KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mia Sydow Mölleby (V):
Jag håller absolut med om att vi inte ska ändra grundlagar i parti och minut. Det finns ett särskilt system för att hindra sådant. Det betyder att vi bland annat har sett över grundlagar, och nu finns en pågående utredning om tryck- och yttrandefrihetsfrågorna.
Att vi då inte skulle kunna se över frågan om successionsordningen och statsskicket, som har varit gällande sedan tidigt 70-tal, tycker jag är väldigt konstigt. Det finns en princip om allas lika värde som vi brukar hävda, och ändå har vi en familj med väldigt speciella villkor, där det förstfödda barnet ska ärva uppdraget att vara Sveriges statschef. Jag har svårt att se att det går ihop med allas lika värde.
Det är också ett system där monarken, den som för tillfället är statschef, har total åtalsimmunitet oavsett vad personen i fråga gör. Det går inte heller ihop med att vi har andra principer om människors lika värde. Att åtminstone utreda frågan hur man skulle kunna gå vidare borde inte vara helt omöjligt. Fler och fler tycker att det här är ålderdomligt och ett märkligt system.
Om vi kunde titta på det mer neutralt utifrån en utredning skulle vi också kunna få en diskussion och en debatt. Systemet kommer kanske ändå att behöva avskaffas, eftersom trenden går mot att fler och fler ifrågasätter det. Det kan inte vara så att den här grundlagen och Torekovsöverenskommelsen ska gälla för all evighet. Varför kan vi omvärdera andra grundlagar?
Mia Sydow Mölleby (V):
Det kan jag hålla med om. Det finns många viktiga frågor att ta strid om, och det finns många saker som berör många fler människor på djupet. Så är det. Men det här är ändå en grundläggande demokratisk fråga om hur vi ser på vårt eget demokratiska system. Om en 40 år gammal överenskommelse inte kan lyftas upp för omprövning och diskussion blir det inte mycket vi kan göra här.
Det är många frågor som vi har kommit överens om mellan olika partier och olika grupperingar de senaste 40 åren som vi också har omprövat, så det borde inte vara ett så starkt argument. Argumentet är att det är en gammal och stark tradition, som har ett starkt folkligt stöd. Sådana argument framfördes när vi förbjöd barnaga.
Då bestämde man sig för att det inte är modernt, inte är rimligt, inte är adekvat, inte är sjyst mot barnen att man ska ha rätt att slå barn. Alltså bestämde riksdagen det trots att folk tyckte att det var fel och knasigt, och trots att det var en väldigt gammal tradition - betydligt äldre än monarkin, skulle jag hävda. Det går utmärkt bra att ta beslut ändå. Men om vi ska luta oss mot 40-åriga överenskommelser för att inte lyfta upp politiska frågor blir det kanske väldigt tomt här i talarstolarna framöver.
Mia Sydow Mölleby (V):
En grundbult i ett demokratiskt system är möjligheten att välja sina företrädare i öppna och fria val. Att invånarna också använder den möjligheten är avgörande för att systemet ska fungera. I dag ser vi oroande tendenser till minskat valdeltagande, och bland förstagångsväljarna är valdeltagandet lägre än bland övriga grupper.
En viktig plats för att väcka det politiska intresset är skolan, och inför val bjuds de politiska partierna och ungdomsförbunden in till i princip alla skolor. Det är bra. Om det inte vore så skulle troligen valdeltagandet bland förstagångsväljarna vara ännu lägre. Många elever som under ett valår går tredje året i gymnasieskolan får rösta i de val som hålls det året, men det finns samtidigt flera i klassen som inte får göra det.
Bland dem som går tredje året är intresset för valet och de politiska partiernas närvaro i skolan som störst. Vi är övertygade om att det intresset och engagemanget skulle öka ytterligare om alla elever i klassen hade rätt att rösta. Tyvärr är det inte så eftersom rätten att rösta är kopplad till den dag man fyller 18. Vänsterpartiet anser att rösträtten i stället ska vara kopplad till det år man fyller 18.
Jag började detta anförande med att påpeka att möjligheten att välja sina företrädare i öppna och fria val är en grundbult i ett demokratiskt system. Hur man får den rätten kan vi ha olika syn på, men vi brukar i alla fall vara överens om att det är en grundbult, att det är viktigt att man får välja sina företrädare. I Sverige finns många kvinnor och män som sedan många år lever och arbetar här men som ändå inte har möjlighet att rösta i riksdagsval.
Det finns till och med människor som är politiskt aktiva och har uppdrag i kommunala församlingar som inte har möjlighet att vara med och påverka hur staten ska reglera den verksamhet som de har ansvar för i den kommunala församling där de sitter. Rätten att rösta och därigenom påverka sitt liv skiljer sig mellan val till kommun och landsting och val till riksdagen.
I valet till kommun får de rösta som är mantalsskrivna i kommunen och medborgare i ett EU-land eller Island eller Norge. Om personen är medborgare i ett annat land infaller rösträtten om man varit mantalsskriven och bosatt i Sverige tre år i följd. I valet till riksdagen krävs att man är svensk medborgare.
Vänsterpartiets uppfattning är att rätten att delta i riksdagsval, EU-parlamentsval och folkomröstningar ska följa samma regelverk som val till kommun och landsting. Människor som är bosatta i Sverige ska ha möjlighet att välja sina företrädare på alla nivåer. Därmed vill jag yrka bifall till Vänsterpartiets reservation nr 1.
Mia Sydow Mölleby (V):
Jag vill börja med att yrka bifall till Vänsterpartiets reservation i detta betänkande. Detta betänkande är ganska spretigt. Vi behandlar ganska många olika frågor i detta betänkande med titeln Integritetsfrågor m.m. Det är motioner från allmänna motionstiden men också regeringens skrivelse Uppgifter hos Säkerhetspolisen om misstänkt samröre med Stasi .
Den personliga integriteten har vi diskuterat många gånger under de senaste åren här i kammaren. Det är inte bara i detta betänkande utan i många olika betänkanden som dessa frågor tas upp. Vi har bland annat haft frågan om datalagringsdirektivet uppe. Vi har även haft frågan om överföring av PNR-uppgifter uppe. Det är många olika områden som i dag berör den personliga integriteten.
Vår kommunikation har mer och mer gått över till att ske via internet, vi använder sociala medier för att skicka meddelanden, och vi använder e-post i stället för den tidigare klassiska modellen med vanlig trådtelefon och brev.
Detta gör också att möjligheten till insyn och intrång i den personliga kommunikationen ökar riskerna för att det som man själv skriver och kommunicerar sprids. Vi har en motion som handlar om allmän kommunikationshemlighet just för att det behöver tas ett samlat grepp om dessa frågor.
Lagstiftningen om brevhemlighet och det som anknyter till det har moderniserats. Men det behövs ändå en översyn av helheten. Utskottet avstyrker denna motion med hänvisning till att det pågår beredning om hemlig telefonavlyssning och hemlig teleövervakning.
Men det handlar om hur myndigheterna hanterar den kommunikation som pågår och vilken rätt man har att gå in och avlyssna vad som sägs i kommunikationen och också övervaka hur den går till. Men det är inte helt ovanligt att andra människor går in och läser olika personers privata kommunikation.
Det är förbjudet att bryta brevhemlighet, och vi måste titta vidare på denna fråga. Därför har vi skrivit en reservation om detta. Vi tycker som sagt att det är viktigt med den personliga integriteten. Därför tycker vi inte heller att vi ska utöka övervakningen av personer, till exempel registreringen vad gäller fängelser. Det finns ingen anledning att börja kategorisera människor och föra register över vilken typ av personer som gör vilken typ av saker.
Allt sådant motsätter vi oss givetvis. När det gäller frågan om Stasiarkiven och skrivelsen tycker vi att det är bra att man har tagit fram en samlad skrivelse om vad det är som har skett och vad som egentligen finns samlat i de så kallade arkiven. Det är bra att det har tydliggjorts. Det har varit många spretiga uppfattningar och en ganska yvig diskussion om vad som egentligen finns i Stasiarkiven.
Skrivelsen är därför mycket bra. Där har vi ingen annan uppfattning. Vi har bara en reservation som jag, som sagt, yrkar bifall till.
Mia Sydow Mölleby (V):
Jag har läst betänkandet, och jag hör vad du säger, Kajsa, och jag lever i en verklighet som ser helt annorlunda ut. Det hänvisas till ett regeringsuppdrag från 2007. Det står till exempel att vad gäller utredningens förslag och ett regeringsuppdrag angående samråd mellan Skatteverket, Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen konstaterar regeringen att en sådan samrådsskyldighet redan föreligger i förordningen om regionalt tillväxtarbete.
Trots det fortsätter man att lägga ned verksamheter. I den kommun som jag bor i och som jag pratade om när det gäller Försäkringskassan har det funnits ett gemensamt servicekontor för Arbetsförmedlingen, Försäkringskassan och Skatteverket. Arbetsförmedlingen har dragit ned men finns fortfarande kvar, men nu har Försäkringskassan bestämt sig för att lägga ned sin verksamhet. Hur länge ska man hålla på så där innan det ni säger omsätts i praktik? Har du något besked att ge om när ärendet kan komma tillbaka hit?
När har ni berett det färdigt? Vad är det ni letar efter?
Mia Sydow Mölleby (V):
Jag är väl medveten om att Kajsa Lunderquist inte sitter i regeringen, men du hänvisade, Kajsa, till vad regeringen säger och vad regeringen gör. Då tänkte jag att jag kan fråga om det. Det betänkande som kom i december 2012 handlar om den statliga och regionala översynen på regional nivå. Det har väldigt lite med servicekontoren att göra.
Servicekontor och lokala kontor handlar om mötet med själva medborgarna. Den statliga förvaltningen och hur den ska organiseras på regional nivå är en lite annan sak. Den kan se ganska olika ut, och ändå kan behovet av ett statligt gemensamt kontor för att möta medborgare finnas, oavsett om vi har en statlig organisation i ett län eller över tre län. Jag är fortfarande undrande.
Det kom en bra proposition 2007. Sedan kom en 2009/10, och ärendet bereds fortfarande. Kommer du att fråga dina partikamrater i regeringen och återkomma? Är det möjligt?
Mia Sydow Mölleby (V):
Jag hade inte tänkt begära replik, för jag tycker inte att det känns helt sjyst att ge sig på en ersättare som hoppar in, förmodligen med ganska kort varsel, och inte har varit med och berett ärendet. Egentligen tänkte jag inte ställa dig till svars för det som i övrigt står i betänkandet. Däremot kände jag att jag var tvungen att ändå påpeka vad vi har skrivit i vår reservation, för det kan jag stå för. Det var nämligen något helt annat än du hade läst.
Vi har inte sagt att det ska vara exakt på detta sätt, att det ska se ut exakt så här och att varje kommun ska vara skyldig att göra detta. Så står det inte. Det står så här: "I mindre tätorter har dock den offentliga servicen under 2000-talet blivit sämre, och myndigheter har fortsatt att lägga ned lokala kontor." Det är något som fortfarande pågår. "Vi menar att det på sikt ska byggas upp servicekontor i varje kommun för att samordna statlig, kommunal och privat service.
I dessa kan t.ex. Arbetsförmedlingens, Försäkringskassans, Skatteverkets och delar av kommunernas service samlas i gemensamma utrymmen. Om resurserna används gemensamt finns det stora besparingsmöjligheter. Vidare kan servicekontoren kompletteras med servicepunkter i orter utanför centralorten. Enligt vår mening bör regeringen ge tydliga direktiv till de statliga myndigheterna att samarbeta över myndighetsgränserna och med kommunerna."
Det är ungefär samma sak som man själv har sagt att man vill att myndigheterna ska göra. Men man gör det inte. Därför tycker vi att det man själv har sagt bör man ta på allvar, och man bör tala om för myndigheterna att man ska samarbeta. Det avslutas med det klassiska: "Det anförda bör riksdagen som sin mening ge regeringen till känna."
Mia Sydow Mölleby (V):
Det är många utredningar det hänvisas till. Per-Ingvar sade att den senaste utredningen inte hade legat så länge. Så kan man ju hålla på - att göra nya utredningar hela tiden och alltid hänvisa till att den senaste ju inte har legat så länge. Och åren går och verksamheterna läggs ned. Det blir ingen förändring av en sådan politik. Först gör man en utredning och säger att den inte har legat så länge. Sedan, när den har legat i fem år, gör man en ny!
Vi andra tycker att det är viktigt att de här verksamheterna faktiskt finns. Jag undrar vad det är i vår reservation som det är så svårt att ställa sig bakom, särskilt för en företrädare för ett parti som påstår sig vara för att hela landet ska leva. Vi skriver: "Enligt vår mening bör regeringen ge tydliga direktiv till de statliga myndigheterna att samarbeta över myndighetsgränserna och med kommunerna."
Vad i detta är det Per-Ingvar Johnsson tycker är svårt att ställa sig bakom?
Mia Sydow Mölleby (V):
Nu förstod jag inte riktigt. Detta pågår redan, var det svar jag fick av Per-Ingvar Johnsson. Jag uppfattar det som att det som nu pågår är att de statliga myndigheterna i så fall redan har ett direktiv att samarbeta över myndighetsgränserna och med kommunerna. Samtidigt läggs verksamheter ned och servicekontor läggs ned. Sedan avslutade du med att säga att ni driver på för att påverka regeringen att ta ett sådant här beslut.
Jag förstår fortfarande inte vad det är som Centerpartiet tycker är ett problem med att säga att regeringen bör ge de statliga myndigheterna direktiv om att de måste samarbeta över myndighetsgränserna och med kommunerna i sitt uppdrag att ge service till medborgarna. Jag förstår det inte. Vad är det som är svårt med detta förslag som vi har lagt fram?
Mia Sydow Mölleby (V):
Jag kan inte låta bli att reflektera såväl över att min hem är min borg som över egendomsbrott och liknande. Jag tänkte dock fokusera på en annan viktig fråga, nämligen våldtäkter, rätten till den egna kroppen och begränsning av andras tillgång till den. Det här är ett stort betänkande om straffrättsliga frågor. Många har talat om de olika delarna i betänkandet.
Jag tänkte koncentrera mig enbart på den punkt som heter Våldtäktsbrottets utformning, och jag börjar med att yrka bifall till Vänsterpartiets reservation, det vill säga reservation nr 11. Sedan i höstas pågår ett arbete med en översyn av våldtäktsbrottet.
Sedan november bedrivs arbetet av en parlamentarisk kommitté som bland annat ska överväga om det bör införas en samtyckesbaserad regleringsmodell för våldtäkt, det vill säga om det ska krävas att alla inblandade parter har sagt ja till sex. Det finns flera delar i den pågående utredningen som man absolut behöver göra en översyn av. Det är jättebra att det utreds.
Men när det gäller samtyckeskravet finns det inget behov av ytterligare utredning. Den frågan har utretts, det finns förslag och det går bra att lägga fram dem för riksdagen. År 2015 borde det vara självklart att sex kräver samtycke av alla deltagande parter. Att inte kräva det visar på en unken inställning, mycket märklig och gammaldags.
Det är oftast kvinnor som utsätts för våldtäkt. Att kvinnan själv ska styra över sin kropp och sin sexualitet är ännu inte en självklarhet. Att vi fortfarande har en lagstiftning som inte utgår från att alla, även kvinnor, ska kunna säga nej eller ja till sex är helt galet. Jag kan inte se problemet. Jag kan inte förstå hur det kan vara på det sättet. Hur svårt kan det vara att ändra på det?
Utgångspunkten i våldtäktsmål är i dag hur tydligt kvinnans - det är som sagt oftast fråga om en kvinna - ovilja har visats. Hur tydligt har det varit att hon inte vill? Hur tydligt har hon gjort motstånd, och vilket motstånd har hon gjort? Att ens komma på tanken att en kvinna som inte agerar alls är fri att användas efter tycke och smak är för mig fullkomligt obegripligt. Det är obegripligt att ett sådant resonemang ens ska behöva föras.
En kvinna som är full, drogad eller bara rädd gör inte tillräckligt motstånd. Sex är något som alla deltagande parter samtycker till. Utgångspunkten måste därför i stället vara att varje människa rår och beslutar över sin egen kropp. Ingens kropp står någonsin till förfogande för någon annan. All form av sex kräver samtycke. Allt annat är ett övergrepp, alltifrån ofredande till våldtäkt.
Det finns ingen anledning att utreda om samtyckesreglering ska in i lagen. Det är bara att ordna med det snarast.
Mia Sydow Mölleby (V):
Som många har redogjort för är vi sju partier som står bakom förslaget i betänkandet. Förslagen grundar sig i de förslag som kom från Presstödskommittén, och även dessa förslag var partierna eniga om. Detta är alltså förslag ur ett tidigare enigt kommittébetänkande som lades fram hösten 2013. Nu har det kommit en proposition med delar av detta, och vi har gjort ytterligare förbättringar i KU; så kan man säga.
Jag tänker inte redogöra för innehållet. Det har gjorts tidigare. Jag vill bara som många tidigare talare konstatera att det är viktigt att vi har tillgång till en bra journalistik som har tid och möjligheter att göra kvalitativa fördjupningar, analyser och granskningar både lokalt och nationellt. Presstödet är framför allt bundet till tryckta medier - till en viss form.
Det kan man på många sätt tycka är gammaldags. Därför är det också bra att vi nu har förslag som förbättrar möjligheterna att använda det även för de delar som läses på nätet. Vi har tillsatt en ny medieutredning som ska titta på utvecklingen och hur man kan komma vidare med stöd även till andra former av medier.
Vi har ändrat sättet att ta till oss nyheter, och det behöver vi se över när det gäller om vi ska ha andra stödformer. Det viktiga är ändå att det är journalistiken vi försvarar. Det är den som ska ha ett stöd. Vi behöver ha en bred granskning, och vi behöver ha fler röster som hörs. Det är lätt att skriva på nätet. Alla kan vara sin egen journalist, och alla kan publicera själva.
Men att ha en kritisk granskning, ett djup och en analys, kräver också kompetens och tid.
Under tiden vi kommer fram till en ny form av stöd som behövs för den journalistik vi ändå tycker är viktig - att presstödet är gammaldags har lyfts fram i den tidigare Presstödskommittén och i diskussionerna som kom efter vår artikel - kommer fler och fler tidningar att gå i putten om vi inte gör något nu.
Det är avgörande att vi kan behålla kompetenta redaktioner och att det finns journalister som kan göra det viktiga arbetet fram till dess att det finns en ny form av stöd och det sker en utveckling av hela mediepolitiken. Jag yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande.
Mia Sydow Mölleby (V):
Jag blev så upptagen av det som hände efter att jag hade begärt replik att jag nästan har glömt vad jag skulle fråga om. Värdet på personers insatser är en sak. Det var inte det jag pratade om. Det finns många som är värda väldigt mycket och är värda betydligt mer än vad de får.
Vi fattar beslut om människors ersättningar på en ganska låg nivå, och de speglar inte människors värde. Jag kan se sjuka som har extremt små förutsättningar. Det jag pratade om var avståndet mellan dem vi företräder och oss själva och våra olika villkor. Genomsnittslönen sas vara 30 600, och vi har en ersättning som är dubbelt så hög.
Jag tycker att det är en väldigt hög ersättning. Jag är medveten om att 44 500 också är mer än 30 600. Jag sa att det är ett stort ansvar och ett väldigt arbetskrävande uppdrag, och det är rimligt att ha en relativt hög ersättning. Men enligt mitt sätt att se bör det finnas något slags balans däremellan. Vad jag förstod tyckte Maria att 200 kronor per timme var en ganska låg ersättning.
Hur stor skillnad mot vanligt folk uppfattar du att det borde vara?
Mia Sydow Mölleby (V):
Jag är också övertygad om att acceptansen finns. Det är därför vi ändå tycker att det fortfarande ska vara en relativt hög ersättning. Vi har inte samma ersättning för alla uppgifter. Det skulle man kunna ha: Alla har ungefär samma ersättning - allas mjölk kostar lika mycket. Men det finns ett system där vi har olika ersättningar beroende på arbetsinsats, ansvar och så vidare. Det är inte något vi motsätter oss. Men vi ser lite annorlunda på den balansen.
Vi är övertygade om att människor har en acceptans för att vi behöver ha rimliga ersättningar för stora arbetsinsatser. Det är bara det att vi har uppfattningen att det är lättare att sätta sig in i människors villkor om skillnaden inte är så stor. Vi har dubbelt så mycket som genomsnittslönen, och vi tycker att det är för mycket. Även 44 500 är mycket - det blir väldigt mycket mer - men vi tycker att det är rimligt att lägga det på en lägre nivå.
Kan Maria Abrahamsson inte se någon som helst risk med att inte ha något så när lika villkor som de vi fattar beslut för, att det är svårt att sätta sig in i den situation som andra lever under? Kan du inte se den risken över huvud taget?
Mia Sydow Mölleby (V):
Vi diskuterar nu två betänkanden, KU13 om rösträtt, valsystem med mera och KU14, som handlar om vallagsfrågor. Båda bygger på motioner från den allmänna motionstiden. När det gäller de frågor som lyfts fram i KU14 delar jag utskottets bedömningar.
Det är viktiga frågor som diskuteras i betänkandet, men mycket av detta har också tidigare behandlats av andra utredningar, i propositioner och så vidare. Mycket är alltså redan åtgärdat. De ställningstaganden som utskottet gör instämmer jag i. Jag tänker uppehålla mig vid KU13 och framför allt ta upp frågor som gäller rösträtt. Där har Vänsterpartiet reservationer.
Jag står naturligtvis bakom båda reservationerna, men jag väljer att yrka bifall bara till reservation nr 3. Den första reservationen vi har handlar om rösträttsålder. Det finns många motioner om det. En del motionärer vill att vi ska införa försök med rösträtt från 16 års ålder. Det är också en fråga som har diskuterats i samband med Demokratiutredningens förslag om att det ska göras sådana försök.
Vi delar inte den uppfattningen. Vänsterpartiet menar att det är viktigt att rösträtt och myndighetsålder hänger ihop. Rösträtt och valbarhet bör också hänga ihop. Däremot tycker vi att det borde finnas skäl att fundera över om det går att införa rösträtt från det år man fyller 18. Det förs en diskussion om att det är lättare att få personer att engagera sig i valfrågor om de också kan rösta.
Som vallagen i dag är utformad hamnar man i läget att inte alla som går i samma klass får rösta i samma val på hösten. Om man går tredje året på gymnasiet och det är diskussioner i skolan om valfrågor är det några som inte får rösta. Vi tror att det vore bra om alla fick rösta i det valet. Därför menar vi att det är bra att få rösta det år man fyller 18.
Den andra reservationen handlar om rösträtt och medborgarskap. Före voteringen talade Patrick Reslow om behovet och vikten av att öka valdeltagandet bland utlandssvenskar, då rösträtt följer medborgarskap och inte bosättning.
Vänsterpartiet tycker att det är bra om alla som har rätt att rösta gör det, men vi skulle också tycka att det vore vettigt om man i riksdagsvalet utökade rösträtten i enlighet med det som gäller för kommun- och landstingsval.
För att människor som bor stadigvarande i landet ska kunna vara med och påverka den politik som bedrivs tycker vi att det bör vara rösträtt även till riksdagen för dem som är bosatta i Sverige. Det är det som berörs i reservation nr 3, som jag har yrkat bifall till.