Hans Eklind (KD):
Vi kristdemokrater räckte omedelbart ut handen till regeringen, som frågade om riksdagens hjälp med att snabbt få till de här lagändringarna, som gör det möjligt att få en jämnare fördelning av boende för skyddsbehövande. Vår inställning och uppmaning till regeringen har återkommande varit: Laga för det värsta och hoppas på det bästa. Vi är i stort nöjda med den propositionen.
I utskottet har vi dessutom fått majoritet för att ändra ersättningen till kommunerna. Även om ett system med schablonersättningar används är det angeläget att kommunerna får ersättning för de kostnader man har för det utökade ansvar som nu läggs på kommunerna. Vi har däremot inte fått gehör för att hänsyn ska tas till bostadssituationen när man anvisar personer till kommuner. Jag yrkar därför bifall till reservation 3, som vi kristdemokrater har tillsammans med Moderaterna och Sverigedemokraterna.
Fru talman! Från allra första början har vi haft detta budskap: Laga för det värsta och hoppas på det bästa. Det har väl varit lite si och så med detta. Det vidriga och brutala anfallskrig som Ryssland satte igång den 24 februari i år när man anföll Ukraina har skapat en flyktingvåg både inom Ukraina och in i EU och Moldavien.
UNHCR pekar i sina senaste siffror - det är i alla fall de sista siffror som jag har - på att det finns ungefär 8 miljoner människor på flykt inom Ukraina, medan 6,8 miljoner har flytt över gränsen. Det här kriget pågår fortfarande, och ingen av oss vet ju om det pågår en månad eller sex månader till, ett år till eller två. Vi hoppas alla att kriget bara ska ta slut så fort som möjligt.
I Sverige har vi hittills tagit emot cirka 40 000 flyktingar från Ukraina. Cirka 90 procent av dem är kvinnor och barn. Det är lägre än förväntat, men det ger oss heller ingen anledning att tro att arbetet är klart med att få till ett ordnat och bra mottagande. Institutet för framtidsstudier menar nämligen att Sverige riskerar att underskatta antalet ukrainska flyktingar.
Detta baserar man på att 2 1⁄2 procent av dem som sagt att de vill flytta permanent till EU har angett Sverige som det land till vilket man i så fall vill fly. Det skulle för svensk del, givet det antal som hittills har flytt till EU, motsvara 170 000 personer. Om man därtill lägger detta med sekundärförflyttningar tror jag att vi fortfarande ska se allvaret i situationen.
Det land som har tagit emot avgjort flest flyktingar är Polen. Någonstans kring 1 1⁄2 miljon ukrainska flyktingar bor i dag i Polen, men Polens förmåga att hantera detta på ett bra sätt är naturligtvis också begränsad. Av den anledningen kan vi snabbt få en situation som förändrar lägesbilden för Sverige. Att laga för det värsta och hoppas på det bästa är därför fortsatt ett bra råd, även om vi nu får denna nya lagstiftning på plats. Fru talman!
Om man ska kunna laga för det värsta och hoppas på det bästa måste man ha civilsamhället och landets kommuner med sig. Det är här boendeplatser skapats, och det är här som en rad andra skyldigheter ska levereras. Jag har kritiserat regeringen för dess senfärdighet avseende civilsamhället och oförmågan att koordinera och kvalitetssäkra civilsamhällets insatser för att bistå både Ukraina och de ukrainska flyktingarna.
Vi har i Sverige sett, och vi ser fortsatt, en fantastisk generositet hos enskilda och även hos organisationer och församlingar. Det finns verkligen en vilja att ställa upp. De har sett till att ukrainska flyktingar som har kommit hit har tagits emot. De har fått tak över huvudet, mat i mun och de har också fått en omsorg. Men i förlängningen handlar inte flyktingkrisen enbart om boendefrågan utan även om tillgången till skola, arbete, vård och så vidare.
Där tar frivilligorganisationernas ansvar och befogenheter slut, och i stället förväntas inte minst landets kommuner ta över och leverera. Fru talman! Jag är glad att alla partier i denna riksdag har ställt sig bakom Moderaternas och Kristdemokraternas yrkande om att skyddssökande så långt det är möjligt inte ska ryckas upp från den miljö där de befinner sig.
Det är nog det enskilt mest vanliga samtalet jag fått från kristdemokratiska kommunpolitiker och företrädare för församlingar. De har uttryckt både frustration och ilska över att någonting som fungerar så bra ska avslutas genom att människor rycks upp ur en miljö som fungerar. Det är bra att vi i riksdagen påpekar och understryker detta.
Det är också bra att vi nu har en majoritet som stöder Kristdemokraternas och Moderaternas förslag om att kommunerna ska få ersättning för styrkta kostnader man har. Det här handlar i grund och botten också om förtroendet mellan stat och kommun. Det tär på tilliten när det finns oklarheter exempelvis kring kostnader för förskola, LSS, omhändertagande med mera. De här frågorna tarvar ett svar i detta nu.
Kommunernas frustration över att inte få ett svar på hur man blir kompenserad för de kostnader som ansvaret ger är inte så liten, och det svar man får från regeringen just nu är hänvisningar till kommande budgetarbete. Det duger inte; spelreglerna måste klargöras här och nu.
Vi kristdemokrater menar därför att om vi ålägger kommunerna att leva upp till det utökade ansvar som det ändå innebär och för att inskränkningen i det kommunala självstyret ska kunna motiveras, ja, då måste också ersättningen säkerställas från regeringens sida. Kommunerna måste fullt ut få ersättning för de kostnader man nu får.
Avslutningsvis, fru talman, yrkar jag bifall till reservation 3, som handlar om att kommunernas förutsättningar att tillhandahålla bostäder ska beaktas, inte som det står nu, att det vid behov får beaktas. Den månad inom vilken kommunen ska anordna ett boende är dessutom för kort tid. Vi menar att samma spelregler som gäller för bosättningsförordningen, det vill säga två månader, ska gälla i stället för en månad.
Även jag vill naturligtvis rikta ett stort tack till kollegorna i socialförsäkringsutskottet. Det har varit oerhört intressant att få tjänstgöra i ett utskott med så vitt skilda frågor. Inte minst vill jag rikta ett tack till utskottets tjänstemän. Ni är fantastiska, talmanspresidiet likaså. Det är all den här servicen som vi har runt omkring som är själva oljan i den demokratimotor som jag brukar säga att riksdagen är. Sist men inte minst ett stort tack till min Vätternrundakollega Rikard Larsson!
Det är trist att du slutar, men jag vet att du kommer att fylla ditt liv med en massa nya uppdrag, så jag är inte ett dugg oroad över att skåningen inte håller konditionen i form.