KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ingvar Svensson (KD):
Det här med kritiska meningar är givetvis omdebatterat. Jag har full respekt för att Mauricio Rojas vill använda detta. Det är möjligt att vi i framtiden kommer att använda det i något sammanhang. Men det har lett till en olycklig debatt om prickningar hit och prickningar dit. I stället har vi försökt fokusera på de sakliga synpunkterna.
Det betyder inte att vi inte är kritiska, men vi använder oss inte av detta, som i medierna uppfattas som ett prickningssyndrom. Den intressanta frågeställningen gäller syftet - och det är det som är skillnaden mellan Mauricio Rojas text, bortsett från kritikmeningarna, och utskottsmajoritetens text.
Han skriver så här i sin reservation: "Denna omständighet kunde givetvis inte ha undgått utrikesministern, annars hade utrikesministerns initiativ varit helt meningslöst." Och just detta: "Kontakten var med andra ord ägnad att uppfattas som en påtryckning ." Där säger man att det finns ett bestämt syfte, ett uppsåt. Men utskottsmajoriteten säger att det "kan anses", och då är det en öppen skrivning och inte ett bevisat uppsåt.
Det är det som är problemet med reservationen. Eftersom JK har friat och sagt att det inte finns något bevisat uppsåt att bryta mot grundlagen är det lite allvarligt att överpröva JK i en reservation på det här sättet.
Ingvar Svensson (KD):
Jag vill tacka oppositionen för denna reservation från Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet. I lördags eftermiddag satt jag en stund i solen och slöade lite. Men så tänkte jag att jag måste göra något nyttigt, och därför började jag läsa reservationerna. Jag blev riktigt upplyft! Egentligen borde jag tycka att det från utskottets synpunkt är pinsamt eftersom jag inte borde ha blivit upplyft, men jag tänkte att det kunde bli en rolig debatt.
När jag var ung kunde man få betyget C om man hade missuppfattat ämnet i en uppsats. Den här reservationen kvalificerar sig för betyget C. Konstitutionsutskottet gör en rättslig kontroll. Vi tittar på grundlag, lag och regelverk. Granskningen görs utifrån det.
Har lagarna och reglerna uppfyllts på ett korrekt sätt? Det står i reservationen att utseende av statsråd är en central och grannlaga uppgift. Ja, det kan man tycka. Men det finns inte reglerat hur. Det står att man ska upprätta en plan. Men vem har sagt det? Det finns inte några regler som säger att en plan ska upprättas.
Vidare står det att det är självklart att utnämningar föregås av personlig kontakt. Vem har sagt det? Det finns inte heller specificerat. Dessutom framgår det att man rimligen bör kunna ställa vissa krav. Vem har ställt dessa rimliga krav? Det har oppositionen gjort här och nu. Det finns inte i regelverket. Om utseende av statsråd enligt 6 kap.
1 § i regeringsformen konstaterar grundlagskommentaren följande, kort och torrt: Detta är alltså statsministerns sak. Här försöker nu oppositionen göra detta till KU:s sak, men det är det inte.
Berit Andnor sade i sitt inledningsanförande att utskottsmajoriteten inte orkade ända fram. Orkade ni i oppositionen inte ända fram till lagtexten i frågan? Mikael Johansson var inne på något märkligt om att KU ska utveckla en praxis. Nej, det är inte en granskningsuppgift.
Vi ska inte säga hur saker och ting bör vara utan vi ska granska om man har skött sig enligt gällande och vedertagna regler. Så enkelt är det.
Ingvar Svensson (KD):
Det är riktigt att statsministern bör kolla om statsråden uppfyller kraven i regeringsformen 6 kap. 9 §. Det är rimligt, och det har vi också skrivit i majoritetstexten. Men det finns inte någon bestämmelse eller något regelverk som säger hur han ska göra denna kontroll. Det finns ingenting i den vägen. Det är klart att han ska visa gott ledarskap, men det finns inga regler om hur detta ledarskap ska utövas, och det är det vår granskning går ut på.
Jag har full förståelse för själva reservationstexten i sig, bara det inte hade varit just här i konstitutionsutskottet. Man kan ha synpunkter på regeringstillsättandet och de statsråd som utnämns. Jag kan berätta för Morgan Johansson att jag oavsett regering har funderat på vad det är för kvalitetskrav man ställer på sina statsråd. Jag ska inte ta några alltför djupa exempel, eftersom Morgan Johansson har varit berörd i det sammanhanget också.
Statsministern ska se till att det som står i regeringsformen 6 kap. 9 § är uppfyllt, men det finns inga som helst regler eller krav på vilket sätt det sker på. Så enkelt är det.
Ingvar Svensson (KD):
Man kan ha de synpunkterna rent allmänpolitiskt. Men det är inte en granskningsuppgift att ha de synpunkterna. Morgan Johansson säger att regeringsformen 6 kap. 9 § är tillämpbar. Jag ska bara notera att regeringsformen 6 kap. 9 § över huvud taget inte nämns i oppositionens reservation.
Däremot nämner vi i majoritetstexten att man ska ta hänsyn till regeringsformen 6 kap. 9 §. Jag upprepar: Det finns inget regelverk som säger hur man ska göra den kontrollen. Det är där KU kommer in. Vi ska granska hur man har agerat utifrån gällande regelverk, grundlagar, lagar och föreskrifter. Man kan tycka allt detta.
Det är helt okej att man tycker det, men det har ingenting med KU:s granskningsuppgift att göra.
Ingvar Svensson (KD):
Klockan börjar bli mycket så jag ska försöka fatta mig kort. Man kan tycka att vi egentligen borde ha kommit överens när det gäller beredningskraven. Här finns ett problemområde. När man lägger utskottsmajoritetens text bredvid reservationen upptäcker man att det knappast är ljusår mellan dem. Man skulle ha kunnat hitta gemensamma beröringspunkter och diskuterat problematiken.
Grunden är regeringsformen 7 kap. 2 §. Det beror på hur man läser det. Vid beredningen av regeringsärenden ska upplysningar och yttranden inhämtas, läser man gärna. Det står faktiskt inte så. Det står: Vid beredningen av regeringsärenden ska behövliga upplysningar och yttranden inhämtas från berörda myndigheter. Jag vill notera vem som bestämmer över ordet "behövliga".
Jag ska tala om vad departementschefen sade 1973 i proposition nr 90 om 7 kap.
2 §: Rent allmänt vill jag emellertid framhålla att det förhållandet att regeringen måste bära det slutliga ansvaret för utformningen av och innebörden i förslag som läggs fram för riksdagen bör föra med sig att det ytterst får ankomma på regeringen att avgöra hur den utredning bör bedrivas som anses behövlig som grundval för förslagen. Det är just behövligheten som är det centrala.
Här finns det alltså en del problem. Det pekar vi också på i majoritetstexten med korta remisstider och så vidare. Till slut vill jag säga att det har åberopats att Riksrevisionen nu går in och kritiserar ett pågående ärende i riksdagen.
Jag vill anföra att det kunde vara intressant för utskottets ledamöter att läsa vad Leif Pagrotsky sade inför utskottet i en liknande fråga 2004. Pagrotsky gjorde då samma bedömning som den nuvarande regeringen gör.
Ingvar Svensson (KD):
Det kan vara så om vi tittar på bakgrunden. Men den intressanta frågeställningen här gäller befogenheterna för ett statsråd att avnotifiera eller inte. Det är en central fråga i sammanhanget för att man ska kunna följa med i resonemanget i reservationen. Om detta att man inte har rätt att avnotifiera gäller i det ena fallet gäller det också i det andra. Då kan man inte bara ägna sig åt bakgrundsresonemang om huruvida det har beslutats av riksdagen eller inte.
Har man befogenheten eller inte? Det är den väsentliga frågan i sammanhanget. Om man sitter i konstitutionsutskottet måste man vara formalist. Annars har man hamnat i fel utskott. Jag är fortfarande kritisk till den situation som uppstod.
Enligt min bedömning står inte presstödet i strid med de statsstödsregler som finns i artikel 87 och 88. Det tror jag också kommer att visa sig i det fortsatta arbetet i förhållande till kommissionen.
Det kommer inte att vara något problem eftersom de här frågorna inte står i strid med konkurrensreglerna mellan medlemsstaterna. Det är fortfarande min åsikt.
Ingvar Svensson (KD):
Om Stegö Chilò var fel ute var också Ulrica Messing det när det gäller befogenhet. Men jag läser ingenstans i reservationen att det handlar om att det borde vara ett regeringsbeslut. Det står ingenting om det i reservationen. Man kan diskutera befogenheterna och om det ska vara ett kollektivt regeringsbeslut eller om ett enskilt statsråd ska kunna hantera detta eller inte. Inom Regeringskansliet har man tolkat det som att det är möjligt eftersom man har rätt att anmäla författningar och så vidare till kommissionen.
Det kan diskuteras, men det sägs ingenting om det i reservationen. Det är en intressant frågeställning. Varför tar man inte upp den ganska spännande diskussionen om att regeringen kanske borde ha fattat ett kollektivt beslut i frågan i stället för att låta ett enskilt statsråd göra det? Man kan mycket väl införa de rutinerna. Men det bör som sagt gälla samtliga statsråd, även tidigare socialdemokratiska.
Ingvar Svensson (KD):
Notifieringen av presstödssystemet väcker en hel del principiella frågor, nämligen frågor om kompetens. Är det något som intresserar mig så är det just kompetensfrågor. EU och EG har ju ingen som helst kompetens inom den nationella mediepolitiken. Däremot finns det sådan kompetens när det gäller gränsöverskridande aktiviteter, till exempel i tv-direktivet och i den lagstiftning vi har när det gäller elektronisk kommunikation.
Men i grunden har inte EG och EU med den nationella mediepolitiken att göra. De ska alltså inte lägga sig i det här. Inte heller när det gäller statsstödet har man en generell kompetens.
Min fråga är: Hur påverkas handeln mellan medlemsstaterna av presstödet till Hemmets Vän eller ens till Svenska Dagbladet? Jag kan inte se någon sådan påverkan. Därför är det väldigt viktigt att vi inte är flata mot kommissionen. Varje sådan organisation som EU-kommissionen är tenderar att ständigt lägga under sig nya områden, att vidga sitt kompetensområde. Det hette ju i regeringsförklaringen att vi skulle ha ett smalare men vassare EU.
Det förutsätter att vi har vassa medlemsstater som ser till att EU blir smalare och håller sig inom den ändamålsenliga nivån för sin kompetens. Nu är läget som det är. Jag är mycket angelägen om att man ser till att det blir en snabb process, därför att det är många företag som drabbas av förseningen. Man hade räknat med att få stödet.
Och jag kan säga att jag också var något förvånad över att den gamla regeringen över huvud taget notifierade systemet eftersom grundprinciperna sedan tidigare är godkända.
Ingvar Svensson (KD):
Jag är tacksam för att statsrådet vill ta initiativ till ett samrådsförfarande när det gäller den fortsatta processen. Det är viktigt att det sker skyndsamt. Jag blev något förvånad över statsrådets uttalande om att samhandelskriteriet är uppfyllt. Är det så är det kört. Då kan vi inte ha något presstöd.
Förmodligen menade statsrådet att det kan ligga i gränsskiktet till att vara uppfyllt. Det kan inte vara så att det är uppfyllt, för då kan man inte ha den här formen av stöd alls. Den intressanta frågeställningen, som jag inte kan rikta till statsrådet utan möjligtvis till kommissionen, är varför kommissionen inte har upptäckt detta tidigare.
Ingvar Svensson (KD):
Det betyder att Helene Petersson i Stockaryd anser att riksdagen inte ska besluta om notifieringen men väl om avnotifieringen. Det är ett lite märkligt och något avigt tillvägagångssätt i sammanhanget. Det finns heller ingen rättslig grund för att ställa de kraven på riksdagsbeslut.
Om man anser att det ska vara så får man väl ställa kravet att det ska finnas en rättslig grund och att det är riksdagen som fattar beslut om notifiering och avnotifiering. Men så länge denna rättsliga grund inte finns utan beslutet ligger på regeringen får man se på vad man kan kräva av regeringen. Från majoritetens sida tycker vi att det är rimligt att regeringen snarast möjligt informerar riksdagen om att man avnotifierar och om vad som är skälen till det.
Detta var ju också Helene Petersson inne på, även om hon ville ha ett direkt riksdagsbeslut. Men det anser inte jag är i paritet med de befogenheter som riksdagen har.
Ingvar Svensson (KD):
Beslutet i riksdagen var ju inte att notifiera, eller hur? Det handlar också om en substansförändring. Det är mer en etikettsfråga än en konstitutionell fråga när man informerar riksdagen om detta. Jag kan förstå att man kan ha synpunkter på att man ska ta detta i ett och samma sammanhang, där man så att säga tar tillbaka substansen i sakfrågan.
Det är en etikettsfråga, men det är inte en fråga som kan bli föremål för konstitutionell kritik eftersom den rättsliga grunden är att regeringen har befogenheter till notifiering och avnotifiering. När det gäller presstödsfrågorna har riksdagen fattat beslut där det sägs att man ska notifiera om riksdagen godtar det.
Men det intressanta är att när man gör avnotifieringen har man inte förändrat substansen i själva riksdagsbeslutet. Det ligger fortfarande kvar. I den delen finns en viss skillnad.
Ingvar Svensson (KD):
Jag ska inte orda så mycket om det här eftersom klockan börjar bli mycket. Jag vill bara peka på ett par saker i betänkandet. Det ena är att vi har granskat hur regeringen har hanterat EU-frågorna i förhållande friksdagen. Det är ett intressant område som kanske borde ge anledning för riksdagen som sådan att börja fundera på frågan.
Vi gör ingen utvärdering av hur riksdagen fungerar i sammanhanget, utan det är regeringen vi fokuserar på. Men den granskning som vi har gjort pekar på att det finns anledning att fundera vidare på hur processen går till i riksdagen och om man kanske borde göra en utvärdering av den reform som genomfördes efter valet 2006 genom ett andra beslut.
Sedan har vi det här med beredningskravet, och jag ska säga något om den diskussionen. Nu säger Berit Andnor att regeringen gör en extensiv tolkning av beredningskravet. I en replik sade hon att regeringens agerande inte är i överensstämmelse med regeringsformen.
Då studsade jag lite och tittade genast i reservationen, och där står det inte så. Det står om syftet med regeringsformen, och där har vi en vidare tolkningsram. Berit Andnor säger också att regeringen måste ha ett utrymme. Regeringen har det formella ansvaret för beredningsprocessen.
Och vi var överens för något år sedan, när vi tittade just på behövlighetskriteriet, om att det är regeringen som avgör behövligheten. Men KU har ett antal gånger kritiserat korta remisstider, och det finns ingen anledning att hålla inne med detta. Sju till tio dagar är inte bra. Marianne Berg säger att det inte är godtagbart. Frågan är om det är ett korrekt uttryck att det inte är godtagbart.
Det är inte önskvärt med korta remisstider. Hon säger också att det inte är någon nyhet vad gäller högerregeringar, som hon uttryckte det. Men jag skulle vilja säga att det inte är någon nyhet alls, oavsett regering. Berit Andnor talar också om detta med olika måttstockar. Jag tycker att det var intressant, för det var en tanke som slog mig för några dagar sedan.
Jag har här i min hand en motion från 2002/03 av Britt Bohlin med flera som är undertecknad av representanter för Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet. Den innehöll diverse förslag, för det var en uppföljning och förändring av budgetpropositionen.
Den innebar skattehöjningar med 9 miljarder kronor. Hur lång var beredningstiden för de 9 miljarderna? Herr talman, den var noll dagar.
Ingvar Svensson (KD):
Det är en intressant diskussion om ordet godtagbart. Berit Andnor sade i en tidigare replik att hanteringen inte är i överensstämmelse med regeringsformen, vilket antydde att det skulle vara fråga om ett lagbrott. Men så står det inte i reservationen. Om det inte är godtagbart är det samma sak som att det inte är acceptabelt utifrån regeringsformens lydelse? Så långt kan man ju inte gå i det här sammanhanget.
Jag sade att det inte är önskvärt utifrån regeringsformens krav på remissförfarande att det är så korta remisstider, och KU har ett antal gånger påpekat detta. Som jag sade i mitt inlägg är problemet med korta remisstider ingen som helst nyhet. Det gäller oavsett regering. Det vet förmodligen Berit Andnor av rent praktiska erfarenheter.
Ingvar Svensson (KD):
På den sista punkten vill jag hålla med dig, Berit Andnor, men annars behöver jag kanske inte göra det. Hon undrade vilken fot jag står på. Ja, det är inte vänsterfoten, men det är heller inte högerfoten. Jag står med båda fötterna på jorden i den här frågan. Vi är faktiskt kritiska mot den korta remisstiden i majoritetsyttrandet. Och jag tycker egentligen inte att det fanns någon anledning över huvud taget att ha en reservation i det här sammanhanget.
Problemet för den nuvarande regeringen och för alla tidigare regeringar att man är för dålig på att hantera de här sakerna. Berit Andnor pekade på att det nu finns en koalitionsregering och att det skulle vara särskilt problematiskt. Man kan väl säga att det inte var mindre problematiskt när det fanns en regering med samverkanspartier. Det här är inte önskvärt.
Man måste eftersträva att ha goda remisstider, och det är KU:s åsikt nu när det gäller den nuvarande regeringen och har varit när det gällt de tidigare regeringarna. Det finns inte olika måttstockar i majoritetens ställningstagande här. Däremot kan man möjligtvis fundera på om det finns i reservationen.
Ingvar Svensson (KD):
Phia Andersson sade något väldigt viktigt: att det är betydelsefullt att förstå historien. Det är det även i den här frågan. Ett antal år tillbaka i tiden var nämligen den dåvarande socialdemokratiska regeringen inne på att slopa regionaliseringen och regionförsöken. Moderaterna gillade också detta, men de hade lite problem med Skåne.
Därför skrev de med anledning av regeringens proposition en motion om att Skåne skulle få ha kvar sitt försök, vilket var totalt inkonsekvent. Det fanns alltså egentligen en bred majoritet för att slopa regionförsöken och regionaliseringen av Sverige. De fem andra partierna var för denna utveckling, och det blev väldigt konstigt för oss.
Helena Bargholtz var väl kanske med i den här processen. Hur skulle vi lösa ut den här frågeställningen på ett bra sätt? På detta funderade jag nästan en hel natt, och plötsligt ramlade en 25-öring ned.
Det var lätt för oss att lägga fram en huvudreservation mot regeringens förslag, och när den sedan föll kunde vi ha en villkorsreservation där vi stödde Moderaterna i att regionförsöket i Skåne skulle få fortsätta.
Jag skickade ett mejl till mina kolleger i fempartikonstellationen och påpekade detta, men redan innan jag hade hunnit få svar blev det ett möte där Per Unckel, som var ordförande i det läget, var med. Jag berättade för honom om min tanke, och han tyckte att den var intressant.
Han pratade sedan med Göran Magnusson, och vi fick en dominoeffekt. I det läget när en majoritet för Skåne var räddad ville Göran Magnusson nämligen också ha Västra Götaland kvar som ett försök. Det var alltså en bonus. Det gäller att förstå historien. Det har alltså växlat fram och tillbaka i synen på regionaliseringen.
Jag vill bara säga att det finns inget lock på, som Phia Andersson sade, när det gäller hanteringen av regionutvecklingen, utan regeringen har gjort ett övervägande om hur tidsaspekten är. Om vi ska tala klartext är det intressanta egentligen att Moderaterna har uppgett sin tvånivåmodell och accepterar att det finns tre nivåer.
Alla ansökningar som kommer in kommer att skickas till Kammarkollegiet för hantering, och regeringen har, vad jag förstår, gjort en tidsbedömning att man möjligtvis kommer att klara Norrlandsregionen om man hinner lösa upp detta i god tid före valet 2010. Alla ansökningar är dock välkomna och går in i den här processen. Det finns alltså inget lock på i den delen.
Ingvar Svensson (KD):
Det finns ingen process som är stoppad, utan alla ansökningar kommer att gå vidare. Den normala gången när det gäller indelningsförändringar är att det går via Kammarkollegiet, så varför skulle regeringen i det här läget avvika från det? Skåne har varit en fungerande region under lång tid, och likadant är det med Västra Götaland. Sedan kan man fundera över vad Halland och Gotland är för typ av regioner. Det ska dock ske en normal process.
Det finns alla möjligheter här, men det finns tidsbegränsningar. Jag tror dock inte att det finns någon ambition att stoppa några utvidgningar eller förändringar i detta avseende.
Ingvar Svensson (KD):
I förmiddags sade Mona Sahlin att hon hade deltagit i ett oändligt antal regeringar. Jag tänkte att då har väl jag deltagit i ett oändligt antal granskningsdebatter. Matematikläraren inom mig protesterade dock, och jag ska säga att jag deltagit i ett otal granskningsdebatter. Det är kanske mer rimligt. KU:s granskningsuppgift har en lång tradition och en lång historia.
Faktum är emellertid att uppdelningen i två betänkanden, en rent administrativ eller allmän granskning som vi gör på hösten, och en särskild politisk granskning, som vi gör på våren, är mycket ung. Den fanns exempelvis inte när jag satt i KU 1991-1994.
När jag senare kom tillbaka till KU införde man just då uppdelningen i två betänkanden. Ibland har vi även haft fler än två betänkanden. Det är viktigt att ha en särskild granskning av de administrativa rutinerna. Därmed kan man hålla tummen i ögat på regeringen när det gäller dessa frågor.
Om man blandar ihop den med den politiska granskningen får man en fokusering på det politiska och mindre tryck på de administrativa åtgärderna. Som många varit inne på tar detta betänkande upp anställda i Regeringskansliet, sena författningar, tillgången till allmänna handlingar samt handläggningstiderna. Jag tittade på frågan om handläggningstiderna och gjorde då en reflexion.
En gång i tiden satt jag nämligen med i en kommitté som hette Fri- och rättighetskommittén. Vi lade fram många viktiga och intressanta förslag beträffande grundlagen och införlivandet av Europakonventionen. I ett av de senare betänkandena, som kom efter detta, tog vi upp problemet med just handläggningstiderna. Det gällde både regeringen och myndigheterna.
Vi förde fram ett förslag som tyvärr inte har blivit genomfört, nämligen möjligheten till dröjsmålstalan, alltså att man skulle kunna väcka talan mot en myndighet eller mot regeringen när ett ärende drar ut på tiden. Det är någonting som man kanske får fundera på ifall det inte händer något när det gäller handläggningstiderna. I betänkandet diskuterar vi även beredningskravet när det gäller bidragsgivning och beredningskravet i kristider samt genomförandet av direktiv.
Jag kan säga att detta konstitutionellt egentligen är mest intressant när det gäller genomförandet av direktiv. Vi har som medlemsstat skyldighet att följa EU-rätten, det som tidigare hette EG-rätten. Den skyldigheten gäller myndigheter, regering och så vidare. Det finns ett intressant konstaterande i betänkandet - utskottets ställningstagande beträffande detta.
Där sägs nämligen att "svenska förvaltningsmyndigheter har dock inte någon självständig befogenhet att besluta om egna föreskrifter, utan deras befogenhet har sin grund i bemyndiganden från regeringen". Jag tror att det är viktigt att hålla ögonen på det här området eftersom det finns en tendens att myndigheterna går in och så att säga själva tolkar EU-rätten utan att ha stöd uppifrån. De lyder ju under regeringen, inte direkt under EU-rätten.
Det tror jag är det konstitutionellt mest intressanta i detta betänkande.