Lena Hallengren (S):
Vi är tillbaka där igen - att det är lockdown eller tvärtom, som i Sverige. Jag tycker att Markus Wiechel har i grunden helt fel när han beskriver Sverige som motsatsen. Vi har inte fattat ett politiskt beslut i den här kammaren som säger att vi stänger ned hela Sverige och har utegångsförbud, det är alldeles riktigt, men de åtgärder som vidtogs gav i princip motsvarande effekt. Det vi inte gjorde, som många andra länder gjorde, var att stänga våra skolor. Jag tror faktiskt att jag ska ge Sverigedemokraterna rätt där. Sverigedemokraterna var det parti som tyckte att man skulle ha stängt skolor.
Det tyckte inte regeringen eller övriga partier. Det tyckte egentligen ingen del av det svenska samhället. Det var också något som vi grundade på expertmyndigheternas bild och den kunskap som fanns om huruvida barn driver smittan eller blir allvarligt sjuka kontra de konsekvenser som blir för ett helt samhälle när alla de som arbetar i samhällsnödvändiga funktioner inte kan ha sina barn i förskola och skola. Vi testade ju men fick i princip motsvarande effekt, och det är effekterna vi vill åt.
Vilka åtgärder man sedan vidtar måste förändras över tid. Det är därför vi har ännu skarpare restriktioner nu, under den andra vågen. Folk orkar inte riktigt. Vi nådde väldigt långt, ska sägas, med tanke på den allmänna oron. Vi skulle ljuga allihop om vi inte sa hur rädda vi var i början av pandemin. Vem ska bli sjuk? Vem ska dö? Kan jag träffa någon över huvud taget? Kommer mina barn att överleva? Vi visste nästan ingenting om den här sjukdomen.
Att fallet vi hade i Sverige i slutet av januari så snabbt skulle rendera i så många fall var faktiskt ingen självklarhet. Det var det inte vare sig i Sverige eller i något annat land, utan det tog hela EU på sängen. Jag tror att även WHO var överraskade över att just EU kom att bli ett sådant epicentrum kontra andra världsdelar. Men vi åstadkom det vi ville, nämligen att människor ska hålla avstånd och hålla sig hemma och att verksamheter där människor möts i princip inte ska existera.
Det kan man åstadkomma på olika sätt. Strax före jul testades över 300 000 i veckan. Det var siffror som i princip, med vissa skillnader, åstadkoms under hösten och under den andra vågen därför att man hade erfarenhet och kunskap. Jag minns väldigt väl när jag skulle titta på dem som skulle göra de första mobila testerna. Man skulle besöka någon hemma och hjälpa den att göra ett test. Det tyckte vi var innovativt efter några veckor.
Problemet var att man skulle vara två stycken och behövde så extremt mycket skyddsutrustning. Man var livrädd; det fick liksom inte vara någonting synligt. Det kostade på i ett läge då skyddsutrustning var åtråvärda produkter i hela världen, där gränser stängdes, så det är klart att det var något annat att testa då jämfört med att testa nu. Nu kan vi skala upp det extremt mycket. Att det var viktigt att testa har vi inte haft några delade meningar om.
Men frågan var i vilka volymer man klarade av det sett till hur ansträngd vården och övriga samhället var. Jag hade skrivit någon mer del här. Det vete sjutton vad jag skulle svara på. Jag tror att jag får säga pass på det och se om jag kommer på det till mitt sista inlägg.