KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Cederbratt (M):
Låt mig börja med att säga att det faktum att arbetsgivare utnyttjar sina anställda både vad gäller låga löner och dåliga arbetsförhållanden är något som man måste vara väldigt tydlig och hård mot. Det finns ett arbete inom EU för att försöka hantera detta genom att helt enkelt sätta större tryck på arbetsgivare och ha fler sanktionsmöjligheter.
Det finns en utredare som, om jag inte minns fel, ska lämna någon form av yttrande eller betänkande om detta den 1 oktober. Exakt vad det kommer att innehålla vet jag av naturliga skäl inte. Det är motsägelsefullt när man som ni, Magdalena Streijffert, säger att ni är kritiska, och sedan nämner ni Grekland, Malta och en del andra länder. Det är jättelätt att vara kritisk. Det svåra är att se till att det blir bättre.
Ni har åtminstone ett parti med på skutan som inte vill vara med i EU. Vilka verktyg kan man då använda sig av när man sagt att man inte vill ha ett EU-samarbete? Det är det jag är kritisk till när det gäller just det området.
Mikael Cederbratt (M):
Att det finns regler och att det finns myndigheter som ska se till att reglerna är kopplade till en gränskontroll och ett EU-samarbete innebär att man försvårar möjligheten att smuggla in människor eller att människor tar sig in i landet. Vi har utökat den reglerade invandringen genom möjligheten att kunna komma hit och arbeta, ett beslut som Miljöpartiet ställt sig bakom, vilket är positivt. Därmed minskar möjligheten att smuggla in människor.
Det var därför jag gjorde den kopplingen. Jag skulle vilja ha svar på några frågor. Ni från oppositionen spelade upp enighetsbollen i era anföranden, men jag tyckte att den enigheten var liten. Det handlar om tre avgörande områden. Ska vi ha en reglerad invandring, vara rädda om den och se till att ett ja är ett ja och ett nej är ett nej?
Ska vi möjliggöra för företagarna att faktiskt vara de som avgör behovet, alltså när någon ska komma och arbeta? Ska vi ha ett EU-samarbete? Dessa tre områden är centrala, och jag kan se att ni inte är eniga där.
Min direkta fråga till Bodil Ceballos och Miljöpartiet, som ställt sig bakom den nya lagen om arbetskraftsinvandring, är därför: Vad kommer ni att säga till Kalle Larsson och Magdalena Streijffert när de säger myndighet, myndighet, myndighet?
Mikael Cederbratt (M):
Jag har inga siffror på hur många människor det rör sig om, men man kan konstatera att av dem som befunnits ha flyktingskäl tar Sverige emot åtminstone 11 1⁄2 procent. Många av dem som kanske framför allt rör sig på landsbygden i Spanien och Italien vill komma till EU för att arbeta, men dessa länders lagstiftning är inte så generös som Sveriges när det gäller de möjligheterna.
Det är därför viktigt att vi öppnar fler legala vägar. Om jag sade "särskilt ömmande omständigheter" sade jag fel; jag brukar alltid reagera när människor säger någonting annat. Jag menade alltså "synnerligen ömmande omständigheter". Bodil Ceballos tog även upp frågan om rättvisa och att förhålla sig till lagen. Låt mig säga att rättvisa är någonting extremt subjektivt.
Däremot är rättssäkerhet objektivt. I förhållande till en lag ska det vara rättssäkert, det är min absoluta uppfattning, och rättssäkerheten har ökat med den nya instans- och processordningen. Jag konstaterar att jag får dåligt med svar på de frågor jag ställer.
Det kan i och för sig vara käckt att ha en bra diskussion, men det är ett dåligt svar till mig och de väljare som har rätt att veta vilka regeringsalternativen är.
Mikael Cederbratt (M):
Historia är grekiska och betyder att lära. Händer byggde detta land. Den tidigare möjligheten att arbetskraftsinvandra har byggt det välstånd som vi alla i den här salen har fått ganska stor del av. I början av 1970 tog det abrupt slut. Det innebar att enda sättet att komma till Sverige var att söka asyl.
De som ville hit använde sig antingen av asyldörren och sade: Jag ska söka asyl, även om det egentligen inte var deras behov eller syfte, eller så struntade de i allting och kom in i landet utan att på något sätt ge sig till känna och levde i ett svart samhälle. Detta är den mest framsynta lagstiftning som alliansregeringen och kammaren fattade beslut om under den förra mandatperioden.
Den hanterar flaskhalsar och inte bara att vi har brist på högutbildade människor. Den fungerar vid snabba uppgångar men också när det gäller arbeten med lönenivåer som även om de följer kollektivavtal inte är tillräckligt attraherande eller med arbetsförhållanden som kanske inte är tillräckligt attraherande. Det talas om demografi. Det finns någonting som heter äldreberoendekvot.
Det innebär att det år 2000 gick tre arbetstagare på en pensionär. År 2050 kommer det att gå två arbetstagare på en pensionär. Jag har här en bok som heter Framtidssäkra välfärden , som är lite talande i sammanhanget. Där står bland annat: I dag går det ungefär 29 personer över 65 på 100 yrkesverksamma. Om femtio år beräknas antalet ha ökat till mellan 50 och 60.
Det beror naturligtvis på att vi lever längre och föder färre barn. År 1960 var genomsnittet inom OECD 3,2 barn per kvinna och i dag är det 1,6. Om man tittar på Europa kommer antalet i arbetsför ålder att minska med 18 procent samtidigt som antalet över 65 år kommer att öka med 60 procent.
En annan bild man kan ta med sig är: Om nuvarande trender håller i sig kommer pensionärsorganisationerna att vara lika stora som fackföreningarna om 15 år. Vi glömmer också - och det finns ganska lite material om det - de positiva effekter som rörelser över gränser ger. Det är därför som migrationsministern har tillsatt en statlig utredning som ska se på dem. Vi vet redan nu att mycket pengar går tillbaka till hemländerna. Det är till och med tre gånger det internationella biståndet.
Vi vet också att om människor kommer hit ökar handeln med det land de kommer ifrån. När detta är sagt är det samtidigt viktigt att när man kommer hit ska förutsättningarna för arbetsgivare och arbetstagare i kollektivavtal följas. Oseriösa företagare göre sig icke besvär.
Det är viktigt att påpeka att kontrollen från Skatteverket, polisen, Migrationsverket och arbetsmarknadens parter ska vara skoningslös och hård. Men själva lagstiftningen är en framtidssyftande lagstiftning.
Den som säger att den ska tas bort måste också beskriva hur den personen eller det partiet hanterar de framtida utmaningarna.
Mikael Cederbratt (M):
Den här reformen och lagstiftningen är helt i linje med alliansregeringens arbetslinje. Det är det tydligaste sättet för regeringen att säga att arbetslinjen råder även inom migrationsområdet. Därför är det lite förvånande att Sverigedemokraterna säger att man inte ska arbeta.
Jag tror ändå att arbete ger välfärd. Även i en del andra förslag som Sverigedemokraterna har lagt fram ser man en hotbild mot arbetslinjen. Det kan gälla höjda tak i a-kassan eller sjukförsäkringen eller att man höjer kostnaderna för att anställa unga.
En annan sak som förvånade mig är att Sverigedemokraterna saknar en integrationspolitik eftersom arbete faktiskt är något som får människor att snabbt bli integrerade i ett samhälle. Men, det är klart, saknar man integrationspolitik ska man ta bort möjligheten att komma till Sverige och snabbt få arbete. Man kan ju säga att Konjunkturinstitutet eller andra säger att det inte är någon brist.
Organisationen Företagarna som organiserar en stor del av de svenska småföretagarna säger däremot väldigt tydligt att det största hotet mot tillväxt just nu är brist på arbetskraft. När det gäller frågan om myndighetsprövning vill jag göra en justering. Företagaren bestämmer alltid vem man anställer.
Myndighetsprövning handlar om att företagaren har möjlighet att anställa någon som kommer från tredjeland. Om människor som är lokalvårdare och arbetslösa bor i Malmö och ett företag behöver en lokalvårdare i Kiruna tror jag inte att företaget i Kiruna får en lokalvårdare från Malmö anställd. Det är problemet.
Det är därför företagens behovsbedömning ska ligga just på företaget.
Mikael Cederbratt (M):
Människors rörelse har fört utvecklingen framåt, både innan det fanns gränser och därefter. Man har kommit ur sina grottor, och man har utbytt tankar och idéer. I sig är rörelsen och att man träffar andra människor oftast en kärna till utveckling.
När det gäller den utredning som migrationsministern tillsatte om cirkulär migration står det bland annat att svensk forskning visar att om det kommer ungefär 10 procent mer från ett enskilt land ökar exporten med 6 procent. Med samma inflöde från det landet ökar importen med 9 procent.
Skulle det till exempel komma 12 000 fler människor från ett land ökar exporten med 7 miljarder och importen med 10 miljarder. Man kan också lägga till det här med remitteringarna, alltså de pengar som människor som är i ett annat land skickar hem. Det är två till tre gånger större än det internationella biståndet. Det tror jag i sig och på sikt kommer att minska den ofrivilliga migrationen.
Det kommer att bli fler köpstarka länder i världen, som vi som exportnation naturligtvis är beroende av. Sedan har vi det här med demografin, att det är allt färre som försörjer allt fler. Det finns lite olika uträkningar på detta. Men man kan titta historiskt på detta. Förr var många barn socialförsäkringen. När man upptäckte att det byggdes upp socialförsäkringar minskade helt plötsligt antalet barn i familjerna.
Men vad man glömde var att socialförsäkringen faktiskt måste betalas av människor som arbetar. När jag var i Bryssel häromveckan var det en tankesmedja som uttryckte sig på ett ganska roligt och begåvat sätt. Vad gör vi åt det faktum att vi har höga krav på socialförsäkringar men vi har färre och färre människor som faktiskt kan försörja de här försäkringarna genom arbete? Jo, då sade man så här: Vi skulle behöva föda 25-åriga barn.
Det är klart att det inte är många som tror att det skulle vara möjligt, men vi kan faktiskt låta människor komma till vårt land och arbeta och på så sätt vara en del av lösningen när det gäller framtidens socialförsäkring. De som då säger att vi inte ska ha någon migration eller invandring måste kunna svara på frågan: Hur försörjer vi våra socialförsäkringssystem? Man kan titta på pensionerna.
De är direkt kopplade till antalet arbetade timmar. Ju färre arbetade timmar det är, desto lägre blir pensionerna. Det innebär naturligtvis att vi måste fokusera mycket på dem som är i landet och inte arbetar, så att de får arbete. Men vi måste också ha andra människor som ser till att försörja våra socialförsäkringssystem. Min fråga till interpellanten och även till Björn Söder är: Hur har ni tänkt försörja de framtida pensionerna?
Det undrar jag framför allt när ni lovar högt vad det gäller pensionärerna och pensionernas utveckling.
Mikael Cederbratt (M):
Det talas väldigt mycket om verklighet. Det verkar som att de två tidigare talarna utgår från den sverigedemokratiska verkligheten, vilket absolut inte är min verklighet. Jag har en verklighet som baseras i att människor rör sig, träffas och utvecklas. Jag beskrev siffror. Om det kommer 12 000 fler från ett visst land ökar exporten med 7 miljarder och importen med 10 miljarder.
Vi har en demografiutveckling som innebär att det nu är tre som försörjer en. Det kommer om 20-30 år att vara två som försörjer en. Av välfärdens 1,1 miljoner människor kommer de närmaste tio åren 400 000 att sluta och gå i pension. Pensionernas utveckling är helt baserad på hur många timmar vi arbetar. Därför är arbetslinjen central. Vi ska få så många som möjligt som finns i Sverige i arbete.
Men vi måste också ha ytterligare människor. Alla som säger nej till detta måste också förklara hur man ska säkra pensionerna och hur välfärden ska säkras. Sverigedemokraterna är svaret skyldig. Ni lovar höga pensioner, men ni kommer aldrig att leverera.
Mikael Cederbratt (M):
Alliansregeringen införde 2010 försörjningskrav. Argument för det var att det bedömdes skapa drivkrafter för jobb, vilket är bra för dem som är anknytningspersoner men också för att anhöriga ska komma till lite mer ordnade förhållanden. Skälet till försörjningskravet är inte att minska invandring utan att ge bättre förutsättningar.
Och det har vi skrivit som bakgrund till varför vi tycker att man ska se över försörjningskravet; vi vill bibehålla en hög, generös invandrings- och asylpolitik. I mitt anförande ställde jag en fråga till Markus Wiechel, men jag kunde inte riktigt uppfatta ett svar. Ni har, under många år, tydligt och hårt drivit att ni ska minska invandringen med 90 procent, Markus Wiechel. Det står i bjärt kontrast till vårt skäl till försörjningskrav.
Därför skulle jag vilja ha en kommentar till det.
Mikael Cederbratt (M):
Jag måste böja på huvudet av respekt för Markus Wiechels sätt att inte svara på min fråga. Han talar om precis allt annat men svarar inte på min fråga. Ni vill minska invandringen med 90 procent, Markus Wiechel. Om man har det målet bryter man mot konventioner, både Genèvekonventionen och europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna.
Samtidigt ställer ni er bakom vårt ställningstagande och våra skäl till att se över försörjningskravet, nämligen att bibehålla en generös asyl- och invandringspolitik. Hur kan man ställa sig bakom något sådant när man samtidigt säger 90 procent? Antingen står ni inte för 90 procent eller inte för en generös invandringspolitik. I så fall undrar jag varför i all världen ni ställer er bakom detta.
Mikael Cederbratt (M):
Först och främst nämnde jag i mitt anförande att vi faktiskt har behov av arbetskraft inom tio år. Om vi inte får det behovet tillfredsställt kommer vi att ha färre hundralappar att beskatta och mindre pengar till välfärden. Utmaningen är att se till att de människor som kommer till vårt land så fort som möjligt kommer i arbete.
Vi har haft en ordning på integrationssidan som har sina brister, men här tycker jag att Sverigedemokraterna straffar dem som inte har kunnat integrera sig med att kräva att de ska lämna landet. Det är en lite konstig inställning, faktiskt. Utmaningen är i stället att så fort som möjligt få människor i arbete.
Jag har också hört att Sverigedemokraterna här diskuterar utifrån sitt eget budgetförslag. Där minskar ni på ettårsbasis budgeten på det här området med 40 procent. Jag vet inte alls vilken erfarenhet ni har av att leda större organisationer. Jag har lite erfarenhet av det. I det här fallet är väldigt mycket av kostnaderna bundna i löner och lokaler.
Det går inte att den 1 januari säga att ett visst antal personer ska lämna Migrationsverket, utan med stor sannolikhet kommer man först efter kanske ett halvår att få färre anställda och på så sätt minska kostnaderna. Jag kan tänka mig att lokalerna också är skrivna i avtal på ett år. Hur tänker ni faktiskt och praktiskt sänka kostnaden med 40 procent? Detta är intressant, för de pengarna har ni ju lovat bort. Kan jag få en förklaring?
Mikael Cederbratt (M):
Markus Wiechel frågar vad vi ska göra och säger att det inte har lyckats, och eftersom vi inte lyckas nu kommer vi inte att kunna lyckas i framtiden. Det är en fantastisk framtidstro, måste jag säga! Det är en av de bättre varianterna på det jag har hört på länge. Av de 340 000 var de flesta nyanlända. De har ökat sysselsättningen.
Ni talar mycket om hur många Migrationsverket ska anställa. När jag och några kolleger var i Norrköping och besökte Migrationsverket fick vi reda på att de på huvudkontoret inte har haft något enda besök från Sverigedemokraterna. Hade det inte varit ganska begåvat att åka dit och snacka med dem innan man utsätter dem för 40 procents besparing? Det är ett tips.
Vi får tydligen ingen genomgång av Sverigedemokraternas budget. Det är nog lika bra.
Mikael Cederbratt (M):
Christina Höj Larsen är glad över att jag inte ställer mig på siffersidan. Det har Moderaterna egentligen aldrig gjort som parti, vad jag vet. Vi har alltid sett till skyddsbehovet främst. Sedan ska man ibland vara lite självkritisk. Vi har inte kunnat ge tillräckligt bra svar på hur vi ska förbättra integrationen. Här har vi vår hemläxa att göra. Som en del i integrationen ligger försörjningskravet.
Vi i Alliansen kom fram till detta mellan 2006 och 2010. Jag tror att det infördes 2009 eller 2010. Skälet är inte att vi vill hindra någon från att komma hit, utan det handlar om att hindra någon från att komma hit under förhållanden som gör att integrationen blir sämre. Det är den stora skillnaden. Resultatet av detta visar att det inte är särskilt många som berörs. Därför var vår enkla moderata hållning att vi måste kolla på detta.
Det är inte mer komplicerat än så.
Mikael Cederbratt (M):
Det verkar inte som om det jag sade riktigt gick hem, och det kan jag egentligen inte hjälpa. Jag vidmakthåller fortfarande att Alliansen införde det här av det skälet att man trodde att det skulle förbättra integrationen. Barnen skulle kanske slippa att i en överfull lägenhet försöka tillgodogöra sig sina läxor och liknande.
Då tyckte vi från moderat håll, eftersom vi tycker att det är viktigt att vi nu inte fokuserar på siffror utan på integration, att vi skulle titta på allting som eventuellt kan förbättra integrationen.
Mikael Cederbratt (M):
Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna. Öppenhet och rörlighet för kapital, varor, tjänster och människor har gynnat Sverige väl. Vår välfärd har skapats av att vi som land varit öppna. Människor har kommit till Sverige när vi själva inte har haft tillräckligt med arbetskraft. Vi har framgångsrikt sålt varor och tjänster över hela världen.
För snart 20 år sedan gick vi med i EU i vår fasta övertygelse att ännu mer av öppenhet var bra för vårt land. Som ett naturligt steg i denna öppenhet skapades Schengenområdet, vilket ytterligare underlättade rörlighet. Det gav människor möjlighet att, efter att de passerat den yttre gränsen, röra sig fritt. Nästa naturliga steg var att få en gemensam asyl- och migrationspolitik på plats. Det har vi nu, och den håller nu på att implementeras i medlemsstaternas lagstiftning.
I detta sammanhang vill jag ge vår förre migrationsminister Tobias Billström en eloge för hans insatser att få detta på plats. Stockholmsprogrammet, som beslutades under det svenska ordförandeskapet, var helt avgörande för detta. Vi i Sverige har en generös migrationspolitik, och den ska ligga fast. Med den nu gemensamma EU-politiken kommer nivån på asylprövnings- och mottagandeförfarandet hos många medlemsstater att förbättras inom de närmaste åren.
Utskottet har hela tiden uttalat att målet med den gemensamma lagstiftningen är att öka den totala kapaciteten för EU att ta emot fler asylsökande och samtidigt höja kvaliteten i prövningen och mottagandet. Det är bra. I skuggan av vad som nu händer i Syrien tror jag också att det är helt nödvändigt. Herr talman! Dagens betänkande innehåller förslag om en anpassning av svensk lag till det omarbetade skyddsgrundsdirektivet. Det är inte så många förändringar det handlar om, som vi har hört.
Jag vill dock lyfta fram en sak, nämligen införandet av en bestämmelse som ger föräldrar till ett ogift barn som är flykting, alternativt skyddsbehövande, eller annan vuxen som trätt i förälders ställe, rätt till uppehållstillstånd samtidigt som barnet, liksom att dessa personer, om de redan befinner sig i landet, inte behöver följa grundregeln om att tillståndet ska vara klart före inresa. Denna ändring gör att föräldrarna får en absolut rätt att få stanna på barnets skyddsskäl och att familjen hela tiden hålls samman.
Man utgår helt enkelt från barnets bästa, och det tillgodoses bäst genom direkta skrivningar i relevanta lagar, i detta fall utlänningslagen.
Mikael Cederbratt (M):
Hade det varit så enkelt att man kunde bestämma var man ska hjälpa människor som är på flykt hade man kanske kunnat föra ett resonemang i den här riktningen. Men det råkar ju vara så det inte fungerar även om herr Wiechel går och ställer sig på ett torg i Syrien och skriker: Eld upphör! Nu ska vi hjälpa till. Av det enkla skälet kommer människor ändå att söka sig hit, och då är det rimligt att man gör en avräkning av biståndsmedlen.
Även om man kunde öka insatserna kraftigt, vilket jag tycker är tilltalande i sig, skulle människor söka sig hit. Detta går alltså inte att styra fullt ut. Jag måste också ställa frågan här: Om vi nu skulle stänga våra gränser, tror du verkligen att vi skulle kunna kontrollera det, Markus Wiechel?
Jag vet inte vilken uppfattning du har om hur en gräns ser ut. Jag kan ta med dig på en tur till gränsen mellan norra Bohuslän och Norge. Då ska jag tala om för dig att det inte är lätt att se till att ingen kommer över. Det är med andra ord ganska orealistiskt. Sedan måste jag ställa en fråga som jag har funderat på. Jag har debatterat med Sverigedemokraterna sedan 2010, och ni har haft målsättningen att minska invandringen med 90 procent. År 2010 kom det 22 000 människor hit.
År 2015 kom det 68 000 människor. Är det 90 procent som gäller, eller vilken siffra är det?
Mikael Cederbratt (M):
Det här ett område som det är lätt att göra enkelt i teorin, men i det är svårt att applicera detta på verkligheten. Vi måste göra flera saker. Vi måste ha en mottagning för de människor som kommer hit. Vi måste hjälpa och stötta de länder som är i behov av det, inte minst de som har ett väldigt flyktingtryck på sig. Vi har också ett behov av att kunna vidarebosätta människor.
Just när det gäller detta har EU en hemläxa att göra, och det sa jag också i mitt anförande. Men man kan inte utesluta något av dessa alternativ. Jag ställde en fråga om Sverigedemokraterna fortfarande står för att minska invandringen med 90 procent. Eftersom svaret uteblev förutsätter jag att svaret är att man inte längre gör det.
Mikael Cederbratt (M):
Jag vill börja med att tacka för svaret. I dessa tider är det nästan omöjligt att inte sätta in den här frågan i ett lite större sammanhang. Uppemot 50 miljoner människor i världen är på flykt. Det är en oerhörd påverkan på krisländer som Eritrea, Somalia, Syrien och Afghanistan. I Syrien finns det 6-7 miljoner internflyktingar.
Det är en fruktansvärd situation med våldtäkter, man skjuter urskillningslöst, sjukhus förstörs och hjälparbetare mördas. I Syriens grannländer finns det 3-4 miljoner flyktingar, och var fjärde person som går på Libanons mark är flykting. Till EU kommer det kanske 300 000-400 000 flyktingar - en på tusen EU-medborgare.
Vi har ingen massinvandring till Sverige, men vi har en samhällsutmaning. I all denna utsatthet är barnen mest utsatta. Därför är det viktigt att barn kan bedömas som barn för att säkerställa insatser för deras boende, vilken klass de ska gå i och hur asylbedömningen görs.
När jag skrev den här interpellationen i början av sommaren tror jag att Migrationsverkets prognos var att 8 000 ensamkommande flyktingbarn skulle komma. Nu hör jag siffran 12 000. År 2014 kom 7 000 ensamkommande flyktingbarn, och då begärde Migrationsverket 624 åldersbedömningar. På dem fick man 219 svar.
Frankrike och England gör åldersbedömningar regelmässigt, och min fråga till justitieministern blir därför: Åldersbedömningar är en del av bevisföringen, men varför är de så få, och varför är svaren så få?