Gunilla Carlsson (M):
Jag vill verkligen tacka Bodil Ceballos för att hon tar upp frågan på det här seriösa sättet, för då får vi också möjlighet att reda ut vad jag i grund och botten tycker var ett rätt orättvisande reportage om exakt hur det svenska biståndet används överallt vad gäller jordbruket i Afrika. Under årtionden av svenskt bistånd har vi märkt att det här är väldigt svårt.
Trots stora ansträngningar ser vi än i dag att nästan en miljard människor går och lägger sig hungrande, att barn är undernärda, att de inte fullt ut får möjligheter att kunna utvecklas. Vi försöker nu titta lite grann på hur man kan göra, utifrån både de goda och de dåliga erfarenheter som finns, kanske från vårt eget land, men inte minst utifrån hur det har skett i andra utvecklingsländer.
Jag har valt att använda begreppet "den gröna revolutionen" för det som skedde i Asien, för det är en beskrivning av hur man har lyckats få fler människor att kunna äta sig mätta. Men jag delar helt uppfattningen att vi måste ta ett ansvar särskilt när vi använder biståndsmedel, eftersom vi överför inte bara resurser utan också förväntas överföra bästa möjliga kunskap kring vad som är långsiktigt hållbart för oss alla.
Det är därför som jag i mitt svar från regeringen också har lyft fram bland annat det samarbete vi har med Agra som jag tycker verkligen har försökt fundera utifrån tillgänglig kunskap, afrikansk forskning och faktiskt också en del afrikanskt ledarskap där många kvinnor är engagerade.
Man har även använt en del ny, modern kunskap och teknik och också viktiga ledargestalter som hävdar just att Afrika måste lösa sin egen livsmedelsproduktion för att kunna ta sig ur inte bara undernäring utan också svält och kunna få utveckling. Vad gör vi då för detta? Jag tror att det är viktigt att titta på bland annat kemikalieanvändningen och hur den sker.
Att bara säga att Afrika absolut inte ska få ha någon som helst kemikalieanvändning tror jag inte är vad Bodil Ceballos är ute efter. Däremot bör vi utifrån ett globalt ansvarstagande resonera kring att man använder kanske i snitt 9-10 kilo kemikalier per hektar i Asien i den så kallade gröna revolutionen.
Mina siffror säger att det kan komma upp i 150-200 kilo per hektar i kemikalieanvändning i Europa och i Afrika knappast något. Det är här jag tycker att vi ska diskutera det globala ansvaret men framför allt också, när vi använder kemikalier, vad vi har lärt oss och framför allt det som Bodil Ceballos varnar för: Om det här används på ett farligt och oklart sätt i utvecklingsländerna riskerar man att göra dubbel skada.
Jag vill dock inte utesluta vare sig handelsgödsel eller kemikalier. Vi måste också titta på hur jordarna i dag är undernärda, hur produktiviteten har sjunkit och att vi inte har mer tillgänglig odlingsbar mark. Vi måste fundera på om vi kan använda mekanisering på ett annat sätt för att bättre hushålla med inte bara markresurser utan också vatten.
Kring detta tycker jag nu att vi gör ett väldigt seriöst arbete bland annat med SLU men också med en del företagare och andra som har ett starkt, långsiktigt och trovärdigt engagemang även för Afrika. Vad gäller kvinnors roll och mikrokrediter är det absolut inte så att vi ställer det ena mot det andra - tvärtom. Jag vill hävda att de är ömsesidigt beroende.
Jag kan inte svara exakt i detta inlägg, men Bodil Ceballos har ju också varit med och drivit fram att vi ska arbeta mer med kvinnors rättigheter och att kvinnor ska vara delaktiga också ekonomiskt, så här finns alltså ingen motsatsställning. Vi gör nu bland annat ett utvecklingsprojekt i Tanzania som just handlar om kvinnors landrättigheter och möjligheter att äga mark. Vi har nu städer som växer oerhört, och vi kanske kan återkomma till det för att hitta problematiseringen.
Vi måste ta hänsyn och ansvar globalt, men vi måste också göra en brygga i utvecklingsländerna mellan växande städer och omgivande landsbygd.