Gustav Fridolin (MP):
Tack, Erik Bengtzboe och Ida Drougge! För protokollet och för den som vill kunna följa denna diskussion vill jag, eftersom direktiven till utredningen nämns, påpeka att jag och regeringen gjorde en delning av de direktiv som den tidigare regeringen gett Grundskoleutredningen. Grundskoleutredningen tittar fortsatt på de organisatoriska frågorna. Där ingick också möjligheten att göra förskoleklassen till en del av grundskolan.
De pedagogiska frågorna, som Erik Bengtzboe efterlyste, flyttades till en annan utredning, som leddes av Ulf Fredriksson och också har lämnat sitt betänkande, vilket vi har gått vidare med. De frågor som togs bort ur det ena direktivet tillfördes alltså det andra. Jag vill tacka för anförandena. Jag tycker att de tydligt visar hur mycket vi är överens med varandra om, men också att det finns några saker där vi inte är överens.
En sådan sak handlar om förskolans pedagogik i förhållande till sexåringar. Jag ser ett värde i det möte mellan förskolans och grundskolans pedagogik som äger rum i förskoleklassen, när den är gott organiserad utifrån en läroplan som nu är tydlig.
Jag ser att det finns en poäng med att förskolans pedagogik, som är anpassad även till barn i sexårsåldern, kan få genomslag i den verksamhet som riktar sig till sexåringar. Detta innebär inte att organisationen av förskoleklassen är en annan än i dag - det vill säga att förskoleklassen organisatoriskt i praktiken är en del av grundskolan och ligger under en grundskolerektors ansvar.
Detta är en av anledningarna till att det gått att göra förskoleklassen obligatorisk: Det blir tydligare för rektorn att man har ansvar för en helt obligatorisk skolverksamhet från sex års ålder, att de lärare man ansvarar för ska ha samma möjligheter till fortbildning och utveckling i yrket och att man ska utnyttja de möjligheter till organisatoriska vinster som finns i att till exempel låta en grundlärare som är verksam i förskoleklassen följa eleverna ända fram till fyran.
Men det innebär att jag tycker att förskollärare fortsatt ska vara behöriga att undervisa sexåringar och att det möte som kan ske mellan förskollärare och grundlärare är bra. Ida Drougge ställer en specifik fråga om vilken kompetens i fråga om bedömning en lärare som arbetar med sexåringar ska ha.
Där instämmer jag: Den lärare som arbetar med sexåringar ska ha kompetensen att till exempel följa läs- och skrivinlärning eller matematisk inlärning. Det är bra. Det är dock inte så enkelt att detta kan delas upp i att förskollärare saknar den kompetensen medan grundlärare har den. I praktiken handlar detta i stället om när man fått sin lärarutbildning.
En förskollärare som utbildar sig i dag får mycket utbildning i läs- och skrivinlärning och matematisk inlärning, även om kvaliteten på utbildningen såklart kan stärkas. Detsamma gäller en grundlärare som utbildas i dag. Däremot har grundlärare och förskollärare som utbildats i en del tidigare lärarutbildningssystem saknat precis den typen av utbildning. Därför är det viktigt med fortbildningsinsatser och kompetensutveckling, som bör riktas mot både förskollärare och grundlärare i förskoleklassen. Detta sker också.
Rätten till stöd är lagligt sett densamma för förskoleklassen och grundskolan. Däremot ser vi att det finns anledning att skärpa regelverket, till exempel genom att införa en obligatorisk kartläggning av elevernas kunskaper redan i förskoleklassen, vilket vore en naturlig följd av att förskoleklassen nu blir obligatorisk. Ett sådant förslag har lagts fram. Avslutningsvis är lärartätheten, precis som Erik Bengtzboe konstaterar, något som vi ska vara stolta över.
Trots att antalet barn ökar kraftigt - mer än vi sett under modern tid, framför allt för att det föds fler barn i Sverige - lyckas vi behålla lärartätheten och till och med öka den något. Detta beror på stora investeringar, som jag är glad att det finns ett brett politiskt stöd för. De ska genomföras på ett sådant sätt att de når fram till alla. Lågstadiepengarna är ett av de statsbidrag som lyckas med detta.