Anders Hansson (M):
Jag besökte relativt nyligen polisen i Ystad, som är min och ministerns valkrets. Den täcker in hela det sydöstra hörnet av vackra Skåne. Jag träffade fyra mycket engagerade poliser, som alla arbetade i yttre tjänst, och två lika engagerade kommunpoliser. Alla var djupt oroliga och näst intill förtvivlade över sin egen upplevda otillräcklighet när det gäller att arbeta förebyggande och vara närvarande hos befolkningen.
En del av dem hade börjat fundera på om de faktiskt kunde fortsätta i det yrke som de tycker så mycket om. De saknade kollegor för att hinna med att genomföra sitt arbete på bästa sätt. Bristen på närvaro i samhället hade lett till att narkotikaförsäljningen nu hade ökat markant i polisområdet. Poliser som vill arbeta mot narkotika fick liksom övriga i stället bli allroundpoliser och åka på alla övriga brott som med jämna mellanrum anmäldes.
Någon kontinuitet i deras förebyggande arbete fanns det inte tid för. Det är en ohållbar situation såväl för invånarna som för de duktiga poliser som dagligen försöker göra sitt allra yttersta. Herr talman! Straffskärpningarna, möjlighet till kameraövervakning, ökade utbildningsplatser med mera är bra åtgärder.
Men saktfärdigheten hos regeringen med att vidta andra åtgärder för att behålla poliser och rekrytera nya poliser har satt oss i en situation där ordet kris faktiskt måste användas. Polisnärvaron är på sina håll så låg att kommuner säger upp sina samverkansavtal med polisen eftersom myndigheten ändå inte kan uppfylla sin del av avtalen med polisnärvaro i det förebyggande arbetet.
I min och statsrådets valkrets meddelades nyligen att tre polisstationer, de i Skurup, i Sjöbo och i Tomelilla, som visserligen ligger precis utanför vår valkrets, fått läggas ned för att frigöra personal. Vi läste i tidningen i morse att man hos polisen i Stockholm drar ned på utryckningsutbildningen för poliser för att man behöver dem på annat håll. För invånare som redan saknar sin närvarande polis blir stängningen av polisstationerna den ultimata kapitulationen.
Jag kan se en viss logik i att man tar ut personal i yttre tjänst i stället för att de sitter inne på polisstationerna. Men det ställer stora krav på att polisen faktiskt visar på ökad polisnärvaro i de kommuner som besluten genomförs på. Herr talman! Polisbristen gör att specialiserade narkotikagrupper sällan kan arbeta långsiktigt och endast med dessa arbetsuppgifter. Det sätter nu sina spår. De större städerna klarar det bättre, för de kan fördela mer.
Men utanför storstäderna är det ett bekymmer. Jag är oroad över utvecklingen och avsaknaden av långsiktighet, speciellt i det förebyggande arbetet. Min förhoppning är att statsrådet Johansson känner samma oro och verkligen tar denna oro på allvar. Risken är annars att fler ungdomar fastnar i narkotikans träsk och förstör sina liv. Sedan kommer vi in på antalet poliser. Jag välkomnar definitivt fler poliser. Det är det jag egentligen hela tiden står och trycker på: Vi behöver fler poliser.
År 2014 hade vi 20 051 poliser. År 2017 har vi 19 741. Varje år de senaste tre åren har nästan 900 poliser slutat, varav de flesta av annat skäl än på pensionsgrund. Platser står tomma på polisutbildningarna. 500 platser står tomma.
Det är visserligen bra att man vill ha nya utbildningsplatser och nya ställen att förlägga polishögskolor på, men vi måste ju fylla de platserna om det ska komma fler kollegor till dem som vill jobba inom polisyrket. Här är svaret fortfarande att antalet poliser har gått ned mycket - poliserna trivs inte längre. Regeringen är faktiskt svaret skyldig när det gäller varför det är så.