Christina Höj Larsen (V):
Vi kan kalla honom Ali. Ali gillade att rita och måla och att spela fotboll. För drygt två månader sedan tog han sitt liv. Han blev 17 år. Ali är inte ensam. Han är ett av de barn som vi talar om i dag.
Talar man med Ensamkommandes Förbund, som organiserar många av dessa barn, berättar de att sex ensamkommande har tagit sitt liv det senaste halvåret. Det är barn som kämpade med matteläxan. Kanske var de kära, och kanske funderade de på framtiden.
Åtskilliga andra, förutom dessa sex, har försökt att ta sitt liv, har allvarliga självskadebeteenden eller plågas av ångest och depression. När regeringen införde den tillfälliga lagen sa man att lagen skulle få färre människor i behov av skydd att söka sig hit. Familjesplittring, tillfälliga uppehållstillstånd och slopad skyddsgrund för humanitära skäl skulle verka avskräckande.
Allt detta sätter skräck i människor och även i de människor som är här. Det påverkar deras liv. Det är det vi ser hos ensamkommande i dag. Den proposition som vi diskuterar här i dag handlar alltså om att lindra några av de många och svåra konsekvenserna av den tillfälliga lagen. Det är en otillräcklig lindring i fråga om en mycket komplicerad lagstiftning. Men det är en lindring och ett steg i rätt riktning.
Därför står Vänsterpartiet bakom förslaget. Vi står bakom alla förslag som går i rätt riktning. Vi välkomnar detta. Samtidigt har vi flera förslag på hur detta skulle kunna förbättras ytterligare och flera förslag på vad vi tycker borde göras i stället, för att hantera de verkliga och stora problem som vi har med flyktingpolitiken. Behovet av de förslag som regeringen har lagt fram är helt och hållet skapade av den tillfälliga lagen.
Den tillfälliga lagen skapar också en hel del andra problem som inte åtgärdas genom de förslag som vi talar om i dag. För de grupper som framför allt berörs av förslaget - asylsökande barn och unga, och i synnerhet ensamkommande barn - har växande problem med psykisk ohälsa varit mycket påtagliga den senaste tiden. Dessa fruktansvärda konsekvenser av beslut som har fattats i denna kammare åtgärdas endast till en liten del genom regeringens förslag.
Men det är inte heller regeringens syfte att adressera just dessa konsekvenser. I debatten har det dock ibland låtit som att detta förslag kommer att innebära att alla asylsökande som studerar på gymnasiet ska få uppehållstillstånd. Ensamkommande, gode män och lärare har vänt sig till oss i tron att detta förslag kommer att leda till att allt blir bra. Men så är det inte riktigt.
Jag vet inte om det är Moderaternas kritik mot förslaget som har fått det att framstå som ett ännu bättre förslag än det egentligen är; det kan jag inte avgöra. Men när lagförslag missförstås på detta sätt av dem som påverkas av dem direkt är det allvarligt. Herr talman! Det är ett mycket komplext förslag.
Lagrådet och en lång rad remissinstanser - Migrationsverket, Kammarrätten i Stockholm, Förvaltningsrätten i Göteborg och i Stockholm samt Sveriges Advokatsamfund - har påpekat detta. Om de som ska tillämpa lagstiftningen, döma enligt lagstiftningen och föra den enskildes talan utifrån lagstiftningen tycker att den är komplex finns det uppenbara risker att rättssäkerheten kommer att äventyras.
Det kommer också att vara svårt för den som söker asyl i Sverige att förstå förutsättningarna för att få uppehållstillstånd och förstå vilken längd på tillstånden som kommer att gälla. Just osäkerheten när det gäller möjligheten att få stanna i Sverige är i många fall orsaken till en del av den psykiska ohälsa som finns bland många ensamkommande. I vissa fall kommer lagförslaget att skapa större trygghet. Men i andra fall kommer det i stället att skapa större oro och förvirring och kan därmed öka risken för psykisk ohälsa.
Förslaget är inte tillräckligt. Med detta förslag kommer man inte till rätta med de grundläggande problem som finns inom det svenska regelverket för asyl, och förslaget skapar många problem och svårigheter genom sin komplexitet. Det går nämligen inte att bortse från att de problem, och andra ännu allvarligare problem, som regeringens förslag avser att åtgärda är skapade av den tillfälliga lagen. Det är egentligen självklart. Den bästa åtgärden som regeringen kan föreslå är att den tillfälliga lagen dras tillbaka så snart som möjligt.
Det är det enklaste och mest effektiva sättet att åtgärda de stora och allvarliga problem som vi ser. Herr talman! Genom den tillfälliga lagen blev tidsbegränsade uppehållstillstånd huvudregel för asylsökande i Sverige. Vänsterpartiet är generellt emot tidsbegränsade uppehållstillstånd, eftersom de skapar stort lidande, oro och osäkerhet hos asylsökande som inte vet vad som väntar dem i framtiden.
Tidsbegränsade uppehållstillstånd försvårar också etableringen i samhället för dem som kommer till Sverige på flykt undan krig och förtryck. Dessutom visar migrationsforskning på någonting ganska intressant, men som egentligen är en ganska självklar paradox, nämligen att människor med permanenta uppehållstillstånd i större utsträckning vågar återvända än de människor som har tillfälliga uppehållstillstånd. Trygghet är helt enkelt en bra grund för att leva sitt liv.
Förslaget innebär olika längd på uppehållstillstånd beroende på en rad olika faktorer, bland annat vilken typ av studier som bedrivs och när ansökan om uppehållstillstånd registrerades. Även om de olika längderna på tillstånden motiveras saknas det utförliga analyser av dem. Vilka konsekvenser de medför och hur förutsättningarna ser ut för att klara studierna inom den utsatta tiden har inte utretts av regeringen.
Särskilt problematisk är längden på tillstånden för dem som studerar på introduktionsprogram och tillstånden för att etablera sig på arbetsmarknaden efter avslutade studier. De 13 månader, med möjlighet till 13 månaders förlängning, som enligt förslaget kommer att gälla för studier på introduktionsprogram kommer för många att vara en otillräcklig tid för att bli behöriga till ett nationellt program.
En orealistisk tidsgräns som denna riskerar att skapa ökad stress och oro och försvåra möjligheterna att lyckas med studierna. Principen att arbete nu för många är den enda vägen till permanent uppehållstillstånd i Sverige etablerades också genom den tillfälliga lagen. Vänsterpartiet är mycket kritiskt till denna kursändring som innebär att arbete får större betydelse än skyddsbehov för den asylsökandes rätt att få stanna i Sverige och återförenas med sin familj.
Det är en mycket märklig ordning som sätter lönsamhet framför humanism. Att lägga så stor vikt vid arbete som grund för att få stanna i Sverige innebär också en maktförskjutning till arbetsgivarens fördel. När det gäller arbetskraftsinvandringen har vi tidigare sett vad det innebär för alla på arbetsmarknaden. Vi menar att detta kan få långtgående konsekvenser och att det öppnar för ett utnyttjande av asylsökande på arbetsmarknaden.
Denna ordning förs genom denna proposition över även till utbildningsväsendet. Den som klarar sina studier får stanna kvar. Den som inte klarar sina studier klarar inte heller kraven för att få stanna i Sverige. Herr talman! I Sverige kan asylsökande börja studera på gymnasiet från att de har fyllt 16 år.
Regeringens förslag utesluter alla asylsökande mellan 16 och 17 år från möjligheten till ett förlängt uppehållstillstånd på grund av gymnasiestudier enbart på grund av deras ålder. Detta bör ses som diskriminering av dessa barn i enlighet med artikel 2 i barnkonventionen och artikel 21 i EU:s stadgar om de grundläggande rättigheterna.
Flera remissinstanser kritiserar åldersgränsen, och regeringen svarar att en lägre åldersgräns skulle kunna medföra risk för familjesplittring, eftersom sextonåriga barn i så fall skulle få längre tillstånd än sina föräldrar. Men om regeringen verkligen vill motverka familjesplittring har jag ett väldigt bra förslag, nämligen att se över den tillfälliga lagen. Den har kraftigt begränsat just familjeåterförening och skapat familjesplittring.
Innan man aviserar en sådan förändring blir denna argumentation inte jättetrovärdig. Vänsterpartiet föreslår i likhet med Barnombudsmannen att åldersgränsen sänks till 16 år.
Familjesplittring kan motverkas och barnets bästa upprätthållas utan att man riskerar diskriminering av sextonåringar, och om föräldrarna får ett kortare uppehållstillstånd än barnet kan de få ett uppehållstillstånd som gäller tills barnet fyllt 18 år. Herr talman!
Vänsterpartiet anser normalt inte att amnesti är det bästa sättet att skapa en rättssäker och stabil migrationspolitik, men läget är faktiskt akut. Migrationsverkets handläggningstider för ensamkommande barn är rekordlånga. År 2015 var den genomsnittliga handläggningstiden 195 dagar, och i dag är den 466 dagar.
Den långa väntan på ett mycket osäkert slut skapar stor oro och mycket ångest. När vi ser hur självmord och självskadebeteende bland ensamkommande ökar, samtidigt som det inte riktigt finns en vetenskaplig och rättssäker åldersbedömning på plats, är vi i ett läge som kräver extraordinära åtgärder. Vänsterpartiet anser att en amnesti ska införas för alla ensamkommande barn som har varit i Sverige i mer än ett år.
Vi hade gärna lagt fram ett förslag om amnesti till omröstning i dag, men det ansågs falla utanför ramarna enligt riksdagsordningen. Vi är dock inte ensamma. Över 20 000 människor har skrivit under uppropet om amnesti från rörelsen Vi står inte ut. Det är en rörelse som består av gode män, socialarbetare, lärare, grannar och klasskompisar - de som i sin vardag möter de ensamkommande barnen och ser vilka konsekvenser dagens politik får.
Bland de organisationer som slutit upp bakom kraven finns fackförbund som organiserar dem som i sitt arbete måste trösta, ringa ambulans och hjälpa barn som tappat sin vilja att leva och gå vidare. Det är bland annat Lärarnas riksförbund och SSR. Dessutom har studieförbund, biståndsorganisationer, asylrörelsen och många fler ställt sig bakom kraven.
Vänsterpartiet är det enda partiet i den här kammaren som hittills har ställt sig bakom uppropet, men flera av ungdomsförbunden och distrikten i olika partier har faktiskt gjort det. Kanske kan de som befinner sig ute i landet och ser allvaret i dagens situation hjälpa även er att förstå.
Ni har ju faktiskt förstått det förut; tack vare kampanjen Flyktingamnesti 2005 fick 17 000 människor uppehållstillstånd i Sverige. Bakom kraven från kampanjen stod då, förutom Vänsterpartiet, såväl Miljöpartiet och Centerpartiet som Folkpartiet och Kristdemokraterna. Jag hoppas att ni fortfarande vet och förstår det ni visste då.
Jag undrar när ni ska ställa er bakom kraven från Vi står inte ut. Jag, liksom många av er, träffar så gott som varje vecka ensamkommande som berättar om sin rädsla och ångest. De inser att detta förslag tyvärr inte kommer att omfatta dem - för att de inte kvalar in, för att de har hunnit fylla 18 eller för att de har drabbats av godtyckliga och rättsosäkra åldersuppskrivningar.
Jag vet att ni andra också gör det, och jag undrar vad ni svarar dem. Vad säger ni till en människa som ska skickas till ett land hen kanske aldrig varit i, utan nätverk och utan trygghet? Vad säger ni till de många som kämpar för ensamkommande i Vi står inte ut? Vad säger ni till dem som tröstar barnen på natten och som ringer ambulansen när någon skurit sig - eller i värsta fall tagit sitt liv?
Vad säger ni till dem som jobbar på BUP och sitter vak vid självmordsbenägna unga? Jag svarar att jag kämpar för att riva upp den tillfälliga lagen och för en amnesti och möjlighet för dessa barn och unga att äntligen få börja sitt liv i trygghet. Men vad säger ni? Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till reservation 2. Jag ber om ursäkt för att jag drog över min talartid.