KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ylva Johansson (S):
Om Katarina Brännström anser att kollektivavtal eller kollektivavtalsenliga villkor är ett hinder för inträde på arbetsmarknaden och att kollektivavtal är att krångla till det tror jag att hon har ett större problem med hur hon ser på hur svensk arbetsmarknad ska regleras. En arbetsmarknad måste regleras.
Det kan antingen ske via lag - vi har många länder som har det på det sättet - eller via kollektivavtal, som är den svenska modellen. När vi jämför de två modellerna - lagreglering eller reglering via kollektivavtal - är det överväldigande hur kollektivavtalsreglerad arbetsmarknad ger oerhört stora fördelar jämfört med en lagreglerad arbetsmarknad.
Det ger större flexibilitet. Det ger ett ansvarstagande från parterna där man gemensamt äger sina kollektivavtal. Det ger en möjlighet att ganska snabbt anpassa villkoren när verkligheten förändras. Om man i stället vill ha en lagreglerad arbetsmarknad kan man naturligtvis stå för den politiken. Då är det en nyhet att Moderaterna vill gå på den vägen i stället.
Om man däremot anser att kollektivavtalsreglerad arbetsmarknad är att föredra bör man också stå upp för att kollektivavtalen är det som är basen på arbetsmarknaden. Jag tycker att det är svårförenligt med synsättet att kollektivavtal skulle vara att krångla till det. Tvärtom är det oftast att förenkla, eftersom många av villkoren redan finns reglerade där. Det är definitivt inte ett hinder för inträde på arbetsmarknaden.
Katarina Brännström glider lite på frågan och undrar om regeringens förslag är kollektivavtal eller kollektivavtalsenliga villkor. Jag delar inte uppfattningen att man kan mäta en arbetsmarknadspolitiks åtgärds eventuella succé med hur många som deltar i den eller inte. Subventionerade anställningar är en dyr åtgärd.
Det är en bra åtgärd när den träffar rätt individ vid rätt tillfälle. Men det är klart att det alltid finns en risk att man har en subventionerad anställning i stället för en anställning som hade blivit av ändå, så kallad dödviktskostnad. Detta är alltid en fråga där man inte säkert kan veta var gränsen går. Jag delar alltså inte uppfattningen att man kan säga att en åtgärd är en succé bara utifrån hur många som använder den.
Det har att göra med hur väl den leder till ett arbete som individen inte skulle ha fått utan subvention. Vi har inte riktigt tillräckligt med kunskap för att kunna säga att nystartsjobben är en succé.
Jag gör bedömningen att med den stora framförhållning regeringen har - man har ett och ett halvt år på sig att skaffa sig dessa villkor - kan alla de företag som i dag inte har kollektivavtal eller kollektivavtalsenliga villkor och som också fortsatt vill anställa med hjälp av nystartsjobb välja att göra det genom att skaffa sig de här villkoren.
Ylva Johansson (S):
Det här börjar bli riktigt spännande. Katarina Brännström säger att man inte ska avreglera arbetsmarknadspolitiken men att man inte ska ha regler för arbetsmarknaden. Jag vet inte riktigt hur det här går ihop. Förespråkar Katarina Brännström verkligen att vi ska ha en oreglerad arbetsmarknad, eller hur ska jag förstå detta?
Jag tycker också att det var spännande att lyssna när Katarina Brännström sa att nystartsjobb kan bli riktiga jobb och Christian Holm Barenfeld sedan gick upp och sa att nystartsjobb är riktiga jobb. Det kanske finns olika uppfattningar i Moderaterna. Från regeringens sida är det klart: Nystartsjobb är också riktiga jobb. Subventionerade anställningar är också riktiga jobb. Jag försvarar subventionerade anställningar.
Jag tycker att vi ska fortsätta att ha subventionerade anställningar. De är bra verktyg i arbetsmarknadspolitiken. Det gäller bara att se till att de går till rätt person vid rätt tillfälle för att inte få undanträngningseffekter i alltför hög grad. Men det är bra med subventionerade anställningar. Vi ska fortsätta ha det. Och de är också riktiga jobb.
I dag gäller för i princip alla arbetsmarknadspolitiska insatser att man ska följa kollektivavtal eller kollektivavtalsenliga villkor. Det finns ett undantag, och det är nystartsjobben. Där gäller bara kollektivavtalsenlig lön. Villkoren i övrigt behöver inte vara i nivå med kollektivavtal.
Det är försäkringar det handlar om, alltså huruvida man ska vara försäkrad eller inte. Varför ska personer som har ett nystartsjobb ha sämre försäkring än någon som är anställd i någon annan typ av subventionerad anställning? Jag har lite svårt att förstå den logiken. Jag vill säga till Christian Holm Barenfeld att det finns en arbetsmarknadspolitisk åtgärd som inte har den här formuleringen, och det är yrkesintroduktionsanställning. Där står det att det ska vara kollektivavtal.
Det vi har i uppgörelsen är att det ska vara kollektivavtal eller kollektivavtalsenliga villkor på samma sätt som vi har på andra subventionerade anställningar. Det är en fråga som ska utredas.
Ylva Johansson (S):
Katarina Brännström säger att kollektivavtal är att socialisera svenskt näringsliv. Christian Holm Barenfeld säger att kollektivavtal leder till att man har fackliga ombudsmän som springer runt på arbetsplatser. Det skulle vara intressant att föra den diskussionen med intresseorganisationen Svenskt Näringsliv, som har som uppdrag att få så många arbetsgivare som möjligt att teckna just kollektivavtal.
Man ser nämligen att det också för arbetsgivaren är en styrka att ingå ett avtal, att ha de möjligheter, rättigheter och den trygghet som det innebär att ingå i ett avtal. Jag tror att alla som lyssnar till denna debatt drar en lättnadens suck över att det inte är Katarina Brännström som styr över svensk arbetsmarknad.
Ylva Johansson (S):
Christian Holm Barenfeld har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta när det gäller åldersgränsen för starta-eget-bidraget. Regeringen ser som sin viktigaste uppgift under mandatperioden att öka sysselsättningen och varaktigt minska arbetslösheten. Vår jobbpolitik tar sin utgångspunkt i människors vilja till arbete och utveckling. Arbete innebär möjligheter till egenförsörjning, gemenskap, tillhörighet och makt att forma sitt liv och sin framtid.
I budgetpropositionen för 2016 föreslår regeringen bland annat att alla arbetssökande, oavsett yrkesbakgrund och utbildningsnivå, ska ges stöd och vägledning i ett aktivt arbetssökande. Arbetsmarknadspolitikens många möjligheter till insatser ska utnyttjas effektivt genom att rätt insatser ges till rätt person vid rätt tidpunkt. Den tidigare styrningen av Arbetsförmedlingen var alltför detaljerad, med till exempel alltför många tidsgränser som begränsade vilka insatser som kunde användas för de arbetssökande.
Regeringen har påbörjat arbetet med att reformera styrningen och att genomföra förenklingar i det arbetsmarknadspolitiska regelverket för att ge större utrymme för professionella bedömningar. I en studie som Riksrevisionen har genomfört av programmet Stöd till start av näringsverksamhet visas det att deltagande i detta program var bättre för individen än att vara öppet arbetslös eller ta del av ett anställningsstöd under samma tid. Resultaten i studien visade att det var ett program med gott resultat, även för unga.
Arbetsförmedlingens egna utvärderingar visar att stöd till start av näringsverksamhet bedöms ha goda sysselsättningseffekter. De personer som fått detta stöd har övergått till arbete snabbare och i större utsträckning än deltagare i andra arbetsmarknadspolitiska program. Mot denna bakgrund anser regeringen att riksdagens tillkännagivande i våras om att även unga under 20 år bör få möjlighet att ta del av stöd till start av näringsverksamhet är en angelägen fråga.
I tillkännagivandet poängterar utskottet att avslutade studier med fullständiga betyg ger en god grund för anställbarhet och att detta även ska vara utgångspunkten för beviljande av programmet, även om undantag ska kunna förekomma. Det tycker jag är en klok utgångspunkt. Regelverket avseende en lägsta ålder för att kunna beviljas stöd till start av näringsverksamhet inbegriper i dag flera åldersgrupper. Frågan om hur en sänkning av åldersgränsen till under 20 år kan göras på bästa sätt bereds just nu inom Arbetsmarknadsdepartement.
Kan regeringen underlätta för fler unga att skaffa sig ett arbete genom start av eget företag ska vi göra det.
Ylva Johansson (S):
Som jag redan sagt i mitt svar är det klokt att försöka ta bort åldersgränser och tidsgränser. Jag tycker att arbetsmarknadspolitiken ska vara mer flexibelt utformad, mindre regelstyrd och ge större utrymme för professionella bedömningar av arbetsförmedlaren i mötet mellan arbetsgivare och arbetssökande utifrån de förutsättningar som finns. Därför välkomnar jag riksdagens tillkännagivande.
Det är ett antal olika förordningar som behöver ändras för att man ska kunna uppnå det som riksdagen har sagt, och vi arbetar med detta. Parallellt arbetar vi också med andra förordningsändringar för att säkerställa att vi ska få en mer flexibel arbetsmarknadspolitik. Jag kan i dag inte svara Christian Holm Barenfeld om exakta tidsplaner, men det kommer att ske inom kort.
Ylva Johansson (S):
Katarina Brännström har frågat mig om jag kan säga när en mer omfattande utredning av Arbetsförmedlingen kommer och vilken inriktning jag anser att en utredning av Arbetsförmedlingen ska ha. Som jag tidigare har svarat på en skriftlig fråga från Katarina Brännström och en interpellation från Jenny Petersson, M, delar regeringen uppfattningen att Arbetsförmedlingen behöver utvecklas för att bättre kunna bidra till en mer välfungerande arbetsmarknad. Regeringen har inlett ett arbete med att reformera arbetsmarknadspolitiken och förändra styrningen av Arbetsförmedlingen.
Myndigheten har inlett ett omfattande förnyelsearbete, och regeringen har gett Statskontoret i uppdrag att analysera och lämna förslag som avser utvecklingen av myndighetens interna styrning, ledning och uppföljning. Regeringen har i budgetpropositionen beskrivit inriktningen för en utredning. Med ett bättre samspel mellan alla de aktörer som tillsammans med Arbetsförmedlingen arbetar för en väl fungerande arbetsmarknad kan samhällets samlade resurser utnyttjas bättre.
Hur statens åtagande och Arbetsförmedlingens uppdrag bör utformas för att i högre grad möta utmaningarna på framtidens arbetsmarknad behöver därför analyseras ytterligare. Regeringen kommer att besluta om direktiv till utredningen efter beredning i Regeringskansliet.
Ylva Johansson (S):
Det är tydligt att Moderaterna inte riktigt vill kännas vid den politik som man själv bedrev och som misslyckades. Nu håller man i stället fast vid den utredning som man tidigare tillsatte. Jag vill säga så här till Katarina Brännström: Nej, en ny minister är inte simsalabim. Men jag genomför en ny politik, och det gör skillnad. En ny utredning är nog tyvärr inte heller simsalabim.
Men en utredning kan analysera framtidsfrågor och lägga fram förslag om den utformas på rätt sätt utan att lägga en våt filt över det nödvändiga förändringsarbete som pågår, och en sådan utredning kommer jag att tillsätta.
Ylva Johansson (S):
Nu säger Moderaterna att man välkomnar utbildning och validering. Det är ju bra, men när man själv hade ansvar för arbetsmarknadspolitiken gjorde man nedskärningar på just utbildning och validering. Nu säger man att man välkomnar en avreglering av Arbetsförmedlingen, men när man själv hade ansvaret införde man en detaljerad styrning av Arbetsförmedlingen.
Nu pratar man inte längre om den sänkta arbetsgivaravgiften för ungdomar - man har lämnat sitt gamla förslag - men när regeringen kom med förslaget att man skulle lämna denna ineffektiva och mycket dyra åtgärd, som inte har fungerat, varnade man för att ungdomsarbetslösheten skulle öka. Tvärtom ser vi nu att ungdomsarbetslösheten faktiskt sjunker, och det oerhört kraftfullt. Det vore alltså bra om Moderaterna anpassade sin retorik och politik till verkligheten.
Det var synd att man inte visade en större lyhördhet för verkligheten när man hade möjligheten i regeringsställning. Fru talman! Jag tar ändå fasta på Sofia Fölsters goda vilja och hennes insikt att det kommer att behövas många nya insatser för att vi ska klara den stora möjligheten - men också stora utmaningen - med många nyanlända här i Sverige. Jag ser fram emot att kunna samarbeta brett i de här frågorna framöver, och jag hoppas kunna göra det även med Moderaterna.
Jag vill tacka för debatten och också önska såväl Sofia Fölster som fru talmannen och presidiet en god jul och ett gott nytt år. Vi tar nya tag nästa år.
Ylva Johansson (S):
Christian Holm Barenfeld har frågat mig om det är min bedömning att arbetsmarknadsutbildningarna leder till att fler kommer i jobb. Arbetsmarknadsutbildningen är ett viktigt verktyg för att utrusta de arbetssökande med de kompetenser som efterfrågas på arbetsmarknaden. Insatsen ska bestå av korta, yrkesinriktade utbildningar med ett branschanpassat innehåll. Det är viktigt att de som deltar i utbildningen är motiverade och har förutsättningar för att kunna tillgodogöra sig utbildningen.
Arbetsmarknadsutbildningen uppvisade bra effekter under 2000-talet fram till 2007. Den förra regeringens ensidiga styrning mot grupper som stod långt från arbetsmarknaden innebar dock begränsade möjligheter för Arbetsförmedlingen att erbjuda de arbetssökande ett individuellt anpassat stöd. Bland annat fanns det när regeringen tillträdde en utgiftsram för hur mycket medel som fick användas för tidiga insatser.
Arbetsmarknadsutbildningen kunde då användas som en aktiveringsåtgärd för långtidsarbetslösa, och det är inte en effektiv användning av insatsen. Min bedömning är därför att om arbetsmarknadsutbildningen används på rätt sätt, det vill säga som ett verktyg för att matcha de arbetssökande till lediga jobb och för rätt målgrupp, kan det vara en effektiv insats som leder till att fler kommer i jobb.
Ylva Johansson (S):
Christian Holm Barenfeld har ett ganska kort perspektiv. Låt oss ändå påminna oss om att drygt 70 procent av dem som deltog i arbetsmarknadsutbildningar fram till 2007 gick direkt vidare till arbete. Då hade vi en god effekt av arbetsmarknadsutbildningarna. Den borgerliga regeringen lade dock om politiken. Det var inte längre så att Arbetsförmedlingen skulle fördela insatserna till de arbetslösa utifrån vad som ansågs kunna ha bäst effekt.
Man skulle inte få ge tidiga insatser. Dyra insatser, som arbetsmarknadsutbildning - vilket är en dyr insats - skulle enbart ges till dem som står allra längst från arbetsmarknaden. Arbetsmarknadsutbildningen ändrade karaktär från att vara färdigutbildning till ett arbete till att vara en sysselsättningsåtgärd för dem som står längst från arbetsmarknaden.
Då föll dramatiskt flödet från utbildning till arbete. Skulle man fortsätta styra på det sättet vore det helt meningslöst att fortsätta med arbetsmarknadsutbildning. Jag kan ge Christian Holm Barenfeld rätt i det.
Men om vi går tillbaka till det vi hade tidigare, att arbetsmarknadsutbildning faktiskt ger den kompetens som gör att individen får jobbet och att arbetsgivaren får den kompetens som man har brist på eller svårt att få tag i, är det i förhållande till kostnaden ändå en effektiv åtgärd. Det handlar helt om att det här kommer till rätt personer vid rätt tillfälle.
Att döma ut hela insatsen arbetsmarknadsutbildning baserat på de erfarenheter som gjordes under den gamla regeringen är missriktat. Skulle man fortsätta med den styrningen kan jag hålla med om att det inte vore värt att fortsätta med arbetsmarknadsutbildning. Men det har jag inga planer på att göra.
Jag vill också säga att det för den här regeringens del inte handlar om omfördelningar mellan arbetsmarknadsutbildning och reguljär utbildning. Vi gör mycket stora satsningar på reguljär utbildning, till skillnad från den gamla regeringen. Det är fråga om oerhört stora satsningar på reguljär vuxenutbildning, yrkesvux, folkhögskola, yrkesutbildning inom folkhögskola, yrkeshögskola samt högskola.
Det finns inte någon motsatsställning mellan att å ena sidan satsa stort på reguljär utbildning, både för dem som inte är arbetslösa och för dem som är arbetslösa, och att å andra sidan använda insatsen arbetsmarknadsutbildning för de individer den är effektiv för. Där den inte är effektiv ska den inte användas.
Ylva Johansson (S):
Christian Holm Barenfeld säger att man inte ska titta på statistiken. Tittar man på statistiken ser man ett tydligt ras. Det kommer vid förändringen 2007 när den gamla regeringen ändrar reglerna för vem som får tillgång till arbetsmarknadsutbildning. Då rasar det från att 70-75 procent tidigare har gått vidare till arbete ned till drygt 20 procent. Då är det i princip ingen effekt av arbetsmarknadsutbildning.
Svaret på frågan är: Om man hade behållit den styrning som den gamla regeringen införde för arbetsmarknadsutbildningen är det inte en effektiv åtgärd som leder till arbete. Däremot kan utbildningen, och det vet vi historiskt, vara en mycket effektiv åtgärd om den går till rätt personer vid rätt tillfälle. Det är självklart inte så att motsättningen står mellan om arbetsmarknadsutbildningar ska satsas på dem som står nära arbetsmarknaden som får jobb ändå eller om de ska satsas på dem som står långt från arbetsmarknaden. Så har konflikten aldrig sett ut.
Jag har heller inte uttryckt mig så att de ska gå till dem som står nära arbetsmarknaden. Man kan titta i protokollet senare. Jag uttrycker mig så här: Arbetsmarknadsutbildning ska satsas på de individer som har chans att få jobb efter en sådan insats som arbetsmarknadsutbildning. Det är grejen. Man ska använda en effektiv insats för den individen vid det tillfälle då det leder till och är den extra insats som gör att den kommer i arbete.
Det handlar om att det finns en arbetsgivare som efterfrågar just den kompetensen och inte får tag i den på annat sätt. Det är då det är en effektiv åtgärd. Det är så vi nu håller på att styra om politiken.
Ylva Johansson (S):
Det är självklart så att den som får jobb ändå inte ska ha en arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Om man jämför den nuvarande regeringen med den gamla regeringen ser man att väldigt många just nu får jobb ändå. Det är väldigt många som får arbete utan att passera via Arbetsförmedlingen. Det går nämligen väldigt bra på svensk arbetsmarknad. Ingen är gladare för det än jag. Det betyder att färre personer behöver arbetsmarknadspolitiska insatser, och det är bra. Jag välkomnar det.
Under den förra regeringen hade man färre som fick jobb ändå. De som fick insatser fick inte heller jobb. Det är ett ganska dåligt utfall, får man ju säga. Nej, vi ska inte tillbaka till det som gällde innan. Arbetsmarknadsutbildning ska satsas på de personer där det blir avgörande, de som annars inte får jobb men som med en arbetsmarknadsutbildning får jobb. Det ska ligga ett jobb i potten. Det ska vara möjligt att få ett jobb efter utbildningen. Annars ska man inte satsa på utbildningen. Annars är det nästan att förslösa resurserna.
Det fokus som jag och regeringen har, till skillnad från den gamla regeringen, är arbetsgivarnas behov. Det är ganska vanligt att en arbetsgivare säger: Jag behöver anställa så här många CNC-operatörer, till exempel. Om det då inte finns arbetslösa personer med den kompetensen, och inte heller andra som söker de jobben, tycker jag att det är väl använda pengar att satsa utbildningsresurser på individer för att de ska kunna ta de jobben.
Men det ska satsas på de individer som efter utbildning verkligen kan få jobb. Därför måste man ha ett nära samarbete med arbetsgivarna i urvalet av vem man ska satsa en dyr arbetsmarknadsutbildning på så att det finns en hög sannolikhet att den individen går till arbete. Självklart ska man inte göra det om personen redan är CNC-operatör. Då får den jobb ändå. Det handlar om att vara bryggan däremellan. Där kan arbetsmarknadsutbildning vara ett mycket bra verktyg. Jag tänker inte kasta ut det med badvattnet.
Ylva Johansson (S):
Katarina Brännström har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta med anledning av Arbetsförmedlingens anslagsöverskott. Självklart är det inte tillfredsställande att medel som har avsatts för att stödja arbetssökande inte har kommit till användning. Delar av Arbetsförmedlingens anslagssparande för 2015 beror dock på att arbetsmarknadsläget har förbättrats. Arbetslösheten sjunker snabbare än vad vi hade räknat med.
Det innebär färre som behöver arbetsmarknadspolitiska insatser, till exempel färre deltagare än väntat i jobb- och utvecklingsgarantin och jobbgarantin för unga. Andra delar av anslagssparandet beror på att det tar tid att bygga upp långsiktiga reformer på arbetsmarknaden när de utgår från att flera delar av samhället samverkar.
Det tar längre tid än regeringen initialt bedömde att få fram extratjänster, traineejobb och utbildningskontrakt, men en gedigen grund finns nu att stå på genom lokala överenskommelser mellan Arbetsförmedlingen och 286 av Sveriges kommuner. Det är viktigt att Arbetsförmedlingen kan planera så att resurser kommer till nytta. Myndigheten behöver bli bättre på att styra sin verksamhet och har ett internt utvecklingsarbete där det ingår.
Regeringen gav i maj 2015 Statskontoret i uppdrag att följa det arbetet och vid behov föreslå åtgärder. Statskontorets rapport kommer i slutet av februari. Regeringen har redan minskat den detaljstyrning av Arbetsförmedlingen som den tidigare regeringen ökade och som försvårade myndighetens verksamhet. Vi har bland annat tagit bort restriktioner som gjorde det svårare för arbetsförmedlare att anpassa insatser efter varje individs förutsättningar. Vi har också gjort det enklare för myndigheten att omprioritera användningen av resurser utifrån behoven.
De arbetsmarknadspolitiska insatserna ska anpassas efter arbetsmarknadens behov, och de medel som avsätts ska användas på ett resurseffektivt sätt.
Ylva Johansson (S):
Det är ännu svårare nu för utlandsfödda att få jobb, säger Katarina Brännström. Det är inte korrekt. Jag tror att det är farligt att sprida den typen av osanningar. Sysselsättningsgraden ökar bland utrikes födda. Särskilt starkt ökar den bland utrikes födda kvinnor. Det har inte blivit svårare. Det är en större andel utrikes födda som kommer i arbete nu.
Det är glädjande att det är en uppåtgående trend, särskilt för utrikes födda kvinnor som är den grupp som har haft och fortfarande har den lägsta sysselsättningsgraden. Den ökar nu alltså kraftigt. Katarina Brännström frågar: Kommer vi att få se ett större antal utlandsfödda i arbetslöshet? Ja, det kommer vi att få se eftersom vi har ett större antal utlandsfödda i befolkningen. En stor del av befolkningsökningen bland dem i vuxen ålder utgörs nu av utlandsfödda.
Då säger det sig självt att också andelen av dem som är i arbetskraft, i arbete och arbetslösa i antal kommer att vara fler utlandsfödda. Utmaningen är naturligtvis att ingen ska stanna i arbetslöshet, utan att man kommer vidare till arbete. Regeringen gör mycket, och mer kommer att behöva göras för att vi ska klara detta. Det är en stor utmaning, men det är ingen oöverstiglig uppgift. Herr talman! Sverige har högre tillväxt än USA.
Vi har högre tillväxt än Storbritannien. Vi har högre tillväxt än Tyskland. Vi gör stora investeringar, både privata och offentliga. Regeringen har i budgeten satsat 6 miljarder på att stimulera ett ökat bostadsbyggande. Det viktigaste för att klara arbetslösheten är att ha en stark ekonomisk tillväxt, och det är också därför vi så hårt prioriterar detta.
Det är viktigt att arbetsmarknadspolitiken kan matcha den tillväxt som vi nu har och det rekordstora antal lediga jobb som vi också har på arbetsmarknaden i dag. Katarina Brännström tar upp den kritik som Riksrevisionen har riktat mot hur styrningen av arbetsmarknadsutbildningen har fungerat. Det är helt korrekt.
Det var den gamla regeringen som styrde med arbetsmarknadsutbildningar så till den milda grad att effekten av en genomgången arbetsmarknadsutbildning var noll - lika låg som att inte gå en arbetsmarknadsutbildning. Man får säga att det är anmärkningsvärt att nå ett sådant utomordentligt dåligt resultat. Det är därför vi lägger om politiken, ändrar styrningen av arbetsmarknadsutbildningarna och har ett helt annat fokus på matchning och individuella bedömningar.
Det är något som inte gällde under den gamla regeringen.