrådens arbete. Det är en viktig uppgift, och vi får se vad KU:s granskning leder till.
Det här tycker jag att Helene Petersson redogjorde för på ett föredömligt sätt. Hon är antagligen för tillfället den ledamot i den här kammaren som suttit längst i KU.
Mehmet Kaplan (MP):
Nina Lundström har frågat mig dels vilka åtgärder jag avser att vidta för att stärka konsumentperspektivet på hyresmarknaden genom att hyresstatistiken förbättras, dels när jag avser att återkomma med förslag på förbättrad hyresstatistik. Bra hyresstatistik är viktig för staten, konsumenterna och andra aktörer.
Hyresstatistiken, liksom all statistik, kan naturligtvis alltid utvecklas. Samtidigt måste behovet av viss statistik och kvalitetskraven vägas mot varandra. Att utveckla hyresstatistiken på det sätt som föreslogs av Hyresbostadsutredningen och som Boverket tittade vidare på har visat sig vara mycket komplicerat och kostsamt.
För att en utvecklad hyresstatistik ska fungera som konsumentinformation krävs det att underlaget utgörs av om inte alla hyror i ett område så i vart fall en mycket stor andel av dessa.
Hur mycket som sedan egentligen tillförs när det stora flertalet hyror i beståndet är kollektivt förhandlade med hänsyn till bostädernas bruksvärde är en av flera frågor som diskuteras i den beredning som pågår inom Regeringskansliet.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack så mycket, Nina Lundström, för frågan! Vi är absolut överens om att den är viktig när det gäller hur samhället kan jobba vidare med transparens och långsiktighet som leder till det som det här i grunden handlar om. Vi har bostadsbrist.
Den kanske inte så mycket beror på det som kommer att göras som på det som inte har gjorts tidigare. Jag vill börja med att svara på den ena av de två frågor som jag uppfattade från Nina Lundström, nämligen om vi kommer att återkomma i den här frågan. Som jag sa i svaret pågår i dag en beredning inom Regeringskansliet.
Jag har inte för avsikt att förekomma den beredningen, men det är inte alldeles omöjligt att vi återkommer i frågan. Då känns det väldigt bra att vi har en uttalad linje från Folkpartiet och Nina Lundström. Det tar jag med mig från den här debatten.
När det gäller diskussionen om statistik vill jag återkoppla till det som Boverket sa efter att man hade rett ut detta. Man menade att ur ett konsumentperspektiv kan hyresstatistik bli betydelsefull först när uppgifter om hyresnivå kopplas till lägenhetens standard.
För mig låter det som att man säger: Eftersom det är för krångligt gör vi ingenting åt det. Men så får det inte tolkas, utan det handlar i grunden om hur vi långsiktigt ser till att konsumenternas kunskapsinhämtning finns med i det långa perspektivet: Vad ingår i hyran? Vilka värden representerar hyran?
Där har vi också bostädernas egenskaper - huruvida de standardiseras eller normeras är en öppen fråga. Det exempel som har utretts är det tyska exemplet. Det finns stora skillnader mellan den tyska och den svenska bostadsmarknaden. I Sverige har vi till exempel ett system där hyresbildningen sker på ett helt annorlunda sätt än i Tyskland.
Merparten av hyrorna i Sveriges bestånd sätts efter de kollektiva förhandlingarna, och den lagstadgade bruksvärdesprincipen säger att vid prövningen av en enskild hyra ska denna jämföras med hyran för likartade eller jämförbara hyreslägenheter. Man ska alltså ha samma hyra för samma typ av bostad.
Man accepterar skillnader på ungefär 5 procent. Skillnader i hyra motiveras av skillnader i bruksvärde. Detta gäller vid en direkt jämförelseprövning. Den typ av system som man har i Tyskland har vi inte riktigt i Sverige. Därför menar jag att jämförelsen som Boverket har gjort och kommit fram till skulle kunna tas i beaktande vid beredningen.
Det är den beredningen som jag har att invänta, och när den beredningen är klar är det inte alldeles omöjligt att vi får möjlighet att diskutera det här - kanske inte direkt i en interpellationsdebatt men i ett annat forum.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack, Nina Lundström, för ditt intresse för detta område! Det är ett område som är viktigt för att vi ska få en långsiktighet i arbetet. Mitt tidigare inlägg skulle kanske kunna tolkas som att jag skulle vara emot detta. Därför vill jag rada upp ett antal argument som talar för hyresstatistik.
Hyresbildningen i Sverige har under lång tid gått mot en ökad differentiering och fragmentisering. I dag avgörs flertalet hyrestvister, till följd av svårigheter för parterna att presentera bra jämförelselägenheter, genom en allmän jämförelseprövning.
I vart fall sedan 1990-talet har bostadsföretagen, inte minst de allmännyttiga, kommunala bostadsbolagen, utvecklat modeller för så kallade rabatter när det gäller lägenhetsunderhåll. Där handlar det om borttagande av vissa saker från grundhyran eller om att välja dem som tillval när man betalar grundhyra.
Under lika lång tid har arbete pågått med att utveckla olika modeller för tillval av service och kvalitet. Detta har hanterats på olika sätt av parterna.
Av de nyproducerade lägenheterna är det bara en del som åsätts en kollektivt framförhandlad hyra, den så kallade presumtionshyran, vilket hittills ofta har inneburit att en del av beståndet fått högre hyra. Häromsistens såg vi att man i Göteborg testar en presumtionshyra som ligger lägre än genomsnittet.
Vi har sett att denna utveckling har gjort att hyresbildningen i Sverige kommit att likna den i Tyskland. Vi måste vara noga med vad det är vi mäter. Nina Lundström har idéer om hur vi skulle kunna hantera hyresstatistiken.
Jag skulle vilja höra lite om kostnadsbilden. Både parterna, som vi ju har dialog med, och experter inom området tycker att det skulle kosta väldigt mycket. Jag skulle vilja återge några siffror från SCB.
Där redovisas tre alternativ för hur statistiken över hyror kan förbättras genom ett utökat urval som gör det möjligt att redovisa den. Kostnaden för redovisning på kommunnivå uppskattas till runt 5 miljoner kronor per år. Kostnaden för redovisning på församlingsnivå uppskattas till mellan 10 och 20 miljoner. För en totalundersökning blir kostnaden uppemot 70 miljoner kronor.
Om man då också vill, som jag uppfattar att Nina Lundström är inne på, ta med bruksvärdesfaktorer kommer kostnaderna att öka ytterligare. Det är inte helt gratis.
Om vi i vår beredning ser att fördelarna väger över, att det faktiskt finns relevant nytta för konsumenter och att marknaden genom parterna skulle acceptera detta som en bra lösning är vi inte främmande för denna typ av förbättrad hyresstatistik, men vi måste se helheten.
Jag är intresserad av hur Nina Lundström tänker när det gäller kostnaderna.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar än en gång Nina Lundström för att hon lyfter upp en fråga som annars kanske hamnar i skuggan av den vanliga debatten när vi pratar om bostadsbyggande och den enorma bostadsbrist som finns. Det är ett underskott som bara blir större och större. Jag vill lyfta upp en term som kanske lätt kan missförstås.
En superdatabas är inte någonting som jag jämför med dagsläget, utan det är vad SCB, som är expert på statistik, påtalar.
När SCB säger så låter det i alla fall i mina öron som att det behövs ett gott underlag för att bereda ärendet - och det håller vi på med. Det behövs också - det är egentligen mer långsiktigt - en bredd rent politiskt.
Om Folkpartiet och dess talesperson i frågorna, Nina Lundström, tycker att detta är en framkomlig väg är vi naturligtvis väldigt noga med att betona att vi är beredda att se om det här går att göra så att det inte blir ett politiskt käbblande utan en mer långsiktig nytta för konsumenterna och för aktörerna på marknaden. Jag kommer att återkomma i frågan.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack så mycket, interpellanten och debattörerna! Det här är en angelägen fråga, inte minst för att det rör sig om värden som långsiktigt handlar om synen på vårt land bland våra medborgare och på vilket sätt som vi avser att använda den natur som vi har. Det generella strandskyddet i Sverige är unikt.
Det kan bland annat ses som en del av vår allemansrätt. Stränderna har vi till låns, och vi är skyldiga att bevara dem för våra barn och barnbarn, för kommande generationer. Anledningen till att jag tar upp detta som är grundläggande är att det ibland bortses från dessa värden. Jag tycker att Hillevi Larsson tog upp det på ett föredömligt sätt.
Om man bara ser det som ett boende och byggande har man ideologiska skygglappar. Här finns också stora värden. Utöver kommande generationer handlar det om växande värden för friluftslivet och turismen. Det finns få länder i Europa, om ens något, som kan erbjuda så riklig tillgång till orörda stränder som Sverige.
Bevarandet av stränderna har därmed betydelse för internationell turism. Dessutom har detta en potential för det som jag tror mig veta att Centerpartiet brinner för, nämligen en levande landsbygd som också kan leva på andra saker än de traditionella näringarna. Låt mig ta upp de frågor som Carl-Oskar Bohlin berörde.
Han försöker kleta fast på regeringen uttalandet att ingen människa ska kunna bo strandnära. Så är det naturligtvis inte. Det finns en lagstiftning, som dessutom hanterades av den regering för vilken Carl-Oskar Bohlin utgjorde riksdagsunderlag under föregående mandatperiod.
Låt oss titta på vad de nya reglerna faktiskt hanterar. Frågan om strandskyddet kan upphävas är numera ytterligare detaljreglerad. Det går.
Bland annat kan strandskyddet upphävas om det gäller en liten sjö eller ett litet vattendrag och områdets betydelse för att tillgodose strandskyddet som sådant och dess syften är litet. Det är en helt ny bestämmelse som trädde i kraft så sent som den 1 september förra året.
Den möjlighet som har skapats ska kunna medföra vissa lättnader i strandskyddet i vissa områden. Här finns dock ett skydd medtaget i lagstiftningen, nämligen att det krävs en inventerings- och beslutsprocess för att klara ut när, var och hur sådana upphävanden ska kunna ske.
Hur denna nya bestämmelse ska komma att tillämpas blir viktigt och intressant att följa. Att ge sig in på ett sådant område efter knappt ett halvår utan att se på hur tillämpningen har gått till är något som den här regeringen inte avser att göra. Vi har inte en ändring av strandskyddsbestämmelserna på agendan.
Lagen måste få verka, och vi måste se vilka följdverkningar lagen har fått. Ola Johansson tog upp frågan om att motarbeta urbanisering genom att tillåta byggande i strandnära lägen. Jag återkommer till frågan i mitt nästa inlägg.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag vill passa på att tacka Carl-Oskar Bohlin för denna interpellationsdebatt och ta upp en fråga som han nämnde. De små stegens tyranni, säger Carl-Oskar Bohlin. Det må låta retoriskt vackert i denna kammare, men frågan är lite allvarligare än så.
Vi har en av de svåraste frågorna att hantera, nämligen att hela Sverige ska leva. Vi ska kunna ha en levande landsbygd.
Vi som regering har för ögonen att landsbygdsprogrammet ska se till att vi får ut service till alla delar av vårt avlånga land och att vi har en bredbandsutbyggnad som gör att företag kan verka och människor vara en del av den långsiktigt hållbara tillväxt som vi har som avsikt och mål för vårt land.
Samtidigt finns det viktiga frågor när det gäller hur vi ska få till områden för landsbygdsutveckling i strandnära lägen. Vi vet att inom sådana områden får man också beakta att om ett strandnära läge för en byggnad eller verksamhet bidrar till utvecklingen av landsbygden är det i dag möjligt att gå framåt.
Det är inte så att den förra regeringen hade helt fel i hur man ville att förändringen skulle gå till. Vi var emot detta som parti, men vi kommer inte att ändra i lagstiftningen. Däremot kommer vi att följa utvecklingen mycket noga.
Det finns en del överklaganden som ligger hos Regeringskansliet, och dem kommer vi också att ta i beaktande på ett konstruktivt sätt i enlighet med den lagstiftning som finns. Jag är inte det statsråd som skyller på tidigare regeringar på det sättet och säger: Allt ni gjorde var fel. Men vi kommer att föra viktiga diskussioner inom bland annat det här området även framöver.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack för interpellationen! Frågan om hur vi kan jobba för att bygga ut täckning i hela vårt avlånga land handlar i grunden om på vilket sätt regeringen kan avsätta medel.
Regeringen avser att avsätta 3,25 miljarder kronor till stöd för bredbandsutbyggnad inom ramen för landsbygdsprogrammet. Det är en oerhört viktig del av frågan som interpellanten tar upp. Utbyggnaden kommer att ske i områden där marknaden inte är intresserad av att bygga ut, vilket främst är i landsbygd och glesbygd.
Landsbygdsprogrammet har ännu inte godkänts av Europeiska kommissionen, men så kommer förhoppningsvis att ske inom en snar framtid. Den andra delen är Regionalfonden, som är en del av strukturfonderna. Det är svårt att förstå frågan bara från ett håll. Inom den ramen har de tre nordliga programområdena valt att satsa på utbyggnad av bredbandsinfrastruktur.
Satsningarna kommer totalt att uppgå till 1,2 miljarder kronor och går utöver de 3,25 miljarder som avsätts inom ramen för det jag nämnde tidigare, nämligen landsbygdsprogrammet. Programmen godkändes av kommissionen före jul. Arbetet med att realisera programmen pågår nu regionalt. Satsningarna inom de två fonderna kompletterar varandra.
Utbyggnaden inom ramen för regionalfonden kommer att fokusera på större ortsammanbindande nät medan landsbygdsprogrammet kommer att fokusera på nät som är nära slutkunderna. Att inte ta detta i beaktande när vi diskuterar interpellationsfrågan är att blunda med ena ögat och försöka att famla sig fram. Detta är inte någonting som den här regeringen har hittat på själv.
Det är en produkt som har funnits sedan tidigare, och vi fortsätter oavbrutet att jobba med frågan. När det gäller Lena Eks påstående att jag inte skulle bry mig om frågorna ska jag påminna om att Lena Eks parti var det parti som abonnerade på it-ministerposten under ett antal år.
Om hon här hävdar att det plötsligt skulle ha skett någon stor förskjutning i sidled när det gäller intresse för frågorna måste Lena Ek ha väldigt mycket på fötterna. Hon har tidigare haft den grunden för arbetet i en regering. Jag vill verkligen lyfta frågan till en principiell nivå. När det gäller 700-megahertzbandet är det också viktigt.
Det är väldigt kraftfullt när det gäller hur vi ska få god yttäckning.
Det fattades ett beslut för snart ett år sedan av den förra regeringen att frekvensbandet 694-790 megahertz, det så kallade 700-megahertzbandet, som i dag används för marksänd tv, från och med 2017 kommer att stängas ned och ska användas för annat ändamål än tv-sändning.
Det har gått två uppdrag till Post- och telestyrelsen. Det ena handlar om hur man ska använda detta utifrån gällande it-politiska mål. Lena Ek vet att vi delar det med tidigare regering. Det andra handlar om att ta fram en ny planeringslösning för marksänd digital tv som ska möjliggöra fortsatta tv-sändningar när 700-megahertzbandet görs tillgängligt.
När man tar med ena handen måste man veta vad man ger med den andra.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag vill tacka Anders Ahlgren för interpellationen. I slutrepliken tog Anders Ahlgren upp frågan om landsbygdsprogrammet får användas för bredbandsutbyggnad när det går igenom. Vi hoppas att det kommer att ske väldigt snart. Det är nämligen de signalerna vi får. Förhoppningsvis sker det inom de närmaste månaderna.
Problemet ligger i att det för tillfället inte finns lösningar för en del av hushållen och en del av företagen. För de allra flesta finns det möjlighet att få bredband på annat sätt.
4G-nätet täcker allt större områden, och satellit kan ge bredband på upp till 20 megabit per sekund, vilket är en medelhög hastighet, i princip i hela landet. Det stämmer att Quadracoms stationer för ADSL-bredband avvecklas på andra håll i landet. Den frågan har också varit uppe i medierna. I vissa fall har kommuner gått in och finansierat fortsatt drift. Det vet Anders Ahlgren också.
Alternativt har abonnenterna gått över till någon av de andra teknikerna. Det här är en fråga som måste bevakas väldigt noga. Det var ingen nyhet att det skulle bli på det här sättet, vilket Lena Ek antydde. Redan den tidigare ministern visste det här. Men för min del handlar det inte om att titta bakåt utan om att titta framåt och försöka hjälpa till på det sätt som går.
Den långsiktiga utbyggnaden handlar om att hela Sverige ska leva, och landsbygd och glesbygd ska ha god tillgång till snabbt bredband. Men vi ska också, med statliga medel, kunna täcka upp hela Sverige.