KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jabar Amin (MP):
Låt mig börja med att tacka utbildningsminister Jan Björklund för svaret. I sitt svar angav utrikesministern alldeles nyss att han precis som jag anser att det är angeläget med övergångsbestämmelser vid införandet av lärarlegitimation. Jag har noterat att regeringen nu presenterar en behörighetsförordning.
Ett glädjande besked är att fritidspedagoger också får sin behörighet reglerad. Men behörighetsförordningen är en sak och övergångsreglerna en annan. Därför kvarstår frågan: Varför lade inte regeringen fram övergångsreglerna i sin proposition när den lämnades över till oss i utbildningsutskottet?
Hur kommer det sig att de orosmoln som vi har sett och pekat på inte har tagits på allvar förrän utbildningsministern i medierna ställs inför frågan?
Utbildningsminister Jan Björklund hade världens möjligheter att i tid lämna över övergångsregler i sin proposition till utskottet och på så sätt undvika att tusentals lärare blir oroliga över om de omfattas av övergångsregler eller inte.
Behörighetsförordningen, som regeringen nu har presenterat i efterhand, hjälper huvudmän och rektorer att räkna ut vilka åtgärder för kompetensutveckling som behövs för att fler ska klara av att komplettera. Det är bra.
I sitt svar säger utbildningsministern att "avsikten är att ingen ska behöva komplettera sin utbildning med mer än vad han eller hon saknar i sin äldre utbildning". Det är en nyhet och ett glädjande besked som jag välkomnar. Bara det i sig kommer att minska oron hos en del lärare. Fru talman!
Min interpellation bestod av tre frågor. Jag har fått svar på en av dem men inte på de andra två. Därför ska jag försöka upprepa de andra frågorna i hopp om att få svar av utbildningsministern. När ämnar ni presentera övergångsreglerna i sin helhet? Det ni har presenterat är tankar och avsikter.
Jag vill veta: När kommer övergångsreglerna konkret i sin helhet? Den andra frågan, som jag har ställt i interpellationen, är: Hur många lärare är det som omfattas av detta? Det vore intressant att få veta om ni har gjort någon undersökning om detta. Vet ni om det är 500 eller 50 000 som omfattas av detta?
Jabar Amin (MP):
En annan grupp som utbildningsministern tog upp i sitt svar i dag och som ska omfattas av de nya övergångsreglerna är personer som har läst färdigt på en lärarutbildning men som av någon anledning inte har tagit ut sitt examensbevis före den 1 juli 2008. Denna grupp personer har under de senaste åren förvägrats rätten att få ut sitt examensbevis.
Problemet har varit känt för myndigheterna och känt för regeringen. Men det har inte åtgärdats. Nyligen, för bara några dagar sedan, uppmärksammades problemet av programmet Uppdrag granskning , där man tog upp förskoleläraren Mona Boströms ihärdiga försök att få ut sitt examensbevis.
Först då reagerade regeringen - inte efter många års påtryckningar från lärare som inte har kunnat få ut sitt examensbevis. Det hade, fru talman, varit intressant att få höra från utbildningsministern varför regeringen reagerar först när medierna uppmärksammar problemet och inte när personerna själva år efter år försöker få ut sitt examensbevis. Det är det ena.
Det andra är den fråga som utbildningsministern berörde i sitt tidigare anförande, antalet lärare som berörs av övergångsreglerna. Enligt Statskontoret kan det vara 40 000 lärare som omfattas av övergångsreglerna.
De berör alltså en stor lärargrupp. Även här är det först när ni ställs inför frågorna från medierna som ni pratar om övergångsregler - inte när ni lämnar er proposition till riksdagen eller när oppositionen frågar efter övergångsregler.
Jag noterar att det var först i Aktuellt den 1 eller 2 mars, när ni ställdes inför frågan, som ni kom med svaret att ni kommer med övergångsregler.
Jabar Amin (MP):
Jag ville med mina frågeställningar visa att er politik många gånger bygger på hastverk. I stället för att se problemet i förtid, se att det kan uppstå problem och att det kan beröra en stor grupp lärare på ett negativt sätt, och försöka åtgärda det i förväg reagerar ni först när lärarkåren börjar skrika att det är stort problem och när det uppmärksammas i medierna.
Det är det jag vill peka på, om ni inte har förstått det.
Jabar Amin (MP):
I sitt interpellationssvar sade utrikesministern följande: "Mänskliga rättigheter och säkerhet är centrala komponenter för att Irak ska bli en långsiktigt stabil demokrati." Det håller jag fullständigt med om. Jag välkomnar en sådan infallsvinkel från utrikesministern, att han är tydlig på denna punkt.
I FN:s konvention för mänskliga rättigheter anges tydligt i artikel 20 rätten att kunna manifestera sin åsikt på fredligt sätt. Denna rätt har kränkts ett flertal gånger i irakiska Kurdistan, och nu genom att militären finns i olika städer och förhindrar utövande av denna globala rättighet.
Med detta som bakgrund, fru talman, är min fråga till utrikesministern: Hur avser utrikesministern att agera gentemot myndigheterna i irakiska Kurdistan för att de ska respektera FN:s konvention om mänskliga rättigheter och att man inte med våld och militär förhindrar utövande av en sådan grundläggande rättighet?
Jabar Amin (MP):
Utrikesministern sade att demokrati tar tid, och det håller jag med om. Demokrati kan inte komma över en natt. Det tar tid. Det finns många som har kämpat för demokrati i decennier. Det gäller både i Irak och i irakiska Kurdistan. Många av dem som har kämpat har varit i Stockholm. De är nu svenska medborgare och har åkt tillbaka.
Det är därför vi har lättare än andra att påverka. Vi har också känt att myndigheterna och den regionala regeringen där tar kritik, speciellt från europeiska länder, på allvar och försöker åtgärda det. Därför är det viktigt med signaler från europeiska politiker, bland annat från Sverige.
Jag skulle vilja hävda att utvecklingen har gått åt fel håll under det senaste året. Det är inte så att den sakta går åt rätt håll. Den går åt fel håll. Manifestationer var tillåtna fram till för några månader sedan. Nu är de inte tillåtna. För tre månader sedan kunde man inte se militärer i Sulaymaniyah och de andra städerna.
Nu ser man tusentals militärer som förhindrar varje uttryck för fredliga manifestationer. Det är viktigt att vi ger signaler till de kurdiska makthavarna att gränsen går här. Det här är en global rättighet som måste respekteras.
Därför skulle det vara välkommet med ett svar från utrikesministern på frågan om han avser att agera gentemot makthavarna där för att garantera den globala rättigheten att genomföra manifestationer.
Jabar Amin (MP):
Ulrika Carlsson är lite irriterad över att jag säger att regeringen har slarvat och att regeringen har brustit. Därför ska jag upprepa vad jag sade. Det är inte mina ord, utan konstitutionsutskottets ställningstagande.
Ulrika Carlsson hörde tydligen inte när jag läste upp det: De problem som uppkom i samband med genomförandet av lärarlegitimationen visar dock att innehållet i beredningen i viktiga delar har brustit i kvalitet.
Centrala frågor har berörts endast sporadiskt och otillräckligt. Så säger konstitutionsutskottet, och fortsätter: Regeringen har ett ansvar för att beredningsarbetet resulterar i ett fullgott beslutsunderlag, och utskottet kan konstatera att regeringen i det aktuella fallet har brustit i detta avseende.
Det går inte att säga att det är jag som påstår att regeringen har brustit och att regeringen har slarvat. Här är svart på vitt. Här säger riksdagens konstitutionsutskott att regeringen har slarvat, att regeringen har brustit och att regeringen inte har hållit måttet när det gäller kvaliteten i genomförandet av denna fråga.
Det är viktigt att inte bara lyssna på vad oppositionen säger i denna fråga utan också på konstitutionsutskottet.
Jabar Amin (MP):
Jag hävdar att konstitutionsutskottet - ett av riksdagens utskott - riktar skarp kritik mot regeringen. Det står att centrala frågor har berörts endast sporadiskt och otillräckligt och att regeringen har brustit i kvalitet.
Det är att slarva när man brister i kvalitet och när man inte i centrala delar behandlar frågan på ett seriöst sätt.
Jabar Amin (MP):
För två veckor sedan ställde jag här i kammaren en fråga till utbildningsminister Jan Björklund. Jag undrade om han kunde se över legitimationsreglerna, så att även fritidspedagoger omfattas av lärarlegitimation.
Då svarade utbildningsministern att fritidspedagoger är fritidspedagoger och att lärare är lärare - olika saker med olika utbildning - och att fritidspedagoger därför inte ska omfattas av lärarlegitimation.
Men enligt skollagen är fritidshemmen en del av skolväsendet, och därför benämns verksamheten som undervisning som endast de med lärarlegitimation får ansvara för, alltså inte de som är utbildade för verksamheten, nämligen fritidspedagogerna.
Därför ser vi i dag att tusentals väl utbildade och erfarna fritidspedagoger inte längre får lov att ansvara för den verksamhet som de är utbildade för, en verksamhet som är viktig i skolan och viktig för eleverna. Jag tycker att det är mycket beklagligt att regeringen har förpassat fritidspedagogerna till denna obekväma sits.
Det tycks som om utbildningsministern ser legitimation inte som ett sätt att säkra kvaliteten i verksamheten utan som ett sätt att visa att lärare har fått utbildning i att sätta betyg.
Eftersom betyg inte sätts i undervisning som ska ske i fritidshemmen behöver verksamheten inte kvalitetssäkras, tycks regeringen resonera. Därför behövs ingen legitimation, säger regeringen.
Jag menar att vi genom att beröva fritidspedagogerna rätten att ansvara för och leda verksamheten i fritidshemmen riskerar att sänka kvaliteten i fritidshemmen, och det drabbar våra barn. Nyss lämnade utbildningsministern ett klart och tydligt besked till Mikael Damberg.
Han säger: Nej, fritidspedagogerna ska inte omfattas av förändrade regelverk, och jag kommer inte att förändra regelverket. Med det som bakgrund undrar jag om utbildningsministern är beredd att göra något annat, nämligen se till att fritidspedagogerna även framöver får möjligheten att ansvara för och leda fritidsverksamheten.
Jabar Amin (MP):
Ministerns argumentation haltade en hel del. Han tog syokonsulenter som exempel. Men syokonsulenter förlorar inte rätten att ansvara för och leda den verksamhet som de har ansvarat för och lett.
Regeringen berövar nu en stor grupp fritidspedagoger rätten att ansvara för och leda den verksamhet som de har lett i decennier. Detta är en stor förändring som inte drabbar de andra grupperna. Utbildningsministern undvek att svara på frågan.
Om du inte vill ge dem lärarlegitimation undrar jag om regeringen är beredd att se över regelverket, så att de får ansvara för och leda verksamheten? Jag hoppas att ministern kan svara på den frågan.
Jabar Amin (MP):
Jag vill tacka utbildningsministern för svaret. I början av december lämnade jag en interpellation där jag frågade om utbildningsministern tänker ändra regelverket för att möjliggöra för fritidspedagoger att även i fortsättningen ansvara för verksamheten inom fritidshemmen.
Några veckor senare meddelade regeringen, efter massiv kritik även utifrån, att man kan tänka sig att ändra i skollagen så att fritidspedagoger självständigt ska kunna ansvara för undervisningen på fritidshemmen. Det var precis det min fråga handlade om.
Det är positivt att regeringen har tagit till sig av kritiken och vill ändra i skollagen. Fru talman! Den 2 mars förra året debatterade vi här i kammaren betänkandet om lärarlegitimation. Vi i Miljöpartiet yrkade avslag på regeringens proposition om lärarlegitimation.
Inget annat parti yrkade avslag på propositionen. Vi yrkade inte avslag därför att en lärarlegitimation är dålig i sig - det kan tvärtom vara en bidragande åtgärd för att utveckla skolan - utan vi yrkade avslag eftersom propositionen var ogenomtänkt. Den var ett hastverk och ett lapptäcke med flera brister.
Vi yrkade att propositionen skulle skickas tillbaka till regeringen för en omarbetning. Låt mig visa ett tydligt exempel på hur galet regeringens legitimationsreform slår mot bland annat fritidspedagoger. Jag har fått ett mejl från en tjej som heter Sara Petersson.
Det är en studerande som nu i dagarna går färdigt en utbildning vid universitetet i Göteborg. Hon skriver följande: Jag har samma utbildning, och jag har gått exakt samma kurser som flera andra tjejer som nu ska välja att ta förskollärare som titel. Det kan jag också göra, men jag vill gärna bli fritidspedagog.
Det kan jag också bli, och det kan även de andra tjejerna bli, med den utbildning som jag har gått. Dessa kurser på högskolan i Göteborg är samma för vissa av oss. Är det då inte rimligt att jag som har läst samma kurser ska kunna bli legitimerad? Jag har all den kompetens som efterfrågas.
Jag har den kompetens som en förskollärare tar med sig nu i januari 2012, och ändå är jag varken behörig eller har kompetens att få lärarlegitimation.
Med anledning av Sara Peterssons nyss upplästa mejl tänker jag passa på att fråga utbildningsministern, och det har jag frågat tidigare, om regeringen är beredd att se över legitimationsfrågan och bevilja även fritidspedagoger rätten till legitimation eller om regeringen tänker fortsätta att neka fritidspedagogerna den rätten.
Jabar Amin (MP):
Utbildningsministern säger att det är flera grupper i skolan som inte får legitimation och tar bland annat syokonsulenter som exempel. Men de andra grupperna förlorar inte rätten att utöva ansvar, vilket ni har föreslagit när det gäller fritidspedagoger. Plötsligt ska de inte få ansvar för att leda den verksamhet som de har lett. Där är det en stor skillnad.
Men nu tänker regeringen ändra sig på den punkten, och det är ett glädjande besked. Vi kan dock notera att regeringen har målat in sig i ett hörn gällande lärarlegitimationen. Man fortsätter att neka fritidspedagogerna lärarlegitimation trots att många av dem har exakt samma utbildning som många förskollärare som nu får legitimation har.
Regeringens strategi tycks gå ut på att alla ska vara lärare med inriktning på fritidspedagogik. De som i dag så att säga bara har en fritidspedagogutbildning behöver nu komplettera den genom att läsa in behörighet i praktisk-estetiska ämnen. Inga andra ämnen är möjliga.
Det är otänkbart med en fritidspedagog med behörighet i exempelvis matematik i utbildningsministerns värld. Fritidspedagogyrket kan bara kompletteras med praktisk-estetiska ämnen. Bara då blir legitimationen tillgänglig, enligt regeringen. Det är Lärarlyftet 2 som ska lösa alla knutar, anser Utbildningsdepartementet.
Den vidareutbildning som finns i praktisk-estetiska ämnen inom Lärarlyftet 2 handlar om undervisning som bedrivs utifrån kapitel 3 i läroplanen för grundskolan. Om en fritidspedagog läser in denna kompetens blir han eller hon behörig att jobba också med den fritidspedagogiska verksamheten som styrs utifrån kapitel 1 och 2 i samma läroplan.
Det är alltså kompetensen i andra ämnen som ska styra huruvida behörighet och legitimation också ska ges för personalen i fritidshemmen. Min fråga är: I vilken annan del av skolans verksamhet styrs lärarens behörighet på detta sätt?
Vad är det som gör en fritidspedagog mer lämpad att ansvara för verksamheten för att han eller hon läser in praktisk-estetiska ämnen i Lärarlyftet, och varför bara dessa ämnen? Vad är det som gör att en fritidspedagog blir en bättre fritidspedagog med praktisk-estetiska ämnen i bagaget men inte med matematik, språk eller geografi?
Jag hoppas att utbildningsministern har möjlighet att svara på de frågeställningarna.
Jabar Amin (MP):
Utbildningsministern talar om kvalitet. Får en fritidspedagog bättre kvalitet eller blir bättre kvalificerad genom att läsa bara estetiska ämnen och inte språk eller andra ämnen? Är det detta ni menar med kvalitet? Du sade samma sak för ungefär två månader sedan, alltså att det är kvaliteten som är viktig. Sedan dess har ni ändrat er. Tack för det!
Det märks att frågan om fritidshemmen och om fritidspedagogernas behörighet har blivit obekväm för regeringen. Det går inte att förstå vad regeringen egentligen vill ha sagt här. Jag läste nyligen om ett initiativ där en professor i pedagogik från Stockholms universitet, en lärarutbildare i Jönköping och två experter från Lärarförbundet ska ta fram och konstruera fritidspedagogik som eget skolämne med egen kursplan.
Detta är ett alternativt sätt att lösa upp den knut som regeringen har slagit på sig själv i den här frågan. Om fritidsverksamheten blev eget ämne skulle legitimation kunna ges utan att någon behöver gå omvägen via Lärarlyftet 2. Det skulle också ge en nationell styrning med bättre måluppfyllelse och kvalitet än vad som är i dag.
Min avslutande fråga till utbildningsministern är hur han kommer att ta emot det förslag jag talade om här och vad han och regeringen mer tänker göra för att förbättra kvaliteten i fritidshemmen.
Jabar Amin (MP):
Inledningsvis vill jag tacka ministern för svaret, även om det inte innehöll något nytt. Alliansregeringens paradhäst, eller en av dem i alla fall, har varit att det är viktigt med arbete och att sänka arbetslösheten. Arbetslösheten ska bekämpas, och arbetslinjen ska gälla, har regeringen sagt.
Ett märkbart problem är dock att regeringen inte har lyckats sänka arbetslösheten. Långtidsarbetslösheten ökar igen. Alltför många människor står fortfarande utanför arbetsmarknaden.
En rapport från Riksrevisionen som kom nyligen säger att det inte går att fastställa att regeringens så kallade jobbpolitik skulle ge fler jobb. Det är bland annat med anledning av detta jag skrev en interpellation och ställde frågan till ministern.
Yrkeshögskolan ses som ett viktigt verktyg för att utbilda människor som så småningom kan komma in på en arbetsmarknad som ibland skriker efter kvalificerad arbetskraft.
Många, särskilt unga människor och människor med utländsk bakgrund, är särskilt drabbade i tider av kriser. Just de grupperna är grupper som genom yrkeshögskolan har kunnat komma in på arbetsmarknaden på ett snabbt och lätt sätt.
I sitt svar skriver ministern siffror om kommunal vuxenutbildning och sfi-undervisning, men det var inte vad min fråga handlade om. Min fråga var om ministern avser att öka de ekonomiska medlen till yrkeshögskolan så att den kan erbjuda fler platser. Fru talman!
I budgetpropositionen för 2012 skriver regeringen följande: Vi bedömer att yrkeshögskolan spelar en strategisk roll när det gäller att förse arbetslivet med kvalificerad arbetskraft. Därför avser regeringen att fortsätta att satsa på yrkeshögskolan under de kommande åren.
Under 2012 och 2013 tillförs sammanlagt 150 miljoner kronor inklusive kostnader för studiestöd, vilket motsvarar 1 500 årsplatser. Myndigheten ska således sammanlagt få 150 miljoner kronor extra.
Därför blir jag förundrad när ministern i sitt svar skriver att regeringen satsar 1,6 miljarder på myndigheten. Min fråga är: Vilka pengar är dessa 1,6 miljarder? Varifrån kommer de? Är det inte en skillnad mellan 1,6 miljarder som ni nämner i ert svar och de 150 miljoner som det står om i budgetpropositionen?
Jag liksom människor som följer denna debatt är intresserade av att veta om det är 150 miljoner som yrkeshögskolan får i extra stöd eller 1,6 miljarder som ni skriver.
Jabar Amin (MP):
Jag ska börja med att läsa ur svaret som ministern har skickat till oss: "Mot bakgrund av detta anser jag att de av regeringen initierade satsningarna på yrkeshögskolan, vilka uppgår till drygt 1,6 miljarder kronor under 2012."
Här skriver regeringen alltså om initierade satsningar på 1,6 miljarder. Det är typiskt för regeringen att komma till riksdagen med sådana uppgifter. Man förvränger fakta. Det finns inga satsningar på 1,6 miljarder. Myndighetens hela budget är 1,6 miljarder.
Då får man inte skriva så. Man ska skriva att satsningen är på 150 miljoner, som påpekades här. Yrkeshögskolan gör att det finns en stark och bra koppling mellan utbildningarna och arbetsmarknaden. Många som söker dit är behöriga personer.
Det är inte så att folk måste vara behöriga för att söka dit, som både ministern och den folkpartistiske ledamoten nyss anförde. Men det är behöriga människor som söker dit. De som söker och inte beviljas plats i yrkeshögskolan är behöriga människor. Ungefär en tredjedel av de ansökningar som har kommit till yrkeshögskolan har beviljats.
Det är lågt. Man skulle lätt kunna öka anslaget och öka satsningarna på yrkeshögskolan. På så sätt skulle man stödja de grupper som är behöriga så att de ska kunna komma in på arbetsmarknaden. Detta är ju en av de myndigheter och en av de utbildningar vars studerande har lättast att komma in på arbetsmarknaden.
Man frågade här med vilka pengar detta ska göras. Man måste självfallet prioritera. Men regeringen prioriterar 5,4 miljoner i sänkt restaurangmoms framför att stödja grupper så att de kan komma in på arbetsmarknaden. Den sänkta restaurangmomsen har på många ställen fått motsatt effekt.
Många restauranger har nämligen höjt priserna i stället för att sänka dem. Det gäller bland annat här i riksdagen.
Min fråga till ministern återstår: Avser ministern att satsa extra med anledning av den nya information som har kommit från yrkeshögskolan om att en stor andel, nästan nio av tio, kommer in på arbetsmarknaden inom kort tid?
Det gäller speciellt de grupper som jag nämnde i början - grupper som i dag har det svårast, nämligen utrikes födda och unga människor. De är dessutom behöriga när de söker till yrkeshögskolan.
Jabar Amin (MP):
Ministern antydde nyss att det kanske inte finns tillräckligt många sökande men att det finns anordnare och att många platser står tomma. För någon vecka sedan hade vi yrkeshögskolans representanter på utskottsmötet.
De sade att de skulle kunna bevilja minst dubbelt så många platser med bibehållen kvalitet och fortfarande möta arbetsmarknadens efterfrågan och att det finns personer till de här platserna.
20 procent av dem som söker till de här utbildningarna är personer med utländsk bakgrund. Det finns behöriga personer som söker, det finns en myndighet som har förmåga att producera och bevilja fler platser och det finns en arbetsmarknad för de här personerna.
Förutsättningarna är uppfyllda. Varför väljer inte regeringen att satsa extra på yrkeshögskolan för att på det sättet stödja dessa grupper? Roger Haddad antydde nyss att yrkeshögskolan inte antar vem som helst, men utrikes födda kan ju vara behöriga.
20 procent av de behöriga är utrikes födda personer. Många av de unga som är 21-24 år har gått gymnasiet, Roger. Behörigheten finns, kompetensen finns och det finns en arbetsmarknad för dem.
Jabar Amin (MP):
Vid det här laget är det klarlagt och offentligt att det kommer att bli besparingar på hela 3 miljarder under de kommande tre åren. Det är 3 000 miljoner kronor som kommer att drabba kommunerna och skolan.
I går hörde vi SKL:s ordförande, som är moderat och tillhör Jan Björklunds allians, säga att regeringen har räknat fel. Det är inte bara Miljöpartiet som påstår att detta kommer att drabba kommunerna och skolan.
Ordföranden sade att detta oroar många kommuner och kommer att få negativa konsekvenser för Sveriges skolor. Vi såg även lärare i går som var bekymrade och sade att dessa besparingar onekligen kommer att drabba skolan och undervisningen. Vi har under den senaste tiden hört även lärarfacken säga att man inte kan göra så här.
Man kan inte i förväg utan att ha bra belägg säga att det går att spara hela 3 000 miljoner kronor på skolan.
Jag anser att man med trovärdigheten i behåll inte kan påstå att man kan dra in 3 miljarder från skolan och kommunerna utan att det drabbar undervisningen och i slutändan våra elever.
Min fråga till regeringen och Jan Björklund är: Hur kan man tro att en så stor neddragning i kommunerna - hela 3 miljarder - inte drabbar den svenska skolan och de svenska eleverna?