KBLab/rixvox huggingface dataset:
Boriana Åberg (M):
Jag gläder mig åt ministerns inställning, men jag skulle önska ett mycket tydligare avståndstagande från förslaget. Det har många andra länder redan gjort. Förslagen är, som jag nämnde, både obegripliga och skadliga. Det är bra att ministern har kontaktat Jägareförbundet och andra intressenter.
Vi ska inte glömma att det handlar om folkrörelser, som jakt och sportskytte. Det är folkrörelser som involverar alla åldersgrupper från ungdomar till pensionärer.
Ett direktiv som syftar till att motverka brott mot illegala vapen ska inte utmynna i en kamp mot laglydiga medborgare eller, ännu värre, ett indirekt förbud mot utövandet av vissa sporter. Alla mina kollegor, och antagligen också ministern, har blivit kontaktade av många oroliga medborgare.
En av dem tävlar tillsammans med sin fästmö i skytte på elitnivå. Han och fästmön reser jorden runt för att delta i olika tävlingar. Han har beskrivit att de tack vare sin hobby har knutit vänskapsband med personer i hela Europa och även i resten av världen.
Det är vänskapsband som kommer att bli svårare att underhålla om de naturliga träffpunkterna, skyttetävlingarna, försvinner. Möjligen har jag missuppfattat något, men jag har alltid trott att den europeiska integrationen handlar om att föra de europeiska folken närmare varandra, underlätta kontakter och skapa vänskapsband.
Om förslaget i sin helhet blir verklighet kommer det också att få mycket negativa effekter på näringslivet, i synnerhet på turismen. Runt om i Europa arrangeras skyttetävlingar med upp till 1 000 deltagare. Vi kan till exempel ta den lilla orten Hodonice i Tjeckien. Dit kommer varje år mellan 900 och 1 000 deltagare.
Tävlingarna pågår under fem dagar. Den genomsnittliga hotellkostnaden för fem nätter är 350 euro. För 1 000 deltagare gör det 350 000 euro. Till detta kommer restaurangbesök, turistattraktioner och shopping.
Ministern kan tänka sig vilken katastrof det kommer att bli för hela regionen om tävlingarna tvingas upphöra. Dessutom kommer det att ha noll effekt på terrorismbekämpningen.
Det finns också bra delar i förslaget, till exempel att skapa ett gemensamt system för märkning av vapen för att underlätta spårbarheten, att skärpa kontrollen för illegala vapen och att införa hårdare regler för pluggning av vapen. Men som helhet är förslaget ett slag i luften när det gäller att komma åt terrorister och kriminella.
Jag befarar att frestelsen att visa handlingskraft mot terrorismen med enkla medel kommer att vara svår att motstå.
Boriana Åberg (M):
Jag förstod inte riktigt referensen till Moderaterna som ministern gjorde. Däremot kan jag göra en referens till vad ministerns partikamrater i EU-parlamentet tyckte när förslaget kom. De skrev så här: Vi ska inte låta terrorn vinna.
Därför är vi starkt för EU-kommissionens förslag om att stärka vapenkontrollen i hela EU, inklusive ett totalförbud mot privata halvautomatiska vapen, hårdare regler för webbhandel och gemensamma EU-regler för märkning och kontroll av skjutvapen. Det här är effektiva medel som medlemsländerna bör införa genast.
Det är glädjande att ministern visar eftertanke och tar kontakt med de berörda. Det kan inte vara någon hemlighet att ministern vet vad dessa remissinstanser tycker redan nu. Artiklar har cirkulerat flitigt i medierna, och medborgare har kontaktat politiker och beslutsfattare på alla nivåer.
Jag vill en gång till poängtera att det är farligt och cyniskt att försöka visa handlingskraft genom att rikta åtgärder mot laglydiga medborgare som är lätta att komma åt. De svenska jägarna och sportskyttarna är redan hårt kontrollerade. De har licenser och förvarar sina vapen i säkerhetsskåp, och de utgör inte något som helst hot mot någon.
Därför skulle jag önska att ministern redan i dag tog tydligt avstånd från de delar av förslaget som begränsar livet för laglydiga medborgare. Det skulle vara utmärkt för alla jägare och sportskyttar om den svenska regeringen kunde stå emot populistiska lösningar. Slutligen vill jag önska god jul till herr talmannen, presidiet och ministern.
Boriana Åberg (M):
Jag tackar ministern för svaret! Först vill jag poängtera att jag är för ökat inflytande. Ministern säger i svaret: "Boriana Åberg tycks värna om studentinflytandet." Då kan man få fel uppfattning. Låt oss stryka "tycks". Jag värnar om studentinflytandet på högskolor och universitet.
Jag tycker att studentinflytandet är viktigt för att säkra kvalitet i utbildningen. En lärandeprocess handlar inte bara om att bli matad med fakta, utan den handlar om att samla kunskap genom att ständigt ifrågasätta tidigare sanningar och söka nya vägar.
Jag vågar påstå att svenska studenter är bra på att utveckla kritiskt tänkande när det gäller fakta men även när det gäller hur själva undervisningen bedrivs. På våra universitet och högskolor finns ett världsunikt studentinflytande, och det ska vi fortsätta att värna om.
Anledningen till att jag ställde denna interpellation var en artikel i Upsala Nya Tidning. När jag läste den fick jag uppfattningen att ministern med nostalgi blickade tillbaka på tiden då kårobligatoret fanns. Jag vill gärna påminna om vad kårobligatoriet, som avskaffades i juli 2010, innebar.
Det är något som inte många av dagens studenter har upplevt, och det är lätt att få uppfattningen att det var något bra, om man lyssnar på Socialdemokraterna, Vänsterpartiet eller Miljöpartiet, som var inbitna motståndare till avskaffandet.
Kårobligatoriet innebar att samtliga studenter på svenska universitet och högskolor tvingades bli medlemmar i en studentkår och betala medlemsavgift vare sig de ville eller inte. Annars kunde de inte tentera eller få sina betyg registrerade. Det fanns bättre och sämre kårer. I den jag var tvångsmedlem i satsades det mest på fester.
Medlemskapet upplevdes som särskilt meningslöst av studenter med familj och barn, som behövde pengarna bättre än till att sponsra sina yngre kamraters roligheter. Och det var inte det värsta. Det värsta var det principiella felet att tvinga människor att ansluta sig till en organisation.
Tanken på tvångsanslutning i ett demokratiskt samhälle är stötande, tycker jag. Och hur var det med inflytandet när kårobligatoriet fanns? Det var ett skeninflytande. Alla var medlemmar, men engagemanget för kåren var lågt, och deltagandet i kårfullmäktigevalet var minimalt.
Där deltog ca 10 procent av medlemmarna - 10 procent! Kan ministern föreställa sig vilken legitimitet en regering som har max 10 procent av väljarna bakom sig skulle ha?
Boriana Åberg (M):
Jag måste säga att det är tröttsamt att i interpellationsdebatter få höra statsråden ständigt ondgöra sig över beslut som tidigare regeringar har fattat för fem eller tio år sedan. Handlar det månne om avsaknaden av egna konstruktiva svar och lösningar på dagens problem? Jag delar faktiskt ministerns uppfattning att det är bra med en utredning.
Självklart är det viktigt att utröna orsaken till att vissa studentkårer anser att deras förutsättningar för starkt studentinflytande har förändrats eller till och med försämrats. Jag har säkert inte läst lika många rapporter som ministern har gjort. Jag har säkert inte gjort lika många studiebesök.
Men jag har gjort några, särskilt i min valkrets. Men i de utredningar som jag har sett konstaterar man att studentinflytandet fortfarande fungerar, även om det finns långsiktiga frågor som måste adresseras. Allt är inte perfekt, men domedagsprofetiorna har definitivt inte uppfyllts.
Jag minns debatten om avskaffandet av kårobligatoriet, där en dåvarande ministerkollega till Helene Hellmark Knutsson fasade för den totala nedmonteringen av bland annat studenternas kulturliv. Lundaspexen var hotade, nationerna skulle försvinna, och Lundakarnevalen skulle dö efter 2010.
Inget av detta hände. Tvärtom hade Lundakarnevalen 2014, för att ta ett exempel, fler deltagare än någonsin, trots att det inte fanns något kårobligatorium. Varför?
Jo, därför att allt drevs av studenters entusiasm, med tusentals oavlönade timmar av frivilligt arbete, utan något som helt tvång eller någon kollektivanslutning. Det är just det drivet hos studenterna, dessa vuxna, kapabla individer, som vi måste ta vara på. Fru talman!
Ministern avslutade sitt svar med att hon avser att vidta åtgärder för att säkerställa att det finns förutsättningar för ett oberoende studentinflytande som driver högskolornas kvalitetsutveckling framåt.
Även om jag förstår att ministern inte här och nu kan föregripa utredningen och komma med konkreta förslag skulle det vara intressant att få veta vilken typ av åtgärder som statsrådet kan tänka sig.
Boriana Åberg (M):
Jag tackar ministern för detta. Jag är nöjd med ministerns löfte om att hon inte avser att återinföra tvångsanslutning av studenterna. Det är en glädjande nyhet för alla som tycker om frihet. Som moderat tror jag på individens förmåga att göra egna val och åstadkomma förändringar, även när det är tungt och motigt.
Jag tror också på studenternas förmåga att ta vara på sina bästa år på universitet och högskolor och hinna med en gedigen utbildning, studentspex, fester och även inskolning i hur man utövar inflytande. Inflytande är nämligen ingenting som någon skänker till en uppifrån.
Inflytandet arbetar man upp genom engagemang och kunskap och genom att bidra med något unikt och värdefullt, precis som alla de studenter som är engagerade i de frivilliga kårerna gör. Jag hoppas verkligen att ministern håller sitt löfte. Det är många löften som Socialdemokraterna har tvingats frångå och bryta den senaste tiden.
Därför hoppas jag att just detta löfte kommer att infrias.
Boriana Åberg (M):
Jag tackar energiministern för svaret. När min initiala fråga ställdes hade vi haft dagar då elpriset i Skåne var dubbelt så högt som i Norrland, vilket borde uppröra energiministern i en regering som säger sig stå för rättvisa.
Ministern skriver i stället att vi generellt har låga elpriser. Vi kan konstatera att sedan ministern tillträdde sin post har han i alla fall haft tur med vädret. Kan två milda vintrar ha fått ministern att glömma hur det var för något år sedan - extrem kyla, halvtomma vattenmagasin och driftproblem med kärnkraftsreaktorerna?
Då fick svenskarna elräkningar på 10 000-15 000 kronor i månaden. Människor grät i tv och bad sina elleverantörer om avbetalningsplaner. Där vill vi inte hamna igen. Enligt Svenska kraftnät räcker Sveriges egen produktion knappt en kall dag.
Då måste det importeras stora mängder el, men det är inte säkert att Sveriges grannländer då har någon el att exportera. Under köldknäppen i början av januari hade varken Polen eller Tyskland något överskott.
Svenska kraftnät lämnar mycket klara besked om vad som kommer att hända om läget blir riktigt ansträngt: I första hand startas de oljeeldade kraftverken i Karlshamn. Vi eldar olja och ökar utsläppen. Hur rimmar det med regeringens intention att värna om miljön?
Om det inte räcker kan Svenska kraftnät betala två stora pappersindustrier, Holmens bruk och Stora Enso, för att de ska sluta konsumera el. Det är helt orimligt att betala skattepengar för att fabriker ska stå still! Den sista nödåtgärden är att tvingas stänga delar av nätet, så att medborgarna inte får någon el. Då får vi elransonering.
Jag som kommer från Bulgarien, ett land som förr brukade styras av kommunistregimer, har upplevt elransonering under många vintrar. Man har två timmar med el och sedan två timmar utan. Det är inget man önskar, och det skulle vara en fruktansvärd tillbakagång i utvecklingen i Sverige, ett land som länge har haft en trygg, ren och säker elförsörjning.
Men Svenska kraftnät bedömer att hotet är realistiskt med tanke på den produktionsbrist som kommer att uppstå om kärnkraften avvecklas i förtid och på grund av illa genomtänkta politiska beslut.
Läget i Skåne kommer att vara mest kritiskt, och jag vill gärna höra vad ministern kommer att göra för att alla medborgare, såväl i Skåne som i Norrland, ska ha en trygg elförsörjning till rimliga priser. Kommer ministern till exempel att se till att effektskatten sänks, helst redan nu i vårpropositionen?
Boriana Åberg (M):
Tack, ministern, för intentionen att både företag och hushåll ska ha tillgång till el! När det gäller Alliansens energiuppgörelse tycker jag inte att det var något fel med ambitionen att bygga tio nya reaktorer. Dessvärre kunde ni inte hänga med av diverse orsaker som vi inte har tid att klara ut nu med begränsad talartid.
Ministern nämnde också indelningen av landet i elprisområden, vilket förvisso var orsaken till de höga och stigande energipriserna i södra Sverige. Men problemen grundades långt tidigare, nämligen åren 1999 och 2005 när den dåvarande socialdemokratiska regeringen beslutade att stänga de två fullt fungerande reaktorerna i Barsebäck. Jag minns det väl.
Barsebäck ligger i min egen hemkommun Kävlinge. Stängningen betraktades som en katastrof både för orten och för elförsörjningen i Skåne. Dåvarande kommunalrådet, respekterad socialdemokrat, åkte till Stockholm och försökte förgäves vädja till Göran Persson att inte äventyra arbetstillfällen och bidra till förstörelse av enorma ekonomiska värden.
Stängningen av Barsebäck orsakade också indirekt stora utsläpp.
För varje timme med avstängd kärnkraft gav den ökade användningen av dansk kolkraft, enligt SMHI, ökade utsläpp i form av till exempel 1 700 kilo extra svavel, 860 kilo extra kväveoxider och 560 000 kilo koldioxid - enorma värden!
Jag vågar hävda att det är politiska beslut som ligger bakom dagens problem och inte marknaden. När ministern skriver i sitt svar att han inte vill göra ett ingrepp på marknaden låter det bra, i alla fall för oss med liberala värderingar.
Men i praktiken är elmarknaden ingen fri marknad, utan det är en marknad som är hårt styrd av politiska beslut - dessvärre mindre genomtänkta sådana, i alla fall på senare tid. Energiministern har nu möjligheten att ändra på det i avvaktan på att Sydvästlänken ska bli färdig.
Så varför inte uppdra åt Svenska kraftnät att garantera överföringen av en minimikapacitet mellan elprisområdena för att minska risken för prisskillnader mellan dem? Sedan befarar jag att Sydvästlänken inte kommer att vara den långsiktiga lösning som vi alla skulle vilja ha.
När Nordbaltkabeln, som utgår från södra Sverige, blir färdig kommer vi nog ånyo att få problem i Skåne, eftersom denna kabel mest kommer att användas för att exportera el från Sverige. Jag undrar: Har ministern någon lösning för att avhjälpa det problemet?
Boriana Åberg (M):
Jag kan försäkra energiministern om att jag var mycket engagerad i frågan redan under förra mandatperioden. Men när man har en egen regering som sitter i Rosenbad har man andra kanaler för att driva frågorna än i debatter här i kammaren.
Det glädjande att energiministern tänker följa frågan om kärnkraftens lönsamhet noga och att han vill uppnå ett brett samförstånd i riksdagen.
Jag önskar dock att energiministern var mer positiv till kärnkraft och delade IF Metalls ordförandes inställning att vi borde satsa på nästa generations kärnkraft och avskaffa effektskatten.
Det finns ett talesätt som lyder ungefär: Man ska hoppas på det bästa men vara förberedd på det värsta. Energiministern klarar den första delen utmärkt. Det går inte att ta miste på hans optimism när han talar om ökad kärnkraftsproduktion och besparingar i energianvändningen. Jag är dock fortsatt lite bekymrad för den andra delen.
Vad händer när kärnkraften, som i nuläget står för ungefär 40 procent av Sveriges energiförsörjning, måste avvecklas i förtid? Jag skulle gärna få ett mer konkret svar. Vad vill regeringen?
Boriana Åberg (M):
Tack, infrastrukturministern! Dock saknar jag fortfarande svar på mina två enkla frågor som kan besvaras med bara ja eller nej. Delar ministern sin kollega Kristina Perssons uppfattning om Sydsvenska Handelskammarens rapport - ja eller nej? Om ministern har missat vad Kristina Persson sa kan jag påminna henne.
Kristina Persson ifrågasatte nivån på kostnaderna för minskad arbetspendling i Öresundsregionen som ett resultat av alla tågförseningar och alla andra olägenheter för alla typer av transporter i samband med gränskontrollerna. Enligt Handelskammarens beräkningar uppgår dessa kostnader till 2,9 miljoner per dag.
Det blir 1,5 miljarder per år, en svindlande summa. Vi som sitter i trafikutskottet kan bara föreställa oss vilka fantastiska satsningar dessa pengar hade kunnat användas till. Vid beräkningen har Handelskammaren beaktat krympningen av arbetsmarknaden.
Skåningar är inte längre benägna att söka jobb i Köpenhamn med omnejd i samma utsträckning som tidigare när pendlingstiden har ökat med flera timmar per dag. Det avskräcker. Den regionala turismen har också minskat. Det är krångligt att åka och förlusta sig i Skåne om man måste byta tåg och visa pass två gånger.
I rapporten uttrycks farhågor om att både inhemska och internationella investeringar kommer att minska om Öresundsregionen uppfattas som två skilda regioner. Detta skapar oro på både den svenska och den danska sidan.
Ministern kan fråga sina socialdemokratiska partivänner i Malmö eller i övriga Skåne hur hårt Skåne har jobbat för en fungerande integration vid Öresund och vad som står på spel. Befolkningsutmaningarna och en minskad arbetsmarknad är det sista som Malmö behöver i dag.
Jag vill gärna upprepa min fråga till infrastrukturministern: Anser ministern att de beräknade kostnaderna är realistiska - ja eller nej? Herr talman! I sitt svar säger ministern att hon sedan slutet av förra året har besvarat ett stort antal frågor med anknytning till gränskontrollerna. Men faktum kvarstår.
Ingen av de inblandade - vare sig Skånetrafiken, rederierna eller Handelskammaren - har uppfattat vad regeringen tänker göra för att minska de negativa effekterna. Att anse sig ha lämnat ett svar är inte detsamma som att mottagaren har uppfattat svaret.
Jag vore jättetacksam om ministern kunde komma med tydliga, explicita och exakta exempel.
Boriana Åberg (M):
Jag tackar ministern. Jag tackar också Rikard Larsson. Äntligen en socialdemokrat som har läst rapporten! Jag tror att jag behöver påminna om hur situationen såg ut i höstas, innan regeringssidan blir alldeles för nöjd med hanteringen. Jag delar inte ministerns uppfattning att regeringen tog sitt ansvar.
Tvärtom hade regeringen först en mycket optimistisk syn på utmaningarna. Stefan Löfven deklarerade att hans Europa inte byggde murar. Han och några andra av Anna Johanssons kollegor kritiserade Danmarks hantering av flyktingkrisen till den grad att det omöjliggjorde samarbete mellan de båda länderna.
Det tog väldigt lång tid innan regeringen agerade, och då hade relationen till den sydliga grannen redan blivit frostig. Som en svensk-dansk forskare skrev då: "Det är med viss skadeglädje danskarna betraktar den svenska panik som uppstod när man i Stockholm plötsligen upptäckte att mottagandet av 163 000 nyanlända .
inte fixar sig av sig självt." Det är alltså på sin plats att visa lite ödmjukhet. Regeringen blundade hela tiden för utmaningarna och krisen. Stefan Löfven bjöd de facto in hela världen att ta del av den svenska välfärden. Att prata om ansvar och hänvisa till höstens kris är ganska olämpligt, tycker jag.
Plötsligt skedde det en väldigt snabb omvandling av den svenska ståndpunkten, och det var just denna drastiska omvandling som skapade problem. Hade man samarbetat med Danmark skulle till exempel troligtvis åtminstone en av de båda kontrollerna ha tagits bort.
Nu har vi som bekant två kontroller, först en passkontroll på Kastrup som transportören gör och sedan en id-kontroll i Hyllie. Den sistnämnda är dessutom utformad på ett sätt som reser många frågetecken kring aspekter som rättssäkerhet och relevans.
Det är inte sällan den drabbar resenärer som enbart färdas regionalt i Skåne och aldrig har passerat en landsgräns. Är det verkligen försvarbart att dessa resenärer uppmanas att visa legitimation? Det är positivt att Nordiska ministerrådet tänker analysera situationen, men jag vill gärna påpeka att analyser redan har gjorts.
Bland annat kan rapporten från Sydsvenska Handelskammaren betraktas som en mycket trovärdig sådan. Nu behövs det handling! Sedan är det de 10 miljarder som ministern hänvisade till i sitt svar som kommer att tillföras kommuner och landsting från och med hösten för att täcka kostnader i samband med flyktingmottagandet. Dessa miljarder tas upp i alla sammanhang.
Saknas det skolor och lärare säger man att 10 miljarder ska tillföras. Om det påpekas att det finns brister inom socialtjänsten ska man tillföra 10 miljarder. Listan kan göras oändlig. Vi borde vara medvetna om att de 10 miljarderna inte räcker till allt, särskilt inte till att täcka kostnaderna för till exempel Skånetrafiken och andra transportörer.
Det behövs lite mer ödmjukhet, lite mer kreativitet och framför allt handling.
Boriana Åberg (M):
Låt mig svara på ministerns fråga om vad Moderaterna tänker göra. Jag kan läsa ur den reservation som vi hade vid det tillfället. Vi förutsätter att regeringen vid användning av befogenheten att besluta om identitetskontroller noga prövar frågor om proportionalitet, praktiskt tillämpning, kostnader och effekter.
Det är av största vikt att regeringen vidtar de åtgärder som behövs för att begränsa de negativa effekter som införandet av identitetskontroller oundvikligen kommer att få för resenärer och transportörer. Vi tog vårt ansvar, och vi förutsåg vad som kommer att hända. Sedan är det regeringen som regerar, inte vi. Ansvaret ligger hos er. Sedan var det frågan om vår budget.
Det är en mer ansvarsfull budget eftersom vi inte sprätter pengar på bidrag hit och dit, utan vi har konkreta och bra förslag på hur fler ska komma till jobb. Det är särskilt viktigt med tanke på de hundratusentals människor som har kommit för att bygga sig ett bättre liv.
Ett bättre liv får man först när man försörjer sig själv, när man får självförtroendet och självkänslan av att vara behövd och att ha arbetskamrater, att bidra till uppbyggnaden av det nya landet.
Jag skulle gärna ha pratat mer om just effekterna av kontrollerna på transporterna i Skåne, särskilt id-kontrollerna på färjorna mellan Ystad och Rönne, som gör att Ystad kommer att förlora arbetsplatser om danska staten bryter avtalet.