KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Hedin (C):
Även detta ärende handlar i stort om förtroendet för rättsväsendet och om vikten av att göra rätt och att från samhället markera god vilja. Ibland känns det hopplöst, när vi ser hur vissa åter och återigen begår samma brott och faller tillbaka i brottslighet. Den som om och om igen utan respekt för andras liv och hälsa kör rattfull, till exempel, måste kunna fås att sluta med det.
Många av de människor som detta berör är naturligtvis i ett tillstånd i livet där man inte bryr sig om särskilt mycket. Man bryr sig inte om sin omgivning, och man kanske inte ens bryr sig om sig själv. Det enda som är viktigt är att klara sig genom dagen. Dessa människor behöver hjälp; så är det. Vi ska hitta alla möjliga sätt att hjälpa dem. Men det är möjligen en annan debatt och möjligen ett annat utskott.
Det är frustrerande för polisen, ordningsmakten och rättsväsendet när de här personerna ertappas med sitt beteende och när man dagen efter ser att samma sak händer igen. De fortsätter på det viset. Man kan inte ha några andra synpunkter än att vi måste kunna sätta stopp för detta, och förverkande av fordon är ett sätt att få stopp. Det har naturligtvis principiella implikationer.
Som centerpartist och liberal håller jag äganderätten som en oerhört viktig princip. Men i det här fallet väger omgivningens rätt tyngre. Kanske kan man också, på marginalen, få någon enstaka att tänka till innan de sätter sig och kör rattfulla. Det kanske inte är många, men det kan vara denna enda person som räddar en persons liv.
Lagändringens innehåll har avhandlats på ett föredömligt sätt av många talare här före mig i dag, så det finns ingen anledning att återupprepa det. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna.
Johan Hedin (C):
Det verkar inte som om polisen håller med, och jag tror definitivt inte att alla som drabbas av inbrott och ser att ingenting händer - det utreds inte - håller med. Jag tror att det verkligen finns anledning att rikta uppmärksamhet mot inbrottsstölderna. Det är ett stort problem, och man upplever att problemet har ökat. Jag har tittat lite i forskningen. Än så länge finns det inga tydliga forskningsstöd.
Men folk kontaktar mig kanske varannan vecka och berättar om ligor som drar runt. Inte sällan är det dieseltankar som står på gårdsplaner som länsas. De som drabbas ringer till polisen, och i den mån polisen kommer gör de det alldeles för sent. Det finns all anledning att rikta mycket uppmärksamhet mot detta. Jag tror fortfarande att en ändring av rubriceringen för detta brott till inbrottsstöld är ett bra sätt att höja straffvärdet för denna typ av brottslighet och kriminalitet.
Det är vi i Sverige värda för att känna trygghet.
Johan Hedin (C):
Det är många kloka saker som Annika Hirvonen framför här. Det handlar bland annat om lagstiftning och kriminalisering. Men det handlar också, precis som Annika Hirvonen säger, om polisens arbete och effektivitet. Men mot bakgrund av det är det utomordentligt märkligt att regeringen väljer att lägga ned den utredning som skulle se över hur man kan renodla polisens uppgifter, så att polisen kan bli ännu effektivare.
Johan Hedin (C):
Vi har tidigare i denna kammare debatterat påföljdsfrågor, och en hel del på det temat återkommer nu när vi debatterar detta betänkande. De samhällsekonomiska effekterna av att kunna bryta en människas brottsliga bana är betydande. Det betyder framför allt att färre utsätts för brott och det lidande som det innebär.
För brottslingen kan rätt typ av kriminalvård innebära att ett liv i utanförskap och misär med ökad risk att själv drabbas av brott byts till ett - i brist på bättre ord - normalt liv med hög livskvalitet där man kan söka sina drömmar och vara delaktig i samhällslivet. Att hitta lämpliga påföljder är en utmaning som har många aspekter att beakta. Rättssäkerhet och likhet inför lagen är en sådan, brottsoffrets och samhällets upprättelse en annan.
Men det är också viktigt för den som begår ett brott att det finns en chans att göra bot, att sona sitt brott. Tydlighet och förutsebarhet är önskvärd, samtidigt som olika straff kan vara mer eller mindre lämpliga för olika individer. Jag tror att man ska se påföljden på två sätt. Dels är det ett straff. En brottslig handling ska bestraffas på ett sätt som ger samhället och framför allt brottsoffret upprättelse.
Men det är också en möjlighet för samhället att stödja en person som vill lämna kriminaliteten bakom sig. Från Alliansens sida hade vi föreslagit flera åtgärder syftande till bland annat detta. Genom att Kriminalvården får i uppgift att utöka och utveckla arbetet med särskilda utslussningsåtgärder får den som är intagen på kriminalvårdsanstalt det lättare att hitta rätt i livet efter det att straffet är avtjänat.
Jag yrkar därför bifall till reservation 4, som handlar om just detta. Bostad är naturligtvis en oerhört viktig fråga, liksom att hitta ett hederligt arbete. I Alliansen vill vi därför att tillgången till yrkesutbildning på anstalt bör stärkas. Herr talman! I kriminalvårdsdebatter hör man ibland kraftigt förenklade eller till och med populistiska argument.
De är konstruerade för att slå an de strängar hos oss som upprörs över vedervärdiga brott. Jag tror dock att vi måste hålla huvudet kallt och inte falla till föga för våra förvisso ofta väl så motiverade känslor inför allvarliga och hemska brott. Arbetet med att få till en effektiv, rättvis och samhällsnyttig kriminalvård är ett stort och ständigt pågående arbete. I dag och när vi voterar i morgon kommer vi en liten bit på väg.
Men om detta måste vi fortsätta att pröva våra idéer i debatten, för det finns mycket att vinna.
Johan Hedin (C):
Debatten i dag har hittills handlat om två oerhört centrala aspekter av demokratins själva kärna. Det handlar dels om att skydda medborgarna från allvarliga brott, dels om att skydda medborgarnas integritet. Problemet med den här typen av ämne är att lagarna ofta är alldeles rimliga att genomföra var för sig.
Syftet med dem är att lösa och kanske förhindra allvarliga brott som terrorism. Problemet är att utvecklingen, när alla sådana lagar läggs på hög, går mot ett allt större hot mot den personliga integriteten inom EU. Det måste man göra något åt. Det är därför mycket positivt att arbetet med dataskyddsreglering har fått förnyad fart.
Det ämne som vi debatterar här i dag är dock inte ens på topp tio när det gäller de allra viktigaste frågorna. Det här handlar om att hämta ut uppgifter om vem som har fått ett visum. Jag tycker inte att det är särskilt problematiskt, även om man naturligtvis ska väga in alla aspekter som har tagits upp i dag. Av utskottets betänkande framgår också att ingenting talar för att arbetet med att jobba med dataskyddsregleringen inte kommer att fullföljas.
Vad beträffar uppföljning konstaterar utskottet att det alltid är angeläget att besluta om att lagstiftningen följs upp, inte minst när det gäller bestämmelser som rör skyddet för den enskildes integritet. Herr ålderspresident! Samarbete är bra, och vi har mycket att vinna på att samarbeta mer inom EU-systemet. Det gäller många områden, alltifrån den gemensamma inre marknaden till säkerhetspolitisk samverkan.
Men det finns också områden där vi inte bör avhända oss alltför mycket nationell beslutskompetens. Från olika håll i Europa nämns det till exempel att Europeiska åklagarmyndigheten bör utvecklas som en enhet inom EU. Det är enligt min och Centerpartiets uppfattning ett typiskt exempel på sådant som bör hanteras på nationell nivå.
Jag vet inte om herr ålderspresident är bekant med den brittiska politiska satirserien Yes Minister . Där finns det ett exempel på när ministern Jim Hacker går från att vara minister till att bli premiärminister. Det gör han med ett politiskt knep som jag inte rekommenderar till någon hederlig politiker; han målar upp ett hot som inte finns.
Han sprider ett rykte om att EU är på väg att förbjuda den brittiska korven. Det är naturligtvis fruktansvärt och väcker stor upprördhet genom hela Storbritannien. Han talar då inför en församling och håller ett brandtal som jag inte ska citera i dag - men det är väldigt bra, ett av de bästa politiska tal som har skrivits. Han når en politisk fördel av att måla upp ett hot som inte finns.
Jag kom att tänka på det i den här debatten - ingen nämnd, ingen glömd. Med det vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet.
Johan Hedin (C):
Idrotten är en viktig del av vår kultur. Utövandet av den har kända effekter för såväl kropp som själ, och betraktandet av den kan inspirera och skänka både glädje och sorg. Mycket av det senare har det blivit de senaste åren om man, som jag, hejar på Hammarby, men nu är vi tillbaka i allsvenskan. Alldeles oavsett vilket lag man har närmast sitt hjärta måste man kunna gå och se det och heja på det på ett tryggt och säkert sätt.
Den positiva tifokulturen skapar en fantastisk inramning, men även om känslorna svallar och stödet till det egna laget är lika blint som odelat måste man känna var gränsen går. Tyvärr har vi haft en del tragiska händelser kopplade till våld mellan supportergrupper. För de flesta blir ett urspårat bråk bara en obehaglig händelse, för andra kan det innebära men för livet och i några fall till och med själva motsatsen till livet.
En hel del av buset sker utanför själva arenorna men dessvärre även inne på dem. Utanför är det samhällets självklara ansvar att upprätthålla allmänhetens säkerhet, men inne på arenorna har också arrangören ett ansvar. Därför måste arrangörerna ha möjligheter att arbeta med trygghet och trivsel på ett relevant sätt. Det är ett mycket litet fåtal som ställer till det för alla andra.
Bland alla tusentals fans finns några enstaka som inte förstår var gränsen går eller inte bryr sig om var gränsen går, som i sin oändliga egoism och aptit för kaos och förstörelse ställer till det för alla andra. Den som inte vill eller kan respektera dessa gränser måste kunna nekas tillträde till klubbarnas arrangemang, och det är vi tydligen alla överens om.
Men för att klubbarna ska ha någon praktisk nytta av ett tillträdesförbud krävs kunskap om vilka som är belagda med ett sådant. Den svåra balansgången är naturligtvis att hitta en framkomlig väg som ger klubbarna en sådan möjlighet samtidigt som de viktiga integritetsaspekterna tas i beaktande. Det är därför viktigt att vi reglerar användningen noggrant för att hindra missbruk och ändamålsglidning.
Gallring av inaktuella uppgifter är en annan viktig del liksom tystnadsplikten som kopplas till straffrättsligt ansvar och skadestånd.
Ingen ska förledas att tro att detta är något mirakelmedel som garanterat kommer att hindra framtida tragedier från att inträffa, men det är ett medel som förhoppningsvis gör tillvaron lite lättare för alla de fantastiska människor runt om i hela landet som ägnar sin tid och sitt engagemang åt att se till att det finns härliga idrottsfester att besöka.
Med en starkare effekt av ett tillträdesförbud kanske vi kan få en och annan att tänka till inför hotet att bli utestängd från att få vara med och heja fram sitt älsklingslag på plats. Lagändringens innehåll har behandlats ingående av tidigare talare och jag behöver inte upprepa allt detta. Jag vill bara uttrycka mitt stöd för lagförslaget. Jag yrkar bifall till utskottets förslag till beslut och önskar alla, oavsett vilket lag man hejar på, en mycket fin allsvensk säsong 2015.
Johan Hedin (C):
Hur vi hanterar unga som begår brott är bland det viktigaste vi har att hantera i vårt utskott. Att kunna bidra till att få in en ung person, som är på väg att glida in i kriminalitet, på rätt väg borde vara en fråga av mycket hög prioritet.
En central del i denna strävan är hur vi arbetar med påföljder, så att dessa blir rimliga ur ett brottsofferperspektiv, men som också bidrar till att styra in den unga personen som begått brott i en bättre riktning. Det finns allt att vinna på att lyckas med detta. De samhällsekonomiska effekterna av att kunna hindra en person från att utveckla en brottslig bana är betydande. Det betyder att färre utsätts för brott och det lidande som det innebär.
För den unga brottslingen innebär det också potentiellt skillnaden mellan att leva ett farligt och problemfyllt liv och att kunna leva ett liv med hög livskvalitet där man kan uppfylla sina drömmar och vara delaktig i samhällslivet. Att hitta lämpliga påföljder är en utmaning, och i det sammanhanget finns det många aspekter att beakta. Rättssäkerhet och likhet inför lagen är en sådan, brottsoffrets och samhällets upprättelse en annan.
Men det är också viktigt för den som begår ett brott att det finns en chans att göra bot, att sona sitt brott. En tydlighet och förutsebarhet är önskvärd, samtidigt som olika straff kan vara mer eller mindre lämpliga för olika individer. Det klassiska bötesstraffet kan vara bra, men har också sina risker. För den som inte kan betala sina böter väntar ett liv i skuld. Det gör att den unga personen inte har något intresse av att delta i en vit ekonomi.
Tvärtom ökar incitamenten att söka tjäna sitt uppehälle på ett kriminellt sätt. Ibland behöver man bryta en negativ utveckling. Helgavskiljning med elektronisk fotboja kan vara en bra påföljd för den som lever ett lagligt och bra liv i veckorna, men som i samband med helglivet tenderar att hänge sig åt ett beteende med hög risk för fortsatt och utvecklad kriminalitet. Kontaktskyldighet är en annan möjlig.
Det är en metod för att koppla den unga närmare till samhället som kan vara ett värdefullt stöd för den unga som behöver det, men som kanske inte på egen hand skulle söka upp det. Vid vissa tillfällen kan en kraftfull varning vara befogad. Det handlar i praktiken om åtalsunderlåtelse som vi i detta sammanhang kallar för straffvarning. I Alliansen hade vi även en önskan om att gå vidare med ett medlingsförfarande, där brottsoffret och den unga brottslingen kan mötas och komma överens om en lämplig gottgörelse. Men ända dit kom vi inte denna gång.
Det förslag som ligger på vårt bord är en viktig pusselbit och ett steg på vägen mot ett bättre och tryggare Sverige, men detta är frågor som vi ständigt måste arbeta med. Priset är högt för den som hamnar snett. Det är ohemult för den som drabbas av brott, som med rätt insatser inte skulle ha behövt äga rum. Priset är enormt för det samhälle som inte förmår att med kraftfulla, rättssäkra och effektiva medel hålla unga borta från brottets bana.
Johan Hedin (C):
Tack, statsrådet, för svaret. Den illegala handeln med alkohol omsätter enorma belopp, och den är lika lukrativ som smuggling av droger - det är kanske något som man inte tänker på. Tullen beräknar att 500 ton alkohol förs in i Sverige olagligen med buss varje vecka.
Det är just bussar med passagerare som målvakter som har blivit det nya sättet att föra in stora mängder illegal alkohol, och många aktörer över hela landet använder sig av det nya tillvägagångssättet. Det är bara en del. Sedan finns det också många bilar med släpkärror som passerar till exempel över Öresundsbron. Svaret leder till några kompletterande frågor.
För det första: Vad är alkoholpolitiken värd, om vi satsar jättemycket på de sociala aspekterna av att ha en alkoholpolitik med reglerad försäljning, om det är så pass mycket alkohol som passerar vid sidan av? För det andra: Vilket genomslag har våra ansträngningar för att skydda folkhälsan? Branschens villkor missgynnas också, och det tänker man kanske inte på.
Det finns en snedvridningseffekt där de riktigt stora bryggerierna ändå får sälja eftersom det transporteras en massa öl på lastbil och sedan tas in i Sverige. Det sker en fantastisk kvalitetsutveckling i Sverige med mikrobryggerier. Det är kanske inte alla som vet det, men ett litet bryggeri i Örebro toppade länge listan på världens bästa öl, Kaggen stormaktsporter.
Sverige är inte bara en humanitär stormakt utan även en bryggeristormakt, och det ska vi ta vara på och försöka utveckla, inte bara för att det är väldigt gott med öl utan för att det också ger arbetstillfällen, vilket utvecklar hela landet. Det innebär också en vansinnigt onödig miljöbelastning att man först skeppar öl till ett annat land och sedan åker svenskar dit och fraktar hem det för att sälja det irreguljärt.
Vi måste också erkänna att nivån på alkoholskatterna och framför allt skillnaden mellan nivåer i olika länder har effekter för smugglarnas lönsamhet. Det påverkar antagligen också omfattningen. Det behöver göras en hel del på det här området. Man måste kanske spänna bågen lite mer kraftfullt än vad inrikesministern ger uttryck för i sitt svar.
Johan Hedin (C):
Det låter bra, och jag erkänner att ingen är oskyldig när det gäller att höja skatterna, tyvärr. Jag önskar att vi hade varit mycket bättre på att sänka skatter över hela det politiska spektrumet. Operation Bacchus har fungerat väldigt bra. Jag tror att vi behöver se mer av sådant. Där är det viktigt att fundera på om tullen har de medel som man behöver. Det kan vara fråga om resurser, men har tullen de verktyg som behövs?
Kan olika myndigheter samverka på ett mer effektivt sätt? För några månader var jag värd för ett seminarium här i riksdagen som handlade just om alkoholsmuggling. Bland annat branschen, Tullverket och det danska tullverket var inbjudna. Ett typfall som det berättades om var ett par i Örebro som varje vecka reste och tog hem stora mängder öl och vin som sedan såldes i deras garage.
Paret har inte bara gjort sig skyldigt till smuggling och brott mot alkohollagen, utan man har också gjort sig skyldig till skattebrott. Dessutom var det så att båda uppbar sjukersättning. Det finns alltså ett antal olika myndigheter som borde kopplas in och samverka. Någonting annat som lyftes fram av Skatteverket på seminariet var att man där upplever att man har problem med kunskapsdelning mellan myndigheter och till och med inom Skatteverket.
Man har nämligen belagts med vissa sekretesshinder, och dessa har antagligen kommit till med de allra bästa avsikter. Men vore det inte rimligt att se över dem för att utreda vilka regler som har ett reellt integritetsskyddande syfte och svarar mot det behovet? Vilka uppgifter skulle kunna delas och vid vilka tillfällen?
Jag var jätteglad när jag konstaterade att de rödgröna hade föreslagit en sådan översyn. Det var statsrådets kollega, justitieminister Morgan Johansson, som i publikationen webfinanser.com den 28 augusti förra året uttalade: "Naturligtvis måste en utredning tillsättas efter valet i september.
Jag har själv nyligen besökt tullen i Malmö och med egna ögon bevittnat problematiken tullpersonalen vid gränsen står inför." Det framgick visserligen inte vilket val som avsågs, men man får väl anta att det var det senaste. Jag skulle vilja fråga statsrådet: Hur går det med den utredningen? Är det någonting på gång?
Johan Hedin (C):
Det är ett svar som jag inte är till hundra procent nöjd med. Jag tycker att det här är viktiga frågor som förtjänar att utredas ordentligt. De synpunkter som kom fram, och de inspel som de deltagande myndigheterna gjorde vid det nämnda seminariet, handlade om att man efterlyste bättre möjligheter att jobba med dessa frågor. De känner en viss frustration över att så mycket alkohol olagligt passerar över gränserna. Jag tycker att regeringen verkligen borde prioritera detta angelägna ämne och tillsätta en utredning.
Johan Hedin (C):
Möjligen har Lawen Redar missförstått vad det är vi vill med tillkännagivandet. Det är alltså ett tillkännagivande; det är inte direkt lagstiftningen. Vi vill absolut att det ska beredas. Vi vill att det ska beredas ordentligt och grundligt, men det ska beredas någon gång! Vi har inte tid att vänta! Säg det till alla dem ute på landsbygden! Tänk dig ett äldre par i 70-årsåldern. Ljusreläet går igång på ladan. De ringer till polisen.
Polisen säger att de inte kan komma, för de står och bevakar en dansrestaurang. Vad säger Lawen Redar till dem? Vi måste vänta. Men de kan inte vänta längre. Människor behöver den här grundläggande tryggheten. Människor måste känna att rättssamhället tar deras oro på allvar. Det är klart att saker och ting ska beredas, men det är lustigt att just den här regeringen tar upp beredningskravet som ursäkt för att inte göra det här som ökar den grundläggande tryggheten.
Jag kommer ihåg en lagstiftning som vi hastade igenom precis före jul. Det var en beredning som gick på ca 40 timmar och där remisstiden var 24 timmar. Det är roligt att det här kommer upp nu, för det ansluter också till gårdagens budgetdebatt. Den enda trygghetssatsningen, den enda satsningen på polisen som regeringen gör, är 250 miljoner för att polisen ska kolla legg på dem som pendlar över Öresund. Är det rimligt?
Jag tycker inte det. Jag tycker att vi ska lägga krutet på det som skapar en riktig trygghet för människor ute i lokalsamhället. Det är där vi måste lägga krutet, och det är där vi måste vara operativa - inte hålla på med annat trams.
Johan Hedin (C):
Det blir nästan lite pinsamt, för Lawen Redar argumenterar ju för min sak. Det är klart att det inte räcker att införa nya straffrättsliga bestämmelser. Det räcker inte att höja straffet för ett brott som många drabbas av och som många plågas mycket av - om inget görs, om det inte kommer något verktyg för polisen att arbeta med. Återigen: Det är 250 miljoner för att kolla legg på Öresundspendlare.
I Centerpartiets budget föreslår vi 2,4 miljarder över fyra år för att förstärka polisen, så att de kan bli 2 000 fler, och enskilda kompetensförstärkningar inom polisen också. Vi aviserade redan före jul ett anslagstillskott på 2 miljarder, eftersom vi såg behovet som skriande. Den analysen har inte ändrats, utan tvärtom har behovet förstärkts, så vi har trappat upp den satsningen till 2,4 miljarder.
Polisen går på knäna. Man står mitt i en omorganisation som är den största sedan 60-talet. Dessutom har ni i regeringen ålagt dem den märkliga idén att kolla legitimationer på Öresundspendlare, vilket tar oerhört mycket resurser - 400 poliser varje dag från hela Sverige i den så kallade Almaoperationen.
Det har gått så långt att poliser hämtas från hela Sverige, till exempel från Jämtland, där polisen nu inte kan garantera människors trygghet och för några veckor sedan sa till kvinnor att stanna inne på kvällarna. Det är inte en rimlig ordning! Polisen måste få de verktyg som de behöver för att jobba. Den här organisationsförändringen måste bevakas mycket noggrant, så att vi ser att den verkligen träffar så som det var meningen, att den ökar polisnärvaron ute i lokalsamhället.
Det måste till resurser, och enligt min uppfattning måste det också till en lagändring som säkrar tryggheten för människor ute i lokalsamhället.