Torsten Lindström (KD):
Lena Hallengren brukar fråga efter motförslag. I vanlig ordning får jag väl då, herr talman, hänvisa till motioner som är väckta i riksdagen. Jag är säker på att Lena Hallengren skulle hitta åtminstone någon utmaning i något stycke i någon motion om hon bemödade sig om att ta del av de olika förslag som finns från olika partier och håll i riksdagen. Den här frågan, herr talman, handlar ytterst om status och politiska signaler.
Det finns en obalans i dagens utbildningssystem. Det är alltför enögt. Det borde, precis som i Finland, finnas en signal om att det finns utrymme för alla, för högskola, för yrkeshögskola. I Kalmar län, som Lena Hallengren väl känner, hade högskolan i höstas 9 500 studenter. Däremot fanns bara 369 KY-platser och ingen yrkeshögskoleexamensplats.
Den skillnaden säger någonting om den politiska viljan. Vad är det för någonting vi vill? Vill vi att alla ska in i ett och samma fack på ett och samma sätt, eller vill vi ha en mångfald? Det är grundfrågan. Ska vi ha flexibilitet, se alla människor, låta alla vara med?
Eller ska vi, som Lena Hallengren verkar vilja, vara både stolta och nöjda över att alla pressas in i ett och samma fack som om de vore tennsoldater, att elever slås ut i den svenska skolan i dag? En femtedel lämnar ju skolan utan godkända betyg. Människor kommer inte in på arbetsmarknaden. Vi har ungdomsarbetslöshet. Vi har akademikerarbetslöshet. Är Lena Hallengren så oerhört stolt och nöjd över detta? Det är inte jag.
I yrkesutbildningen, herr talman, är kvalitet ett nyckelord. Det borde därför vara möjligt att samla upp olika former av kompetens, resultat från industriforskningsinstitut eller universitet och sammanföra dem med KY för att skapa en mer framåtsyftande, kunnig och problematiserande utbildning som lägger grunden för ytterligare vidareutbildning.
På så sätt skulle en yrkeshögskolemodell också vila på en gedigen kunskapsmässig bas och befinna sig i kunskapens framkant.
Om en yrkeshögskola infördes skulle det bli en högre grad av jämförbarhet mellan olika utbildningar, vilket skulle leda till ökad rättsäkerhet och än högre anställbarhet för de studerande, för att inte tala om företagarperspektivet, entreprenörsperspektivet, som också är väldigt betonat i den finländska yrkeshögskolan och som det även skulle finnas utrymme för i högre grad i vårt land. Herr talman!
Jag saknar faktiskt fortfarande Lena Hallengrens grundläggande svar på den första frågan i interpellationen. Vad vill hon göra för att utveckla den eftergymnasiala yrkesutbildningen, förutom de olika utredningar som vi delvis har pressat regeringen att tillsätta under den här mandatperioden? Finns det någon som helst politisk vision hos Lena Hallengren?
Finns det någon Per Albin Hansson hos henne? Herr talman! Sedan noterade jag att statsrådet inte svarade på min fråga om de olika utbildningarna, lokförare och tågförare. Vore det inte bra att ha en och samma benämning för olika likartade utbildningar, åtminstone när de ser likartade ut på ytan?
Eftersom statsrådet i sitt svar polemiserade ganska rejält mot min problemställning när det gällde rättssäkerheten i den kvalificerade yrkesutbildningen vore det tacknämligt om hon här tog chansen och redde ut frågan om hon är stolt och nöjd även över rättssäkerheten eller om hon ser behovet av att göra någonting för att öka den för de studerande samtidigt som möjligheten ges för arbetsgivarna att förstå vem det är som söker jobb hos dem.