KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eskil Erlandsson (C):
Alf Eriksson har frågat mig vad jag avser att göra för att återupprätta förtroendet för svensk djurhållning. För regeringen är djurskyddet en mycket viktig fråga. Avsikten med att genomföra den förändring som trädde i kraft under fjolåret var att stärka djurskyddskontrollens effektivitet och likvärdighet. Djurskyddet ska ligga på samma höga nivå i hela landet och det ska vara tydligt för djurhållarna hur reglerna tillämpas.
Alf Eriksson har även frågat mig om jag avser att verka för att skjuta till mer medel så att djurskyddet kan återgå till samma nivå som före omorganisationen. Det är sedan länge känt att det fanns vissa brister i den tidigare djurskyddskontrollen, bland annat när det gällde kvalitet och likvärdighet i kontrollerna.
Det fanns också stora variationer i den frekvens med vilken kontrollerna utfördes och i vilken utsträckning kontrollerna var finansierade med avgifter. Regeringen har i och med förändringen tillfört länsstyrelserna resurser för djurskyddskontrollarbetet. Dessa resurser motsvarar de medel som samtliga kommuner satsade på djurskyddskontrollerna när de hade ansvar för dem.
Att ansvara för djurskyddskontrollen är numera en del av länsstyrelsernas ordinarie uppdrag, och de medel som tillförts länsstyrelserna är en del av deras förvaltningsanslag. Varje länsstyrelse har därför möjlighet att prioritera olika verksamheter inom sitt eget anslag. Genom förändringen har vi minskat antalet kontrollmyndigheter från ungefär 300 till ett tjugotal.
Färre och större kontrollenheter underlättar styrningen, samordningen och uppföljningen av kontrollen. Att samla uppgifterna hos länsstyrelserna ger också möjlighet till bättre kompetensuppbyggnad och fler inspektörer som är specialiserade på djurskydd.
Fler inspektörer som arbetar tillsammans innebär också minskad sårbarhet och gör det lättare att undvika ensamarbete, jävsproblematik och andra situationer som kan vara besvärande. Även införandet av ett nationellt djurskyddskontrollregister underlättar för kontrollmyndigheterna att planera, samordna och följa upp kontrollen.
Alf Eriksson har slutligen frågat mig om jag avser att verka för en omläggning av fördelningen av medel så att den beräknas på antalet djur och inte på människor. De tillförda medlen har fördelats mellan länsstyrelserna med hjälp av den fördelningsnyckel som används för länsstyrelsernas förvaltningsanslag. I denna nyckel tas flera aspekter i beaktande.
Där finns bland annat parametrar som speglar långa avstånd, befolkningsmängd och antalet lantbruk inom länet. En nyhet för 2010 är att vi nu har fört in antalet djur i fördelningsnyckeln för att på så sätt fördela medlen så korrekt som möjligt mellan länsstyrelserna. De parametrar som påverkar kostnaderna i djurskyddskontrollen återspeglas alltså i fördelningsnyckeln.
Eskil Erlandsson (C):
Den här regeringen har på kort tid vidtagit ett antal förändringar som ska leda till en bättre tillsyn av djur i landet. I många år har vi väntat på att vi till exempel skulle få ett djurskyddskontrollregister. Nu är det verklighet. Ett sådant finns i dag, vilket ju underlättar för dem som ska utföra kontrollerna.
Vi har även infört, vilket har varit efterlängtat i många år och som den tidigare regeringen avstod från att införa, ett djurförbudsregister så att det nu inte är möjligt för människor som har djurförbud att flytta mellan olika platser i landet och samtidigt inneha djur.
Vi kommer i en absolut närtid att införa en djurskyddsdeklaration för alla landets svinbesättningar, vilket underlättar för den ordinarie kontrollapparaten.
Detta är exempel på åtgärder som har vidtagits under den korta tid som vi har innehaft regeringsmakten i vårt land. Jag måste dessutom, herr talman, dementera ett antal påståenden som gjordes av interpellanten, nämligen om att det skulle vara mindre pengar nu än tidigare. Nej, det är det inte.
Det är lika mycket pengar, och rimligen borde kontrollerna kunna utföras med samma intensitet som tidigare. I varje fall borde den inte bli mindre. Varför har det då blivit som det har blivit? Jo, det beror på att ett stort antal kommuner efterlämnade ett berg av ärenden som länsstyrelserna fick ta hand om.
Dessutom har alla organisationer, som interpellanten vet, barnsjukdomar - man ska rekrytera personal och så vidare.
Nu hoppas och förutsätter jag att de ärenden som efterlämnades från landets kommuner till länsstyrelserna är avklarade under 2009 och att man har kunnat rekrytera personal i den omfattning som man bedömer är lämplig i respektive län så att den, ska vi kalla det, ordinarie verksamheten fungerar på det sätt som den ska fungera under kommande år.
Var det då så bra tidigare, herr talman? Nej, det var det inte. Det var därför vi gjorde förändringen. Om jag generaliserar kan jag säga att i bortemot en tredjedel av landets kommuner förekom i praktiken ingen djurskyddskontroll alls, och vi fick till och med påpekanden från Europeiska unionen som sade att vi måste skärpa oss och göra en förändring.
Det gjorde vi, och nu förutsätter jag att djurskyddskontrollen fungerar på det sätt som denna viktiga sak ska fungera.
Eskil Erlandsson (C):
Jag tycker att jag gett svar på de framställda frågorna i mitt skriftliga svar på interpellationen.
Vi har nu parametrar som mäter antalet djur i den fördelningsnyckel som reglerar hur mycket pengar som går till respektive länsstyrelse. Jag har alltså även i detta avseende uppfyllt det löfte som jag givit i riksdagen och till landets landshövdingar.
Vi ska också påminna oss, Alf Eriksson och jag, om att djurskyddslagstiftningen omfattar inte bara lantbrukets djur utan alla typer av djur, alltså även så kallade sällskapsdjur.
De ska också kontrolleras ibland och åtgärder kan behöva vidtas. Det är ett av skälen till att vi inte kan fördela dessa pengar enbart efter hur många lantbruksdjur det finns i respektive område i landet.
Jag vill vidare påstå att de som har djur för produktionens skull vill ha friska och välmående djur av det skälet att de djuren producerar bättre.
Det är alltså större ekonomisk vinning i att ha friska och välmående djur än att ha djur som är sjuka eller på något sätt lider eftersom de inte producerar det som lantbrukaren, bonden, vill ha, nämligen det friska köttet och den goda mjölken.
Jag måste också ta upp problematiken kring förflyttningen från kommun till länsstyrelse. Det var ju så, Alf Eriksson, att det för det mesta var en ensamarbetande människa i kommunen, om det över huvud taget fanns någon.
Denna människa skulle ha semester och ville kanske ha en dag för vård av barn, och då fanns det ingen ersättare. Nu jobbar man i lag, kan specialisera sig, täcka upp för varandras semestrar och andra ledigheter och även täcka upp för varandra när någon byter arbete. Avslutningsvis vill jag återigen belysa problematiken med barnsjukdomar.
I alla sammanhang när man bygger upp en organisation uppstår det barnsjukdomar. I det här fallet har jag lokaliserat två som är specifika. Det ena är att antalet oavslutade ärenden som förts över från landets kommuner varit mycket stort. Det andra är att man på sina håll haft rekryteringsproblem.
Man har haft svårt att få tag på duktiga människor till de tjänster som man inrättat vid landets länsstyrelser.
Eskil Erlandsson (C):
Jag tackar för interpellationsdebatten. Jag är övertygad om att Alf Eriksson och jag tycker att den här frågan är viktig och att vi ska göra det bästa möjliga för att alla typer av djur ska ha det bra. Det vi gör i regeringen är påtagliga saker som bör leda till förbättringar. Vi satsar på förebyggande åtgärder.
För att nämna några exempel: Riksdagen har nyligen antagit en av regeringen framlagd proposition om veterinära frågor. Vi har infört ett register över landets djurhållare. Vi har infört ett register över de människor som är förbjudna att ha djur över huvud taget eller att ha vissa typer av djur.
Dessutom har vi nu fastslagit en organisation för den direkta kontrollen som innebär att människor jobbar tillsammans, som innebär att människor får möjlighet att fortbilda sig, som innebär att människor får möjlighet att specialisera sig på vissa djurslag, detta i en organisation som redan har ansvaret för till exempel förprövning av byggnader för lantbrukets djur.
Jag är alldeles övertygad om att detta kommer att bli bra när organisationen har satt sig.
Eskil Erlandsson (C):
Gunnar Sandberg har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att vi också fortsättningsvis ska kunna äta strömming fiskad i Östersjön. Halterna av dioxiner och PCB:er i viss fisk från Östersjön är höga och överskrider ofta de gränsvärden som gäller inom EU. Det gäller bland annat strömming, särskilt strömming fångad i de nordligaste delarna av vårt land.
Först vill jag betona att för att få bukt med problemet i grunden måste tillförseln av miljöföroreningar till Östersjön begränsas. Sverige har en aktiv roll i det arbetet inom EU och internationellt. Sverige har tillsammans med Finland ett tidsbegränsat undantag från de regler som gäller inom EU för tillåtna högsta halter av dioxiner och PCB:er i fisk.
Undantaget gäller vissa fiskarter som fångas i Östersjöområdet och innebär att sådan fisk får säljas i Sverige men inte på den övriga europeiska marknaden. Undantaget baseras på att Sverige har ett fungerande system för information till konsumenterna om kostrekommendationer så att potentiella hälsorisker i befolkningen undviks. Detta hanteras av Livsmedelsverket genom kostråd.
Undantaget gäller till och med den 31 december 2011. Om Sverige inte agerar kommer undantaget att upphöra. Livsmedelsverket undersöker kontinuerligt hur stort intaget av dioxiner och PCB:er via livsmedel är hos den svenska befolkningen.
Utvecklingen följs noggrant, och jämförelser med andra länder i EU tyder på att Sveriges befolkning har samma eller ett något lägre intag av dioxiner och PCB:er.
För att kunna ta ställning till hur Sverige ska förhålla sig inför att undantaget upphör har regeringen gett Livsmedelsverket och Fiskeriverket i uppdrag att efter samråd med Naturvårdsverket utreda vilka handlingsalternativ som finns och vilka konsekvenserna blir av de olika handlingsalternativen. Myndigheterna ska lämna en delrapport senast den 1 mars 2010 och en slutrapport ett år senare. Därefter ska regeringen ta ställning i frågan.
Jag anser att det är angeläget att värna om strömmingen då det är en traditionell råvara i svensk kost. Vilka konsekvenser ett slopat undantag från gränsvärdena får för fiskerinäringen är naturligtvis också en mycket angelägen fråga för mig. Livsmedel, med de konsumtionsmönster vi har i Sverige, måste givetvis vara säkra, och detta måste noggrant prövas.
Alla de här aspekterna behöver tas hänsyn till när vi tar ställning till vilken väg som är lämplig.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig först slå fast att det är min förhoppning att vi också fortsättningsvis ska kunna äta både svensk strömming och svensk surströmming. Det är traditionella svenska maträtter som jag är angelägen om att vi i sann matlandsanda ska slå vakt om.
Speciellt vad gäller surströmmingen är det dessutom så att de flesta av oss, som sades av tidigare talare, inte äter den varje dag. Över till de specifika frågeställningarna. Varför har vi EU-gemensamma gränsvärden för ämnen i våra livsmedel?
Det är ju för att vi vill skydda människors hälsa, och vi vill göra detta i alla delar av Europeiska unionen. Det är skälet till att vi har specifika gränsvärden som är EU-gemensamma. Detta motverkar också protektionism.
Sådana saker som inte är till för att skydda människors hälsa försöker vi däremot i gemensam regelförenklingsanda att plocka bort. Numera är det så, kan jag meddela kammaren, att vi har plockat bort reglerna för hur gurkor ska se ut och storleken på en jordgubbe.
Att däremot plocka bort gränsvärden för farliga ämnen i våra livsmedel är jag inte beredd att göra. Samtidigt hoppas jag och förutsätter att vi med gemensamma krafter kan minska de här ämnenas påverkan på våra livsmedel, på vår mat.
På sikt är det alltså viktigast att vi motverkar tillförseln av dioxiner till miljön så att vi inte behöver ha de undantag som vi har för närvarande. Vi måste på så sätt få bukt med det problem som vi har. Vi har kommit väldigt långt i vårt land med att reducera våra utsläpp i det här avseendet.
Nu gäller det att vi fortsätter att vara intensiva, både på hemmaplan och, framför allt, genom att driva frågan i Europeiska unionen och i andra internationella fora så att vi minskar de totala utsläppen av dioxiner. Vad har vi då gjort konkret? Det vi konkret har gjort har lett till att utsläppen från vårt land har klingat av högst betydligt.
Utsläppen i luft från Sverige, har det meddelats mig, var under 2008 bara 38 gram. De stora föroreningarna, som vi trots allt har, är diffusa och kommer ofta långväga ifrån. Det är därför som vi måste agera på den internationella arenan.
För att bidra till detta har ett forskningsprojekt som är lett av Umeå universitet fått 6 miljoner kronor av Naturvårdsverket för att under två år kunna arbeta med att ta reda på mer om de källor som finns till de utsläpp som vi trots allt har så att vi får bort grundproblematiken.
Men, för att upprepa min inledning, min förhoppning är att vi ska kunna fortsätta att äta både svensk strömming och svensk surströmming. Det är traditionella svenska maträtter och jag är angelägen om att hjälpa till att slå vakt om de här sakerna.
Eskil Erlandsson (C):
Tack för informationsmaterialet och läckerheterna, Eva Sonidsson! Herr talman! Låt mig återigen slå fast vad jag har sagt vid två tillfällen tidigare, nämligen att det är min förhoppning att vi också fortsättningsvis ska kunna äta både svensk strömming och svensk surströmming, av det skälet, som har sagts i debatten, att det är en tradition i vårt land.
Det tillhör en del av vår kultur, och det är jag, precis som interpellanten och övriga debattörer i dag, angelägen om att slå vakt om.
Men för att få det undantag som vi måste ha, eftersom EU är angeläget om att ha gränsvärden som skyddar vår folkhälsa, måste vi ha ett väl underbyggt material.
Önskedrömmen vore att vi inte behövde undantaget, det vill säga att vi får ned andelen farliga ämnen i våra fiskarter som vi äter och vill fortsätta att äta under gränsvärdena. Förmodligen är det inte möjligt eftersom det fortfarande finns för mycket farliga ämnen i dem. Då måste vi ha ett väl underbyggt material.
Just nu pågår det ett insamlingsarbete, och det måste pågå under en tid eftersom det är fråga om mycket små halter. Det har sagts mig att värdena också skiftar över året, vilket gör att insamlingen måste ske under långa tidsperioder.
Man håller också på att titta på konsumtionsmönster för att kunna ge rekommendationer och kostråd till konsumenterna om halterna är över de gränsvärden som finns för att skydda folkhälsan. Vi måste veta.
Jag vill vara säker på att vi har ett fullödigt material som gör att vi kan övertyga kommissionen och övriga medlemsländer om det vi vill uppnå, nämligen ett fortsatt undantag.
Det finns inget värre än att komma till EU och säga att vi vill ha något men att vi inte har något material som visar fakta om frågeställningen. Så till frågan om jag äter surströmming. Jag avstår från att svara på frågan genom att säga att jag har känt doften - och det räckte!
Eskil Erlandsson (C):
Tack för frågan! Den kan synas banal, men den är viktig. Den är viktig ur kulturell och traditionell synpunkt samt arbetsmarknadssynpunkt. Jag upprepar ytterligare en gång att det för mig är viktigt att försöka arbeta för att få fram ett material som gör att vi kan behålla den tradition det är att äta svensk strömming och svensk surströmming.
Jag är angelägen om att vi får ett så fullödigt material att vi kan övertyga kommissionen och övriga medlemsländer om att vi behöver och ska ha ett fortsatt undantag. Men jag är också angelägen om att fortsätta att arbeta med att reducera halterna av farliga ämnen i våra vatten så att vi om ett antal år inte längre ska behöva söka de undantag som vi har för närvarande. Tack för debatten!
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig igen påpeka att märkningen på ifrågavarande produkter inte bara kommer att vara tillsatsen Fibrimex. Det kommer att före produktnamnet stå "sammansatta köttdelar" så att vi som konsumenter kan avgöra om vi vill välja den här produkten eller om vi vill välja bort produkten i fråga.
För att man ska kunna påverka inom EU måste man söka allianser. Man måste se om man har tillräckligt med kompisar för att kunna påverka ett beslut.
Finner man vid inledningen av sådana diskussioner att man inte har tillräckligt många kompisar för att till exempel kunna säga nej måste man försöka att hitta en position där man ändå kan påverka så mycket som möjligt åt det håll som man vill gå. Det gäller i det här fallet, och det gäller i många andra sammanhang inom den europeiska unionen.
Vi har här fått ett ställningstagande från EU som gäller i hela EU, det vill säga slutkonsumenten ska bli upplyst för att kunna avgöra om man vill använda sig av produkten eller inte. För mig räcker det.
Jag är dessutom glad över att producenterna i vårt land har sagt sig vilja avstå från att använda det här, för det minimerar risken för att vi får in den här produkten i vårt land. Jag tror uppriktigt inte att svenska konsumenter vill ha den här produkten. Är det någon som vill försöka är det fritt, men då är man upplyst som konsument om att det består av sammansatta köttdelar.
Varför kan man inte ange ursprung? Eftersom det består av sammansatta köttdelar är det att jämföra med korven. Då är det väldigt svårt att ange det. Det kommer kanske från olika typer av djurslag och kanske också från olika länder och har bearbetats i olika länder.
Det skulle bli en ganska så lång förteckning över de länder och områden som sådana här saker kommer från.
Eskil Erlandsson (C):
Jag noterar igen att näringen i Sverige säger sig vilja avstå från den möjlighet som näringen i Sverige också har nu i och med att det här är ett EU-ställningstagande.
Jag förmodar att näringen avstår från att använda sig av den här möjligheten för att man inte ser någon efterfrågan i Sverige. Det är så i vårt land, säkert beroende på att många av oss vill ha rena produkter.
Vi vill dessutom ha en angivelse om hur processen har gått till vid framställandet av produkterna. Näringen åtar sig nu att mer och mer på frivillig grund upplysa oss som konsumenter genom märkning om vad det är som tillhandahålles. Då är det upp till oss som konsumenter att välja eller välja bort.
Vad beträffar att påverka eller inte påverka är det igen att notera att vill man påverka i en viss riktning gäller det att leta upp tillräckligt många kompisar som också vill det när vi talar om beslutsfattande inom den europeiska unionen. Noterar man att det inte finns tillräckligt många för att till exempel säga nej blir man utan talan.
De som vill driva en ja-linje som kanske är väldigt mycket ja får en överväldigande majoritet på så sätt. Då kan man ibland tvingas att ta den ställning som vi ibland gör för att vara med och påverka i den riktning som vi vill från svensk sida.
Eskil Erlandsson (C):
Tack för interpellationen. Det är en synnerligen viktig fråga eftersom den handlar om mat. Alla sådana frågor tycker jag är viktiga att diskutera.
Man kan självklart säga nej till ett ställningstagande som en majoritet vill göra, men då avhänder man sig möjligheten att påverka på vilket sätt en majoritet säger ja. När det gäller frågan om kött som är sammansatt kan komma in i vårt land är svaret ja.
Det kan det göra, men då är vi upplysta om att det är sammansatta produkter som vi konsumenter väljer eller väljer bort. Vi är också upplysta om att det finns en tillsats som kan heta Fibrimex. Vi konsumenter har ett ansvar att välja eller välja bort.
När det gäller ursprungsmärkningen vill jag återigen påpeka att för att man ska kunna garantera konsumenten att det som står på förpackningen är korrekt måste man ha någon typ av kontroll.
För sammansatta produkter som korv eller sammansatt kött är det oerhört svårt för en kontrollorganisation att härleda alla delar.
Det är skälet till att undvika ursprungsmärkning på sammansatta produkter, till exempel korv.
Eskil Erlandsson (C):
Carina Adolfsson Elgestam tog upp två frågor i sin kommentar till mitt interpellationssvar. Det gällde dels frågan om varför vi sätter en arealgräns på möjligheten att få så kallat gårdsstöd, dels frågan om hur regler och liknande utformas. Jag ska ta upp båda frågorna.
Låt mig konstatera att ett skäl till att vi har en arealgräns för erhållande av gårdsstöd är att många mindre arealer inte brukas av gårdsägaren.
Man låser på så sätt in mark som inte kommer den aktive jordbrukaren i området till del. Detta är ett reellt och stort problem i stora delar av landet.
Med borttagandet av möjligheten att erhålla gårdsstöd för de mindre arealerna frigörs mark som är nödvändig för den som har ett lite större jordbruksföretag. Marken kommer på så sätt in i produktionen och bidrar till att det blir fler jobb i aktuellt område.
Ett annat skäl är att kostnaden för att administrera stöden uppgår till i runda tal 3 000 kronor. Enligt min uppfattning bör det vara en betydande skillnad mellan erhållet stöd och de administrativa kostnaderna om det ska betalas ut olika typer av ersättningar.
Ett tredje skäl är att detta frigör resurser som möjliggör precis det Carina Adolfsson efterfrågar, nämligen en förbättrad rådgivning till dem som är kvar. Ett fjärde skäl är - som också interpellanten påpekade - att felet inte får vara så stort procentuellt sett. Då blir det lite i areal räknat.
De fel som upptäcks i kontrollerna hittas många gånger hos dem med de små arealerna eftersom felmarginalen är så liten. Den andra frågan gäller varför man ändrar på regler under en pågående period. Det beror helt enkelt på att Sverige har fått smäll på fingrarna av EU:s revisorer.
Jag tycker att det är vår skyldighet att rätta till det som har varit fel. Det har vi försökt att göra resolut och handfast så att vi slipper betala de stora summor pengar som Sverige kan åläggas att betala om vi inte följer regelsystemen. Jag anser inte att detta på något sätt berättigar till kritik.
Tvärtom tycker jag att vi ska ha beröm för att vi har tagit tag i ett problem som den regering som Carina Adolfsson en gång företrädde är orsaken till. Man tog inte tag i problemet den gången man skulle ha gjort det.