Lars Lilja (S):
Det är inte första gången jag och statsrådet diskuterar dessa frågor, och de aktualiserades ganska rejält i november i och med det jättetillslag som polisen och tullen då gjorde. Jag såg senast i går på nyheterna att man räknar med att upp till 1 000 personer kan lagföras för brott mot dopningslagen.
Det är kanske i någon mening ett bevis på det som vi som har jobbat med dopningsfrågor i ganska många år har försökt säga, nämligen att detta är ett stort problem. Det är framför allt ett stort samhällsproblem. Det känns lite grann som att: Vad var det vi sa? Tyvärr har inte alla statliga institutioner förstått problemets tyngd.
För att återgå till statsrådets svar tycker jag att det är bra att man samordnar resurserna, och jag tycker att det är bra att länssamordnarna finns. Det jag är lite bekymrad över när det gäller detta är att många av dem kommer från miljöer där man jobbar mot narkotika och mot alkoholmissbruk.
Jag tror alltså att det finns en risk att just dopningsfrågorna är något man gör med vänsterhanden, vid sidan om och inte riktigt tar på allvar. När det gäller hur mycket pengar det egentligen handlar om blir jag också lite förbryllad när statsrådet läser upp svaret och jag ser det skriftliga svaret. I svaret står det att regeringen avsätter 260 miljoner kronor under mandatperioden, men statsrådet sade att det var 260 miljoner per år.
Det gör mig lite förvirrad. För att återgå till de projekt som statsrådet talar om tycker jag att just Stadprojektet naturligtvis är oerhört värdefullt och mycket bra. Det har också lett till att en del kunskap har kommit fram.
Till exempel har man konstaterat att det bland män i åldern 18-35 år som tränar på gym sannolikt kan vara upp till 1 av 20, alltså 5 procent, som använder eller har använt anabola steroider. Det är klart att det är oerhört alarmerande. Stadprojektet känns på något sätt som det mest konkreta som har kommit ur detta arbete just nu.
När det gäller att till exempel arbeta för att hitta behandlingsmetoder för personer som missbrukar anabola steroider känns det som att vi inte har kommit särskilt mycket längre än vad vi hade för ett antal år sedan. Det är fortfarande de små enheterna på Maria Beroendecentrum, och man forskar lite grann i Örebro. I övrigt har det dock inte hänt så jättemycket.
Jag tycker också att det är lite tråkigt att det faktiskt under 2006 då Maria Larsson tog över detta uppdrag fanns en handlingsplan framtagen, som Björn Fries hade gjort. Där hade man, tycker jag, på ett bra sätt gått igenom de problem som fanns, vilka åtgärder man skulle kunna vidta och vad man borde göra för att komma framåt i frågan.
Denna utredning hamnade tyvärr i papperskorgen, och så har man på något sätt börjat om. Även om det har hänt lite grann är jag alltså bekymrad över att det känns som att det har gått tre, snart fyra, år utan att vi har tagit särskilt många steg framåt. Ministern säger ganska mycket om de grupperingar som ska jobba med alkohol, narkotika, tobak och dopning.
Dopning är alltså någonstans på slutet. Jag skulle önska att man från regeringens sida hade pekat lite mer med hela handen just när det gäller dopningsproblematiken, så att den inte drunknar i den andra drogproblematiken.